**Luka - Lukijan Mušicki** (Temerin, 27. januar 1777 — Karlovac, 15. mart 1837) bio je srpski vladika i pesnik.

Životopis
---------

Osnovnu školu je učio u Temerinu, gimnaziju u Novom Sadu i Segedinu, a prava i filozofiju u Pešti. Po završenim studijama postaje administrator mitropolijske kancelarije u Karlovcima, nastavnik bogoslovije i, pošto se zakaluđerio, arhimandrit manastira Šišatovca. Od 1828. do smrti bio je vladika Karlovačkoga vladičanstva sa sedištem u Plaškom. U Vojnoj krajini su postojale škole na nemačkom, a on je otvorio prve škole na srpskom jeziku u Plaškom, Škarama, Zrmanji i Mutiliću. Umro je kao vladika u Plaškom.

Mušicki je bio jedan od najobrazovanijih pisaca svoga vremena. Pored grčkog i latinskog, on zna nekoliko evropskih jezika i poznaje skoro sve veće pesnike antičkog i novog doba. Njegovi omiljeni pesnici su: Fridrih Gotlib Klopštok, čuveni nemački pesnik, pisac „Mesijade", David „psalmopjevac" i naročito Horacije, čiju je poetiku (*Ars poetica*) znao naizust. On od Horacija uzima metričke oblike, hvalbenu i svečanu rečitost i prvi među Srbima počinje da stvara umetničku poeziju u duhu i ruhu psevdoklasične poezije evropske. On sam kaže da podražava „Flaku" i smatra kao veliki uspeh što može na srpskom jeziku pevati po latinskim metričkim obrascima.

On je napisao četiri knjige lirskih pesama rodoljubivog, moralnog i didaktičkog sadržaja. To je učeno *stihotvorenije* vrlo učenog i dobronamernog rodoljuba i crkvenog čoveka, stihotvorstvo lišeno pravog pesničkog zanosa i lepote. On peva o karakteru, narodoljublju, *blagonaraviju* i *dobrodjetelji* i daje moralne pouke mladom naraštaju. Njegove programske pesme „Glas narodoljupca" i „Glas harfe šišatovačke" bile su čuvene u svoje doba i školska omladina ih je znala naizust. Ta je njegova poezija cenjena u svoje vreme zbog snažnog i iskrenog rodoljublja i predstavlja zanimljiv pokušaj umetničke versifikacije po ugledu na latinske metričke oblike i ujedno kao karakterističan obrazac hladne i ukočene „objektivne lirike". Održavao je prijateljsku vezu sa Mihailom Vitkovićem, srpskim pesnikom iz Pešte kome je Mušicki posvetio i odu.

Spomenik Mušickom u Temerinu
Vrlo učen i obrazovan književnik, Mušicki pokušava da arhaični staroslovenski jezik, koji nije imao književne tradicije, prilagodi psevdoklasičnoj disciplini forme, u vreme kada se ta disciplina preživela kao i sam jezik. On je pokušao da nezavisno od narodne pesme stvori nove ritmičke oblike i dao je nekoliko virtuoznih obrazaca, ali je njegov pokušaj propao zbog odsustva talenta i zbog arhaičnog jezika.

Živeći u doba Vukove reforme jezika i pravopisa, Mušicki se bavio i pitanjem jezika. On je za slovo *j* i unosi u srpsku azbuku slovo *đ*, izjašnjava se za narodni jezik, ali kao crkveni čovek on je i za ruskoslovenski:

> Slovenski, serbski jezik — dva su puta, K jednoj celi vode nas.
> 
> 

On nalazi da ruskoslovenski jezik treba da ostane jezik crkve i nauke, a narodni za narod i popularnu književnost.

Umro je u Karlovcu 18. marta 1837.

Izvori
------

1. ↑  Rudolf Strohal, *Grad Karlovac opisan i orisan*, vlast. nakl. (Tisak M. Fogine), Karlovac, 1906. str. 232.

Spoljašnje veze
---------------

* Temerin, mesto rođenja
* Lukijan Mušicki (biografija) Arhivirano 2012-07-17 na Wayback Machine-u
* Esej o Lukijanu Mušickom („Pravoslavlje", br. 952, 15. novembar 2006) Arhivirano 2010-02-07 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Mojsije Mioković** | **episkop gornjokarlovački  1828 — 1837.** | Nasljednik:**Evgenije Jovanović** |

***Lukijan Mušicki*** na Wikimedijinoj ostavi