recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kovanica Nabisa od Sparte na kojoj se naziva kraljem; natpis ΒΑΙΛΕΟΣ (dorski grčki za βασιλέως, genitiv od βασιλεύς) i ΝΑΒΙΟΣ (Νάβιος je dorski grčki za Νάβιδος, genitiv od Νάβις)
 *Za ostala značenja, v. Nabis (razvrstavanje).*
**Nabis** (starogrčki: ) je bio vladar Sparte od godine 207. pne. do 192. pne. odnosno u periodu prvog i drugog makedonskog rata te Lakonskog rata. Nakon što je preuzeo vlast u Sparti pogubivši dva pretendenta, nastojao je obnoviti nekadašnju spartansku moć. Za vrijeme drugog makedonskog rata se udružio s Filipom V Makedonski i zauzvrat dobio grad Argos. Međutim, kada je rat krenuo u rimsku korist, prešao je Rimljanima. Oni su, pak, potakli Ahajski savez da pokrenu rat protiv njega. Ubijen je na prevaru godine 192. pne. od savezničkih trupa Etolskog saveza koji su potom zauzeli grad. Bio je posljednji kralj nezavisne Sparte.

Izvori
------

1. ↑  „Ancient coins of Peloponnesus". *Digital Historia Numorum*. Pristupljeno 12. 01. 2006.

Izvori
------

### Primarni

* Livy, translated by Henry Bettison, (1976). Rome and the Mediterranean. London: Penguin Classics. ISBN 0-14-044318-5.
* Polybius, translated by Frank W. Walbank, (1979). The Rise of the Roman Empire. New York: Penguin Classics. ISBN 0-14-044362-2.

### Sekundarni

* Paul Cartledge and Antony Spawforth, (2002). Hellenistic and Roman Sparta: A tale of two cities. London: Routledge. ISBN 0-415-26277-1
* Maurice Holleaux, (1930). Cambridge Ancient History: Rome and the Mediterranean; 218-133 B.C. (1st edition) Vol VIII. Los Angeles: Cambridge University Press.
* Jones, A.H.M. (1967). *Sparta*. Oxford: Basil Blackwell.
* William Smith, (1873). Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology. London: John Murray.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Pelops**  |  **Uzurpatorski euripontidski kralj Sparte** 206. pne. – 192. pne. | Slijedi: **Ahajski savez**  |

***Nabis*** na Wikimedijinoj ostavi
**Nippon Denki Kabushiki Gaisha** ili skrećeno NEC je danas jedna od najvećih Japanskih korporacija.

### Intel kompaktibilni procesori

NEC je bila jedna od prvih kompanija koja ulazi u posao proizvodnje Intel 8086 i Intel 80286 kompaktibilnih mikroprocesora. Tijekom druge polovice 1980-ih godina njeni procesori napravljeni po vlastitom dizajnu su bolji na istim brzinama od Intela, ali kao i drugi proizvođači toga razdoblja zaostaju približno jednu generaciju za originalima.

Kako do 1990. godine financijski rezultati odjela za proizvodnju procesora nisu zadovoljili očekivanja NEC se odlučuje za napuštanje daljnje borbe na tom segmentu tržišta. U trenutku kada tada postojeće generacije procesora s imenima NEC V20 - NEC V50 postanu zastarjele proizvodni pogoni su prebačeni na pravljenje telekomunikacijskih proizvoda.

Kao proizvodna zanimljivost se može navesti korištenje NEC procesora na Amiga 500 karticama za potpunu hardversku emulaciju PC računala.

***NEC*** na Wikimedijinoj ostavi
**Pincio** (latinski *Mons Pincius*) je brdo na sjeveroistoku historijskog centra Rima, sjeverno od Kvirinala s pogledom na Marsovo polje. Pincio ne spada u Sedam rimskih brežuljaka, ali se kao i oni nalazi unutar Aurelijanovih zidina.

Historija
---------

Brdo i istoimeni park dobili su ime još u antici po vili porodice Pinci, koja je u njoj živjela tokom 4. vijeka. Kasnije za srednjeg vijeka tu je bio vinograd samostana Santa Maria del Popolo. Ono što se danas vidi na tom brdu rezultat je intervencija izvedenih tokom 19. vijeka, a najviše one koju je izveo arhitekt Giuseppe Valadier koji je između 1810. i 1818. uredio terasasti park, koji se naslanja na Villa Borghese od koje je odvojen Aurelijanovim zidinama. Kroz čitav park pored brojnih egzotičnih biljkaka i stabala postavljeno je i 228 bisti, tadašnjih slavnih Talijana i Evropljana, koje su danas prilično zapuštene i oštećene.

### Obelisk

Najveća atrakcija tog parka je obelisk u njegovom centru. Pretpostavlja se da je on rimska kopija iz 2. vijeka, izrađen po narudžbi cara Hadrijana za njegovu vilu u Tivoliju, u čast prerano umrlog i voljenog Antinoja. U Pincio je preseljen po nalogu pape Pia VII 1822. godine.

### Vodeni sat

Atrakcija parka je i jedinstveni vodeni sat kog je projektirao i izgradio 1867. dominikanski fratar Giovanni Embriaco. Vodeni sat bio je jedna od atrakcija Svetske izložbe u Parizu održane iste godine. U Pincio je postavljen 1872. na terasu Viale dell'Orologio.

### Panoramski pogled

Posjetiocima Pincia je ipak vjerojatno najveća nagrada sjajan pogled koji sa njega puca na Piazza del Popolo i taj dio Rima, naročito kod zalaska Sunca.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „*Pincio Gardens*" (engleski). Aviewon cities. Pristupljeno 1. 3. 2018.

Vanjske veze
------------

***Pincio*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Pincio Gardens* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 238098783
* GND: 4337875-4

 |
*Za ostale upotrebe, v. Orman (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 42° 04′ 01" SGŠ, 21° 21′ 22" IGD

**Orman** (mak. *Orman*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Orman pripada gradskoj opštini Đorče Petrov grada Skoplja. Naselje je severozapadno predgrađe glavnog grada.

Prirodni uslovi
---------------

Orman je smešten u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 12 km severozapadno.

Naselje Orman se nalazi u istorijskoj oblasti Skopsko polje. Selo je položeno u krajnje zapadnom delu Skopske kotline, koje je ravničarsko područje. Istočno od naselja protiče reka Lepenac. Nadmorska visina naselja je približno 290 metara.

Mesna klima je kontinentalna sa uticajem Egeja (žarka leta).

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Orman je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imao 461 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (91%). Ostalo su mahom Srbi (6%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Grad Skoplje
* Gradska opština Đorče Petrov

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Orman (Skoplje)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.opstinagpetrov.org.mk Zvanična stranica opštine Đorče Petrov[*mrtav link*]

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Đorče Petrov |
| --- |
| **Četvrti Skoplja** (**Đorče Petrov**  • Vučji Dol  • Novo Selo  • Orizari), **Prigradska naselja** (Gračani  • Kučkovo  • Nikištane  • Orman) |  |
**Napredna** ili **Progresivna stranka** (islandski: ) je liberalna euroskeptična centristička politička stranka na Islandu. Osnovana je 1916. spajanjem dvije agrarijanske stranke. Iako se njena ideologija postepeno okrenula prema liberalizmu, do današnjeg dana je sačuvala tradicionalno biračko tijelo u ruralnim sredinama. Tokom najvećeg dijela historije Islanda kao samostalne države Napredna stranka je bila druga po veličini, i u pravilu sudjelovala u koalicijskim vladama bilo lijevog ili desnog centra. Posljednji put je bila na vlasti zajedno sa desničarskom Strankom nezavisnosti od 1995. do 2007. zbog čega su mnogi kritičari upravo njenu politiku ekonomske deregulacije i laissez fairea okrivili za izbijanje velike bankovne krize 2008. Godine 2009. je stranka nakratko napustila svoju tradicionalnu politiku protivljenja ulaska Islanda u EU, ali je nešto kasnije napustila i vratila se euroskepticizmu. Na parlamentarnim izborima 2013. je ponovno postala druga najjača stranka na Islandu.

Vanjske veze
------------

* Progressive Party official site
**Natalie Jane Imbruglia** (4. veljače 1975.) je australska pjevačica, tekstopisac, glumica i model.

Životopis
---------

Natalie Imbruglia (u sredini) u Napulju, Italija 2005. godine
Svjetski poznata postala je 1997. godine objavom svog prvog singla "Torn" sa svog debitantskog albuma *Left of the Middle*. Album je prodan u preko 6 milijuna primjeraka diljem svijeta. Slijedeća dva albuma *White Lilies Island* (2001.) i *Counting Down the Days* (2005.) nisu uspjeli postići toliki uspjeh kao njen debitantski album. Četvrti album, *Come to Life*, objavljen je 2. kolovoza 2009. godine, no nije bio pretjerano uspješan.

MTV-ijevu nagradu za najboljeg novog izvođača dobila je 1998. godine, a godinu dana kasnije dobila je tri nominacije za nagradu Grammy. Prodala je preko 9 milijuna primjeraka albuma širom svijeta.

Privatni život
--------------

Natalie Imbruglia i njezin dečko Daniel Johns, frontmen australske grupe Silverchair, vjenčali su se 31. prosinca 2003. godine u Port Douglasu, Queensland, Australija, nakon 3 i pol godine veze.

Natalie je starija sestra pjevačice Laure Imbruglie.

Diskografija
------------

* 1997: *Left of the Middle*
* 2001: *White Lilies Island*
* 2005: *Counting Down the Days*
* 2009: *Come to Life*
* 2015: *Male*
* 2021: *Firebird*

Nagrade
-------

Od 33 nominacije za razne prestižne nagrade Natalie Imbruglia je osvojila 16 nagrada.

Vanjske veze
------------

***Natalie Imbruglia*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica
* Natalie Imbruglia na Internet Movie Database-u
* Natalie Imbruglia na YouTube-u
Salamis
Teatar u Salamisu
**Salamis** ili Salamina je antički grad na istočnoj obali Kipra, 6 kilometara severno od današnjeg grada Famaguste.

Istorija
--------

Najraniji arheološki nalazi su iz 11. veka pne. (kasno bronzano doba). Ruda bakra, koja se nalazila na Kipru učinila je Kipar značajnim na trgovačkim putevima. Grad Salamis spominje se u asirijskim natpisima, kao jedna od kraljevina na Kipru. Asirijska vojska je 877. pne. prvi put došla do Mediterana. Gradovi-kraljevine na Kipru su 708. pne. odali počast Sargonu II, kralju Asirije. Prvi novčići su kovani u 6. veku pne. prema persijskim prototipima. 

Kipar je bio pod kontrolom Asirije, ali gradovi-države su uživali relativnu nezavisnost dok god su plaćali danak asirijskom kralju. To je omogućilo kraljevima različitih kiparskih gradova da nagomilaju dovoljno bogatstva. 

Mitski osnivač Salamisa je Teuser, sin Telamona, koji se nije mogao vratiti iz Trojanskog rata, jer nije osvetio svoga brata Ajaksa. 
Kod Salamisa se 450. pne. odigrala Bitka kod Salamine na Kipru između Atine i Persije. (Ta bitka se ne smije zameniti sa bitkom kod Salamine 480. pne. u Grčkoj). 

Istoriju Salamisa u ahajskom i klasičnom periodu iznio je Herodot i Isokrat. Salamis je bio glavni grad Kipra i predvodio je ostale gradove u pokušaju da se oslobode persijske vlasti. Najpoznatiji vladar Salamisa je bio Evagora (410-374. pne.), koji je postao vladar celog ostrva i uspeo da postigne nezavisnost od Persije. Artakserks je posle toga opsedao Salamis. Pod kraljem Evagorom grad je napredovao i iz toga perioda siu mnogi spomenici grčke kulture i umetnosti.

Nakon što je Aleksandar Makedonski osvojio Persiju, Ptolemej I Soter je vladao Kiprom. Ptolemej je prisilio svoga guvernera ostrva da počini samoubistvo. Na njegovo mesto je došao Ptolemejev brat. Salamis je i dalje ostao glavni grad. Kod Salamisa se 306. pne. odvijala pomorska bitka između Demetrija Poliorketa i Ptolemeja. Demitrije je pobedio i zauzeo Kipar. 

Kada su Rimljani preuzeli ostrvo Salamis je bio deo rimske provincije Kilikije, a sedište guvernera je premešteno u Pafos. Iako je pafos bio glavni grad Salamis je i dalje bio jako značajan. Rimski carevi Trajan i Hadrijan su obnovili ili iznova izgradili javne građevine.

Sveti Varnava je doneo u 1. veku hrišćanstvo na Kipar. Navodno je Varnava propovedao u Aleksandriji i Rimu, a kamenovan je 61. u Salamisu. On se smatra osnivačem kiparske pravoslavne crkve.

Nekoliko potresa uništilo je Salamis u 4. veku. Grad je ponovo izgrađen kao Konstancija i postao je sedište biskupa. Grad je imao i problem sa upropaštavanjem luke, apa je nazadovao. Potpuno je napušten u 7. veku za vreme arapskih invazija.

***Salamina (Kipar)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315170415
* LCCN: sh85116694
* GND: 4105213-4
* SUDOC: 027247708
* BNF: cb11933184b (podaci)

 |
**Sinod u Hiponu** održan je 393. u Hippo Regiusu u Sjevernoj Africi (današnja Annaba u Alžiru) koji je tad bio jedan od vodećih ranokršćanskih centara, grad u kom je rođen i djelovao sv.Augustin.

U tom gradu održani su i sinodi 394, 397, 401 i 426. a neke od njih vodio je sam sv.Augustin.

Karakteristike
--------------

Svim sudionicima tog skupa bilo je naređeno da pošalju sve najvažnije prelate, jedino je Tripolitaniji zbog siromaštva dozvoljeno da pošalje samo jednog.
Najveći doprinos tog sinoda bila je kanonizacija Svetog Pisma, koja je definitivno usvojena kao Biblijski kanon na Sinodu u Kartagi 397.
U njemu su se našli i oni spisi koje su kasnije Protestanti klasificirali kao apokrifne.

Jedan od zaključaka tog sinoda bio je da sinode treba održavati svake godine, ali se to biskupima učinilo suviše teškim, pa je to ubrzo palo u zaborav.
Sinod je donio uvjet za nove klerike - od njih se tražilo da prije zaređenja svi članovi njihovog kućanstva budu kršćani.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*African Synods*" (engleski). Catholic Encyclopedia. Pristupljeno 22.2. 2020.

Vanjske veze
------------

* *7 ecumenical councils - XVII.* (`en`)
**Papirus** je materijal za pisanje, prenošenje poruka i pohranjivanje znanja sličan današnjem papiru. Pronašli su ga Egipćani negde oko 2000. godine pre nove ere. Izrađivao se od samonikle močvarne biljke iz doline Nila - trske latinskog naziva ciperus papyrus.

Izrada papirusa egipatska piramida
----------------------------------

Rimski historičar Plinije Mlađi ostavio je zapis o tome kako se proizvodi papirus. Proces izrade papyrusa bio je relativno jednostavan. Stabljike, otprilike debljine ruke, sječene su na dužinu od 15 do 40 cm, a zatim se s njih gulilo tvrdo liko. Vlaknasta srčika biljke rezana je na trake širine 2 do 3 cm. Ovako izrezane trake slagale su se u dva sloja na tvrdu podlogu (kamena ploča), i to tako da se djelimicno preklope. Sloj na sloj bio je slagan pod pravim uglom. Oba sloja su se zatim presovala a sok i skrob koji se cijedio iz srčike medusobno je slijepljivao slojeve. Ovako dobijeni list sušio se na suncu a zatim peglao školjkama, kamenjem ili kostima, te premazivao cedrovim uljem. Više tako izrađenih listova sastavljalo se u dugu traku i namotavalo oko štapa u svitke. Dobiveni svici služili su za pisanje kalamusom, a ispisivalo se samo jednostrano

Upotreba (kako ste)roblox
-------------------------

Papirus je neko vrijeme bio jedan od egipatskih glavnih izvoznih proizvoda. U nekim su vremenskim razdobljima, na primjer, svi diplomatski dokumenti ispisivani su na papirusu sve dok ga nije istisnuo pergament. Svaki komad papirusa obilježavan je posebnim pečatom kako bi se time potvrdila njegova vrijednost.

Papirus je korišten u Egiptu približno od 2000 godine prije nove ere. U Grčku je prenesen u 7. vijeku prije nove ere, a otuda u Rim i ostale dijelove Evrope, gdje se kao materijal za pisanje koristio sve do 10. vijeka.

***Papirus*** na Wikimedijinoj ostavi
**"Ne zaboravi stihove"** hrvatski je televizijski muzički kviz koji je s emitiranjem krenuo 17. III. 2008. Voditelj tog projekta bio je Igor Mešin.

Koncept emisije
---------------

**"Ne zaboravi stihove"** moderni je muzički kviz rađen prema licenci američke emisije "**Don't Forget the Lyrics!**". Pravila kviza ne zahtijevaju muzički talent od svojih takmičaraa, već odlično poznavanje stihova ponuđenih pjesama. U ponudi se nalazi deset pjesama iz različitih muzičkih žanrova i od različitih pjevača. Svaki takmičar odabire jednu pjesmu, koju interpretira uz pomoć benda i stihova na ekranu ispred sebe. Nakon nekoliko sekundi stihovi i muzika nestanu, a takmičar mora popuniti riječi koje nedostaju.

U pomoć mu može uskočiti džoker-pjevač, koji mu pomaže dovršiti zadani stih. Pobjednik je onaj takmičar koji pogodi sve riječi u svih 10 pjesama i on dobiva nagradu.

U 2. sezoni emisije emitirani su i specijali s poznatim hrvatskim pjevačima u svrhu donacije osvojenog novca onima kojima je potrebna financijska pomoć. U božićnom specijalu gostovale su Nina Badrić, Vanna, Marija Husar i Ivana Husar.

Raspored emitiranja
-------------------

Emisija je svoju premijeru doživjela 17. III. 2008. na programu Nove TV u 21:00 sat. Zbog odlične gledanosti u prvoj sezoni, Nova TV je obnovila emisiju i za 2. sezonu. Druga sezona je imala drastičan pad u gledanosti pa ju je Nova TV otkazala.  Posljednja epizoda emitirana je 11. V. 2009.

Izvori
------

1. ↑  Voditelj emisije
2. ↑  Gošće božićnog specijala
3. ↑  Slaba gledanost 2. sezone
**Parakristalni** materijali imaju kristalne rešetke koje su uređene na kratkim rastojanjima (poput faza tečnog kristala). Njima nedostaje uređenost na dužim rastojanjima u bar jednom pravcu.

Uređivanje je regularnost u kojoj se atomi javljaju u pozicijama definisanim predvidivom rešetkom. U visoko uređenom, perfektnom kristalnom materijalu, ili jednobraznom kristalu, lokacija svakog atoma strukture se može precizno opisati u odnosu na izabrani koordinatni početak. U neuređenoj strukturi kao što je tečnost ili amorfni materijal, lokacija prvog i možda drugog najbližeg susednog atoma se mogu opisati u odnosu na koordinatni početak (sa određenim stepenom neizvesnosti), i sposobnost predviđanja lokacija se brzo gubi sa povećanjem razdaljine. Rastojanje na kojem se lokacije atoma mogu predvideti se naziva korelaciona dužina {\displaystyle \xi }. Parakristalni materijal manifestuje korelaciju koja je između amorfne i kristalne.

Primarni i najdostupniji izvori informacija o kristalnosti su rendgenska strukturna analiza i elektronska kriomikroskopija. Druge tehnike su često neophodne za određivanje kompleksne strukture parakristalnih materijala, kao što je flaktuaciona elektronska mikroskopija u kombinaciji sa modelovanjem gustine elektronskih i vibracionih stanja.

Vidi još
--------

* Kristalografija
* DNK
**Nadbiskupska palača** je stara utvrda u Kaštel Sućurcu.

* Maketa Nadbiskupova kaštela: pogled s mora
* Maketa Nadbiskupova kaštela: pogled na krov i dvor
* Maketa Nadbiskupova kaštela: pogled s kopna

Splitski nadbiskup Ivan Zanetti 1474.godine sklapa ugovor o popravku građevina na svom posjedu u Dilatu (u Kaštel Sućurcu). Graditelji su se obavezali popraviti i pojačati kulu nadbiskupa Gualda.U ugovoru se spominje i kuća (nadbiskupska palača). Splitski nadbiskup Bartolomeo Averoldo 1488.godine zidovima (bedemima) povezuje sve građevine do tada sagrađene u jednu cjelinu, u Kaštilac. Palača je ranije sagrađena na nasutom terenu u moru, zbog toga je obrambeno krunište s ophodom dodano s vanjske strane zidova, što je rijedak primjer u srednjovjekovnom graditeljstvu. Kaštilac naseljavaju izbjeglice iz starog sela Sućurca, prenoseći naziv sela u novo naselje unutar zidina Kaštilca. Tijekom vremena ophod je srušen, umjesto puškarnica otvoreni su renesansni prozori, a balkon je zamjenio breteš iznad *morskih vrata* (južni ulaz u Kaštilac).

Izvori
------

* Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početka XX. stoljeća, Kaštela, 2001.
* Katja Marasović, Kaštelanski zbornik br.6 , Kaštela, 2007.
|  |
| --- |
|   |
| Ovaj članak je dio serije 
na temu **Politika** |
| Izbori |
| 
* Ždrijeb (izbori)
* Dopunski izbori
* Izborna prevara
* Izborna predstava
* Izbori s fiksnim terminom
* Opći izbori
* Preliminarni izbori
* Posredni izbori
* Lokalni izbori
* Referendum
* Kritika elektoralizma

 |
| 
Terminologija |
| 
* Raspodjela
* Prijelazno glasanje
* Gerrymandering
* Delimitacija
* Većinski-manjinski distrikti
* Nesting
* Tajno glasanje
* Biračko pravo

 |
| 
Pod-serija |
| 
* Politička stranka
* Glasanje
* Izborni sistemi

 |
| 
Liste |
| 
* Izbori po zemljama
* Izborni rezultati po zemlji
* Izborni kalendar

 |
| * p
* r
* u
 |

**Predizbori** ili **preliminarni izbori** (engleski: ) su izbori na kojima se biraju kandidati koji će se u ime određene političke stranke ili grupe građana natjecati na redovnim odnosno "općim" izborima. Oni su karakteristični prije svega za izbore za inokosne organe vlasti (predsjednik, gradonačelnik i sl.), odnosno članove predstavničkih tijela koji se po većinskom izbornom sistemu biraju u pojedinačnim izbornim jedinicama.

Predizbori su karakteristični za SAD gdje su se pojavili početkom 20. vijeka kao dio progresivnih nastojanja da se suzbije partitokracija i uz nju vezana korupcija u tadašnjoj američkoj politici. Svrha je bila omogućiti "običnim" članovima ili simpatizerima stranke da spriječe manipulacije stranačkih bosova, odnosno da kandidati, a na kraju i predstavnici, što je moguće više odražavaju volju birača. U SAD se predizbori održavaju za većinu javnih funkcija, a ovisno o državi postoje različiti oblici predizbora, ovisno o tome da li dozvoljavaju sudjelovanje samo članova stranke ili običnih građana.

Početkom 21. vijeka su se predizbori počeli koristiti i u nekim evropskim državama, od čega je najpoznatiji primjer Italija.
**Prednja Austrija** (njemački: *Vorderösterreich* ili *Vorlande*) je naziv za habsburgške domene na zapadu njihova carstva. U Švicarskoj su to bili Aargau, Thurgau i Zürichgau, zatim Švapska (u 
Njemačkoj) i Alzas (Sundgau) u Francuskoj.

Historija
---------

Od kad je 1368. grad Freiburg im Breisgau podpao pod Habsburgovce on je postao politički i Intelektualni centar Prednje Austrije u kom je stolovao njihov guverner - *Landvogt*, koji je upravljao tim prilično teritorijalno nepovezanim krajevima na desnoj obali Rajne i donjem Alzasu.
Od 1572. pa nadalje u Prednjoj Austriji su i švapske grofovije Burgau, Hohenberg, Nellenburg, Tettnang i Weingarten pa je Prednja Austrija ispala teritorijalno još rascjepkanija.

Od 1752. do 1782. i Vorarlberg je također pripadao Prednjoj Austriji.

Habsburgovci su dosta rano izgubili svoje porodične domene po Švicarskoj, nakon serije poraza koje su doživjele njihove vojvode od Švicaraca, počevši od 
Leopolda I (Bitka kod Morgartena - 1315.), Leopolda III (Bitka kod Sempacha - 1386.) i Albrechta III (Bitka kod Näfelsa - 1388.) 

Aargau su izgubili 1415. kad je car Svetog rimskog carstva Sigismund Luksemburški stavio izvan zakona Friedricha IV, nakon tog su 1458. izgubili Rapperswil, pa Thurgau - 1460. i Winterthur 1467.

Nakon stjecanja Tirola i cijelog Vorarlberga Habsburgovci su uspjeli uspostaviti teritorijalnu vezu između Prednje Austrije i Austrijskog vojvodstva. 
Ipak se za pravog osnivača Prednje Austrije drži Leopold III koji je sklopio Sporazum iz Neuberga - 1379.

Od 1490. administracija za Prednju Austriju, koja je dotad imala sjedište u alzaškom Ensisheimu, preseljena je u tirolski Innsbruck i strogo centralizirana. Nakon 1651. je grad Freiburg im Breisgau postao sjedište 
administracije za Prednju Austriju.

Nakon sklapanja Vestfalskog mira - 1648. Habsburgovci su izgubili svoje domene po francuskom Alzasu, a nakon sklapanja Bratislavskog mira - 1805. (definitivno od 1815.) i sve domene Prednje Austrije 
po Baden-Württembergu i Bavarskoj.

Na Bečkom kongresu - 1815. se raspravljalo da li da se Austriji da kraj oko Breisgaua, u skladu sa željama stanovnika, koji su živjeli u tom kraju, u zamjenu da se odrekne svojih prava na kraj oko Salzburga. 
Međutim te kombinacije su otpale, pa je na kraju Breisgau pripao Baden-Württembergu, a Pfalz lijevo od rijeke 
Rajne dat je Bavarskoj; zauzvrat je Austrija dobila većinu krajeva oko Salzburga.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Vorderösterreich*" (engleski). Encyclopedia of Austria. Pristupljeno 03. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Prednja Austrija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Vorderösterreich* (`en`)
**Sirijski opservatorij za ljudska prava** (arap. , engl. , akr. **SOHR**) je britanska organizacija sa sjedištem u engleskom gradu Coventryju, osnovana 2006. s ciljem prikupljanja i dokumentiranja kršenja ljudskih prava u Siriji. Osnivač, urednik i jedini član organizacije je Rami Abdulrahman (rođen pod imenom Osama Sulejman), sunitski sirijski imigrant, po zanimanju trgovac odjećom. Izvještaji SOHR-a tokom Sirijskog građanskog rata redovito su citirani po američkim, britanskim i ostalim zapadnjačkim državnim odnosno masovnim medijima, među kojima su RFE/RL, Voice of America, Reuters, BBC, CNN, Index.hr itd. Opservatorij odnosno njegov urednik bili su izloženi oštrim kritikama službenog Damaska, Teherana i Moskve, ali i brojnih zapadnjačkih analitičara, i to zbog neprofesionalnosti, izrazito upitne vjerodostojnosti, te osobito selektivnog izvještavanja samo o navodnim vladinim zločinima odnosno ignoriranju onih od FSA i ISIL-a.

Povezano
--------

* Amina Abdalah Araf al-Omari

Vanjske veze
------------

* (`ar`)(`en`) Sirijski opservatorij za ljudska prava

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 1208918796

 |
**Nadbiskupija Bremen** (također *Nadbiskupija Hamburg-Bremen*, njemački: , a koju se ne treba miješati sa suvremenom Rimokatoličkom nadbiskupijom Hamburg, osnovanom 1994) bila je historijska rimokatolička biskupija (787–1566/1648) koja je od 1180. do 1648. tvorila crkvenu državu (koja se pod drugim imenima nastavila do 1823) pod nazivom **Kneževina-nadbiskupija Bremen** (njemački: ) odnosno sastavni dio Svetog Rimskog Carstva. Kneževina-nadbiskupija je sadržavala oko trećinu teritorije nadbiskupjke. Grad Bremen je bio *de facto* (od 1186) i *de jure* (od 1646) izvan kneževina-nadbiskupije ali je pripadao nadbiskupiji. Najveći dio teritorija se nalazio sjeverno od *grada Bremena*, između rijeka Weser i Elbe. Kompliciranu državnopravnu situaciju su dodatno komplicirala drukčija crkvena situacija, odnosno da je dio teritorija kneževine-nadbiskupije pripadao susjednoj *biskupiji Verden*, čineći 10% njene teritorije.

Verden (njemački izgovor: [ˈfeːɐ̯dən]) je i sam imao dvostruki identitet — kao biskupija Verden (njemački: ) i Kneževina-biskupija Verden (njemački: ). Svaka od tih kneževina-biskupija je imala status carske države (njemački: , množina: ), i bila predstavljena u Dijeti (njemački: ) Svetog Rimskog Carstva. Od 1500. Kneževina-biskupija Bremen je pripadala Saksonsom Okružju (kasnije *Donjosaskonskom Okružju*; njemački:  ili ), administrativnoj pod-jedinici Casrva. *Kneževina-biskupija Verden* je, s druge strane, pripadala Donjem Rajnsko-vestfalskom Okružju (njemački: , kolokvijalno *Vestfalsko Okružje*) i slalo svoje predstavnike u *Dijetu*. Čak i kada su obje kneževine-biskupije bile u personalnoj uniji, nastojeći očuvati dva mjesta u Dijeti, nisu nikada bile u realnoj uniji. To se odnosilo i na Vojvodstva Bremen i Verden (njemački:  ) stvorena nakon sekularizacije 1648.

Napomene
--------

V. također
----------
**Pirgos** (grčki: *Πύργος*) je sjedište Prefekture Elis, na zapadnom dijelu poluotoka Peloponeza u Grčkoj. Grad je dobio ime po gradskom promatračkom tornju, kuli (grčki se toranj kaže pyrgos / Πύργος). 

Pirgos ima oko 34, 902 stanovnika i dio je Periferije Zapadna Grčka.

Historija
---------

Pirgos je za antike živio u sjeni obližnje slavne Olimpije koja se nalazi na 25 km istočno od središta grada. Veći dio srednjeg vijeka Pirgos je bio pod vlašću Bizanta. 
Nakon Četvrtog križarskog rata i pada Konstatinopolisa 1204 godine te osnutka Latinskog Carstva, Pirgos je bio u sastavu novoosnovane križarske tvorevine Kneževine Ahaja. Pod križarima je ostao sve do 1430. g. kada na kratko vrijeme ponovno dolazi pod vlast oslabljenog Bizanta. Pirgos zauzimaju Turci 1458 godine, za sultana Mehmeda II. i vladaju njime do Grčkog rata za nezavisnost i osnivanja Prve grčke republike 1828.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad je smješten u zapadnom dijelu Peloponeza u ravnici koju tvori najveća rijeka na poluotoku Alfej, koja protječe 4 km jugoistočno od grada. Sjeverno od grada uzdiže se gora Sv. Đorđe (Aghios Georgios). Odmah pored grada (3-4 km od sjedišta grada u pravcu juga) je Jonsko more, veliki zaljev Kiparisija. 

Pirgos je udaljen 96 km od Patrasa u pravcu sjeveroistoka, s kojim je povezan Grčkom nacionalnom cestom br. 9 (E 55), 320 km od Atene. Grad Tripoli udaljen je 144 km u pravcu istoka od grada, kao i antički arheološki lokalitet Olimpija na kojem su održavane olimpijade starog vijeka, koja se nalazi na 25 km od grada u pravcu istoka.

Rast stanovništva posljednjih desetljeća
----------------------------------------

| Godina | Stanovništvo | Promjena | Stanovništvo općine | Promjena |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1981 | 21,958 | - | - | - |
| 1991 | 28,465 | 6,507/29.63% | 39,183 | - |
| 2001 | 23,791 | -4674/-16.42% | 32,090 | -7,093/-18.1% |

Izvori
------

1. ↑  Δείτε τη Διοικητική Διαίρεση. Grčko ministarstvo unutrašnjih poslova (pristupljeno 9. 09. 2009.) (`el`)

Vanjske poveznice
-----------------

* Služnene stranice grada Arhivirano 2011-07-21 na Wayback Machine-u (`el`)

| * p
* r
* u
Glavni gradovi grčkih prefektura |
| --- |
| Agios Nikolaos • Aleksandropoli • Amfisa • Argostoli • Arta • Atena • Halkida • Kanija • Hios • Krf • Korint • Drama • Edesa • Eleusina • Ermopolis • Florina • Grevena • Iraklion • Igumenica • Janjina • Kalamata • Kardica • Karpenisi • Kastorija • Katerini • Kavala • Kilkis • Komotini • Kozani • Lamija • Larisa • Lefkada • Livadija • Mesolongi • Mitilene • Nafplio • Palini • Patras • Pirej • Poligiros • Preveza • Pirgos • Retimno • Rodos • Seres • Sparta • Solun • Trikala • Tripoli • Vati • Verija • Volos • Ksanti • Zakintos |  |

***Pirgos, Elida*** na Wikimedijinoj ostavi
Satelitski snimak severnog dela Solunskog zaliva sa gradom Solunom
Solun i Solunski zaliv
**Solunski zaliv** ili **Termajski zaliv** (grč. Θερμαϊκός Κόλπος, Thermaikos kólpos) je zaliv u severnoj Grčkoj, u istorijskoj pokrajini Egejska Makedonija. Deo je Egejskog mora, tačnije njegovog severnog dela. Zaliv se pruža između zapadne obale poluostva Halkidikija i istočne obale kopna Grčke (oblast Pijerija). Na jugu se zaliv otvara ka otvorenom moru, dok se u severnom delu završava ušćem Vardara i Solunskim poljem. Na vrhu zaliva nalazi se grad Solun.

Poreklo naziva
--------------

Solunski zaliv je naziv koji upotrebljavaju Južni Sloveni (posebno Srbi, Makedonci i Bugari) i koji je dobio ime po gradu Solunu, važnoj luci na Balkanu. Grčki i međunarodno priznat naziv je "Termajski zaliv", a koji se zove po starom imenu Soluna "Terma".

Prirodni uslovi
---------------

Solunski zaliv nalazi na mestu gde Egejsko more nadublje prodire u unutršnjost Balkana. Zaliv je dug oko 100 , na severu širok svega 5 km da bi ka jugu, na mestu uključenja u otvoreno more, bio širok i 50. U zalivu nema značajnih poluostva i ostrva.

Najvažnija pritoka Solunskog zaliva je Vardar, a manje su Alkamon i Pinios.

Stvoreni uslovi
---------------

Solunski zaliv je svojih stateškim i saobraćajnim značajem oduvek bio gusto naseljen i sa važnim lukama, naročito vezano za grad Solun, koji se nalazi na samom vrhu zaliva. Solun je i veoma važna luka. Manja naselja, važna u oblasti turizma, su Nea Kalikratija, Nea Moudanija na Halkidikiju i Olimpik Bič, Litohoro i Platamon na Pijerijskoj rivijeri.

***Solunski zaliv*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 237712495

 |
Natpis na sarkofagu kraljice Jelene
**Nadgrobni natpis kraljice Jelene** prednji je dio sarkofaga u kojemu je bilo ukopano Jelenino tijelo. Nastao je u Solinu 976. godine na vapnenačkoj ploči veličine 123×74-76×10 cm. Od stotinjak krhotina ga je sastavio i restaurirao don Frane Bulić , te pročitao tekst na latinskom koji u prijevodu glasi:

 Wikiquote
*„U ovom grobu počiva glasovita Helena, koja je bila žena kralja Mihajla i majka kralja Stjepana. Vladala je kraljevstvom. Osmoga dana prije oktobarskih ida ovdje je u miru pokopana, 976. godine od utjelovljenja Gospodinova, indikcije četvrte, petoga mjesečevoga kruga, sedamnaeste epakte, petoga sunčevoga kruga koji se poklapa sa šestim. Ona, koja je za života bila kraljica, postade i majkom siročadi i zaštitnicom udovica. Čovječe, koji gledaš, reci: Bože, smiluj se njenoj duši."*

Važnost natpisa
---------------

Natpis već u prvoj rečenici otkriva obiteljsku vezu između dva hrvatska kralja i to putem umrle im supruge, odnosno majke. Također, u natpisu je točno naveden datum smrti kraljice pa je to jedan od malobrojnih točnih i pouzdanih datuma u staroj hrvatskoj povijesti. Natpis pokazuje, nadalje, postojanje salonitanskih tradicija sastavljanja nadgrobnih natpisa, što svjedoči o duhovnoj i kulturnoj razini onodobnoga hrvatskoga društva. Konačno, a to je također vrlo važno, u tom je natpisu sačuvana jedna kratka formula koja otkriva postojanje normi rimskog i bizantskog prava u hrvatskoj državi. U natpisu, naime, stoji da je kraljica Jelena bila zaštitnica udovica i majka siročadi.

Povezano
--------

* Jelena Slavna

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Solin tourist info - Natpis kraljice Jelene[*mrtav link*]

Literatura
----------

* Josip Bratulić i Stjepan Damjanović, Hrvatska pisana kultura, 1. svezak, 8. - 17. stoljeće, str. 50, ISBN 953-96657-3-6

Vanjske veze
------------

* Ante Vranković: Zaboravljene crkve kraljice Jelene, recenzija knjige, Hrvatsko slovo, 11. kolovoza 2000. str. 18
**Nenni Delmestre** (Split, 5. listopada 1958.), hrvatska kazališna redateljica. 

Na Međunarodnom Sveučilištu Floride, Miami, SAD, diplomira tehnologiju komunikacija 1981. te na istom sveučilištu diplomira kazališnu režiju 1984. Od tada režira u Hrvatskoj, Sloveniji, Venezueli, Meksiku, Italiji i Makedoniji.

Delmestre prevodi dramske tekstove s engleskog, španjolskog i talijanskog jezika. Objavljuje eseje o kazalištu u zemlji i inozemstvu. Od 1997. kućni je redatelj HNK u Splitu, a u sezoni 2002./2003. vrši dužnost ravnateljice Drame HNK Split. Od 2002. do 2004. ravnateljica je dramskog programa Splitskog ljeta. Gotovo sve njene predstave prikazane su na domaćim i međunarodnim festivalima, gdje su ovjenčane brojnim nagradama. Vrlo često režira predstave po tekstovima suvremenih hrvatskih autora kao što su Elvis Bošnjak, Lada Kaštelan, Darko Lukić, Nina Mitrović, Ivan Vidić i drugi.

Nagrade
-------

* 1991. **Marul** (Marulićevi dani) za režiju predstave *Pustolov pred vratima* Milana Begovića.
* 1993. **Judita** (Splitsko ljeto) za režiju predstave *Saloma* Miroslava Krleže.
* 2001. **Marul** (Marulićevi dani) za režiju predstave *Otac* Elvisa Bošnjaka.
* 2003. **Marul** (Marulićevi dani) za režiju predstave *Nosi nas rijeka* Elvisa Bošnjaka.
* 2005. **Marko Fotez** (HNK Split) za režiju predstava *Oluja* Williama Shakespearea i *Nosi nas rijeka* Elvisa Bošnjaka.

Eksterni linkovi
----------------

* Službena stranica
**Ordoño II** (cca. 873– León, 924) bio je kralj Galicije od 910. godine i kralj Galicije i Leóna od 914. do svoje smrti.

Biografija
----------

Ordonjo je bio sin Alfonsa III. Velikog i kraljice Himene. Nazvan je po svome djedu. Bio je brat Fruele II. Gubavca i Garcíje I.

Otac ga je poslao u Zaragozu da se obrazuje. Nakon što mu je otac umro 910. godine, Ordonjo je postao kralj Galicije, dok je Fruela vladao Asturijom.

Nakon što mu je umro brat García, kralj Leona, Ordonjo je zauzeo i prijestolje tog kraljevstva.

Udružio se sa Sančom I. Pamplonskim protiv emira Abd-ar-Rahmana III.

Ženio se tri puta. Njegove su supruge bile Elvira Menéndez, Aragonta González i Sanča Pamplonska.

Bio je otac Sanča I. Ordóñeza, Alfonsa IV. Leonskog i Ramira II. Leonskog te djed Ordonja IV. Leonskog, Ordonja III. Leonskog, Sanča I. Leonskog i Elvire Ramírez.

Naslijedio ga je brat Fruela.

Izvori
------

* El ocaso de una voz regia Arhivirano 2008-03-24 na Wayback Machine-u

|  |
| --- |
| Ordonjo II od Leona **Beni Alfons****Rođen/a:** circa 873  **Umro/la:** January 924 |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Alfonso III** | **kralj Galicije**910–924 | Slijedi:**Fruela II** |
| Prethodi:**García I** | **kralj Leóna**914–924 |

  


***Ordonjo II od Leona*** na Wikimedijinoj ostavi
Zemlje gdje se vozi desnom stranom  Zemlje gdje se vozi lijevom stranom
**Strana prometa** ili **strana saobraćaja** (engleski: ; doslovno: "strana vožnje") je izraz kojim se označavaju pravila vožnje u nekoj zemlji koja određuju da li će se cestovni (kopneni) promet u dvosmjernim putevima ili ulicama odvijati vozačevom ili pješakovom lijevom ili desnom stranom. 

Danas oko 66,1% of svjetskog stanovništva živi u zemljama gdje se vozi desno, a 33,9% u zemljama gdje se vozi lijevom stranom. Oko 72% puteva je predviđeno za promet desnom, 28% lijevom stranom.

Na temelju arheoloških nalaza se vjeruje da su prvi prometni propisi i običaji prednost davali lijevoj strani, a što se objašnjava time da su većina konjanika i vozača konjskih zaprega bili dešnjaci. Takvi običaji su se očuvali u otočkim zemljama kao što su Ujedinjeno Kraljevstvo i Japan i kasnije ušli u zakone, koji su očuvani u najvećem broju nekadašnjih britanskih kolonija. U kontinentalnoj Evropi se, pak, običaj vožnje na desnoj strani prvi put počeo javljati u 19. vijeku i tradicionalno se pripisuje Napoleonu; postepeno su ga preuzele i u svoja zakonodavstva preuzele kontinentalne zemlje i njihove kolonije. 

Vožnja lijevom ili desnom stranom je važan faktor za automobilsku industriju, s obzirom da se automobili, kamioni i druga vozila raspored sjedala i položaj volana moraju prilagoditi vožnji lijevom ili desnom stranom. U SAD se uvođenje vožnje desnom stranom pripisuje Henryju Fordu, koji je svoja vozila proizvodio s volanom na desnoj strani, navodno "motiviran time da se dame mogu sigurnije skloniti sa ceste".

Izvori
------

1. ↑  Lucas, Brian (2005). „Which side of the road do they drive on?". Pristupljeno 3. VIII 2006.
2. ↑  „Why Don't We All Drive on the Same Side of the Road? - TIME". Arhivirano iz originala na datum 2012-03-28. Pristupljeno 13. IV 2012.

Vanjske veze
------------

***Promet lijevom i desnom stranom*** na Wikimedijinoj ostavi

* Which side of the road do they drive on?
* Google Maps placemarks of border crossings where traffic changes sides (browser-based), also available as a Google Earth placemarks file Arhivirano 2017-10-20 na Wayback Machine-u (requires Google Earth)
* Why do some countries drive on the right side of the road and others the left?
* Why Don't We Drive On The Same Side Of The Road Around The World?
* Road Traffic Driving on the Right or on the Left
* Federal Highway Administration research into 'wrong-way' accidents on multi-lane roads Arhivirano 2007-03-06 na Wayback Machine-u
* When Left was Right Arhivirano 2021-03-24 na Wayback Machine-u (Panama)
* Why do some countries drive on the right and others on the left ?
* "The rule of the road, 1919-1986: a case study in standards change."
* The Extraordinary Street Railways of Asunción, Paraguay
* The Straight Dope: What happens when you drive between two countries that drive on opposite sides of the road?
**Samuel ibn Naghrela** (hebrejski: , *Sh'muel HaLevi ben Yosef HaNagid*; arapski: أبو إسحاق إسماعيل بن النغريلة‎ *Abu Iṣḥāq Ismā‘īl bin an-Naghrīlah*), također poznat kao **Samuel HaNagid** (hebrejski: , *Shmuel HaNagid*, dosl. *Samuel Princ*), (993 - iza 1056) bio je jevrejski talmudski učenjak, gramatičar, pjesnik, političar i državnik koji je živio u Iberiji pod maurskom vlašću. 

Rođen je u Meridi, iz koje je pobjegao u Cordobu kada su 1013. grad osvojili Berberi iz Sjeverne Afrike. Neko vrijeme je radio kao trgovac u Malagi, a potom se preselio u Granadu gdje je postao prvo poreznik, a potom pomoćnik vezira berberskom (ziridskom) kralju Habbus al-Muzaffaru. Nakon Habusove smrti 1038. je pomogao njegovom sinu Badisu da osvoji prijestolje, za što je nagrađen mjestom vezira. Godine 1047. je vodio granadsku vojsku u pobjedonosnoj bitci protiv savezničkih vojski Berbera, Seville i Malage; ona ga je potakla da napiše pjesmu u znak zahvalnosti Bogu. Nakon smrti ga je naslijedio sin Joseph koji će postati žrtvom masakra Jevreja 1066.

Izvori
------
**Papagaji** (Psittaciformes) su red ptica kome pripadaju 372 vrste u 86 rodova. Ovaj red se deli u tri porodice: Psittacidae (pravi papagaji), Cacatuidae (kakadui) i Strigopidae (novozelandski papagaji).

Rasprostranjenost
-----------------

Papagaji žive u svim tropskim i suptropskim područjima, kao što su: Australija, Okeanija, južna i Jugoistočna Azija, južni delovi Severne Amerike, Južna Amerika i Afrika. Neke vrste obitavaju u umerenom području južne hemisfere. Najveća biološka raznovrsnost prisutna je u Južnoj Americi, Novoj Gvineji i Australiji.

Osobine
-------

Za ovaj životinjski red karakteristični su jak zakrivljen kljun prilagođen velikom broju aktivnosti, uspravan stav i jake noge sa zigodaktilnim stopalima. Veliki broj vrsta prinosi hranu stopalom do kljuna, što je kod drugih ptica redak izuzetak. Većina papagaja su uglavnom zeleni, dok su neke vrste šarene. Kakadui imaju pokretnu krestu od perja na vrhu glave i po boji variraju od pretežno bele do pretežno crne. Kod većine papagaja nije vidljiva razlika između ženki i mužjaka, ili je ona minimalna.

Što se tiče veličine, ovo je najraznovrsnija klasa ptica. Jedna vrsta pigmejskog papagaja je tipično duga oko 8 santimetara i teži manje od 10 grama. Hijacintna ara duga je oko 1 metar i teži 4 kilograma.

Papagaji se hrane semenom, orasima, voćem, izdancima i drugom biljnom hranom. Neke vrste se hrane insektima i malim životinjama. Loriji su potporodica papagaja koji su specijalizovani za ishranu cvetnim nektarom i mekim voćem. Skoro svi papagaji se gnezde u šupljinama stabala, polažu bela jaja iz kojih se legu ptići kojima je neophodna nega.

Papagaji spadaju u najinteligentnije vrste ptica. Neke vrste imaju sposobnost da imitiraju ljudski glas, što ih čini popularnim kućnim ljubimcima. Trgovina papagajima, gubitak prirodnog staništa, konkurencija drugih vrsta i lov ugrožavaju populacije papagaja u divljini. Smatra se da je ova klasa ptica najeksploatisanija od svih klasa ptica.

Literatura
----------

* Christidis L, Boles WE (2008). *Systematics and Taxonomy of Australian Birds*. Canberra: CSIRO Publishing. str. 200. ISBN 9780643065116.

Spoljašnje veze
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Psittaciformes** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Papigašice** |

| * p
* r
* u
Redovi razreda ptica (*Aves*) |
| --- |
| 
Nojevke (*Struthioniformes*) •
Gnjurci (*Podicipediformes*) •
Pingvinke (*Sphenisciformes*) •
Cjevonosnice (*Procellariiformes*) •
Pelikanke (*Pelecaniformes*) •
Rodarice (*Ciconiiformes*) •
Plamenci (*Phoenicopteriformes*) •
Guščarice (*Anseriformes*) •
Jastrebovke (*Accipitriformes*) •
Sokolovke (*Falconiformes*) •
Kokoške (*Galliformes*) •
Ždralovke (*Gruiformes*) •
Močvarice (*Charadriiformes*) •
Golupčarke (*Columbiformes*) •
Papigašice (*Psittaciformes*) •
Kukavice (*Cuculiformes*) •
Sovovke (*Strigiformes*) •
Širokljunke (*Caprimulgiformes*) •
Srpokrilke (*Apodiformes*) •
Modrivrane (*Coraciiformes*) •
Djetlovke (*Piciformes*) •
Trogoni (*Trogoniformes*) •
Mišjakinje (*Coliiformes*) •
Plijenori (*Gaviiformes*) •
Vrapčarke (*Passeriformes*) •
Sadže (*Pteroclidiformes*)
 |
**Ordoño I** (arapski: **أردون بن إذفنش**; *Urdūn ibn Iḍfunš*‎; doslovno: Ordoño od Beni Alfonsa; ? - 27. maj 866) bio je kralj Asturije od 850. do svoje smrti.

Rođen je u Oviedu i mladost je najvjerojatnije proveo na dvoru kralja Alfonsa II; neko vrijeme je proveo i u Lugu kod svog oca Ramira I, tamošnjeg guvernera i budućeg kralja. Kada mu se otac otišao oženiti za svoju drugu suprugu Paternu, Ordonu je ostavio mjesto guvernera Galicije. Nije sudjelovao u građanskom ratu u kome mu je otac uspio izboriti krunu.

Na prijestolje je stupio u januaru 850. kao prvi kralj Asturije isključivo po nasljednom pravu, a ne uz dodatni izbor ili potvrdu asturijskih plemića. Na početku vladavine se borio protiv Baska koje je podržavao muslimanski klan Banu Kasi iz Zaragoze. Godine 859. je, pak, uspio zauzeti i uništiti grad Albelda. Pet godina ranije je poražen kod Gudalacetea; taj je poraz protumačio nedostatkom stanovništva u tzv. "Pustinji Dueroa" te mu španske kronike tradicionalno pripisuju početak *repoblacióna*, odnosno politike naseljavanja kršćanskog stanovništva u Leónu, Talamanki, Astorgi, Tuiju i Amayi. Pokušaj da zauzme Navarru i Baskiju je, pak, zaustavljen od Kordovskog Emirata koji je u bitci kod Burebe porazio prvog kastiljskog Rodriga i tako odgodio za nekoliko godina zaustavio Rekonkvistu.

Bio je oženjen za Muniadonu, sa kojom je imao šestoro djece, uključujući najstarijeg sina i nasljednika Alfonsa III.

Izvori
------

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Ramiro I** | **kralj Asturije**850–866 | Slijedi:**Alfonso III** |


***Ordoño I od Asturije*** na Wikimedijinoj ostavi
snimka ekrana sata UTC-a na time.gov u trenutku prijestupne sekunde po UTC-u, 30. juna 2012. u 23:59:60
Grafikon koji prikazuje razliku između vremena UT1 i UTC. Vertikalni segmenti odgovaraju prijestupnim sekundama.
devijacija duljine dana od dana zasnovana na SI-ju, 1962. – 2014.
**prijestupna sekunda**, svaka sekunda koja se radi vremenske korekcije povremeno dodaje ili oduzima koordiniranom univerzalnom vremenu (UTC) da bi njegova duljina dana bila što bliža srednjem Sunčevu vremenu ili UT1. Bez ove korekcije, vrijeme računano po Zemljinoj rotaciji otklanjalo bi se od atomskog vremena zbog nepravilnosti Zemljine stope rotacije. Od implementacije ovog sistema korekcije 1972. do sada umetnuto je bilo 25 prijestupnih sekunda. Posljednje umetanje dogodilo se 30. juna 2012. u 23:59:60 UTC. Sljedeća prijestupna sekunda, 26. po redu, umetnut će se pri kraju 30. juna 2015. u 23:59:60 UTC.

Negativna prijestupna sekunda oduzela bi sekundu 23:59:59 posljednjeg dana odabranog mjeseca tako da bi poslije sekunde 23:59:58 tog datuma neposredno slijedila sekunda 00:00:00 sljedećeg datuma. No od uspostave standarda po UTC-u negativne prijestupne sekunde nisu bile potrebne.

Vidi još
--------

* prijestupna godina
* sekunda
* UTC

Eksterni linkovi
----------------

***Prijestupna sekunda*** na Wikimedijinoj ostavi

* UTC vs UT1 1972–2005
* IERS Bulletins, tekući i historijski bilteni sa www.iers.org
* USNO-ov članak o prijestupnim sekundama Arhivirano 2012-06-11 na Wayback Machine-u
* prijestupne sekunde u NTP-u, GPS-u, DCF77
* dinamičke razlike između UTC-a i TAI-ja
* *How to Watch a Leap Second*
* *The Year 2005 to Have 'Leap Second' Added*, NPR-ov audiosegment Joea Palce

Redefinicija UTC-a
* *The leap second: its history and possible future*
* *UTC might be redefined without Leap Seconds*
* napori za ukidanje prijestupnih sekunda
**Obod** je naselje u Dubrovačko-neretvanskoj županiji, smješteno u općini Konavle.

Zemljopisni položaj
-------------------

Naselje je podijeljeno na dva dijela - Gornji i Donji Obod. Obod se nalazi uz jadransko turističku cestu, 16 km jugoistočno od Dubrovnika i 1 km sjeverno od Cavtata. Naselje se nalazi (iz smjera Dubrovnika) na ulazu u općinu Konavle.

Povijest
--------

Naselje je za vrijeme Dubrovačke republike bilo u sklopu zapadnih Konavala, (skupa s Cavtatom), čiji je vladar bio bosanski vojvoda Radoslav Pavlović. Tijekom rata u Hrvatskoj naselje je u potpunosti razoreno, opljačkano i spaljeno. Nakon rata mjesto je u potpunosti obnovljeno. Dana 26. srpnja obilježava se dan Sv. Ane, zaštitnice Oboda.

Gospodarstvo
------------

Gospodarstvo se na Obodu zasniva na turizmu, ali je gospodarski vrlo slabo razvijeno.

Izvori
------

1. ↑

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Konavle |
| --- |
| Brotnice • Cavtat • Čilipi • Drvenik • Duba Konavoska • Dubravka • Dunave • Đurinići • Gabrili • Gruda • Jasenice • Komaji • Kuna Konavoska • Lovorno • Ljuta • Mihanići • Mikulići • Močići • Molunat • Obod • Palje Brdo • Pločice • Poljice • Popovići • Pridvorje • Radovčići • Stravča • Šilješki • Uskoplje • Vitaljina • Vodovađa • Zastolje • Zvekovica |
Nadbiskupska palača u Splitu
**Nadbiskupska palača u Splitu** je neorenesansna palača, sjedište splitsko-makarskog nadbiskupa.

Povijest
--------

Prvotna rezidencija splitskog nadbiskupa nalazila se unutar Dioklecijanove palače, no izgorila je 1924. godine.

Smještaj za novo sjedište splitskih crkvenih dostojanstvenika nađeno je izvan palače, na istočnom rubu gradskog središta. Zgrada Nadbiskupije građena je u vrijeme biskupa Filipa Frane Nakića (1889.-1910.) u periodu 1901.-1904. godine. Za vrijeme savezničkog bombardiranja Splita 4. siječnja 1944. zgrada je znatno oštećena. Poslije Drugog svjetskog rata, zgradu su 1948. godine nacionalizirale komunističke vlasti nove Jugoslavije, a Crkvi ju je vratila Republika Hrvatska godina 1998. kada je i počela njena obnova.

Zanimljivosti
-------------

* U toj palači prigodom svog posjeta Splitu i Solinu, godine 1998. boravio je papa Ivan Pavao II.

Izvori
------

1. ↑  Split: Započela obnova Biskupove palače
2. ↑  index.hr: Otvorena obnovljena palača Nadbiskupskog ordinarijata u Splitu, preuzeto 21. listopada 2012.

Vanjske veze
------------

***Nadbiskupska palača u Splitu*** na Wikimedijinoj ostavi

* Split: Započela obnova Biskupove palače