recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nova srpska demokratija** (**NOVA**, **NSD**) je politička stranka u Crnoj Gori, koja okuplja pripadnike srpskog naroda. Osnovana je 1998. godine kao Srpska narodna stranka, a transformacijom nekadašnje Srpske liste nastaje Nova srpska demokratija. Njen predsjednik je Andrija Mandić. Himna joj je „Bože pravde", a zastava srpska trobojka. NOVA je od 2012. članica koalcije Demokratski front.

Nastanak - iz koalicije u stranku
---------------------------------

NOVA je nastala iz velike većine članova nekadašnje Srpske narodne stranke, predvodnika srpske nacionalne političke alijanse Srpska lista, iz Narodne socijalističke stranke Crne Gore i iz nevladine organizacije Matica Boke, kulturne institucije koja se bavila čuvanjem tradicije i istorijskog nasljeđa Boke kotorske. Grupa političkih disidenata ove opcije je pod vođstvom poslanika Dobrila Dedeića osnovala Stranku srpskih narodnjaka, koja je zajedno sa Strankom srpskih radikala i NVO Srpsko nacionalno vijeće Crne Gore oformirala koaliciju Srpska nacionalna lista, koja okuplja grupu protivnika ovom ujedinjenju. Šest poslanika (5 od SNS i 1 od NSS CG) od ukupno dvanaest nekadašnje Srpske liste u skupštini je pripalo NOVoj, odnosno oni poslanici koji su ostali pri bojkotu parlamenta zbog odluke o priznanju kosovske nezavisnosti. 540 od 542 glasova na skupštini SNS je podržalo ovo ujedinjenje, a osnivačka skupština je održana u Podgorici 24. januara 2009. godine. SSN-u su uglavnom pripali članovi podgoričkog odbora. Jedan maleni dio je u Boki kotorskoj osnovao regionalnu stranku pod vođstvom poslanice Jovanke Matković u Herceg-Novom pod imenom Srpski klub.

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanični veb sajt
* Zvanični Youtube kanal
* Zvanični blip.tv kanal Arhivirano 2010-05-01 na Wayback Machine-u
* Promotivni spot

| * p
* r
* u
Političke partije u Crnoj Gori Crna Gora |
| --- |
| Skupština | 

|  |  |
| --- | --- |
| Vlada i njena podrška | 
* DPS (35)
* SD (2)
* BS (2)
* LP (1)
* FORCA (1)
* HGI (1)

 |
| Opozicija | 
* DCG (8)
* NOVA (8)
* PzP (5)
* DEMOS (4)
* SDP (4)
* DNP (4)
* SNP (3)
* URA (2)
* RP (1)

 |

 |
| 
* Lista političkih partija
* Politika Crne Gore

 |
**Igor Rjurikovič** (oko 878. — 945.) ili **Igor Kijevski** (rus. *Igorь Rюrikovič*, staronormanski: ) je bio sin Rjurika, zaletnika vladarske dinastije Rjurikovič, i ruski veliki knez. Ime je navodno dobio po finskoj reči Ižor.

Igor u letopisima
-----------------

Prema hronici iz 12. veka (Povest minulih leta) 879. je umro Rjurik osnivač drevne ruske dinastije Rjurikovič. Tada je vlast prešla u ruke Olegu a njemu je ostavljen i maloletni sin Igor (nije pouzdano da je to zaista bio Rjurikov).

Godine 911. je u rusko-vizantijskom dogovoru Oleg nazvan velikim knezom ruskim i u hronikama se navodi da je bio punopravan vladar a ne Igorov regent. Igoru su 903. godine doveli ženu iz Pskova, buduća kneginju Kijevsku koja je 942. rodila sina Svjatoslav, kasnijeg vladara Svjatoslava I Kijevskog. Kada je Oleg 907. krenuo na Vizantiju ostavio je Igora kao namestnika u Kijevu i nakon Olegove smrti 913. godine Igor postaje vladar Kijevske Rusije. 

Godine 914. Igor je ratova sa slovenskim plemenom Drevljani, koje je pobedio i naložio im još veći danak nego prethodno Oleg. Sa Pečenezima je 915. sklopi mir, sa kojima je kasnije napadao Vizantiju. Mir je trajao do 920. godine, a 941. počeo je pohod na Carigrad.

Pohod na Carigrad 941-944
-------------------------

Napad na Vizantiju je počeo sa neuspehom na moru. Ruska mornarica je uništena od takozvane grčke vatre, koju su koristili Vizantinci. Posle kopnenog poraza septembra 941. vratio se u Kijev. Letopisci su zapisali da se Igor žalio da nije imao sreće u tom pohodu. Ipak je nakon dve opsade 941. i 944. sklopljen povoljan mir, a dogovor je zapisan u vizantijskoj enciklopediji 10. veka - Sudi u kojoj je Igor častno pomenut.

Godine 942. rodio mu se sin Svjatoslav, kasniji veliki vojni vođa kijevskih Rusa, koji sa tri godine postaje veliki knez ali je do zrelosti vlast de-fakto imala njegova majka. 943. okuplja novu vojsku od Rusa, Pečenega i skandinavskih Varangina i ponovo je krenuo na Carigrad. Vizantijski car Roman I Lakapin mu je u susret poslao izaslanstvo bogato sa poklonima, koji su došli do Igora na reci Dunav. Nakon posete Igor je prekinuo napad. Pri tome su Vizantijci odvojeno nudili poklone i Pečenezima pa je verovatno zato mir bio lakše sklopljen. Sa Vizantijom je 944. sklopljen vojno-trgovački sporazum. U dogovoru, koji se je sklopio u crkvi u Kijevu, je pomenuta cela Igorova porodica, kneginja Olga i sin Svjatoslav.

Smrt
----

U jesen 945. Igor se otišao kod Drevljana da pobire danak. Vizantijski hroničar Lav Đakon zabeležio je njegovu pogibiju, gde je napisao kako su mu za noge vezali težka drva i onda ga raskomadali.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Oleg Novgorodski** | **Kijevska Rusija(912. — 945.)** | Nasljednik:**Svjatoslav I Kijevski** |

***Igor Rjurikovič*** na Wikimedijinoj ostavi
**Nobuyoshi Tamura** (田村 信 喜 Tamura Nobuyoshi, 2. ožujka 1933. u Osaki - 9. srpnja 2010.) bio je istaknuti aikidoka i izravni student Morihei Ueshiba.

Bio je sin kendo učitelja. Tamura je ušao u Aikikai Hombu Dojo 1953. godine kao uchi-deshi (živi student) osnivača aikidoa Morihei Ueshiba. Bio je jedan od omiljenih učenika Ueshiba i od 1964 je uvelike pridonio razvoju aikidoa u Europi, a posebno u Francuskoj. Bio je Nacionalni tehnički direktor (DTN) FFAB-a (Francuska federacija Aikidoa i Budoa). Imao je 8. dan u aikidou, te nosio titulu shihan. Tijekom svoje nastavne karijere obučavao je mnoge druge instruktore u raznim zemljama diljem svijeta, ali prije svega zapadne Europe. Godine 1999. primio je medalju "Chevalier de l'ordre National du Mérite" od Vlade Republike Francuske. Tamura je također objavio nekoliko knjiga o aikidu na francuskom jeziku. Njegov dojo, Shumeikan Dojo, nalazi se u selu Bras, u Francuskoj. 

Umro je 9. srpnja 2010. godine.

Objavljeni radovi
-----------------

* *National AIKIDO method* (print), 1975;
* *AIKIDŌ*, 1986;
* *Aikido - Etikette und Weitergabe*,
* *Aikido - Etiquette et transmission. Manuel a l'usage des professeurs.* 1991;

Vanjske veze
------------
**Igor Pavličić** (Beograd, 1970.) je srpski advokat političar - gradonačelnik Novog Sada.

Lični podaci
------------

Igor Pavličić rođen je 1970. godine u Beogradu. Osnovnu školu je pohađao u Novom Sadu, a potom je završio Karlovačku gimnaziju i diplomirao na Pravnom fakultetu u Novom Sadu 1995. godine. Pravosudni ispit položio je 1997. godine. Advokaturom se bavi od 1998. godine u svojoj privatnoj advokatskoj firmi. Usavršavao se u oblasti zastupanja pred evropskim sudom za ljudska prava i objavio više stručnih tekstova. Oženjen je Natašom, s kojom ima troje dece - Sofiju, Borisa i Jovana. Trenirao je atletiku kao član Atletskog kluba „Vojvodina", a kasnije je prošao sve selekcije Košarkaškog kluba Vojvodina. Govori engleski jezik.

Političko delovanje
-------------------

Za predsednik Gradskog odbora Demokratske stranke u Novom Sadu, Igor Pavličić je izabran na neposrednim izborima unutar stranke na lokalnom nivou održanim 9. juna 2006. godine. Maja 2008. izabran je za poslanika u Skupštini AP Vojvodine, na listi "**Za evropsku Vojvodinu - Boris Tadić**", a 16. juna dolazi na dužnost gradonačelnika Novog Sada. 11. oktobra iste godine je, na vanrednim izborima u stranci na lokalnom nivou, ponovo izabran za predsednika Gradskog odbora Demokratske stranke.

Član je predsedništva Demokratske stranke.

Eksterni linkovi
----------------

* Biography of Novi Sad Mayor Arhivirano 2009-11-30 na Wayback Machine-u (`sh`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: ***Maja Gojković***  |  **Gradonačelnik Novog Sada** 2008 - | Slijedi: ***inkumbent***  |

| * p
* r
* u
Gradonačelnici Novog Sada |
| --- |
| Hajl · Marinković · Tir · Racković · Ridi · Racković · Ridi · Kasonyi · Szopron · Bugarski · Szopron · Štrvecki · Odi · Janković · Konstantinović · Lang · Kerber · Lang · Kamber · Zako · Jovanović · Molinari · Šimić · Jovanović · Jovišić · Polzović · Miletić · Mačvanski · Stojanović · Miletić · Stojanović · Branovački · Mačvanski · Radanović · Popović · Szalai · Demetrović · Profum · Živojinović · Adamović · Slepčević · Stefanović · Lakić · Borota · Ilić · Milosavljević · Petrović · Nagy · Popović · Ibročkić · Radujkov · Jovanović · Gonja · Melkus · Vrbaški · Ilijević · Čanak · Dejanović · Dejanović · Mutin · Horvat) · Petrov · Divjaković · Mirčić · Đurđević · Bajić · Svilar · Vrbaški · Novaković · Gojković · Pavličić | Flag of Novi Sad |


***Igor Pavličić*** na Wikimedijinoj ostavi
**Igor Venediktovič Plotnjicki** (ruski: , ukrajinski: Ігор Венедиктович Плотницький), Lugansk,  ili, prema ukrajinskim navodima, Keljmenci, Černivečka oblast. 26. jun 1964 - ) je ukrajinski političar i poslovni čovjek, najpoznatiji po tome što je za vrijeme rata u istočnoj Ukrajini postao jedan od vođa proruskih separatista, odnosno predsjednik samoproglašene Luganske Narodne Republike, na kome se mjestu nalazi od augusta 2014. godine.

Plotnjicki se mladić 1982. godine priključio Sovjetskoj armiji gdje je nastavio profesionalnu karijeru sve do 1991. godine, kada je izašao sa činom majora. Nakon raspada SSSR i sticanja ukrajinske nezavisnosti, se od 1992. godine posvetio poslovnoj karijeri. Između ostalog, 1996. godine je osnovao trgovačko poduzeće koje se bavilo distribucijom nafte. Godine 2004. je imenovan načelnikom Inspekcije za zaštitu potrošača u Luganskoj oblasti.

Plotnjicki se u politička zbivanja aktivno uključio nakon euromajdanskih zbivanja u aprilu 2014. godine. Bio je od osnivača i prvi zapovjednik separatističke paravojne formacije kasnije poznate kao Narodnooslobodilački bataljon Zarja. 21. maja 2014. ga je Savjet novoproglašene LNR proglasio ministrom obrane. Ljudi pod vodstvom Plotnjickog su sudjelovali u kasnijim borbama, te su, između ostalog, zarobili ukrajinsku poručnicu Nadiju Savčenko, pri čemu je Plotnjicki, prema navodima njenog advokata, lično sudjelovao u njenom kontroverznom izručenju ruskim vlastima. .

Nakon što je 14. augusta tadašnji predsjednik Valerij Bolotov podnio ostavku, Igor Plotnjicki je preuzeo njegovu dužnost. Na predsjedničkim izborima održanim u novembru 2014. se natjecao kao kandidat stranke Mir Luganščine, te je izabran sa 63 % glasova. 19. novembra 2014. je ukrajinskog predsjednika Petra Porošenka izazvao na dvoboj, obrazlozivši željom da se spor između ukrajinske vlade i separatista umjesto ratom riješi "u skladu sa drevnim slavenskim i kozačkim običajima".

Izvori
------

1. ↑  „Why are Ukraine separatist elections controversial?". BBC News Europe. November 1, 2014. Pristupljeno 1. XI 2014.
2. ↑  „Биография Игоря Плотницкого (Biography of Igor Plotnytskiy)" (ru). RIA Novosti. 20 August 2014. Pristupljeno 9. X 2014.
3. ↑  Roditelji terorističkog vođe napustili rodno selo od srama zbog svog sina. Ukrinform. 12. IX 2014
4. ↑  Марк Крутов (2014-11-02). „Выборы других". Радио «Свобода».
*Za drugo značenje vidi Umjetnost minijature*
Julije Klović, Minijature iz *Časoslova Farnese* s prikazom *Poklonstva mudraca* i *Salomon s kraljicom od Sabe* iz 1546.
**Minijatura** (iz talijanskog) ima dvojako značenje u slikarstvu.

1. **Minijatura** ili **Iluminacija** je sličicom ili crtežom urešen rukopis. Ime je nastalo jer se prvotno izvodila **minijem** (živom crvenom bojom) a poslije su se koristile i druge žive boje.

Poznate su već u staroegipatskim papirusima (kao npr. *Knjiga mrtvih*), preko grčke i rimske ta je tradicija prešla i u ranokrčćanske liturgijske svitke (*rotulus*), a kasnije knjige (*kodeks*) i prijepise *Biblije*.

2. **Minijatura (slika)** je figuralna scena ili portret malog formata, najčešće precizno izvedena na papiru, pergameni, bjelokosti ili metalnoj pločici. Počeci minijaturne slike datiraju u 14. st. (Jan de Hesdin), a najraskošniji primjerci su iz 15. st. (Braća Limbourg, Jean Fouquet) i 16. st. (Julije Klović).

Nicholas Hilliard, *Minijaturni portret nepoznatog muškarca* iz 1572. pergament, 6 × 4,8 cm, Viktorijin i Albertov muzej, London.

Linkovi
-------

* Iluminirani rukopisi
* Inicijal
* Predromanika

Eksterni linkovi
----------------

***Portrait miniatures*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Slikarske tehnike |
| --- |
| Osnovne tehnike | Akvarel • Gvaš • Tempera • Pastel • Uljene boje • Akrilne boje • Freska • Enkaustika • Batik • Kolaž • Mozaik • Vitraj • Tapiserija |
| Tehnike slikanja | Plošno slikarstvo • Iluzionističko slikarstvo • Lazurno slikanje • Pastozno slikanje • Kjaroskuro • Zgrafito • Frottage • Sfumato |
| Crtačke tehnike | Srebrenka • Olovka • Ugljen • Tuš • Sepija • Kreda • Flomaster • Kemijska olovka |
| Povezano | Grafičke tehnike • Slikarstvo |
**Ministarstvo istine** (engleski: ; novogovor: **Minitrue**) je jedno od četiri ministarstava Oceanije, fiktivne države u Orwellovom romanu 1984. Ono je zaduženo za pružanje informacija i kulturnih sadržaja stanovništvu, ali u stvarnosti služi kao propagandno oruđe režima. U tome se koriste brojne metode od kojih je karakteristična manipulacija dokumentima i historijskim podacima, odnosno brisanje i/li "friziranje" ličnosti i događaja koje su iz političkih razloga postale problematične. Winston Smith, protagonist romana, radi kao jedan od službenika Ministarstva.

U romanu je sjedište Ministarstva opisano kao monumentalno piramidalno zdanje 300 m visine i sa preko 3000 kancelarija. U njemu postoje brojni odjeli - arhiva, istraživanje, televizija, propaganda te za fiktivna djela, a koji uključuje poseban pod-odjel koji proizvodi pornografska djela namijenjena prolovima.

Orwell je inspiraciju za Ministarstvo istine pronašao u stvarnom životu, odnosnu u vlastitim iskustvima rada za britansko Ministarstvo informiranja u drugom svjetskom ratu. 

Izraz "Ministarstvo istine" je nakon objavljivanja romana stekao veliku popularnost te se, u pravilu u pežorativnom smislu, počeo koristiti za medijske kuće i organizacije koje manipuliraju javnošću u korist vlasti.

2022. [Sjedinjene Američke Države|Sjedinjene Američke Države] osnovale su "ministarstvo istine".

Izvori
------

* **The Literature Network's** online summary of *Nineteen Eighty-Four*

| * p
* r
* u
*Hiljadu devetsto osamdeset četvrta* Georgea Orwella |
| --- |
| Likovi | 
* Winston Smith
* Julia
* O'Brien
* Big Brother
* Emmanuel Goldstein

 |
| Mjesta | 
* Države u *1984*
* Oceanija
* Eurazija
* Istazija
* Aerodromska pista Jedan
* Soba 101

 |
| Klase | 
* Uža Partija
* Šira Partija
* Prolovi
* Bratstvo

 |
| Ministarstva | 
* Ministarstvo ljubavi
* Ministarstvo mira
* Ministarstvo obilja
* Ministarstvo istine

 |
| Koncepti | 
* Ingsoc
* Novogovor
* Dvomisao
* Dobromisao
* Dva + dva = pet
* Zlomisao
* Policija misli
* Telekran
* *Teorija i praksa oligarhijskog kolektivizma*
* Dva minuta mržnje
* Tjedan mržnje
* Prolefeed
* Ne-ličnost

 |
| Adaptacije | 
* američka TV-drama 1953.
* BBC-jeva TV-drama 1954.
* film iz 1956.
* Diamond Dogs
* Appleova reklama
* film iz 1984.
* parodija iz 1999.
* opera iz 2005.

 |
| Uticaj | *Nineteen Eighty-Four* u popularnim medijima |
**Iguman** (bizant. grč. *hēgoúmenos* = grč. *hēgēmón*: vođa, upravitelj; srp.  *игуман* , rus. *игумен*), starješina, nastojatelj pravoslavnog manastira. Iguman važnijeg manastira obično ima čin arhimandrita. Nastojateljica ženskog manastira je **igumanija**. Ta riječ označava i manastir kojim upravlja iguman.

U davno vrijeme u Rusiji iguman je bio starješina svakog manastira, a arhimandrit starješina jednog manastira u eparhiji. Imali su ista prava i obaveze, a razlikovali su se samo po odeždi za vršenje bogosluženja. Iguman je nosio prostu monašku mantiju i nabedrenik, a arhimandrit mantiju s tablicama, palicu i mitru. *(Pravoslavni rječnik)*

Od riječi iguman nastala su prezimena **Igumanov**, **Igumanović**, Igumenov i Igumnov.

Postoji i narodna izreka: **putuj (oče) igumane (ne brini se, ne pitaj za manastir /namastir/)**, kojom se nekome želi reći da se i bez njega može, da će i bez njega sve biti u redu. *(RSANU)*

Ruski oblik riječi iguman **Igumen** naziv je grada u Bjelorusiji, koji se od 1923. godine nazivao **Červenj** (rus. Червень). *(SES)*
Kao reakcija na školu prirodnog prava, krajem XVIII i početkom XIX veka, u Nemačkoj se javlja istorijska škola, čiji su glavni predstavnici **Savinji** i **Puhta**. Prema njihovoj osnovnoj tezi, pravo je proizvod istorije, **izraz narodnog duha**, a ne slobodno stvaralaštvo "mudrog zakonodavca", niti proizvod razuma. Ono ima svoju istorijsku genezu i nastajalo je postepeno, tako da se bez istorije datog društva ne može shvatiti. Istorijska škola i njeni predstavnici su bili veliki protivnici ideje kodifikacije prava, koja je u XIX veku postala dominantna. Velika je zasluga istorijske škole za proučavanje izvora prava, naročito Justinijanovog Corpus iuris civilisa, "čistog" izvora rimskog prava, po mišljenju predstavnika ove škole. Zahvaljujući ovoj školi razvio se kritički stav u proučavanju izvora rimskog prava, usavršene metode tumačenja prava, izgrađeni mnogi pravni pojmovi, poboljšana sistematika kroz **povećanu apstraktnost opšteg učenja** i jasno razlikovanje pravnih odnosa po njihovoj pravnoj prirodi.

 Iako su predstavnici nemačke istorijske škole pokušavali da u duhu svog učenja stvore nemačko pravo, koje bi se razlikovalo od rimskog prava, pokušaj je ostao bez rezultata, sem kod nekoliko instituta privatnog prava. Više nije bilo moguće osloboditi nemačko pravo dubokih rimskih uticaja, i na neki način "nacionalizovati ga". 
Naglašavanje da istorijska škola želi da stvori nacionalno pravo na kraju se svelo na nacionalne recepcije rimskog prava, bar u Evropi. Tako je i Nemačka, **pod uticajem te recepcije izradila svoju kodifikaciju**. Od sredine XVIII veka recepcija rimskog prava krčila je sebi put u obliku usavršenog rimskog prava (*usus modernus Pandectarium*) čijem su širenju doprineli Vindšajd i Dernburg. Romanistička pravna nauka, koja je pripremala tu recepciju, daleko šire je išla od obima istraživanja Savinjija i pripadnika istorijske škole, koji su se najčešće bavili istraživanjem rimskog prava na delima klasičnih pravnika. 
 Ponovo oživljavanje studija rimskog prava, čemu je doprinela pravna teorija XIX veka, imalo je ogroman značaj za razvoj građanskog prava. Na podlozi romanističke nauke stvara se građanskopravna terminologija, pojmovi i shvatanja o pojedinim institutima, usvaja se podela pravnog sistema na javno i privatno pravo, razrađuje pojam subjektivnog prava, stvarnih i obligacionih prava, pojam plodouživanja, službenosti, zastarelosti, zaloge, ugovora o radu i mnogih drugih pojmova kojima i danas operišemo u pravu. Rimsko pravo, kao pravo otvorenog društva prvih robnih proizvođača u istoriji, poslužilo je kao osnova za mnoge kodifikacije u Evropi u XIX veku i omogućilo da rešenja u mnogim građanskim zakonicima budu vrlo slična, čak i kada se težilo nacionalnim rešenjima.
Jizi

  

**Jizi** (kineski:箕子) (**Gija** na korejskom) bio je polumitski kineski mudrac kome se pripisuje vladavina Gojoseonom u 12. vijeku pne.. Porodično ime bilo mu je Zi (子) a rodno ime Xuyu (胥餘/서여 xūyú/seoyeo, ili 須臾/수유 xūyú/suyu).

Legenda govori kako je bio rođak Zhoua, posljednjeg kralja dinastije Shang i jedan od tri mudraca Shanga, zajedno s Weizijem i Biganom. Neki ga smatraju Velikim Tutorom kralja. Zli kralj ga je zatvorio jer se protivio njegovoj lošoj vladavini. Nakon što je Shang svrgnula dinastija Zhou, pustio ga je kralj Wu. Jizi je savjetovao kralja Wua kada bi ga kralj posjećivao. Kralj Wu mu je zato dao vlast nad Joseonom u današnjoj sjeverozapadnoj Koreji. Tamo je narod učio ritualima, poljoprivredi i tkanju.

Izvori
------

* Imanishi Ryū 今西龍: *Kishi Chōsen densetsu kō* 箕子朝鮮伝説考, Chōsen koshi no kenkyū 朝鮮古史の研究, pp. 131-173, 1970.
* Kuwano Eiji 桑野栄治: *Richō shoki no shiten wo tōshite mita Dankun saishi* 李朝初期の祀典を通してみた檀君祭祀, Chōsen Gakuhō 朝鮮学報 (Journal of the Academic Association of Koreanology in Japan), Vol. 14, pp. 57-101, 1959.
* Sassa Mitsuaki 佐々充昭: *Dankun nashonarizumu no keisei* 檀君ナショナリズムの形成, Chōsen Gakuhō 朝鮮学報 (Journal of the Academic Association of Koreanology in Japan), Vol. 174, pp. 61-107, 2000.
* Jae-hoon Shim: *A New Understanding of Kija Chosŏn as a Historical Anachronism*, Harvard Journal of Asiatic Studies, Volume 62 Number 2, pp. 271-305, 2002.
**Karlshamn** je lučki grad od 19,075 stanovnika na jugoistoku Švedske, on je i 
administrativni centar Općine Karlshamn od 31,143 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Karlshamn leži u Grofoviji Blekinge u zaljevu Baltičkog mora, udaljen oko 150 km jugozapadno od 
Malmöa i oko 60 km od Kristianstada.

Historija
---------

Karlshamn je povelju o statusa grada dobio - 1664. kad je grad postao dio Kraljevine Šveske, prije toga pod danskom vlašću naselje se zvalo **Bodekull**.

Dvije godine kasnije - 1666. grad je promijenio ime u Karlshamn (Karlova luka) 
u čast kralja Karla X Gustava.

Zbog svog strateškog položaja na Baltičkom moru, često je bombardiran i razaran, naročito za Skanijskog rata (1675. - 1679).

I pored toga grad je napredovao zahvaljujući odličnom položaju svoje luke preko koje se odvijala vanjska trgovina. Početkom 18. vijeka Karlshamn je imao oko 1 800
stanovnika, a na početku 19. vijeka njihov broj se povećao na više od 3000. Taj rast tokom 18. vijeka, desio se zahvaljujući procvatu pomorske trgovine i izvozu drvne građe.

U to vrijeme grad je bio poznat po duhanskim proizvodima i brodogradnji, koja je tad doživjela ekspanziju.

Kao i mnogi drugi gradovi istočne obale i Karlshamn je tokom 19. vijeka, i dobar dio 20. vijeka stagnirao, pa je brojem stanovnika pao od 12 na 67 mjesto, u razdoblju 1805. - 1950.

Nakon 1960. otpočeo je pozitivan trend za Karlshamn, tako da je njegova luka danas jedna od najvećih na jugu zemlje. 
Veliki industrijski pogoni u neposrednoj blizini grada, su također doprinjeli negovom prosperitetu.

Privreda
--------

U samom gradu djeluje tvornica ulja - AAK osnovana 1912. pored grada nalazi se tvornica celuloze i papira osnovana 1962. i termoelektrana (*Karlshamnsverket*) snage 340 MW, izgrađena u periodu 1969. - 1973.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Sweden: Blekinge" (engleski). City population. Pristupljeno 25. 05. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Karlshamns historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 25. 05. 2015.

Vanjske veze
------------

***Karlshamn*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice općine Karlshamn* (`sv`)
| Laurentijske planine |
| --- |
| Dio Kanadskog štita |
| Panorama Laurentijskih planinaPanorama Laurentijskih planinaPanorama Laurentijskih planina |
| Dužina masiva: | 2000 km |
| Širina masiva: | 600 km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | Planina Raoul Blanchard (1190 m) |
| Zaštićene oblasti: | Parkovi Laurentides i Mont Tremblant |
| Država: |  Kanada |

**Laurentijske planine** (engl. , fr. *Laurentides*) su planinski masiv u južnom Quebecu, geološki dio Kanadskog štita.

Geografija i geologija
----------------------

Laurentijske planine prostiru se sjeverno od rijeka Saint Lawrence i Ottawe, u dužini od oko 2000 km. Jedan je od najstarijih planinskih masiva na svijetu, sa stijenama iz prekambrija, starima 540 miliona godina. Oblikovan za posljednjeg ledenog doba kad su mu glečeri erozijom smanjili visinu, tako da njegove planine danas imaju visinu od 900 do 1190 m. Laurentijski masiv je gusto obrastao šumom, ima brojna jezera i izvor je brojnih rijeka.

Ekonomija
---------

Ekonomija na masivu sastoji se od ekspoatacije šuma (drvna građa, celuloza i papir), rudarstva i iskorištavanja hidro potencijala njegovih rijeka. Planine su i veliki turistički resort zbog blizine velikih gradova Montreala i Quebeca, tako da imaju dva parka prirode, Laurentides i Mont Tremblant, koji je i popularno skijalište u Kanadi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Laurentian Mountains*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 21. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Laurentian Mountains* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Javna sjednica Odbora
**Izabrani odbor Predstavničkog doma Kongresa SAD o atentatima** (engleski: , skraćeno *House Select Committe on Assassination*, HSCA) je naziv za istražnu komisiju koju je 1976. odnovao Predstavnički dom Kongresa SAD kako bi rasvijetlio okolnosti nekoliko atentata na istaknute američke političare i javne ličnosti 1960-ih i početkom 1970-ih. To se odnosilo na atentat na Johna F. Kennedyja 1963, atentat na Martina Luthera Kinga 1968. i atentat na Georgea Wallacea 1972. Istraga Odbora je trajala do 1978. a konačni izvještaj je objavljen 1979.

Najvažniji dio zaključaka bilo je osporavanje zaključaka Warrenove komisije iz 1964. godine prema kojima je Lee Harvey Oswald prilikom atentata na Johna F. Kennedyja djelovao sam. Odbor je zaključio da je Oswald jedan od atentatora, ali da je imao najmanje jednog suučesnika, odnosno da je atentat "najvjerojatnije posljedica šire zavjere". Zaključci Odbora su, međutim, isto tako od odgovornosti za atentat odriješili SSSR, Castrovu Kubu, CIA, FBI, Tajnu službu, anti-kastrovske kubanske emigrante i grupe američkog organiziranog kriminala odnosno većinu mogućih nalogodavaca atentata koji se spominju u raznim teorijama zavjere.

Rad Odbora je, slično kao i rad Warrenove komisije, postao predmetom žestokih kritika, a prvenstveno zbog odluke da materijali na kojima se temelje zaključci budu zapečaćeni 50 godina. Nedugo nakon prikazivanja filma *JFK*, Kongres je pod snažnim pritiskom javnosti 1992. donio poseban zakon kojim je 98 % svih dokumenata vezanih uz istragu objavljeno.

Neki od zaključaka, prvenstveno oni koji se tiču postojanja četvrtog hica i drugog strijelca u atentatu na Kennedyja, su postali predmetom žestokih osporavanja od strane naučnika.

Eksterni linkovi
----------------

* Report of the Select Committee on Assassinations of the U.S. House of Representatives (29 March 1979). Stokes, Louis Chairman, House Select Committee on Assassinations.

| * p
* r
* u
Atentat na Johna F. Kennedyja |
| --- |
| Atentat | Puška • Kronologija • Lee Harvey Oswald • J. D. Tippit • John Connally • Zapruderov film |
| Posljedice | Autopsija • Reakcija • Johnsonova inauguracija • Pogreb • Jack Ruby • *Ruby v. Texas* • Warrenova komisija • HSCA • Dictabelt dokazi • Teorije zavjere • Teorija o jednom metku • U popularnoj kulturi |
**Johann Wilhelm Baur**, **Joan Guiliam Bouwer** ili **Bauer** (Strasbourg, 31. maj 1607 ‒ Beč, januar 1640) bio je nemački graver, bakropisac i crtač rukopisnih minijatura. Poznat je po nizu ilustracija koje je napravio za Ovidijeve *Metamorfoze*.

Život
-----

Baurova Alteja (iz grčke mitologije)
Prema Houbrakenu, Baur je crtanje i slikanje naučio od Friedricha Brentela, koji se bavio minijaturom u Strasbourgu, a zatim je otputovao u Rim, gde je slikao za "Brasijana" *(Brassiano)*, poznatog pokrovitelja umetnosti. Specijalizovao se za akvarele ukrasnih arhitektonskih struktura u perspektivi, pa je stoga često bio angažovan za crtanje vrtova. Imao je običaj da priča tokom duboke koncentracije na posao, pa je znao razgovarati i sa stvarima. Godine 1643. prekinuo je put u Napulj da bi se vratio jednoj ženi u Rimu. Prema Cornelisu de Bieu, Baur je u Rimu živeo s Karelom Škretom, koji je bio član umetničkog udruženja *Perjane ptice* *(Bentvueghels)* i imao je nadimak *Slach-sweerd*.

Mnoge od njegovih ilustracija za Ovidijeve mitove, za stradanje Isusovo (na 24 pločice) i za predstave svakodnevnog života u Rimu (s odećom iz raznih naroda i zemalja) na gravurama je itradio Melchior Küsel iz Augsburga. Umro je u Beču od iznenadne bolesti dok je radio po nalogu Ferdinanda III, cara Svetog rimskog carstva.

Izvori
------

* Filippo Baldinucci's Artists in biographies by Filippo Baldinucci, 1610–1670, str. 197 Google books

Vanjske veze
------------

***Johann Wilhelm Baur*** na Wikimedijinoj ostavi

* Baurovi "Usidreni brodovi s figurama na obali" i "Italijanski pejsaž" na Artnetu

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 66737403
* LCCN: n89664715
* ISNI: 0000 0001 0783 0259
* GND: 100000231
* SELIBR: 207061
* SUDOC: 035548452
* BNF: cb13195988j (podaci)
* ULAN: 500020628
* NKC: mzk2009528115
* BNE: XX1261790
* RKD: 5187

 |
**Logotet** (grč. *λογοθέτης*) je bilo vizantijsko zvanje, koje korišćeno za visoke činovnike čije su se dužnosti mahom odnosile na finansije, ali je taj termin korišćen i kao osnova za nazive drugih visokih činovnika, koji su se nalazili na čelu pojedinih resora tzv. *logoteziona*. Ovo zvanje je iz Vizantije prešlo u zemlje pod njenim uticajem, između ostalog i u srednjovekovnu Srbiju, a iz nje kasnije i u Bosnu. U njima je logotet obavljao ulogu šefa dvorske kancelarije, dok se u Dubrovačkoj republici pod tim pojmom podrazumevao običan pisar.

Logoteti u Vizantiji
--------------------

Poreklo ovog zvanja nije precizno utvrđeno, ali se povezuje sa rimskim *numerarii, scrinarii* i *rationales*. Iako se ne pominje u *Notitia dignitatum*, zvanje logoteta je postojalo u VI veku, kada se pod tim pojmom podrazumevali činovnici koji su kontrolisali finansije na raznim nivoima državne uprave. Pronađeni pečati koji su pripadali (običnim) logotetima u dobroj meri se datiraju u VI i VII vek, da bi oko VII veka došlo do velike promene u ulozi logoteta. U to doba institucija pretorijanskog prefekta gubi svoj značaj i oblasti koje je ona kontrolisala se izdvajaju u zasebne institucije, a na čelima nekih od njih su se našli logoteti:

* logotet droma
* logotet genika
* logotet stratiotika
* logotet agela

Aleksije I Komnin (1081—1118) je pokušao da poboljša državnu upravu, uvođenjen zvanja logoteta sekreta (kasnije zamenjenog zvanjem velikog (mega) logoteta), koji se nalažio na čelu civilne administracije.

U crkvenim krugovima su takođe postojali logoteti, poput patrijarhovog logoteta, koji posle XII veka dobija na posebnom značaju ili mitropolitovog logoteta koji je imao i ulogu u sudstvu. 

Izraz logotet poslužio je i za stvaranje naziva čitavog niza službenika u Vizantiji, poput logoteta praitoriona i drugih.

Logoteti u Srbiji i Bosni
-------------------------

Od doba kralja Milutina (1282—1321) i njegove vizantizacije Srbije, u njoj se javlja i zvanje logoteta, a kasnije, sa proglašenjem za kraljevinu, logoteti se javljaju i u Bosni, sa istom ulogom kao i u Srbiji.

Oni su se nalazili na čelu dvorske kancelarije i bili su zadužen za pisanje i izdavanje povelja, a imali su i određene uloge vezane za crkvu.

Povezano
--------

* Vizantijska zvanja

Literatura
----------

* Alexander Kazhdan (editor), „*The Oxford Dictionary of Byzantium*", Oxford, 1991. ((en))
**Lex Gabinia** je bio zakon koji je godine 67. pne. donijela Rimska Republika na prijedlog tribuna Aula Gabinija, po kome je dobio ime. Njime je političar i vojskovođa Gnej Pompej Veliki dobio izvanredne i u dotadašnjoj rimskoj historiji nezapamćene ovlasti kako bi suzbio sve akutniji problem piraterije. Zakon je donesen nedugo nakon što su pirati na prepad zauzeli i opljačkali Ostiju, glavnu rimsku luku i bazu rimske konzularne flote. Pompeju je tim zakonom na tri godine dana komanda nad svim rimskim pomorskim snagama, ali i kopnenim snagama koje su se nalazile 50 milja od mediteranske obale. S obzirom da je većina rimskih snaga bila stacionirana nedaleko od obale, Pompej je *de facto* postao vrhovni komandant cijele rimske vojske. Pompej je, također, uz regrutaciju okupio i snage koje su brojale 500 ratnih brodova, 120.000 pješaka i 5.000 konjanika.

Optimatski Senat se suprotstavljao zakonu, ali ga je Gabinije uspio progurati u skupštini gdje su dominirali plebejci među kojima je Pompej uživao popularnost. Pompej je ubrzo opravdao očekivanja - podijelivši Mediteran na sektore i odredivši posebne eskadre za operacije čišćenja, uspio je likvidirati glavna piratska uporišta, uključivši i dotada stalno problematičnu Kilikiju.

Pompejev uspjeh je omogućio da se godinu dana kasnije u zakonu Lex Manillia isti model primijeni i na rimske snage na Istoku koje su godinama vodile iscrpljujući rat protiv Mitridata. Oba su zakona, pak, imala dalekosežne posljedice po Rimsku Republiku, s obzirom da su značajno oslabile moć Senata, a ojačale moć vojnih komandanata u provincijama, a što će na kraju dovesti i do građanskog rata.

V. također
----------

* Rimsko pravo
* Popis rimskih zakona

Eksterni linkovi
----------------

* The Roman Law Library, incl. *Leges*
**Juraj V. Zrinski** (na mađarskom: Zrínyi György; Čakovec, 31. siječnja 1599. – Požun, 28. prosinca 1626.), hrvatski ban i vojskovođa.

Život
-----

Grof Juraj V. Zrinski bio je hrvatski ban od godine 1622. do svoje smrti 1626. Bio je sin Jurja Zrinskog IV. (koji je godine 1574. u Nedelišću dao tiskati poznatu knjigu "Decretum tripartitum") i grofice Sofije Zrinski rođ. Stubenberg. 

Slavni Jurajev djed Nikola Šubić Zrinski Sigetski poginuo je junački braneći mađarsku tvrđavu Siget od turskog napada.

U ranoj mladosti odgojen u protestantskoj (luteranskoj) vjeri, Juraj je kasnije prešao na katoličanstvo te protjerao protestantske propovjednike, obnovivši katoličke župe. Najviše je boravio u Ozlju, a od 1625. godine, kada mu je umro stariji brat Nikola VI. trajno se preselio na svoj posjed u Međimurju, u utvrđeni dvorac Čakovec.

Dana 15. studenog 1622. godine Juraj Zrinski imenovan je hrvatskim banom. U svoje vrijeme bio je poznat kao hrabar i neustrašiv ratnik, ali i po tome što je bio nadmen i imao britak jezik. Osobito se proslavio u bitki s Turcima kod Palanke, a poznati su njegovi uspješni vojni pohodi 1624. godine na Kostajnicu i Jasenovac, gdje je zadao teške poraze Osmanlijama.

Bio je oženjen groficom Magdalenom Széchy i imao dva sina, Nikolu VII. i Petra, koji su kasnije postali istaknuti hrvatski banovi i obojica umrli nasilnom smrću, cijeli se život boreći za Hrvatsku.

Juraj je umro u vojnom taboru u Požunu (današnja Bratislava u Slovačkoj), gdje je sudjelovao sa svojom postrojbom u Tridesetogodišnjem ratu. Povijesni izvori govore da je bio otrovan po nalogu austrijskog carskog generala Albrechta von Wallensteina, nakon što je došlo do njihovog verbalnog sukoba. Pokopan je u obiteljskoj grobnici Zrinskih u kompleksu pavlinskog samostana u Svetoj Jeleni, lokalitetu udaljenom dva kilometra sjeverno od Čakovca.

Vanjske veze
------------

***Juraj V. Zrinski*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jurjeve bitke s Turcima

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 173771527
* GND: 1013657020

 |
***Jurassic Park*** (sh. *Jurski park* ili *Park iz doba jure*) je science fiction roman američkog književnika Michaela Crichtona, poznat kao njegovo najuspješniji i najuticajnije djelo, odnosno predložak za istoimeni film začetak istoimene franšize.

*Jurassic Park*, koji je po strukturi i stilu sličan brojnim ranijim tehno-trilerima iz Crichtonovog opusa, prikazuje kako je korporacija InGen genetskim inženjeringom, odnosno rekonstrukcijom DNK iz drevnih prahistorijskih fosila uspjela proizvesti žive primjerke davno iščezlih dinosaura, a koje nastoji komercijalno iskoristiti u tematskom zabavnom parku na otoku ispred kostarikanske obale. Radnja prikazuje kako je uprava pred otvaranje na otok dovela grupu naučnika, advokata i drugih gostiju radi demonstracije, ali kako industrijska sabotaža i druge okolnosti dovedu do oslobađanja prahistorijskih zvijeri koje će početi loviti goste i osoblje parka, tjerajući ih da se bore za goli život.

Roman, koji je publici na relativno pristupačan način objašnjavao koncepte DNK, ali se također bavio i filozofskim i bioetičkim pitanjima se odlikovao i eksplicitnim prikazom nasilja i izuzetno mračnim tonom, a što je uključivalo smrt velikog broja likova. *Jurassic Park* je nakon objavljivanja doživio izuzetan uspjeh, kako kod čitatelja, tako i kod publike. To se odrazilo i na Hollywood, te je samo tri godine kasnije ekraniziran kao film u režiji Stevena Spielberga koji je postigao još veći uspjeh te potakao zanimanje publike za filmove, TV-serije na temu dinosaura. Crichton je, potaknut tim uspjehom, godine 1996. objavio njegov nastavak pod naslovom *Lost World*.

Izvori
------

1. ↑  „Copyright information for *Jurassic Park*". United States Copyright Office. Pristupljeno June 15, 2016.

Vanjske veze
------------

* *Isla Nublar novel map* Arhivirano 2017-09-20 na Wayback Machine-u
* Službeni veb-sajt
* *Jurassic Park* Arhivirano 2015-06-17 na Wayback Machine-u at the official Michael Crichton website

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 273045578
* GND: 4326034-2

 |
Licencni **keygen** (od engleskih riječi **key** - ključ i **generator** - generator ključeva) je kompjuterski program koji generira licencni ključ nekog softverskog proizvoda, serijski broj, ili bilo koju drugu informaciju potrebnu za registraciju dotičnog softvera. Razlikuje se od cracka po tome što ne modificira nijednu datoteku softvera već samo generira serijski broj za njega.

Softversko licenciranje
-----------------------

Softverska licenca legalan je instrument, a određuje načine korištenja i distribucije softvera od strane kupca. Često ove licence dolaze na snagu implementirane u softver u vidu aktivacije proizvoda ili Digital Rights Management (DRM) mehanizma koji pokušavaju spriječiti neautorizirano korištenje softvera tako što od korisnika traže da unese ispravni serijski broj proizvoda koji se potom pohranjuje u njegovoj konfiguraciji.

Dostupnost
----------

Keygeni su dostupni za preuzimanje na raznim internetskim stranicama koje su posvećene zaobilaženju aktivacije i registracije softvera, ili softverskom piratstvu općenito. U većini zemalja korištenje keygena u svrhu aktivacije softvera bez njegove kupnje smatra se ilegalnom. Keygeni su često zaraženi malicioznim softverom, iako obično ne od njihovih autora, već od trećih osoba. Ovo je rijetko slučaj kod izdanja koje puštaju poznate piratske grupe.

Vidi još
--------

* Softverska licenca
* EULA
* Softversko piratstvo
* Serijski broj (informatika)
* Crack (informatika)

Izvori
------

1. 1 2   *Network Dictionary*. Javvin Technologies. 2007. str. 273.
2. 1 2  Walsh, Patrick (30. 07. 2010.). „Adobe CS7 Searches Saturated With Dangerous Results". *Infosecurity*. Arhivirano iz originala na datum 2010-09-04. Pristupljeno 24. 08. 2010.
**Književni klub Brčko distrikta BiH (KK)** je strukovna organizacija pisaca utemeljena 1972. Promiče književnost, književno stvaralaštvo, položaj pisaca u društvu i brčansku književnost u svijetu. Organizacija je nevladina i nepolitička. U 2021. je imala 15 članova.

Historija
---------

Po ideji predratnih i poratnih brčanskih književnika Žarka Milenića, Rasima Karića i Suvada Alagića, a na tradicijama Književnog kluba "Pablo Neruda" koji je osnovan 1972. godine i postojao je do rata 1992. godine, rodila se ideja o obnavljanju rada ove brčanske kulturne institucije koja je iznjedrila više poznatih književnih imena.

U julu 2005. je zvanično registrovan Književni klub Brčko distrikta BiH. Registraciji i dobijanju potrebne dokumentacije, prethodila je osnivačka skupština Književnog kluba, na kojoj je za prvog predsjednika Skupštine KK izabran Aleksandar Nikolić. Nakon toga izabran je Upravni odbor u koji su ušli: Rasim Karić, Anto Pranjkić, Nenad Nestorović, Petar Vasić i Suvad Alagić, prvi predsjednik Književnog kluba Brčko distrikta BiH. Za tajnika je izabran Žarko Milenić. 

Tokom narednih šesnaest mjeseci (sve do II. redovne izborne Skupštine KK), Klub je bio organizator ili suorganizator oko 40 književnih nastupa i večeri u Bosni i Hercegovini i Hrvatskoj. Članovi Književnog kluba nastupali su u Brčkom, Tuzli, Osijeku, Zagrebu, Rijeci, Pazinu, Đakovu, Ivankovu, Našicama i drugim mjestima i institucijama kulture i prosvjete u Bosni i Hercegovini i Hrvatskoj. 

U drugoj polovini 2006. godine, krenule su aktivnosti oko dobijanja prostora. Danas je Književni klub smješten u zgradi Fehim-age Kučukalića, poznatijom kao Veselin Masleša, u središtu Brčkog. 

Od jula 2007. godine Klub objavljuje književni časopis Riječ.

Predsjednici od 2005.
---------------------

| # | fotografija | ime | mandat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | Suvad Alagić(r. 1961.)  | 2005. | 2009. |
| 2. |  | Vesna Vujić  | 2009. | 2010. |
| 3. |  | Žarko Milenić(r. 1961.)  | 2010. | 2016.
  |
| 4. |  | Šefko Kaloper(r. 1954.) | 2017. | *trenutačno* |

Spoljašnje veze
---------------

Književni klub Brčko distrikta BiH
**Kirnja zlatica** (lat. *Epinephelus costae*) kod nas se još naziva i **dugulja** ili **galinjača**. To je riba iz porodice vučica (lat. *Serranidae*). Ova kirnja je najmanja od svih jadranskih vrsta kirnji, naraste tek nešto više od 15 kg i do 140 cm duljine. Živi najčešće na dubinama između 20 i 80 m, a ponekad zna zaći i mnogo dublje, sve do 800 m. Na sjevernom dijelu Jadrana je vrlo rijetka, dok se nešto češće može naći na južnom dijelu. Leđa joj krase naizmjenične tamnije i svijetlije pruge, koje su izraženije kod mladih kirnji i kod spolno zrelih ženki. Mužjaci imaju nepravilnu žućkastozelenu mrlju na leđima. Svi primjerci ove kirnje se rađaju kao ženke, koje dostižu spolnu zrelost pri veličini od oko 30 cm. Starenjem i rastom, pri veličini od 60 cm jedinke mijenjaju spol i postaju mužjaci. Kao i ostale vučice, i ova vrsta je grabljivac i jede sve što može uloviti, a najčešće su to rakovi, glavonošci i ribe. Živi na skoro svim tipovima terena, a najčešće u blizini kakve kamene gromade gdje ova kirnja može naći zaklon. Ovu kirnju se teško može sresti u akvarijumima jer ne podnosi dobro zatočeništvo.

Napomena
--------

Za ovu kirnju kao i za sve ostale kirnje tijekom ljeta vrijedi lovostaj, te se ne smije loviti. Najčešći način lova na kirnju zlaticu je udicom, koju halapljivo proguta ili podvodnom puškom na čeku.

Rasprostranjenost
-----------------

**Kirnja zlatica** je rasprostranjena na istočnim obalama Atlantika i po cijelom Mediteranu.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Kirnja[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Goldblotch grouper[*mrtav link*] (fishbase.org)

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kirnja zlatica** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Kirnja zlatica** |

  


***Kirnja zlatica*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kirnja češljasta** (lat. *Mycteroperca rubra*) riba je iz porodice vučica (lat. *Serranidae*). To je nova vrsta u Jadranskom moru, prvi put je ulovljena 09.09.2000. godine na nekoliko milja od Dubrovnika. Ima izduženu glavu, donja vilica joj je dulja od gornje, glava joj je velika, tijelo jako i zaobljeno. Smeđe-crvene je boje po leđima i bokovima, trbuh svijetliji. Ponekad ima i svijetlije pjege po tijelu. Može narasti do 144 cm duljine i 49.7 kg težine, iako se vrlo rijetko nađu primjerci veći od 80 cm. Živi na dubinama od 15 do 50 m, a rjeđe i na većim dubinama do 200 m. Živi iznad kamenitih i pjeskovitih dna, većinom nad strmim kamenim obroncima u područjima s jačim strujama, a mlađi primjerci su vrlo česti u lagunama obraslima mangrovim stablima. Kao i ostale kirnje i ova je grabežljivac, hrani se najčešće glavonošcima i ribama. Cijenjena je za prehranu.

Napomena
--------

Iako ova kirnja nije iz roda Epinephelus kao većina kirnji u Jadranu, lovostaj u ljetnim mjesecima vrijedi i za nju (spada u "ostale kirnje").

Rasprostranjenost
-----------------

Češljasta kirnja najčešće zivi u istočnom dijelu Atlantika od Portugala do juga Angole, zalazi i u Mediteran gdje se sve češće hvata.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Kirnja[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Mottled grouper (fishbase.org)

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kirnja češljasta** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Kirnja češljasta** |

***Kirnja češljasta*** na Wikimedijinoj ostavi
**Koalicijska vlada**, odnosno **vladajuća koalicija** ili, rjeđe **koalicija**, je izraz koji u najširem smislu označava izvršnu vlast u nekoj državi koja se sastoji od predstavnika dvije ili više različitih političkih stranaka ili blokova. Najćešće se pod time podrazumijevaju vlade u parlamentarnim sistemima. One nastaju nakon što u predstavničkom tijelu, odnosno parlamentu, nijedna stranka nema većinu, odnosno za sastavljanje i/li povjerenje vladi je potrebna suglasnost više njih.

Takve koalicijske vlade gotovo uvijek nastaju u državama gdje se za biranje parlamenta koristi proporcionalni sistem koji bitno otežava jednoj stranci da samostalno ostvari natpolovičnu većinu. Stranci koja na njima osvoji najviše glasova i/li mandata u parlamentu je, stoga, potrebna podrška drugih stranaka ili članova predstavničkog tijela. Ona se najčešće postiže tako što im se obećava udio u izvršnoj vlasti kroz imenovanja na ministarske ili upravne funkcije, odnosno preuzimanjem dijela njihovog predizbornog programa.

Poseban oblik koalicijske vlade su tzv. velike koalicije koje tvore dvije najjače (i tradicionalno suprostavljene) stranke. One obično nastaju u posebnim situacijama.

Sličan je slučaj i s manjinskim vladama koje ne predstavljaju koalicijske vlade u užem smislu riječi, odnosno predstavljaju tek privremeni aranžman kojim se najvećoj stranci omogućava da samostalno vlada bez natpolovične većine u parlamentu.

Koalicijske vlade su, pak, rijetkost u državama koje koriste većinski izborni sistem, odnosno u kojima postoji dvostranačje. Jedan od izuzetaka je Ujedinjeno Kraljevstvo nakon izbora 2010. godine, kada su koalicijsku vladu sklopili konzervativci i liberalni demokrati.

Na prostoru bivše Jugoslavije su od uvođenja višestranačkog sistema 1990. godine gotovo sve vlade - uz izuzetak Srbije pod SPS-om (1990-1993) i Hrvatske pod HDZ-om (1990-2000) bile koalicijske.

Među dijelom političkih teoretičara koalicijske vlade - pogotovo u slučajevima kada predstavljaju trajnu političku instituciju u nekoj zemlji - su predmet kritike zbog toga što inzistirajući na konsenzusu obeshrabruju donošenje teških odluka, odnosno malim strankama o kojima ovisi većina daju neproporcionalno snažan uticaj na političko odlučivanje.

V. također
----------

* Blokirani parlament
**Katedralne radionice** ili *Bauhuten*, bave se razvojem zanatskih vještina potrebnih za očuvanje, održavanje i popravku katedrala. Nastale su u srednjovekovnoj Evropi, u periodu 12-13 vijeka, na gradilištima gotičkih katedrala. Vremenom su prerasle u nadregionalnu mrežu koja se prostirala širom Evrope. Njemački izraz *Bauhüttenwesen* odnosio se kako na organizaciju mreže radionica koje se bavi izgradnjom ili restauracijom zgrada, tako i na samu radionicu, kao mjesto rada.

Danas se ovakva udruženja radionica osnivaju širom Evrope, a djelatnost im je raširena na sve istorijske zgrade. Bave se raznim zanatima i blisko sarađuju. Kroz obuku novih zanatlija čuvaju se tradicionalni običaji i rituali ovih profesija, kao i bogatstvo znanja koje se prenosi generacijama, usmeno i pismeno. Najveća im je prednost što restauratorske radove neprestano izvodi isti tim, koji ima blisku vezu sa zgradom koju održava i poznaje njene osjetljive tačke. Ove multidisciplinarne radionice zapošljavaju veliki broj ljudi, od šegrta do majstora i arhitekata. Prema specijalnostima dijele se na:

* Kamenorezačke
* Zidarske
* Kovačke
* Gipsarske
* Radionice vitraža
* Stolarske
* Dokumentovanje i istraživanje

Nematerijalna kulturna baština
------------------------------

Katedralne radionice su na UNESCO-voj Reprezentativnoj listi nematerijalnog svjetskog naslijeđa čovječanstva kao zajednički element nematerijalnog kulturnog naslijeđa u Austriji, Švicarskoj, Njemačkoj, Francuskoj i Norveškoj. Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog naslijeđa na zasjedanju koje je održano 2020. u Parizu. Nominacija je obuhvatala 18 konkretnih konstrukcija u tim zemljama.