recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marina Sumić** (Split, 18. kolovoza 1991.) hrvatska je taekwondašica i aktualna svjetska i europska doprvakinja u kategoriji do 62 kg. Članica je zagrebačkog kluba Metalac. Najveći su joj uspjesi karijere zlato na Europskom prvenstvu U-21 u Ukrajini 2010. godine te srebra na Svjetskom prvenstvu 2011. godine u južnokorejskom Gyeongjuu i na Europskom prvenstvu 2012. u Manchesteru.

Životopis
---------

Marinin otac Stipe je stomatolog i tijekom 1980-ih prvak bivše države u budokaiju, a majka Nada je poduzetnica. Obitelj je u Marininom ranom djetinjstvu iz Brela odselila u Zagreb. Sumić je počela trenirati taekwondo sa šest godina u TKD klubu Metalac u Zagrebu, gdje i danas trenira kod Marka Novaka.

Za crni pojas Marina je položila 2005. godine. Višestruka je državna prvakinja u kadetskoj konkurenciji, a srebrnu je medalju osvojila 2005. na kadetskom prvenstvu Europe. Na Juniorskom prvenstvu svijeta 2006. osvojila je brončanu medalju, a na Juniorskom prvenstvu Europe 2007. bila je srebrna. Prvi međunarodni seniorski nastup Sumić je okrunila pobjedom na Croatia Open 2008. dok je na EP do 21 godine osvojila zlatnu medalju.

Sumić je na Svjetskom prvenstvu u Južnoj Koreji 2011. do finala stigla nakon što joj je Kanađanka Karine Sergerie predala polufinalni meč bez borbe. U finalu je poražena od Tajlanđanke Rangsiye Nisaisom sa 1:3.

Izvori
------

1. ↑  Profil Marine Sumić
2. ↑  Nespremna Marina Sumić osvojila srebro na EP-u u Manchesteru!, vecernji.hr, 3. svibnja 2012.
3. ↑  Sumić: Neću slaviti srebro jer ovo je samo početak, vecernji.hr, 4. svibnja 2011.
4. ↑  Marina Sumić prvakinja Europe, budosport.hr
5. ↑  Marina Sumić osvojila svjetsko srebro!
Karta Prespanskog jezera i Male Prespe
**Mala Prespa** (grčki: Λίμνη Μικρή Πρέσπα, albanski: *Liqeni i Prespës së vogël*) je jezero na granici između Grčke i Albanije, koje leži južno od većeg Prespanskog jezera, od kojega ga dijeli samo mala prevlaka.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mala Prespa leži u Prespanskoj kotlini pored grada Florine, većim dijelom se nalazi u Grčkoj (43,5 km²) a manjim u Albaniji (3,9 km²). Sliv jezera je 189 km², od toga je 138 km² u Grčkoj, te 51 km² u Albaniji. I Mala Prespa je dio Parka prirode Prespa, zajedno sa većim Prespanskim jezerom. Park se prostire na 2.000 km² u tri države, kojeg su zajednički osnovale vlade Makedonije Grčke i Albanije.

Mala Prespa leži na nadmorskoj visini od 853 m i okruženo je visokim planinama, veće sjeverno Prespansko jezero leži 4 metra niže (849 m). Jezero Mala Prespa ima površinu od 45,39 km², dugo je 10,6, i široko 6,6 km. Prosječna dubina jezera je 6,7 m, a maksimalna 7,7 m. Ljetna temperatura vode kreće se od 21 °C do maksimalno 28 °C. zimi se jezero često zaledi.
Na Maloj Prespi postoje dva jezera Agios Achilleios (sv. Ahilej) i Vidronisi. Na otoku Agios Achillios je car Samuilo u 10. vijeku podigao utvrdu i crkvu sv.Ahileja iz Larise. Ostatci crkve koja je dograđivana u kasnijim vremenima vidljivi su i danas.

Hidrološke karakteristike
-------------------------

Jezero dobija vode od nekoliko vodotoka, najveći je Paliorema ili Agios Germanos (Stara reka) koji je 1936 skrenuta prema Prespanskom jezeru. Nakon toga prokopan je kanal sa ustavom, koji povezuje dva jezera. Kad je 1953 isušeno jezero Malik kod Korçë u Albaniji, prokopan je kanal na albanskoj strani do rijeke Devol za navodnjavanje polja kod Korçë. Kao rezultat toga, danas je južni dio jezera prilično zagađen erozivnim materijalom koji nanosi rijeka Devol, i sav je obrastao u trsku. 
Vode iz Male Prespe većinom otiču preko kanala u Prespansko jezero, a odatle podzemnim kanalima u Ohridsko jezero, tako da se vode Male Prespe obnavljaju svake 3,4 godine.

Flora i fauna
-------------

Mala Prespa zajedno s Prespanskim jezerom formira jedinstveni ekosistem. Uz jezera i okolna blata žive vidre (Lutra lutra) dvije vrsti kornjača, 9 vrsti guštera i 10 vrsti zmija. Jezero nema puno vrsti riba, ali ima puno zooplaktona.
Mala Prespa je jedno od najvažnijih staništa za gnježdenje pelikana, od običnih (Pelecanus onocrotalus) do bjeloglavih (Pelecanus crispus). Danas u Parku prirode Prespa živi 1000 parova bjeloglavih pelikana, što je najveći broj u Evropi.

Izvori
------

1. 1 2 3  N. T. Skoulikidis, I. Bertahas, T. Koussouris: The environmental state of freshwater resources in Greece (rivers and lakes). Environmental Geology 36 (1–2) November 1998. S. 1 ff.
2. ↑  E. Michaloudi, M. Zarfdjian and P. S. Economidis: The zooplankton of Lake Mikri Prespa (Hydrobiologia Volume 351, Numbers 1-3, 77-94, DOI: 10.1023/A:1003008306292) Sa portala springerlink.com, pristupljeno 13.11.2010.[*mrtav link*]

Eksterni linkovi
----------------

***Mala Prespa*** na Wikimedijinoj ostavi

* Prekogranični park prirode Prespa Arhivirano 2009-03-30 na Wayback Machine-u (`en`)
**Krutost** možemo definirati kao otpornost na deformaciju i matematički ju definiramo kao odnos sile {\displaystyle \mathbf {} F} koja uzrokuje deformaciju i same deformacije {\displaystyle \mathbf {} x}.

{\displaystyle k={F \over x}}
Iz definicijske je jednadžbe jasno da je mjerna jedinica za krutost njutn po metru [**N/m**] što znači da je to veličina koja govori kolika je sila potrebna da bi se postigla jedinična deformacija. Ova je veličina od velike važnosti u primjenjenim znanostima strojarstvu, brodogradnji i građevinarstvu te je jedan od temeljnih pojmova u fizici čvrstog tijela.

O krutosti ima smisla govoriti samo kod čvrstih tvari s obzirom da tekućine i plinovi nemaju stalan oblik zbog slabijih međumolekularnih sila. Važno je shvatiti da krutost ovisi o nekoliko faktora: materijal tijela, geometrija tijela ili sustava (oblik i dimenzije) te vrsta opterećenja. Uzmimo za jednostavan primjer jedan štap učvršćen na svom kraju i opterećen tlačnom silom na svom drugom kraju, koja se poklapa s uzdužnom osi štapa. Svakome je jasno da će se uslijed takvog opterećenja štap sabiti, tj. javit će se deformacija. Kolika će ta deformacija biti ovisi o tome koliko je štap aksijalno krut. Tako će se za istu silu i iste dimenzije čelični štap manje sabiti nego drveni štap, s obzirom da je čelik čvršći od drveta. Uzmemo li istu silu i dva čelična štapa različitih dimenzija, manje će se sabiti štap koji ima veću površinu poprečnog presjeka. Uzmemo li isti štap i opteretimo li ga silom istog intenziteta, ali okomitom na njegovu uzdužu os, iznos deformacije će biti drugačiji jer je i fleksijska krutost (krutost na savijanje) drugačija od aksijalne krutosti.

Općenito, mogu se definirati tri vrste krutosti

* aksijalna [**N/m**]
* fleksijska (krutost na savijanje) [**N/m**]
* torzijska (krutost na uvijanje) [**Nm/rad**]

U slučaju torzije (uvijanja), štap je opterećen momentom čiji se vektor poklapa s uzdužnom osi štapa, tj. opterećen je momentom koji djeluje u ravnini okomitoj na uzdužnu os štapa. 

Iz izloženog je vidljivo da krutost nije jednostavno i jednoznačno svojstvo te da izračun krutosti za složenije strukture može biti vrlo zahtijevan posao. 

  

Veličina recipročna krutosti je **podatljivost** i računa se kao

{\displaystyle \mathbf {} s={1 \over k}={x \over F}}
Mjerna jedinica je [**m/N**] i ta nam veličina govori kolika će se deformacija javiti pri opterećenju jediničnom silom. Analogno torzijskoj krutosti, torzijska podatljivost se izražava u radijanima po njutnmetru [**rad/Nm**].

Povezani pojmovi
----------------

* Deformacija
* Naprezanje
**Maksim** (*Maximus*, ? - 422?), također poznat i kao **Maksim Tiran** (*Maximus Tiranus*) bio je rimski uzurpator iz Hispanije. Godine 408. je Hispaniju zauzeo Konstantin, uzurpator koji se pobunio protiv zapadnorimskog cara Honorija. Međutim, već sljedeće godine je Geroncije, Konstantinov general na čelu trupa u Hispaniji, otkazao Konstantinu poslušnost i kao novog cara istakao Maksima. Geroncijeve trupe su iz Hispanije napale Konstantina u Galiji i nanijele mu poraz, ali ga nisu uništile. Vidjevši kako su dvije suparničke pobunjeničke vojske iscrpljene, Honorije je poslao svog vojskovođu Konstancija u protivnapad; on je uspio poraziti obojicu. Nakon Geroncijeve smrti u bitci kod Arlesa 411. Maksim se predao Honoriju; život mu je pošteđen nakon što je pristao da se povuče u samostan.

Godine 420. je još jedan Maksim iz Hispanije sebe proglasio carem; pogubljen je 422. Historičari nisu sigurni da li je riječ o istoj osobi.

Izvori
------

* Elton, Huges, "Maximus (409-422 A.D.)", *De Imperatoribus Romanis*

Eksterni linkovi
----------------

* Coins of Maximus
**Guillaume IV** (Vilim; 937 – 3. februar 994), poznat po nadimku **Fierebras** ili **Fierebrace** ("Ponosna ruka" na francuskom *Fier-à-bras* ili *Fièrebrace*, od latinskog *Ferox brachium*) bio je vojvoda Akvitanije i grof Poitoua od 963. do povlačenja 990.

Teritorije je naslijedio od oca Guillaumea III, koji se povukao u opatiju Saint-Cyprien u Poitiersu, ostavivši upravu Fierebrasu. Majka mu je bila Gerloc, kćer vojvode Rolloa od Normandije. Sestra mu je bila Adelaide, supruge Huga Capeta, kralja s kojim se Guillaume kasnije borio za svoje vojvodstvo. Početak vladavine su mu obilježili brojni ratovi, najčešće protiv grofova Anjoua, najprije Geoffreya Sivoplaštog, koji je zauzeo Loudun.

Godine 988. je odbio priznati Huga Capeta kao novouzabranog kralja Francuske te s njim krenuo u ratu. Capet je bio dobio Akvitaniju od kralja kralja Lothair prije nego što se Lothair bio pomirio sa Guillaumeovim ocem. Capet je bez obzira na to nastavio prisizati vojvodstvo te ju je iste godine napao. Kraljevska vojska je razbijena u dolini Loirea. Guillaume je tada kod sebe primio Louisa, sina Charlesa od Donje Lorene, posljednjeg legitimnog karolinškog nasljednika. Smjestio ga je u palaču Poitiers i prema njemu se odnosio kao francuskom monarhu.

Godine 968. se oženio za Emma ili Emmeline, kćer Theobalda I od Bloisa i Luitgarde od Vermandoisa. Brak je bio buran, prije svega zbog Guillaume sklonosti drugim ženama i lovu na divlje životinje. Na kraju se ipak, slijedeći očev primjer, povukao u samostan ostavivši Emmi da vlada u ime njegovog sina Guillaumea do 1004. Njihov drugi sin Ebles je umro iza 997.

Izvori
------

1. ↑  *Nouvelle Biographie Générale*. Datum 5. februara 995, najvjerojatnije potiče od Owen.

Literatura
----------

* Owen, D. D. R. *Eleanor of Aquitaine, Queen and Legend*. 1993.
* *Nouvelle Biographie Générale*. Paris, 1859.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Guillaume III** | **vojvoda Akvitanije**963 – 995 | Slijedi:**Guillaume V** |
| **Grof Poitiersa**963 – 995 |
novac Maksimina Daje
**Maksimin Daja** ili**Gaj Valerije Galerije Maksimin** (rođen novembra 270. godine, umro leta 313. godine) bio je rimski car, poznat pod svojim nadimkom Daja, kojeg je poneo iz seljačkog detinjstva. On je bio rođen na istoku današnje Srbije, na istoku provincije Gornja Mezija. Njegov rođak je bio car Galerije. 

Galerije je stekao ugled zahvaljujući svojoj vojničkoj karijeri, a kada je njegov ujak Galerije dobio titulu cezara, započeo je njegov uspon. 

308. godine kada je Licinije postao avgust, Maksimin Daja je zahtevao isti položaj i za sebe. I zaista, postao je avgust 310. godine, uz pomoć sopstvenih vojnika. Kada je umro Galerije, 311. godine, Maksimin Daja je dobio upravu nad provincijom Azijom. Maksimin Daja je kasnije sklopio savez sa Maksencijem koji je kontrolisao Italiju. 313. došlo je do otvorenog razlaza između Licinija i Maksimina Daje. Došlo je do rata i Maksimin Daja je bio poražen u dve bitke na severu Male Azije. Posle poraza prvo je pobegao u Nikomediju, a zatim u Tars, gde je i umro avgusta te godine. 

Maksimin Daja je sačuvan u rđavoj uspomeni među hrišćanima, zato što je nastavio sa progonima iako je Galerije već bio objavio edikt o toleranciji. 

Novčanice tj. sesterciji Maksimina Daja mogu se videti i danas u privatnim kolekcijama numizmatičara na jugoistoku Srbije (piše: prof.Saša Ranđelović iz Surdulice).

Vidi još
--------

***Maksimin Daja*** na Wikimedijinoj ostavi
Hendrick Goltzius: Merkur, s kistom, glasničkim štapom i krilatom kacigom
U rimskoj mitologiji, **Merkur** (povezan s grčkim bogom Hermesom i germanskim Wotanom) je glasnik bogova, i bog trgovine, profita. Njegovo ime je vezano uz latinsku riječ *merx* ("roba"). Prema njegovim najranijim oblicima, on je povezan s etrušćanskim bogom Turmsom, ali većina njegovih karakteristika i mitova su posuđeno je iz grčke mitologije, a odnosi se na Hermesa. Po Merkuru je ime dobio planet Merkur, a astrološki znak za planet Merkur se rabio i za element živu.

Opis Merkura
------------

Merkur je sin Jupitera, vrhovnog boga, i njegove ljubavnice, nimfe Maje, ili sin Cela, pa tako i Vulkanov brat, te Marsov polubrat. Merkur sliči Hermesu – nosi krilate sandale i kacigu, također i štap sa zmijama – kaducej. Apolon je poklonio Merkuru taj štap. Merkur je i bog plodnosti, u pratnji jarca ili ovna. Također, životinja mu je kornjača. Zaštitnik je trgovine žitom. Vodi duše mrtvih u podzemlje, k Plutonu. Ovidije piše da Merkur nosi Morfejeve snove ljudima. Gaj Julije Cezar piše da je Merkur izumitelj umjetnosti i vrlo popularan bog. Merkur je štovan i kod Kelta, s tri lica. Rimljani su izrađivali male Merkurove kipove, slične grčkim hermama, koje su bile stupovi s Hermesovom glavom i muškim spolnim organima. Isprva je Merkur bio falični bog, a poslije je postao lijep mladić.

### Epiteti

Druga su Merkurova imena: **Merqurius**, **Mircurios** i **Mirqurios**. Epiteti su mu:

* *Mercurius Artaios* - kombinacija Merkura i keltskog boga Artaiosa.
* *Mercurius Arvernus* – kombinacija keltskog Merkura i Arvernusa, štovan u Francuskoj.
* *Mercurius Cissonius* – kombinacija Merkura i Cissoniusa, štovan u Njemačkoj.
* *Mercurius Esibraeus* – kombinacija Merkura i Esibraeusa, štovan u Portugalu.
* *Mercurius Gebrinus* – kombinacija Merkura i keltskog ili germanskog Gebrinusa, ima žrtvenik u Njemačkoj.
* *Mercurius Moccus* – Merkur i keltski bog Moccus zajedno, povezan s lovom na veprove.
* *Mercurius Visucius* – kombinacija keltskog boga s Merkurom, štovan u Njemačkoj, povezan i s Marsom, Merkurovim polubratom.

Merkurova djeca
---------------

Merkurova je ljubavnica Venera. Ovo su Merkurova djeca:

* Abder - Heraklov ljubavnik.
* Autolik - Odisejev pradjed.
* Amor - bog ljubavi, s Venerom.
* Hermafrodit - s Venerom, dvospolni bog.
* Faun - s nimfom Driopom.
* Mutinus Mutunus, s Venerom.
* Tiha ili Fortuna, s Venerom, božica sreće.

Astrološki znak žive, boga i planete Merkura

Kult
----

Merkur se ne pojavljuje rano u rimskoj mitologiji. Merkurov je hram bio u *Circus Maximusu*, sagrađen 495. pne. To je mjesto bilo središte trgovine, pa je bilo prikladno za klanjanje Merkuru. Merkurov je festival bio slavljen kao *Mercuralia*. Tokom tog festivala, trgovci su se molili za sigurnost. Merkur nije imao svog velikog svećenika. Merkur je poznat i u keltskim područjima, sa 3 glave, štovan u Belgiji, gdje je pronađena figura sa tri falusa, što je Merkurov i Hermesov simbol.

***Merkur (mitologija)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Gruzijsko-osetijski sukob** je naziv za sukob vezan uz sporni politički i međunarodnopravni status Južne Osetije, područja koje formalno (*de iure*) pripada Gruziji, a stvarno (*de facto*) se nalazi pod vlašću samoproglašene uglavnom međunarodno nepriznate Republike Južne Osetije. Svoje korijene ima u etničkim sukobima koji su izbili 1989. godine neposredno pred početak raspada Sovjetskog Saveza, pri čemu su Oseti, koji su činili većinsko stanovništvo tzv. Južnoosetijske autonomne oblasti u sovjetskoj Gruziji, zahtijevali nezavisnost i/li priključenje Sjevernoj Osetiji koja se nalazila u sastavu Ruske SFSR, a čemu se protivilo kako manjinsko gruzijsko stanovništvo u samoj Južnoj Osetiji, tako i gruzijske vlasti kojima su tada počeli dominirati radikalni gruzijski nacionalisti. Ti su sukobi 1991. godine počeli dobivati oružanu komponentu i svoju kulminaciju 1991. godine dobili u Prvom južnoosetijskom ratu koji je okončan sporazumom o primirju uz posredovanje Rusije, koja je između zaraćenih strana postavila vlastite mirovne snage. Iako je Rusija odbila priznati samoproglašenu nezavisnost Južne Osetije te formalno podržavala teritorijalni integritet Gruzije, sukob se smatrao zamrznutim. Ponovno je eskalirao 2008. kada je prozapadni gruzijski predjednik Mihail Saakašvili pokrenuo vojnu akciju sa ciljem da Južnu Osetije vrati pod gruzijsku vlast; ona je izazvala rusku vojnu intervenciju u kojoj su gruzijske snage poražene. Rusija je nedugo nakon toga priznala nezavisnost Južne Osetije, ali joj se u tome nisu priključile druge zemlje, sa izuzetkom Nikaragve, Venezuele, Naurua i Tuvalua.

Vidi još
--------

* Inguško-osetski sukob
**Hermokrat** (starogčki: Ἑρμοκράτης) (? - 407. pne.) je bio drevni sirakuški vojskovođa iz doba atenske ekspedicije na Siciliju.

Hermokrat se u historijskim zapisima prvi put pojavljuje 424. pne. kada je njegov znameniti govor na kongresu sicilijanskih gradova u Geli uvjerio dotad zavađene polise da se pomire i izbace sve strane vojske koje su im došle u pomoć. Kada je godine 415. pne. Atena otpočela pohod na Siciliju, Hermokrat se založio da se svi grčki sicilijanski gradovi ne samo ujedine, nego i da pomoć traže od svojih dotadašnjih neprijatelja kao što je Kartaga.

Hermokrat je bio izazbran kao jedan od tri sirakuška stratega, ali je smijenjen zbog neuspjeha u borbi s atenskim napadačima. Poslije je služio kao savjetnik spartanskom vojskovođi Gilipu, i njih dvojica su zajedno razbili atensku opsadu Sirakuze, a potom i atensku vojsku. Godine 412. pne. je, međutim, Hermokrat bio jedan od vojskovođa odgovornih za poraz flote Peloponeski savez|Peloponeskog saveza u bitci kod Kizika. Zbog toga su ga Sirakužani in absentia prognali iz svog grada, u koji se vratio tek 408. pne. Godinu dana kasnije je ubijen u uličnom okršaju.

Platon je kasnije spominjao Hermokrata u svojim dijalozima *Timej* i *Kritija*.

Napomene
--------

Izvori
------

* Cornford, F. M. (1937). *Plato's Cosmology*. London: Lund Humphries.
* Marchant, E. C. (1933). „The Speech of Hermocrates". *The Classical Review* **47**: 65–66. DOI:10.2307/701642.
* Westlake, H. D. (1958). „Hermocrates the Syracusan". *Revue bénédictine* **41**: 237–68. ISSN 0035-0893.

Eksterni linkovi
----------------

* Livius.org: Hermocrates Arhivirano 2005-10-26 na Wayback Machine-u
*Za centralnoazijsku etničku grupu v. Lyuli.*
**Luli** ili **Elulaj** je bio kralj feničkog grada Tira (729 - 694. pne.). Za vrijeme njegove vladavine je Tir većinu teritorije izgubio izgubio u sukobu s Asirijom.

Vladavinu Lulija su karakterizirali česti ratovi sa njegovim moćnim susjedom. Tir je bio vazalna država, prisiljena plaćati danak, ali Luli protiv Asirije često dizao pobune. Od godine 724. do 720. pne. Tir je bio pod opsadom, a luku mu je blokirao Shalmaneser. Za vrijeme vladavine Sargona Asirci su okupirali Cipar, ali je nakon Sargonove smrti 705. pne. Luli uspio pod svoju vlast vratiti otok kao i njegovu koloniju Kition. Godine 701. pne. je nakon još jedne pobune asirski vladar Sennacherib prisilio Lulija da bježi u Kition. Tir je ostao bez vlasti and Sidonom i Akkom, a teritorija mu se svela na sam grad i njegove prekomorske kolonije. Nakon Lulijeve smrti je kraljevstvo Tira prešlo u ruku pro-asirskih vazalnih vladara i asirskih guvernera.

V. također
----------

* Popis kraljeva Tira
Poluostrvo, Thatcher, King Edward Cove i Grytviken.
Muzej Južne Georgije.
**Grytviken** je naselje i kitolovna baza na ostrvu Južna Georgija (en. South Georgia) u južnom Atlantiku koju je 16. novembra 1904. utemeljio norveški pomorski kapetan Carl Anton Larsen. Ernest Henry Shackleton u Grytviken dolazi 1916. kako bi pomogao svojoj nasukanoj ekspediciji na ostrvu Elephant u Weddellovom moru, a tu je i pokopan. Tvornice za preradu kitova i baza ukinute su 1966.

Argentinske snage 3. aprila 1982. zauzimaju Južnu Georgiju, ali su ga 3 sedmice kasnije povratile britanske snage. U Grytvikenu danas živi nekoliko porodica, među kojima i Pat i Sarah Lurcock, i Tim i Pauline Carr koji vode muzej, a tu se nalazi i britanska vojna baza.

Vanjske veze
------------

***Grytviken*** na Wikimedijinoj ostavi

* Grytviken Arhivirano 2009-02-24 na Wayback Machine-u
* Grytviken Travel Guide Arhivirano 2007-03-25 na Wayback Machine-u
* Britain's Small Wars: The Argentine Invasion of South Georgia Arhivirano 2007-10-14 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 2285154801938956310005
* GND: 1174011807

 |
Harc na karti Njemačke  
HarcHarcHarc na karti Nemačke
  
Koordinate: 51° 45′ SG Š, 10° 38′ IGD

**Harc** (*Harz*) je planina u severnoj Nemačkoj. To je najsevernija planina u Nemačkoj, i nalazi se na granici država Donje Saksonije, Saksonija-Anhalta i Tiringije. Ime Harc je poreklom iz starog visokog nemačkog jezika i znači „šuma".

Harc je dugačak 95 km (pravac jugoistok-severozapad) i širok 35 km. Površina mu je oko 2000 km², a najviši vrh je Broken na 1141 m. 

* Planina HarcPlanina Harc
* Dolina BodeDolina Bode
* Dolina BodeDolina Bode

Planina Harc se deli na **Gornji Harc** (*Oberharz*) na severozapadu i **Donji Harc** (*Unterharz*) na jugoistoku. 
Gornji Harc je viši i bogat je šumama jele, dok se Donji Harc polako spušta ka niziji i isprepleten je šumama i livadama. 

Do 19. veka, na ovoj planini su postojali rudnici srebra. 

Planina Harc je popularna turistička destinacija. Deo planine je zaštićen kao nacionalni park.

Eksterni linkovi
----------------

* - turističke informacije
* - turističke informacije
* - Legende o planini Harc
* - turističke informacije
* - Region Harc
* 
* - O regionu Harc

***Harz*** na Wikimedijinoj ostavi
**Lari** (gruzijski: *ლარი*) je zvanična valuta Gruzije. Jedan lari se sastoji iz 100 tetrija. Reč *lari* je stara gruzijska reč za zalihe ili vlasništvo dok je tetri gruzijska reč za novac iz 13. veka.

Ranije valute korišćene u Gruziji su maneti i abazi.

Gruzija je 1993. zamenila rublju ekvivalentnim lari bonovima. Valuta se štampala samo u obliku novčanica, nije imala podjedinice i pretrpela je hiperinflaciju. Postojale su novčanice od 1 do milion larija kao i neuobičajene novčanice od 3, 3.000, 30.000 i 150.000 larija.

Vlada Eduarda Ševardnadzea u oktobru 1995. ukida bonove i uvela novu valutu - lari. Od tada je valuta stabilna.

Lari nije u upotrebi u Abhaziji i Južnoj Osetiji, regionima sa separatističim težnjama.

Lari izdaje Narodna banka Gruzije.

Apoeni
------

### Kovani novac

Osim kovanih tetrija postoje i novčići u vrednosti od 1 i 2 larija.

### Novčanice

1 lari - slikar Niko Pirosmanašvili  

2 lari - kompozitor Zaharije Palijašvili  

5 larija - istoričar Ivane Javahišvili  

10 larija - pesnik Akaki Cereteli  

20 larijaa - državnik i pisac, otac nacije Ilija Čavčavadze  

50 larija - kraljica Tamara  

100 larija - pesnik Šota Rustaveli  

200 larija (*predlog, još nije u opticaju*) - antisovjetski vođa Kakuca Čolokašvili  

500 larija (*samo u bezgotovinskim transakcijama*) - kralj David IV Graditelj

Povezano
--------

* Spisak valuta

***Gruzijski lari*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Valute Evrope |
| --- |
| Afrika • Azija • Južna i Sjeverna Amerika • Oceanija |
| Evropska unija | 
* bugarski lev
* češka kruna
* danska kruna
* euro
* mađarska forinta
* poljski zlot
* rumunski lej
* švedska kruna

 |
| Istočna Evropa | 
* armenski dram
* azerbejdžanski manat
* bjeloruska rublja
* gruzijski lari
* moldavski lej
* kazaški tenge
* ruska rublja
* *pridnjestarska rublja*
* ukrajinska grivnja

 |
| Južna Evropa | 
* albanski lek
* bosanskohercegovačka konvertibilna marka
* makedonski denar
* *malteški scudo*
* srpski dinar
* turska lira

 |
| Sjeverozapadna Evropa | 
* britanska funta
* farska kruna
* gibraltarska funta
* gernzijska funta
* islandska kruna
* džerzijska funta
* manska funta
* norveška kruna
* švicarski franak

 |
**Herne Bay** je morsko ljetovalište od 39,908 stanovnika na jugoistoku Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Herne Bay leži u Grofoviji Kent, na južnoj obali estuarija rijeke Temze, udaljen oko 11 km sjeverno od svog administrativnog centra Canterburya.

Historija
---------

Najstarije naselje u tom kraju - Herne, prvi put je dokumentirano 1100. pod imenom - Hyrnan. 

Herne Bay je naglo izrastao nakon što je do njega izgrađena željeznica - 1833.

Pet kilometara istočno od grada leži selo - *Reculver*, mjesto u kom se za rimskih vremena nalazio kastrum **Regulbium**. Tu se nalaze i dva tornja koje zovu *Sestre*, ostatci crkve koja se urušila 1806. danas služe kao orjentir mornarima.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska, Wimereux, Francuska
* Njemačka, Waltrop, Njemačka

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Counties, Unitary Districts and Major Cities in England" (engleski). City population. Pristupljeno 09. 03. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Herne Bay*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 09. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Herne Bay, Kent*** na Wikimedijinoj ostavi

* Herne Bay Arhivirano 2016-12-15 na Wayback Machine-u (`en`)
**Hashim Thaçi** (Broćna, opština Srbica, 24.4. 1968.-) je kosovski političar albanske nacionalnosti i predsjednik Demokratske partije Kosova, poznat kao bivši politički vođa Oslobodilačke vojske Kosova, premijer Kosova za vrijeme proglašenja nezavisnosti 2008. godine i osumnjičeni za trgovinu organima na Kosovu.

Nakon što je njegova stranka pobijedila na parlamentarnim izborima 17. novembra 2007. za premijera je izabran 9.januara 2008.
17. februara 2008. premijer Hashim Thaçi je u Skupštini Kosova proglasio Kosovo suverenom i demokratskom nezavisnom državom.

Tokom pregovaračkog procese (2005-2007) rukovođenog od strane specijalnog izaslanika OUN-a predsednika Martti Ahtisaarija, Hashim Thaçi je bio član tima jedinstva.

Dokumenat Ahtisaarija je rezultirao sveobuhvatnim predlogom za nezavisnost Kosova.

Tokom međunarodne konferencije za Kosovo, održanoj u Rambujeu u Francuskoj, (6-22 februara 1999) g. Hashim Thaçi je bio predsedavajuči delegacije Kosova.

Konferencija je završena u Parizu 18. marta 1999 gde je posle potpisivanja albanske strane otvoren put vojnoj intervenciji NATO-a na Kosovu.

Hashim Thaçi je među glavnim osnivačima Oslobodilačke Vojske Kosova (1992).

Tokom ratnih godina bio je politički rukovodioc Oslobodilačke Vojske Kosova.

Od marta 1999 g, pa do januara 2000g, Hashim Thaçi je bio premijer Privremene Vlade Kosova ( Vlada Jedinstva)

U ovom periodu je razvijao gustu političku i diplomatsku aktivnost u glavnim svetskim centrima SAD-a i Zapadne Evrope .

Političku karijeru je započeo nedugo nakon nemira na Kosovu početkom 1980-ih, kada se priključio albanskoj nacionalističkoj organizaciji Narodni pokret za Republiku Kosovo. Od 1990. je bio aktivan na Prištinskom univerzitetu, a 1991. je izabran za studenta prorektora. Tamo je 1993. završio studije u oblasti istorije.

Iste godine ga je srpska policija prvi put bez uspeha pokušala uhapsiti. Napustio je tadašnju SR Jugoslaviju i 1996. na Univerzitetu u Cirihu započeo postdiplomske studije koje je završio 1998. U međuvremenu ga je sud u Prištini osudio na višegodišnju zatvorsku kaznu.

Posle rata je kao premijer privremene vlade Kosova,Hashim Thaçi rukovodio pregovorima sa međunarodnim faktorom i potpisnik je Sporazuma o transformisanju OVK-a u Zaštitni Korpus Kosova (TMK). Na početku rada Privremenog administrativnog odbora (KPA) , kao zajednička upravna struktura sa misijom OUN-a na Kosovu (UNMIK) bio je član ovog odbora od januara 2000 do prvih parlamentarnih izbora 2001.

Oktobra meseca 1999. je osnovao Partiju za demokratski progres Kosova (PPDK) a na prvoj izbornoj skupštini (2000) je izabran za predsednika Demokratske partije Kosova (PDK). Ponovo je izabran za predsednika PDK-a i na drugoj i trečoj skupštini (2002) i (2005).

2. novembra 2010. mu je Skupština Kosova izglasala nepoverenje. Dužnost premijera će vršiti dok se ne formira nova vlada posle parlamentarnih izbora koji su zakazani za 12. decembar.

Živi u Prištini, sa suprugom Lumnijom i sinom Endritom. Uz albanski, govori engleski i nemački jezik.


***Hashim Thaçi*** na Wikimedijinoj ostavi
Sarkofag kralja Harsiesea A
Kralj **Hedjkheperre Setepenamun Harsiese** ili **Harsiese A** je staroegipatski princ koji se u doba Dvadeset druge dinastije odmetnuo od vlasti faraona u Tanisu i zavladao kao samostalni kralj u Tebi i Zapadnim oazama Egipta.

Harsierse je bio Shoshenqa C, sina faraona Osorkona I koji je imenovan Visokim svećenikom Amuna u Tebi. Dio egiptologa vejruje da je Harsierse naslijedio svog oca na tom položaju.

Harsierse je bio suparnik faraona Takelota I i Osorkona II. Nakon Harsierseove smrti, Osorkon je preuzeo vlast nad njegovim područjima.

Izvori
------

* Gerard Broekman, "The Nile Level Records of the Twenty-Second and Twenty-Third Dynasties in Karnak," *Journal of Egyptian Archaeology* 88 (2002), pp.163-178
* Aidan Dodson, *The Canopic Equipment of the Kings of Egypt,* (Kegan Paul Intl: 1994), pp.88-89 and p.92.
* K.A. Kitchen, *The Third Intermediate Period in Egypt (1100–650 BC)*, 3rd ed. Warminster: Aris and Phillips Limited, (1996)
* Karl Jansen-Winkeln, *Historische Probleme Der 3. Zwischenzeit,* in JEA 81(1995), pp.129-149.

***Harsierse A*** na Wikimedijinoj ostavi
**Megalitski kameni krugovi Senegambije** (francuski: *Cercles mégalithiques de Sénégambie*) su megalitski spomenici u obliku više od 1.000 uspravnog kamenja laterita poredanog u koncentrične krugove u području od 100 x 350 km u Senegambiji (unija Senegala i Gambije oko rijeke Gambije). 93 kamena kruga, tumuli i grobni humci, koji se nalaze u četiri skupine: Sine Ngayène, Wanar, Wassu i Kerbatch, su upisani 2006. godine na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi. Iskapanja su otkrila kako su megalitski spomenici Senegambije nastali između 3. stoljeća pr. Kr. i 16. stoljeća, te predstavljaju prostran sveti krajolik koji je nastajao više od 1.500 godina, te odražava visoko razvijeno i dugotrajno društvo.

Iako su kameni krugovi bili predmetom istraživanja tijekom posljednjih 100 godina, a nekoliko lokaliteta su iskopana (Tholmans 1980. Galley 1982. Lawson 2002. te Hall i Bocoum od 2001.-2004.). Više se može zaključiti istražujući megalitsko područje kao cjelinu.

Materijal iz iskopa sugerira kako su se ukopi odvijali uglavnom tijekom prvog i početkom drugog tisućljeća, no odnos između grobnih humaka i kamenih krugova još nije u potpunosti utvrđen. Nije jasno jesu li ukopi nastali prije krugova, jesu li suvremeni njima ili su možda krugovi nastali prije. Neki od kamenoloma odakle je donešeno kamenje su identificirani, iako nijedan u zaštićenom području. Iskopani grobovi su otkrili ne tako strog režim: masa grobova je s tijelima bačenima slučajno, sugerirajući ili epidemiju ili neku vrstu žrtvovanja. 

Narod Manding koji trenutno živi u ovom području se doselio u 16. stoljeću, nakon izgradnje megalita, te se ne poistovjećuje s lokalitetima.

* Wassu (Senegal)Wassu (Senegal)
* Wassu (Senegal)Wassu (Senegal)
* Sine Ngayène (Senegal)Sine Ngayène (Senegal)
* Kerr Batch (Gambija)Kerr Batch (Gambija)

Izvori
------

* Fotografije na ourplaceworldheritage.com Arhivirano 2011-11-09 na Wayback Machine-u (`en`) Posjećeno 18. 10. 2011.

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kameni krugovi Senegambije** |

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Senegalu |
| --- |
|  | 
Nacionalni rezervat ptica Djoudj • Otok Gorée • Megalitski kameni krugovi Senegambije (zajedno s Gambijom) • Nacionalni park Niokolo-Koba • Saint-Louis
 | Senegalska zastava |
| **Senegalska nematerijalna svjetska baština**
Kankurang, inicijacijski ritual naroda Manding
 |
**Marjanski Ivanovci** su naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i pripadaju općini Marijanci.

Zemljopisni položaj
-------------------

Marjanski Ivanovci se nalaze na 92 metara nadmorske visine u nizini istočnohrvatske ravnice. Susjedna naselja: sjeverno se nalazi općinsko središte Marijanci, a sjeveroistočno se nalaze Bocanjevci naselje u sastavu grada Belišća. Južno od naselja nalazi se rijeka Vučica i šumski kompleks bogat naftno- plinskim bušotinama. Pripadajući poštanski broj je 31555 Marijanci, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila NA (Našice). Površina katastarske jedinice naselja Marjanski Ivanovci je 18,80 km×102.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

  

Iskazuje se od 1931. i to do 1961. kao dio naselja pod imenom Ivanovci Marijanački, a od 1971. kao samostalno naselje pod imenom Marjanski Ivanovci nastalo izdvajanjem iz naselja Marijanci. 

Po Popisu stanovništva 2011. u Marjanskim Ivanovcima živjelo je dvoje stanovnika u jednom kućanstvu, pa u doglednoj budućnosti postoji velika mogućnost nestanka sela kao naseljenog mjesta.

Izvori
------

1. ↑  Stanovništvo prema spolu i starosti, po naseljima, Popis 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema članova, po naseljima, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Vanjska poveznica
-----------------

* 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Marjanski Ivanovci** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Marijanci |
| --- |
| Bočkinci • Brezovica • Čamagajevci • Črnkovci • Kunišinci • Marijanci • Marjanski Ivanovci |
**Luton** je grad, borough i unitarna jedinica od 203.201 stanovnika u grofoviji Bedfordshire na jugoistoku Engleske.

Geografija
----------

Luton leži udaljen 48 km sjeverozapadno od Londona, na trasi autoputa M1. Istočno od centra grada, udaljen svega 2.8 km, leži Internacionalni aerodrom *London Luton Airport* (IATA: LTN, ICAO: EGGW). On je danas treći londonski aerodrom po prometu, poznat je po tome što na njega slijeću niskotarifne kompanije kao Ryanair.

Historija
---------

Luton se prvi put spominje u 11. vijeku u knjizi Domesday Book pod imenom *Loitone* i kao *Lintone*, a 1240. kao *Leueton*. Od 17. vijeka grad je poznat po proizvodnji slamnatih šešira, oni se proizvode i danas, ali ne više slamnati već pusteni. Južno od grada leži dvorac *Luton Hoo*, podignut u 18. vijek, u kom se nalazi kolekcija predmeta primijenjene umjetnosti Wernher.

Privreda
--------

Lutonu je industrijski grad, poznat po proivodnji automobila i automobilskih motora Vauxhall, ali i kao centar za servisiranje aviona.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Bergisch Gladbach
* Francuska Bourgoin-Jallieu
* Švedska Eskilstuna
* Njemačka Berlin-Spandau
* Njemačka Wolfsburg

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Luton*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 11. 2016.

Vanjske veze
------------

***Luton*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Luton Borough Council* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 242579687
* GND: 4111438-3
* NKC: ge958013

 |
**Lucije Manlije Torkvat** (*Lucius Manlius Torquatus*, ? - 47. pne.) bio je rimski političar iz doba kasne Republike. Među svojim sugrađanima je bio poznat kao pobornik epikurejske etike. Godine 66. pne. je zajedno sa Lucijem Aurelijem Kotom nakon izbora za konzule - na kojima su pobijedili Publije Kornelije Sula i Publije Autronije Pet - pobjednike optužio za izbornu prevaru. Optužbe su prihvaćene, a Kota i on su sljedeće godine - 65. pne. - preuzeli konzulske dužnosti. Nekoliko godina kasnije je Torkvat podržavao Katilina|Katilinu i njegovu zavjeru, te je otišao u izgnanstvo. Nakon povratka je godine 49. pne. preuzeo dužnost kvestora, a za vrijeme građanskog rata podržao Pompeja. Boreći se protiv Julije Cezar|Cezara, poginuo je u Sjevernoj Africi.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Manius Aemilius Lepidus i Lucius Volcatius Tullus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno sa Lucijem Aurelijem Kotom*65. pne. | Slijedi: **Lucius Julius Caesar IV i Gaius Marcius Figulus**  |
**Géraud François Gustave Réveilhac** (16. februar 1851 – 26. februar 1937) bio je francuski oficir i vojskovođa, najpoznatiji po zloglasnom naređenju kada je zbog navodnog kukavičluka dao pogubiti vlastite vojnike na Zapadnom frontu za vrijeme Prvog svjetskog rata. 

U februaru 1915. je kao komandant 60. divizije izdao naređenje za osvajanje njemačkih položaja kraj mjesta Souain-Perthes-lès-Hurlus; kada njegova divizija to nije uspjela ni nakon tri pokušaja (kada je odbijena sa teškim gubicima), Reveilhac je izdao naređenje divizijskoj artiljeriji da gađa rovove vlastite pješadije. Pukovnik Raoul Berube, komandant artiljerije, je to odbio bez pismenog naređenja. Reveilhac je za kaznu dao uhapsiti trideset ljudi iz njegove jedinice, te potom ždrijebom odredio da se njih četvorica strijeljaju. Sa mjesta komandanta je smijenjen tek u februaru 1916. godine, a nakon tromjesečnog dopusta je komandirao rezervnim jedinicama u pozadini.

Javnost je za te događaje doznala tek 1921. godine. Oni su, između ostalog, poslužili američkom piscu Humphreyu Cobbu kao inspiracija za roman Paths of Glory (Staze slave), koga je 1957. Stanley Kubrick adaptirao u istoimeni film.
**Halesowen** je grad od 59,005 stanovnika u sredini Engleske.

Administrativno podpada pod metropolitanskog borough Dudley, i dio je konurbacije Midlandton u kojoj živi preko 2 284 093 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Halesowen leži u Grofoviji Zapadni Midlands pored Stourbridga, udaljen dvadesetak km zapadno od centra Birminghama.

Historija
---------

Za ranog srednjeg vijeka zamak i naselje tada zvano *Hales*, pripadali su anglosaksonskom thegnu Olwinu. Kralj Henry II poklonio je 1174. Hales kao feud Princu od Walesa Davidu Owenu. 
Zbog tog se Halen, kasnije (ne prije kraja 13. vijeka) počeo nazivati *Hales wen*, što je nakraju dovelo do njegovog današnjeg imena - Halesowen.

Kralj John poklonio je 1214. Hales - Peteru Rochesu biskupu od Winchestera kao feud za održavanje budućeg samostana. On ga je dao Premonstratencima koji su ušli u posjed 1217.

Opat samostana Hales je već 1220. uspio dobiti dozvolu za održavanje sajma srijedom. 
Njegov nasljednik je 1270. uspio dobiti povelju kojom je Hales postao borough, kao takav prvi put je dokumentiran 1277.

Tokom 13. - 14. vijeka izbijali su česti sukobi između opata i građana, oko visina najamina koje je od njih tražio opat.

Halesowen je za industrijske revolucije u 18. vijeku naglo narastao, zahvaljući proizvodnji željeza i iskapanju ugljena po šumi Coombes.

Željeznica je došla do Halesowena 1878. (danas je više nema), a 1935. grad je dobio status metropolitanskog borougha.

Nakon donošenja zakona o lokalnoj upravi 1972. Halesowen je 1974. uklopljen u novoosnovani Metropolitanski borough Dudley.

Privreda
--------

I danas je proizvodnja čavala, koja ima tradiciju od kraja srednjeg vijeka - najvažnija industrija Halesowena.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: West Midlands" (engleski). City population. Pristupljeno 01. 12. 2016.
2. ↑   „*Portrait of the West Midlands*" (engleski). ONS. Pristupljeno 01. 12. 2016.
3. 1 2 3 4 5  John Hemmingway. „*A brief history of Halesowen*" (engleski). Dudley Metropolitan Borough Council. Arhivirano iz originala na datum 2017-01-25. Pristupljeno 01. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Halesowen*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Halesowen* Arhivirano 2016-11-18 na Wayback Machine-u (`en`)
**Lucije Tarkvinije Prisk** (*Lucius Tarquinius Priscus*) ili **Tarkvinije I.** je prema predanju peti rimski kralj. Vladao je negdje od 617. pne. do 579. pne.

Lucije Prisk se preselio u Rim iz etrušćanskog grada Tarkvinija *(Tarquinii)* sa svojom ženom kao vrlo bogat i ambiciozan čovjek samo zbog toga što mu nije bila odobrena neka visoka dužnost u njegovom rodnom gradu. Predanje kaže da čim je stigao u Rim, znao je da će postati kralj.

Svoju karijeru u Rimu počeo je kao odvjetnik sinova tadašnjeg kralja Anka Marcija. Po kraljevoj smrti uspio je uvjeriti narodnu skupštinu da ga izaberu za kralja.

Lucije Tarkvinije Prisk je izgradio Circus Maximus, zgradu za konjičke utrke, uspio je s kanalima poslije jedne velike poplave isušiti mjesto za Rimski Forum. Od velikih djela mu se još pripisuje izgradnja Jupiterovog hrama na Kapitolu.

Za vrije svoje vladavine, ratovao je sa Sabinjanima koje je i uspio pobijediti. Osvojio je gradove *Cornicilum*, *Firulea*, *Cameria*, *Crustumerium*, *Americola*, *Medullia* i *Nomentum*. Poslije svakog rata, vraćao se u Rim s plijenom. Uvećao je centurije na 1800 ljudi, a Senat za slijedećih sto članova iz nižeg staleža, među kojima i obitelj Oktavijani.

Poslije trideset osmogodišnje vladavine, Tarkvinija I. su ubila dva seljaka sa sjekirom, po naređenju sinova Anka Marcija. Zahvaljujući kraljici Tanakiliji, koja je otkrila ubojstvo, za njegovog nasljednika izabran je njegov zet Servije Tulije.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Rimski kralj** | Nasljednik: |
| **Anko Marcije(642. pne. - 617. pne.)** | **Servije Tulije(578. pne. - 534. pne.)** |

***Lucije Tarkvinije Prisk*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kuća Howick** je naziv za mezolitsko nalazište koje je pronašao amater-arheolog kada je primijetio erodirajuće kremeno oruđe u pješčanom grebenu u blizini sela Howick u Northumberlandu. Dalja istraživanja su pokazala da se tamo nalazi krug koji čine rupe na čijem dnu se nalaze mrlje od ugljena, neke od njih pod kutem koji ukazuje na temelje građevine, dok su unutar kruga tragovi manjih ognjišta, s tragovima drvenog ugljena, pečenog kestenja i kostiju. Radiokarobonsko datiranje je pokazalo da je zgrada sagrađena oko 7600. godine pne. te bila nastanjena oko 100 godina, što je dovelo do toga da je zovu *najstarijom britanskom kućom*.

Neka od ognjišta su samo pokazala tragove pečenja oraha i kestenja, dok su tragovi školjki pokazali da se na nekim od njih kuhala hrana, možda zato da je se očuva za vremena oskudice. Zajedno s prilično složenom konstrukcijom, to je mnoge natjeralo da pretpostave da je kuća bila nastanjena stalno umjesto da se njome nomadi povremeno služe kao skloništem, kao što je to slučaj s drugim nalazištima iz mezolitskog perioda. Ostaci prženog kestenja su pronađeni i na drugim nalazištima iz perioda, uključujući Cramond, ali manje rupe za kolčeve ukazuju da je vjerojatno riječ o privremenim staništima.

Takvo tumačenje, prema kome je kuća služila kao trajno boravište lovaca-skupljača je podržano od analize prema kojoj je Howick mjesto s dovoljno prirodnim resursa za stalni boravak. Nalazeći se na obali, Howick je imao dovoljno životinja za hranu, kremena za oruđe, drva za građšu i ogrijev, ptica koje su bile izvor jaja, a u blizini se nalazio i stalni izvor pitke vode. Mnoga nalazišta iz ovog perioda se nalaze na obali, ali specifične okolnosti u ovom području, kao i dokazi o ceremonijalnim ritualima iz Star Carra u obližnjem Yorkshireu se tumače kao sposobnost mezolitskih lovaca-skupljača da ustanove trajna naselja.

V. također
----------

* Historija Northumberlanda

Izvori
------

* BBC - History - Britain's Oldest House? A Journey into the Stone Age
* The Howick Project Arhivirano 2005-11-13 na Wayback Machine-u
Shema gradnje tipične mastabe
**Mastaba** je bila pravokutna građevina od blatnih opeka s ravnim krovom i zakošenim zidovima sagrađena kao grobnica mnogih znamenitih drevnih Egipćana.

*Mastaba* dolazi od arapske riječi za klupu, jer izdaleka izgleda kao klupa od opeke. U mastabi bi se iskopala duboka komora, a njeni zidovi pokrili s kamenom, blatnim opekama ili drvom. Nad zemljom se blato nasipalo kako bi označilo grob, najčešće u omjeru dužine i širine 4:1. Takvi grobovi su bili daleko veći, ali i hladniji. To je znalo uznemiriti rane svećenike, jer voda više nije isparavala što bi olakšalo raspadanje i spriječilo prirodnu mumifikaciju. 

Mastaba je bila standarni tip groba u ranom Egiptu (u predinastičkom i ranom dinastičkom periodu). 

Kada se mastaba sagradila za Zosera, kralja Treće dinastije, arhitekt Imhotep je za osnovni oblik uzeo kvadrat, zatim na vrhu njega sagradio sličnu mastabu, pa dodao treću, četvrtu i petu mastabu nad njima. Tako je stvorena Stepenasta piramida, pri od mnogih piramidalnih grobova koji su ih naslijedila.

Tako je mastaba bila prvi korak u stvaranju slavnih egipatskih piramida.

***Mastaba*** na Wikimedijinoj ostavi
**Gupi** (lat.: *Poecilia reticulata*, engl: ***Guppy***), slatkovodna je riba iz porodice živorotki. Jedna je od najpopularnijih akvarijskih riba i omiljena među akvaristima početnicima, zbog lakog održavanja i razmnožavanja.

Izgled i osobine
----------------

Spolni dimorfizam kod gupija je vrlo izražen. Kao i kod većine živorotki, ženke su veće od mužjaka. Odrasla ženka duga je oko 6 cm, a odrasli mužjak oko 4 cm. Divlji mužjaci imaju kratku, ali impresivno obojenu repnu peraju, dok su ženke obično sive i neugledne. Križanjima su dobijeni mužjaci s dugačkim perajama, pa čak i ženke obojenog repa.

Domovina gupija je Srednja i Južna Amerika, ali su uvezene i opstale su na svim kontinentima osim Antarktike. Iako su namjerno raširene da bi kontrolirale populaciju komaraca i širenje malarije, gupiji su se ubrzo razmnožili, te sada predstavljaju opasnost prvobitnim stanovnicima voda koje su naselili.

U akvariju
----------

Gupi se u europskim akvarijima gaji još od 1905. godine, kada je uvezen iz Brazila i Venecuele. Nisu zahtjevne po pitanju sastava i temperature vode, pa se brzo i lako prilagođavaju raznim akvarijskim uvjetima. Optimalna temperature kreće se od 22 do 25 °C, ali mogu podnijeti temperaturu i do 15 °C. Gupiji mogu podnijeti i veliki salinitet vode.

Miroljubiva je prema drugim vrstama i stoga podesna za društvene akvarije. Ne treba je držati s većim ribama kojima bi mogla postati plijen, niti s ribama koje vole grickati duge peraje, kao što su tetrazone. Mužjaci znaju biti agresivni jedni prema drugima, a često znaju biti naporni i za ženke, kojima se stalno udvaraju. Iz tog razloga preporučeno je držati jednog mužjaka na četiri ženke.

Razmnožavanje
-------------

Gupiji su živorotke, što znači da ženke nose ikru u trbuhu sve do izlijeganja. Mužjaci se udvaraju ženkama treperenjem i širenjem peraja, a samo parenje je brzo i kratko. Ženke oplođenu ikru nose u sebi mjesec dana, a noseća ženka može se prepoznati po tamnom i širokom trbuhu. Mladunčad gupija rađa se u obliku sićušne loptice, koja pada na dno i tu se rasklupča, a zatim brzo juri prema površini kako bi svoj riblji mjehur napunili zrakom. Plastične mrijestilice koje se prodaju često nisu učinkovite, a zbog nedostatka prostora ženka često pretrpi šok i ugine. Odrasla ženka u jednom porođaju može dati od 20 do 60 mladih. Jednom oplođena ženka sačuvat će mužjakovu mliječ u svom tijelu i kasnije je iskoristiti za buduću oplodnju.

Izvori
------

1. 1 2 3  Ristić, Mihajlo; 1973. *„Gajenje riba u akvarijumu"*.

***Gupi*** na Wikimedijinoj ostavi
**Medvjeđe svečanosti u Pirenejima** (*The Fête de l’Ours – ili the Bear Festival*) su drevni karneval koji se održava svake godine u pet sela u februaru, u pirenejskoj dolini Vallespir. Dva sela su u Andori, (Encamp i Ordino), i tri u Francuskoj (Arles-sur-Tech, Prats-de-Mollo i Saint-Laurent-de-Cerdans).

Svečanosti potječu iz legende o divljem medvjedu koji je u potrazi za hranom oteo mladu djevojku iz okoline. Priča se da su seljani organizovali masovan lov na medvjeda kako bi spasili djevojku, da bi na kraju uhvatili medvjeda i okovali ga na seoskom trgu. Kaznili su ga tako što su ga obrijali sjekirom i medvjed se pretvorio u čovjeka...Medvjeđe svečanosti su transgresivni događaj koji slavi pobjedu čovjeka nad zvjeri.

Nematerijalna kulturna baština
------------------------------

Medvjeđe svečanosti u Pirinejima nalaze se na UNESCO-voj Reprezentativnoj listi nematerijalnog kulturnog nasleđa čovječanstva kao zajednički element nematerijalnog kulturnog nasleđa u Andori i Francuskoj. Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na zasjedanju koje je održano od 28. novembra do 3. decembra 2022. god. u Rabatu, u Maroku.

Svečanosti počinju obilnim obrokom na seoskom trgu, prije nego što lovci krenu u potragu za medvjedom kako bi lijepu mladu djevojku sačuvali od opasnosti. Razni likovi paradiraju dijelovima naselja kako bi izveli skečeve, dok gledaoci sdušno stavljaju medvjedovu agilnost na probu i zadaje mu muke. Konačno, medvjed završava na glavnom trgu gdje je obrijan i postaje čovjek.

U selu Saint-Laurent-de-Cerdansu, jednom uhvaćeni i obrijani medvjed, vraćen u ljudski oblik, dobiva privilegiju da izabere mladu djevojku iz gomile.

Izvori
------

1. ↑  UNESCO: Nematerijalna kulturna baština u Andori - ich.unesco.org, Pristupljeno, 7.12.2022
2. ↑  Legenda predaka - /www.tourism-mediterraneanpyrenees.com, 2022.
3. ↑  UNESCO Medvjeđe svečanosti u Pirinejima - ich.unesco.org, Pristupljeno, 7.12.2022

***Medvjeđe svečanosti u Pirenejima*** na Wikimedijinoj ostavi