recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Za ostale upotrebe, vidi Kantar (mjerni instrument).

**Kantar** (lat. *Spondyliosoma cantharus*) ima dosta drugih naziva kao što su kantara, kantor, manjamorta, grobar, sivac, picigamorte, kantra. To je riba iz porodice ljuskavki (lat. *Sparidae*), jedna od dvije vrste u rodu *Spondyliosoma*, druga je *Spondyliosoma emarginatum* koja živi u Indijskom oceanu. Kantar naraste do 60 cm duljine i do 2,5 kg težine. Ima ovalno, bočno spljošteno tijelo, glava mu je donekle tupasta, u ustima ima sitne zube nalik na pilu, spojene u jednu cjelinu. Tijelo mu je prekriveno pravilnim ljuskama, s dobro vidljivom bočnom linijom. Peraje su mu osrednje razvijene, a rep slabije pokretan. Mlad kantari su smeđe sivi s okomitim prugama (ima i srebrnasto zlatne vodoravne prugice), a odrasli kantari su tamnosivi do maslinastosivi. Na proljeće popirimaju kričavo plavu boju. Mlađi primjerci se mogu naći kako plivaju daleko od bilo kakvog zaklona, dok su veći primjerci puno oprezniji i borave blizu rupa ili posidonije u koju se mogu sakriti. Premda relativno spor i nezgrapan plivač, kantar je grabežljivac koji se hrani ribama, glavonošcima, rakovima i crvima. Može ga se naći na dubinama između 5–300 m, no najčešća su im staništa od 15–40 m. Veoma je ukusna riba, spada u oboritu bijelu ribu, iako nije cijenjen kao neki drugi pripadnici te skupine (zubatac, komarča,...) Kantar ra je protogini hemafrodit. Sve mlađe jedinke su ženke, a sa starenjem dio njih se pretvara u mužjake.

Napomena
--------

Zabranjeno je loviti kantare manje od 18 cm duljine (zakonom je zaštićen).

Rasprostranjenost
-----------------

Kantara se može naći Na istočnom dijelu Atlantika, sve od Skandinavije do Namibije, uključujući Mediteran i Crno more. Također obitava i oko otoka u Atlantiku, tako da ga se lovi i oko Madeire, Kanara i Zelenortskih otoka.

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kantar** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Kantar** |

  


***Kantar*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za drugu ličnost istog imena iz 20. veka vidi Dimitrije Georgijević*

**Dimitrije Bugarski** (Novi Sad 1740, - Novi Sad, 1789), pravnik, prvi gradski načelnik Novog Sada. 

Potiče iz stare ugledne novosadske porodice. Gimnaziju je učio u Novom Sadu, a prava Požunu (Bratislava). Po završetku studija Magistrat ga je angažovao kao pisara a zatim za pristava kod poreske blagajne.

Za člana komuniteta izabran je 1767. a godinu dana kasnije i za člana Spoljašnjeg senata. Predsednik Izbranog obštestva 1774. 

Kao pravnik u Beču je zastupao Velikokikindski distrikt na osnovu privilegija koje je dala Marija Terezija. Zbog uspeha u tom radu postavljen je za suca ovog Distrikta 1776. sve do 1778. kada mu je istekao mandat, kada se vraća u Novi Sad. Od 1782. bio je ponovo član Spoljašnjeg senata i Izbranog obštestva. Za predsednika Obšestva izabran je 1786. a 1778. za prvog gradskog načelnika Novog Sada. Uz obaveze koje je imao u Magistratu, Bugarski je obavljao i dužnosti direktora novosadskih srpskih osnovnih škola.

| * p
* r
* u
Gradonačelnici Novog Sada |
| --- |
| Hajl · Marinković · Tir · Racković · Ridi · Racković · Ridi · Kasonyi · Szopron · Bugarski · Szopron · Štrvecki · Odi · Janković · Konstantinović · Lang · Kerber · Lang · Kamber · Zako · Jovanović · Molinari · Šimić · Jovanović · Jovišić · Polzović · Miletić · Mačvanski · Stojanović · Miletić · Stojanović · Branovački · Mačvanski · Radanović · Popović · Szalai · Demetrović · Profum · Živojinović · Adamović · Slepčević · Stefanović · Lakić · Borota · Ilić · Milosavljević · Petrović · Nagy · Popović · Ibročkić · Radujkov · Jovanović · Gonja · Melkus · Vrbaški · Ilijević · Čanak · Dejanović · Dejanović · Mutin · Horvat) · Petrov · Divjaković · Mirčić · Đurđević · Bajić · Svilar · Vrbaški · Novaković · Gojković · Pavličić | Flag of Novi Sad |
**Dembidolo** ili **Dembi Dolo**, bivši **Sajo** je grad na zapadu Etiopije, u Regiji Oromija u Zoni Mirab Velega. Dembidolo je udaljen oko 614 km zapadno od glavnog grada Adis Abebe, oko 700 km zapadno od regionalnog središta Adame i oko 100 km sjevernije od Gambele najvećeg grada u svojoj blizini. Dembidolo leži na nadmorskoj visini od 1,701 - 1827 metara, i najveći je grad u woredi Sajo.

Dembidolo ima aerodrom (ICAO kod HADD, IATA kod DEM). 

Dembidolo je poznat u Etiopiji po svojim zlatarima, i tedžu (vrsti medovine).

Historija
---------

Izvorno se grad zvao Sajo, i bio je sjedište polunezavisnog kraljevstva, koje se prostiralo u području oko grada nakon 1900te, od 1920 Sajo je bio sjedište guvernera za ovaj dio jugozapadne Etiopije, sve do talijanske okupacije Etiopije nakon Drugog talijansko-abesinskog rata. Za vrijeme tog razdoblja Dembidolo je postao *velik komercijalni centar za trgovinu kavom*, ali i voskom i kožom, koje su se iz Dembidola izvozile preko Sudana u evropske zemlje. Tako se 1930-ih godišnje izvozilo po 500.000 kg kave u zrnu.

Posljednja vojna akcija Oromskog oslobodilačkog fronta (OLF) prije propasti vojnog režima Derg zbila se u Dembidolu 1991. godine, u njoj je ubijeno više od 700 vladinih vojnika.  Nakon te akcije, OLF je preuzeo nadzor nad Dembidolom i njegovom okolicom. Međutim, kada je OLF nakon toga želio proširiti svoju vlast na cijelu Regiju Oromija sukobio se sa rivalskim pokretom Oromskom narodnom demokratskom organizacijom, koja je uspjela osigurati podršku vladajuće Tigrajske narodno oslobodilačke fronte. Zbog sukoba oko vladanja, OLF se povukao iz vlade 1992. godine, što se dugoročno pokazalo kao katastrofalno loša odluka za OLF, jer su izgubili vlast i u Dembidolu i morali pobjeći iz grada u egzil.

Stanovništvo
------------

Prema podacima Središnje statističke agencije Etiopije -(CSA) za 2005 grad Dembidolo imao je 35,065 stanovnika, od toga 18,129 muškaraca i 16,936 žena.

Izvori
------

1. ↑  As attested, for example, by Matt Philips and Jean-Bernard Carillet, *Ethiopia and Eritrea*, third edition (n.p.: Lonely Planet, 2006), str.251
2. ↑  "Local History in Ethiopia"[*mrtav link*] (pdf) The Nordic Africa Institute website (pristupljeno 28. novembra 2007.)
3. ↑  Political Competition in Oromia, *Human Rights Watch* website (pristupljeno 17. marta 2009)
4. ↑  CSA 2005 National Statistics Arhivirano 2007-08-13 na Wayback Machine-u, Table B.4

| * p
* r
* u
Gradovi u Etiopiji |
| --- |
| Adama • Adis Abeba • Adigrat • Adva • Ambo • Arba Minč •Asela • Avasa • Aksum • Bahir Dar • Debre Berhan • Debre Markos • Debre Tabor • Debre Zejit • Degehabur • Dembidolo • Dese • Dila • Dire Dava • Gambela • Goba • Gode • Gondar • Harar • Irgalem • Džidžiga • Džima • Kebri Dahar • Kombolča • Mek'ele • Negele Arsi • Negele Boran • Nekemte • Šašamane • Sodo • Veldija • Vukro • Zivaj | Etiopska zastava |
**Josip Zappalorto** (1909 - 1971) bio je hrvatski filmski glumac.

##### Biografija

Josip je rođen 1909. godine u Kotoru, Crna Gora kao najstarije od troje djece u obitelji postolara talijanskog porijekla Vjekoslava Zappalorta. Nakon završenog studija prava u Zagrebu karijeru je započeo daleko od kazališnih dasaka u jugoslavenskom ministarstvu financija u Beogradu, gdje je upoznao i svoju suprugu Anđelku Runić. Od 1941. godine pa do kraja drugog svjetskog rata radio je u Firenci kao diplomat/konzul. Nakon završetka rata i povratka u Hrvatsku, točnije u Opatiju postao je član Hrvatskog narodnog kazališta u Rijeci, Ivana pl. Zajca, gdje je radio sve do svoje iznenadne smrti 1971. godine.

##### Karijera

Svoje poznavanje jezika Josip je iskoristio za nastupe u raznim ko-produkcijskim filmovima i serijama u kojima je ostvario manje uloge kao npr. u Kući na obali (Das Haus an der Küste iz 1954. godine – njemačko, austrijsko, jugoslavenska koprodukcija), Old Surehand iz 1965. (zapadnonjemačko-jugoslavenska koprodukcija prema motivima romana K.May-a). Iako je u kazalištu ostvario niz uloga, najpoznatiji je po filmskoj ulozi visoko pozicioniranog ustaškog bankara Molnara u filma Abeceda straha (1962.) u čiju kuću dolazi partizanska ilegalka Vera (Vesna Bojanić). Fadil Hadžić, redatelj ovog filma iz vala tzv. komornih ratnih filmova, u članku iz „Hrvatskog filmskog ljetopisa" br. 34/2003 naveo je da je za ulogu Molnara „uzeo riječkog talijanskog glumca Josipa Zappalorta ponajprije zato što mu se svidjelo njegovo filmsko lice slično onom Jeana Gabina". Redateljeva intervencija i suzdržana gluma J. Zappalorta rezultirali su Zlatnom arenom u Puli za najbolju sporednu ulogu 1962. godine.

Filmografija
------------

| Godina | Naslov | Uloga | Napomene |
| --- | --- | --- | --- |
| 1952 | *Kuća na obali* | Ante | austrijsko-jugoslavensko-zapadnonjemački film |
| 1956 | *Putnici sa Splendida* | Kapetan Andjelo Perić' |  |
| 1956 | *Pod sumnjom* | Fosko |  |
| 1961 | *Abeceda straha* | Gospodin Molnar |  |
| 1963. | *Nevesinjska puška* | diplomat |  |
| 1965. | *Old Surehand* | građanin | jugoslavensko-zapadnonjemački film |
| 1972. | '*Mandrin* | La Morlière | francusko-jugoslavenska TV-miniserija |

Vanjske veze
------------

* Josip Zappalorto na IMDb-u (`en`)
**K1** je južno korejski glavni borbeni tenk koji je nastao kao prijetnja sjevernokorejskim T-72. Uz pomoć američke tvrtka General Dynamics koja proizvodi M1 Abrams razvijen je prvi tenk Južne Koreje. Prvi prototip je završen 1983. a serijska proizvodnja je započela 1984. godine u tvrtci Hyundai. Tenk je vrlo sličan tenku M1 Abrams.

Vatrena moć
-----------

Prve inačice K1 imale su top od 105 mm što se smatralo dovoljnim za uništavanje sjevernokorejskih T-62. No na inačici K1A1 postavljen je top 120 mm koji je preuzet s Abramsa. Prvi prototip K1A1 napravljeni su 1996. godine i odmah su ušli u serijsku proizvodnju. SUP koji se koristi je vrlo moderan i jedan od najsuvremenijih u svijetu.

Oklopna zaštita
---------------

Kako bi se dobio tenk male težine i dobre pokretljivosti, ali i dovoljne oklopne zaštite, osnova K1 napravljena je od ploča panciranog čelika. Osjetljiva mjesta kao što su prednji i bočni dio kupole i tijela dodatno su zaštićeni sendvič oklopom, razvijenim u SAD-u. Razina oklopne zaštite je optimizirana prema razini ugroze od sjevernokorejskih tenkova i protuoklopnih raketa, što je omogućilo da masa tenka ostane na malih 51 tonu.

Pokretljivost
-------------

Kako su korejci htjeli moderan, a jeftin tenk, odabrali su MB 871 dizel motor njemačke tvrtke MTU. Motor razvija snagu od 1200 KS i omjer snage i težine je 23.48 ks/t. Uz automatsku njemačku transmisiju dobivena je maksimalna brzina od 65 km/h i ubrzanje od 0 do 32 km/h za vrlo dobrih 9.5 sekundi. S 1130 litara dizel goriva K1 može prijeći maksimalno 437 kilometara.

Korisnici
---------

* Južna Koreja

Vanjske veze
------------

***K1 (tenk)*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) K1A1 MBT na army-technology.com
* (`en`) Type 88 K1 Glavni borbeni tenk na GlobalSecurity.org
* (`en`) K1A1 Glavni borbeni tenk na GlobalSecurity.org
* (`en`) Slike na GlobalSecurity.org

| * p
* r
* u
Glavni borbeni tenkovi |
| --- |
|  Italija: **Ariete** •  Indija: **Arjun** •  Ujedinjeno Kraljevstvo: **Challenger 2** •  Južna Koreja: **K1** • **K2 Black Panther** •  Francuska: **Leclerc** •  Njemačka: **Leopard 2** •  Sjedinjene Američke Države: **M1 Abrams** •  Srbija: **M-84AS** •  Hrvatska: **M-95 Degman** •  Izrael: **Merkava** •  Pakistan: **Al Khalid** •  Poljska: **PT-91 Twardy** •  Ukrajina: **T-84** •  Rusija: **T-90** •  Argentina: **TAM** •  Japan: **Tip 90** •  Kina: **Tip 96** • **Tip 99** •  Iran: **Zulfikar** |
**Gabeski zaljev** (arapski: خليج قابس‎‎ / Khalīj Qābis) za antike poznat kao *Syrtis Minor* (*Mali Sirt*) je veliki zaljev na jugu Sredozemnog mora na istoku Tunisa.

Geografske karakteristike
-------------------------

Zaljev se proteže u dužinu od nekih 96 km, od arhipelaga Kerkenna na sjeveroistoku do otoka Djerba na jugoistoku.

Najveći urbani centri duž zaljeva su Gabes, Sfax i Skhira.

Gabeski zaljev je pored Gibraltarskog tjesnaca i Venecijanski zaljev, jedini dio Sredozemnog mora u kom je razlika između plime i oseke velika (do 2, 5 m u proljeće) pa tad po plićacima izvire brojni pješčani sprudovi.

Ekonomija duž zaljeva tradicionalno se bazirala na ribarstvu (tune, spužve), danas je to promjenjeno jer su Istočno od Sfaxa pronađena ležišta nafte i zemnog plina.

Maksimalna dubina iznosi 50 metara, a temperatura mora 31 °C.

Izvori
------

1. 1 2  „*Sirta*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 3. 11. 2019.
2. 1 2 3 4  „*Gulf of Gabes*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 3. 11. 2019.
3. ↑  „*Gabès, gólfo di*" (talijanski). Sapere. Pristupljeno 3. 111. 2019.

Vanjske veze
------------

***Gabeski zaljev*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gabes* na portalu Leksikografski zavod Miroslav Krleža (`sh`)
* *Khalij Gabès: Tunisia* na portalu National Geospatial-Intelligence Agency (`en`)
**Kahakuhaʻakoi Wahinepio** [Kahakuhaakoi Vahinepio] (umrla 1826.) bila je havajska kraljica, supruga kralja Kamehamehe I. Znana je i kao **Kamoonohu**. Imala je još muževa osim Kamehamehe.

Biografija
----------

Rođena je na otoku Mauiju. Jedan izvor navodi da je rođena oko 1796.

Roditelji su joj bili Kekuamanoha i njegova nećakinja Kamakahukilani. Bila je sestra Kalanimokua, Bokija i Manono II.

Odrastala je na dvoru kralja Kahekilija II. Bila je sestrična kraljice Keopuolani.

Udala se za kralja Kamehamehu, s kojim nije imala djece.

Nakon Kamehamehe se udala za Kalaimamahua. Njihov brak nije dugo trajao. Preudala se za Kahaanokua Kinaua. Njihova kćer je bila kraljica Kekauōnohi.

Zadnji joj je brak bio s Kaukunom Kahekilijem.

Religija
--------

Vahinepio je prije preobraćenja na kršćanstvo vjerovala u mnogo bogova i božica. 

Nakon smrti kraljice Keopuolani, Vahinepio se, kao i mnogi drugi, vratila starim vjerovanjima.

Vanjske poveznice
-----------------

***Kahakuhaʻakoi Wahinepio*** na Wikimedijinoj ostavi
**Josip Boljkovac** (Vukova Gorica, 12. 11. 1920. – Karlovac, 10. 11. 2014) je bivši hrvatski političar, obavještajac i policajac, najpoznatiji kao prvi post-komunistički ministar unutrašnjih poslova Hrvatske, odnosno jedan od najbližih suradnika predsjednika Franje Tuđmana i ključnih ličnosti u događajima neposredno pred eskalaciju rata u Hrvatskoj. Boljkovac, koji je kao i Tuđman, u mladosti bio partizan, se početkom 1990-ih profilirao u istaknutog pripadnika tzv. umjerene frakcije HDZ-a, a 1994. iz te stranke izašao i postao žestoki kritičar Tuđmanove politike. Posljednjih godina postao poznat i zbog kontroverzi vezanih za njegovu ulogu u likvidacijama neprijatelja jugoslavenskog komunističkog režima na kraju drugog svjetskog rata; zbog sumnje za počinjenje ratnih zločina je uhapšen u jesen 2011. Nakon suđenja pred Županijskim sudom, Boljkovac je 22. svibnja 2014. oslobođen sumnje za počinjenje zločina.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 156714360
* LCCN: n2011038345
* ISNI: 0000 0001 2035 1105
* GND: 142510696
* NKC: js2011641618

 |
**Istočna vremenska zona** (engl. ; **ET**) je vremenska zona koja pokriva 17 država SAD u istočnom dijelu kontinentalnih SAD, dijelove istočne Kanade i tri države u Južnoj Americi.

Ta mjesta prate **Istočno standardno vrijeme** (engl. ; **EST**) kada prate standardno vrijeme (jesen/zima) koje je 5 sati iza koordiniranog univerzalnog vremena (UTC−05:00).

Zona prati **Istočno ljetno vrijeme** (engl. , **EDT**), kada prati ljetno računanje vremena (proljeće/ljeto) koje je 4 sata iza koordiniranog univerzalnog vremena (UTC−04:00).

U sjevernim dijelovima vremenske zone, tokom druge nedjelje u martu, satovi se u 2:00 EST prebacuju unaprijed na 3:00 EDT, oduzevši tako jedan sat. U prvoj nedjelji novembra u 2:00 EDT, satovi se pomiču natrag na 1:00 a.m. EST, tako "duplicirajući" jedan sat. Južni dijelovi zone (Panama i Karibi) ne računaju ljetno vrijeme.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Official U.S. time in the Eastern time zone Arhivirano 2014-10-30 na Wayback Machine-u
* North American Time Zone border data and images
* World time zone map Arhivirano 2015-12-24 na Wayback Machine-u
* U.S. time zone map
* History of U.S. time zones and UTC conversion Arhivirano 2011-08-08 na Wayback Machine-u
* Canada time zone map
* Time zones for major world cities
* Official times across Canada
* Federal Regulations defining time zones
**Josip Debeljak** (1902-1931) bio je pekarski radnik, jugoslovenski komunist i jedan od sedmorice sekretara SKOJ-a.

Biografija
----------

Rođen je 27. novembra 1902. godine u selu Orešju, u Hrvatskom zagorju.

Radničkom pokretu pristupio je 1919. godine. Član SKOJ-a postaje 1921. godine, u Zagrebu, gde je radio kao pekar. Član Komunističke partije Jugoslavije je od 1923. godine. Bio je član rukovodstva Sindikata pekarskih radnika i član Mesnog komiteta KPJ za Zagreb. Na Četvrtom kongresu KPJ u Drezdenu, novembra 1928. godine, izabran je za člana Centralnog komiteta KPJ i postao sekretar CK SKOJ-a.

Na ilegalnom partijskom sastanku u kafani "Priroda", na Vinogradskoj cesti u Zagrebu, oktobra 1931. godine, opkolili su ga policijski agenti. U sukobu sa agentima ubio je zloglasnog policijskog agenta Dotlića. Tom prilikom je ranjen u ruku, ali je uspeo pobeći.

Nekoliko dana kasnije, 15. oktobra 1931. godine, policija ga je otkrila u stanu na Sveticama, u Zagrebu i ubila, zajedno sa Josipom Adamičem, članom Mesnog komiteta KPJ za Zagreb i sekretarom Pokrajinskog komiteta SKOJ-a za Hrvatsku.

Sahranjen je u Grobnici narodnih heroja na Zagrebačkom groblju Mirogoj.

U popularnoj kulturi
--------------------

U TV-seriji *Sedam sekretara SKOJ-a* ga je tumačio Lepomir Ivković.

Literatura
----------

* **Mala enciklopedija Prosveta**, Beograd 1959. godina

  



|  |  |
| --- | --- |
|  | Sedam sekretara SKOJ-a |
|  Josip Debeljak | Josip Kolumbo | Pavle Marganović | Janko Mišić | Mijo Oreški | Pero Popović Aga | Zlatko Šnajder  |


***Josip Debeljak*** na Wikimedijinoj ostavi
**Josip Cvrtila** (Jastrebarsko, 8. ožujka 1896. – Buenos Aires, 27. listopada 1966), hrvatski dječji pisac.

Biografija
----------

Završio je učiteljsku školu u Zagrebu 1915. i službovao u Šartovcu, Cagincu, Bjelovaru (1927–1936) i Zagrebu (1937–1945). Pisao je najvećim dijelom pjesme, priče, pripovjetke, roman i igrokaze posvećena djeci. Djela se ubrajaju se u sam vrh hrvatske dječje književnosti. Nakon pada NDH, dana 6. svibnja 1945. prisiljen je bio ostaviti obitelj, ženu i šestero djece i napustiti Zagreb. Nakon boravka u izbjegličkom logoru Fermo 26. studenog 1947. odlazi u Argentinu.

Djela
-----

* Ivanjska noć, Zagreb, 1922.
* Tri dječaka, Zagreb, 1925.
* Mali pelivan i druge priče i pjesme za mladež, Zagreb, 1926.
* Gradić u dolini i druge pripovijesti, Zagreb, 1939.
* Bijelo prijestolje, Zagreb, 1933.
* Kalifov turban i druge pripovijesti, Zagreb, 1939.
* Seoce za gorom, Zagreb, 1940.
* Pastirska frulica, Zagreb, 1943.
* Dobra zemlja : pripovijest iz seljakog života, Krapina, 1997.

Vanjske veze
------------

* Dobra zemlja Arhivirano 2008-11-18 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 35685583
* LCCN: n00035184
* BNF: cb15077756j (podaci)
* CONOR.SI: 200973155

 |
**Desetogodišnji rat** (španjolski: ***Guerra de los Diez Años***), znan i kao **Veliki rat** (španjolski: ***Guerra Grande***) i **Rat '68.**, naziv je za prvi od tri sukoba u procesu ostvarivanja kubanske nezavisnosti. Ustanak su predvodili bogati kubanski plantažeri i zemljoposjednici. 

Konflikt je započeo 10. listopada 1868. godine, kada je bogati zemljoposjednik Carlos Manuel de Céspedes sa svojim sljedbenicima proglasio nezavisnost Kube. Nakon osvajanja Bayamoa (u čast čega je nastala i himna "La Bayamesa"), ustanak se proširio na cijeli otok te su se i drugi gradovi počeli buniti. Vrhunac rata odvijao se tokom 1872. i 1873. godine, međutim nakon smrti Ignacija Agramontea i Céspedesa, revolucionarne vojne aktivnosti su ograničene na samo dvije regije. Iako je Treći karlistički rat inicijalno oslabio Španjolce, nakon njegova završetka su na Kubu poslali više trupa, što im je dugoročno omogućilo ostvarivanje dominacije. 

Krah kubanskih snaga dogodio se tokom 1877. godine, kada je uhapšen tadašnji ratni predsjednik, Tomás Estrada Palma. Revolucionari su postepeno počeli popuštati pod pritiskom te su se pristali sastati u Zanjónu kako bi dogovorili primirje. General Arsenio Martínez-Campos y Antón je stigao na Kubu kako bi proveo novu politiku, međutim mu je trebalo gotovo dvije godine da uvjeri pobunjenike da potpišu mirovni sporazum. Pakt je potpisan 10. veljače 1878. čime je rat efektivno završen, uz izuzetak malene skupine oko Antonija Macea, koja se odbijala predati. Privremena vlada je, na koncu, prisilila Macea na predaju tako da je rat formalno i u cijelosti zaključen 28. svibnja 1878. godine. Nezadovoljstvo uvjetima sporazuma i španjolsko nepridržavanje danih obećanja dovelo je, ubrzo, do Malog rata, a kasnije i do velikog rata za nezavisnost.

***Desetogodišnji rat*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85034568
* BNE: XX4344778

 |
**Kaifūsō** (懐風藻, ***Kaifūsō***? *Dragocjene zbirke poezije*) je najstarija zbirka kineske poezije (*kanshi*) koju su napisali japanski pjesnici.

Izdao je nepoznati sastavljač godine 751. U kratkom uvodu nepoznati autor odaje dojam da simpatizira cara Kobuna i njegove regente koje je u Jinshinskom ratu godine 672. svrgnuo car Temmu. Zbog toga se zbirka tradicionalno pripisivala Awami Mifuneu, praunuku cara Kōbuna.

Zbirka se sastoji od 120 djela koja su napisala 64 pjesnika; pjesme su napravljene u elegantnom stilu karakterističnom za Kinu 8. vijeka. Većina pjesnika su prinčevi i regenti kao što je princ Ōtsu. Osamnaest od Kaifūsō pjesnika, uključujući Ōtsua, su bili autori djela objavljenih u kasnijoj zbirci japanske poezije poznate kao *Man'yōshū*.

U vrijeme kada je pisan Kaifūsō, kineska poezija se u japanskom književnom svijetu više cijenila nego waka, a kineska slova su se koristila u službenim dokumentima. Većina sabranih djela je prvotno čitana na javnim manifestacijama.

Eksterni linkovi
----------------

* Kaifūsō text (`zh`)



eb:Kaifūsō
**Muhafaza Kafr eš Šejk** (arapski: محافظة الغربية / *Muḥāfāzah Kafr Al Sheikh*) je jedna od 27 muhafaza na koje je Egipat administrativno podjeljen.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Muhafaza Kafr eš Šejk* se nalazi u sredini Delte Nila, na krajnjem sjeveru Donjeg Egipta.
U njoj živi 3,445,213 stanovnika na površini od 3,467 km²

Muhafaza je na sjeveru ograničena Sredozemnim morem, na zapadu Nila Rašid i sa istoka Muhafazom Dakahlija. 
Na jugu se nalazi Muhafaza Garbija iz koje je 1949. nastala današnja muhafaza *Kafr eš Šejk*, odvajanjem njenog sjevernog dijela kao nova administrativna jedinica, pod imenom - *Fuadija mudirija* po tadašnjem kralju Fuadu I.

Svoje današnje ime - *Kafr eš Šejk* je dobio nakon rušenja egipatske monarhije 1955.
To ime znači *Selo šeika*, a dobio ga je po svetom *Saidu el-Telmesaniju* sufističkom mistiku, koji se doselio u taj kraj iz Maroka početkom 7. vijeka.

Na sjeveru muhafaze duž obale prostire se Jezero Burulus, velika boćata laguna, duga oko 56 km, odvojena od mora uskim pješčanom sprudom. Vodom je pune kanali i manji rukavci Nila. Laguna je okružena velikim slanim močvarama, koje se sve više melioracijom pretvaraju u oranice za rižu.

### Administrativna podjela

Muhafaza Kafr eš Šejk je administrativno podjeljena na 14 okruga; Burulus, Hamul, Ar-Rijad, Bijala (urbani), Bijala, Disuk (urbani), Disuk, Fuva, Kafr eš Šejh, Kafr eš Šejh 1 (urbani), 
Kafr eš Šejh 2 (urbani), Muṭubis, Kalin i Sidi Salim

Administrativni centar muhafaze je grad - Kafr eš Šejk, koji je i najveći industrijski centar.
Disuk i Bijala su trgovačko - industrijski centri sa pogonima prehrambene i tekstilne industrije.

Privreda i atrakcije
--------------------

Poljoprivreda je najvažnija privredna grana muhafaze, po navodnjavanim oranicama uzgaja se; pamuk, riža, kukuruz i pšenica, a od početka 1980-ih i šećerna repa. 
Voda za navodnjavanje se uzima iz rukavca Nila Damijeta.

Muhafaza je poznata po jednom od prvih egipatskih svjetionika - modernog doba, podignutog po nalogu kediva Ismail-paše (vladao 1863.-79.) On se nalazi na sjeveroistoku Jezera Burulus, podignut je kao prvi u nizu od njih četiri, da olakša plovidbu do Sueskog kanala.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Kafr al-Shaykh governorate, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 29.07.2020.
2. ↑  „*Egypt, Arab Republic of Egypt*" (engleski). City population. Pristupljeno 29. 07. 2020.
3. ↑  „*Gharbia Governorate*" (engleski). Ask-Aladdin. Pristupljeno 29.07.2020.

Vanjske veze
------------

***Kafr eš Šejk (muhafaza)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice* (`ar`)
* *Kafr al-Shaykh governorate, Egypt* (`en`)

| * p
* r
* u
Egipat Egipatske muhafaze |
| --- |
| Urbane | 
* Kairo
* Aleksandrija
* Port Said
* Suez

 | Flag of Egypt |
| Donji Egipat | 
* Ismailia
* Kafr eš Šejk
* Garbija
* Dakahlija
* Šarkija
* Minufija
* Kaljubija
* Dumjat
* Beheira

 |
| Gornji Egipat | 
* Giza
* Fajum
* Beni Suejf
* Minja
* Asjut
* Sohag
* Kena
* Asuan
* Luksor

 |
| Pogranične | 
* Crveno more
* Vadi al Džadid
* Matruh
* Sjeverni Sinaj
* Južni Sinaj

 |
**Kalapooian** je porodica sjevernoameričkih indijanskih jezika koji su bili rašireni oko rijeke Willamette u Oregonu. Porodica Kalapooian dobila je ime po glavnom plemenu Kalapooia ili Calapooya, a svrstava se u Veliku porodicu Penutian. Jezici su nestali, a nešto preživjelih pripadnika služi se engleskim jezikom. Članovi su: Ahantchuyuk, Atfalati, Calapooya, Chelamela, Chepenafa, Luckiamute, Santiam, Yamel, Yoncalla. Spominje se i nekoliko neidentificiranih skupina: Chemapho, Chemeketas, Chillychandize, Laptambif, Leelahs, Leeshtelosh, Peeyou, Shehees, Shookany, Winnefelly.

Eksterni linkovi
----------------

* Kalapooian Indian Tribes Arhivirano 2006-04-25 na Wayback Machine-u
* Kalapooian Family
* Kalapuyan Arhivirano 2010-06-14 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Indijanci :: Penutski narodi i jezici |
| --- |
| 
Chimmesyan • Copehan • Costanoan • Kalapooian • Kusan • Lutuamian • Mariposan • Moquelumnan • Pujunan • Shahaptian • Takilman • Waiilatpuan • Yakonan
 |

| * p
* r
* u
Penutski narodi i jezici :: Kalapooian |
| --- |
| Ahantchuyuk • Atfalati • Calapooya • Chelamela • Chepenafa • Luckiamute • Santiam • Yamel • Yoncalla |
Koordinate: 36° 48′ S.g.š. 24° 33′ I.g.d.

**Kimolos** (grčki gr: Κίμωλος) je jedno ostrva u grupaciji Kiklada u Grčkoj. Upravno ostrvo pripada okrugu Kikladi i Periferiji Južni Egej, gde čini posebnu naseljsku zajednicu sa okolnim ostrvcima.

Prirodni uslovi
---------------

Jugozapadna ostrva Kiklada, gde je Kimolos najbliži gornjoj ivici
Kimolos je jedno od ostrva Kiklada srednje veličine, udaljeno oko 180 km jugoistočno od Atine. Ostrvo je slabo razuđeno i planinsko u većem delu. Klima je sredozemna i veoma sušna. Biljni i Životinjski svet su takođe osobeni za ovu klimu, a od gajenih kultura dominira maslina.

Istorija
--------

Za Kimolos, kao i za celokupne Kiklade, je neobično važno razdoblje kasne praistorije, tzv. Kikladska Civilizacija, zavisna i bliska Kritskoj. Tokom stare Grčke Kimolos je bio veoma važnom delu Grčke i pripadao je antičkoj Atini. Posle toga ostrvom je vladao stari Rim, a zatim i Vizantija. 1204. g. posle osvajanja Carigrada od strane Krstaša Kikladi potpadaju pod vlast Mlečana, pod kojima ostaju vekovima, do sredine 16. veka, kada novi gospodar postaje osmansko carstvo. Iako stanovništvo Kimolosa nije bilo previše uključeno u Grčki ustanak 20ih godina 19. veka, ono je odmah pripalo novoosnovanoj Grčkoj. Međutim, u 20. veku dolazi do iseljavanja mesnog stanovništva. Poslednjih decenija ovo je donekle umanjeno razvojem turizma.

Stanovništvo
------------

Glavno stanovništvo na Kimolosu su Grci. Kimolos spada u najređe naseljena ostrva među značajinijim ostrvima Kiklada.

Privreda
--------

Privreda Kimolosa se zasniva na turizmu i pomorstvu, a manje na tradicinalnoj poljoprivredi (južno voće, masline).

Eksterni linkovi
----------------

* Pogled na Milos i Kimolos

| * p
* r
* u
Grčki otoci |
| --- |
| Istočnoegejski otoci | 
Hios |
Furni |
Ikarija |
Lezbos |
Psara |
Samos |
Tsimena
 |
| Sjevernoegejski otoci | 
Ajos Efstratios |
Limnos |
Samotraki |
Tasos
 |
| Jonski otoci | 
Antikitira |
Antipaksos |
Itaka |
Kefalonija |
Krf |
Vido |
Kitira |
Lefkada |
Paksos |
Zakintos
Otonski otoci (Otoni | Erikuza | Matraki)
 |
| Kikladi | 
Amorgos |
Anafi |
Andros |
Antiparos |
Antimilos |
Delos |
Folegandros |
Jaros |
Ios |
Kea |
Kimolos |
Kitnos |
Markonisos |
Milos |
Mikonos |
Naksos |
Paros |
Santorini |
Serifos |
Sifnos |
Sikinos |
Siros |
Tinos 
Kaldera Santorini (Aspronizi | Nea Kameni | Palea Kameni | Tirazia)
 |
| Mali istočni Kikladi | 
Iraklija |
Shinuza |
Epano Kufonizi |
Kato Kufonizi |
Glaros |
Keros |
Antikeros |
Kato Antikeri |
Donuza
 |
| Dodekanez | 
Agatonizi |
Amila |
Arki |
Astipalea |
Halki |
Kalimnos |
Karpatos |
Kasos |
Megisti |
Kos |
Leros |
Lipsi |
Nisiros |
Patmos |
Prasonizi |
Pserimos |
Rodos |
Simi |
Telendos |
Tilos |
Jali
 |
| Eubeja i Sporadi | 
Alonizos |
Skiatos |
Skopelos |
Skiros
 |
| Saronski otoci | 
Aihina |
Angistri |
Hidra |
Metana |
Poros |
Salamis |
Spetses
 |
| Krit | 
Hrizi |
Dia |
Gavdos |
Gavdopula |
Krit |
Kufonisi |
Paksimadja |
Spinalonga
 |
**Jasna Balažević** - **Beba** (Subotica, 14. listopada 1944. - Zagreb, 17. siječnja 2012.) je poznata konzervatorica i arheolog rodom iz zajednice bačkih Hrvata. Bila je viša savjetnica u Upravi za zaštitu kulturnih dobara Ministarstva kulture Republike Hrvatske. Bila je osoba od izuzetna značaja u svojoj struci. Zadnjih 30 godina u Hrvatskoj se bili su nezamislivi brojni operativni poslovi zaštite spomenika kulture, ako ona nije bila prisutna.

Rodila se 1944. godine. Otac joj je iz Tavankuta, mati iz Šenkovca kod Zaprešića. Djetinjstvo je provela u Tavankutu u tradicijskom okruženju na imanju očeve obitelji. Srednju je školu završila u Zagrebu. Pohađala je gimnaziju "Bogdana Ogrizovića" - poznatoj "V. muškoj" u Zagrebu - u prvom djevojačkom razredu. 1963. je upisala arheološku skupinu predmeta na Odsjeku za arheologiju Filozofskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. Diplomirala je 1969. godine. 

Počela je raditi kao studentica 1964. godine. Prvo je radno mjesto bio ondašnji Zavod za zaštitu spomenika kulture grada Zagreba gdje je radila na poslovima sređivanja i obrade dokumentacije o spomenicima kulture. Kad je diplomirala, radila je kao konzervatorica pripravnica, potom kao konzervatorica-arheolog na poslovima operativne zaštite i dokumentacije spomenika kulture.

1973. je otišla u ondašnji Republički sekretarijat za prosvjetu, kulturu i fizičku kulturu, gdje je radila kao stručna suradnica za zaštitu spomenika kulture u Republičkom fondu za unapređivanje kulturnih djelatnosti. Iste poslove radi na novom mjestu u Stručnoj službi Republičke samoupravne interesne zajednice u oblasti kulture na kojem radi od 1975. godine. 

1990-ih je nakon promjena zakona raspoređena u Zavod za zaštitu spomenika kulture. Ondje je i dalje radila na pripremi i izradi prijedloga programa zaštitnih radova. Kad je postavljena na mjesto više savjetnice u Odjelu za istraživanje i informacijsko-dokumentacijske poslove, radi na uspostavi baze podataka registriranih spomenika kulture te poslije na reviziji Registra kulturnih dobara Republike Hrvatske. Obnašala je dužnost tajnice povjerenstva za registraciju kulturnih dobara i na toj je dužnosti otišla u mirovinu. Sudjelovala je od 1994. do 1997. godine u poslovima popisa i procjene ratne štete na spomenicima kulture. S komisijama je popisivala na terenu, posebice obradivši Baranju i Podunavlje. Obavila je mnoge zadaće neformalne tajnice Posebne republičke komisije za popis i procjenu ratne štete na spomenicima kulture. 

Oporukom je obiteljsko imanje ostavila Hrvatskom kulturno-prosvjetnom društvu "Matija Gubec" u Tavankutu.

Umrla je 2012. godine u Zagrebu. Pokopana je na Mirogoju.

Izvori
------

* Hrvatsko kulturno prosvjetno društvo Matija Gubec Tavankut Arhivirano 2014-02-04 na Wayback Machine-u

1. ↑  Večernji list Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u Sjećanje

Vanjske poveznice
-----------------

* Ministarstvo kulture Republike Hrvatske Načelnica Odjela za arheološku baštinu
*Theobroma cacao*
**Kakaovac** (*Theobroma cacao*) je malo (4–8 m visine) vazdazeleno stablo iz porodice *Sterculiaceae*, rasprostranjeno duboko u tropskim šumama i tropskim regijama Amerike. 

Postoje dvije značajnije teorije o podrijetlu divljeg kakaovca. Jedna grupa znanstvenika vjeruje da su orginalne jedinke divljeg kakaovca rasle od jugoistočnog Meksika sve do rijeke Amazone, a kasnije bile kultivirane na ravnicama Južne Amerike. Najnovija proučavanja genetike te biljke pokazuju da kakaovac potječe iz tropskih područja Amazone, a poslije od strane čovjeka biva rasprostranjen do Srednje, čak i Sjeverne Amerike. 

Plod (sjeme) kakaovca se koristi za dobivanje kakaa i čokolade. Stari narodi su nekada kao novac koristili kakaovac.

Ova biljka danas uspijeva u ravničarskim područjima ispod Andi na visinama od 200–400 m, te oko rijeka Amazone i Orinoco. Za dobar rast i razvoj zahtjeva vlažnu klimu i redovite padaline. Listovi su cjeloviti, 10–40 cm dugi i 5–20 cm široki.

***Kakaovac*** na Wikimedijinoj ostavi

Zdravko Mamić
**Dinadan** (zvan i *Daudiniaus*, *Dedinet*, *Didoine* ...i slično) je bio jedan od Vitezova Okruglog stola iz legende o Kralju Arthuru.

Njegov lik prvi je opisao Chrétien de Troyes, on mu je dao epitet **Divljak** (Savage) jer je volio lov i šumu.

U francuskim epovima iz Ciklusa Vulgata o Merlinu i Lancelotu opisan je kao sin [[kralja Belinanta iz Južnog Walesa (u jednoj varijanti njegov otac je kralj Brandegorre.
Chrétien ga u poemi *Érec et Énide* (Erek i Enida) stavlja na deveto mjesto najboljih arturovih viteza; a u poemi *Yvain, o Le Chevalier au lion* (Iven ili vitez s lavom) više ga ne naziva *Divljak* i stavlja uz bok Sagramora, Kaya, Gawaina i Ywaina.

Sudjelovao je u ratovima protiv Saksonaca u početku Arthurove vladavine, pridruživši se mladim ratnicima Gawainu i Ywainu. Zbog tih zasluga ga je Kralj Arthur proglasio vitezom, pa je nakon tog postao i Vitez Okruglog stola. Njegove pustolovine svodile su se uglavnom na to da je često bio zatvaran. U većini tih anegdota iz zatvora ga je izvlačio Lancelot.

U poemama o Tristanu i kod Thomasa Maloryja opisan je kao prilično slabašan, jer gubi bojeve sa Morholtom i Tristanom. U francuskim epovima Dodinel pogiba borivši se protiv Mordredove vojske za Bitke kod Camlanna.

U novijim verzijama priča o Vitezovima Okruglog stola iz 19. vijeka kao što je *Li chantari di Lancellotto* - Dodinel se pridružuje Mordredu i Kayu u optužbama protiv Lancelota i Guinevere za izdaju, a u knjizi *Il Cantari di Carduino* umire na rukama Gawainovog brata Aguerissa.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Dodinel le Savage" (engleski). Nightbringer. Arhivirano iz originala na datum 2016-01-02. Pristupljeno 31. 10. 2017.

Vanjske veze
------------

* *Dodinel le Savage* na portalu Nightbringer Arhivirano 2016-01-02 na Wayback Machine-u (`en`)

| * p
* r
* u
Legende o Kralju Arthuru |
| --- |
| Ključne osobe | Kralj Arthur • Constantine • Sir Ector • Vojvoda od Cornwalla • Guinevere • Igraine • Izolda • Gospa od jezera • Kralj Lot • Kralj Mark • Merlin • Mordred • Morgana le Fay • Morgause • Uther Pendragon |
| Vitezovi Okruglog stola | Aglovale • Agravain • Bagdemagus • Bedivere • Bors • Breunor • Calogrenant • Caradoc • Dagonet • Dinadan • Gaheris • Galahad • Gareth • Gawain • Geraint • Griflet • Hector de Maris • Kay • Lamorak • Lancelot • Leodegrance • Lionel • Lucan • Maleagant • Marhaus • Palamedes • Pelleas • Pellinore • Percival • Safir • Sagramore • Segwarides • Tor • Tristan • Urien • Ywain • Ywain Kopile • Elyan Bijeli • Sir Ector |
| Predmeti | Excalibur • Sveti gral • Okrugli stol • Opasna stolica |
| Mjesta | Avalon • Brocéliande • Caerleon • Camelot • Corbenic • Cornwall • Logres • Lyonesse • Sarras • Tintagel |
Mapa Dinarida
Orjen sa tipičnom odlikom Dinarida – kraškim reljefom
**Dinaridi** (***Dinarski Alpi***) jesu planinski venac u južnoj Evropi, koji se proteže zapadnim delom Balkanskog poluostrva kroz Hrvatsku, Bosnu i Hercegovinu, Srbiju, Crnu Goru i Albaniju.

Ime
---

Golija zimi
Dinaridi su dobili ime po planini Dinari, koja se nalazi na granici Dalmacije, Bosanske Krajine i Hercegovine.

Položaj
-------

Venac Dinarskih planina se pruža pravcem severozapad–jugositok, prateći jadransku obalu. Na severozapadu on se ne dotiče s obroncma Julijskih Alpa na Krasu i u Istri (Ćićarija i masiv Učke koje nek autori pokušavaju ugurati pod Dinaride), a na jugoistoku Šarsko-pindski planinski venac. Dužina Dinarskog lanaca je 645 km. Najviša planina su Prokletije sa Jezerskim vrhom na 2.692 metra nadmorske visine, a prosečna visina planina je 1.500–2.200 m, dok su planine na obodu niže.

Geologija i geomorfologija
--------------------------

Geološki gledano ovaj planinski masiv sastoji se od krečnjačkih oblika, formiranih u doba mezozoika. U svakodnevnom govoru to su kraški oblici reljefa. Dinarski kraj je najbolji primer krasa u Evropi. Po geološkom sastavu Dinarski region je potpuno posebna pojava na Balkanu. Oblici delovanja lednika su retki i zastupljeni su samo na najvišim planinama (Durmitor, Orjen, Prenj, Prokletije). Ledničkom erozijom nastala su jezera, koja danas znamo kao gorske oči.

Najznačajniji oblici reljefa nastali u ovom krečnjačkom kraju su: strme i visoke planine, bez velikog uticaja erozije, i strme i teško prohodne klisure i kanjoni rečnih korita, poput Tare, Morače, Vrbasa, Neretve. Svi ovi oblici reljefa nastali su delovanjem vode , koja spira materijal i nosi ga sa sobom kroz porozni krečnjak. Ova voda se nakuplja u podzemnim šupljinama i lavirintima.

Planine
-------

Lovćen je planina sa veoma primetnim kraškim reljefom
Pogledati stranice: Planine Srbije i Planine Crne Gore

Najpoznatije planine Dinarskog sistema su:

Jezero Đurići na Tari
Jahorina je najpoznatiji zimski turistički centar u Bosni i Hercegovini.
* Bijela gora
* Biokovo
* Bjelašnica
* Velebit
* Visitor
* Golija
* Dinara
* Durmitor
* Zlatar
* Zlatibor
* Igman
* Jahorina
* Kamešnica
* Lovćen
* Ljubišnja
* Orjen
* Prokletije
* Romanija
* Rumija
* Sinjajevina
* Tara
* Trebević
* Treskavica
* Crna gora
* Čvrsnica
* Prenj

***Dinaridi*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kakaʻalaneo** je bio kralj havajskog otoka Mauija (drevni Havaji). Njegova titula na havajskom glasi *Aliʻi Nui o Maui*.

Biografija
----------

Kakaʻalaneo je bio sin kralja Mauija Kaulaheje I. Majka mu je vrlo vjerojatno bila kraljica Kapohanaʻaupuni, ali to nije potpuno jasno iz raznih drevnih pojanja. Kapohanaʻaupuni je navodno bila poglavarica Hila na otoku Hawaiʻi.

Kakaʻalaneov je brat bio kralj Mauija Kakae. Oni su zajedno vladali tim otokom, a i otokom zvanim Lanai. Čini se da je višu titulu ili čast (*Moʻi*) imao Kakae, koji je možda bio psihički bolestan. Dvor Kakaea i Kakaʻalanea bio je u Lahaini. Kakaʻalaneo je dao posaditi stabla kruhovca (*Artocarpus altilis*) u Lahaini. Mjesto je postalo poznato po tim stablima.

Obitelj i legenda
-----------------

Kakaʻalaneo je oženio ženu zvanu Kanikaniaula, čiji su roditelji nepoznati. Ona je bila iz obitelji Kamauaua, potomak Hailija, čiji je brat bio kralj Molokaija Keoloewaakamauaua. Sin Kakaʻalanea i Kanikaniaule bio je princ Kaululaʻau.

Gore na otoku Lanaiju, kamo je Kakaʻalaneo prognao svog sina
Ovo su djeca Kaululaʻaua:

* Kuihiki
* Kuiwawau
* Kuiwawau-e
* Kukahaulani
* Kumakaʻakaʻa
* Ulamealani

Kakaʻalaneo je imao još jednu ženu, čije je ime bilo Kaualua. Njihov je sin bio princ Kaihiwalua. Njegov sin je bio princ Luaia, muž kraljice Kūkaniloko. Kakaʻalaneo je imao i kćer, princezu Wao, koja je dala iskopati kanal zvan Auwaiawao.

Postoji legenda o njegovu sinu Kaululaʻauu. On je protjeran s dvora svoga oca zbog nekih nepodopština na otok Lānaʻi. Sam Kaululaʻau postao je slavan jer je pobijedio duhove koji su nastanjivali taj otok.

Moguće je da je imao još jedno dijete, sina Kahekilija I. ali je isto tako moguće da mu je Kahekili bio nećak, sin Kakaea i kraljice Kapohauole.

Izvori
------

1. ↑  Fornander, Abraham (1969). *An Account of the Polynesian Race: Its Origin and Migrations*. Rutland, Vermont: Charles E. Tuttle Company. Str. 82–83.
2. ↑  Martha Warren Beckwith. *Hawaiian Mythology*.
3. ↑  *Chief Kaka’alaneo and Legend of Kaulula’au*

| * p
* r
* u
Vladari Mauija |
| --- |
| 
Paumakua • 
Haho • 
Palena • 
Hanalaʻa • 
Mauiloa • 
Alau • 
Kanemokuhealii • 
Lonomai • 
Wakalana • 
Alo • 
Kaheka-o-Alo • 
Mapuleo • 
Paukei • 
Luakoa • 
Kuhimana • 
Kamaloohua • 
Loe • 
Kaulahea I • 
Kakae • 
Kakaalaneo • 
Kahekili I. Veliki • 
Kawaokaohele • 
Piʻilani • 
Lono-a-Piilani • 
Kiha-a-Piilani • 
Kamalalawalu • 
Kauhiakama • 
Kalanikaumakaowākea •
Lonohonuakini •
Kaulahea II •
Kekaulike •
Kamehamehanui Ailuau •
Kahekili II •
Kaeokulani •
Kalanikūpule
 |
Portret Davida Straussa
**David Friedrich Strauss** (Ludwigsburg, Württemberg, 27. januara 1808. – Ludwigsburg, 8. februar 1874.), njemački protestantski filozof, teolog i biograf čija je filozofija, koja je naglašavala društveni razvoj kroz unutarnji sukob suprotnih strana, bacila novi pogled na interpretaciju Biblije tako što je objašnjavao navode o Isusu Kristu u Novom zavjetu kroz mitološki pogled.

Tijekom obrazovanja na sveučilištu u Tübingenu - gdje je studirao teologiju - i Berlinu (1825.–31.), u periodu kojem je na njega utjecala doktrina Hegela, Strauss je predložio teoriju prema kojoj se hrišćanstvo razvijalo kroz međudjelovanje suprotnih struja i interpretacija, te na kraju dovelo do više religiozne sinteze koju imamo danas. Takva je analiza nadahnula njegovo prvo važno djelo, *Das Leben Jesu: kritisch bearbeitet* [*Isusov život: kritički ispitan*], iz 1836. U njemu je odbacio historijsku vrijednost Evanđelja te odbacio nadnaravne navode kao "mitologiju" ili nenamjerno stvoreno oličenje nade pisaca iz 2. veka iz primitivnih hrišćanskih zajednica. 

Predvidljivo, njemački protestanti su žestoko napali Straussa koji je potom pokušao ublažiti svoju kritiku komentarom da njegov rad ne uništava hrišćanstvo jer "se ionako sve religije temelje na idejama, ne na činjenicama". Ipak, isključen je iz predavanja i u Tübingenu i na sveučilištu u Zürichu.

Umirovljen i udaljen od akademskih teoloških krugova više od 20 godina, prebivao je u Ludwigsburgu i Darmstadtu, gdje je napisao nekoliko biografija političkih i intelektualnih figura te je držao politički ured kao provincijski zakonodavac. Završio je sa relizioznim temama kada je 1872. objavio *Der alte und der neue Glaube* [*Stara i nova vjera*], u kojoj je htio zamijeniti hrišćanstvo znanstvenim materijalizmom. Iako su ga kritizirali zbog nerazumijevanja biblijskih i teoloških tekstova, Strauss je svejedno utjecao na znanstvenike i istraživače Biblije 20. veka, pogotovo na polju historijskog Isusa.

Povezano
--------

* Kritika Biblije

Vanjske veze
------------

***David Strauss*** na Wikimedijinoj ostavi

* *David Strauss* na Encylopedia Britannica
* Kratka biografija
* *Isusov život* - Straussovo najpoznatije djelo
* *David Strauss* na NNDB

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 41974365
* LCCN: n50010947
* ISNI: 0000 0001 2129 8692
* ORCID: 0000-0003-1684-5123
* GND: 118619055
* SELIBR: 268572
* SUDOC: 02760957X
* BNF: cb13014244x (podaci)
* MusicBrainz: f986de24-a54d-4be7-813a-9b4fe4d910d7
* NLA: 35528424
* NDL: 00516435
* NKC: skuk0001338
* BNE: XX971276

 |
Za drevni grad, vidi Kalcedon (Bitinija)
Nož od kalcedona, 1000. - 1200.
Kalcedonitna kameja s prikazom Titusove glave, 2. stoljeće pne.
**Kalcedon** je mineral, kriptokristal, koji je nastao međusobnim urastanjem kristala minerala kvarca i moganita. Oba predstavljaju silikatne materijale, samo se razlikuju u kristalnoj strukturi. Kvarc ima romboedarsku kristalnu strukturu, a moganit ima monokliničnu kristalnu strukturu. Boja je obično između bele i sive, sivoplava ili osenčano smeđa. Druge boje kalcedona imaju specifična imena.

Različiti oblici kalcedona
--------------------------

* karnelijan ili sard - plavi kalcedon
* hrisoprasa -zelena varijanta obojana nikel oksidom
* prasa -zelena
* oniks - ima crno bele trake
* plasma
* heliotrop

Ahat je kalcedon sa koncentričnim trakama. 
Kremen je jedan oblik kalcedona.

Ljudi, koji su živeli duž trgovačkih puteva Centralne Azije koristili su različite vrste kalcedona, uključujući karnelijan i koristili su ga za pravljenje medaljona. Lepi primerci kalcedona su u poslednje vreme nađeni u Avganistanu, a objekti su nastali u prvom veku. Ime kalcedon potiče od imena grčkog grada Kalkedona u Maloj Aziji.

Izvori
------

* See Section 12 of the translation of *Weilue* - a 3rd century Chinese text by John Hill under "carnelian" and note 12.12 (17)

Vanjske veze
------------

* 
*

Vidi još
--------

* Spisak minerala

Vanjske veze
------------

***Kalcedon*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Minerali |
| --- |
| 1. Samorodni elementi | samorodni bakar (Cu) • samorodno srebro (Ag) • samorodno zlato (Au) • gvožđe (Fe) • samorodni sumpor (S) • grafit (C) • dijamant (C) |
| 2. Sulfidi | pirit • halkopirit • pentlandit |
| 4. Oksidi i hidroksidi | spinel • getit • hematit • magnetit • korund • led |
| 5. Karbonati, nitrati, borati | aragonit • azurit • dolomit • kalcit • malahit |
| 6. Sulfati, hromati, volframati, molibdati, vanadati | anhidrit • gips • apatit • karnotit • legrandit • vulfenit • volframit |
| 8. Silikati | almandin • cirkon • andaluzit • topaz • beril • kordijerit • epidot • cojsit |
*Za ostale upotrebe, v. Dinastija Jin.*

**Dinastija Jìn** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Jìn Cháo*; Wade-Giles: Chin⁴-ch'ao² je dinastija kineskih careva koja je vladala cijelom ili dijelovima Kine od 265. do 420. Vladavina dinastije se dijeli na dva perioda - **Zapadni Jin** (kin: 西晉, 265–316) i **Istočni Jin** (kin: 東晉 317–420). Zapadni Jin je osnovao Sima Yan sa sjedištem u Luoyangu, dok je Istočni Jin započeo Sima Rui, sa sjedištem u Jiankangu. Periodi su među učenjacima također poznati kao **Liang Jin** (ch: 两晋 doslovno dva Jin) i **Sima Jin** i to zato da ih se razlikuje od drugih kineskih dinastija čiji nazivi koriuste isla slova, kao što je slučaj sa Kasnija dinastija Jin (kin: 后晋).

Dinastija potiče od klana Sima čiji su se članovi zahvaljujući darovitom političaru i vojskovođu Sima Yiju došli na vodeća mjesta u upravi sjeverne kineske države Cao Wei, jednog od Tri kraljevstva. Godine 249. Sima Yi je kao carski regent zahvaljujući dvorskom puču poznatom kao Incident kao Gaopinških grobnica postao *de facto* vladar države, a 265. je njegov unuk Sima Yan na abidikaciju Cao Huana, posljednjeg cara dinastije Wei. Sebe je proglasio carem te proglasio novu dinastiju kojoj je ima dao prema Jin, jednoj od država iz doba Proljeća i Jeseni, sa čijeg područja je poticao klan Sima. Pod vlašću Sima Yana, koji je sebe proglasio carem Wuom, pokorena je država Istočni Wu, čime je Kina konačno ujedinjena pod vlašću jednog cara. Međutim, period mira nije dugo trajao, jer su nakon Wuove smrti započeli sukobi među njegovim nasljednicima i rodbinom poznati kao Rat Osam prinčeva. Oni su toliko oslabili carsku vlast, da su to iskoristili sjeverni Wu Hu nomadi i do 316. zauzeli najveći dio sjeverne Kine, uključujući prijestolnicu Luoyang.

Pod vodstvom Sima Ruija dinastija je 317. uspostavila novu prijestolnicu u južnom dijelu Kine. Tamo se ona održala do 420. kada je posljednjeg cara, cara Gonga svrgnuo Liu Yan, osnivač dinastije Liu Song.

Vanjske veze
------------

***Dinastija Jin (265–420)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Chinese History, the Jin Dynasty 晉
* Largest Jin Dynasty Tomb Discovered in NW China
* Early Imperial China: A Working Collection of Resources  Arhivirano 2010-06-25 na Wayback Machine-u
* History of China: A good catalogue of info  Arhivirano 2017-04-22 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Tri kraljevstva**  |  **Dinastije u kineskoj historiji** 265–420 | Slijedi: **Južne i Sjeverne dinastije**  |