recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Gospođica Doktor - špijunka bez imena***, u međunarodnoj distribuciji poznata pod naslovom ***Fräulein Doktor***, je italijansko-jugoslavenski špijunski film snimljen u režiji Alberta Lattuade i premijerno prikazan 1969. godine. Naslovni lik, koga tumači Suzy Kendall je Gospođica Doktor, znamenita njemačka obavještajka iz vremena Prvog svjetskog rata. Radnja prikazuje kako, nakon što je uspjela dobaviti obavještajne podatke zahvaljujući kojima je potopljen brod koji je prevozio lorda Kitchenera, britanski obavještajac (koga tumači Kenneth More) priprema plan kako bi joj namjestio klopku, ali i spriječio da ukrade savezničke planove u zaustavljanju velike njemačke ofanzive na Zapadnom frontu.

Film je snimljen četvrt vijeka nakon završetka Drugog svjetskog rata, kada su svjetskoj javnosti postale dostupne njemačke službene arhive i bio razotkriven identitet Fräulein Doktor; tako se, za razliku od nekoliko filmova iz međuratnog perioda mogao temeljiti na stvarnim historijskim činjenicama umjesto legendi o femme fatale poput Mate Hari. Film se temelji na fikciji, ali se ističe izuzetnim realizmom, odnosno ciničnim stavom prema obavještajnoj aktivnosti ali i, tada zbog Vijetnama u svijetu izuzetno popularnim prikazom rata kao besmislenog i apokaliptičkog krvoprolića. To je posebno došlo do izražaja u završnoj sceni koja prikazuje njemački napad iperitom na britanske položaje, prilikom koje se žrtvama guli koža sa tijela, a napadači - i ljudi i konji - prisiljeni biti potpuno pokriveni. Pažnju je također privukla i za tadašnje standarde još uvijek prilično rijetka lezbijska scena u kojoj sudjeluje protagonistica.

Uloge
-----

* Suzy Kendall ... Fräulein Doktor
* Kenneth More ... Pukovnik Foreman
* Capucine ... Dr. Saforet
* James Booth ... Meyer
* Alexander Knox ... General Peronne
* Nigel Green ... Puk. Mathesius
* Giancarlo Giannini ... Poručnik Hans Rupert

Vanjske veze
------------

* *Gospođica Doktor - špijunka bez imena* na sajtu IMDb
* *Gospođica Doktor - špijunka bez imena* na filmskoj bazi podataka TCM
* Scheda su *Fräulein Doktorl* di MYmovies ()
* *Fraulein Doktor* at Allmovie.com
***Spalovač mrtvol*** (sh. *Spaljivač mrtvih*) je čehoslovački igrani film snimljen 1969. godine u režiji Juraja Herza. Po žanru je mješavina drame, horora i crne komedije, a predstavlja adaptaciju istoimene novele Ladislava Fuksa, koji je također napisao scenario. Protagonist, koga tumači Rudolf Hrušínský, je pogrebnik koji radi u praškom krematoriju krajem 1930-ih i koji je, pročitavši *Tibetansku knjigu mrtvih*, postao uvjeren kako spaljivanjem leševa oslobađa njihove duše. Radnja prikazuje kako njegove ideje evoluiraju kada Nijemci okupiraju Čehoslovačku i uspostave protektorat, a pod čijim režimom, nastojeći se prilagoditi nacističkoj ideologiji, protagonist likvidira vlastitu porodicu. Film je bio sniman u stvarnom krematoriju u Pardubicama, a što je uključivalo scene spaljivanja stvarnih leševa, a što je režiser Herz navodio kao uzrokom vlastitih psiholoških trauma. Snimanje je koincidiralo sa slamanjem Praškog proljeća i invazijom Varšavskog pakta; film, koji je premijeru imao nedugo nakon tih događaja, je imao vrlo dobru gledanost te postao službeni čehoslovački kandidat za Oscar za najbolji strani film. Usprkos toga, 1973. godine je povučen iz distribucije i strpan u bunker gdje je ostao sve do pada komunizma; to se ponekad tumači time da su vladajući komunisti u prilagođavanju poludjelog protagonistima nacistima pronašli paralele sa procesom tzv. normalizacije nakon uspostave prosovjetskog režima. *Spaljivač mrtvih* je, pak, nakon izlaska iz bunkera proglašen jednim od najboljih ostvarenja čehoslovačke kinematografije.

Uloge
-----

* Rudolf Hrušínský ... Karel Kopfrkingl
* Vlasta Chramostová ... Lakmé; Dagmar
* Jana Stehnová ... Zina
* Miloš Vognič ... Mili
* Zora Božinová ... Erna Reinkeová
* Ilja Prachař ... Walter Reinke
* Eduard Kohout ... Bettleheim
* Míla Myslíková ... žena sa šeširom
* Vladimír Menšík ... suprug žene sa šeširom
* Jiří Menzel ... Dvořák
* Jiří Lír ... Strauss

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Spalovač mrtvol* Arhivirano 2009-02-03 na Wayback Machine-u na stránkách Asociace českých filmových klubů
* *Spalovač mrtvol* Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u v katalogu NFA *Český hraný film 1898–1970*
* *Spaljivač mrtvih* na sajtu IMDb
* Spielberg mi ukradl scénu ze Spalovače Arhivirano 2007-05-11 na Wayback Machine-u – článek pro Literární noviny 3/2007

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* NKC: unn20231176668

 |
*Za ostala značenja, vidi Na zapadu ništa novo (razvrstavanje).*

**Na zapadu ništa novo** (njemački: ) je roman njemačkog književnika Ericha Maria Remarquea objavljen 1929. godine. Radnja se događa za vrijeme prvog svjetskog rata i prikazuje njemačke vojnike koji na Zapadnom frontu koji, godinama izloženi strahotama modernog ratovanja, prolaze kroz strahovite fizičke i psihološke traume nakon kojih više neće biti sposobni "normalno" funkcionirati u civilnom životu. Zbivanja se prikazuju iz perspektive protagonista Paula Bäumera, mladića koji se na samom početku rata, potaknut od strane svog učitelja i osjećajem patriotske dužnosti, kao dobrovoljac prijavljuje u vojsku; nakon što je iskusio oskudicu, ranjavanje i svjedočio kako njegovi školski drugovi, prijatelji i poznanici ginu ili bivaju osakaćeni na okrutne načine, Bäumer postepeno gubi svoje ideale, a na kraju i život, poginuvši godine 1918. na dan kada službeni bilten njemačke Vrhovne komande objavljuje da "nema značajnih događaja na Zapadnom frontu". Remarque je roman napisao djelomično inspiriran vlastitim ratnim iskustvima i potaknut željom da progovori o "generaciji koja je uništena ratom, čak i ako je izbjegla granate". Iako se Remarque nastojao ograditi od eksplicitnog iznošenja političkih stavova, njegov roman, originalno objavljen u nastavcima u liberalnim novinama *Vossische Zeitung*, je izazvao veliku pažnju, ali i kontroverze u javnosti tadašnje Weimarske Republike; sa oduševljenjem ga je prihvatila pacifistička ljevica, dok ga je osudila nacionalistička desnica, uključujući naciste, koji su ga 1933. stavili među prve službeno zabranjene knjige nakon svog dolaska na vlast. *Na zapadu ništa novo*. Remarque je u međuvremenu 1931. objavio svojevrsni nastavak *Der Weg zurück*, koji opisuje doživljaje preživjelih veterana u poratnoj i politički nestabilnoj Njemačkoj. Izvan Njemačke je doživio daleko manje kontroverzi, a popularnost mu je dodatno povećala hvaljena hollywoodska adaptacija. Zbog svega toga se *Na zapadu ništa novo* smatra jednom od najpoznatijih njemačkih romana, kao i klasikom književnosti 20. vijeka.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* CliffsNotes Arhivirano 2005-03-21 na Wayback Machine-u
* Spark Notes
* All Quiet on the Western Front study guide, themes, quotes, literary devices, multimedia, teacher resources

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 310215030
* GND: 4255329-5
* SELIBR: 375208
* SUDOC: 028874765
* BNF: cb12061973m (podaci)

 |
Ovo je članak o Idol emisiji Nove TV.  Za Idol emisiju RTL-a, vidi Hrvatska traži zvijezdu.  

**Hrvatski Idol** je hrvatska verzija *Pop Idola*. Dvije sezone *Hrvatskog Idola* su održane. Prvu sezonu je pobijedila Žanamari Lalić, dok je drugu osvojio Patrick Jurdić. Žanamari je prvu sezonu osvojila sa 54% glasova u finalu, a Patrick Jurdić 50.22%, no pošto je bilo samo 2.296 glasova u finalu druge sezone, Jurdić je dobio sa samo 10 glasova više od drugoplasirane Lidije Bačić. Obadva pobjednika su već pokušali u drugim svjetskim *Idol* verzijama: Lalić u njemačkom *Deutschland sucht den Superstaru*, a Jurdić u Austriji i Češkoj. Nijedan natjecatelj nije uspio u tim showovima i ispao je rano.  

Iako je prva sezona bila uspješna među publikom, druga je bila znatno lošija, pa se nije nastavljalo a trećom sezonom. 2009. godine, RTL je otkupio prava na emisiju, pa je nastavio sa *Idol* serijalom u Hrvatskoj sa showom ***Hrvatska traži zvijezdu***.

Sezone
------

### Prva sezona

#### Voditelji

* Nikolina Božić
* Vinko Štefanac

#### Žiri

* Đorđe Novković
* Miroslav Škoro
* Ivanka Boljkovac
* Nikša Bratoš

#### Audicije

* Rijeka
* Split
* Osijek
* Zagreb

#### Natjecatelji

* Žanamari Lalić **(pobjednica)**
* Pamela Ramljak
* Neda Parmać
* Linda Švarc
* Alan Šćuric
* Ivana Marić
* Denis Mladenović
* Karmen Matković

#### Teme

24. travnja: Moj Idol   

1. svibnja: Filmske pjesme   

8. svibnja: 80-te   

15. svibnja: 70-te   

22. svibnja: 90-te   

29. svibnja: —   

5. lipnja: Veliko Finale

### Druga sezona

#### Voditelji

* Nikolina Božić
* Predrag Šuka

#### Žiri

* Zrinko Tutić
* Goran Karan
* Ricardo Luque
* Marija Husar

#### Audicije

* Split
* Osijek
* Opatija
* Zagreb

#### Natjecatelji

* Patrick Jurdić **(pobjednik)**
* Lidija Bačić
* Marina Kristić
* Teo Nikolac
* Siniša Vidović
* Ana Bebić
* Karmen Papić
* Ivana Jelečević

#### Teme

15. siječnja: Moj Idol   

22. siječnja: Hrvatska večer   

29. siječnja: Moja godina rođenja   

5. veljače: Filmske pjesme   

12. veljače: Dueti   

19. veljače: Hitovi br. 1   

26. veljače: Veliko Finale

Vanjske veze
------------

* Službena stranica
Ovo je članak o filmu iz 1940. godine.  Za remake iz 2011. godine, vidi La Fille du puisatier (film, 2011).  

***La Fille du puisatier*** (sh. *Kćer kopača bunara*) je francuski crno-bijeli film snimljen 1940. u režiji Marcela Pagnola. Naslovna protagonistica, koju glumi Josette Day je Patricia Amoretti, provansalska djevojka iz seoske porodice koja je ostala trudna sa Jacquesom Mazelom (čiji lik tumači Georges Gray), pilotom iz bogate gradske porodice. Radnja prikazuje kako je obje porodice odbacuju, a Jacques na početku drugog svjetskog rata bude mobiliziran u francusku vojsku i nestane iza njemačkih linija. Pagnol je film originalno zamislio kao običnu ljubavnu priču smještenu u mirnodopsko vrijeme, odnosno svojevrsni nastavak njegovog mnogo poznatijeg filma *La Femme du boulanger*; aktualni događaji, odnosno izbijanje rata su ga potakli da mijenja scenarij. Završetak snimanja je, pak, koincidirao sa njemačkom invazijom Francuske u proljeće 1940. godine, pa su članovi ekipe nehotice snimili zvuke borbi. Kako bi spasio film od cenzure, Pagnol je izmijenio završnicu, odnosno snimio dodatnu scenu u kojoj se seljani okupljaju kako bi slušali govor premijera Petaina o prekidu neprijateljstava, pa se zbog toga La Fille du puisatier često navodi kao prvi "vichyjski" film.

Godine 2011. je francuski glumac i režiser Daniel Auteuil snimio istoimeni remake.

Uloge
-----

* Raimu ... Pascal Amoretti
* Fernandel ... Félipe Rambert
* Josette Day ... Patricia Amoretti
* Line Noro ... Marie Mazel
* Georges Grey ... Jacques Mazel
* Fernand Charpin ... Monsieur Mazel
* Milly Mathis ... Nathalie
* Clairette ... Amanda Amoretti
* Roberte Arnaud ... Roberte Amoretti
* Raymonde ... Éléonore Amoretti

Vanjske veze
------------

* *Chronique du film sur DVDClassik*
* Extrait du film Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
* *La Fille du puisatier* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Marcel Pagnol |
| --- |
| Književna djela | 
* *Topaze*
* Souvenirs d'enfance
	+ *My Father's Glory*
	+ *My Mother's Castle*
* *The Water of the Hills*

 |
| Filmovi koje je režirao | 
* *Jofroi*
* *Angèle*
* *César*
* *Harvest*
* *The Baker's Wife*
* *The Well-Digger's Daughter*
* *La Belle Meunière*
* *Topaze*
* *Letters from My Windmill*

 |
***La Fleur de l'âge*** (sh. *Cvijet mladosti*) je francuski igrani film koji se 1947. godine snimao u režiji Marcela Carnéa. Scenario je napisao Jacques Prevert, inspiriran stvarnim događajima iz 1934. godine kada su djeca pobjegla iz popravnog doma na otoku Belle-Île-en-Mer, a vlasti lokalnim žiteljima nudile novac za njihovo hvatanje; Prevert je o tome 1937. napisao pjesmu *Chasse à l'enfant*, a iste godine je Carné započeo pripreme za projekt koje će se odužiti gotovo deset godina. Na kraju film nije dovršen; nakon što je snimljena polovica snimljenih scena, Carné je odustao od cijelog projekta, a taj fijasko je značajno uticao na njegov dotada plodni i uspješni odnos sa Prevertom.

O istim događajima je godine 1992. u Francuskoj snimljen film *La Révolte des enfants*.

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Marcel Carné |
| --- |
| 
* Bizarre, Bizarre
* Port of Shadows
* Hôtel du Nord
* Le Jour Se Lève
* Les Visiteurs du Soir
* Children of Paradise
* Gates of the Night
* La Marie du port
* Juliette, or Key of Dreams
* Thérèse Raquin
* Air of Paris
* Three Rooms in Manhattan
* Law Breakers

 |
*Nanook of the North*
***Nanook of the North*** (sh. *Nanook sa sjevera*), također poznat pod naslovom ***Nanook of the North: A Story Of Life and Love In the Actual Arctic***) je američki crno-bijeli nijemi dokumentarni film snimljen 1922. godine u režiji Roberta J. Flahertyja. Radnja je smještena na kanadski Arktik te prikazuje život inutiskog lovca Nanooka (čije je pravo ime bilo Allakariallak) koji se zajedno sa svojom porodicom nastoji izboriti za preživljavanje u surovim uvjetima gdje mu stalno prijete glad i zima. *Nanook* se često navodi kao prvi cjelovečernji dokumentarni film, odnosno kao prvo klasično ostvarenje dokumentarnog žanra. Kasniji kritičari su mu, međutim, osporavali autentičnost i "dokumentarnost" zbog toga što je Flaherty često inscenirao pojedine prizore, odnosno nastojao Nanooka i njegove sunarodnjake učiniti što "egzotičnijim", pa je, tako, na primjer, inzistirao da u scenama lova koristi koplje umjesto puške. S druge strane se Flahertyjevo djelo upravo zbog toga danas smatra izvorom vrijednih podataka o životu Inuita prije kontakta s bijelim Evropljanima, odnosno primjerom tzv. spasilačke etnografije.

Godine 1994. je o snimanju filma snimljen igrani film *Kabloonak* gdje Flahertyja glumi Charles Dance, a Adamie Quasiak Inukpuk (daleki Nanookov rođak) tumači Nannoka.

Vanjske veze
------------

***Nanook of the North*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Nanook of the North* at the Internet Archive
* *Nanook of the North* na sajtu IMDb
* *Nanook of the North* na Rotten Tomatoes-u ()
* *Nanook of the North* na AllMovie-u ()
* *Experimental footage done with Nanook of the North* at the Internet Archive
* Great Movies: *Nanook of the North* (1922) Arhivirano 2012-10-04 na Wayback Machine-u by Roger Ebert
* June 12, 1922 review of *Nanook of the North* in the New York Times
* *Nanook sa sjevera* na Filmskom leksikonu LZMK

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Robert J. Flaherty |
| --- |
| 
* *Nanook of the North* (1922)
* *Moana* (1926)
* *The Twenty-four Dollar Island* (1927)
* *Tabu* (1931)
* *Man of Aran* (1934)
* *Elephant Boy* (1937)
* *The Land* (1942)
* *Louisiana Story* (1948)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 230984338
* LCCN: no98091675
* GND: 7576576-7
* SUDOC: 074601075
* BNF: cb14661836f (podaci)

 |
**"How Watson Learned the Trick"** je kratka priča Arthura Conana Doylea iz 1922. godine. Priča se bavi pokušajem doktora Watsona da Holmesu demonstrira kako je otkrio njegov "površni trik" logičke dedukcije tako što mu daje krati pregled njegovih dnevnih aktivnosti, što Holmes sluša sa zanimanjem, samo da bi na kraju otkrio kako je svaki njegov zaključak potpuno pogrešan.

Doyle je bio jedan od pisaca koji su dobili narudžbu da napišu priču za Kuću lutaka kraljice Mary; ostali pisci bili su J. M. Barrie, Thomas Hardy, Rudyard Kipling i W. Somerset Maugham. Prihvativši zadatak, Doyle je dobio knjigu dimenzija 3.75 cm x 3.15 cm, u koju je napisao priču od 503 riječi naslovljenu "How Watson Learned the Trick". Priča je zauzela ukupno 34 stranice. Doyleov originalni rukopis je i danas dio Kuće lutaka.

Adaptacija
----------

Scena veoma slična ovoj prikazana je u adaptaciji priče "The Adventure of the Resident Patient" u sklopu Granadine serije *The Adventures of Sherlock Holmes* s Jeremyjem Brettom u glavnoj ulozi. U ovoj epizodi, Watson pokušava Holmesu demonstrirati kako je prokužio njegove metode u čemu, u principu, griješi, mada Holmes priznaje kako "ima element istine u onome što je rečeno."

Vanjske poveznice
-----------------

* How Watson Learned the Trick Arhivirano 2009-02-07 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Serija knjiga o Sherlocku Holmesu Arthura Conana Doylea |
| --- |
| Romani | 
* *A Study in Scarlet* (1887)
* *The Sign of the Four* (1890)
* *The Hound of the Baskervilles* (1902)
* *The Valley of Fear* (1915)

 |  |
| Zbirke kratkih priča | 
* *The Adventures of Sherlock Holmes* (1892)
* *The Memoirs of Sherlock Holmes* (1894)
* *The Return of Sherlock Holmes* (1905)
* *His Last Bow* (1917)
* *The Case-Book of Sherlock Holmes* (1927)

 |
| Glavni likovi | 
* Sherlock Holmes
* Doktor Watson
* Profesor Moriarty
* Sebastian Moran
* Irene Adler
* Inspektor Lestrade
* Mycroft Holmes
* Baker Street Irregulars
* Sporedni likovi

 |
| Povezani članci | 
* Kanon Sherlocka Holmesa
* 221B Baker Street
* Adaptacije djela o Sherlocku Holmesu
* Sherlockiana
* *The New Annotated Sherlock Holmes*
* "How Watson Learned the Trick"
* Klub Diogenes

 |
***Ne grem na kolena*** je naslov pesme i istoimenog albuma iz 2006. godine, koju peva Saša Lendero. Neki pesmu smatraju jednom od najpopularnijih u Sloveniji.

Tekste pesme
------------

Mislil si ,  

da bom na vse pristala,  

kot berač prosila,  

da bi ljubezen dal mi ti.  

Mislil si,  

da se bom kar zlomila,  

te kleče rotila,  

da ostani, kot da nje več ni,  

spet skrila solze, ko boli...  

  

Ne grem na kolena,  

ne bom več senca njena!  

Ne bom se zdrobila  

kot kamen potonila!  

Ne grem na kolena  

preveč sem sebe dala,  

pljuvala sem si v obraz  

ponos teptala!  

  

Mislila sem, da usojena sva si za vedno,  

da nihče še ljubil ni  

na planetu tem tako močno,  

kot jaz te ljubim,  

tebi pa premalo je bilo  

imel si me, imel si njo...  

  

Ne grem na kolena,  

ne bom več senca njena!  

Ne bom se zdrobila,  

kot kamen potonila!  

Ne grem na kolena,  

preveč sem sebe dala,  

pljuvala sem si v obraz,  

ponos teptala!  

  

Kdo si , kdo si  

da ti bi meni sodil?  

Kdo si, kdo si  

da bi po meni hodil?  

  

Ne grem na kolena...

Spisak pesama na albumu
-----------------------

1. *Ne grem na kolena*
2. *Mama, ljubim cigana Jana*
3. *Poco Loco*
4. *Mandoline*
5. *Ne odhajaj*
6. *Luna*
7. *Diši sa mnom*
8. *Metulj*
9. *Mlada je noč*
10. *V soboto bova rekla da*
11. *Adam in Eva*
12. *Ti si*
13. *Glory Halleluyah*
14. *Help Me Make It*
15. *Nymph story*
Za verziju na engleskom jeziku, vidite članak Beyond the Sea (pjesma).
***La mer*** je pjesma koju je 1943. napisao francuski pjevač, kompozitor i zabavljač Charles Trenet. Tekst nostalgično opisuje ljepotu mediteranske obale prije nego što su na njoj počeli graditi poduzetnici. Trenet je, prema vlastitim riječima, pjesmu napisao za 20 minuta putujući vlakom duž mediteranske obale vraćajući se u Pariz iz Narbonnea. Pri pisanju mu je pomogao prijatelj Leo Chauilac. Trenet je ispočetka nije htio objaviti, smatrajući je previše "ozbiljnom" i "svečanom". Kada ju je 1946. ipak objavio, ispostavilo se da je savršeno pogodila ukus francuske publike koja se tek oporavljala od rata. Postala je njegov najveći hit, kao i jedna od najčešće izvođenih šansona.

Njena popularnost se proširila izvan francuskih granica. U SAD je verziju na engleskom jeziku, pod naslovom Beyond the Sea snimio Bobby Darin.

*La mer* se često može čuti u francuskim, ali i holivudskim filmovima. Neki od posljednjih primjera su TV-serija *Lost* (epizoda *Whatever the Case May Be* iz 2004. godine), odnosno film *Tinker, Tailor, Soldier, Spy* iz 2011. gdje je izvodi Julio Iglesias.

Eksterni linkovi
----------------

* Second Hand Songs: *La Mer* page

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 175148728
* LCCN: n2006029587
* GND: 1103489046
* BNF: cb14718801m (podaci)

 |
**Kuga** (franc.: *La Peste*) je roman francuskog književnika i filozofa Alberta Camusa iz 1947.

Roman je kronika koja opisuje fiktivnu epidemiju kuge što je 40-ih godina 20. stoljeća zahvatila Oran. Pisan je u trećem licu iako ga zapravo *piše* jedan od sudionika zbivanja, doktor **Bernard Rieux**, pri čemu se koristi i bilješkama drugog važnog lika, Jeana Tarroua. Uz njih dvojicu, značajni likovi su i kriminalac Cottard, zaljubljeni novinar Rambert, svećenik Paneloux te Joseph Grand, činovnik koji pokušava napisati knjigu. Od početka epidemije i invazije štakora pa do njezinog povlačenja, opisane su sudbine ljudi koji se pokušavaju nositi sa sveprisutnom bolešću i tjeskobom u zatvorenom gradu. Djelo se često tumači i kao alegorijski prikaz otpora nacističkoj okupaciji.

*Kuga* je stvarana sedam godina: početna verzija bila je gotova 1943. a nakon mnogih prepravljanja objavljena je četiri godine kasnije. Za potrebe pisanja Camus je proučavao medicinske priručnike i razna književna djela u kojima je bolest opisana. Glavnu temu romana čine filozofska pitanja o apsurdnosti života, smrti, patnji, ljubavi i solidarnosti. Djelo je vrlo složeno i pisano na tradicionalan način za razliku od Stranca koji je, međutim, daleko popularniji.

Godine 1992. je snimljena filmska adaptacija u režiji Luisa Puenzoa sa Williamom Hurtom i Sandrine Bonaire u glavnim ulogama.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 185447266
* LCCN: no2019051685
* GND: 4131560-1
* SUDOC: 069021392
* BNF: cb122159507 (podaci)
* NLA: 35267231

 |
***Strangers on a Train*** (sh. *Neznanci u vlaku*) je debitantski roman američke književnice Patricije Highsmith, originalno objavljen 1950. godine. Po žanru je psihološki triler, a naslovni protagonisti su dva muškarca koji su se slučajno sreli tokom putovanja vlakom i prilikom razgovora povjerili kako im na putu životnoj sreći stoje osobe koje bi najrađe likvidirali - arhitekt Guy Haines se želi riješiti nevjerne supruge Miriam kako bi se oženio za Anne Faulkner, ženu kou voli; psihopatski plejboj Charles Bruno Anthony želi ubiti oca kako bi naslijedio njegov novac. Radnja prikazuje kako je tokom razgovora došlo do zamisli da dva muškarca jedan drugom "učine uslugom" obavivši ubistva, pri čemu bi nedostatak motiva stvorio savršen zločin, ali i kako Anthony, za razliku od Hainesa, ideju shvati ozbiljno, ubije Miriam i počne ucjenjivati Hainesa da ispuni svoj dio pogodbe. 

*Strangers on a Train* je Patriciju Highsmith učinio jednom od najpopularnijih književnica svog doba, ali je još veći uspjeh postigla kada je roman privukao pažnju britanskog režisera Alfreda Hitchcocka koji ga je slijedeće godine ekranizirao kao istoimeni film (u bivšoj Jugoslaviji poznat kao *Nepoznati iz Nord Expressa*), jedno od najpoznatijih i najuticajnijih ostvarenja njegove filmografije.

Vanjske veze
------------

* Ron Collins, "Strangers on a Page: Highsmith & Camus" Arhivirano 2013-02-01 na Wayback Machine-u
* *Strangers on a Train* na sajtu IMDb
* *Strangers on a Train* at ChooseYourHighsmith.com

| * p
* r
* u
Romani Patricije Highsmith |
| --- |
| 
* *Strangers on a Train* (1950)
* *The Price of Salt* (pod pseudonimom Claire Morgan) (1952)
* *The Blunderer* (1954)
* *The Talented Mr. Ripley* (1955)
* *Deep Water* (1957)
* *A Game for the Living* (1958)
* *This Sweet Sickness* (1960)
* *The Cry of the Owl* (1962)
* *The Two Faces of January* (1964) *The Glass Cell* (1964)
* *A Suspension of Mercy* (1965)
* *Those Who Walk Away* (1967)
* *The Tremor of Forgery* (1969)
* *Ripley Under Ground* (1970)
* *A Dog's Ransom* (1972)
* *Ripley's Game* (1974)
* *Edith's Diary* (1977)
* *The Boy Who Followed Ripley* (1980)
* *People Who Knock on the Door* (1983)
* *Found in the Street* (1987)
* *Ripley Under Water* (1991)
* *Small g: a Summer Idyll* (1995)

 |
***La battaglia di El Alamein*** (sh. *Bitka kod El Alameina*) je italijansko-francuski ratni film snimljen u režiji Giorgija Ferronija i premijerno prikazan 1969. godine. U njemu se prikazuje znamenita Bitka kod El Alameina koja je 1942. godine odlučila ishod Sjevernoafričke kampanje u Drugom svjetskom ratu. Protagonisti su pripadnici italijanske 185. padobranske divizije Folgore kojima je njemački general Erwin Rommel (čiji lik tumači Robert Hossein), zapovjednik osovinskih snaga odredio da drže južni bok, a na koga će udariti višestruko nadmoćnije britanske oklopne snage pod zapovjedništvom generala Montgomeryja (čiji lik tumači Michael Rennie). Film je snimljen uz logističku podršku italijanske vojske, a što se tumačilo time da je u njemu prikazana jedna od rijetkih epizoda Drugog svjetskog rata u kojoj su se italijanski vojnici iskazali kao hrabri i uporni borci te, usprkos poraza, stekli duboko poštovanje kako saveznika tako i protivnika. Sa druge strane su producenti bili prisiljeni kao rekvizite koristiti suvremene oklopne transportere M113 i tenkove M24 koji "glume" kako britanska, tako i osovinska vozila; u nekoliko scena se, međutim, pojavljuju autentični italijanski tenkovi M13/40 i samohotke Semovente da 75/18.

Uloge
-----

* Frederick Stafford: Por. Giorgio Borri
* George Hilton: Por. Graham
* Michael Rennie: Gen. Bernard Law Montgomery
* Robert Hossein: Feldmarđšal Erwin Rommel
* Enrico Maria Salerno: Stariji narednik Claudio Borri
* Marco Guglielmi: Kap. Hubert
* Ettore Manni: Italijanski kapetan
* Gérard Herter: Gen. Schwartz
* Ira Fürstenberg: Evelyn Baker
* Giuseppe Addobbati: Gen. Georg Stumme
* Manlio Busoni: Gen. Ettore Bastico
* Salvatore Borgese: Kapow
* Luciano Catenacci: Nar. O'Hara
* Nello Pazzafini: Italijanski narednik

Vanjske veze
------------

* *La battaglia di El Alamein* na sajtu IMDb
***Traffic in Souls*** (sh. *Trgovina dušama*) je američki crno-bijeli nijemi film snimljen 1913. u režiji Georgea Loanea Tuckera. Protagonistice filma su dvije švedske imigrantice u New Yorku od kojih jednu, pod izgovorom ponude "poštenog" posla, otmu trgovci bijelim robljem kako bi je prisilili na prostituciju. Radnja se odvija tokom tri dana i prikazuje kako jedna od sestara za pomoć angažira lokalnog policajca. Tvorci filma su nastojali iskoristiti tada aktualnu moralnu paniku oko prisilne prostitucije u američkom tisku, te inzistirali na autentičnosti korištenjem prizora stvarnih imigranata na Ellis Islandu. Film je imao veliku gledanost, te je prema danas dostupnim statistikama došao na vrh po prihodima na američkim kino-blagajnama 1913. Taj je uspjeh producentu Carlu Laemmleu omogućio da se konačno iz Fort Leeja preseli u Hollywood, odnosno od svoje kuće Universal učini američkog filmskog giganta.

Usprkos toga, *Traffic in Souls* je 1930-ih postao zabranjen nakon što je u Hollywoodu uveden cenzorski Haysov kodeks, koji je strogo zabranjivao svaki spomen ili prikazivanje prostitucije na ekranu.

Vanjske veze
------------

* Traffic in Souls at IMDb
***Ich bin ein Elefant, Madame*** (sh. *Ja sam slon, gospođo*) je zapadnonjemački igrani film snimljen 1969. godine u režiji Petera Zadeka. Predstavlja adaptaciju romana *Die Unberatenen* Thomasa Valentina iz 1963. godine, koga je sam Zadek 1966. godine bio adaptirao i kao TV dramu. Nova verzija, koja je velikim dijelom bila inspirirana i nedavnim studentskim demonstracijama, je radnjom smještena u jednu bremensku gimnaziju te kroz svakodnevni život učenika prikazuje generacijski jaz, odnosno sukob između mladih koji inzistiraju na naprednim i modernim idejama, te njihovih konzervativnih roditelja i nastavnika. Film je prikazan na Berlinskom filmskom festivalu gdje je osvojio Srebrni medvjed.

Napomene
--------

1. ↑  Naslov predstavlja igru riječi, odnosno referencu na popularnu predratnu pjesmu *Ich küsse Ihre Hand* čiji naslov doslovno znači "Ljubim vam ruku, gospođo"

Vanjske veze
------------

* *Ich bin ein Elefant, Madame* na sajtu IMDb
* *Ich bin ein Elefant, Madame* bei Filmportal.de
Za istoimeni film, vidite članak La ciociara.

***La ciociara*** (sh. *Žena iz Ciociarije*) je roman italijanskog književnika Alberta Moravije originalno objavljen 1957. godine. Djelomično je inspiriran stvarnim događajima koji su se zbili u planinama Centralne Italije za vrijeme savezničke kampanje u Drugom svjetskom ratu. Protagonistica je Cesira, rimska udovica, koja nedugo prije njemačke okupacije, sa svojom 12-godišnjom kćeri Rosettom bježi u planine. Radnja prikazuje kako tokom nekoliko mjeseci obje trpe oskudicu, bombardiranja, a na kraju postanu žrtvama brutalnog silovanja od strane francuskih kolonijalnih trupa.

La ciociara je godine 1961. poslužila kao predložak za istoimeni igrani film u režiji Vittorija De Sice sa Sophijom Loren u glavnoj ulozi. Godine 1998. je snimljen i remake u obliku TV-filma.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 201938507
* LCCN: no2017056238
* GND: 4349561-8
* SUDOC: 033126844
* BNF: cb12402470w (podaci)
* BNE: XX2098666

 |
***Nikola Šubić Zrinjski*** je opera hrvatskog skladatelja Ivana pl. Zajca premijerno izvedena u Zagrebu 4. studenog 1876. Radnja opisuje opsadu mađarskog grada Sigeta 1566. godine i junačku pogibiju branitelja na čelu sa hrvatskim banom Nikolom Šubićem Zrinskim. Opera je postigla veliki uspjeh u Hrvatskoj, ali i u Mađarskoj gdje se Zrinski također smatra jednim od nacionalnih heroja. U Hrvatskoj je arija *U boj, u boj* kasnije zaživjela kao zasebna patriotska pjesma. U Hrvatskoj se smatra najpopularnijom nacionalnom operu

Prema podacima Vladana Švacova u eseju *Operni libreto u Hrvata* te podtcima iz Repertoara hrvatskih kazališta do 1990. godine, Nikola Šubić Zrinski izveden je 1317 puta, a do veljače 1992. godine samo je u Zagrebu opera izvedena 609 puta,

Radnja
------

Nikola Šubić-Zrinjski zapovjednik je mađarske utvrde Siget. Turaka koji su napadali bilo je oko 100 000, a grad je imao oko 2 500. Iako je turski vođa, Sulejman Veliki umro, njegovu smrt njegovi najbliži podređeni skrivaju kako ne bi došlo do pubune među vojnicima. Opsada se odužuje i Nikola shvaća da im nema spasa. Zato Jelena traži Lovru Juranića da ju ubije. Nikola se svečano oblači, spali svo blago i kreće u časnu smrt zadnjim jurišem, a Eva spali utvrdu.

Lica
----

* Nikola Šubić-Zrinjski, hrvatski ban, zapovj. Sigeta
* Eva, Nikolina supruga
* Jelena, njihova kći
* Lovro Juranić, Jelenin zaručnih, časnik u Sigetu
* Gašpar Alapić, časnik u Sigetu
* Vuk Paprutović, časnik u Sigetu
* Sulejman Veliki, turski car
* Mehmed Sokolović, veliki vezir
* Mustafa, bosanski paša
* Ali Portuk, zapovjednik topništva
* lbrahim Begler-beg
* Levi, liječnik Sulejmanov
* hrvatski časnici i vojnici
* turski vojnici
* bule, odaliske, eunusi, čuvari saraja
* zbor vilâ

Poznati brojevi opere
---------------------

* Finale: U boj, u boj (napisao 1866. Franjo Marković, skladao Ivan Zajc, a kasnije je pjesma uklopljena u njegovu operu; izvodi ju muški zbor).

Zanimljivosti
-------------

* Glazba za himnu čileanske ratne mornarice preuzeta je iz ove opere.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 219938026
* LCCN: n2021017032
* GND: 300231830
* BNF: cb148115405 (podaci)

 |
**Sukob civilizacija** je popularni naziv za teoriju prema kojoj nakon završetka hladnog rata glavni izvor sukoba u svijetu više neće biti suprotstavljene ideologije nego pripadnost različitim civilizacijama. Autor teorije je bio američki politolog Samuel P. Huntington, koji ju je prvi put izložio kao predavanje na Američkom institutu za poduzetništvo 1992. te sljedeće godine objavio kao članak *The Clash of Civilizations?* ("Sukob civilizacija") u časopisu *Foreign Affairs*. Članak, koji je predstavljao svojevrsnu kritiku tada popularne Fukuyamine teze o kraju historije, je godine 1996. proširen u knjigu *The Clash of Civilizations and the Remaking of World Order* (Sukob civilizacija i prepravljanje svjetskog poretka). 

Sukob civilizacija prema Huntingtonu; tamnoplavo - zapadni svijet; svjetloplavo - pravoslavni svijet; sivo - islamski svijet; ljubičasto - Latinska Amerika; smeđe - afrička civilizacija; crveno - sinosfera; zeleno - Japan.
Po Huntingtonu svijet je podijeljen na nekoliko glavnih civilizacija:

* zapadni svijet;
* Latinska Amerika;
* pravoslavni svijet;
* istočni svijet koji kao zasebne cjeline sadrži:
	+ budističke zemlje Istočne i Jugoistočne Azije;
	+ sinosfera, odnosno države pod kineskim kulturnim uticajem;
	+ indosfera, odnosno države pod indijskim kulturnim uticajem;
	+ Japan kao specifična civilizacija
* islamski svijet
* civilizacije subsaharske Afrike

Huntington je u svoju podjelu uključio tzv. "usamljene" zemlje koje se raznim kulturnim i drugim specifičnostima ističu među svojim okružjem (Izrael na Bliskom Istoku; krščanska Etiopija u Africi); kao i "podijeljene zemlje" čiji dijelovi pripadaju različitim civilizacijama (Ukrajina čiji jedan dio pripada zapadnom, a drugi dio pravoslavnom svijetu).

Huntington je kao glavno žarište sukoba naveo tzv. "zemlje razdjelnice", odnosno područja gdje se pojedine civilizacije dodiruju, pri čemu je posebno istaknuo da su takvi sukobi najžešći na rubovima islamskog svijeta sa drugim civilizacijama. Huntington je smatrao kako će takvi sukobi sa vremenom eskalirati u sukobe između tzv. "ključnih zemalja" svakog od tih svjetova.

Iako je 1990-ih teza u sukobu civilizacija imala određenih broj poklonika - pri čemu se posebno ističe hrvatski predsjednik Franjo Tuđman koji ju je nastojao primijeniti u svrhu opravdanja vlastite politike prilikom raspada Jugoslavije - kod šire javnosti, barem u zapadnom svijetu, je postala aktualna tek nakon napada 11. septembra i velikih ratova koji su nakon toga uslijedili. Huntingtonova teza je predmet žestokih kritika od strane autora koji je smatraju nespojivom sa idealima multikulturalizma.

Povezano
--------

* Azijske vrijednosti

Vanjske veze
------------

* *Clash of Civilizations* Arhivirano 2016-03-30 na Wayback Machine-u (PDF)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* BNF: cb14546408q (podaci)
* NKC: aun2010560335

 |
***No Exit*** (sh. *Bez izlaza*) je američko-argentinski crno-bijeli igrani film snimljen 1962. u režiji Teda Danielewskog. Predstavlja drugu po redu ekranizaciju znamenite istoimene drame francuskog pisca Jean-Paula Sartrea. Protagonisti su muškarac i dvije žene koji se nađu u jednoj hotelskoj sobi. Radnja prikazuje kako se ispostavi da su sve troje mrtvi, odnosno da su zbog svojih grijeha završili u Paklu, te da ih umjesto mučenja čeka vječni boravak u sobi u kojoj ne mogu podnositi jedni druge. *No Exit* se isticao time što je sadržavao scene flashbacka u kome su se pokazivali grijesi koje su protagonisti učinili za vrijeme života. Također je predstavljao i jedan od prvih američkih filmova gdje je jedan od likova lezbijka. Iako su glumice Rita Gam i Viveca Lindfors na Berlinskom festivalu osvojile Srebrni medvjed za najbolju glumicu, većina kritičara nije bila sklona filmu, često navodeći neadekvatnu glumu kao njegov glavni nedostatak.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Sinners Go to Hell* na sajtu IMDb
**Trinaest** (ruski: ) je sovjetski crno-bijeli igrani film snimljen u režiji Mihaila Roma i premijerno prikazan 1937. godine, poznat kao klasično ostvarenje osterna. Radnja je smještena u Centralnu Aziju u doba ruskog građanskog rata i prikazuje malobrojnu grupu crvenoarmejaca i dvoje civila koja tokom putovanja kroz pustinju budu napadnuti od strane brojčano nadmoćnijih basmača, te utočište pronalaze u osamljenoj oazi koju su odlučni braniti.

*Trinaest* je, prema apokrifnim navodima, nastao nakon što je Staljin pogledao film *Izgubljena patrola* američkog režisera Johna Forda te od Borisa Šumjackog zatražio da snimi sovjetsku verziju. Za taj je zadatak angažiran Mihail Rom koji je film snimao na autentičnim pustinjskim lokacijama; prilikom snimanja je upoznao glumicu Jelenu Kuzminu s kojom će se kasnije oženiti.

Film je imao snažan odjek ne samo u SSSR-u, nego i šire. Godine 1943. je u Hollywoodu napravljen remake pod naslovom *Sahara* s Humphreyjem Bogartom u glavnoj ulozi.

Vanjske veze
------------

* *The Thirteen* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi Mihaila Roma |
| --- |
| 
* Pjiška
* Trinadcat
* Lenjin v Oktjabre
* Lenjin v 1918 godu
* Mečta
* Čelovjek № 217
* Ruski vopros
* Vladimir Iljič Lenin
* Sekretnaja misija
* Admiral Ušakov
* Korablji šturmujot bastioni
* Ubijstvo na ulice Dante
* Devjat dnej odnogo goda
* Objiknoveni fašizm
* I vsjo-taki ja verju…

 |
|  |
| --- |
| ***Impresija, izlazak sunca*** |
|  |
| **Claude Monet**, 1872. |
| ulje na platnu , 48 × 63 cm |
| Musée Marmottan Monet, Pariz |

***Impresija, izlazak sunca*** (francuski: *Impression, soleil levant*) je jedna od najpoznatijih slika francuskog slikara Claudea Moneta po kojoj je čitav pravac (impresionizam) dobio ime. Protiv Claudea Moneta podneta je tužba od strane Luke Četnika,jer je on zamislio istu sliku pre nego što je naslikana.

Nastanak i fizičke karakteristike
---------------------------------

Slika je nastala 1872. godine i predstavlja prikaz francuske luke Le Havre. Koriste se labavi potezi kistom koji ne definiraju predmet nego samo upućuju na njega. Tehnika kojom je slika napravljena je ulje na platnu, a dimenzije su 48 cm x 63 cm. Slika je bila ukradena iz muzeja Маrmottan Моnet 1985. godine, u kome se dotad čuvala. Srećom, pronađena je i vraćena 1990. godine, tako da je od 1991. godine ponovo postala dio stalnog postava istog muzeja.

Prvo izlaganje i kritike
------------------------

Slika je prvi put izložena 1874. na samostalnoj izložbi u ateljeu fotografa Félixa Nadara. Ovu izložbu su priredili Claude Monet i još 29 drugih slikara, njegovih istomišljenika, koji također nisu bili zadovoljni izborom slika postavljenih u Salonu, godišnjoj slikarskoj izložbi u Francuskoj. Kritika je bila oštra. Naziv "impresionizam" tada je prvi put upotrebio Louis Leroy, kada je za časopis *Le Charivari* napisao članak o izložbi. Ovaj izraz je upotrebio u podrugljivom smislu, ali se kasnije odomaćio i kod samih slikara.

Naime, Leroy je, u podrugljivim člancima punim oštre kritike u časopisu *Le Charivari*, pozajmivši riječ iz naslova Monetove slike *Impresija*, nazvao novi pravac: "*Impresija – sasvim točno! I upravo sam rekao sebi da ako neka impresija tako utječe na mene, nečeg tu mora biti. Kakva sloboda i lakoća u potezu! Nedovršeni tapeti mnogo su završeniji nego ova morska slika. (…) Ako se njihovi ciljevi trebaju opisati u jednoj jedinoj reči, morali bismo izmisliti riječ "impresionisti". Oni su impresionisti u tome što ne reproduciraju pejzaž, nego izražavaju dojam koji on ostavlja na promatrača.*"

Vanjske poveznice
-----------------

* Musée Marmottan-Monet, *Monet's Impression Sunrise, The Biography of a Painting*, P. de Carolis, M. Mathieu, D. Lobstein, 18 September 2014 - 18 January 2015 Arhivirano 2017-05-16 na Wayback Machine-u
* *Monet's 'Impressionism' birth dated by Texas State's 'Celestial Sleuth'*, University News Service, 2 September 2014 Arhivirano 2016-12-03 na Wayback Machine-u
*Za ostale upotrebe, v. Notre-Dame de Paris (razvrstavanje).*

**Zvonar crkve Notre-Dame** ili **Zvonar Bogorodičine crkve u Parizu** ( francuski *Notre-Dame de Paris*) je roman koga je 1831. izdao francuski pisac Victor Hugo. Radnja mu je smještena godine 1485. u Parizu u i oko tamošnje Katedrale.

Enormna popularnost romana u tadašnjoj Francuskoj je potakla razvoj pokreta za očuvanje historijske baštine i bitno ojačala neogotičku arhitekturu. Zahvaljujući tom romanu je očuvana pariška Crkva Notre-Dame, gdje se radnja odvija, u svom tadašnjem obliku.

Radnja
------

Radnja romana se odvija Parizu, 1482. godine, u i oko Bogorodičine crkve. Dva glavna sporedna lika romana su Ciganka Esmeralda i zvonar Kvazimodo (koji je zbog toga što je bio rođen sa strašnim telesnim deformitetima ostavljen na pragu crkve kao beba), koje maltretira korumpirani arhiđakon Klod Frolo. U osnovi, roman je socijalna kritika društvenih okolnosti i predrasuda vremena u kojem se radnja odvija.

Eksterni linkovi
----------------

***Notre-Dame de Paris (roman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Originalni tekst na francuskom Wikisource
* Besplatna e-knjiga: *The Hunchback of Notre Dame* na Projektu Gutenberg
* Notre Dame de Paris Homepage Arhivirano 2007-06-07 na Wayback Machine-u



  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **književnosti** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
***Tagesschau*** (ispisivan kao tages**schau**①) je emisija televizijskih vijesti koja se u produkciji TV-kompanije Norddeutscher Rundfunk (NDR) na programima nacionalnog TV-poduzeća ARD. Glavna emisija se prikazuje svakog dana na programu kanala Das Erste u 20:00, kao i na još nekoliko kanala kao što su NDR Fernsehen, RBB Fernsehen, SWR Fernsehen, WDR Fernsehen, hr-fernsehen, 3sat, Phoenix and EinsPlus, a posebna izdanja se 24 sata dnevno emitiraju kao dio programa kablovskog kanala tagesschau24.

*Tagesschau* se prvi put počeo prikazivati 26. decembra 1952. godine kao dio programa NWDR (*Nordwestdeutscher Rundfunk*), prve TV-stanice u Zapadnoj Njemačkoj, a od koje je kasnije nastao Das Erste. Do 1956. se emitirao tri puta tjedno, a otada pa sve do 1961. emitirao od ponedjeljka do petka; sada se emitira svakodnevno. Godine 1978. je kasnonoćno izdanje promijenilo ime u *Tagesthemen* i postalo informativno-politički magazin.

Tradicionalno se smatra najgledanijom TV-emisijom u Njemačkoj.

Izvori
------

1. ↑  Fink, Günter (27 July 2005). „Hätten Sie's gewußt?" (njemački). Hamburger Abendblatt.

Vanjske veze
------------

* www.tagesschau.de ()
* *Tagesschau* na sajtu IMDb
Za istoimeni roman Victora Hugoa, vidite članak Histoire d'un crime.

***Histoire d'un crime*** (sh. *Historija jednog zločina*) je francuski kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1901. u režiji Ferdinanda Zecce i produkciji braće Pathé. Radnja prikazuje kriminalca koji prilikom provale ubija ukućanina i bježi s opljačkanim novcem prije nego što će biti uhapšen, osuđen i giljotiniran. Inspiraciju za film je dala istoimena serija prizora sa voštanim figurama u pariškom Musée Grévin. Smatra se važnim za historiju filma s obzirom da se često navodi kao prvi ili jedan od prvih kriminalističkih filmova, odnosno kao prvi film u kome je korištena tehnika pretapanja umjesto dotadašnjih montažnih rezova. Ona je korištena u scenama u kojima se zatvoreni kriminalac sjeća kako je nekada bio pošteni radnik i uzorni porodični čovjek prije nego što ga je alkohol odveo na životnu stramputicu; zbog toga se ponekad ovaj film naziva i prvim primjerom flashbacka.

Vanjske veze
------------

* *Histoire d'un crime* na sajtu IMDb
* Histoire d'un crime via YouTube
**„Taj neobičan dan"** je srpski roman naučne fantastike. Autor je Predrag Vukadinović, kome je ovo debitantska knjiga.

Roman spaja motiv vremeplova sa drugim Hristovim dolaskom, koristeći kosmološke i religijske koncepte. Objavljen je kao 65. knjiga u ediciji „Znak Sagite" 2012. godine.

Radnja
------

Planeta dočekuje novu 2100. godinu. U Rusiji naučnici spremaju „Projekat Mileva" — mašinu za putovanje kroz vreme, nazvanu po Milevi Marić. Jedan od nadarenih moskovskih kriminalaca provaljuje u supertajno postrojenje i krade mašinu. Planira da putuje u 3000. godinu, ali stvari kreću drugim tokom...

Prijem kod kritike
------------------

Kritičar beogradskog *Blica* Slobodan Ivkov ocenjuje roman kao „više nego zanimljiv", a da „dokumentarni umeci nesumnjivo obogaćuju ovo ostvarenje".

Pisac i kritičar Zoran Stefanović je povodom knjige istakao da je povezivanje moderne fizike i pravoslavne eshatologije novost u našoj pop-kulturi, a naročito u proznoj fantastici. Takođe je pohvalio pripovedački ritam i tempo.

Izvori
------

1. ↑  Ivkov, Slobodan. „Taj neobičan dan", *Blic*, podlistak „Knjiga", str. 20, Beograd, 23. jun 2013.
2. ↑  Stefanović, Zoran. Emisija „Pogled iz svemirskog broda", Radio Beograd 202, 28. april 2013.

Spoljašnje veze
---------------

* Izdavačka kuća „Everest media", izdavač knjige
* Predstavljanje knjige na sajtu „Večna vatra" Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u
**Gušterov osmeh** (port. *O Sorriso do Lagarto*) je brazilska telenovela, produkcijske kuće Rede Globo, snimana 1991.

U Srbiji je prikazivana 1994. na Trećem kanalu Radio-televizije Srbije. Od 1996. je reprizirana na lokalnim televizijama.

Sinopsis
--------

U Santa Kruzu svi su povezani sa kriminalom. Dok detektiv Pasanja istražuje misteriozna dešavanja na ovom ostrvu, razvija se ljubavna priča između Žoaoa Pedrose i Ane Klare, namučene mlade žene udate za opasnog, korumpiranog sekretara bolnice Anžela Markosa, koji se bavi i politikom. Sa druge strane, Žoao je diplomirani biolog, koji živi od ribolova. Mlada Branka, kćerka ribara Sirina, čini sve da razdvoji Ana Klaru i Žoaoa, prijatelja svog oca u kojeg je dugo zaljubljena. Srećni zbog činjenice da će uskoro postati roditelji, ljubavni par ni ne sluti kakva ih tragedija očekuje. Žoaou se gubi svaki trag, i on misteriozno nestaje. Očajna Ana, pomirena sa sudbinom, vraća se u kuću svog supruga. Nedugo zatim ona počinje pisanje knjige, o svom privatnom životu i o svojoj "nestaloj ljubavi". Na ostrvu, daleko od očiju javnosti, doktor Lusio Nemesio koristi državnu bolnicu da bi sproveo eksperimente na genetskom kodu guštera i ljudi, sa ciljem da stvori novu vrstu.

Uloge
-----

| Glumac: | Uloga: |
| --- | --- |
| Majte Proinsa | Ana Klara |
| Toni Ramos | Žoao Ramos Pedroso |
| Raulo Kortez | Anželo Markos |
| Karlos Augusto Strazer | detektiv Pesanja |
| Žoze Levgoj | Lusio Nemesio |
| Lusija Verisimo | Bebel |
| Alešandre Frota | Tavinjo |
| Klaudio Mamberti | Sirino |
| Ana Paula Bozaz | Branka |
| Marselo Pikiši | Nando |
| Ana Beatriz Nogeira | Evanželina |
| Sofija Papo | Marija das Merses |
| Fabio Sabag | Bara |
| Šikinjo Brandao | Šiko |

Napomene i reference
--------------------

1. ↑  „*Gušterov osmeh* na Memória Globo: sinopsis, produkcija, uloge, zanimljivosti". Arhivirano iz originala na datum 2012-07-18. Pristupljeno 2012-12-06.
***Historije*** (latinski: ) su knjiga koju je rimski historičar Tacit napisao između 100. i 110. godine, a koje opisuju historiju Rimskog Carstva pod Flavijevskom dinastijom, od pada Nerona i Godine četiri cara (68/69) do smrti cara Domicijana (96).

U jednom od prvih poglavlja *Agrikole* Tacit je rekao da je htio pričati o godinama vladavine Domicijana, Nerve i Trajana. U Historijama je projekat modificiran: U uvodu Tacit kaže da će se vladavinom Nerve i Trajana baviti kasnije. Umjesto toga on će pokriti period koji je počeo sa građanskim ratovima u Godini četiri cara, a koji završava despotizmom Flavija. Samo prve četiri knjige i 26 poglavlja pete knjige su sačuvane i pokrivaju 69. godinu i početak 70. Vjeruje se da je rad nastavljen do smrti Domicijana 18. septembra 96. Peta knjiga sadrži kao uvod u Titovo suzbijanje velike jevrejske pobune i daje kratak etnografski izveštaj o antičkim Jevrejima i neprocenjiv zapis o gledištu učenih Rimljana na ove ljude.

Eksterni linkovi
----------------

* Perseus Project Hist.1.1 (transl. by Alfred John Church and William Jackson Brodribb)
* Besplatna e-knjiga: *The Histories* na Projektu Gutenberg
* Historiae

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 174131919
* LCCN: n85223919
* GND: 4348468-2
* SUDOC: 028580613
* BNF: cb12264318w (podaci)
* NLA: 35214359
* BNE: XX2200545

 |
**Ajris** (engl. ) je biografska drama o životu britanske spisateljice Ajris Merdok. Džim Brodbent je za svoju izvedbu nagrađen Zlatnim globusom i Oskarom za najboljeg sporednog glumca. Kejt Vinslet je bila nominovana za iste nagrade u ženskoj kategoriji, kao i Džudi Denč, ali za glumicu u glavnoj ulozi. Ona je pak nagrađena BAFTA nagradom za najbolju glavnu glumicu. Film je snimljen po priči Džona Bejlija.

Radnja
------

Mlad i naivan profesor Oksfordskog univerziteta, Džon Bejli, upoznaje slobodoumnu i visprenu Ajris, koja je pritom pisac sa karijerom u naglom usponu. Iako potpuno različiti, njih dvoje se zaljubljuju jedno u drugo i venčavaju. Ona je nastavila da piše romane i da živi slobodno kao i pre, a on se godinama navikavao na njen kolerični temperament. Mnogo godina kasnije, Ajris dobija Alchajmerovu bolest te život sa njom postaje nepodnošljiv. Džon se bori sa idejom da je smesti u jednu ustanovu jer je i dalje želi pored sebe. Na prvi pogled radi osvete, jer je konačno ona postala *slabija polovina*, ali i zato što je voli, istim intezitetom kao pre nekoliko decenija. Sve će biti mnogo lakše i bolje, kada ga Ajris, uprkos bolesti koja je uzela maha, prepozna i kaže mu da ga voli.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Džudi Denč | Ajris Merdok |
| Džim Brodbent | Džon Bejli |
| Kejt Vinslet | mlada Ajris |
| Hju Bonevil | mladi Džon |
| Penelope Vilton | Dženet Stoun |
| Timoti Vest | Moris |
| Samjuel Vest | mladi Moris |

Spoljašnje veze
---------------

* *Iris* na sajtu IMDb