recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Titanoceratops*** ("divovsko rogato lice") bio je rod dinosaura biljojeda, koji je spadao u ceratopse. Bio je divovski pripadnik Chasmosaurinae koji je tokom perioda kasne krede (kasni kampanij, prije između 74,5 i 73,7) živio na području današnjeg Novog Meksika. Također je i najstariji poznati triceratopsin. Poznat je samo prema holotipnom primjerku OMNH 10165, nepotpunom skeletu koji se sastojao od nepotpune lubanje i čeljusti. Na osnovu terenskih zapisa i litologije sredine koja je okruživala skelet smatra se da potiče iz formacije Fruitland ili iz donje formacije Kirtland, ali tačna lokacija nalazišta više nije poznata. Toj vrsti je naziv dao Nicholas R. Longrich (2011), a tipičnom vrstom se smatra *Titanoceratops ouranos*. Prije toga su njegovi fosili bili priključeni rodu *Pentaceratops*.

Opis
----

*Titanoceratops* je bio vrlo velik ceratopsid, sa krupnom lubanjom, koja je bila za 15% veća od najvećih primjeraka roda *Triceratops*. Imao je dužinu od 6,8 metara, a lubanja je činila 2,65 m od toga. To ga vjerovatno čini kandidatom za kopnenog kičmenjaka sa najvećom lubanjom. Okovratnik (tek nedavno rekonstruisan) ličio je na onog kod *Triceratopsa*. Rogovi iznad očiju su bili usmjereni prema gore i krivili su se prema naprijed; dužina im je iznosila oko 106 cm. Pri njihovoj osnovi nalazile su se šupljine ispunjene zrakom. Na obraznim kostima nalazile su se kvrge slične rogovima, dužine 12 cm. Rog na nosu bio je prilično malen. Njuška je činila relativno velik dio lubanje. I u gornjoj i u donjoj čeljusti nalazio se 31 zub. 

S druge strane, rep mu je bio vrlo kratak. U kuku je imao visinu od 2 i po metra. Dostizao je težinu od 6,5 tona; Lehman ju je procijenio na 9877 kg. Podlaktica mu je bila relativno duga u odnosu na nadlakticu. Bedrena kost je bila duga oko 108 cm i bila je prilično prava. Goljenična kost imala je dužinu od 78 centimetara. Tom Holtz (2010) je primijetio da je taj rod izrazito sličan svojim srodnicima, *Eotriceratopsu* i *Ojoceratopsu*, koji su živjeli u isto vrijeme, te je moguće da je u pitanju jedan te isti rod.

Galerija
--------

* Glava holotipnog primjerka, Oklahoma Museum of Natural HistoryGlava holotipnog primjerka, Oklahoma Museum of Natural History
* Holotipni primjerakHolotipni primjerak

Izvori
------

1. 1 2  Nicholas R. Longrich (2011). „*Titanoceratops ouranos*, a giant horned dinosaur from the Late Campanian of New Mexico". *Cretaceous Research* **32** (3): 264–276. DOI:10.1016/j.cretres.2010.12.007.
2. ↑  Holtz, Thomas R. Jr. (2011) *Dinosaurs: The Most Complete, Up-to-Date Encyclopedia for Dinosaur Lovers of All Ages,* Winter 2010 Appendix.
**Zlatko Mejaški** (Barilović-Mejaško selo blizu Karlovca, 1958 - Đakovo, 21. 4. 1995), vojni pilot, bojnik Hrvatske vojske i kapetan Jugoslavenske narodne armije.

Biografija
----------

Bojnik Zlatko Mejaški rođen je 1958 godine u Mejaškom selu blizu Karlovca. Nakon završene osnovne škole odlučio se za zvanje vojnog pilota te je pohađao srednju vojnu školu Maršal Tito Jugoslavenskog ratnog zrakoplovstvo (JRZ) u Mostaru. Školovanje je potom nastavio na Zrakoplovnoj vojnoj akademiji JRZ-a u Zadru gdje je 1974 godine stekao zvanje pilota i čin kapetana Jugoslavenske narodne armije (JNA). Tijekom službovanja u JNA bio je stacioniran na bihačkom vojnom aerodromu Željava gdje je služio sa brigadirom Rudolfom Perešinom i pukovnikom Danijelom Borovićem. Bojnik Mejaški se zbog kadrovske i strateške(kupovina Mig 29 i taktika JRZ) politike, prije početka raspada Jugoslavije, počeo sukobljavati sa starješinama. U siječnju 1988 godine presudom Vojnog suda JNA u Zagrebu osuđen je na zatvorsku kaznu od 7 mjeseci i godinu dana uvjetno. Među prvima se 1991 pridružio Zboru narodne garde (ZNG). Kad je formirana 1 ELZ (eskadrila lovackih zrakoplova) Hrvatskog ratnog zrakoplovstva (HRZ) na Plesu, bojnik Mejaški je postao zapovjednik odjeljenja. 24. 4. 1995 godine brigadir Perešin je odredio letačke parove za uvježbavanje za operaciju Bljesak na poligonu Gašinci kraj Đakova. Bojnik Mejaški je bio sparen sa bojnikom Marijanom Batarilovićem. Leteći na MiG-u-21 u jednom zaokretu je izgubio visinu i udario avionom u zemlju, te na mjestu poginuo. Neki tvrde da je uzrok pada ulaz u mlaz aviona vođe vježbe pukovnika Ivice Ivandića, dok druga verzija glasi da je zapeo krilom za stablo. Bojnik Zlatko Mejaški je pokopan na mjesnom groblju u Svetom Petru Mrežničkom kraj Duga Rese.

Literatura
----------

* Primorac, Branka (2001). *Perešin - život i smrt*, Čakovec: Zrinski d.d. Udruga "Susreti za Rudija Perešina". ISBN 978-953-155-053-0 Uneseni ISBN nije važeći.
DuMontov katodni oscilograf iz 1950-ih
**DuMont Laboratoires** (sh. *Laboratorije DuMont*) bila je američka kompanija za proizvodnju elektronske opreme, poznata kao proizvođač prvih komercijalnih elektronskih televizijskih aparata. Osnovao ju je pronalazač Allen B. DuMont 1931. godine u gradu Upper Montclair u državi New Jersey. Svoje prve televizore je na tržište izbacila godine 1938. 

Kako bi potakla prodaju, DuMont Laboratories je godine 1946. osnovala vlastitu televizijsku mrežu pod imenom DuMont Network, koja je nekoliko godina predstavlja konkurenciju trima etabliranim mrežama - NBC, CBS i ABC. 

Godine 1956. DuMont je prekinuo rad TV-mreže (čije je ostatke Metromedia), a 1960. godine proizvodni odjel prodao kompaniji Emerson Radio.

Vanjske veze
------------

***DuMont Laboratories*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dumont Experimental Color CRTs at the Early Television Museum
* DuMont television receiver photo at Greater Boston, June 2005 gallery of broadcasting equipment. Also available is Description and index of entire gallery.
**Chkungen**, jedna od bivših bandi Songish Indijanaca, porodica salishan, koji su živjeli uz zaljev McNeill Bay na krajnjem jugu otoka Vancouver u Kanadi. Oni su vjerojatno identični sa Chekwungeen iz sela Chikawich ("big hips" ), za koje se kaže da su jedna od četiri skupine sa McNeill Baya. Swanton od 4 songish skupine sa McNeilla nabraja nazive Chikauach, Chkungen, Kltlasen i Kukoak. Prema nekim informantima (Ned Williams) Chekwungeen su se u području zaljeva podijeli tako što je jedna skupina otišla na područje Gonzales Bay gdje su postali poznati kao Chilcowitch. Kako je Williams čuo do ove seoba došlo je u davna vremena. Drugi dio koji je ostao na McNeillu Lemons je nazvao Skongh-ee .

Izvori
------

1. ↑  „Oak Bay Street Names and Place Names". Arhivirano iz originala na datum 2010-03-15. Pristupljeno 2013-10-02.
2. ↑  „Songhees Legacy". Arhivirano iz originala na datum 2011-07-25. Pristupljeno 2013-10-02.
3. ↑  „Grant Keddie". Arhivirano iz originala na datum 2013-09-27. Pristupljeno 2013-10-02.
**Železnička agencija Evropske unije** (engl. , fr. *Agence de l'Union européenne pour les chemins de fer*, nem. *Europäische Eisenbahnagentur*) je agencija Evropske unije sa sedištem u francuskim gradovima Valenciennes i Lille. Agencija je osnovana u aprilu 2004. i posvećena je utvrđivanju obavezujućih uslova za evropske železnice u formi *tehničkih specifikacija inter-operatibilnosti* koje se odnose na transevropske železničke mreže. Cilj je agencije osigurati zajedničke standarde za neometano prekogranično funkcionisanje železničkog prometa. Agencija postavlja zajedničke sigurnosne ciljeve, metode i indikatore. Agencija vodi veći broj relevantnih baza podataka uključujući i registre dodatnih nacionalnih železničkih regulacija van domena rada agencije. Agencija je originalno osnovana pod nazivom **Evropska železnička agencija** (engl. ), a 2006. godine promenila je naziv u Železnička agencija Evropske unije.

Vidi još
--------

* Institut Evropske unije za sigurnosne studije
* Institucije Evropske unije

Vanjske veze
------------

* Službena stranica

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 142951281
* GND: 16019007-1
* SUDOC: 164291288

 |
**Torbjørn Sittrup Bergerud** (Drammen, 16. srpnja 1994.) je norveški rukometni golman i reprezentativac koji trenutno brani za danski klub TTH Holstebro. Karijeru je započeo u rodnom gradu u klubu Drammen HK, odakle je 2015. godine prešao u švedski Lugi HF, gdje je igrao samo jednu sezonu, prije nego prelazi u Dansku. 

Za seniorsku reprezentaciju Norveške debitirao je 4. lipnja 2013. godine, međutim njegovo prvo međunarodno natjecanje bilo je tek IHF Svjetsko prvenstvo 2017. godine, gdje je bio jedan od ponajboljih golmana na turniru i uvelike je doprinio u osvajanju prve norveške medalje na Svjetskom prvenstvu; posebno se istaknuo u polufinalnoj utakmici protiv Hrvatske, gdje je u posljednjoj sekundi utakmice obranio sedmerac Zlatku Horvatu pri izjednačenom rezultatu, što je odvelo utakmicu u produžetke, u kojima je Norveška slavila 28:25. Na to je utakmici imao ukupno 16 obrana, odnosno 40% obranjenih udaraca. 

| * p
* r
* u
Sastav Norveške  na  IHF Svjetskom prvenstvu 2017. – 2. mjesto |
| --- |
| 
* 5 Sagosen
* 7 Hykkerud
* 8 Myrhol (c)
* 9 Øverby
* 15 Tønnesen
* 16 Christensen
* 17 Jøndal
* 19 Bjørnsen
* 20 Lindboe
* 21 Gullerud
* 23 Rød
* 24 O'Sullivan
* 25 Tangen
* 26 Johannessen
* 30 Bergerud
* 89 Hansen
* Izbornik Berge

 | Norveška |
**Chiwere** (ŧΩiwe're), Grupa plemena Siouan Indijanaca u prerijskim područjima Sjeverne Amerike, koja su po njihovoj tradiciji, porijeklom od nekad Velikog Winnebago naroda. Danas žive po rezervatima na zapadu SAD-a i dijelom u Oklahomi.

Ime
---

Ime chiwere u značenju  *'belonging to this place,'*  ili ' *the home people'*  prvi je upotrijebio J. O. Dorsey da označi grupu Siouan plemena, do čijeg je raspada moglo doći negdje 1700.-tih godina, i koja su govorila dva ili tri veoma srodna dijalekta.

Plemena
-------

* Iowa
* Oto
* Missouri

Povijest
--------

Prema Chiwere tradiciji oni su bili dio Velikog Winnebago naroda koji su živjeli u krajevima sjeverno od Velikih Jezera. Migracijama na jug doći će do raspadanja Winnebago naroda, a prvo se moglo desiti možda cirka 1500, kada se Chiwere na području Wisconsina odvajaju od Winnebaga. Chiwere plemena nastaviti će put na jug ,da bi se negdje 1700.-tih Ajove (Iowa) odvojili od otoa i Missourija. Ajove je inače još 1685 u Wisconsinu susreo Nicolas Perrot a Radisson Otoe još 1655. sjeverno od ušća Wisconsina. U svakom slučaju tri Chiwere plemena do dolaska ekspedicije Lewisa i Clarka sredinom prvih godina 19. stoljeća već se nalaze na svojim tradicionalnim lokacijama.

Etnografija
-----------

Chiwere su tipična prerijska plemena nastanjena na središnjim područjima Velikih prerija ili ravnica na jugozapadu Iowe, koja je dobila ime po plemenu Iowa; na sjeverozapadu Missourija (koji nosi ime po istoimenom plemenu) i sjeveroistoku Kansasa gdje su obitavali Missouri ili Niutachi; i na jugoistoku Nebraske, gdje su obitavali Oto ili Otoe Indijanci, koja je dobila ime po njihovom nazivu za rijeku Platte, a glasio je  *'ñįbraske'*. 
Chiwere plemena dovodi se i u vezu sa Oneota Indijancima, i neki ih stručnjaci smatraju direktnim potomcima drevnih Oneota, o čemu nam obrazlažu američki arheolog James B. Griffin (1937) u svojem *The Archaeological Remains of the Chiwere Sioux* [u American Antiquity 2(3):180-181] i Joseph Ralston Caldwell (1959) u *The Mississippian Period* (Illinois Archaeological Survey Bulletin 1: 33-39).
Vidi karta plemena Preijski Indijanaca Arhivirano 2007-03-12 na Wayback Machine-u i Prerijski Indijanci, Oneota.

Vanjske poveznice
-----------------

* Chiwere Indian Tribe History
* Iowa-Otoe-Missouri Language (Chiwere)
Za istoimenog novozelandskog izdavača, v. Clarity Press (Novi Zeland).

**Clarity Press** je američki progresivistički izdavač knjiga sa sjedištem u Atlanti. Osnovan je u 1984. godine i primarne teme koje obrađuje su razvojne studije, ekonomija, globalizacija, ljudska prava, autohtoni narodi, međunarodni odnosi, manjine, politika, siromaštvo, socijalna pravda i zemlje u razvoju. Clarityjeve knjige dosad su s engleskog prevođene arapski, češki, kineski, francuski, indonezijski, japanski, njemački, portugalski, španski i urdski jezik. Glavni urednik Clarityja je Diana G. Collier, a ostali članovi uredničkog odbora su Čanda Muzafar iz Malezije, Heba Rauf Ezat iz Egipta, te Jan Nederveen Pieterse, Robert C. Smith i Joseph Wronka iz SAD-a.

Literatura
----------

* (`en`) Anderson, Byron (2006). *Alternative Publishers of Books in North America* (6. izd.). Duluth, Minnesota: Library Juice Press. str. 38-39. ISBN 9780977861729. OCLC 75183020.

Vanjske veze
------------

* (`en`) Službene stranice Clarity Pressa
**Čimpanze** (*Pan*) su rod iz porodice *Hominidae*. U taj rod spadaju dvije vrste: obična čimpanza (*Pan troglodytes*; koja dalje ima tri podvrste: zapadnoafrička čimpanza (*Pan t. verus*), centralnoafrička čimpanza (*Pan t. troglodytes*) i istočnoafrička čimpanza (*Pan t. schweinfurtii*)) i bonobo (*Pan paniscus*) ili, kako su ga nekada nazivali, vitka ili patuljasta čimpanza. 

Dok se sve tri podvrste čimpanza sreću u velikim dijelovima Afrike, područje na kojem živi bonobo je ograničeno na jedan mali dio Konga. Obje vrste se smatraju ugroženim.

Srodnost s ljudima
------------------

Čimpanze su najbliži srodnici ljudima i genetički su vrlo bliski. Genetička istraživanja dovela su do zaključka, da su se evolucijski putovi čimpanza i ljudi razdvojili prije oko 6 milijuna godina. Prema najnovijim istraživanjima, nasljedni materijal čimpanza i ljudi se podudara oko 98,7%.

Ponašanje
---------

Čimpanze su svežderi i hrane se pretežno voćem, lišćem i povremeno malim kralježnjacima, ali (osim bonobo) povremeno love druge majmune koje zatim trgaju i jedu. Unutar grupe, mužjaci imaju relativno visoki potencijal agresije. Ovo je potrebno radi formiranja jasne hijerarhije za obranu od zvijeri, prije svega leoparda koji ih jako ugrožava. Agresija mužjaka zna se ponekad usmjeriti i na ženke, međutim ta agresija nikada ne rezultira ozljedama. Ženke imaju menstrualni ciklus od 35 dana i mogu, nakon najmanje trogodišnjeg dojenja mladunca, ostati skotne tijekom cijele godine. Skotnost traje sedam do osam mjeseci. Odnos između majke i dojenčadi i mladunaca je obilježen nježnošću, brigom i strpljenjem.

Izvori
------


 
Wikivrste imaju podatke o:
***Pan***
Oznaka čina kapetana bojnog broda na rukavu odore
Oznaka čina nadnarednika na pustinjskoj maskirnoj odori
**činovi u Oružanim snagama Republike Hrvatske**, stupnjevi u hrvatskoj vojnoj hijerarhiji. Propisani su Zakonom o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske. Navedenim Zakonom propisani su činovi, dodjela činova, promaknuća, te prava i obveze djelatne vojne osobe kojoj je dodjeljen. Izgled oznaka činova i dužnosti propisani su Odlukom o oznakama činova i dužnosti u OS RH.

Činovi i njihove oznake
-----------------------

U Oružanim snagam Republike Hrvatske činovi su podjeljeni u tri, odnosno četiri skupine:

* činovi za vojnike, mornare i kadete
* činovi za dočasnike
* činovi za časnike:
	+ za niže časnike
	+ za više časnike
* činovi za generale, odnosno admirale.

Nazivi časničkih i generalskih/admiralskih činova razlikuju se od kopnene vojske i ratnog zrakoplovstva, od činova u ratnoj mornarici.

Naziv činova za žene upotrebljava se u ženskom rodu.

### Činovi u HKoV i HRZ

Oznake činova za pripadnike Hrvatske kopnene vojske i Hrvatskog ratnog zrakoplovstva i protuzračne obrane identične su, osim što su činovi kopnene vojske zlatne, a ratnog zrakoplovstva srebrne boje. Neko je vrijeme najniži časnički čin u Hrvatskoj vojsci bio čin zastavnika, ali je on ukinut kako bi se činovi uskladili s NATO-vim sustavom.

|  |
| --- |
| **generali** |
|  |  |  |  |  |
| **stožerni general** | **general zbora** | **general pukovnik** | **general bojnik** | **brigadni general** |
| **časnici** |
| **viši časnici** | **niži časnici** |
|  |  |  |  |  |  |
| **brigadir** | **pukovnik** | **bojnik** | **satnik** | **natporučnik** | **poručnik** |
| **dočasnici** |
| **viši dočasnici** | **niži dočasnici** |
|  |  |  |  |  |  |
| **časnički namjesnik** | **stožerni narednik** | **nadnarednik** | **narednik** | **desetnik** | **skupnik** |
| **vojnici** |
|  |  |
| **razvodnik** | **pozornik** |

### Činovi u HRM

Činovi i njihove oznake za pripadnike Hrvatske ratne mornarice su:

|  |
| --- |
| **admirali** |
|  |  |  |  |  |
| **admiral flote** | **admiral** | **viceadmiral** | **kontraadmiral** | **komodor** |
| **časnici** |
| **viši časnici** | **niži časnici** |
|  |  |  |  |  |  |
| **kapetan bojnog broda** | **kapetan fregate** | **kapetan korvete** | **poručnik bojnog broda** | **poručnik fregate** | **poručnik korvete** |
| **dočasnici** |
| **viši dočasnici** | **niži dočasnici** |
|  |  |  |  |  |  |
| **časnički namjesnik** | **stožerni narednik** | **nadnarednik** | **narednik** | **desetnik** | **skupnik** |
| **mornari i kadeti** |
|  |  |
| **razvodnik** | **pozornik** |

Izvori
------

1. ↑  Zakon o službi u Oružanim snagama Republike Hrvatske
2. ↑  Odluka o oznakama činova i dužnosti u OS RH ("Narodne novine" broj 5/2000.)

Vidi još
--------

* Oružane snage Republike Hrvatske
* vojni čin
* vojne oznake u OSRH
* vojne odore u OSRH

Eksterni linkovi
----------------

***Činovi u Oružanim snagama Republike Hrvatske*** na Wikimedijinoj ostavi

* Činovi u OSRH
**Čista Mala** je naselje u sastavu Grada Vodica, u Šibensko-kninskoj županiji. Nalazi se oko 10 kilometara sjeverno od Vodica.

Geografija
----------

Čista Mala se nalazi u Ravnim Kotarima, oko 7 km od Skradina, i 10 km sjeverno od Vodice.

Istorija
--------

Srpska pravoslavna crkva Sv. Nikola je izgradjen 1873 godine.

Ranije je selo bilo deo opštine Šibenik.

Stanovništvo
------------

Prema popisu iz 2011 godine, selo Čista Mala ima 119 stanovnika. Ovo čini 19.97% predratnog stanoništva prema popisu iz 1991 godine.

Popis od 1991 godine pokazuje da su 93.96% stanovništva bili Srbi (560/596), 0.67% su bili Jugosloveni (4/596), 4.03% su bili Hrvati (24/596), i 1.34% ostali (8/596).

### Istorijska demografija

* 2011 popis: 119 stanovnika.
* 2001 popis: 80 stanovnika.
* 1991 popis: 596 stanovnika. 560 Srba, 24 Hrvata, 4 Jugoslovena, 8 ostalih i nepoznati.
* 1981 popis: 577 stanovnika. 432 Srba, 96 Jugoslovena, 19 Hrvata, 30 osalih i nepoznatih.

  

**Historical population 1857-2011**

Antropologija
-------------

Starosjedioci su svi pravoslavni vjeroispovjesti, njihova prezimena su: Berić, Vukojević, Vukša, Grulović, Dobrić, Lalić, Manojlović, Popović, Samardžić, Stjelja.

Izvori
------

1. ↑  Г. Оташевић. „Нови живот на пепелишту". Politika.
2. ↑  „Parohija Skradin - Čista Mala". Eparhija Dalmatinska.
3. 1 2  Šablon:Croatian Census 2011
4. ↑  Izdanje Državnog zavoda za statistiku RH: Narodnosni sastav stanovništva RH od 1880-1991. godine.
5. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857-2001, www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Čista Mala** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Vodica |
| --- |
| Čista Mala • Čista Velika • Gaćelezi • Grabovci • Prvić Luka • Prvić Šepurine • Srima • Vodice |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
**Wollastonit** je kalcijski inosilikatni mineral iz grupe piroksenoida, kemijske formule CaSiO3, no unutar te formule mogu se naći i manji udijeli željeza, magnezija te mangana, kao zamjene za kalcij. Obično je bijele boje.

Postanak
--------

Nastaje kada su nečisti vapnenac ili dolomit podvrgnuti visokoj temperaturi i tlaku, uz prisutnost silicijem bogatih magmatskih fluida (npr. u skarnovima ili kontaktno metamorfnim stijenama). 

Kemijska reakcija izgleda ovako:

CaCO3 + SiO2 -> CaSiO3 + CO2

Ležišta i nalazišta
-------------------

Dolazi uz minerale iz grupe granata, vezuvijan, diopsid, tremolit, epidot, plagioklasne feldspate te kalcit. 

U SAD-u wollastonit se vadi u Willsborou, New York. Naslaga koje se iskorištavaju u komercijalne svrhe ima također i u sjeverozapadnom dijelu Meksika. Kina je vodeći izvoznik volastonita.

U Hrvatskoj ga ima na Papuku.

Porijeklo imena
---------------

Ime je dobio prema engleskom kemičaru i mineralogu Williamu Hydeu Wollastonu (1766. - 1828.) Zapravo, točno mu ime glasi wollastonit-1T, gdje 1T stoji za trikslinsku simetriju koja je prvi put opisana upravo na kristalu wollastonita. 

Razlog dodavanja sufiksa "-1T" je taj što postoji i wollastonit-2M, poznat i pod imenom **parawollastonit**. Parawollastonit kristalizira u monoklinskom sustavu. Ta dva minerala su polimorfi. Postoji još nekoliko polimorfa wollastonita - *wollastonit-3T*, *wollastonit-4T*, *wollastonit-5T* i *wollastonit-7T*, ali oni su vrlo rijetki u prirodi. Primjerci koje nazivamo samo "wollastonitom", podrazumijevaju samo wollastonit-1T.

Upotreba
--------

Neka od obilježja koja wolastonit čine vrlo korisnim mineralom jesu njegov visoki sjaj i bjelina, nizak stupanj apsorpcije na ulja i vodu te velik udio volatila. Wollastonit se prvenstveno koristi u keramičkoj industriji (kao vatrostalni materijal), zbog visokog otpora na trenje koristi se u proizvodnji kočnica i kvačila na vozilima, kao punilo za boje te u plastici. 

U najnovije vrijeme koristi se i kao aditiv u visokoj koncentraciji koju nazivamo Ductal , proizvođača Lafarge North America.

Vidi još:
---------

* Kristal
* Mineral
* Piroksenoidi
* Silikati

***Volastonit*** na Wikimedijinoj ostavi
**Wayne Morris** (17. februar 1914 - 14. septemabar 1959), rođen kao **Bert DeWayne Morris** je bio američki filmski i televizijski glumac. Hollywoodski karijeru, u kojoj se najviše ističe boksačka drama *Kid Galahad*, privremeno je prekinuo Drugi svjetski rat tokom koga se prijavio u ratnu mornaricu. Morris, koji se tokom snimanja filma *Flight Angels* bio zainteresirao za avijaciju i počeo uzimati satove letenja, uspio je, nakon učestalog odbijanja, proći obuku za lovačkog pilota i postati pripadnikom znamenite eskadrile VF-15 sa sjedištem na nosaču aviona USS *Essex*. Odatle je, pilotirajući aparatom tipa F6F Hellcat oborio nekoliko japanskih aviona i sudjelovao u potapanju nekoliko brodova. Usprkos brojnih odlikovanja, nakon završetka rata mu je karijera stagnirala te je bio prisiljen nastupati u B-vesternima i na Broadwayu. Jedna od posljednjih zapaženih uloga mu je bila u znamenitom Kubrickovom filmu *Staze slave*.

Literatura
----------

* Hoyt, Edwin P. *McCampbell's Heroes: the Story of the U.S. Navy's Most Celebrated Carrier Fighter of the Pacific*. ISBN 0442262892 OCLC 8826820
* Wise, James. *Stars in Blue: Movie Actors in America's Sea Services*. Annapolis, MD: Naval Institute Press, 1997. ISBN 1557509379 OCLC 36824724

Filmografija
------------

* *Kid Galahad* (1937)
* *Valley of the Giants* (1938)
* *Brother Rat* (1938)
* *Love, Honor and Behave* (1938)
* *Paths of Glory* (1957)

Vanjske veze
------------

* Wayne Morris na IMDb-u (`en`)
* Wayne Morris na Internet Broadway Database (`en`)
* „Wayne Morris". Find a Grave. Pristupljeno 2008-01-11.
Vrbaska banovina (1929-1941)
Vrbaska banovina (1931)
Vrbaska banovina (1939)
**Vrbaska banovina** je jedna od devet banovina Kraljevine Jugoslavije, koje su osnovane 3. oktobra 1929. Njeno sjedište je bilo u Banjoj Luci, a uključivala je dijelove današnje Bosne i Hercegovine i Hrvatske. Ime je dobila po rijeci Vrbas i, kao i sve banovine Jugoslavije, namjerno nije bila zasnovana na istorijskim i etničkim granicama. Prvi i najpoznatiji ban bio je Svetislav Tisa Milosavljević.

Vrbaska banovina je imala svoje predstavnike u Senatu (3), Narodnom predstavništvu (25) i Banskom vijeću (35). Obuhvatala je područja bivše Vrbaske i Bihaćke oblasti te dijelove Travničke, Tuzlanske i Primorsko-Krajiške oblasti. Njena teritorija, površine 20.900 km², bila je podijeljena na niža upravna područja: srezove (24), sreske ispostave (8) i opštine (161).

Stanovništvo
------------

Prema popisu iz 1931. godine na njenoj teritoriji bilo je 1.037.382 stanovnika, od kojih je 50,96% muškaraca i 49,04% žena. Pravoslavno stanovništvo je bilo dominantno sa 57,89% od ukupnog broja, 24,13% su činili muslimani, 16,66% katolici, 0,36% protestanti, 0,11% Jevreji i 0,85% ostali.

Život u Vrbaskoj banovini
-------------------------

Značajni gradovi bili su Banja Luka i Bihać, a važnije varoši Novi Grad, Derventa, Prijedor, Gradiška, Kozarska Dubica, Doboj, Gračanica i Brod. Za vrijeme postojanja banovine (do Aprilskog rata 1941. godine), na ovom prostoru su postignuti veliki uspjesi u razvoju saobraćaja, poljoprivrede, obrazovanja, zdravstva, kulture, turizma i fizičke kulture.

Istorija
--------

Osnivanjem Banovine Hrvatske 1939. godine, njoj su pripojeni i neki srezovi koji su se do tada nalazili na sjeveroistoku Vrbaske banovine. Godine 1941. Vrbasku banovinu, kao i cijelu kraljevinu Jugoslaviju, okupirale su Sile Osovine. Banovina je ukinuta, a njena teritorija je u cijelosti pripojena Nezavisnoj Državi Hrvatskoj. Nakon Drugog svjetskog rata, u socijalističkoj Jugoslaviji, oblast je podijeljena između SR Bosne i Hercegovine i SR Hrvatske, kojoj je pripao manji dio na sjeverozapadu banovine. Danas, veći dio teritorije Vrbaske banovine pripada bh. entitetu Republici Srpskoj, a Banja Luka, koja je bila sjedište banovine, danas je neslužbeni glavni grad Republike Srpske.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  ***Banovine Kraljevine Jugoslavije***  ***Бановине Краљевине Југославије*** |
| --- |
| Dravska banovina | Drinska banovina | Dunavska banovina | Moravska banovina | Primorska banovina | Savska banovina | Vardarska banovina | Vrbaska banovina | Zetska banovina
Uprava grada Beograda - Banovina Hrvatska (od 1939. godine) |
|

 |
**Masakr kod Portella della Ginestre** (ital. *Strage di Portella della Ginestra*) je incident koji se zbio 1. maja 1947. na Siciliji, na teritoriju općine Piana degli Albanesi, kada je na učesnike tradicionalne prvomajske povorke otvorena vatra iz teških mitraljeza. Od metaka i u metežu koji je nastao je poginulo 11, a ranjeno 27 osoba. Italijanske vlasti su nekoliko godina sudskom presudom kao počinitelja naveli pripadnike razbojničke bande Salvatorea Giuliana, mada se sam Giuliano od zločina nastojao ograditi, a nikada nije službeno utvrđen jasan motiv za taj čin. Taj je događaj predstavljao prvi veći slučaj političkog nasilja u Italiji poslije Drugog svjetskog rata te je postao predmetom brojnih teorija zavjere i špekulacija među historičarima. Obično se smatra da je napad izvršen u kontekstu kampanje za prve izbore u poratnoj Italiji, odnosno kako bi se zastrašili pristaše ljevičarskih stranaka (uključujući komuniste), koji su nedugo prije na lokalnim izborima u Siciliji doživjeli neočekivani uspjeh. Kao naručitelji i nalogodavci se najčešće navode sicilijanska mafija, američka vlada i njene obavještajne službe (OSS), odnosno bogati veleposjednici i desničarski političari. Napad je, usprkos zgražanja u italijanskoj javnosti, postigao svoju navodnu svrhu - u Italiji, kao i na samoj Siciliji je sljedeće godine pobijedila desničarska Demokršćanska stranka koja će uspostaviti režim Prve republike i vladati četiri i po vijeka. Sam Giuliano, kome je događaj trajno načeo dotadašnju reputaciju narodnog junaka, je nekoliko godina kasnije ubijen, a ista sudbina je potom snašla i njegovog pomoćnika Gasparea Pisciottu, te je tako tajna o motivima i naručiteljima sa njima otišla u grob. 

Masakr je godine 1962. rekonstruiran u filmu *Salvatorea Giuliano* Francesca Rossija. Također se prikazuje u filmu *The Sicilian* iz 1987. godine, ekranizaciji istoimenog romana Marija Puza, gdje se sugerira da je Giuliano htio samo zastrašiti, a ne ubijati ljude. Godine 2009. je prikazan i u italijanskom filmu *Baaria*.

Izvori
------

1. ↑  () Una strage con troppi misteri, La Sicilia, 1. V 2011

Vanjske veze
------------

* () 1 maggio 1947, ore dieci: l’eccidio, La Sicilia, May 1, 2005
* () Portella della Ginestra Arhivirano 2011-07-26 na Wayback Machine-u, La storia siamo noi (Rai Educational).
**Maximilian Daublebsky von Sterneck zu Ehrenstein** (Klagenfurt, 14. veljače 1829. – Beč, 5. prosinca 1897.), admiral Austrougarske ratne mornarice.

U Austrougarsku ratnu mornaricu stupio je 1847. godine nakon završenoga školovanja na mornaričkom kolegiju u Veneciji. U Viškom boju 1866. godine zapovijedao je oklopnom fregatom *Erzherzogom Ferdinandom Maxom*, kojom je, udarivši je kljunom, probio talijanski zapovjednički brod *Rè d'Italia*. Godine 1869. postavljen je za lučkog admirala u Puli, a zapovjednikom Arsenala postaje 1876. godine. S ovih služba prelazi na mjesto zapovjednika Austrougarske ratne mornarice i upravitelja Mornaričkog odsjeka pri Carskom ministarstvu rata u Beču. Njegovom zaslugom izgrađene su u Puli mnoge ustanove Mornarice koje su smještene uglavnom u novoj puljskoj četvrti Sv. Polikarpu: Mornaričko-tehnički odbor, Mornarički sud i zatvor, škole, vrtići (prvi u gradu), parkovi i perivoji (Kaiserwald), vojarne i mnogobrojne stambene zgrade za radnike, ali i časnike. Pokopan je u kripti mornaričke crkve Gospe od Mora u Puli, upravo u onoj crkvi za čiju je gradnju bio najviše zaslužan. Objavljena su mu sjećanja *Erinnerungen aus den Jahren 1847–1897* (1901.) s biografijom J. Benka.

Izvori
------

* *Istarska enciklopedija*: Daublebsky von Sterneck zu Ehrenstein, Maximilian Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u

Više informacija
----------------

* Austrougarska ratna mornarica

  


| vojne službe |
| --- |
| prethodnikFriedrich von Pöck | **zapovjednik Austrougarske ratne mornarice**studeni 1883. – prosinac 1897. | nasljednikHermann von Spaun |
| prethodnikFriedrich von Pöck | **načelnik Mornaričke sekcije Ministarstva rata**studeni 1883. – prosinac 1897. | nasljednikHermann von Spaun |
|
Drinska banovina (1931.)
Drinska banovina, 1941.
**Drinska banovina** je bila banovina (provincija, regija) Kraljevine Jugoslavije od 1929. do 1941. godine. Administrativni centar joj je bilo Sarajevo i uključivala je veći dio današnje Bosne i Hercegovine i manji Srbije. Dobila je ime po rijeci Drini, slično kao i druge banovine Kraljevine Jugoslavije, čime su iz imena banovina izbačena sva historijska i nacionalna obilježja. 

1941. godine, u Drugom svjetskom ratu, Sile osovine su okupirale Kraljevinu Jugoslaviju te Drinska banovina prestaje postojati. Njena teritorija zapadno od Drine je pripala Nezavisnoj Državi Hrvatskoj, a teritorija istočno od Drine je pripojena Nedićevoj Srbiji. Nakon završetka Drugog svjetskog rata, teritorija bivše Banovine je podijeljena između Socijalističke Republike Bosne i Hercegovine i Socijalističke Republike Srbije, u okviru Socijalističke Federativne Republike Jugoslavije.

| * p
* r
* u
Banovine Kraljevine Jugoslavije (1929–1941) |
| --- |
| 1929–1941 | 

|  |
| --- |
| 
* Dunavska
* Dravska
* Drinska
* Moravska
* Vardarska
* Vrbaska
* Zetska

 |
| 1929–1939 | 
* Primorska
* Savska

 |
| 1939–1941 | 
* Hrvatska

 |
| Distrikt | 
* Uprava grada Beograda

 |

 | Flag of the Kingdom of YugoslaviaFlag of the Kingdom of Yugoslavia |
| Predložene | 
* Srbija
* Slovenija

 |
**Brfxxccxxmnpcccclllmmnprxvclmnckssqlbb11116** (izgovara se *Albin*) ime je dječaka rođenog u Švedskoj 1991. godine.

Protest protiv zakona o ličnim imenima
--------------------------------------

Dječakovi roditelji su planirali da mu nikada ne daju službeno ime. To bi bio protest protiv strogog zakona o imenima u Švedskoj. Naime, tamo roditelji mogu dati samo ime izabrano sa spiska od hiljadu imena. Ako tu ne nađu odgovarajuće ime, mogu podnijeti žalbu ili slučaj prijaviti sudu.

Regionalni sud je naredio roditeljima da plate kaznu od 5.000 švedskih kruna (oko 550 eura) zbog toga što nisu dali ime do dječakovog petog rođendana.

Ime od 43 slova
---------------

Reakcija na kaznu bio je pokušaj roditelja da dječaku daju ime od 43 slova, tvrdeći da je to ekspresionističko dostignuće koje oni vide kao umjetničko djelo. Sud je odbacio takvo ime prema zakonu koji zabranjuje nepodobna imena i potvrdio kaznu.

Ime od jednog slova
-------------------

Roditelji su tada probali dječaku dati ime **A**. Sud nije prihvatio ni takvo ime jer su u Švedskoj zabranjena jednoslovna imena.

Godine 1997. dječak je imao pasoš, ali ne i ime.

Vidi još
--------

* Lanferpulgvingilgogerihverndrobulandisiliogogogoh
* Taumatawhakatangihangakoauauotameteaturipukakapikimaungahoronukupokaiwhenakitanatahu
**Зоран Амар** (Београд, 6. јун 1954) је југословенски редитељ и филмски педагог.

Биографија
----------

Зоран Амар је једино дете из брака Исака Амара и Вере (рођ. Вајда). Обоје родитеља су свој радни век посветили филму, позоришту и телевизији. Отац у области организације и управљања, а мајка као секретарица режије на РТБ-у. Од рођења до 1991. године је живео у Београду. Завршио је Факултет драмских уметности одсек за филмску и ТВ режију. Током 80-тих година је радио велики број спотова за групе београдске рок-сцене и новог таласа. За сада његов најпознатији целовечерњи филм је "Шмекер" (1985) са Жарком Лаушевићем у главној улози.

Један је од покретача НТВ Студиа Б.

Од 1991. године живи у Њујорку где је редовни професор на School of Visual Arts на предметима филмске групе.

Отац је Саре (1980).

Филмографија
------------

* 1979. Моћ Говора (ТВ)
* 1981. Пикник у Тополи
* 1985. Индијско огледало
* 1986. Шмекер
* 2013. Sudden Shivers

Спољне везе
-----------

* Зоран Амар na sajtu IMDb
* School of Visual Arts Arhivirano 2012-03-05 na Wayback Machine-u
**Milan Blažeković** (Zagreb, 1940.), hrvatski je redatelj, animator, glavni crtač crtanih filmova.

Životopis i stvaranje
---------------------

Milan Blažeković završio je gimnaziju u Zagrebu. Tokom srednjoškolskih dana surađuje na listu *Kerempuh*. Nakon završene srednje škole, 1958. godine počinje raditi u Zagreb filmu kao fazer, te tokom godina napreduje do glavnog crtača i glavnog animatora. Radi na više filmova iz serije *Slučajevi* i u seriji *Inspektor Maska*.

Tokom godina režira impresivan niz animiranih, reklamnih i dječjih filmova. *Ples gorila* njegov je debitantski film iz 1968. godine. Uslijedili su *Vergl* (1969.), *Jabuka* (1969.), *Circulos vitiosus* (1969.), *!* (1969.), *NO 412-676* (1969.), *Ikar* (1969.), *Largo* (1970.), *Čovjek koji je morao pjevati* (1970.), *Ribe* (1970.), *Stolica* (1970.), *Kišobran* (1971.), *Bazen* (1971.), *Kolekcionar* (1971.), *Overture 2012* (1976.), *Palčić* (1980.) i *Guernica Croatica* (1991.). 

Godine (1986.) režira svoj prvi dugometražni animirani film *Čudesnu šumu*, a (1989.) i njegov nastavak *Čarobnjakov šešir*. (1997.) godine režira cjelovečernji animirani film za djecu *Čudnovate zgode šegrta Hlapića*, prema romanu Ivane Brlić-Mažuranić, koji postaje najgledaniji hrvatski film u kinima. *Čestit Božić*, animiranu božićnu razglednicu režira (1998.) godine.

Milan Blažeković tokom godina na filmu sudjeluje i kao scenarist. (1970.) godine potpisuje scenarij animiranog filma *Largo*. Slijede filmovi *Bonifacije i toranj*, *Bonifacije i rupa*, *Bonifacije i drvo*, *Kolekcionar*, *Kasa* i *Guernica Croatica*, kratki animirani film o Domovinskom ratu u Hrvatskoj.
Radio je i kao scenograf u dječjim emisijama. 2005. godine režira kratki animirani film *Sjene sjećanja* prema scenariju Arsena Dedića.

Nagrade
-------

*The End*, nagrađen brončanom medaljom 1970. godine u Atlanti i nagrađen u Londonu;
*Čovjek koji je morao pjevati*, nagrađen u Londonu 1971.

1997. je dobio godišnju nagradu Vladimir Nazor za filmsku umjetnost.

Izvori
------

1. ↑  Ministarstvo kulture Republike Hrvatske Dobitnici nagrade

Vanjske veze
------------

* *Milan Blažeković* na Internet Movie Databaseu
**Luka Bojović** (nadimak: **Pekar**) je bivši pripadnik Srpske dobrovoljačke garde i saradnik Željka Ražnatovića Arkana. Sin je Anđelke (rektora Univerziteta Umetnosti i profesora na Fakultetu Likovnih Umetnosti) i pokojnog Vuka Bojovića, direktora Beogradskog zoološkog vrta. Od septembra 2010. godine se nalazi na poternici srpske policije koja ga tereti za organizovanje nekoliko ubistava. Nakon poternice srpske policije, našao se i na poternici Interpola. Uhapšen je u Španiji 9. februara 2012. godine.

Prva pucnjava za koju se vezuje bila je tokom devedesetih godina u diskoteci „Trezor". Godine 1998. je pravosnažno osuđen na 3 meseca zatvora zbog napada na policajca. Međutim kaznu nije služio pošto je tadašnji predsednik Milan Milutinović doneo odluku o njegovom pomilovanju. Srpska policija ga je uhapsila 22. septembra 2007. godine pod sumnjom da je skrivao pripadnike „Zemunskog klana". Međutim optužen je samo zbog nezakonitog posedovanja oružja i falsifikovanja dokumenata. Za ovo delo osuđen je 2009. godine na 15 meseci zatvora, ali je pušten da se brani sa slobode.

Tužilaštvo za organizovani kriminal podiglo je optužnicu protiv njega 2010. godine, u kojoj navodi da je Bojović stao na čelo „Zemunskog klana" nakon ubistva Dušana Spasojevića i Mileta Lukovića, koji su do tada bili vođe ovoga klana. Prema navodima tužilaštva, svoju moć Bojović je učvrstio nakon hapšenja Milorada Ulemeka Legije. Tužilaštvo je optužilo Bojovića i za ubistvo Branka Jeftovića Jorge 2004. godine, kao i za pokušaj ubistva Andrije Draškovića i Zorana Nedovića Šoka, pri čemu su poginuli njihovi telohranitelji Dejan Živančević i Milutin Jovičić. Tužilaštvo navodi da je Bojović pomenute krivio za ubistvo svog prijatelja Željka Ražnatovića Arkana. Sa ovim zločinima Luku Bojevića je povezao i Sretko Kalinić, egzekutor Zemunskog klana.
**Abu Hamza al-Masri** (arap. ; Aleksandrija, 15. 4. 1958. – ), egipatski aktivist i radikalni vahabijski imam iz londonske džamije Finsbury Park, osuđen 2015. na doživotan zatvor zbog podrške terorizmu.

Biografija
----------

Abu Hamza je rođen 1958. kao Mustafa Kamel Mustafa u Aleksandriji, gradu u tadašnoj Ujedinjenoj Arapskoj Republici odnosno današnjem Egiptu. Godine 1979. preselio se u Ujedinjeno Kraljevstvo gdje je studirao građevinarstvo na Politehničkom koledžu u Brightonu. Tokom 1980-ih se politički radikalizirao i 1987. poslije sastanka s Abdulahom Azamom priključio se mudžahedinima u Afgansko-sovjetskom ratu. Prilikom baratanja s eksplozivom u jednoj pakistanskoj bazi, izazvao je incident u kojem se izgubio obje ruke i lijevo oko, no neposredno kasnije tvrdio je da je obogaljen prilikom borbi sa Sovjetima. Godine 1993. vratio se u Englesku na liječenje, nakon čega se angažirao i u ratu u Bosni i Hercegovini. Od 1997. počinje raditi kao imam u londonskoj džamiji Finsbury Park i notornu reputaciju stekao je zbog veličanja terorističkih napada u Rusiji 1999. i Sjedinjenim Državama 2001. godine, odnosno otvorene podrške salafističkom džihadizmu. Godine 2004. britanske vlasti uhapsile su ga zbog povezanosti s terorizmom i 2006. osudile na sedam godina zatvora. Godine 2012. nakon duge pravne bitke izručen je Sjedinjenim Državama i 2014. počelo mu je novo suđenje u New Yorku. U januaru 2015. američko pravosuđe osudilo ga je na doživotnu kaznu zatvora bez mogućnosti pomilovanja, koju izdržava u MCFP Springfield.

Vanjske veze
------------

***Abu Hamza al-Masri*** na Wikimedijinoj ostavi

* () Abu Hamza profile, BBC News
* () Case of Babar Ahmad and others v. The United Kingdom

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 1992558
* LCCN: nb2006021577
* ISNI: 0000 0000 5029 2508
* GND: 1061144496
* SUDOC: 13320717X

 |
***Olivier Girault*** na Wikimedijinoj ostavi

**Olivier Girault** (Pointe-à-Pitre, Gvadalupe, 22. veljače 1973.), umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac te bivši trener rukometnog kluba Paris HB. Kao bivši reprezentativni kapetan Girault je osvojio svjetsko, europsko i olimpijsko zlato sa Francuskom. Igrao je na poziciji lijevog vanjskog.

Biografija i karijera
---------------------

Olivier Girault je rođen 22. veljače 1973. u Pointe-à-Pitreu. Rukomet je počeo igrati u Vaires-sur-Marneu, da bi s 18 godina prešao u Livry-Gargan HB. Tamo će, nakon što je potpisao profesionalni ugovor, 1994. godine debitirati u prvoj francuskoj ligi. Iako 1995. godine potpisuje za Paris HB, odlazi na posudbu u drugoligaški klub Massy Essonne HB. Godine 1998. otišao je na jednu sezonu u Španjolsku, gdje igra za klub Bidasoa Irún. Godine 1999. vraća se i, napokon, igra u pariškoj momčadi s kojom će 2001. igrati u finalu kupa, 2005. će postati doprvak, a 2007. osvojit će Francuski rukometni kup.

Dana 16. lipnja 1997. debitirao je za reprezentaciju i to protiv Španjolske. U 11 godina igranja, sakupio je 235 nastupa i postigao 539 pogodaka. Godine 2001. na prvenstvu u Francuskoj, Girault je osvojio svjetsko zlato koje će upotpuniti i dvama brončanim medaljama (Portugal 2003. i Tunis 2005.). Godine 2006. na europskom prvenstvu u Švicarskoj osvaja zlato, a dvije godine kasnije, u Norveškoj, osvaja broncu. Sa reprezentacijom je osvojio još i 4. mjesto na svjetskom prvenstvu u Njemačkoj i na europskom prvenstvu u Hrvatskoj, dva 6. mjesta (EP u Švedskoj i Sloveniji) i 7. mjesto u Italiji. Po povlačenju Grégoryja Anquetila i Jacksona Richardsona, preuzima kapetansku traku i vodi momčad do (prvog) olimpijskog zlata u Pekingu 2008. godine. Nakon turnira završava svoju reprezentativnu karijeru. 

Tri godine bio je trener kluba Paris HB, da bi se 2011. godine povukao s klupe. Dobitnik je ordena Legije časti, a sudjeluje i kao rukometni savjetnik i komentator na francuskoj televiziji France 2.

| * p
* r
* u
Sastav Francuske  na  IHF Svjetskom prvenstvu 2001. – 1. mjesto |
| --- |
| 
* 1 Gaudin
* 2 Fernandez
* 4 Dinart
* 5 G. Gille
* 6 B. Gille
* 8 Narcisse
* 9 Anquetil
* 10 Golić
* 11 Girault
* 12 Martini
* 13 Puigségur
* 16 Omeyer
* 17 Richardson
* 18 Abati
* 19 Cazal
* 20 Plantin
* Izbornik: Costantini

 | Francuska |


| * p
* r
* u
Sastav Francuske  na  Olimpijskim igrama 2008. – 1. mjesto |
| --- |
| 
* 2 Fernandez
* 3 Dinart
* 4 Burdet
* 5 G. Gille
* 6 B. Gille
* 8 Narcisse
* 11 Girault
* 12 Karaboué
* 13 Karabatić
* 14 Kempé
* 16 Omeyer
* 18 Abati
* 19 Abalo
* 21 Guigou
* 26 Paty
* Izbornik: Onesta

 | Francuska |
**Grégory Anquetil** (Harfleur, 14. prosinca 1970.), umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac, jedan od najboljih rukometaša u povijesti. 

Anquetil je rođen 14. prosinca 1970. u francuskom mjestu Harfleur, a profesionalnu rukometnu karijeru započinje u klubu ESM Gonfreville l' Orcher. Tamo ostaje do 1988. kada odlazi u Montpellier HB, klub u kojem će provesti ostatak karijere i pokazati veliku privrženost. Legendarna Montpellierova "devetka" (kao i u reprezentaciji, nosio je dres s brojem 9) ostavila je najbolje godine svoje karijere u klubu, doživjevši brojne uspjehe među koje spadaju ulazak u prvu ligu 1992. naslovi prvaka 1995. 1998. 1999. 2000. 2002. 2003. 2004. 2005. i 2006. osvajanje kupa 1999. 2000. 2001. 2002. 2003. 2005. i 2006. liga kupa 2004. 2005. 2006. i 2007. i osvajanje EHF-ove Lige prvaka 2003. godine. U tom je finalu igrao protiv svoga reprezentativnog kolege Jacksona Richardsona, koji je tada igrao u Portland San Antoniju, a Montpellier je, tako, postao prvi francuski klub koji je odnio titulu prvaka Europe.

Za reprezentaciju, za koju je igrao 13 godina, premijerno je nastupio 20. prosinca 1994. protiv Norveške, a u 13 godina sakupio je 169 nastupa i 476 golova. Sa reprezentacijom je osvojio dvije svjetske bronce (1997. i 2003.) i dva zlata (1995. i 2001.). Godine 2007. preknuo je svoju rukometnu karijeru.

Oženjen je i ima dvoje djece, a trenutačno radi kao savjetnik i konzultant za Canal+ Sport, vezano uz utakmice reprezentacije, i Sport+, vezano uz utakmice Lige prvaka.

| * p
* r
* u
Sastav Francuske  na  IHF Svjetskom prvenstvu 2001. – 1. mjesto |
| --- |
| 
* 1 Gaudin
* 2 Fernandez
* 4 Dinart
* 5 G. Gille
* 6 B. Gille
* 8 Narcisse
* 9 Anquetil
* 10 Golić
* 11 Girault
* 12 Martini
* 13 Puigségur
* 16 Omeyer
* 17 Richardson
* 18 Abati
* 19 Cazal
* 20 Plantin
* Izbornik: Costantini

 | Francuska |
**Sjargej Aleksejevič Rutenka** (bjeloruski: **Сяргей Аляксеевіч Рутэнка**; Minsk, 29. kolovoza 1981.) je umirovljeni bjeloruski rukometaš i bivši reprezntativni kapetan. Uz bjelorusko, Rutenka od 2008. godine posjeduje i španjolsko državljanstvo, a od 2003. do 2008. posjedovao je i slovensko, kog se odrekao. 

Karijeru je započeo u rodnom gradu, ali je slavu postigao igrajući za slovenske klubove Gorenje Velenje i RK Celje, nakon kojih je igrao za BM Ciudad Real do 2009. godine. Karijeru je izvorno započeo kao pivot, ali danas uglavnom igra na poziciji lijevog vanjskog te se smatra jednim od najboljih rukometaša današnjice. U Barcelonu prelazi 2009. godine i tamo igra do 2015. kada nakratko odlazi u katarski Lekhwiya SC, ali kojeg napušta nakon samo dva mjeseca. Umirovio se 2017. godine. 

U prvom periodu igranja za reprezentaciju Bjelorusije, Rutenka je skupio 34 nastupa. Od 2004. do 2007. igrao je za reprezentaciju Slovenije te u 40 nastupa postigao 269 golova. Kada je 2008. dobio španjolsko državljanstvo, povukao se iz slovenske reprzentacije. Nakon što je 2010. godine istekao trogodišnji rok, ponovo se pridružio reprezentaciji Bjelorusije, za koju je nastupao do 2016.

| * p
* r
* u
Najbolji strijelci EHF Eura |
| --- |
| 
1994: Rusija Kudinov • 
1996: Njemačka Knorr • 
1998: Češka Filip • 
2000: Ukrajina Velikij • 
2002: Island Stefánsson • 
2004: Hrvatska Džomba • 
2006: Slovenija Rutenka • 
2008: Danska Christiansen / Hrvatska Balić / Francuska Karabatić • 
2010: Češka Jícha • 
2012: Severna Makedonija Lazarov • 
2014: Španija Cañellas • 
2016: Španija Rivera • 
2018: Češka Zdráhala • 
2020: Norveška Sagosen • 
2022: Island Magnússon
 |
**Frédéric Jean-Pierre Philippe Volle** (Montpellier, 4. veljače 1966.) je umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac koji je igrao na poziciji srednjeg vanjskog. 

U karijeri je igrao za 3 francuska (USAM Nîmes, OM Vitrolles, Montpellier HB), 1 njemački (SG Wallau-Massenheim) i 1 japanski klub. U Japan je otišao nakon Olimpijade 1996. a ubrzo mu se tamo pridružio reprezentativni kolega Stéphane Stoecklin. Volle je u Japanu radio i kao trener. 

Za reprezentaciju je nastupao od 1987. do 1996. i skupio je 241 nastup i postigao 1016 pogodaka. Volle je bio prvi francuski rukometaš koji je zabio više od 1000 pogodaka za reprezentaciju, a status najboljeg strijelca držao je sve do 2008. kada ga je prestigao Jérôme Fernandez. S reprezentacijom je osvojio broncu na Olimpijadi 1992. i svjetsko zlato u Islandu 1995. te je tako bio član legendarne francuske generacije pod vodstvom izbornika Costantinija koja je osvojila prve medalje na velikim natjecanjima. 

Trenutno živi u Kanadi sa suprugom.
**Raúl Entrerríos Rodríguez** (Gijón, 12. veljače 1981.), umirovljeni španjolski rukometaš i reprezentativac koji je posljednje igrao za Barcelonu. Entrerríos, koji se umirovio nakon Olimpijade 2020. godine (koja se održala 2021. godine), slovi za jednog od najboljih španjolskih rukometaša u historiji. Karijeru je završio kao dugogodišnji reprezentativni kapetan te tadašnji rekorder po broju nastupa za reprezentaciju.

Cijeli igračku karijeru proveo je u Španjolskoj. S reprezentacijom je osvojio svjetsko prvenstvo 2005. godine i olimpijsku broncu 2008. godine. Godine 2013. kada Španjolska po drugi put postaje prvak svijeta, nije sudjelovao zbog ozljede mada se spustio na teren kako bi proslavio s igračima. Bio je reprezentativni kapetan kada je Španjolska 2018. i 2020. godine povezala dva europska srebra, a umirovio se nakon osvajanja druge olimpijske bronce, ukupno četvrte za Španjolsku.

Po umirovljenju je postao trener U-18 momčadi Barcelone.

Njegov brat, Alberto Entrerríos, također je bivši profesionalni rukometaš.

| * p
* r
* u
Sastav Španije  na  EHF Euru 2012. – 4. mjesto |
| --- |
| 
* 1 Hombrados
* 2 A. Entrerríos
* 3 Gurbindo
* 4 Rocas
* 5 Maqueda
* 8 Tomás
* 9 R. Entrerríos
* 11 Sarmiento
* 12 Sierra
* 13 Aguinagalde
* 14 R. García
* 15 Ugalde
* 17 J. García
* 18 Romero
* 21 Cañellas
* 24 Morros
* 30 Guardiola
* Izbornik: Rivera

 | Španija |


| * p
* r
* u
Sastav Španije  na  Olimpijskim igrama 2012. – 7. mjesto |
| --- |
| 
* 1 Hombrados
* 3 Gurbindo
* 4 Rocas
* 5 Maqueda
* 8 Tomás
* 
* 9 Entrerríos
* 10 Aguirrezabalaga
* 11 Sarmiento
* 13 Aguinagalde
* 15 Ugalde
* 16 Šterbik
* 21 Cañellas
* 24 Morros
* 30 Guardiola
* Izbornik: Rivera

 | Španija |