recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostale upotrebe, v. Januarski ustanak (razvrstavanje).*

**Januarski** ili **siječanjski ustanak** (ukrajinski: Січневе повстання; ruski: ), također poznat i kao **Ustanak u kijevskom Arsenalu** je bio kratkotrajni oružani sukob koji se odigrao početkom 1918. u Kijevu između snaga novoproglašene Ukrajinske Centralne rade na jednoj, i pobunjenih radnika na čelu sa boljševicima s druge strane. Do njega je došlo tokom burnih događaja izazvanih Ruskom revolucijom i raspadom dotadašnjeg Ruskog Carstva, čiji su se pojedini dijelovi, uključujući Ukrajinu, počeli proglašavati za nezavisne države. Tim je događajima dodatni poticaj dala Oktobarska revolucija kojom je okončano postojanje dotadašnje ruske države, a koji su se u samom Kijevu odrazili kroz ustanak u novembru 1917. gdje su ukrajinski nacionalisti i lokalni boljševici kao saveznici uklonili posljednje tragove ruske vlasti. Pitanje o ustrojstva buduće ukrajinske države, njenog državnopravnog odnosa i eventualnog razgraničenja prema novouspostavljenoj Sovjetskoj Rusiji je, pak, izazvalo sukob između boljševika i nacionalista koji je postepeno eskalirao u ukrajinsko-sovjetski rat. Lokalni boljševici su 29. januara po  nastojali iskoristiti prodor sovjetskih trupa u Ukrajinu da podignu ustanak, kao i spriječiti snage Centralne rade da okupiraju Arsenal, glavnu tvornicu oružja u gradu koja je predstavljala glavno uporište boljševika i radikalnih ljevičara. Ustanak se pretvorio u seriju višednevnih kaotičnih uličnih borbi u kome su na kraju prevagu odnijele nacionalističke trupe na čelu sa Simonom Petljurom. One su 4. februara 1918. na juriš osvojile Arsenal i, prema, kasnijim sovjetskim navodima, pogubile oko 300 zarobljenih ustanika. Ustanak tako nije uspio, ali su već istog dana sovjetske trupe prodrle do predgrađa Kijeva i zauzele grad 7. februara 1918. U kasnijoj sovjetskoj historiografiji su ustanici proglašeni revolucionarnim mučenicima. 

U gušenju ustanka je kao pripadnik ukrajinskih nacionalističkih trupa sudjelovao mladi Aleksandar Dovženko koji će deset godina kasnije snimiti znameniti sovjetski film *Arsenal* posvećen tim događajima.

Literatura i izvori
-------------------

1. ↑  gregorijanskom kalendaru

  

* Великая Октябрьская социалистическая революция на Украине. Сб. документов и материалов, т. 1—3, Киев, 1957;
* Очерки истории Коммунистической партии Украины, 3 изд. — Киев, 1972: Історія Київа —Киев, 1960. — Т. 2.
* *Супруненко М.* Перемога Великої Жовтневої соцалістічної революції на Україні — Киев, 1957.
* *Шморгун П. Корольов Б. Кравчук М.* Київ у трьох революціях , 1963.
* *Тинченко Ярослав*. Перша українсько-більшовицька війна (грудень 1917 — березень 1918) Arhivirano 2009-05-11 na Wayback Machine-u — Київ-Львів, 1996. (`uk`)
* Київ. Історична енциклопедія. 1917−2000. — 3MEDIA, 2002. (`uk`)
* А.Здоров. Січневе повстання в Києві: герої чи зрадники? (`ru`)
* Січові стрільці під час Січневого повстання Ігор Дерев'яний Історична правда 06.04.2012. (`uk`)
Iannis Xenakis (1975)
**Iannis Xenakis** (grč. Ιωάννης Ιάννης Ξενάκης; 29. maja 1922. – 4. februara 2001) bio je grčki kompozitor, muzički teoretičar i arhitekt. Porijeklom je bio Grk, rodio se u Rumunjskoj, a većinu svog života proveo je u Francuskoj. Poznat je kao jedan od najvažnijih poslijeratnih avangardnih kompozitora. Xenakis je razvio korištenje matematičkim modela kao što su aplikacije teorija skupova, različite uporabe stohastičnih procesa, teorija igrara, itd. Svojim radom snažno je utjecao na kasniji razvoj elektroničke muzike.

Među njegovim najvažnijim djelima su *Metastaseis* (1953–1954) koji uključuje posebne dijelove za svakog pojedinca orkestra, udaraljačka djela kao što su *Psappha* (1975) i *Pléïades* (1979), kompozicije sa spatializacijom kao što su *Terretektorh* (1966), te niz drugih multimedijskih nastupa koje je Xenakis nazivao *politopima*. Među brojnim teorijskim muzičkim radovima su knjiga "Oblikovana muzika: Misao i matematika u kompoziranju" iz 1971. koja se nerijetko smatra njegovim najvažnijim djelom. Kao arhitekt, Xenakis je prvenstveno poznat po ranoj suradnji s Le Corbusierom na samostanu *Sainte Marie de La Tourette*, te po Phipilosovom paviljonu na EXPO 58 koji je Xenakis projektirao sam.

Izvori
------

1. ↑  Iannis Xenakis (Britannica enciklopedija)
2. ↑  „Iannis Xenakis (Encarta enciklopedija)". Arhivirano iz originala na datum 2009-11-01. Pristupljeno 2011-01-18.

Vanjske veze
------------

***Iannis Xenakis*** na Wikimedijinoj ostavi

* Iannis Xenakis, Institut i istraživanje muzike u Ateni[*mrtav link*]
* Iannis-Xenakis.org Arhivirano 2009-02-05 na Wayback Machine-u
* Centar za muziku Iannisa Xenakisa
* Medieval.org: Moderna muzika: Xenakis
* Edward Childs, PhD. "Achorripsis: A Sonification of Probability Distributions" (5-page PDF)
* Sergio Luque: *Stochastic Synthesis: Origins and Extensions*, Institut sonologije (2006.) Arhivirano 2008-08-28 na Wayback Machine-u
* soundaxis.ca Arhivirano 2018-08-11 na Wayback Machine-u
* Katalog djela Arhivirano 2013-05-14 na Wayback Machine-u
* Iannis Xenakis; izdavač Hawkes
* Iannis Xenakis: Raniji radovi (Markos Zografos)
* Iannis Xenakis - literatura i diskografija (James Harley)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 14960000
* LCCN: n50053095
* ISNI: 0000 0001 2121 767X
* GND: 118771566
* SELIBR: 212943
* SUDOC: 027200558
* BNF: cb13901310h (podaci)
* BIBSYS: 90795350
* ULAN: 500120376
* MusicBrainz: 4083d781-7973-4717-8e1b-0f8786437709
* NLA: 35622968
* NDL: 00461552
* NKC: js20011212028
* BNE: XX989712
* CiNii: DA04618796
* RKD: 229143
* CONOR.SI: 23508067
* NSK: 000056030

 |
Nakoaktok Indijanac (poglavica Hakalahl) s nosnim ukrasom i karakterističnom nošnjom za mnoga plemena Sjeverozapadne obale. U ruci ovaj muškarac drži bakarnu ploču. Ona je simbol bogatstva i ima veliku ulogu u obredima potlača.
**Nakoaktok** (Nakwakto, Nakwaxda'xw, ʼNakʼwaxdaʼx̱w), Jedno od plemena iz Grupe Kwakiutl, porodica Wakashan nastanjeno u Britanskoj Kolumbiji na Seymour Inletu. Prema Boasu sstojali su se od rodova Gyeksem, Kwakokutl, Sisintlae, Tsitsimelekala i Walas. Danas žive sa Goasila Indijancima pod plemenskim imenom Gwa'sala-'Nakwaxda'xw na zapadnoj obali zaljeva Hardy Bay, upravo sjeverno od Port Hardyja.

Dawson navodi nekoliko njihovih sela, i to Kikwistok, Mapakum (ljetno naselje) i ribarsku postaju Awuts.
Nakoaktok Indijanci pomiješali su se 1964. s plemenom Goasila (Gwa'sala) i Kwawkewlth. Godine 1981. plemena Quawahelah i Nakwakto su se odvojili od Kwawkewltha, stvorivši tako opet dva plemena Tsulquate i Kwawkewlth. Godine 1985. pleme Tsulquate mijenja ime u Gwa'sala-Nakwaxda'xw. Ovi Indijanci danas imaju 26 malenih rezervi na kojima danas živi oko 370 pripadnika plemena i 80 van njega. Na rezervatu se nalaze *Band Office*, zgrada u kojoj drže svoje umjetnine i osnovnu školu. Šumarstvo, rudarstvo, turizam i naravno ribolov, glavne su im današnje aktivnosti. Njihovi srodnici Kwawkewlth kasnije su promijenili ime u Kwakiutl Indian Band.

Jezik
-----

Goasila i nakoaktok govore 'Nak̕wala, dijalektom jezika Kwak̓wala.

Sela
----

* *Nakoaktok* sa Seymour Inleta.
	+ Awuts, na laguni kod Shelter Baya ,
	+ Kikwistok Seymour Inlet
	+ Mapakum na Walker Group (Deserter's Island)

* Pleme Goasila imala je selo na Smith Inletu.
	+ Waitlas, na ušću rijeke Samo,

Izvori
------

1. ↑  Gwa'sala-'Nakwaxda'xw First Nation
2. ↑  Orca Sand & Gravel Project Environmental Assessment
3. ↑  „Gwa'Sala-Nakwaxda'xw". Arhivirano iz originala na datum 2013-02-05. Pristupljeno 2014-08-06.

Vanjske poveznice
-----------------

* Foto galerija
* Kwakiutl Indian Tribe History
**Ion Țiriac** (fonetski: Jon Cirjak; Brașov, 9. maj 1939 -) je rumunjski poduzetnik poznat i kao bivši teniser. Svjetskoj javnosti je prvo postao poznat kao igrač hokeja na ledu, nastupivši za rumunjsku reprezentaciju na Zimskoj olimpijadi 1964. Ubrzo nakon toga se preorijentirao na tenis te zajedno sa svojim zemljakom i prijateljem Ilieom Nastaseom osvojio titulu parova na Roland Garrosu 1970. Također je nekoliko puta kao član rumunjske reprezentacije došao do finala Davis Cupa. Nakon što se 1979. povukao iz igre, postao je teniski menadžer, te je, između ostalih vodio i Borisa Beckera i Gorana Ivaniševića. Nakon sloma komunizma u Rumunjskoj je 1990. osnovao Banca Ţiriac, prvu privatnu banku u Rumunjskoj. Nakon toga je slijedio niz ulaganja u druge djelatnosti (osiguranje, trgovački lanci, zrakoplovne linije) zahvaljujući kojima je došao na 783. mjesto Forbesove liste najbogatijih ličnosti na svijetu. Smatra se najbogatijim Rumunjem na svijetu. Današnjoj teniskoj javnosti je, pak, poznat kao vlasnik turnira Madrid Open.

* 
* 
*

Vanjske veze
------------

* Ion Țiriac na stranici Association of Tennis Professionals
Aspiracije balkanskih država u balkanskim ratovima 1912/1913.
Projekat velike Hrvatske za koji se zalažu razni hrvatski nacionalisti
Projekat velike Srbije za koji se zalažu razni srpski nacionalisti
**Iredentizam** je naziv za nacionalističke pokrete i ideologije koji se zalažu za mijenjanje državnih granica kako bi se etničke manjine koje žive na pojedinom području došle pod vlast države gdje čine većinu. 

Naziv dolazi od izraza Italia Irredenta koga su u drugoj polovici 19. vijeka koristili italijanski nacionalisti kako bi opisali područja sa značajnom italijanskom manjinom koji su nakon završetka ujedinjenja Italije ostali van vlasti nove italijanske države. 

S obzirom da su Evropi, pogotovo njenim istočnim dijelovima, granice gotovo nikada nisu bile ili nisu mogle biti povučene u skladu s etničkim sastavom stanovništva (koji se isto tako mijenjao u skladu s raznim ekonomskim, političkim i demografskim trendovima), gotovo svaka nacionalna država u 20. vijeku je, na ovaj ili onaj način, ili imala vlastiti iredentistički pokret ili bila pogođena istim. 

Na našem su području nacionalističke iredentističke težnje dovele do pogubnih posljedica za stanovništvo etnički izmiješanih područja kao što je to bilo s Julijskom krajinom nakon 1. i 2. svj. rata te Bosnom i Hercegovinom 90-ih g. XX. st.

Iredentizam je dan-danas službena politika nekih država te uzrok tinjajuće nestabilnost u mnogim dijelovima svijeta (spor Indije i Pakistana oko Kašmira, te kinesko nepriznavanje Tajvana kao samostalne države).

Vidi još
--------

* Teritorijalni integritet

***Iredentizam*** na Wikimedijinoj ostavi
**Husi Chun** (斛斯椿) (495–537), kurtoazno ime **Fashou** (法壽), formalno **Princ Wenxuan od Changshana** (常山文宣王), bio je general i velikodostojnik kineske/Xianbei države Sjeverni Wei kao i njene države-nasljednice Zapadni Wei. Bio je sin nižerangiranog Xianbei službenika koji se kao mladić za vrijeme Xiaominga priključio vojsci generala Erzhu Ronga te sudjelovao u gušenju niza seljačkih pobuna. Nakon Erzhuove smrti 530. se priključio njegovim rođacima na čelu sa Erzhu Zhaoom koji su *de facto* upravljali državom. Kada je ljeto 531. general Gao Huan digao ustanak protiv Erzhua, Husi mu se priključio te pomogao da na vlast dovede princa Yuan Xiua, koji je preuzeo vlast kao car Xiaowu. Kada je u ljeto 534. došlo do sukoba između cara i Gao Huana, Husi se opredijelio za cara, čija su područja postala poznata kao država Zapadni Wei. Nakon careve smrti je Husi Chun nakratko služio novog cara Wena. Kada je 537. Husi umro, novi car mu je odao rijetku počast došavši na njegov pogreb.
**Nacionalni park Planine Bale** nalazi se u Regiji Oromia, u Etiopiji, udaljen je oko 350 - 400 km jugoistočno od glavnog grada Adis Abebe.

Geografske osobine
------------------

Park je osnovan 1970. prostire se na oko 2.200 km² , na zapadu i jugozapadu od grada Goba u Zoni Bale. Unutar parka nalaze se Planine Bale sa jednom od najviših planina Etiopije - Batu.

Planine Bale imaju tri različite ekoregije: sjevernu visoravan sa savanom, središnji dio visoravni Saneti, prosječne visine preko 4000 m, te južne Harena šume poznate po brojnim sisavcima, vodozemcima i pticama, uključujući mnoge endemske vrste. Središnja visoravan Saneti je stanište najvećeg broja primjeraka rijetkog i ugroženog Etiopskog vuka.

Ugrožena vrsta Afrički divlji pas (Lycaon pictus) nekoć je imao stanište u parku (zadnji primjerak je viđen 1990), ali danas je gotovo izgnan iz parka zbog naseljavanja ljudi u ovoj kraj. 

Kao i kod ostalih nacionalnih parkova u Etiopiji, i Nacionalnom parku Planine Bale prijeti sve veća opasnost od naseljavanja lokalnog siromašnog stanovništva unutar granica parka. U oktobru 2002, objavljeno je da je gotovo 20.000 osoba krenulo iz okolnih zona prema Parku, pa postoji opravdana bojazan da je njihova prisutnost povećati uništavanje okoliša.

Povezano
--------

* Nacionalni parkovi u Etiopiji

Izvori
------

1. ↑  C. Michael Hogan (2009), *Painted Hunting Dog: Lycaon pictus*, GlobalTwitcher.com, ed. N. Stromberg Arhivirano 2010-12-09 na Wayback Machine-u
2. ↑  "Relief Bulletin", UN-OCHA, 18 October 2002 (pristupljeno 2. marta 2009.)

Eksterni linkovi
----------------

* Bale Mountain National Park Arhivirano 2012-01-01 na Wayback Machine-u(`en`)
* The National Parks of Ethiopia: Bale Mountains Park - Part I (*Addis Tribune*)(`en`)
* The National Parks of Ethiopia: Bale Mountains Park - Part II: Harena Forest (*Addis Tribune*)(`en`)
**Naksos** ili **Naks** (Starogrčki Νάχος), bio je drevni grad na Siciliji, smješten na istočnoj obali otoka između Katane (suvremena Catania) i Mesane (moderna Messina). Bio je smješten na niskom zemljištu i ušću rijeke Acesin (moderna Alcantara), te na podnožju brda gdje je kasnije sagrađen grad Tauromenij (moderna Taormina).

Historija
---------

Antički izvori tvrde da su Naksos osnovali kolonisti iz grada Halkida na otoku Eubeja godine 735. pne. te da Naksos tako predstavlja prvu grčku koloniju na Siciliji. Grad je, po svemu sudeći, brzo napredovao i privukao toliki broj novih kolonista da je za samo nekoliko godina i sam osnovao vlastitu koloniju - Leontini, današnji Lentini.

Naksos je početkom 5. vijeka pne. prelazio iz ruke u ruku tirana Gele i Sirakuze, da bi oko 460. pne. stekao veliki prosperitet, koji se odražavao u velikoj broju zlatnika koji su u njemu kovani. Naksos je bio i u savezu s kolonijama Katana i Leontini.

Za vrijeme peloponeskog rata, Katana i Naksos su bili jedini sicilijanski gradovi koji su podržali Atenu i njenu sicilijansku ekspediciju 415. pne. Nakon propasti ekspedicije Naksos je došao na zub pobjedičke Sirakuze, ali je s njom sklopio privremeni savez zbog opasnosti koja je svim grčkim kolonijama prijetila iz Kartage. Kada je ta opasnost prošla, sirakuški vladar Dionizije je godine 403. pne. napao Naksos, osvojio ga, porušio zidove i protjerao njegove stanovnike.

Nekoliko desetljeća kasnije, godine 358. pne. Andromah je okupio izbjeglice i njihove potomke te u blizini starog grada osnovao Tauromenij.

Lokacija
--------

Ostaci grada se nalaze na teritoriju današnje općine Giardini-Naxos.
**Historijski arhiv Sarajeva** je jedna od centralnih arhivskih ustanova u Bosni i Hercegovini i bitno mjesto za proučavanje historije, kulture, ekonomije, lijepe i primijenjene umjetnosti cijele Bosne i Hercegovine, a posebno Sarajeva. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika na sjednici održanoj od 7. do 13. jula 2013. godine donijela je odluku da se fondovi i zbirke Historijskog arhiva Sarajevo proglase za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija donijelo je u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo.

Nacionalni spomenik čine fondovi i zbirke arhivske građe sistematizirane u devet grupa: 

* arhivska građa na orijentalnim jezicima
* uprava
* sudstvo
* prosvjeta, nauka i kultura
* zdravstvo i socijalna politika
* privreda
* društveno-političke organizacije
* porodični i lični fondovi
* ostale zbirke (karte, planovi, fotografije i dr.).

Lokacija
--------

Arhivski fondovi i zbirke JU Historijski arhiv Sarajevo smješteni su u ulicama: Alipašina 19, Čadordžina 90 (depo) i Ferhadija 13 (depo) u Sarajevu.

Historija Arhiva
----------------

Tradicija čuvanja arhivske građe na području Sarajeva seže od srednjovjekovnih vremena, o čemu svjedoče sačuvani primjerci listina, povelja, rukopisnih knjiga i raznih drugih dokumenata historijskog, kulturnog, ekonomskog, političkog i drugog značaja i vrijednosti. U periodima osmanske i austrougarske uprave i Kraljevine Jugoslavije, u Bosni i Hercegovini, pa ni u Sarajevu, nije formirana samostalna arhivska ustanova.

Odluku o osnivanju Arhiva, donio je Narodni odbor grada Sarajeva 3. maja 1948. godine. Arhiv je osnovan kao ustanova čiji je zadatak bio sakupljati, sređivati, čuvati i omogućavati proučavanje arhivskog materijala koji se odnosi na život i razvitak, kao i na političku, kulturnu i privrednu prošlost grada Sarajeva. 

Posebno je bila teška situacija sa prostorom za smještaj arhivske građe, jer je njen najveći dio bio smješten u zgradi Hanikaha (koja je bila jedna od najstarijih građevina u gradu). Tokom 1973. godine. Arhivu je dodijeljena zgradu u Koturovoj ulici br. 3. 

U 1978. godini, uz podršku Skupštine grada, osiguran je i adaptiran depo od oko 200 kvadratnih metara u tadašnjoj ulici Vase Miskina br. 13, sada ulica Ferhadija (u taj prostor preseljena je građa iz podruma Skupštine općine Centar).

U decembru 1990. godine, arhivska građa preseljena je u depo na Vrbanjušu, današnja Čadordžina ulica br. 90.

U junu 1975. godine Arhiv grada Sarajeva mijenja ime i otada nosi naziv Istorijski arhiv Sarajevo. 

Tokom ratnih događanja (1992–1995.) Arhiv je uspio sačuvati cjelokupnu arhivsku građu koja se nalazila u njegovom posjedu. Odlukom Skupštine Kantona Sarajevo od 24. jula 1997. godine Kanton preuzima prava osnivača JU Istorijski arhiv Sarajevo, a od 14. januara 2009. Arhiv nosi naziv JU Historijski arhiv Sarajevo. Arhiv sada pokriva područje Kantona Sarajevo u kojem su evidentirane 1753 registrature.

Literatura
----------

Vanjski linkovi
---------------

* Historijski arhiv Sarajevo


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
Moderna izvedba hidrometra ili vodomjera.
Tipični hidrometar ili vodomjer za kućanstva.
**Hidrometar** je naprava ili mjerni instrument za mjerenje brzine protjecanja tekućina (najčešće vode) i za određivanje količine protekle tekućine kroz neku cijev. Sastoji se od šire cijevi u koju je umetnuta uža, konusna cijev. Razlika tlaka u nekoj točki šire cijevi izvan konusa i na najužem mjestu konusa ovisi o brzini protjecanja fluida kroz cijev, pa se na osnovi toga hidrometar može kalibrirati (umjeriti) za izravno očitavanje brzine, odnosno protoka u cijevi.

Vodomjer
--------

**Vodomjer**, u strojarstvu, je naprava ili mjerni instrument za mjerenje količine vode koja je protekla kroz neku cijev. Ta se količina iskazuje u kubnim metrima, litrama i slično. Iako se vodomjerom izravno ne mjeri protok (količina vode koja protječe u jedinici vremena), izmjerene se vrijednosti uvijek odnose na jedno mjerenje, obračunsko razdoblje i slično, pa se vodomjer često smatra vrstom mjerila protoka, kojemu je i konstrukcijski sličan. Vodomjer se sastoji od mjernoga i pokaznoga uređaja, a katkad i mjerača vremena. Kroz vodomjer, kojemu se mjerni uređaj zasniva na rotacijskim dijelovima (turbina, kolo s krilcima i slično), voda koja protječe uzrokuje vrtnju dijelova, koja se preko zupčanika ili električnog posrednika prenosi do pokaznoga uređaja s kazaljkama ili sa sustavom brojčanika. Osim izvedbe s rotacijskim elementima, postoje i mjerni uređaji koji rade na izravnom mehaničkom principu volumetrijskih komora i pokretnih stijenki. Vodomjer može biti ugrađen u cjevovod kroz koji protječe cijela količina vode koja se mjeri, ili u jedan manji, sporedni mjerni cjevovod (vodomjer sporednoga toka), kada se računski utvrđuje količina vode koja je protekla kroz glavni cjevovod. U Hrvatskoj su, za službene svrhe, mjeriteljski zahtjevi za vodomjere u mjernom području od 0 ℃ do 300 ℃ (takozvana hladna voda) određeni posebnim pravilnikom Državnoga zavoda za normizaciju.
Koordinate: 44°46′48.5″N 20°24′46.9″E﻿ / ﻿44.780139°N 20.413028°E﻿ / 44.780139; 20.413028

Zgrada gimnazije u Lješkoj ulici.
**Lješka ulica** se nalazi u beogradskoj opštini Čukarica, na Banovom brdu.

Dobila je ime po albanskom okrugu i gradu Lješu. U Prvom balkanskom ratu, Lješ 18. novembra 1912. zauzimaju dijelovi srpske Drinske II divizije i Šumadijsko-albanskog odreda. Preko Lješa zimi 1915-1916. prelazi veći dio srpske vojske pri povlačenju na jug iz Srbije, tokom Prvog svetskog rata.

Ulica je dugačka 1,5 km i ocrtava liniju u obliku blagog luka uz reku Dunav, od čije obale je udaljena nekih 800 mt. Ulica teče severoistočno prema jugozapadu, predstavlja se u obliku aleje zbog brojnog zelenila s obih strana, gostuje više školskih instituta i obiluje stambenim zgradama i privatnim kućama.

Početak ulice severno je na raskrsnici s Kirovljevom u neposrednoj blizini crkve Sv. Đorđa a kraj je na južnoj strani gde ju prepriče ulica Stevana Brakusa.

Istorija
--------

Ulica se naglo razvija u drugoj polovini 20. veka u periodu kada se Čukarica naglo preobrazila iz skromnog radničkog naselja sa ponekom kućom na sprat u moderno gradsko naselje.

Susedne ulice
-------------

Crkva Sv. Đorđa
Lješku ulicu presecaju – ili se ulivaju u nju – sledeće ulice od Kirovljeve do ulice Stevana Brakusa:

* Vidakovićeva
* Šumadijski trg
* Svetolika Lazarevića Laze
* Nemirović Dančenka
* Matije Bana
* Vinodolska
* Petra Mećave
* Straška Pindžura
* Bogoljuba Čukića
* Mirka Poštića
* Čukarička
* Čamdžijina
* Kijevska

Povezano
--------

* Čukarica, Beograd
* Srpska okupacija Albanije
* Spisak ulica Beograda

Izvori
------

1. ↑  „Историја Чукарицe". Arhivirano iz originala na datum 2019-01-11. Pristupljeno 08. 12. 2022.
**Ћирилична верзија**

---

**Igre na sreću** su igre u kojima učesnici za određenu naplatu dobijaju mogućnost da ostvare dobitak u novcu, stvarima, uslugama ili pravima, pri čemu krajnji ishod igre ne zavisi samo od znanja ili veštine učesnika u igri, nego i od slučaja ili nekog neizvesnog događaja.

**Online igre na sreću** se najčešće vezuju za online kazina koja omogućavaju virtuelno kockanje. Korisnik prvo dolazi do odabranog sajta, registruje se, unosi podatke i broj kreditne kartice, instalira klijentski softver, a zatim bira igru koju će da igra (Poker, Blek Džek, Rulet, Slot mašine, itd...).

Patološko kockanje
------------------

Kod online kockanja javlja se dvostruki rizik u vidu razvijanja patološkog kockanja, kao i zavisnosti od interneta.

Po međunarodnoj statističkoj klasifikaciji bolesti (ICD-10), patološko kockanje je bolest abnormalne navike sa poremećajem kontrole impulsa, koja se ogleda u nesposobnosti pojedinca da se odupre impulsima za kockanje.

U Beogradu je 20.04.2010. osnovan "Beogradski pozivni centar za patološko kockanje" nakon potpisivanja Protokola o odgovornom kockanju između gradonačelnika Dragana Đilasa i predsednika Upravnog odbora Grand kazina Kristosa Cemperasa. Projektom je omogućeno svima kojima neposredno ili posredno imaju problema sa kockanjem da se jave putem telefona i od stručnjaka dobiju savete ili budu upućeni na dalje lečenje u specijalizovane ustanove.

Pravni akti
-----------

Objavljeni su:

Zakon o igrama na sreću (Službeni glasnik RS, broj 84/04) objavljen 17.07.2004.

Pravilnik o bližim uslovima, odnosno sadržini pravila igara na sreću Arhivirano 2015-04-18 na Wayback Machine-u (Službeni glasnik RS, broj 129/2004) objavljen 28.09.2004.

Informator o radu Uprave za igre na sreću Arhivirano 2015-04-18 na Wayback Machine-u objavljen 05.01.2009. ažuriran 20.10.2010.

U izradi je:

Predlog zakona o izmenama i dopunama zakona o igrama na sreću Arhivirano 2015-04-18 na Wayback Machine-u

  

(Zakoni stupaju na snagu osmog dana po objavljivanju u Službenom glasniku RS)
**Kraljev grob** nalazi se u Zastinju kod Jajca i u njemu je prema predanju sahranjen posljednji bosanski kralj 1463. godine. Zajedno sa kosturom iskopanog ispod stećka, a koji se nalazi u Franjevačkom samostanu u Jajcu proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

Lokacija
--------

Lokalitet koji narod zove "Kraljevim grobom" nalazi se na zaravanku Borovi, na oko 520 m nadmorske visine, na južnoj padini brda Huma, tj. dijelu zvanom Podhum. Brdo Hum okružuje Jajce sa juga, iznad Kozluka, na desnoj obali Vrbasa. Preko puta njega, na lijevoj strani puta, je još jedan kamen koji je vjerovatno istovremen sa navedenim stećkom.

Historija
---------

Kralj je pogubljen u periodu između 29. maja i 10. juna 1463. godine. Kraljev stric Radivoj 29. maja zamolio je vladu Dubrovačke republike da mu se u Kreševo pošalje barut. U to vrijeme se vršila priprema za odbranu Bosne od napada Osmanlija. U Veneciju je došla prva vijest o kraljevoj smrti 10. juna iste godine. Sultan Mehmed el Fatih je, prema pisanju ljetopisaca, već 17. juna iste godine bio u Skoplju. Pretpostavlja se da je logor osmanlijske vojske bio na Carevom polju, na sjevernim padinama iznad Jajca i da je tu ubijen Stjepan Tomašević zajedno sa stricem Radivojem.

Arheologija
-----------

Posmrtni ostaci posljednjeg bosanskog kralja
Na temelju tradicije i historijskih vijesti 8. juna 1888. Ćiro Truhelka iskopao je kraljev kostur koji je prenio u Sarajevo, pažljivo sastavio i prenio u župnu crkvu u Jajcu. Nije poznata sudbina dva novčića, željeznog prstena i okova nađenih u grobu.

Tokom rata 1992-1995. godine, napušten je Franjevački samostan, a kovčeg sa kostima je prenijet u Split. Konzervacija kostura izvršena je u Konzervatorskom zavodu Hrvatske u Splitu. Kosti su svečano prenesene u Jajce 1997. i nalaze se u Franjevačkom samostanu, u staklenom lijesu.

Literatura
----------

* Student: Harun Čolaković, Mentor: Prof dr Salih Jalimam, Seminarski rad, Pravni fakultet Zenica –Jajce – KRALJEVSKI GRAD
**Hidrosfera** je diskontinuirani sloj vode na kopnu, ili blizu površine Zemlje. Čine je sve vode u tečnom, čvrstom i gasovitom agregatnom stanju, dubinske vode i atmosferski vodeni vapor. Najveća je količina vode u tečnom stanju.

Oko 1,4 milijarde kubnih kilometara vode u tečnom i čvrstom agregatnom stanju čine: okeane, jezera, reke sante leda, glečere i podzemne vode. Taj ogromni volumen vode u svojim različitim manifestacijama predstavlja hidrosferu.

Sastav
------

Sastav hidrosfere
Najveći deo hidrosfere čine **slane vode svetskog okeana**. Ostali deo hidrosfere čine slatke (kopnene) vode i voda u atmosferi. Na površini kopna su slatke (površinske) vode:

* reke;
* jezera;
* lednici.

Duboko u kori zemlje nalaze se podzemne vode. Najveća količina podzemne vode je nastala od padavina koje su prodrle u zemljinu koru.

Kruženje vode u prirodi
-----------------------

Kruženje vode u prirodi
Da bi voda kružila u prirodi, neophodna je energija Sunca koja je podiže u okviru vodene pare, kao i sila zemljine teže koja tu vodu vraća nazad (pomoću padavina).

Zahvaljujuči tome što voda u neprestano prelazi iz jednog agregatnog stanja u drugo, sve vode u hidrosferi su povezane i zajedno učestvuju u neprekidnom kružnom kretanju:

* iz okeana u atmosferu (isparavanjem)
* iz atmosfere na kopno, a kasnije okean (pomoću padavina).

Sunce zagreva svetski okean kao neki ogroman vodeni „kotao". Iz tog „kotla" u atmosferu dospevaju velike količine vodene pare. Dve trećine vode se ubrzo vraćaju u okean pomoću kiše, a ostatak se privremeno zadržava na tlu, lednicima i biljnom svetu. Sva količina vode ponovo završava u svetskom okeanu, odakle je i započeto kruženje.

Količina vode obuhvaćena kružnim kretanjem na Zemlji tokom jedne godine mogla bi napuniti kocku čija je jedna stranica dužine 80 kilometara.

Literatura
----------

* Rada S. i Milutin T. (2016): *Geogragija za 6. razred* *osnovne škole* (7. izdanje str. 8), Zavod za udžbenike i nastavna sredstva – {{{1}}}. ISBN 978-86-17-19478-7. pp. {{{pages}}}
Za geografska istraživanja, v. istraživanja.

**Istraživanje** se opisuje kao aktivan, ustrajan i sustavan proces proučavanja s ciljem otkrivanja, tumačenja i pojašnjavanja činjenica. Ovo intelektualno proučavanje provodi se s ciljem stvaranja višeg znanja o događajima, ponašanju, te primjenjivim teorijama i zakonima. Termin istraživanje se također koristi pri opisivanju cijelog skupa informacija o određenoj temi, a obično se vezuje uz znanost i znanstvenu metodu istraživanja. Istraživanja se financiraju od strane javnih ustanova, dobrotvornih organizacija, te privatnih skupina i poduzeća.

Oblikovanje istraživanja
------------------------

* Točno određivanje onoga što se želi znati
* Određivanje od koga se želi prikupiti podatke
* Izbor načina prikupljanja podataka
* Odabir načina obrade rezultata

Naučno istaživanje
------------------

Naučno istraživanjeje sistematsko, plansko i objektivno ispitivanje nekog problema, prema određenim metodološkim pravilima, Wikipedia čija je svrha da se pruži pouzdan i precizan odgovor na unapred postavljeno pitanje. Svako naučno istraživanje ima više međusobno logično povezanih faza. Istraživanje započinje formulacijom problema i cilja istraživanja, definisanjem osnovnih varijabli, hipoteza, izbora uzorka, kao i metoda i tehnika istraživanja. Krajnji rezultat naučnog istraživanja je pisani naučni rad, članak ili monografija, u kojem se na pregledan, obuhvatan, koncizan i precizan način saopštavaju rezultati istraživanja i daju objašnjenja istraživane pojave.

Fundamentalna istraživanja
--------------------------

|  |
| --- |
|  |

Istraživačke metode
-------------------

|  |
| --- |
|  |

Istraživački proces
-------------------

|  |
| --- |
|  |

Financiranje istraživanja
-------------------------

|  |
| --- |
|  |

Eksterni linkovi
----------------

Izvori
------
**I.B. Tauris** (često navođen spojeno **I.B.Tauris**) je britanski nezavisni akademski nakladnik sa sjedištem u Londonu, te podružnicama u američkom New Yorku i australijskom Melbourneu. Utemljen je 1983. i njegov osnivač bio je Iradž Bagerzade, iransko-britanski izdavač i poduzetnik čiji se inicijali kriju u nazivu kompanije. Strategija I.B. Taurisa bila je povezati obične izdavačke kuće i akademske nakladnike s ciljem šire javne dostupnosti kvalitetnih radova o međunarodnim odnosima i kulturi. U svojim ranim danima, kompanija se specijalizirala za orijentalistička izdanja.

Kroz sljedećih 30 godina, tematski fokus izdavača proširen je i na biografije, geografiju, historiju, politiku, religiju, putopise, te umjetnost (film, fotografiju i suvremenu umjetnost). Izdane knjige namijenjene su prvenstveno stručnim krugovima poput akademika i studenata, no određena izdanja prilagođena su i široj publici zbog pojačanog interesa za suvremene političke teme. Primjerice, knjiga *Taliban* od pakistanskog autora A. Rašida neposredno nakon napada 11. 9. prodana je u oko 500.000 primjeraka samo na engleskom jeziku, uz dodatnih 27 licenciranih izdanja na drugim jezicima.

Uredi I.B. Taurisa u New Yorku pridruženi su onima *Palgrave Macmillana* koji djeluje kao njegov sjevernoamerički distributer. Taurisov otisak *Tauris Parke Paperbacks* djeluje kao ogranak specijaliziran za putopise, historiju i biografije, a *Tauris Academic Studies* za akademska izdanja. U maju 2011. I.B. Tauris otkupio je kompaniju *Philip Wilson Publishers* koja se fokusira na djela o umjetnosti. U junu 2013. Tauris je najavio spajanje s izdavačem *American University in Cairo Press* (AUCP) s ciljem distribucije njihovih izdanja izvan SAD-a i Egipta, čime je izrazio novu strategiju uzdizanja do ključnog nakladnika na temu Bliskog Istoka. Ranih 2010-ih I.B. Tauris izdavao je preko 300 novih naslova godišnje.

Izvori
------

1. ↑  Zeitchik, Steven (7. 1. 2002.). „Mideast Studies House Hits Its Stride". *Publishers Weekly* (Reed Business Information). Arhivirano iz originala na datum 2008-07-24. Pristupljeno 6. 10. 2014.
2. ↑  Bagherzade, Iradj; The Book Depository. „Publisher of the week—IB Tauris". Pristupljeno 6. 10. 2014.
3. ↑  McDonnell, Jonathan (6 October 2004). „Hardlines in the headlines". *The Bookseller*. Pristupljeno 6. 10. 2014.
4. ↑  Page, Benedicte (9 May 2011). „I B Tauris buys PWP". *The Bookseller*. Pristupljeno 6. 10. 2014.
5. ↑  Bookseller Staff (26. 6. 2013.). „I B Tauris links with AUCP". *The Bookseller*. Pristupljeno 6. 10. 2014.

Vanjske veze
------------

***I.B. Tauris*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) Službene stranice I.B. Taurisa
Portret Minamoto no Yorime.
Minamoto no Yorimasa na slici čiji je autor Kikuchi Yosai
*Ovo je japansko ime; porodično ime je* Minamoto*.*
**Minamoto no Yorimasa (源 頼政, *Minamoto no Yorimasa*?)** (1106–1180) bio je istaknuti japanski pjesnik iz kasnog Heian perioda čije su pjesme ušle u brojne službene antologije, ali je najpoznatiji po tome što je vodio vojske klana Minamoto na samom početku Genpei rata.

Imao je dugu karijeru u državnoj službi, služeći čak osmoricu careva i došavši do mjesta *hyōgo no kami* (načelnika arsenala). Međutim, uglavnom je izbjegavao frakcijske sukobe koji su se počeli javljati između klanova Minamoto i Taira. Neko vrijeme je čak postao blizak prijatelj Taira no Kiyomoriju, a 1160. pridonio pobjedi klana Taira u Heiji ustanku. Međutim, oko godine 1179. se sada već ostarjeli Yorimasa počeo vraćati vlastitom klanu; napustio je carsku službu i postao budistički redovnik, ali je i sa tog mjesta u maju 1180. organizirao ustanak protiv Kiyomorija. 

Iste godine se na čelu trupa klana Minamoto i pobunjenih budističkih redovnika borio u bitci na Ujiju, nastojeći od Taira obraniti hram Byōdō-in. Bitka je završila porazom, a Yorimasa se povukao u hram gdje je izvršio sepukku; taj je događaj jedan od prvih zabilježenih slučajeva da japanski ratnici vrše samoubistvo nakon poraza.

Izvori
------

* Sansom, George (1958). *A History of Japan to 1334.* Stanford, California: Stanford University Press. pp 278–9.
Koordinate: 48° 12′ 59" SGŠ, 18° 36′ 29" IGD

**Ljevice** (slov. *Levice*, mađ. *Léva*, nem. *Lewenz*) su grad u Slovačkoj u okviru Njitranskog kraja.

Prirodni uslovi
---------------

Ljevice su smeštene u južnom delu države. Glavni grad države, Bratislava, nalazi se 130 km zapadno.

**Reljef**: Ljevice su se razvile na severozapadnom delu Panonske nizije. Zapadno od grada se pruža ravničarsko tle, dok na istoku počinje gorje Štijavničke vrhi. Nadmorska visina grada je oko 160 metara.

**Klima**: Klima u Ljevicama je umereno kontinentalna.

**Vode**: Zapadno od Ljevica protiče reka Hron, u donjem delu svog toka.

Istorija
--------

Ljudska naselja na ovom prostoru datiraju još iz praistorije. Naselje pod današnjim imenom prvi put se spominje u 12. veku. Tokom sledećih vekova grad je bio u sastavu Ugarske, a stanovništvo grada i okoline su bili mahom Mađari.

Tokom nadubljeg upada Turaka u Evropu krajem 16. veka grad se našao na liniji odbrane. Grad je tada odoleo, ali je krajem 17. veka ipak bio u turskim rukama dve decenije.

Krajem 1918. grad je postao deo novoosnovane Čehoslovačke. U periodu od 1938.do 1944. grad je bio vraćen Hortijevoj Mađarskoj, ali je ponovo vraćen Čehoslovačkoj posle rata. U vreme komunizma grad je naglo industrijalizovan, pa je došlo do naglog povećanja stanovništva. Tada su vekovima najbrojniji Mađari postali manjina u gradu. Posle osamostaljenja Slovačke grad je postao njeno značajno središte, ali je došlo i do problema vezanih za prestrukturiranje privrede.

Stanovništvo
------------

Danas Ljevice imaju oko 35.000 stanovnika i poslednjih godina broj stanovnika opada.

**Etnički sastav**: Po popisu iz 2001. sastav je sledeći:

* Slovaci - 84,8%,
* Mađari - 12,2%%,
* Česi - 1%,
* ostali.

**Verski sastav**: Po popisu iz 2001. sastav je sledeći:

* rimokatolici - 58,8%,
* ateisti - 22,8%%,
* luterani - 7,5%,
* ostali.

Galerija slika
--------------

* Prikaz Ljevica iz 1664.Prikaz Ljevica iz 1664.
* Trg junaka, glavni u LjevicamaTrg junaka, glavni u Ljevicama
* Ljevički gradLjevički grad
* Poznata kapelaPoznata kapela

Spoljašnje veze
---------------

***Ljevice*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.levice.sk Zvanična stranica grada Ljevica

  


| * p
* r
* u
Gradovi u Republici Slovačkoj |
| --- |
| Više od 100.000stanovnika | **Bratislava** †  • **Košice** † |
| Između 100.000 i50.000 stanovnika | **Prešov** †  • **Njitra** †  • **Žilina** †  • **Banska Bistrica** †  • **Trnava** †  • **Martin**  • **Trenčin** †  • **Poprad**  • **Prjevidza** |
| Između 50.000 i20.000 stanovnika | **Zvoljen**  • **Povaška Bistrica**  • **Nove Zamki**  • **Mihalovce**  • **Spiška Nova Ves**  • **Komarno**  • **Ljevice**  • **Humenje**  • **Bardjejov**  • **Liptovski Mikulaš**  • **Pještjani**  • **Ružomberok**  • **Topoljčani**  • **Lučenjec**  • **Čadca**  • **Dubnjica na Vahu**  • **Rimavska Sobota**  • **Partizanske**  • **Šalja**  • **Hlohovec**  • **Dunajska Streda**  • **Vranov na Toploj**  • **Brezno**  • **Trebišov**  • **Novo Mesto na Vahu**  • **Snjina**  • **Senjica**  • **Pezinok**  • **Banovce na Bebravi** |
| † Sedišta slovačkih krajeva |
**Igualada** je grad i općina od 39,540 stanovnika na sjeveroistoku Španjolske u Autonomnoj pokrajini Kataloniji (Provincija Barcelona).

Geografske karakteristike
-------------------------

*Igualada* leži u dolini rijeke Anoia, udaljena sedamdesetak km zapadno od svog administrativnog centra Barcelone. 

Hodočasnički Put Svetog Jakova za Santiago de Compostelu iz Barcelone ide preko Igualade, to je trasa od 24,6 km koja ide iz Samostana Montserrat.

Historija
---------

Igualada je izrasla prije nekih 1000 godina, na lijevoj obali rijeke Anoia. Po rijeci je dobila i ime jer je ono na latinskom bilo **Aqualata** = *široka voda*, jer se ona upravo na tom mjestu značajno širi. Pored tog to je i raskršće važnih puteva iz Barcelone prema Léridi, Aragonu i 
Kastilji.

Mjesto je prvi put dokumentirano 1003. povodom izgradnje kapele i manje utvrde, a drugi put 1059. kao parohija.

Grad je 1381. dobio titulu - Carrer de Barcelona, što je značilo da je podpao u orbitu Barcelone i da ima ista prava, slobode i prerogative. 
U Igualadi je 2. aprila 1416. umro aragonski kralj Fernando I.
Tokom 14 i 15. vijeka podignuta su dva bedema, a početkom 18. vijeka grad se izdužio duž kraljevske ceste.

Igualada je tokom 19 i 20. vijeka, pored tog što je dobila status grada, zahvaljujući dolasku željeznice izrasla u centar tekstilne industrije i štavionice kože.
Pa se zmeđu 1800. i 1900. broj njenih stanovnika udvostručio i dosegao brojku od 10.486 st.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Italija Lecco, Italija
* Portugal Guimarães, Portugal
* Bugarska Aksakovo, Bugarska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spain, Cataluña*" (engleski). City population. Pristupljeno 8. 6. 2019.
2. 1 2 3 4 5  „*Breu història d’Igualada*" (katalonski). Ayuntamiento de Igualada. Pristupljeno 8. 6. 2019.

Vanjske veze
------------

***Igualada*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ayuntamiento de Igualada* (`es`)
**Hopliti** predstavljaju teško naoružane i opremljene pešake u Antičkoj Grčkoj.
Takvi vojnici su se prvi put pojavili verovatno u 8. veku pne. Oni su bili gradska milicija i bili su naoružani kopljima, tako da ih je bilo lako opremiti. Oni su uglavnom predstavljali srednju klasu, koja je imala dovoljno novca za nabavku opreme. Skoro svi poznati ljudi antičke Grčke su ponekad ratovali kao hopliti.

Hopliti nisu primali platu, služili su za održanje reda, služili bi kratko i uglavnom tokom leta.
Išli bi direktno do zadanog cilja. Branioci bi se obično zabarikadirali iza gradskih zidina, pa bi se napadači zadovoljili divljanjem po okolici ili da ih pozovu na boj. Opsada je bila još slabo razvijen metod.

Bitke su obično kratko trajale i bile bi odlučne. Obe strane bi obično uspostavile linijski poredak jedna prema drugoj. Najčešće bi bili u formaciji falange dubokoj 8 redova. Druge trupe su bile manje važne. Konjica je znala pokrivati bokove, ako je bila u bici.

Oprema
------

Hoplit s opremom
Hopliti bi se obično naoružavali pred bitku. Pošto je svatko nabavljao svoju tešku opremu, ona uošte nije bila jednolika. Tipičan hoplit je imao sledeđu zaštitu:

* zaštitu za prsa
* bronzani šlem sa zaštitnim pločama za lice
* metalna zaštita za potkoljenice i koljena
* drveni štit veličine jednog metra , zvan aspis.

Glavno oružje je bilo koplje dužine 2,7 m. Često se lomilo kad bi se zabolo. Nije bilo dobro za blisku borbu, pa su hopliti nosili 60 cm dug mač ѕvan hifos.

Druga pešadija tog doba je nosila mnogo lakši oklop i bili su naoružani kraćim kopljima i strelama. Štitovi su im bili manji

Taktika hoplitske borbe
-----------------------

Formacija hoplitskih štitova dala se zajedno povezati tako da su se u toj formaciji međusobno potpuno štitili. Snaga hoplita je bila u iznenadnom udaru. Dve armije bi trčale jedna na drugu, nadajući se da će snagom svoje formacije razbiti ili opkoliti protivničku formaciju. Ako to ne uspiju, onda se bitka pretvara u guranje, pa zadnji redovi guraju prednje da nadguraju i probiju protivničku stranu. Bitke su retko trajale duže od sat vremena. Jednom kad bi probili protivničku liniju, protivnička strana bi ostavljala oklop i bežala.

Nije bilo mnogo gubitaka u poređenju sa kasnijim bitkama. Retko je bilo više od 5% gubitaka na protivničkoj strani. Ali istaknute pojedince ili generale protivnika bi pobili. Čitav takav rat bi odlučivala jedna bitka.

Prilikom pobede gubitnička strana je morala otkupljivati mrtve.

Uspon i pad hoplita
-------------------

Hoplitske borbe i ratovi su bili povezani sa grčkim polisima. Grčko-Persijski ratovi su promenili značaj hoplita i njihove opreme. Pošto su bili prisiljeni da se bore sa persijskim strelcima i da trče za njima, smanjili su oklope, nosili su kraće mačeve i prilagodili se da bi bili pokretljiviji.

Tokom Peloponeskog rata njihov značaj je bitno opao. Povećao se značaj mornarice,plaćenika, gradskih zidova i opsadnih mašina. Ti kasniji ratovi postaju ratovi iscrpljivanja i povećavaju broj žrtava.

Veze
----

* Mikenska vojska
* Grčko-persijski ratovi

***Hopliti*** na Wikimedijinoj ostavi
**Milton Keynes‎** je grad od 184,506 i unitarna jedinica od 248,821 stanovnika na jugu Engleske u Grofoviji Buckinghamshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Milton Keynes leži udaljen nekih sedamdesetak km sjeverozapadno od Londona.

Historija
---------

Milton Keynes je osnovan 1967. kao novi grad, spajanjem nekoliko dotadašnjih gradova, u sklopu napora britanske vlade da rastereti pritisak na London i ublaži stambene neprilike u metropoli. Sam grad Milton Keynes je planski podizan u skladu sa zahtjevima modernog urbanizma, kao centar više od 100 pojedinačnih kvartova.

Za razliku od tog Unitarna jedinica Milton Keynes je kombinacija pretežno urbanog juga i ruralnog sjevera.

Nova unitarna jedinica privukla je ljude, urede i tvornice da se presele u Milton. Zbog tog je između 1998. - 2008. privreda Milton Keynsa narasla za više od jedne trećine. U periodu 1967. - 2011. stanovništvo Milton Keynesa više se nego učetverostručilo, od oko 60.000 do gotovo 249.000 stanovnika.

U trenutku ujedinjenja gradovi Bletchley, Wolverton i Newport Pagnell su već bili snažni industrijski centri, prva dva zahvaljujući svojoj poziciji na trasi magistralne željezničke pruge od Londona za Midlands i dalje na sjever. Nakon ujedinjenja njihova važnost još više je došla do izražaja.

Dvorac Bletchley Park u Milton Keynesu bio je za Drugog svjetskog rata mjesto u kom se nalazio enkriptorski odjel Britanske armije koji je razbio wehrmachtovu Enigmu.

Kultura
-------

Milton Keynes poznat je u Engleskoj po velikom broju skulptura i drugih umjetničkih djela u javnim prostorima, kao i po svom Internacionalnom festivalu, koji se održava po javnim prostorima i neobičnim mjestima. Grad ima brojne teatre i koncertne među njima i Teatar Milton Keynes osnovan 1999.

Privreda i transport
--------------------

Brojne High tech, logističke i financijske kompanije imaju sjedišta ili urede u Milton Keynsu, među inima i tim Formule 1 - Red Bull Racing.

Gradovi Milton Keynes i Bletchley odlično su povezani željeznicom sa Londonom, a cijelu unitarnu jedinicu presjeca autoput M1.

Obrazovanje
-----------

Među najznačajnijim obrazovnim institucijama Milton Keynsa je Otvoreni univerzitet, na kom se nastava obavlja putem interneta, a od 2013. u gradu djeluje i univerzitetski kampus, koji je filijala Univerziteta u Bedfordshireu.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Nizozemska Almere, Nizozemska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  „*Milton Keynes*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Milton Keynes*** na Wikimedijinoj ostavi

* Milton Keynes Council‎ (`en`)

| * p
* r
* u
Unitarne jedinice i distrikti Grofovije Buckinghamshire |
| --- |
| Unitarne jedinice | Milton Keynes |  |
| Distrikti | South Bucks · Chiltern · Wycombe · Aylesbury Vale |
**Höfn** ili **Höfn í Hornafirði** zvan i **Hornafjardarbaer** je Islandski grad i općina od 1 690 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Höfn* leži na jugoistoku Islanda, na obalama fjorda Hornafjörður, udaljen 474 km istočno od Rejkjavika. Grad se smjestio na poluotoku, unutar zatvorene lagune, na mjestu gdje uski prirodni kanal vodi na otvoreno more. On je jedna od rijetkih luka u tom dijelu Islanda, čije su obale tu potpuno nepristupačne. 

Njegovo ime - *Höfn* zapravo znači luka, ali se općina između 1994. - 1998. inače zvala - **Hornafjarðarbær**. Luka *Höfne* nije baš idealna jer u nju treba vrlo pažljivo uplovljavati da se ne nasuka na pličine. Pa joj je potrebno jaružanje, da se iskopa nagomilani pijesak i blato ispred luke, iako ulazni kanal ima minimalnu dubinu od 6 do 7 metara, ali ga treba vrlo pažljivo naciljati, jer je laguna ispred luke posuta niskim plitkim otočićima koji se za visoke plime uopće nevide. Tokom zime je zaleđena, pa je neupotrebljiva.

Historija
---------

Taj kraj i fjord je naseljen već više vijekova ribarima, ali je naselje *Höfn* počelo izrasti 1897. kad je Ottó Tulinius, tu otvorio trgovinu, ipak je sporo raslo pa je tek - 1988. dobilo status grada.

Znamenitosti
------------

Atrakcija grada je najveći evropski glečer - Vatnajökull koji se nalazi u istoimenom nacionalnom parku i rezervat prirode -Skaftafell, koji se nalaze prema sjevernoj unutrašnjosti.

Privreda i transport
--------------------

Glavna ekonomska aktivnost je ribarstvo i trgovina uz turizam koji se razvija u posljednje vrijeme.
Sedam kilometara pored grada leži aerodrom Hornafjörður (IATA: HFN, ICAO: BIHN), iz kog je moguće letjeti jedino za Rejkjavik.

Izvori
------

1. 1 2  „Iceland: Municipalites and Urban Settlements" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 02. 2014.
2. 1 2 3  „*Höfn*" (engleski). Travelguideeng. Arhivirano iz originala na datum 2003-06-27. Pristupljeno 20. 02. 2014.

Vanjske veze
------------

***Höfn*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice općine Höfn
* *Höfn* na portalu Travelguideeng Arhivirano 2003-06-27 na Wayback Machine-u (`en`)
**N!xau** (rođen kao G!kau, puno ime Gcao Coma) (Tsumkwe, 16. prosinca 1944. – Tsumkwe 1. srpnja, 2003.) je bio namibijski farmer i glumac koji je postao poznat nakon što je 1980. glumio u filmu Bogovi su pali na tjeme, i njegovim nastavcima. U filmu je glumio kalaharijskog Bušmana Xixa.

Glumio je i u filmovima: *Bogovi su pali na tjeme* (1980), *Bogovi su pali na tjeme II* (1989), *Bogovi su pali na tjeme III* ili *Ludi Safari* (1991), *Bogovi su pali na tjeme IV* ili *Ludi Hong Kong* (1993) i *Bogovi su pali na tjeme V* (1994). U namibijskim novinama, jedan je novinar napisao da je N!xau, sav novac zarađen od snimanja filmova *bacio u vjetar*, jer nije shvaćao vrijednost novca.

Nakon završetka svoje filmske karijere, N!xau je uzgajao kukuruz, banane i grašak i imao nekoliko grla stoke. 1. srpnja 2003. umro je od tubekuloze, dok je bio u lovu. Pokopan je 12. srpnja u mjestu Tsumkwe, pored groba svoje druge žene. Imao je šestero djece.

Njegov menadžer je rekao da je njegovo pravo ime G!kau, a ime N!xau je nastalo zbog tiskarske pogreške za vrijeme snimanja prvog filma.

Vanjske poveznice
-----------------

* N!xau

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 21877563
* LCCN: no2005066493
* ISNI: 0000 0000 4840 5104
* GND: 1023564319

 |