*Euphues* (1578) autora Johna Lylyja.
**Eufuizam** (engl. *euphuism*), engleski književni pravac koji je se razvio krajem 16. vijeka.

Pojam
-----

Eufuizam je nazvan prema Lylyjevom djelu *Euphues* (1578-1580). Tim književnim krajevima su se ophodili prevoditelji iz 16. vijeka kao što su John Bourchier, Pettie, Thomas Watson a usavršio ih je Lyly. Eufuizam preuzima latinsku strukturu iz proze Giovannija Boccaccia i talijanskih (*marinizam*) i španjolskih (*gongorizam*) humanista, ukrašavajući ju retoričkim sredstvima, sofisticiranim pridjevima i složenim metaforama. Lylyjeva proza, koja je u to vrijeme bila vrlo popularna i koju su prisvojili mnogi autori romana iz 16. i 17. vijeka, također je utjecala na pisce umjetničke proze – kao što je Browne – i imala je veliki broj sljedbenika ne samo u parodiji – na primjer u *Uzaludnom ljubavnom trudu* i u *Romeu i Juliji* – anticipirajući razmjenu blistavih duhovitosti (tzv. *wit*) i slikoviti jezik komedije u dobi monarhijske obnove 17. stoljeća.

> It is virtue, yea virtue, gentlemen, that maketh gentlemen; that maketh the poor rich, the base-born noble, the subject a sovereign, the deformed beautiful, the sick whole, the weak strong, the most miserable most happy. There are two principal and peculiar gifts in the nature of man, knowledge and reason; the one commandeth, and the other obeyeth: these things neither the whirling wheel of fortune can change, neither the deceitful cavillings of worldlings separate, neither sickness abate, neither age abolish.
> 
> – J. Lyly, *Euphues, the Anatomy of Wit*.

Naziv potiče iz navedenog romana *Euphues ili anatomija duhovitosti* (1578) od Ivana Lilija. Lylyjevo djelo je nadahnuto djelom Rogera Aschama *Scholemaster* iz 1570. gdje je se navodi Platonova *Republika*, i gdje nalazimo grčki izraz εὐφυής. U Lylyjevom romanu, Euphues je atenski junak uhvaćen u neobuzdanu korupciju grada Napulja. Riječ «anatomija» u naslovu, vrlo popularna u to vrijeme, upućivala je na analizu jedne aktualne teme, dok je riječ «duhovitost» upućivala na želju za znanjem, tipičnu za renesansu, koje je dostižno putem duhovitoti i kroz pojam.

Inače sintaktička struktura eufuističkog teksta je vrlo razrađena, a eruditske digresije su česte te ponekad i pedantne. Shakespeare u svom *Henriku IV.* stavlja u usta komičnog lika Falstaffa moralne rečenice ocrtavajući strukturu eufuizma, na taj način ismijavajući književnu modu koja je vladala na Elizabetinom dvoru, a koja je, unatoč ruganju, bitno utjecala na Shakespeara. Na dvoru Elizabete I. je se u to vrijeme formirao krug konceptualnih intelektualaca, sklonih viziji idealističnog srednjeg vijeka koja je se suprostavljala suvremenom vladajućem makijavelizmom.

Djela
-----

* George Pettie, *A Petite Pallace of Pettie his pleasure* (1576)
* John Lyly, *Euphues* (1578)
* John Lyly, *Euphues and His England* (1579)

Spoljašne veze
--------------

Povezano
--------

* Engleska književnost

Bilješke
--------

1. ↑  Euphues: the Anatomy of Wit*, 1578.*
2. ↑  εὐφυής – «prirodno nadaren», tako fizički kako mentalno.

Izvori
------

Bibliografija
-------------

* Child, Clarence Griffin (1894). *John Lyly and Euphuism*. Leipzig: A. Deichert.
* Gosse, Edmund William (1911) „Euphuism" *Encyclopædia Britannica Eleventh Edition* **9** (11th izd.) pp. 898–900
* Hunt, T.W. (1889). "Euphuism in Literature and Style," *New Englander and Yale Review,* Vol. L, br. 228, str. 189–200.
* Pater, Walter (1885). "Euphuism." u djelu: *Marius the Epicurean*. London: Macmillan & Co. str. 94–111.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85045608
* BNF: cb119791869 (podaci)

 |