recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Politički sistem Kine u doba dinastije Han** je nastao svojevrsnom evolucijom od ranije dinastije Qin, odnosno tokom 400 godina predstavljaop model koji će, u većem ili manjem obliku, slijediti sve carske dinastije do uspostave Republike u 20. vijeku. Dinastija Han je na vlast došla 206. pne. te se, s prekidom koji je predstavljao uzurpator Wang Mang i kratkotrajna njegova dinastija Xin (9 - 23), održala do 220. Sjedište dinastije, odnosno glavni grad kineske države, je u doba Zapadnog Hana predstavljao Chang'an, a u doba Istočnog Hana Luoyang.

Na čelu države se nalazio car, koji je imao ovlasti promulgacije svih pisanih zakona, služio kao vrhovni komandant kineske vojske te mu je neposredno bila podređena sva izvršna vlast. Car je imao izričitu ovlast imenovati sve državne službenike čija je plaća iznosila više od 600 bušela žita (iako se u praksi uvijek isplaćivala kovanicama), a pomoć su mu u tome pružali savjetnici koji bi prethodno ispitali svakog kandidata. Na samom početku dinastije su uz cara kao monarsi postojali i kraljevi, koji su upravljali pojedinim oblastima Carstva i prema caru imali vazalni odnos; njihova autonomija je, međutim, značajno umanjena poslije pobune Sedam država. Kasnije se kao protuteža caru ustanovila institucija carice majke, koja je predstavljala simboličku ili biološku majku cara te u pojedinim slučajevima imala ovlasti poništiti njegove odluke. Car je simbolički u pojedinim slučajevima mogao svoje ovlasti predati nižem službeniku.

Ispod cara se, pak, nalazio centralizirani državni aparat, odnosno državna uprava koja je osim izvršnih imala i sudska vlast|pravosudne funkcije. Na samom vrhu se nalazio carski kabinet od Tri ekscelencije, odnosno tri službenika koji su nadgledali rad Devet ministara, zaduženih za različite državne poslove. Državni službenici su, pak, bili strogo hijerarhijski rangirani, slično kao i članovi carske porodice, konkubine u carskom haremu i oficiri u carskoj vojsci.

Kina je bila podijeljena i na neko teritorijalnih razina državne uprave. Najveća cjelina je bila provincija (*zhou*), ispod nje kapetanija (prefektura), potom okrug i distrikt. Poluautonomne, odnosno feudalne teritorije su obično bile u razini okruga, a na njihovom čelu su bili plemići u rangu markiza. 

Iako su pokušaji centralne vlasti da monopolizira proizvodnju soli, željeza i alkoholnih pića propali, dinastija Han je imala daleko više uspjeha u stvaranju jedinstvene valute, odnosno od 133. pne. je jedino centralna vlast kovala novac.

Dinastija Han je za oružane snage odabrale model relativno male profesionalne stajaće vojske, koju se u slučaju rata popunjavalo regrutacijom, kao i korištenjem dopunskih milicijskih snaga.
Koordinate: 44°52′19.8″N, 13°50′49″E

Pročelje Pješačke vojarne na pulskoj rivi (porušeno u bombardiranju).
**Pješačka vojarna u Puli** (njem. *k.u.k. Infanterie-Kaserne in Pola*, tal. *I. e R. Caserma d'Infanteria*), austro-ugarska vojarna izgrađena u Puli 1878. godine na mjestu nekadašnje crkve svetog Teodora u istoimenoj četvrti. U zgradi je bila smještena 87. c. i kr. pješačka regimenta "Freiherr von Succovaty".

Povijest
--------

Nakon izgradnje 1878. godine, zgrada je služila u vojne svrhe kao vojarna za austro-ugarsko pješaštvo. Nakon završetka rata u njezine prostorije je uselila tvornica duhana, te tiskara. U Drugome svjetskom ratu sjeverni dio zgrade stradao je u bombardiranju, a na tom je mjestu izgrađena 1961.-1962. godine nova stambeno-poslovna zgrada prema Ostrogovićevu projektu. Zapadno i istočno krilo, sada odvojene zgrade, postale se prostori za tvornicu tekstila (Arena trikotaža) u zapadnom dijelu, te za Gradsku knjižnicu i Muzej suvremene umjetnosti Istre u istočnom dijelu (tzv. Stara tiskara).

Više informacija
----------------

* austro-ugarska ratna mornarica
**Tit Anije Milon Papijan** (*Titus Annius Milo Papianus*, ? - 48. pne.) bio je rimski političar iz doba kasne Republike, poznat po ubistvu popularskog vođe Klodija.

Otac mu je bio izvjesni Gaj Papije Celzo, ali ga je usvojio njegov djed po majci, plebejski političar i bivši konzul Tit Anije Lusko. O njegovom životu nema mnogo podataka sve do 50-ih godina pne. kada je postao jedan od glavnih suradnika Pompeja, trijumvira koji je u to vrijeme bio u zavadi sa Klodijem. Kada je Klodije organizirao strukovne i teritorijalna bratstva - *collegia* - kao svoju privatnu vojsku za obračun s političkim protivnicima, Pompej je Milonu povjerio da stvori vlastite paravojne formacije sastavljene od gladijatora.

Milon je godine 57. pne. izabran za tribuna, i zahvaljujući svojim naoružanim pristašama je, usprkos pokušajima Klodija da to nasilno spriječi, donio zakon kojim je Klodijev neprijatelj Ciceron vraćen iz izgnanstva. Godine 54. pne. je izabran za pretora, a krajem 53. pne. se natjecao za konzula.

6. decembra 53. pne. ili, po nekim izvorima, 18. januara 52. pne. Klodije i Milon su se slučajno sreli na Apijevom putu u blizini grada Bovillae. Između članova njihove pratnje je smjesta izbio oružani sukob u kome je Klodije ubijen. Na vijest o njegovoj smrti, razbješnjeli Klodijevi pristaše su počeli divljati po Rimu i zapalili niz javnih zgrada, uključujući sjedište Senata. Nakon što je uz vojnu pomoć zaveden red, Milon je doveden pred sud.

Milon je kao branitelja angažirao Cicerona i on je pripremio govor pod naslovom *Pro Milone*. Međutim, suočen sa snažnim pro-klodijevskim raspoloženjem u Rimu nije ga se usudio izgovoriti, te je Milon proglašen krivim za ubistvo i prognan u Masiliju. Ciceron je poslije tekst govora poslao Milonu koji je na to pismom odgovorio što mu je "drago što govor nije održan, inače ne bi sada uživao u masilijskom vinu".

Za vrijeme građanskog rata se Milon godine 48. pne. priključio Marku Celiju Rufu u njegovom anti-cezarovskom ustanku. Ubijen je prilikom opsade grada Compsa u Lukaniji.
Grob Raula Difija
**Raul Difi** (fr. *Raoul Dufy*) (Avr, 3. jun 1887 – Forkalkje, 23. mart 1953.) bio je značajan francuski slikar grafičar, keramičar industrijski likovnjak.

U početku je posećivao večernju umetničku školu u Avru dok nije dobio stipendiju od svog rodnog grada za parisku akademiju Ekol de bozar (fr. *École des Beaux-Arts* )a zatim je bio i u ateljeu Leona Bonata. U prvim počecima svoje radove je radio pod uticajima impresionista. Prošao je od impresionističkih početaka ka fovizmu, zatim i kubizmu i izradio svoj stil modernog realističkog izraza.

Jedna slika Anrija Matisa ga je okrenula i zainteresirala za fovizam. 1909. godine posetio je sa svojim prijateljem i kolegom Emilom Otonom Fricom Minhen i zapao pod uticaj Pola Sezana.

Kako nije mogao da živi od slikarstva, bavio se još i keramikom, drvorezima a predlagao je i tapiserije. Samo kada je sredinom 1920. i posle 1937. godine promenio svoj stil i prešao od jednog lakog i elegantnog stila na jedan upečatljiv i monumentalan stil on se doživeo priznanja i uvažavanja. On je za Parisku svetsku izložbu 1937. godine za paviljion svetlosti i elektriciteta ( )izradio i naslikao sliku veličine 600  i tada najveću sliku na svetu.

Difi je slikar sunčanoga juga, plaža, brodova i lepote ženskog tela i kao dekorater se proslavio predlozima dekoracija za monumentalne javne objekte. Posle njegove smrti (1953. godine) njegove slike su bile prikazivane na Dokumenta Kasel (dokumenta 1, dokumenta 2 i dokumenta 3)i u Nemačkoj.

Dela
----

* 14. jul u Avru, 1907. Privatna zbirka - Pariz,
* Jedlilice u Sent Andersi 1912. Muzej moderne umetnosti- Njujork
* U čast Mocarta (akvarel), 1915. Umetnička akademija Albrejt- Bufalo
* Portret Mišela Binjua, 1934. Zbirka Mišela Binjua - Pariz
* Regate u Dovilu, Zbirka Pjera Levi-Troa
* Askout (akvarel), 1931. Zbirka dr Rudinska - Pariz
* Mocartov koncert, 1948. Privatna zbirka - Švajcarska
* Crni kargo, 1952. Privatna zbirka - Pariz

Literatura
----------

1. PSN Čekoslovenska akademia vied, Praha 1966.
2. Istorija umetnosti, Nolit, Beograd 1973.
3. Mayers Lexikon - ONLINE,
4. de Wikipedia

Vanjske veze
------------

***Raoul Dufy*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hommage à Mozart Arhivirano 2007-10-25 na Wayback Machine-u, (Web Gallery Private Art Collection)
* Le 14 juillet au Havre, rue pavoisée Arhivirano 2007-12-17 na Wayback Machine-u, (1906, Web Gallery Private Art Collection)ul\_dufy.htm Raoul Dufy - His life, His paintings]
* O stvaralaštvu Difija na srpskom Arhivirano 2009-10-12 na Wayback Machine-u, Raul Difi
Rudolfova povelja
**Rudolf I** (francuski: *Raoul Ier*; prije 1140. — ubijen 15. listopada 1191.), znan i kao **Rudolf Crveni** (francuski: *Raoul le Roux*), bio je francuski plemić, grof Clermont-en-Beauvaisisa te sljedbenik kralja Filipa II. Francuskog, kojeg je pratio tijekom Trećeg križarskog rata.

Njegov je otac bio grof Renaud II od Clermonta, sin lorda Huga I. Rudolfova je majka bila druga supruga njegova oca, gospa Klemencija od Bara, a polusestra grofica Flandrije Margareta.

Prije 1162. god. Rudolf je oženio Alisu od Breteuila, čiji su roditelji bili lord Valeran III od Breteuil-en-Beauvaisisa i njegova supruga, gospa Holdeburga od Ailly-sur-Noyea i Tartignyja. Rudolfovo i Alisino najstarije dijete bila je grofica vladarica Katarina od Clermonta, očeva nasljednica. Rudolf i njegova žena imali su i kćeri Aelis i Matildu, kao i sina Filipa, koji je umro prije oca.

Izvori i bilješke
-----------------

1. ↑  Lawrence Barnell Phillips. Sampon Low, 1871. *"The" Dictionary of Biographical Reference: Containing One Hundred Thousand Names Together with a Classed Index of the Biographical Literature of Europe and America*.
2. ↑  June G. Henderson. 2000. *The Ancestry of Chamberlin and Grant*, Opseg 1.
3. ↑  Alisa i njena obitelj. *The Chronicle of Alberic de Trois-Fontaines names "comitissam Clarimontis Belvacensis et uxorem Symonis Clarimontis et Emiciam" as the three daughters of "Alaydis [filia comitem de Brana Robertum domnum]" & her first husband, although it appears chronologically impossible for Alix, wife of Raoul Comte de Clermont, to have been the daughter of Valeran III by his second wife*.
**Sekst Pompej** (*Sextus Pompeius Magnus Pius*, 67. pne. - 35. pne.) je bio rimski vojskovođa iz vremena kraja Republike, poznat kao sin Pompeja i posljednji optimatski vođa koji je pružao organizirani otpor Cezaru i njegovim nasljednicima.

Kada je godine 49. pne. neprijateljstvo njegovog oca i Cezara preraslo u građanski rat, mladi Sekst se ispočetka nije u njega uključio nego ostao u Rimu pod paskom majke Kornelije Metele. Nakon što je Pompej godine 48. pne. poražen kod Farsala, Sekst i Kornelija su mu se pridružili u kratkotrajnom egzilu na Lezbosu, ali ga nisu pratili u Egipat gdje je nedugo potom ubijen. Sekst se poslije toga priključio bratu Gneju i drugim pompejancima koji su organizirali otpor Cezaru u Africi. Sekst je poslije organizirao pompejansko uporište na Balearima. Nakon poraza pompejanaca kod Tapsa, Gnej mu se pridružio na Balearima te su zajedno digli anti-cezarovsku pobunu u Hispaniji, ugušenu u bitci kod Munde 17. marta 45. pne. Nedugo nakon nje Gnej je uhvaćen i pogubljen, ali se Sekst uspio skloniti na Siciliju gdje se ispočetka izdržavao piraterijom.

Ubistvo Cezara 15. marta 44. pne. međusobni sukobi cezarovaca te Oslobodilački građanski rat su Sekstu omogućili da bez ometanja sagradi vojsku i flotu na Siciliji s kojom će se poslije suprostaviti Drugom trijumviratu. Iako nije mogao ugroziti trijumvire, uz pomoć admirala Manasa je 40. pne. preoteo Sardiniju od Oktavijanove vlasti. Suočen s problemima kao što je Fulvijin rat, ali i nastojanju da Marku Antoniju pomogne u sukobu s Partima, Oktavijan je u Mizenu sa Sekstom sklopio mir, priznavši mu vlast nad Sicilijom.

Taj je aranžman, međutim, bio kratak. Suočen s kvarenjem odnosa sa Antonijem, Oktavijan je nastojao riješiti sicilijanski problem. Godine 37. pne. je pokrenut novi pohod na Siciliju, koji nije imao uspjeha sve dok na čelo Oktavijanove flote nije stao daroviti Marko Agripa. On je u bitci kod Nauloha 36. pne. uništio Pompejevu flotu. Pompej se sklonio u Malu Aziju.

Godine 35. pne. je uhvaćen u Miletu gdje ga je Marko Ticije, Antonijev pomoćnik, dao pogubiti bez suđenja. Taj je čin Oktavijan koristio u propagandne svrhe protiv Antonija u vrijeme rata Istoka i Zapada.

Eksterni linkovi
----------------

* *Sextus Pompey* - biography at unrv.com
* Coins of Sextus Pompeius
* Medijski sadržaji Sextus Pompeius na Wikicommonsu.
Elektronski termostat
**Termostat** je naprava za održavanje temperature u nekom zatvorenom prostoru, uređaju ili sustavu, unutar propisanih granica. Obično uključuje grejanje ili hlađenje čim temperatura prekorači dopuštenu graničnu vrijednost.

Na primer, zimi termostat aktivira peć kada „oseti" da je temperatura pala ispod zadate.

Princip rada
------------

Termostat se u načelu sastoji od senzora i pretvornika. Senzor (npr. bimetalna vrpca, termistor, termopar, cjevčica ispunjena živom, elastična komora ispunjena tekućinom ili plinom) reagira na promjene temperature, a pretvornik (npr. električna sklopka, pneumatski ventil, potenciometar s klizačem, elektroničko pojačalo) pretvara signal osjetila u signal za upravljanje uređajem za grijanje ili hlađenje.

Jednostavan i često korišćen tip temperaturnog senzora u termostatima je namotaj metalne trake (bimetalna traka) koji se skuplja kako se temperatura smanjuje. Kada se namotaj smanji do određene tačke koja zavisi od temperature zadate na termostatu, aktivira se prekidač i uključuje peć.

Primjena
--------

Primjenjuje se npr. u sustavima grijanja prostorija, bojlerima, glačalima, pećima, pećnicama, perilicama, sušilicama, hladnjacima i automobilima. Programabilni termostat omogućuje programiranje grijanja prostorija, npr. dnevno (niža temperatura noću) i tjedno (niža temperatura u dane odsutnosti).

Izvori
------

1. ↑  Hrvatska enciklopedija, Broj 10 (Sl-To), str. 714. Za izdavača: Leksikografski zavod Miroslav Krleža, Zagreb 2000.g. ISBN 978-953-6036-40-0
2. ↑  Gordon McComb i Earl Boysen, Elektronika za neupućene (str. 101), Beograd, 2007.
3. ↑  Hrvatska enciklopedija, Broj 10 (Sl-To), str. 714. Za izdavača: Leksikografski zavod Miroslav Krleža, Zagreb 2000.g. ISBN 978-953-6036-40-0
4. ↑  Gordon McComb i Earl Boysen, Elektronika za neupućene (str. 101), Beograd, 2007.
5. ↑  Hrvatska enciklopedija, Broj 10 (Sl-To), str. 714. Za izdavača: Leksikografski zavod Miroslav Krleža, Zagreb 2000.g. ISBN 978-953-6036-40-0

Vidi još
--------

***Termostat*** na Wikimedijinoj ostavi

* Elektronske komponente
* Senzori
**Riñihue** (španjolski: *Lago Riñihue*) je jezero na jugu Čilea u Regiji Los Lagos.

Karakteristike
--------------

Jezero Riñihue leži u brdima Provincije Valdivia na nadmorskoj visini od 117 metara.
Površina mu iznosi 77,5 km², a maksimalna dubina 323 metara.

Jezero je dio turističke destinacije **Sedam jezera** (Panguipulli, Pullinque, Pirihueico, Calafquén, Neltume, Pellaifa) i dio hidrografskog bazena rijeke Rijeke Valdivia koji se proteže do Argentine.

Riñihue se nalazi 34 km sjeveroistočno od grada Los Lagosa, oko sat i pol vožnje od grada Valdivije.

Jezero Riñihue je dugo je 28 km i široko oko 6 km.
Jedna od njegovih najvećih karakteristika je strma istočna obala, temperatura voda varira od 7 °C zimi do 20 °C ljeti pa je ugodna za kupanje.

Vodom ga puni kratka rijeka Enco iz višeg Jezera Panguipulli (i ostalih pet jezera), a vode mu otiču rijekom San Pedro koja dotiče do 
Valdivije pod imenom Calle-Calle.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9   „Lago Riñihue" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 26.10. 2020.

Vanjske veze
------------

***Riñihue (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lago Riñihue* (`en`)
Zarobljeni Židovi u varšavskom getu.
**Ustanak u varšavskom getu** bio je oružani otpor Židova protiv nacista. Dogodio se između 19. travnja i 16. svibnja 1943. u varšavskom getu. Borbe su počele u vrijeme posljednjih deportacija Židova iz Varšave. Židovi su imali puno slabije naoružanje od nacista, koju su imali zrakoplovstvo, topništvo, oklopna vozila i sl. Nakon mjesec dana brutalnih borbi ustanak je ugušen u krvi, a varšavski geto spaljen i sravljen sa zemljom. Brojčano i vojno superiorniji nacisti ubili su oko 7000 stanovnika geta i boraca. Preostalih oko 42 000 preživjelih Židova, deportirano je u koncentracijske logore.

Prethodni događaji
------------------

Dana 16. listopada 1940. osnovan je varšavski geto odlukom njemačkoga guvernera generala Hansa Franka. U ljeto 1942. Nijemci su počeli deportacije Židova u logorima istrebljenja, uglavnom u Treblinki. Tijekom mjesec dana deportirano je gotovo 300 000 Židova. Tada je ostalo oko 50 000 Židova u getu, a Nijemci smanjuju prostor geta za oko četvrtinu svoje bivše površine. Godine 1943. nacisti su željeli potpuno isprazniti varšavski geto i zatvoriti ga. Židovi u varšavskom getu bili su svjesni, da nacisti ubijaju deportirane Židove, jer su imali dojave o tome.

Počevši od ljeta 1942. Židovi su se organizirali i smišljali kako podići ustanak. Prvi sukob dogodio se 18. siječnja 1943. Krvavo je ugušen nakon nekoliko dana i velikih gubitaka.

Ustanak
-------

SS vojnici tijekom ustanka u varšavskom getu.
Dana 19. travnja 1943. nacističke SS-jedinice pokrenule su likvidaciju geta. Stanovnici geta digli su se na ustanak s prokrijumčarenim oružjem i onim iz vlastite izrade. SS jedinice napale su s topništvom.

Marek Edelman koji je bio jedan od vođa ustanka, izjavio je sljedeće činjenice o odnosu snaga: "Pobunjenika je bilo 220, a nacista 2 090. Nijemci su imali zrakoplovstvo, topništvo, oklopna vozila, minobacače, 82 strojnice, 135 puške i 1358 karabina. Svaki ustanik imao je revolver, pet zapaljivih i pet ručnih bombi. Svaki dio geta imao je 3 karabina, a cijeli geto 2 mine i samo jedan automatski pištolj.

Naciste je na početku vodio Ferdinand von Sammern-Frankenegg, ali je zamijenjen nakon frontalnoga napada, u kojem je nekoliko SS vojnika ubijeno. Vodstvo je zatim preuzeo Jürgen Stroop, koji je usporio akciju s ciljem minimalnih gubitaka. Ustanak je trajao oko mjesec dana.

Procjenjuje se, da je poginulo 16 SS vojnika i najmanje 7000 Židova. Oko 42000 Židova deportirano je u koncentracijske logore Poniatowa, Trawniki i Majdanek. Oko 7000 Židova poslano je u koncentracijski logor Treblinka.

Izvori
------

1. ↑   Preuzeto 29. travnja 2012.
2. ↑   Preuzeto 29. travnja 2012.

Vanjske veze
------------

Sestrinski projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Ustanak u Varšavskom getu** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Ustanak u Varšavskom getu** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85145297
* GND: 4129246-7
* NKC: ph201917

 |
Rijeke u istočnoj Poljskoj s Zapadnim Bugom
**Zapadni Bug** (ukr. Західний Буг, rus. Западный Буг, bje. Захо́дні Буг) je rijeka u Ukrajini, Bjelorusiji i Poljskoj duga 772 kilometra.

Zapadni Bug je lijeva pritoka Narewa, teče iz središnje Ukrajine prema zapadu, prolazi duž ukrajinsko-poljske (185 km) i poljsko-bjeloruske (178 km) granice. U Poljskoj se uljeva u Narew u blizini grada Serocka.

Zapadni Bug je povezan s Dnjeparom preko rijeke Muchaviec i kanala Dnjepar-Bug. Na rijeci nekoliko kilometara od Visokaje najzapadnija je točka Bjelorusije.

Ukupna površina sliva rijeke je 39.400 km2 od kojih je polovica 19.300 km2 ili 50% u Poljskoj, malo više od četvrtine 11.400 km2 ili 26% u Bjelorusiji i četvrtina 8.700 km2 ili 24% nalazi u Ukrajini.

Pritoke
-------

|  |  |
| --- | --- |
| **lijeve*** Poltva
* Bukowa
* Huczwa
* Uherka
* Włodawka
* Krzna
* Toczna
* Liwiec
* Kałamanka
* Janów Podlaski
* Uherka
 | **desne*** Sołokija
* Ług
* Muchaviec
* Leśna (Leśna Prawa, Leśna Lewa)
* Nurzec
* Brok
* Warenzhanka
 |

Izvor
-----

1. ↑  „Bug River". *Encyclopædia Britannica. Encyclopædia Britannica Online*. Encyclopædia Britannica, 2011.. Pristupljeno 10. travnja 2011.
2. ↑  D.François, J. Kikken, P. Moiret, J. Paulzen and B. Stevens (2010.). „Characteristics and cross-border cooperation within the river basins of the FLOOD-WISE project". Zuyd University of Applied Sciences Maastricht, the Netherlands. str. 49–55. Arhivirano iz originala na datum 2013-10-31. Pristupljeno 29. listopada 2013.
**PostgreSQL** je objektno-relacioni sistem za upravljanje bazama podataka, baziran na POSTGRES verziji 4.21, razvijenog na Univerzitetu Kalifornija u odeljenju za računarske nauke Berkli.

POSTGRES je bio pionir u nekim konceptima koje su postale dostupne u komercijalnim bazama tek dosta kasnije. PostgreSQL je open-source izdanak originalnog berklijevog koda. Podržava veliki deo SQL standarda i obezbeđuje mnoge savremene karakteristike:

* kompleksne upite
* strane ključeve (foreign keys)
* trigere
* preglede (views)
* transakcioni integritet

PostgreSQL može biti slobodno korišćen, modifikovan i distribuiran od strane svakog korisnika za bilo kakvu upotrebu, bila ona privatna, komercijalna ili akademska.

Istorija
--------

POSTGRES projekat je bio vođen od strane profesora Majkla Stonbrakera i implementacija je započela 1986. godine. Prva demo verzija je postala operativna 1987 godine i bila je prikazana 1988 godine na ACM-SIGMOD konferenciji. Verzija 1 je bila objavljena u junu 1989 godine, verzija 2 u junu 1990, verzija 3 1991 godine. Berklijev POSTGRES je zvanično završen sa verzijom 4.2.1994, Endrju Ju i Džoli Čen su POSTGRES-u implementrirali interpreter za SQL jezik. Pod novim imenom, Postgres95 je bio izdan na webu kao open-source verzija originalnog POSTGRES Berkli koda. Pored ostalih, izvršena su sledeća poboljšanja:

* Upitni jezik PostQUEL je zamenjen SQL-om. Podupiti nisu bili podržani sve do PostgreSQL. Dodata je podrška za klauzulu GROUP BY.
* Novi program, psql, je omogućen radi interaktivnih SQL upita
* Kratki tutorijal za SQL je dolazio zajedno sa izvornim kodom

1996 je bilo jasno da naziv Postgres95 neće izdržati test vremena. Odabrano je novo ime, PostgreSQL, koje ukazuje na povezanost originalnog POSTGRESA i mogućnosti korišćenja SQL–a.

Linkovi
-------

* 
* 
* Arhivirano 2005-11-05 na Wayback Machine-u
* Arhivirano 2007-05-05 na Wayback Machine-u

***PostgreSQL*** na Wikimedijinoj ostavi
2005 
U opštim rječnicima i rječnicima stranih riječi volonter se definiše kao "onaj koji besplatno obavlja neku službu zbog entuzijazma, svoga stručnog usavršavanja ili sticanja radnog staža". Tom riječju obično se označava osoba koja dobrovoljno radi u vjerskim, humanitarnim, socijalnim te nevladinim organizacijama. Iako se u nekim rječnicima uz riječ volonter navodi sinonim **dobrovoljac** , a na nekim internetskim stranicama i **dragovoljac**, te riječi u ovom kontekstu nisu sinonimi, posebno ako se dobrovoljac shvata kao "onaj koji bez prisile i svojom voljom sudjeluje u ratu ili kakvom drugom zbivanju". U starije vrijeme, međutim, riječ volonter (i **volontijer** kod Njegoša) označavala je dobrovoljca u ratu. U tom su je značenju upotrebljavali u 19. stoljeću, na primjer, Ilija Garašanin i Sreten L. Popović .

Vidi još
--------

* Volonterstvo

Bilješke
--------

***Volonter*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑   Vladimir Anić, Ivo Goldstein: "Rječnik stranih riječi", Zagreb, 2002.
2. ↑   Ivan Klajn, Milan Šipka: "Veliki Rječnik stranih riječi i izraza", Novi Sad, 2008.
3. ↑   Vladimir Anić: "Rječnik hrvatskoga jezika", Zagreb, 1998.
4. ↑   "Rečnik srpskohrvatskog književnog i narodnog jezika", knjiga II, SANU, Beograd, 1962.
Podjela svijeta na blokove početkom 1959. godine; zemlje Zapadnog bloka označene tamnoplavo; njihove tadašnje kolonije označene svjetloplavo.
**Zapadni blok** je izraz koji u najširem smislu označava zemlje koje su u vojnim, političkim i drugim savezima čvrsto povezane pod parolom zaštite ili promoviranja vrijednosti zapadnog svijeta, odnosno liberalne demokracije i kapitalističkog slobodnog tržišta, odnosno okupljene oko SAD. Izraz se, međutim, prije svega koristi u historijskom kontekstu, odnosno kako bi označio slično okupljanje do koga je došlo za vrijeme Hladnog rata, prije svega kroz NATO i druge regionalne saveze, odnosno u svrhu suprotstavljanja komunističkom SSSR-u i njegovim saveznicima iz Istočnog bloka.

Povezano
--------

* Slobodni svijet
* Prvi svijet

Literatura
----------

* 
* Arhivirano 2008-05-17 na Wayback Machine-u
* Matloff, Maurice. Makers of Modern Strategy. Ed. Peter Paret. Princeton: Princeton UP, 1971. 702.
* Kissinger, Henry. Diplomacy. New York: Simon and Schuster, 1994. 447,454.
**Sveti Rasso od Andechsa** (također *Rasso od Grafratha, Graf Ratt, Ratho, Grafrath, Rasso von Andechs*) (cca. 900-953) bio je bavarski grof i vojskovođa, hodočasnik i svetac. Po predaji je bio grof (*Graf*) od Dießen-Andechsa, te vodio Bavarce u borbi protiv Mađara u 10. vijeku. O njemu nema podataka od strane suvremenika, i umjesto toga se historičari moraju oslanjati na legende koje su nastale krajem srednjeg vijeka. Većina, međutim, drži da se one temelje na stvarnoj ličnosti, odnosto da je doista postojao grof Rasso koji se 950-ih borio protiv Mađara.

Prema legendi kao je sredovječni čovjek pohodio Svetu zemlju i Rim i prikupljao relikvije; po povratku je osnovao benediktinsku opatiju u Wörthu, kasnije po njemu nazvanu Grafrath.

Vjeruje se da je bio krupan čovjek. Njegove relikvije su ekshumirane 1468. godine; tada je utvrđšeno da je bio visok 2 metra; vjerovalo se da je viši, jer su razmjeri grobnice bili primjereniji čovjeku od 2 i pol metra visine.

Izvori
------

1. 1 2  Rasso (Ratho) von Andechs - Ökumenisches Heiligenlexikon
2. ↑  Charles R. Bowlus, *The Battle of Lechfeld And Its Aftermath, August 955: The End* (Ashgate Publishing, 206), 143n.
3. ↑  Charles R. Bowlus, *The Battle of Lechfeld And Its Aftermath, August 955: The End* (Ashgate Publishing, 2006), 143n.

Eksterni linkovi
----------------

* Saints of May 17 Arhivirano 2012-08-07 na Wayback Machine-u
* (`de`) Rasso von Andechs
* (`de`) „Rasso wahrscheinlich älter" – aktuelle Wertung von Ungereimtheiten der Quellen (Dr. Ernst Meßmer ist auch Author der beiden Rasso-Monografien, die bei der Deutschen Nationalbibiothek unter dem Stichwort *Rasso* verzeichnet sind)
* (`de`) „Der heilige Rasso kämpft gegen die Ungarn", Fresken in der Stiftskirche Andechs von Johann Baptist Zimmermann, 1751–1754

***Rasso*** na Wikimedijinoj ostavi
**Univerzitet u Havani** (španski: ) je kubanski univerzitet osnovan 1728. godine te je najstariji univarzitet na Kubi i jedan od najstarijih u obje Amerike. Univerzitet se danas sastoji od šesnaest fakulteta (od kojih je jedan za udaljeno učenje), a pohađa ga oko 60.000 studenata.

Istorija
--------

U trenutku osnivanja naziv univerziteta je bio *"Real y Pontificia Universidad de San Gerónimo de la Habana"*. Univerzitet je trebao odobrenje za rad od kralja Filipa V Španskog i pape Inocenta XIII te je zbog toga u nazivu sadržavalo i riječi *Real y Pontificia*. Godine 1842. univerzitet zajedno sa strukturnom reformom mijenja i naziv u *Real y Literaria Universidad de La Habana*, a nakon osnivanja Kubanske Republike ponovno mijenja ime u *Universidad Nacional*. Na univerzitetu je u 1940-ima studirao i najpoznatiji kubanac Fidel Castro. Nakon što je vlast 1952. preuzeo Fulgencio Batista univerzitet je postao centrala antivladinih demonstracija. To je rezultiralo zatvaranjem univerziteta 1956. godine što je potrajalo sve do 1959. kada je pobjeda Fidela Castra omogućila ponovno otvaranje univerziteta.

Izvori
------

1. ↑

***Univerzitet u Havani*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 151304574
* LCCN: n79065559
* ISNI: 0000 0004 0401 9462
* GND: 11286-0
* SUDOC: 027927512
* BNF: cb119865428 (podaci)
* NLA: 36345930
* NKC: kn20051019017
* BNE: XX136340

 |
**Sexred** ili **Sexræd** (? - 617/626) bio je kralj Istočnih Saksonaca. Otac mu je bio Sebert, prvi istočnosaksonski kralj koji se pokrstio. Oca je 616. naslijedio zajedno sa bratom Saewardom; oba sina su se, međutim, odbila pokrstiti i ostala su vjerna anglosaksonoj paganskoj vjeri. Odmah nakon stupanja na prijestolje su svojim podanicima dali dozvolu da štuju nekadašnje idole. Kada su, prema Bedi Uvaženom vidjeli Melita, prvog londonskog biskupa, kako vjernicima u crkvi daje euharistiju, zatražili su je i sami. Melit im je, međutim, objasnio da se prethodno moraju krstiti; oni su na to izjavili da vodu koriste samo za okrepu te su, razbješnjeni, protjerali Melita iz svog kraljevstva. Ubrzo nakon toga je izbio rat sa kraljevstvom Wessex, odnosno kraljevima Ceawlinom i Cwichelmom. U njemu je istočnosaksonska vojska poražena, a oba brata poginula. Prijestolje naslijedio Saewardov sin Sigeberht Mali.

Izvori
------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Sæberht**  |  **Kralj Essexa** 616–617zajednički kralj sa Sæwardom; ubijen u bitci protiv Zapadnih Saksonaca | Slijedi: **Sigeberht I Mali**  |

| * p
* r
* u
Monarsi Essexa |
| --- |
| Æscwine • Sledd • Sæberht • Seaxred • Sæward • Sigeberht Mali • Sigeberht Dobri • Swithhelm • Sighere • Sæbbi • Sigeheard • Swæfred • Offa • Sælred • Swæfberht • Swithred • Sigeric • Sigered • Egbert\* |
| \*ujedno monarh Wessexa, Kenta, Sussexa i Mercije
 |
**Prefektura Retimno** (gr: Νομός Ρεθύμνου - *Nomos Rethymno*) je oblast u središnjem delu ostrva Krit, koje se većim delom preklapa sa Krit na jugu Grčke. Središte Prefekture Retimno je istoimeni grad Retimno.

Prefektura Retimno izdeljena na opštine

Geografske odlike
-----------------

Prefektura Retimno je sa juga i severa okružena morem, dok se sa istoka graniči se sa prefekturom Iraklion, a sa zapada prefekturom Kanija. Severni deo prefekture je pitomiji i pogodniji za poljoprivredu, dok su središnji i južni deo prefekture izrazito brdoviti i nepovoljniji za život.

U području prefekture Iraklion dominira izrazita sredozemna klima.

Stanovništvo
------------

Najveći deo stanovništva su etnički Grci, a poslednjih decenija javljaju se i nekadašnji turisti kao novi stanovnici. Prefektura Retimno spada u prefekture sa primetnim rastom stanovništva zahvaljujući naglom razvoju turizma i pomorstva poslednjih decenija. Najveći deo stanovništva živi u gradu Retimno i neposrednoj okolini (oko polovine stanovništva prefekture).

Istorija
--------

U okviru područja prefeture Retimno nalazi se niz praistorijskih i antičkih arheoloških lokaliteta, od kojih su najznačajniji oni iz vremena Minojske civilizacije.

Vidi još
--------

* Retimno
* Krit
* Periferija Krit

| * p
* r
* u
Grčke prefekture |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Atika | SredišnjaGrčka | SredišnjaMakedonija | Krit | Ist. Makedonijai Trakija | Epir | Jonskaostrva | SeverniEgej | Peloponez | JužniEgej | Tesalija | ZapadnaGrčka | ZapadnaMakedonija |
|  |
| 
* Atina
* Istočna Atika
* Pirej
* Zapadna Atika

 | 
* Eubeja
* Evritanija
* Fokis
* Ftiotis
* Boetija

 | 
* Halkidik
* Imatija
* Kukuš
* Pela
* Pijerija
* Ser
* Solun

 | 
* Kanija
* Iraklion
* Lasiti
* Retimno

 | 
* Drama
* Evros
* Kavala
* Rodopi
* Ksanti

 | 
* Arta
* Janjina
* Prevez
* Tesprotija

 | 
* Krf
* Kefalinija
* Lefkada
* Zakintos

 | 
* Hios
* Lezbos
* Samos

 | 
* Arkadija
* Argolis
* Korint
* Lakonija
* Mesinija

 | 
* Kikladi
* Dodekani

 | 
* Kardica
* Larisa
* Magnezija
* Trikala

 | 
* Ahaja
* Etolija Akarnija
* Elis

 | 
* Lerin
* Greben
* Kostur
* Kožani

 |

 |

***Prefektura Retimno*** na Wikimedijinoj ostavi
**Univerzitet u Iowi** (engl. ) je javni istraživački univerzitet u Iowa Cityju u u američkoj saveznoj državi Iowa. Univerzitet je osnovan 1847. godine i najstariji je kao i drugi najveći univerzitet u saveznoj državi. Bilo je to svega 59 dana nakon što je savezna država primljena u Uniju. Institucija je organizaciono podeljena na 12 koledža na kojima se izvode predavanja u preko 200 područja akademskog interesovanja. Kampus univerziteta nalazi se u urbanoj sredini i prostire se na preko 760 hektara uz reku Iowa koja je pritoka reke Mississippi. Prema klasifikaciji volumena i kvaliteta istraživačkih aktivnosti koje izrađuje *Carnegijeva fondacije za napredak obrazovanja* (engl. ), Unverzitet u Iowi spada u grupu R1 institucija sa veoma visokim istraživačkim aktivnostima.

Univerzitet u Iowi prvi je univerzitet u SAD-u koji je otvoren kao institucija koja upisuje i studente i studentice. Na ovome je univerzitetu također otvorena i prva medicinska škola u SAD-u koja je upisivala i studente i studentice. Univerzitet u Iowi prvi je javni univerzitet u SAD-u koji je u svoje studijske programe uključio i katedru za religijske studije. Čak 46 dobitnika Pulitzerove nagrade dolazi sa kampusa ovoga univerziteta. Među poznatijim studentima Univerziteta u Iowi nalaze se i Ashton Kutcher, Flannery O'Connor, Gene Wilder, Tennessee Williams, T. Coraghessan Boyle, John Irving, Michael Cunningham, Nicholas Meyer, Terry O'Quinn, Brandon Routh, Jean Seberg, Diablo Cody...

Povezano
--------

* Visoko obrazovanje u Sjedinjenim Američkim Državama
* Akreditacija institucija za visoko obrazovanje u SAD-u

Vanjske veze
------------

***Univerzitet u Iowi*** na Wikimedijinoj ostavi

* uiowa.edu

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 142738025
* LCCN: n79046198
* ISNI: 0000 0004 1936 8294
* GND: 1011964-4
* SUDOC: 028876938
* BNF: cb12062151b (podaci)
* BIBSYS: 90066071
* NLA: 36199016
* NKC: ko2003186502
* CiNii: DA02532168

 |
Koordinate: 9° 13' 3'' JG Š, 124° 56' 13'' IGD

Položaj Timora u Jugoistočnoj Aziji
Karta ostrva Timor
**Timor** je ostrvo u grupi Malih Sundskih ostrva u Malajskom arhipelagu, podeljeno je između Istočnog Timora i Indonezije i ima površinu od 30.777 kvadratnih kilometra.

Istorija
--------

Timor je početkom 16. veka otkrio portugalski istraživač Antonio de Abreu, koji je bio u potrazi za ostrvima začina. I pre toga su na ostrvima postojala mala kraljevstva o kojima se malo zna. 

Ostrvo je politički podeljeno već vekovima: Zapadni Timor, koji je bio poznat kao Holandski Timor od 1800-ih do 1947. kada je postao deo Indonezije; i Istočni Timor koji je bio poznat kao Portugalski Timor 1596. do 1975. Japanske snage su okupirale celo ostrvo između 1942. do 1945. 

Indonezija je izvršila invaziju 1975. i anektirala Istočni Timor, samo 9 dana posle njegovog proglašenja nezavisnosti od Portugala. Istočni Timor je postao nezavisan 2002, posle referenduma održanog 1999. pod patronatom UN.

Geografija
----------

Ostrvo Timor (približne koordinate: 125° istok, 9° jug) je dugačko oko 500 kilometara, i široko 80 kilomatara. Prostire se u pravcu jugoistok-severozapad. Timor je najistočnije od Malih Sundskih ostrva. Južno od ostrva je Timorsko more koje ga odvaja od Australije. Najviši vrh je Tatamilau (2.960 metara).

Indonezijski zapadni Timor (*Timor Barat*), pripada provinciji Nusa Tengara Timur, ima površinu od 19.000 km², gde živi oko 2 miliona ljudi. Glavni grad je Kupang. Demokratska republika Istočni Timor (*Timor-Leste*), kojoj pripada enklava na severnoj obali zapadnog Timora Okusi-Ambeno, i dva mala ostrva Atauro i DŽako, ima 15.007 km² i oko milion stanovnika. Glavni grad Istočnog Timora je Dili.

Spoljašnje veze
---------------

***Timor*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Languages of East Timor Arhivirano 2008-01-19 na Wayback Machine-u (Memento vom 19. Januar 2008 im Internet Archive)
**Univerzitet u Kairu** (arapski: جامعة القاهرة‎, latinski: ) je javni univerzitet sa centralnim kampusom u Gizi, gradu pored Kaira u Egiptu. Univerzitet je osnovan 1908. godine i kroz prošlost je nosio i nazive **Egipatski univerzitet** (1908–1940) i **Univerzitet kralja Fuada I** (1940–1952). Centralni kampus, koji se nalazi nedaleko od obale Nila, osovan je 1929. godine dok su fakulteti prije toga bili rasprostranjeni po raznim dijelovima grada. Univerzitet u Kairu drugi je najstariji univerzitet u zemlji, nakon Univerziteta Al-Azhar. Instituciju je originalno pokrenula grupa privatnih lica koja su imala kraljevu potporu, a tek je 1925. univerzitet postao javna institucija. Po smrti kralja Fuada I univerzitet je u njegovu čast preimenovan u Univerzitet kralja Fuada I. Nakon Egipatske revolucije 1952. godine univerzitet je ponio današnji naziv. Na univerzitetu u Kairu između ostalih školovali su se i Yasser Arafat, Saddam Hussein, Taha Hussein, Muhamed Morsi, Mohamed ElBaradei, Nagib Mahfuz, Omar Sharif, Boutros Boutros-Ghali i mnogi drugi.

Vanjske veze
------------

***Univerzitet u Kairu*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica Univerziteta u Kairu

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 126523066
* LCCN: n80146420
* ISNI: 0000 0004 0639 9286
* GND: 1015328-7
* SUDOC: 03264955X
* BNF: cb123638991 (podaci)

 |
Ovo je članak o dokumentarnom filmu iz 1974. godine.  Za ostale upotrebe, v. That's Entertainment.  

***That's Entertainment!*** (sh. *To je zabava!*) je američki dokumentarni film snimljen 1974. godine u režiji Jacka Haleya Juniora. Napravljen je od strane studija MGM povodom proslave 50. obljetnice postojanja, i u njemu se nastoje evocirati njegovi najveći uspjesi, i to kroz kompilaciju najpoznatijih pjesama, odnosno plesnih točaka iz najpopularnijih i najuspješnijih mjuzikala po kojima je taj studio bio poznat. Film, u kome kao naratori i voditelji služe neke od najvećih MGM-ovih zvijezda, je, međutim, napravljen u vrijeme kada se studio nalazio u financijskoj krizi, odnosno bio u procesu preorijentacije sa proizvodnje filmova na vođenje kockarnica u Las Vegasu; u tom trenutku su bili prodani, van pogona ili napušteni mnogi od njegovih legendarnih studija gdje su se pravili filmovi, a što priznaju i neki od voditelja. Film je usprkos svemu tome postigao iznenađujući komercijalni uspjeh, te je čak, a što je bila prilična rijetkost za tadašnje hollywoodske, i općenito bilo koje druge, dokumentarne filmove dvije godine dobio nastavak pod naslovom *That's Entertainment, Part II*.

Izvori
------

1. 1 2  Box Office Information for *That's Entertainment!* The Numbers. pristup 22. V 2012.
2. ↑  Box Office Information for *That's Entertainment!* IMDb. pristup 17. V 2014.

Vanjske veze
------------

* *That's Entertainment!* na IMDb-u (`en`)
* *That's Entertainment!* na filmskoj bazi podataka TCM
* *That's Entertainment!* na AllMovie-u (`en`)
**World Athletics** je službena kratica Međunarodne asocijacije atletskih federacija. Kratica dolazi od engleskog naziva *International Association of Athletics Federations*. Organizacija je osnovana 1912 godine na prvom kongresu održanom u Stockholmu u Švedskoj, tada pod nazivom *International Amateur Athletics Federation* (*IAAF*). Kasnije je, pod općim trendom komercijalizacije sporta pa tako i atletike, dio naziva *amaterski* 2001. godine preimenovan u *asocijacija*, pa je tako kratica ostala ista.

World Athletics ima zadatak koordinirati rad atletskih federacija te upravljati organizacijom službenih natjecanja kao što su Svjetska atletska prvenstva, Svjetski atletski kupovi, natjecanja Zlatne lige, itd.

Predsjednici
------------

Predsjednici World Athletics se biraju na period od više godina, tako da je do sada bilo samo 5 predsjednika:

| Ime | Država | Trajanje mandata |
| --- | --- | --- |
| Sigfrid Edström | Švedska | 1912–1946 |
| Lord Burghley | Velika Britanija | 1946–1976 |
| Adriaan Paulen | Nizozemska | 1976–1981 |
| Primo Nebiolo | Italija | 1981–1999 |
| Lamine Diack | Senegal | 1999–? |

Eksterni linkovi
----------------

* Službene stranice World Athletics
**Wormski konkordat** (njemački: ), originalno **Pakt Kalista sa Heinrichom** (latinski: ) je sporazum sklopljen 23. septembra 1122. u Wormsu između rimsko-njemačkog cara Heinricha na jednoj, i katoličkog pape Kalista II, kojim je okončan višedecenijski sukob rimsko-njemačkih careva i papa oko njihovih svjetovnih i duhovnih ovlasti poznat kao Borba za investituru. Njime su carevi odustali od svjetovne investiture, odnosno od prava na imenovanje biskupa uključujući samog papu. Time su ispunjeni zahtjevi reformskog pokreta na čelu s papom Grgurom VII koji je pokrenuo spor. Jedini ustupak koji je Heinrich uspio ishoditi bilo je pravo da bude prisutan prilikom izbora svih biskupa u Njemačkoj i presudi u slučaju spora, odnosno jednakog broja glasova između više kandidata. Wormski konkordat je sljedeće godine potvrđen na Prvom lateranskom koncilu. 

U srednjem vijeku i kasnije se držalo da je Wormski konkordat okončao cezaropapizam, odnosno stavljanjem cara sve druge vladare stavio u inferioran položaj prema papi, te konačno uspostavio hegemoniju Crkve nad politikom i svim oblastima života u tadašnjoj Evropi.

Vanjske veze
------------

* Das Wormser Konkordat in den Monumenta Germaniae Historica digital
* Seite des Vatikanischen Archivs zum Wormser Konkordat Arhivirano 2011-05-22 na Wayback Machine-u
* Alte Seite des Archivs mit lateinischem Text und Übersetzung teils französisch, teils italienisch
**Sveučilište u Melbourneu** (eng. *University of Melbourne*; kolokvijalno **Melbourne University** ili **UniMelb**) je javno sveučilište u Melbourneu osnovano 1853. godine, čime je drugo najstarije sveučilište u Australiji i najstarije u saveznoj državi Victoriji. Sveučilište u Melbourneu se smatra najboljim sveučilištem u Australiji, dok se pojedini fakulteti unutar sveučilišta smatraju među najkvalitetnijima u cijelome svijetu. 

Centralni kampus sveučilišta nalazi se u predgrađu Melbournea dok su ostali kampovi raspoređeni po Victoriji. Sveučilište se sastoji od ukupno 11 akademskih jedinica, a ima i bogatu suradnju s brojnim institutima. Od ukupno 15 diplomskih studija, oni prava, ekonomije i medicine uživaju izniman renome. 

Sveučilište u Melbourneu nalazi se i na vrhu po broju poznatih studenata i profesora. Čak pet generalnih guvernera i četiri premijera (Alfred Deakin, Julia Gillard, Harold Holt, Robert Menzies) bili su studenti sveučilišta, na njemu je studiralo ili predavalo nekoliko nobelovaca, među kojima Elizabeth Blackburn (Fiziologija ili medicina, 2009.), Frank Macfarlane Burnet (Fiziologija ili medicina, 1960.) i John Carew Eccles (Fiziologija ili medicina, 1963.).

***Univerzitet u Melbourneu*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 146316977
* LCCN: n79054099
* ISNI: 0000 0001 2179 088X
* GND: 1025478-X
* SUDOC: 030053196
* BNF: cb12154752s (podaci)
* NKC: ko2003184535

 |
**Potajnica** je periodični, intermitentni izvor. Iz jedne potajnice voda izvire određeni vremenski period, nakon čega nastaje prekid, koji se meri minutima ili satima, posle čega voda ponovo počinje da izvire. U nekim slučajevima se izviranje vode ne prekida, ali se značajno smanjuje količina vode koja periodično ističe. Snažna isticanja vode zamenjuju periodi slabog curenja.

Mehanizam rada
--------------

Funkcionisanje potajnice zasnovano je na principu krive natege. Naime, u karbonatnoj stenskoj masi postoji kaverna koja ima dovodni i odvodni kraški kanal, pri čemu dovodni kanal ima manji prečnik od odvodnog kanala. Odvodni kanal je kolenasto savijen, a njegov prelom se nalazi u visini gornjeg dela kaverne. Posle ovog preloma, odvodni kanal izlazi na površinu terena.

Voda dotiče u kavernu kroz dovodni kanal i lagano je ispunjava, a za to vreme nema isticanja vode kroz odvodni kanal. Kaverna se puni vodom sve do nivoa tačke preloma odvodnog kanala, a kada se ovaj nivo dostigne, voda počinje da ističe na površinu terena i potajnica funkcioniše kao izvor.

S obzirom na to da je odvodni kanal širi od dovodnog, voda se vijećom brzinom izliva na površinu, nego što se vrši punjenje kaverne, pa se kaverna postepeno prazni. Isticanje vode i ispod točke prijeloma omogućava potpritisak, formiran u izlomnjenom odvodnom kanalu, koji dijeluje kao kriva natega. Isticanje vode traje sve dok potpritisak može da savlada razliku u nivoima prelomne točke i vode u kaverni. U jednom trenutku izvlačenje vode prestaje, odnosno potajnica presušuje. Nakon toga počinje novo punjenje kaverne i funkcionisanje potajnice se ciklično ponavlja.

Vidi još
--------

* Kraški proces
* Kraški izvor

Literatura
----------

* Marković M. Pavlović R. Čupković T. 2003. *Geomorfologija*. Beograd: Zavod za udžbenike i nastavna sredstva

| * p
* r
* u
Oblici reljefa |
| --- |
| **Padinski procesi** | 
Deluvijalno-proluvijalni zastor **•** Jaruga **•** Rđave zemlje **•** Zemljane piramide  **•** Plavinska lepeza **•** Klizište **•** Sipar |
| **Fluvijalni proces** | 
Rečna dolina **•** Vodopad **•** Erozioni lonci |
| **Kraški proces** | 
Škrapa **•** Vrtača **•** Uvala **•** Kraško polje **•** Jama **•** Pećina |
| **Pojave i oblici kraškog procesa sa hidrogeološkom funkcijom** | 
Ponor **•** Kraško vrelo **•** Vrulja **•** Estavela **•** Potajnica |
| **Glacijalni proces** | 
 Cirk **•** Valov **•** Ledničko rame **•** Mutonirane stene **•** Areta **•** Nunatak **•** Morena **•** Ozari **•** Eskeri **•** Kamovi |
| **Marinski proces** | 
 Talasna potkapina **•** Klif **•** Školje i plitvaci **•** Podvodna terasa **•** Žalo **•** Sprud **•** Laguna **•** Prevlaka |
| **Ostali oblici** | 
Brežuljak **•** Breg **•** Brdo **•** Visija **•** Planina **•** Visoravan **•** Ravnica **•** Nizija **•** Kotlina |
| Sierra de los Cuchumatanes |
| --- |
| Dio |
| Pogled na masivPogled na masivPogled na masiv |
| Dužina masiva: | 400 km |
| Širina masiva: | km |
| Površina masiva: | 16,350 km² |
| Najviši vrh: | La Torre (3,837 m) |
| Zaštićene oblasti: | Sierra de los Cuchumatanes na karti GvatemaleSierra de los CuchumatanesSierra de los CuchumatanesPozicija masiva u Gvatemali |
| Država: |  Gvatemala |

**Sierra de los Cuchumatanes** je grupa najviših nevulkanskih planina u Gvatemali i čitavoj Centralnoj Americi, koja zauzima oko 15% teritorija Gvatemale.

Geografske karakteristike
-------------------------

Masiv se prostire u smjeru zapad-istok u dužinu od nekih 400 km, od departmana Huehuetenanga preko Quicha do Alta Verapaza.

Riječ *Cuchumatán* je sintagma iz Mamskog jezika koja se sastoji od riječi - *cuchuj* (ujediniti) + *matan* (sila)=Ujedinjeno silom. 
Sierra de los Cuchumatanes je kolijevka etničke grupe Mam, potomaka Maja.

Njegove zapadne i jugozapadne granice definira rijeka Seleguá koja ga razdvaja od vulkanskog masiva Sierra Madre de Chiapas, a južnu granicu definira rijeka Chixoy. 
Najviši vrh masiva je *La Torre*, visok 3,837 metara koji se nalazi u Departmanu Huehuetenango.

Cuchumatanes ima veliki raspon bioma, od tropskih šuma u podnožju do borova i livada na visokim nadmorskim visinama. 
Na visinama do 1,800 m, prevladavaju velike hrastove šume, od 3,000 m počinje prelaz iz šuma u visoke livade. Do 3200 m raste grmlje i borovi, a iznad 3,300 m prevladavaju trave i glavočike, otporne na nagle promjene temperature, a iznad 3,600 m pokrov se sastoji od trava i mahovina. 
Iznad 3,500 m nadmorske visine ponekad zimi padne i snijeg, najviše ga je palo u januaru 1967.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Sierra de los Cuchumatanes*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 2.3. 2023.
2. 1 2 3  „*La Sierra de los Cuchumatanes en Guatemala*" (španjolski). Aprende Guatemala. Pristupljeno 2.3. 2023.

Vanjske veze
------------

***Sierra de los Cuchumatanes*** na Wikimedijinoj ostavi

* *La Sierra de los Cuchumatanes en Guatemala* (na portalu Aprende Guatemala) (`es`)