recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tuoba Hong se preusmjerava ovdje. Za njegovog sina, cara koji je kasnije promijenio ime klana u Yuan, a čije se osobno ime identično ispisuje na pinyinu, v. Car Xiaowen od Sjevernog Weija.

**Car Xianwen od Sjevernog Weija Wei** ((北)魏獻文帝) (454–476), osobno ime **Tuoba Hong**, bio je car Kine iz sjeverne Xianbei dinastije Sjeverni Wei. Poznat je kao prvi car u kineskoj historiji koji se dobrovoljno povukao sa prijestolja i preuzeo titulu *Taishang Huang* (umirovljeni car). Bio je najstariji sin svog prethodnika, cara Wenchenga, a majka mu je bila Supruga Li, koja je, nakon što je 2-godišnji Tuoba Hong proglašen krunskim princom, u skladu s Xianbei običajima natjerana da izvrši samoubistvo. Pomajka mu je postala carica Feng koja je nakon očeve smrti i Xianwenovog stupanja na prijestolje 466. nekoliko godina služila kao regentica. Za vrijeme tog regenstva je država Sjeverni Wei uspjela od južne kineske dinastije Liu Song zauzeti značajne dijelove Kine južno od Žute rijeke. Xianwen je punu vlast preuzeo 467. Tri godine kasnije je zbog korupcije dao pogubiti Li Yija, službenika koji je bio ljubavnik carice Feng. Sljedeće godine se, posvećen više proučavanju budističke i taoističke filozofije, povukao sa prijestolja u korist svog malodobnog sina Tuoba Honga (budući car Xiaowen). To je iskoristila carica Feng kako bi pet godina kasnije osvetila svog ljubavnika organiziravši Xianwenovo ubistvo.

| Kraljevske titule |
| --- |
|
| Prethodi:**Car Wencheng od Sjevernog Weija** | **car Sjevernog Weija**465–471 | Slijedi:**Car Xiaowen od Sjevernog Weija** |
| **car Kine (Sjeverna)**465–471 |
| Prethodi:**Car Ming od Liu Songa** | **car Kine (Sjeverni Jiangsu)**466–471 |
| **car Kine (Shandong)**469–471 |
Sima Yan se preusmjerava ovdje. Za cara Istočne dinastije Jin čije se ime također piše Sima Yan, v. Car Cheng od Jina.
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Sima (司馬)*.*

|  |
| --- |
|  |
| **Jìn Wǔdì** (晉武帝) |
| Porodično ime: | Sima (司馬; sī mǎ) |
| Osobno ime: | Yan (炎, yán) |
| Hramsko ime: | Shizu (世祖, shì zǔ) |
| Posthumno ime: | Wu (武, wǔ),doslovno: "ratnički" |
|

**Car Wǔ od Jìna**, poj. kin. **晋武帝**, trad. kin. **晉武帝**, py. **jìn wǔ dì**, wg. **Chin Wu-ti**, osobno ime **Sīmǎ Yán** (司馬炎), kurtoazno ime **Anshi** (安世) (236 – 17. maj 290) bio je unuk Sima Yia i sin Sima Zhaoa regenata kineske države Cao Wei, najpoznatiji kao prvi car kineske dinastije dinastije Jin. Carem je postao 265. kada je svrgnuo Cao Huana, posljednjeg cara dinastije Wei; od 280. godine, kada je pokorio državu Istočni Wu i tako okončao period Tri kraljevstva, vladao je kao car ponovno ujedinjene Kine. Bio je poznat po rastrošnosti i raskalašenom životu, koji je posebno došao do izražaja nakon ujedinjenja Kine; legende govore o tome da je na dvoru imao čak deset hiljada konkubina.

Kineski historijski izvori Wǔa opisuju kao blagog i darežljivog, ali rasipnog vladara, čija se blagost često smatra odgovornom za širenje korupcije i rastrošnosti među vodećim plemićkim porodicama. Caru Wuu se također pripisuje snaženje regionalnih prinčeva iz svoje porodice, čiji je položaj jačao u nastojanju da ojača vlastitu dinastiju, odnosno izbjegne sudbinu prethodne dinastije Weija, koju je bio lako svrgnuo njegov vlastiti klan. Ti su napori, međutim, ubrzo nakon njegove smrti doveli do slabljenja centralne vlasti u Ratu osam prinčeva te katastrofalnog Wu Hu ustanka u kome je dinatsija Jin morala prepustiti sjever zemlje nomadima i barbarima.

Izvori
------



|  |
| --- |
| Car Wu od Jina**Kuća Sima****Rođen/a:** 236  **Umro/la:** 17. maj 290 |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Sun Hao** | **Car Kine**280–290 | Slijedi:**Car Hui od Jina** |
| Prethodi:**sam sebe** |
| Pretendirane titule |
| Prethodi:**Cao Huan** | **— TITULARNI —*****car Kine***265–280Razlog za neuspjeh sukcesije:Tri kraljevstva | Slijedi:**sam sebe** |
**Edda** (kojemu ime dolazi od staronordijske riječi za baku), (**edde**, *priče velike bake*), je zajednički naziv za kolekciju epskih pesma koja opisuje likove i događaje iz nordijske mitologije.

Dijeli se na Poetsku i na Proznu Eddu.

U nordijskoj mitologiji postoji i lik Patuljaste Edde.

*Edde* se smatraju jednim od najvažnijih dela srednjovekovne književnosti.

Eda je zajednicki naziv za kolekciju epskih pesama, koja takodje sadrži pesme čak iz doba Vikinga. Napisana je oko 1240. godine i pronađena u 17. veku. Sadrži 16 pesama o bogovima i 24 junačke pesme, koje su nastale najverovatnije u Norveškoj i na ostrvima.

Vanjske veze
------------

WikitekaWikitekaWikiteka ima originalan tekst povezan sa ovim člankom: ***Edda*** 

* The Elder Eddas and Younger Eddas Arhivirano 2005-03-04 na Wayback Machine-u, Eng. trans. by I. A. Blackwell, 1906 *(a searchable facsimile at the University of Georgia Libraries; DjVu & layered PDF Arhivirano 2006-08-23 na Wayback Machine-u format)*
* Prose Edda in Old Norse Arhivirano 2006-09-06 na Wayback Machine-u
* Prose Edda in English Arhivirano 2007-06-26 na Wayback Machine-u
* Poetic Edda in Old Norse Arhivirano 2006-04-25 na Wayback Machine-u
* Poetic Edda in English Arhivirano 2006-04-25 na Wayback Machine-u
**Car Yuanzong od Južnog Tanga** (南唐元宗), također poznat i kao **Zhongzhu od Južnog Tanga** (南唐中主, doslovno "srednji gospodar Južnog Tanga"), osobno ime **Li Jing** (李璟, kasnije promijenjeno u 李景), rođ. kao **Xu Jingtong** (徐景通) bio je drugi vladar kineske države Južni Tang, koji je vladao od 943. do 961.

Bio je sin Li Biana, posthumno poznatog kao Xianzhu (先主), koji je 937. svrgnuo posljednjeg vladara države Wu i osnovao Južni Tang. Li Jing se pokazao kao sposoban vladar. Kada je u susjednoj državi Min došlo do unutrašnjih sukoba, odnosno otcjepljenja države Jin, vladari Mina su pozvali Li Jinga da im pomogne poraziti separatiste. Li Jing je umjesto toga zauzeo i jednostavno anektirao pobunjeničku teritoriju. Do 945. je gotovo cijeli Min pao pod državu Južni Tang. 951. je također iskoristio unutrašnje sukobe u državi Chu na jugozapadu kako bi je anektirao. Li Jing je također svoju prijestolnicu smjestio u današnji Nanjing.

Li Jing se od 951. morao suočiti s prijetnjom koju je sa sjevera predstavljala dinastija Kasniji Zhou, odnosno posljednja od tzv. Pet dinastija koje su nominalno vladale Carstvom nakon propasti dinastije Tang. Svjestan njenih nastojanja da se ponovno ujedini Kinu pod svojom vlašću, Li Jing je 958. formalno priznao njene vladare za svoje sizerene. Umro je tri godine kasnije.

Kineski historičari ga smatraju jednim od najsposobnijih i najuspješnijih vladara perioda Pet dinastija i Deset kraljevstava.

Izvori
------

* Kurz, Johannes L. (2011). *China's Southern Tang Dynasty (937-976)*. Routledge. ISBN 9780415454964.
* Mote, F.W. (1999). *Imperial China (900-1800)*. Harvard University Press. str. 11, 13–14. ISBN 978-0-674-01212-7.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Car Liezu od Južnog Tanga**  |  **car Južnog Tanga** 943–961 | Slijedi: **Hou Zhu od Južnog Tanga (後主) Li Yu 李煜**  |
Ovo je članak o Andromahinom ocu.  Za ostala značenja, v. Eetion (razvrstavanje).  
**Eetion** (starogrčki: ) bio je, u grčkoj mitologiji, kralj grada Tebe u maloazijskoj pokrajini Kilikiji, otac Andromahe, potonje Hektorove supruge, i još sedam sinova, među njima i Podasa. Eetiona i njegovih sedam sinova ubio je Ahilej, koji je onda pokopao kralja sa svim počastima, a od njegove imovine prisvojio je samo konja Pedasa i jednu formingu sa srebrnim vratom, na kojoj je Ahilej kasnije svirao u svom šatoru.

Premda Homer u šestom pevanju *Ilijade* kaže da je Ahilej ubio sedam Eetionovih sinova, Podas se ponovo pojavljuje u sedamnaestom pevanju, gde ga ubija Menelaj, što bi moglo implicirati i to da je Eetion imao osam sinova.

Ime Eetionove supruge nigde se ne spominje, ali Andromaha kazuje da je ona bila zarobljena u Ahilejevom napadu na Tebu i da je u Troji umrla od bolesti nakon što je bila puštena na slobodu.

Literatura
----------

* Schmitz, Leonhard (1867), „Eetion",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.
**Bernard Stulli** (Dubrovnik, 1915. - Zagreb, 1985.) je bio hrvatski povjesničar i arhivist.

Životopis
---------

Rodio se u Dubrovniku 1915. godine. Studirao je u Zagrebu na Pravnom fakultetu na kojem je diplomirao 1941. godine.

Nakon studija vratio se u Dubrovnik. Ondje je radio kao odvjetnički i sudski pripravnik, a onda još za rata zaposlio se u arhivu. Poslije rata radio je kao društveno-politički radnik. Bio je zastupnik u Saboru NR Hrvatske. Godine 1947. postao je opunomoćenikom ministarstva pomorstva FNRJ, a djelovao je pri Vladi NR Hrvatske. Od 1949. tajnikom je u Jadranskom institutu HAZU (ondašnje JAZU) u Zagrebu. Za manje od desetljeća bio je direktorom u toj ustanovi. Osnovao je slične ustanove i muzeje u Dubrovniku, Kotoru i Splitu. Nakon direktorskog staža u Jadranskom institutu, 1958. prešao je u Državni arhiv Hrvatske u kojem je radio sve do umirovljenja, oko 20 godina.

Njegov je rad bio na području pravne i političke povijesti. Osobito je veliki njegov doprinos na području arhivistike: organizirao je arhivsku mrežu diljem Hrvatske (Varaždin, Bjelovar, Zagreb, Slavonski Brod, Osijek, Sisak, Karlovac, Rijeka, Pazin, Zadar, Split, Dubrovnik), zatim je mnogo pridonio zakonskim rješenjima i prijedlozima, elaboratima i sl.

Bio je članom raznih arhivističkih i povjesničarskih tijela i organizacija u Hrvatskoj, a u CK SKH bio je predsjednik *Komisije za historiju*.

Bio je članom uredništva raznih povjesničarskih i arhivističkih znanstvenih i stručnih časopisa, među ostalim Historijskog zbornika i Arhivskog vjesnika.

Mnogo je radio na povratu arhivske građe iz Austrije i Italije.

Područje njegovog znanstvenog interesa bio je Dubrovnik s okolicom, Istra, Zagora, razvitak željezničke mreže u Hrvatskoj u 19. st. i ina prometna pitanja, revolucionarna kretanja u Boki Kotorskoj i u Puli.

Djela
-----

* mnoštvo studija, članaka, publiciranje arhivskih materijala
* knjige:
* *Borba oko ribolova u obalnom moru Istre. Rovinj i Chioggia u 18. st*
* *Ustanak mornara u Boki Kotorskoj 1.-3. februara 1918.*
* *Prijedlozi i projekti željezničkih pruga u Hrvatskoj 1825-1863*
* *Istarsko okružje 1825-1860*

Nagrade i priznanja
-------------------

* Orden rada sa zlatnim vijencem 1961.

Literatura
----------

* Historijski zbornik 1985.[*mrtav link*] In memoriam: Bernard Stulli, autor teksta Petar Strčić
* Historijski zbornik 1985.[*mrtav link*] In memoriam: Bernard Stulli, autor teksta Petar Strčić

Izvori
------

1. ↑  Stulli, Bernard, Studije iz povijesti Dubrovnika, Konzor, Zagreb, 2001. ISBN 953-6317-76-1, str. 406.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 24645265
* LCCN: no89004124
* ISNI: 0000 0001 0778 6606
* GND: 119046105
* SUDOC: 103671005
* BNF: cb12183546p (podaci)
* NKC: jx20090219014
* CONOR.SI: 13945699
* NSK: 000009283

 |
**Berrechid** (arapski: برشيد, berberski: *ⴱⴰⵔⵛⵉⴷ*) je grad od 136,634 stanovnika na sjeveru Maroka u Regiji Casablanca-Settat.

Grad je poznat po psihijatrijskoj bolnici.

Geografske karakteristike
-------------------------

Berrechid leži udaljen 32 km južno od Casablance, on je važna raskrsnica za Beni Mellal i Marakeš.

Historija
---------

Berrechid je novi grad niknuo u vrijeme Francuskog protektorata u Maroku.

Podignut je nedaleko od mjesta gdje se nalazila starija kazba, razrušena u plemenskim ratovima.
Ispočetka je to bio garnizonski grad, koji se kasnije zbog blizine Casablance, najvećeg ekonomskog centra Maroka, razvio u snažan industrijski grad.

Prva željeznička pruga u Maroku podignuta je 1908. između Casablance i Berrechida.

Danas je njegova industrijska zona smještena na 412 hektara u kojoj radi 104 poduzeća, praktički je treća u zemlji. Od nje su veće jedino zone; Casablanca-Mohammedia i ona u Tangeru.

Pored tog okolica je poznata po poljoprivredi, jer daje oko 13% proizvodnje u zemlji.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Morocco, Kingdom of Morocco*" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 06. 2020.
2. 1 2  „*Transport ferroviaire*" (francuski). Hespress. Pristupljeno 18.6. 2020.
3. 1 2 3 4  „*À propos de Berrechid*" (francuski). Infos Tourisme Maroc. Pristupljeno 18.6. 2020.

Vanjske veze
------------

***Berrechid*** na Wikimedijinoj ostavi

* *La ville de Berrechid* (`fr`)
**Boris Ljvovič Rozing** (ruski: ; na Zapadu poznatiji kao **Boris Rosing**; 23. april 1869 - 20. april 1933) bio je ruski fizičar i prosvjetni radnik, poznat po pionirskom radu na televiziji.

Rozing je rođen u Sankt Peterburgu u porodici nizozemskog porijekla. Tamo je završio gimnaziju i univerzitet, gdje je poslije predavao. Godine 1907. je izveo uspješni eksperiment koji je kombinirao Nipkowljev disk i katodnu cijev sa kojim je prenosio sliku na daljinu. To je dostignuće sljedećih godina patentirao u nekoliko zemalja. Jedan od njegovih učenika i asistenata bio je i Vladimir Zvorikin.

Rozing je rad nastavio u Rusiji i nakon Revolucije. On je prekinut kada je godine 1931. uhapšen pod optužbom da je pružao "financijsku pomoć kontrervolucionarima". Nakon što se su ze njega kod vodećih sovjetskih funkcionara založili istaknuti članovi naučne zajednice, pušten je na slobodu, ali mu je zabranjeno raditi u Moskvi. Zbog toga je otišao u Arhangeljsk i preuzeo katedru fizike na tamošnjem Šumarskom institutu. Tamo je umro od izliva krvi u mozak.

Godine 1957. ga je lenjingradski sud službeno rehabilitirao.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Могила Розинга
**Bernhard** ili **Bernard od Mentona** (francuski: ; njemački: ; italijanski: ), poznat i kao **Bernard od Aoste** (italijanski: ) i **Bernard od Montjouxa** (francuski: ; Menthon Saint-Bernard, 923 ili 983. – Novara, 28. maj 1007 ili 1008; 15. jun 1081, 1085 ili 1086) bio je benediktinski redovnik koji se danas slavi kao katolički svetac. Bio je poznat po nastojanju da pokrsti stanovništvo Alpa, koje se, među posljednjima na zapadu Evrope, držalo starih paganskih običaja. Najpoznatiji je postao zahvaljujući podizanju hospicija koji je pružao utočište hodočasnicima na putu za Rim. Po njemu su prozvani Veliki i Mali prijevoj sv. Bernarda u Alpima, kao i posebna pasmina pasa poznata kao bernardinci.

Vanjske veze
------------

***Bernard od Menthona*** na Wikimedijinoj ostavi

* Adrian Fletcher’s Paradoxplace Gran San Bernardo Pass Photos Arhivirano 2009-04-27 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 232090163
* LCCN: no2003022447
* GND: 119532387
* HDS: 010221
* NLA: 49885899
* BNE: XX1773398

 |
**Bethoron** (također **Beth-Horon**) je bio zajednički naziv za dva međusobno bliska grada **Bethoron Elyon** ("Gornji Bethoron") i **Bethoron Tahton** ("Doinji Bethoron"), nazvana po egipatsko-kaanansko božanstvo *Horon* koje se spominje u ugaritskoj literaturi i drugim zapisima. Strateški smješteni na putu između Gibeona i Aijalona, gradovi su čuvali važni "uspon Beth-Horona." Oba grada se spominju u Starom zavjetu, odnosno *Jošui*. Prema *1. knjizi Ljetopisa* Donji Bethoron je sagradila Šira, kći Beriaha, sina Efraimovog. Euzebijev *Onomasticon* također spominje 'sela blizance' a Sv. Jeronim ih opisuje kao 'male zaseoke'.

Dva palestinska muslimanska sela *Beit Ur al-Foqa* (arapski: بيت عور الفوقة‎, "Gornja kuća od slame") i *Beit Ur al-Tahta* (arapski: بيت عور التحتى‎, "Donja kuća od slame") su sačuvala originalna kaanaske nazive za mjesto, te su identificirana kao lokacije Gornjeg i Donjeg Bethorona. Arheološki nalazi ukazuju da je Donji grad bio uspostavljen prije Gornjeg; grnčarija iz kasnog Brončanog doba je pronađena u Donjem Beit Uru, do u Gornjem Beit Uru datira tek od Željeznog doba.

Izraelsko naselje zvano Beit Horon (hebrejski: ) je osnovano godine 1977. u blizini dva mjesta.

Vanjske veze
------------

* Report by Yuval Peleg for the Israeli Antiquities Authority on the discovery of a burial cave in Beit 'Ur al-Tahta Arhivirano 2013-05-18 na Wayback Machine-u
**Winston Bernard Coard** (10. 8. 1944. -) je bivši grenadski marksistički političar i revolucionar, poznat po državnom udaru kojim je godine 1983. svrgnut tadašnji premijer Maurice Bishop. 

S Bishopom se Coard bio sprijateljio u ranoj mladosti, kada su obojica otkrili sklonost radikalnoj ljevici. Zajedno s njim je godine 1962. osnovao Grenadsku skupštinu omladine za istinu, a nakon toga otišao studirati sociologiju i ekonomiju na Univerzitetu Brandeis gdje se priključio KP SAD. Potom je studirao političku ekonomiju na Univerzitetu Sussex gdje se priključio KP Velike Britanije. Poslije završetka studija je od 1972. predavao na karipskim univerzitetima, prije nego što se 1976. vratio na Grenadu i priključio ljevičarskoj stranci Pokret New Jewel (NJM). Kada je NJM 1979. izvršio državni udar s kojim je svrgnut premijer Eric Gairy te formirao Narodnu revolucionarnu vladu na čelu s Bishopom, Coard je postao njen potpredsjednik. 

Coard se s vremenom počeo razilaziti s Bishopom, koji je nastojao da revolucionarna Grenada vodi nesvrstanu politiku, umjesto da se čvrsto veže uz Istočni blok. To je eskaliralo početkom oktobra 1983. godine kada je zajedno s većinom vodstva NJM dao ultimatum Bishopu da odstupi ili da zajedno s njim dijeli vlast. Bishop je odbio, nakon čega je stavljen u kućni pritvor. 19. oktobra su širom Grenade izbile masovne demonstracije potpore Bishopu, a prilikom čega je Bishop oslobođen iz pritvora. Međutim, samo nekoliko sati kasnije, jedinice Narodne revolucionarne armije (PRA) vjerne Coardu su razbile demonstrante, zarobile Bishopa i njegove pristaše te ih strijeljale. Istog dana je sam Coard svrgnut od strane generala Hudsona Austina koji je formirao vojnu huntu. Ona je, pak, svrgnuta kada su se šest dana kasnije na Grenadu iskrcali američki marinci. Tada je Coard zajedno sa suradnicima uhapšen.

Coard je postao jedan od optuženika na sudskom procesu zvanom Grenadskih 17, gdje je 1986. godine osuđen na smrt zbog ubistva Bishopa i drugih zločina. Godine 1991. mu je kazna preinačena u doživotni zatvor. U septembru 2004. je zatvor gdje je izdržavao kaznu pogodio uragan Ivan, ali Coard, za razliku od drugih zatvorenika, nije iskoristio priliku za bijeg, objasnivši to naknadno željom da "spere ljagu sa svog imena". Godine 2007. je britanski Tajni savjet prihvatio Coardovu žalbu temeljem koje je naloženo novo suđenje, a na kome je Coard dobio 30 godina zatvora. Coard je iz zatvora pušten 5. septembra 2009.

Bernard Coard ima troje djece - Sola Coard (1971 -), Abiola Coard (1972 -) i Neto Coard (1979 -).

Vanjske veze
------------

* The Grenada Revolution Online
* The Lost Bishop Photos Arhivirano 2010-12-01 na Wayback Machine-u
* Interview with Bernard Coard 2005 Arhivirano 2006-10-21 na Wayback Machine-u
Betina špilja.
**Betina špilja** je šljunčana plaža u Dubrovniku koja se nalazi u špilji između vile Šeherezada i plaže Gjivovići. Plaža je dobila ime po nadimku Bete, kako su zvali velikog dubrovačkog znanstvenika Marina Getaldića, koji je u špilji vršio razne optičke pokuse i istraživanja. Na plažu se ne može doći kopnenim putem, već isključivo morskim. Kako je špilja okrenuta prema jugoistočnoj strani, u popodnevnim satima uopće nema sunca, pa je tamo hladnije nego u zatvorenom prostoru s klima uređajem.

Najbliže za doplivati do nje je s plaže Gjivovići, a postoji mogućnost vožnje kanuom do špilje uz pratnju vodiča. Pošto se na plažu ne može doći kopnenim putem, nikad nema puno kupača. Potpuni je mir i tišina, a osjećate se kao odvojeni od svijeta. Proslavljeni hrvatski tenisač i osvajač Wimbledona Goran Ivanišević je upravo iz tih razloga, tijekom boravka u Dubrovniku, dolazio sa svojom obitelji u Betinu špilju kako bi se na miru kupao.

U ovoj špilji se gnijezde golubovi, pa ako nikad niste vidjeli malog goluba, ovo je pravo mjesto za to. Spominje je Dragutin Franić u svojoj putopisnoj knjizi (str. 156.).
**Dunja** (*Cydonia oblonga*) je jedina vrsta roda Cydonia (Maloideae, Rosaceae). Njeno botaničko ime potiče od grčkog grada Kydonia (danas Hanija) na sjeverozapadu ostrva Krita. U Jermeniji i Iranu dunja se može naći u prirodi.

Opis
----

Plod dunje
Stablo dunje je 4 do 6 m visoko drvo koje se može naći u Aziji i Evropi. Cvjeta u maju i junu i ima bijele do ružičaste cvjetove. Latice cvjetova su duge između 2 i 5 cm. Pošto se u toplijim predjelima bolje osjeća, kultiviše se najčešće u vinogradarskom okruženju.

Plod dunje je sličan plodu jabuke ili kruške (odakle i potiču dvije sorte dunje; jabukolika i kruškolika). Od dunja je moguća priprema kompota, želea, kao i sokova.

Dunje se često sade u podnožjima drveta kruške i drugih visokih voćnih stabala i rađaju nakon 4 do 8 godina. Razmnožavanje putem pelcera i ukrštanjem uspijeva samo ponekad.

Plod dunje sadrži veoma puno vitamina C, zatim kalijum, natrijum, cink, gvožđe, bakar, mangan, pektin i druge organske i neorganske kiseline. Sjeme dunje sadrži različite sluzi, ulja kao i otrovni cijanid glikozid (Cyanid-Glykosid).

Simbolika
---------

Dunja važi kao simbol ljubavi, sreće, plodnosti, pameti, ljepote, postojanosti i neprolaznosti.

U antičkim legendama, dunjom su bogovi određivali sudbine. Ona je bila plod Afrodite i Geje. Paris ju je, po obećanju lijepe Helene, predala Afroditi kao najljepšoj od svih boginja.

Sastav i upotreba
-----------------

Ima oko 20% sluzi, pektina, oko 8% raznih šećera, oko 1% jabučne kiseline, 15% masnog ulja, amigdalina (0,5%) emulzina, protida i tanina.

Upotrebljava se kao sluzavo sredstvo za izradu emulzija i mikstura protiv kašlja, kao voda za obloge, protiv opekotina, za kozmetiku i u industriji. Danas se bez razloga upotrebljava mnogo manje nego ranije. Grci i Rimljani su dunju mnogo cijenili kao blago sretstvo protiv proliva (tanin i sluz). Prisutna cijanovodonična kiselina u sjemenu čini da lokalno anestezira. Ako se za izradu sluzi upotrebi zdrobljeno sjeme, u njemu može biti toliko ove kiseline, da se mogu pojaviti i slučajevi trovanja. Zato sluz treba praviti od cijelog sjemena, ako se ne želi istovremeno dejstvo sluzi i cijanovodonične kiseline.

U industrijskim zemljama dunjino sjeme se sve više upotrebljava.

Izvori
------

1. ↑  Potter, D. et al. (2007). Phylogeny and classification of Rosaceae. *Plant Systematics and Evolution*. 266(1–2): 5–43.
**Eakid** (grčki: ; ? - 313. pne.) bio je epirski kralj (331-316, 313. pne.). Bio je sin kralja Arimbe i unuk Alkete I. Na prijestolje je došao nakon što mu je u Italiji ubijen rođak Aleksandar I. Oženio se za Ftiju, kći Menona iz Farsala, te je s njom imao sina Pira te kćeri Deidamiju i Trojadu. Na početku perioda dijadoha su u Epiru utočište pronašli Olimpijada, majka Aleksandra Velikog, kao i Aleksandrova udovica Roksana i njen sin Aleksandar IV. Kada je godine 317. pne. za vrijeme drugog rata dijadoha u Epiru pronašao utočište regent Poliperhon, Eakid je s njim, isto kao i s Olimpijadom i Roksanom sklopio savez protiv Kasandra te napao Makedoniju. Invazija je nakon početnih uspjeha propala, jer su se Epiroti pobunili protiv Eakidove vlasti i natjerali ga u progonstvo. Godine 313. pne. Eakid se vratio, ali je na njega Kasandar poslao vojsku svog brata Filip. Eakid je poražen u bitci u kojoj je poginuo.

Vanjske veze
------------

* The Ancient Library - Aeacides Arhivirano 2007-09-08 na Wayback Machine-u
**Ealdorman** (staroengleski: *ealdorman*, današnji engleski "*elder man*", doslovno na srpskohrvatskom jeziku: "*stariji čovjek*") je izraz kojim se označavalo visokog kraljevskog dužnosnika i priorskog magistrata anglosaskog shirea ili skupine shirea (grofovija), najznačajnije upravne jedinice anglosaske države. Postojao je od 9. stoljeća do 11. stoljeća poslije Krista, do vremena kralja Knuta.

Njemački oblik od *ealdormana* je "Aldermann", prijevod od latinskog *comes*.

### Earl

Ka kraju 10. stoljeća, izraz ealdorman je postupno nestajao, ustupajući mjesto *eorlu*, vjerojatno jer je na nj utjecao danski izraz *jarl*, koji je evoluirao u suvremeni engleski earl. Analogni izraz u engleskom je ponekad count (grof), iz francuskog comte, koji je došao iz latinskog *comes*. Ealdormane se može smatrati kao rane engleske earlove, a njihove ealdormanry-je (ealdormanry, ista značenja kao earldom) su postala velike grofovije (*earldomi*) u anglodansko i anglonormanskoj Engleskoj.

*Ealdormancy* je bilo anglosasko vladajuće tijelo koje je obuhvaćalo nekoliko shireova, a koje je činio jedan ili više ealdormana.

### Alderman

Iako se earlove može smatrati nasljednike ealdormana, riječ *ealdorman* nije nestala, nego je preživjela sve do današnjih vremena u obliku alderman. Ipak, taj je izraz razvio drugo značenje koji ima malo toga s ealdormanima.

Povezano
--------

* Ältermann, Altermann, Oldermann, Aldermann, Eldermann
* thegn
* thane (Škotska)
* earlovi, ealdormani i high-reevovi Bamburgha

Literatura
----------

* Loyn, Henry R.. "The term *ealdorman* in the translations prepared at the time of King Alfred." *English Historical Review* 68 (1953.): 513-25.
* Pelteret, David A.E. "The *Earldormen* of Alfred’s Reign." Available from the *Prosopography of Anglo-Saxon England* Arhivirano 2009-09-20 na Wayback Machine-u
* Stenton, Sir Frank M. *Anglo-Saxon England Third Edition*. Oxford University Press, 1971.
* Williams, Ann. *Kingship and Government in Pre-Conquest England, c.500–1066*. London, 1999..
* Karl-Friedrich Krieger u.a.: Geschichte Englands von den Anfängen bis zum 15. Jahrhundert. 3. izd. Beck, München 2002. ISBN 3-406-33004-5
**Carol Connors** (13. novembar 1952 - ) je bivša američka pornografska glumica, najpoznatija po nastupu u svom prvom filmu *Duboko grlo*, gdje je tumačila sporednu ulogu bolničarke. Kao i njeni partneri iz filma, Linda Lovelace i Harry Reems, je tokom sljedećih nekoliko godina uživala status svojevrsnog celebrityja, te ju je sredinom 1970-ih poznati televizijski producent Chuck Barrie nekoliko puta angažirao u svojoj zabavnoj emisiji *Gong Show*. Connors će poslije te nastupe parodirati u svom porno-filmu *Candy Goes to Hollywood* 1979. godine.

Početkom 1980-ih se počela povlačiti iz posla. Udana je za pornografskog glumca Jacka Bircha, sa kojim je dobila kćer Thoru Birch, danas uglednu hollywoodsku mainstream glumicu.

Izvori
------

1. ↑  Sharbutt, Jay, *Young Gong Show Introducer Carol Connors Rings Bell*, Associated Press as published in the Ocala Star-Banner, 13 February 1978. pristup 24. I 2013.

Vanjske veze
------------

* Carol Connors na IMDb-u (`en`)
* Carol Connors na Internet Adult Film Database
* Carol Connors na Adult Film Database
Jean-Michel Moreau le Jeune: Eak i Telamon, njegov sin
**Eak** ili **Ajakos** (grč. *Αἴακος*, *Aiakos*) u grčkoj mitologiji bio je kralj Egine. Jedan je od tri suca u Hadu, zajedno s Minosom i Radamantom.

Mitologija
----------

Eak je bio naširoko poznat kao brižan i pravedan vladar. Toliko je bio poznat po tome da je nakon svoje smrti bio postavljen za jednog od tri suca u podzemlju, skupa s Minosom i Radamantom. Eak sudi Europljanima (Grcima), Radmant istočnjacima, a Minos ima odlučujući glas; kako govori Platon u djelu *Gorgija*. Aleksandar Veliki vukao je po svojoj majci porijeklo od Eaka. Eak je sin Zeusa i nimfe Egine, kćeri riječnog boga Azopa. Kad mu je kraljevstvo poharala kuga, molio se ocu Zeusu za pomoć koji je pretvorio ondašnje mrave u ljude Mirmidonce, kao što govori Ovidije u 7. knjizi svojih *Metarmorfoza*. Jednom je za vrijeme suše molio oca Zeusa za pomoć koji mu je poslao kišu, a on je sagradio hram u Egini Zeusu te je pomogao Posejdonu i Apolonu da sagrade trojanske zidine. Po svojoj ženi Endejidi, bio je Telamonov i Pelejev (Ahilejev otac) otac. Psamati mu je rodila Foka.

Literatura
----------

* Platon: *Gorgija*
* Ovidije: *Metamorfoze*
* Aristofan: *Žabe*
* Izokrat: *Evagoras*

Vanjske veze
------------

* Eak u klasičnoj literaturi i umjetnosti]
* Eak u grčkoj mitologiji

***Eak*** na Wikimedijinoj ostavi
Glavne etničke grupe u Pakistanu i susjednim područjima iz 1980. godine; **Beludžistan** je označen ružičastom bojom
**Beludžistan** ili **Balučistan** (bal./pašt./urdu/perz. بلوچستان) je regija koja se nalazi na Iranskoj visoravni u Južnoj Aziji, na području Irana, Pakistana i Afganistana. Područje je nazvano prema Beludžima, iranskom narodu koji se doselio na to suho područje oko 1000. pne. Danas se svi stanovnici regije nazivaju Beludžima (ili Balučima), bez obzira govore li beludžijskim (balučkim) ili nekim drugim jezikom karakterističnim za to područje, kao što su paštunski, perzijski, hazaragi ili brahui. Južni dio Beludžistana poznat je kao Makran.

Veze
----

* Baluči (Beludži)
* Balučistan (Pakistan), jedna od osam pakistanskih pokrajina
* Sistan i Balučistan, jedna od 31 iranske pokrajine

Vanjske veze
------------

* (`en`) Encyclopædia Britannica *Balochistan*
* (`en`) Encyclopædia Britannica *Balochistan Plateau*

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Beludžistan** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85011394
* GND: 4005457-3

 |
**Edison Chenfil James** (Marigot, 18. oktobar 1943 -) je dominički poduzetnik i političar, koji je bio premijer Dominike od 14. juna 1995. do 3. februara 2000. 

Prije ulaska u politiku se istakao kao uspješan direktor Dominica Banana Marketing Company, te znatno pridonio da se otok oporavi od posljedica uragana David. S vremenom je postao sve kritičniji prema politici premijerke Eugenije Charles te godine 1988. bio među osnivačima Jedinstvene radničke partije (UWP). Ona je na izborima 1990. osvojila 6 od 21 mjesta u Domu skupštine a James postao službeni vođa opozicije.

Godine 1995. UWP je osvojila 11 od 21 mjesta te preuzela vlast, a James postao premijer. Pod njegovim mandatom Dominika se nastavila razvijati, ali je UWP-ova vlada bila pod optužbama za korupciju, kao i doživjela kritike zbog pokušaja da diversificira ekonomiju s industrijskim postrojenjima odnosno nudi vlastito državljanstvo bogatim izbjeglicama. Nastojeći maksimalno iskoristiti popularnost i efekte ekonomskog buma, James je početkom 2000. raspisao prijevremene izbore, ali je na njima na iznenađenje svih promatrača poražen te je UWP otada u opoziciji. Godine 2007. je podnio ostavku na mjesto predsjednika UWP.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Eugenia Charles**  |  **Premijer Dominike** 14. jun 1995 - 3. februar 2000, | Slijedi: **Rosie Douglas**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Michael Douglas**  |  **Vođa opozicije** 1. jun 1990 - 14. jun 1995. | Slijedi: **Brian Alleyne**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Rosie Douglas**  |  **Vođa opozicije** 3. februar 2000 - 16. jul 2007 | Slijedi: **Earl Williams**  |

| * p
* r
* u
Šefovi vlade Dominike |
| --- |
| (*Glavni ministri 1960-1967*) Baron • LeBlanc • (*Premijeri 1967-1978*) LeBlanc • John • (*Premijeri 1978–*) John • Seraphin • E. Charles • James • Douglas • P. Charles • Skerrit | Flag of Dominica |

Izvori
------
**Earl Northumbrije** (engleski: ) bila je plemićka titula u kasnoj anglosaksonskoj i ranoj normanskoj Engleskoj (10 - 13. vijek) čiji su nositelji služili kao guverneri na području ranijeg nezavisnog kraljevstva Northumbrija (koje odgovara današnjoj sjeveroistočnoj Engleskoj). Earlovi Northumbrije su bili nasljednici earlova Bamburgha, čije je područje obuhvaćalo područje bivšeg kraljevstva Bernicija, kao i earlova Deire iz vremena nordijske vladavine nad Yorkom. S vremenom je svu vlast nad Northumbrijom preuzela dinastija iz Bernicije, koja se održala do 1041. Međutim, od 1016. je Knut Veliki počeo imenovati earlove s vlašću nad cijelom Bernicijom. U ranom normanskom periodu se upravna cjelina Northumbrije podijelila na earlove Yorka i Northumberlanda.

Earlovi su bili:

* Osulf I (954-963), earl Bernicije od 930
* Oslac od Northumbrije, prognan 975
* Waltheof I (963-995)
* Uhtred Odvažni (1006-1016)
* Eric od Hlathira (1016-1023)
* Siward (1031-1055), bez vazala u Berniciji od 1041.
* Tostig (1055-1065)
* Morcar (1065-1066)
* Copsi (1067)
* Osulf II (1067)
* Gospatric (1067-1068)
* Robert Comine (1068-1069)

*prazno za vrijeme Klanja Sjevera sve do...*

* Gospatric (1070-1072, again
* Waltheof II (1072-1075)
* William Walcher (1075-1080), također knez-biskup Durhama
* Aubrey de Coucy (1080-1086)
* Robert de Mowbray (1086-1095)

*ispražnjeno sve dok Stephen nije bio prisiljen od Davida od Škotske predati je u ruke sljedećim ličnostima ...*

* Henry od Škotske, 1139-1152
* William od Škotske, 1152-1157
	+ ostao bez titule i zemlje od strane Henryja II od Engleske, 1157

*otkupio je Hugh de Puiset, biskup Durhama 1189. godine i držao do 1191.*

*ispražnjena sve do Prvog barunskog rata, kada su je baruni Northumberlanda i Yorka predali u ruke ...*

* Alexander II od Škotske, 1215-1217
	+ predana natrag Henryju III od Engleske, 1217

Povezano
--------

* Popis monarha Northumbrije
* Earl Yorka
* Earl Northumberlanda
Koordinate: 41° 17′ 53" SGŠ, 22° 40′ 49" IGD

**Džumabos** (mak. *Džumabos*, tur. *Cumabosu*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Džumabos je naselje u okviru opštine Dojran.

Prirodni uslovi
---------------

Džumabos je smešten u jugoistočnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Grčkom (6 km istočno od sela). Od najbližeg grada, Đevđelije, naselje je udaljeno 50 kilometara severoistočno.

Naselje Džumabos se nalazi u istorijskoj oblasti Bojmija. Naselje je položeno u omanjoj dolini, u južnoj podgorini planine Belasice, na približno 260 metara nadmorske visine. 

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Džumabos je prema poslednjem popisu iz 2002. godine bio bez stanovnika. Naselje je spontano raseljeno iseljavanjem etničkih Turaka u maticu u drugoj polovini 20. veka.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* dojran-info.com Zvanična stranica opštine Dojran

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Dojran |
| --- |
| **Stari Dojran** • 
Durutlija • 
Đopčelija • 
Kurtamzalija • 
Nikolić • 
Novi Dojran • 
Organdžalija • 
Sevendeklija • 
Sretenovo • 
Furka • 
Crničani • 
Čaušlija • 
Džumabos |
Stela (Louvre)
Još jedan fragment
**Eannatum** bio je sumerski kralj Lagaša za koga historičari drže da je stvorio jedan od prvih imperija u historiji.

Osvajanje Sumera
----------------

Eannatum, unuk Ur-Nanshea, kralja Lagaša koji je bio osvojio cijeli Sumer, uključujući Ur, Nippur, Akshak, Larsu i Uruk, koji je bio kontrolirao Enshakushanna, kralj na Popisu kraljeva. Također je anektirao kraljevstvo Kiš, koje je povratilo nezavisnost nakon njegove smrti. Natjerao je grad Ummu da mu plaća danak, i to tako da je svaka osoba morala platiti određenu količinu žita riznici boginje Nine i boga Ingurise.

Osvajanja van Sumera
--------------------

Eannatum je proširio svoj uticaj van granica Sumera. Osvojio je dijelove Elama, uključujući grad Az na obali Perzijskog zaljeva, te zahtijevao danak od udaljenih gradova kao što je Mari. Međutim, dijelovi tako stečenog imperija su se često bunili. Za vrijeme Eannatumove vladavine su podignuti mnogi hramovi i palače, posebno u Lagašu. Grad Nina, najvjerojatnija preteča Ninive, je ponovno izgrađena, s mnogim kanalima i rezervoarima vode.

Stela lešinara
--------------

Najpoznatiji spomenik Eannatumove vladavine je tzv. *Stela lešinara*, podignuta u čast pobjede nad kraljem Enakalleom od Umme.

Izvori
------

Izvori
------

* „Sumer History". Encyclopedia Britannica. 1911. Pristupljeno 19. 11. 2006.

  



| Sumerski vladari | Kip Gudea, princa Lagaša. |
| --- | --- |
| Alulim | Alalngar | En-men-lu-ana | En-men-gal-ana | Dumuzid Pastir | En-sipad-zid-ana | Emmeduranki | Ubara-Tutu | Ngushur | Kullassina-bel | Nangishlishma | En-tarah-ana | Babum | Puannum | Kalibum | Kalumum | Zuqaqip | Atab | Mashda | Arwium | Balih | En-me-nuna | Melem-Kish | Barsal-nuna | Zamug | Tizqar | Ilku | Iltasadum | Mesh-ki-ang-gasher | Dumuzid Ribar | Ur-Nungal | Udul-kalama | La-ba'shum | Mesannepada | Kubaba | Ur-Zababa | Elulu | Eannatum | En-anna-tum I | Tirigan | Puzer-Mama |


***Eannatum*** na Wikimedijinoj ostavi
**Dušan Lompar** (1913 — 2008), učesnik Narodnosolobodilačke borbe i društveno-politički radnik SFR Jugoslavije.

### Biografija

Rođen je 1913. godine u selu Bokovo, kod Cetinja. Osnovnu školu je završio u rodnom mestu, gimnaziju na Cetinju, a Pravni fakultet u Beogradu.

Za vreme studija uključio se u rad revolucionarnog studentskog pokreta na Beogradskom univerzitetu. Po završetku fakulteta, otišao je u Peć, gde je od 1938. do 1941. godine, radio kao službenik pošte. Pošto je 1940. godine postao član Komunističke partije Jugoslavije (KPJ), tokom boravka u Peći, aktivno je sarađivao sa mesnom partijskom organizacijom, a pre svega sa revolucionarom Miladinom Popovićem.

Posle okupacije Kraljevine Jugoslavije, 1941. godine, uspo je da pobegne iz Peći i izbegne hapšenje. Najpre je otišao u Crnu Goru, a potom u okupirani Beograd. Avgusta 1941. godine, Mesni komitet KPJ za Beograd, ga je zajedno sa suprugom Marijom, tada studentom medicine, uputio u Čačanski partizanski odred „Dragiša Mišović". 

Posle Prve neprijateljske ofanzive i povlačenja glavnine partizanskih snaga u Sandžak, krajem 1941. godine, prešao je u Crnu Goru. Tamo se najpre nalazio u Durmitorskom partizanskom odredu, a potom je 1942. godine učestvovao u formiranju Četvrte crnogorske udarne brigade, u kojoj je obavljao dužnost intendanta brigade. Kasnije tokom rata nalazio se na dužnostima načelnika ekonomskog odeljenja Druge proleterske divizije, načelnika ekonomskog odeljenja Drugog udarnog korpusa i političkog komesara Ekonomske oficirske škole Drugog korpusa. U leto 1944. godine, odlukom Vrhovnog štaba NOV i POJ, posatvljen je za načelnika ekonomskog odeljenja Glavnog štaba NOV i PO Vojvodine, a krajem 1944. za načelnika Povereništva narodne odbrane pri Nacionalnom komitetu oslobođenja Jugoslavije (NKOJ). Potom je bio delegat u Povereništvu industrije i trgovine NKOJ-a.

Tokom rata, prešao je dug ratni put po Srbiji, Bosni, Dalmaciji, Hercegovini, Crnoj Gori i Sandžaku. Pored složenih zadataka na snabdevanju jedinica Druge proleterske divizije i Drugog udarnog korpusa, radio je i na zaštiti i evakuaciji stanovništva, kao i u organizovanju zborova Narodnooslobodilačkih odbora i koferencija. 

Posle oslobođenja Jugoslavije, maja 1945. godine, napustio je vojnu službu i prešao na politički rad. Demobilsan je u činu pukovnika Jugoslovenske armije. Od 1945. godine bio je načelnik Kontrolnog odeljenja u Ministrastvu industrije, a od 1947. godine pomoćnik ministra trgovine i snabdevanja u Vladi FNRJ. Kasnije tokom pedesetih i šesdesetih godina obavljao je niz odgovornih dužnosti u Saveznom izvršnom veću (SIV).

Bio je oženjen sa dr Marijom Lompara (1915 — 1985), lekarkom i učesnicom Narodnooslobodilačkog rata. Umro je 9. 1. 2008. godine u Beogradu i sahranjen je na Novom groblju.

Nosilac je Partizanske spomenice 1941. i drugih jugoslovenskih odlikovanja.

Literatura
----------

* **Jugoslovenski savremenici - Ko je ko u Jugoslaviji**. Hronometar, Beograd 1970. godina.
* Viktor Kučan „**Borci Sutjeske**". „Zavod za udžbenike i nastavna sredstva", Beograd 1996. godina.
Bettino Ricasoli
**Bettino Ricasoli**, (Firenza, 9. ožujka 1809. — Rim, 23. listopada 1880.), bio je talijanski političar, premijer Italije u dva navrata 1861.-1862. i 1866.-1867.

Životopis
---------

Ricasoli je rođen u staroj toskanskoj plemićkoj obitelji. Poslije studija prvo se bavio zemljoradnjom i uzgojom vina. U časopisu "La Patria" 1847. pisao je članke u korist ujedinjenja Italije. Postao je gonfalonijer u svom rodnom gradu, ali poslije pobjede austrijske vojske nad talijanskim ustanicima, ponovo se posvećuje zemljoradnji. 

Ricasoli postaje pristaša Camilla di Cavoura 1859. godine. U kolovozu iste godine postaje guverner Toscane do njenog ujedinjenja sa Sardinijom (ožujak 1860.) Premijer Italije postaje 12. lipnja 1861. naslijedivši Cavoura na toj dužnosti i nastavljajući sa njegovom politikom. 

Giuseppe Garibaldi i Rimsko pitanje su mu u međuvremenu prouzročili poteškoće, tako da napušta premijersku poziciju i na tom mjestu ga u ožujku 1862. zamjenjuje Urbano Rattazzi. Nekoliko godina politički je djelovao u zastupničkom domu. Ricasoli drugi put postaje premijer 20. lipnja 1866. naslijedivši Alfonsa La Marmora na toj dužnosti. Tijekom rata držao je vjerno stranu Pruskoj, ali unutarnja politika donijela mu je neriješive poteškoće. Nakon neuspjele parlamentarne rezolucije, 4. travnja 1867. povlači se iz javnog političkog života. 

Ricasoli je bio ozbiljan, energičan i karakteran državnik. Zastupao je Cavourovu ideju o odvajanju crkve i države.

Vanjske poveznice
-----------------

***Bettino Ricasoli*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Premijeri Italije |
| --- |
| Kraljevina Italija | 
* Cavour
* Ricasoli
* Rattazzi
* Farini
* Minghetti
* La Marmora
* Ricasoli
* Rattazzi
* Menabrea
* Lanza
* Minghetti
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Crispi
* Starabba
* Giolitti
* Crispi
* Starabba
* Pelloux
* Saracco
* Zanardelli
* Giolitti
* Tittoni
* Fortis
* Sonnino
* Giolitti
* Sonnino
* Luzzatti
* Giolitti
* Salandra
* Boselli
* Orlando
* Nitti
* Giolitti
* Bonomi
* Facta
* Mussolini
* Badoglio
* Bonomi
* Parri
* De Gasperi
 |
| Republika Italija | 

* De Gasperi
* Pella
* Fanfani
* Scelba
* Segni
* Zoli
* Fanfani
* Segni
* Tambroni
* Fanfani
* Leone
* Moro
* Leone
* Rumor
* Colombo
* Andreotti
* Rumor
* Moro
* Andreotti
* Cossiga
* Forlani
* Spadolini
* Fanfani
* Craxi
* Fanfani
* Goria
* De Mita
* Andreotti
* Amato
* Ciampi
* Berlusconi
* Dini
* Prodi
* D'Alema
* Amato
* Berlusconi
* Prodi
* Berlusconi
* Monti
* Letta
* Renzi
* Gentiloni
* Conte
* Draghi

 |
**Manastir Džvari**, *gruz. ჯვრის მონასტერი*, je gruzijski pravoslavni manastir iz 6. stoljeća, blizu Mchete u istočnoj Gruziji. Zajedno s drugim povijesnim strikturama Mchete uvršten je na UNESCO-v popis svjetske baštine.

Džvari Manastir se nalazi na stjenovitoj planini na ušću rijeka Mtkvari i Aragvi, s pogledom na grad Mchetu, bivšeg glavnog grada Kraljevine Iberije. Prema starim izvorima, manastir je sagrađen na mjestu gdje se nalazio veliki drveni križ, koji je podignut na mjestu jednog poganskog hrama u ranom 4. stoljeću, u vrijeme kada se kralj Mirijan III. preobratio na kršćanstvo. Za križ se smatralo da radi čuda, pa je privlačio hodočasnike iz raznih krajeva Kavkaza. Crkvica je podignuta nad ostatcima drvenog križa oko 545. godine pod nazivom "mala crkva Džvari". Za sadašnju zgradu, ili "veliku crkvu Džvari" smatra se da je podignuta između 590. i 605. godine, od strane Stjepana I. Iberijskog. To se temelji po natpisu koji se nalazi na pročelju, gdje su navedeni glavni graditelji crkve: Stjepan patricij, Demetro hipaton i Adarnaz hipaton. Profesor Cyril Toumanoff ne slaže sa ovim stavom, a identificira te pojedince kao Stjepana II, Demetra (brata Stepana I.) i Adarnaza II. (sin Stepana II.)

Važnost Džvari kompleksa povećao se s vremenom i privukao brojne hodočasnike. U kasnom srednjem vijeku, kompleks je bio utvrđen kamenim zidom i vratima, čiji ostaci su opstali. Tokom sovjetskog razdoblja, crkva je sačuvana kao nacionalni spomenik, ali pristup je otežan zbog jakih mjera sigurnosti obližnje vojne baze. Nakon osamostaljenja Gruzije, zgrada je vraćena u aktivnu vjersku upotrebu. Džvari je uvršten, zajedno s ostalim spomenicima Mchete, 1994. godine na UNESCO-v popis svjetske baštine.

Tokom stoljeća strukture Džvarija su pretrpjele štetu od kiše i vjetra, erozije i neadekvatnog održavanja. Godine 2004. Džvari je uvršten u Popis za nadzor svjetskih spomenika od strane Zaklade svjetskih spomenika.

* Manastir Džvari
* 
* 
* 
* 
* 
*

Izvori
------

1. ↑  Rapp, Stephen H. (2003), *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, str. 344. Peeters Bvba ISBN 90-429-1318-5.

Literatura
----------

***Džvari*** na Wikimedijinoj ostavi

* Abashidze, Irakli. Ed. *Georgian Encyclopedia. Vol. IX.* Tbilisi, Georgia: 1985.
* ALTER, Alexandre. *A la croisée des temps.* Edilivre Publications: Paris, - (novel)- 2012. ISBN 978-2-332-46141-4
* Amiranashvili, Shalva. *History of Georgian Art.* Khelovneba: Tbilisi, Georgia: 1961.
* Grigol Khantsteli. *Chronicles of Georgia.*
* Rosen, Roger. *Georgia: A Sovereign Country of the Caucasus.* Odyssey Publications: Hong Kong, 1999. ISBN 962-217-748-4
**Dušan Kozić** (8. decembar 1958. Ljubinje, Jugoslavija) je bivši srpski političar i predsednik Vlade Republike Srpske.

Biografija
----------

Rođen je 8. decembra 1958. godine u Ljubinju, Jugoslavija. Do početka raspada Jugoslavija se bavio privatnim ulaganjima. Početkom 1992. je izabran u glavni odbor Srpske demokratske stranke za oblast istočne Hercegovine. Dušan Kozić je bio predsednik Vlade Republike Srpske, a na tom položaju je bio od 18. avgusta 1994. do 16. oktobra 1995. godine. Banjalučki mediji su ga optužili da je za vrijeme svog mandata 28. februara 1995. godine za 60 miliona dolara u ime Vlade Republike Srpke prodao Rafineriju nafte Brod poznatom trgovcu oružjem liberijske firme „Orbal marketing servis". Osim optužbi u štampi, nikada nije dokazano da je ugovor o prodaji potpisan niti je Rafinerija nafte Brod prodata ovoj firmi. Dušan Kozić je jedan od osnivača i članova Upravnog odbora Društva za upravljanje investicionim fondovima „Nimako" iz Banje Luke, koje je osnovano 2007. godine.

Vidi još
--------

* Predsednik Vlade Republike Srpske
* Vlada Republike Srpske

Spoljašnje veze
---------------

* Vlada Republike Srpske (`sh`)
* Glas Srpske: Političari Republike Srpske Arhivirano 2011-05-30 na Wayback Machine-u (`sh`)

| * p
* r
* u
Predsjednici vlada Republike Srpske |
| --- |
| Branko Đerić  **•**  Vladimir Lukić  **•**  Dušan Kozić  **•**  Rajko Kasagić  **•**  Gojko Kličković  **•**  Milorad Dodik  **•**  Mladen Ivanić  **•**  Dragan Mikerević  **•**  Pero Bukejlović  **•**  Milorad Dodik  **•**  Aleksandar Džombić  **•**  Željka Cvijanović | Flag of Republika Srpska |
Logo programa ERASMUS
**ERASMUS** je program akademske razmene koji je današnja Evropska unija pokrenula 1987. godine. Od januara 2014. novi program pod nazivom **ERASMUS plus** objedinio je sve programe EU u polju obrazovanja i neformalnog obrazovanja, treninga, mladih i sporta. ERASMUS je od 1994. pa sve do 1999. bio deo **Socrates programa** zajedno sa nekoliko drugih programa unije. Od 2000. Socrates program postao je **Socrates II**, a od 2007. do 2013. program Socrates II zamenjen je Programom celoživotnog obrazovanja 2007-2013.. Program je namenjen mobilnosti u oblasti visokog obrazovanja, namenjen student ima, profesorima i visokoškolskim institucijama. U programu učestvuje ukupno 32 evropske zemlje.

Studentima visokoškolskih ustanova, u državama koje u programu učestvuju, ERASMUS omogućuje studiranje u drugoj državi u trajanju od 3 do 12 meseci. Iako središnji deo ovoga programa zauzima razmena studenata među univerzitetima država ERASMUS programa, on takođe podstiče i razmenu profesora, transnacionalni razvoj nastavnih programa i panevropske tematske mreže.

Tokom 1989. godine Biro za implementaciju Erasmus programa pozvao je 32 bivša Erasmus studenta na evaluacioni sastanak u Gentu u Belgiji. Nedostatak vršnjačke podrške izdvojen je kao glavno pitanje, ali je takođe bio i pokretačka snaga prilikom stvaranja Erazmus studentske mreže (Erasmus Students Network). Organizacija podržava studente iz programa Erasmus i drugih bilateralnih sporazuma i sarađuje sa nacionalnim agencijama kako bi šružila podršku međunarodnim studentima. Od 23. jula 2020. godine, Erasmus studentska mreža sastoji se od 534 lokalna udruženja („sekcije") u 42 zemlje, uključijući i Srbiju i ima više od 15.000 volontera širom Evrope.

Spoljašnje veze
---------------

* The Erasmus+
* Erasmus Students Network