Portret Franje Markovića autora Jose Bužana iz 1903.
**Franjo Marković** (ili **Franjo pl. Marković**) (Križevci, 26. srpnja 1845. - Zagreb, 15. rujna 1914.), hrvatski filozof i književnik

Prvi profesor filozofije na obnovljenom zagrebačkom sveučilištu od 1874. Akademik. Brani samosvojnost filozofije kao metafizike nasuprot skolastici s jedne, te pozitivizmu i materijalizmu s druge strane. 
Najvažnije filozofsko djelo mu je "Razvoj i sustav obćenite estetike", koje je utjecalo na razvoj hrvatske filozofije zbog pregleda povijesti estetike na hrvatskom jeziku i uvođenja novih filozofskih termina. Utemeljitelj je istraživanja hrvatske filozofske baštine.

Pisac je lirsko-refleksivne poezije, epskih spjevova i drama. Izrazit je romantičar ("nacionalno-romantički duh"), a u pjesništvu sljedbenik Adama Mickiewicza.

Biografija
----------

Rođen u plemićkoj obitelji, od oca Antuna i majke Josipe r. Šugh. Gimnaziju pohađa u plemićkom konviktu u Zagrebu. Godine 1862. odlazi na studij klasične filologije i slavistike u Beču. Završava studij 1865. a iduće godine polaže ispit za gimnazijskog profesora. Radi kao gimnazijski suplent, a zatim i "pravi učitelj" na gimnazijama u Osijeku i Zagrebu. Godine 1870. nakon jedne političke demonstracije napušta službu i odlazi na studij filozofije u Beč, a zatim u Dresden, Leipzig, Berlin i Pariz, 1972. je doktorirao filozofiju.

Godine 1874. imenovan za prvog voditelja nezavisne katedre za filozofiju u Zagrebu i dekana Filozofskog (Mudroslovnog) fakulteta. Te je godine osnovano obnovljeno Zagrebačko sveučilište, unutar njega Filozofski fakultet (tada "Mudroslovni") i na njemu Katedra za filozofiju (tj. "Stolica za mudroslovje teoretično i praktično sa povjestnicom"). Rektor je Sveučilišta od 1881.-1882. Predavao do mirovine 1909.

Urednik je Vijenca od 1872.-1873. Član je odbora Matice Hrvatske od 1875. Pravi član JAZU od 1876.

Zastupnik križevačkog kotara u Saboru Hrvatske i Slavonije u posljednja dva desetljeća 19. stoljeća (doba bana Khuena). Kao član umjerene opozicije, djelovao je u skladu sa svojim načelima, inzistirajući na etičkim načelima u politici. Kao »tipičan reprezentant hrvatskog malog plemstva« *(Bazala, str. 123)* brani hrvatske interese protiv mađarskih presizanja, zalaže se za zaštitu ustavnosti, za političke slobode i »duševni napredak i materijalni razvoj« pučanstva.

Nastava filozofije
------------------

Držao je predavanja o svim filozofskim disciplinama (logika, psihologija, naravoslovlje, metafizika, etika, estetika, nauka o spoznaji, pedagogija i povijest filozofije). U to se doba u okviru općeg pojma "filozofija" proučavaju i povijest, zemljopis, jezikoslovlje, antropologija, pedagogija, prirodne znanosti i matematika, koje su predavali drugi profesori. 

Filozofiju predaje prema sustavu koji je razradio J. F. Herbart, koji je u to doba (nakon revolucionarne 1848. kojoj su mnogo pridonijeli mladohegelovci, pa su vlasti nastojale suzbiti Hegelov i Kantov utjecaj) općeprihvaćen u Njemačkoj i Austro-ugarskoj. Njegov je sustav imao pedagoške kvalitete za razvoj dosljednosti i strogosti u pojmovnom mišljenju i zato pogodan da bude »propedautikom filozofijskoga duha u nas«. *(Bazala, str. 14)* (Albert Bazala, koji je 1909. od Markovića preuzeo katedru, napušta Herbartov sustav). Pratio je aktualna duhovna kretanja, čitao njemačke, francuske, engleske i druge autore, te upoznavao studente s njihovim djelima, čak i ako ih nije odobravao.

Kao prvi profesor filozofije koji sustavno predaje, prevodi i piše na narodnom jeziku (a ne latinskom ili njemačkom), bitno je utjecao na razvoj hrvatskog stručnog filozofskog nazivlja.

Godine 1880. promovira Gjuru Arnolda kao prvog doktora filozofije, a tek 1894. ovaj mu se pridružuje u nastavi kao profesor. Arnold je, uz predavanja iz filozofije, vodio katedru za pedagogiju. Godine 1904. je Albert Bazala habilitirao za privatnog docenta iz filozofije.

Filozofsko usmjerenje
---------------------

Marković, prvi profesor filozofije koji nije svećenik, njeguje samosvjesnost filozofije nasuprot skolastičke tradicije i neoskolastike koju u to doba, pišući na narodnom jeziku, promoviraju profesor Bogoslovnog fakulteta Ante Bauer i drugi teolozi. S druge strane, braneći metafiziku, suprotstavlja se materijalizmu i pozitivizmu, koji u to doba prodiru u Hrvatsku, u čemu ga slijedi njegov učenik Albert Bazala. »Ništa vriedna ne nastaje ljudskim radom bez žive logične, estetične i etične težnje t.j. bez filosofijske težnje.« (cit. u: Despot, str. 21) 

### Herbartova škola

U svojim predavanjima i pisanju nadovezuje se na metafizičku tradiciju europske misli, slijedeći u bitnom Herbartov formalistički sustav, koji nudi kompromis između egzaktnosti prirodnih znanosti i metafizičke spekulacije, sa naglaskom na strogoći pojmovnog mišljenja. Ističe psihologiju kao ishodište filozofije (psihologizam): »Njezin *(filozofije)* nedogledni, potpuno nikad nedostižni cilj promišljen je sustav misli i u njemu onda sređenih čuvstava i težnjâ.« *(Bazala, str 49)*

Herbartova škola, pa tako i Marković, inzistira na očuvanju različitosti i nesvodljivosti psihičke i tvarne prirode, osobito se protiveći materijalističkom svođenju prve na drugu. Smatra da »racionalna psihologija i kozmologija svjedoče u prilog spiritizma« (odnosno protiv materijalizma: tvar je besvjesna i neslobodna, podložna zakonu uzročnosti, pa čovjekova svjesnost i sloboda ne mogu nikako biti proizvod tvari, nego višeg i savršenijeg bića, tj. duha. *(Zenko, str. 62 id.; Bazala, str. 72 id. )*

### Estetika

U estetici je formalist: estetičan je samo oblik, ne i sadržaj; tu njegova učenjačka osobnost potiskuje onu umjetničku. *(Bazala, str. 49. 81 id.)* Umjetnost mora pružiti estetski užitak; treba težiti sveopćem ljudskom idealu, uzdići se iz stvarnosti do vrijednosti. Zato je nesklon naturalizmu i realizmu: naturalizam jednostano prikazuje samo ružne i opake strane života. Predmet umjetnosti mora biti ne samo oblikom lijep, nego i sadržajem dostojan. Veliki su umjetnici »učitelji narodni, stvaraoci života«. *(Bazala, str. 88–93)*

### Etika

U etici je u većoj mjeri izlazio iz formalističkih okvira Herbartove škole, zanimajući se za suvremene pozitivističke i sociologijske struje i izražavajući vlastiti, snažni etički osjećaj. *(Bazala, str. 49 id.)* Osuđivao je naturalizam, materijalizam i Darwinovu teoriju evolucije, koji vode do »bankrota etike«, uzdižući bilo egoizam, bilo »korist za društvo, kako je shvaća javno mnjenje«. *(Bazala, str. 97–98)* Albert Bazala prilično opsežno kritizira ograničeno etičko učenje svojeg učitelja (slično je dijelio i Gjuro Arnold).

### Kritički duh i uzdizanje naroda

Herbartovo veličanje filozofije kao predvodnice kulture primijenjuje na hrvatske prilike. Ističe značaj napornog rada na spoznaji i njegovanja kritičkog duha. Filozofija ima dugoročnu prosvjetnu zadaću uzdizanja naroda. Filozofija je »osviješteni kulturni duh«, koja oblikuje i vodi k napretku kulturu naroda i njegovog »stila života« uopće. Stvara »duhovnu domovinu«, »domovinu misli«, koja je branik tvarne domovine. Učeći od drugih naroda, treba razviti samosvojnost na putu k spoznaji ideala istine, dobrote i ljepote. To je dužnost ne samo prema narodu, nego i prema čovječnosti: filozofija i sad već zbližuje pojedince, a s vremenom ujedinit će i narode. *(Bazala, str. 16–17 id.; Despot, str. 19–23)*

Književni rad
-------------

Objavio niz književnih djela, od kojih su najvažniji epovi i drame u nacionalno-romantičarskoj tradiciji. Za razliku od formalističke i racionalističke koncepcije u filozofiji, »Marković svoj "lični nazor", svoje čuvstvovanje i željenjem prožeto mišljenje sklanja pod okrilje poezije.« *(Bazala, str. 55)*

Obrađujući utglavnom teme iz povijesti, Marković se angažira u tadašnjoj borbi za afirmaciju hrvatsva protiv mađarske i njemačke prevlasti. Idilični ep *Dom i svijet* obrađuje suvremenu tematiku. Ep *Kohan i Vlasta* opisuje borbu starih Slavena i Nijemaca na Baltiku. Tragedija *Karlo Drački* prikazuje čovjeka koji strada u borbi za sveljudski ideal slobode protiv Rima i mađarskih feudalaca. Tragedije *Benko Bot* i *Zvonimir* prikazuju poroke i grabežljivost mađarskih velikaša i dvora. Pisao je također i pjesme, književne kritike i studije. Spjevao je riječi za zborsku pjesmu "U boj!" iz opere "Nikola Šubić Zrinski" Ivana Zajca.

Filozofska djela
----------------

Zaokupljen predavanjima i književnim radom, objavio je malo djela iz filozofije. Objavio je knjigu *Razvoj i sustav obćenite estetike* (1903.).

Značajnije knjige i spisi izdani za njegovog života:

* *Estetička ocjena Gundulićeva "Osmana"*, Zagreb, 1877.
* *O piscih filozofijske struke a hrvatskoga roda*, "Vienac", 44/1881. (Nastupni govor kao rektora)
* *Filosofijski rad Rugjera Josipa Boškovića*, Zagreb, 1887.–1888.
* *Etički sadržaj naših narodnih poslovica*, Zagreb, 1889.
* *Prilog estetičkoj nauci o baladi i romanci*, Zagreb, 1899.
* *Razvoj i sustav obćenite estetike*, Zagreb, 1903.

Godine 1970. izdana su njegova *Izabrana djela* u ediciji *Pet stoljeća hrvatske književnosti*, Sv. 44.

Sačuvano je niz rukopisa za predavanje, od kojih su neki obrađeni u i objavljeni u časopisu *Prilozi za istraživanje hrvatske filozofske baštine*.

Literatura
----------

* Bazala, Albert: *Filozofijski portret Franje Markovića*, Zagreb: Institut za filozofiju Sveučilišta u Zagrebu, 1974. (Prvo izdanje 1921.)
* Despot, Branko: *Filozofija?*, Zagreb: Demetra, 2000. (str. 346–348 id.)
* Hrvatska enciklopedija
* Zenko, Franjo: *Novija hrvatska filozofija*, Zagreb: Školska knjiga, 1995. (Poglavlje o Markoviću napisao je Ivan Čehok, a o njemu govori i Zenko u uvodnoj studiji. Dodan je izbor iz djela.)

Eksterni linkovi
----------------

***Franjo Marković*** na Wikimedijinoj ostavi

* Križevci.eu: Franjo Marković Arhivirano 2007-10-07 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Rektori Sveučilišta u Zagrebu |
| --- |
| 19. vijek | 
Matija Mesić (1874.-1875.) • Stjepan Spevec (1875.-1876.) • Anton Kržan (1876.-1877.) • Kosto Vojnović (1877.-1878.) • Franjo Maixner (1878.-1879.) • Franjo Iveković (1879.-1880.) • Aleksandar Bresztyenszky (1880.-1881.) • Franjo Marković (1881.-1882.) • Feliks Suk (1882.-1883.) • Blaž Lorković (1883.-1884.) • Đuro Pilar (1884.-1885.) • Gustav Baron (1885.-1886.) • Franjo Vrbanić (1886.-1887.) • Tadija Smičiklas (1887.-1888.) • Antun Franki (1888.-1889.) • Luka Marjanović (1889.-1890.) • Natko Nodilo (1890.-1891.) • Ivan Bujanović (1891.-1892.) • Josip Pliverić (1892.-1893.) • Vinko Dvoržak (1893.-1894.) • Antun Maurović (1894.-1895.) • Franjo Spevec (1895.-1896.) • Armin Pavić (1896.-1897.) • Juraj Dočkal (1897.-1898.) • Josip Šilović (1898.-1899.) • Đuro Arnold (1899.-1900.)
 |
| 20. vijek | 
Rudolf Vimer (1900.-1901.) • Franjo Vrbanić (1901.-1902.) • Vjekoslav Klaić (1902.-1903.) • Ivan Bujanović (1903.-1904.) • Josip Pliverić (1904.-1905.) • Antun Heinz (1905.-1906.) • Antun Bauer (1906.-1907.) • Milivoj-Klement Maurović (1907.-1908.) • Gustav Janeček (1908.-1909.) • Josip Volović (1909.-1910.) • Julije Rorauer (1910.-1911.) • Julije Domac (1911.-1912.) • Josip Pazman (1912.-1913.) • Edo Lovrić (1913.-1914.) • Đuro Korbler (1914.-1915.) • Fran Barac (1915.-1916.) • Ernest Miler (1916.-1917.) • Julije Golik (1917.-1918.) • Ivan Angelo Ruspini (1918.-1919.) • Ladislav Polić (1919.-1920.) • Karlo Radoničić (1920.-1921.) • Vladimir Varićak (1921. -1922.) • Đuro Nenadić (1922.-1923.) • Stjepan Zimmerman (1923.-1924.) • Ladislav Polić (1924.-1925.) • Drago Perović (1925.-1926.) • Ernest Miler (1926.-1928.) • Josip Belobrk (1928.-1932.) • Albert Bazala (1932.-1933.) • Đuro Stipetić (1933.-1935.) • Stanko Hondl (1935.-1937.) • Edo Lovrić (1937.-1938.) • Andrija Živković (1938.-1940.) • Stjepan Ivšić (1940.-1943.) • Božidar Špišić (1943.-1944.) • Stjepan Horvat (1944.-1945.) • Andrija Štampar (1945.-1946.) • Grga Novak (1946.-1947.) • Andrija Mohorovičić (1947.-1949.) • Marko Kostrenčić (1949.-1950.) • Antun Barac (1950.-1951.) • Franjo Bošnjaković (1951.-1952.) • Teodor Varićak (1952.-1953.) • Željko Marković (1953.-1954.) • Hrvoje Iveković (1954.-1956.) • Zoran Bujaš (1956.-1958.) • Marijan Horvat (1958.-1960.) • Vladimir Serdar (1960.-1963.) • Slavko Macarol (1963.-1966.) • Jakov Sirotković (1966.-1968.) • Ivan Supek (1968.-1972.) • Predrag Vranicki (1972.-1976.) • Drago Grdenić (1976.-1978.) • Ivan Jurković (1978.-1982.) • Zvonimir Krajina (1982.-1986.) • Vladimir Stipetić (1986.-1988.) • Zvonimir Šeparović (1988.-1990.) • Marijan Šunjić (rektor) (1990.-1998.) • Branko Jeren (1998.-2002.)
 |
| 21. vijek | 
Helena Jasna Mencer (2002.-2006.) • Aleksa Bjeliš (2006.-2014.) • Damir Boras (2014.-)
 |