**Milan Stojadinović** (Čačak, 4. kolovoza 1888. - Buenos Aires, 24. listopada 1961.), srpski ekonomist, sveučilišni profesor i radikalski političar. Bio je član Jugoslavenske radikalne zajednice i Srpske radikalne stranke.

Život
-----

Bio je predsjednik Vlade Kraljevine Jugoslavije od 24. lipnja 1935. do 5. veljače 1939. godine. Vladao je u osloncu na nacističku Nemačku i fašističku Italiju. Stojadinović je tajno pristao na italijansko zauzimanje Albanije, a zauzvrat je dobio podršku jugoslovenskih Nemaca, kojima je Adolf Hitler naložio da glasaju za njega. Takođe, Stojadinović je organizovao sopstveni fašistički omladinski pokret koji je uključivao vojne uniforme, Hitlerov pozdrav i ritmično salutiranje „vođa, vođa".

Dan uoči izbora 11. decembra 1938. Stojadinović je na konferenciji za novinare u Beogradu rekao skupini novinara da je platforma *Jugoslovenske Radikalne Zajednice*:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Jedan narod, jedna država, blagostanje unutra, mir na granicama. | "|

Krajem 1938. ponovno je izabran sa 54 % glasova. Novu legizlaturu je počeo bez ikakvog jasnog političkog programa, nastojeći u sporu sa hrvatskim političkim vođama, te podigući ličnu vojničku legiju sastavljenu od vlastitih sljedbenika („*zelenokošuljaša*"). To je pružilo regentu Pavlu Karađorđeviću priliku da Stojadinovića smijeni da 5. februara 1939. sa Dragišom Cvetkovićem. Knez Pavle je početkom 1939. smatrao ambiciju Stojadinovića da postane fašistički vođa kao prijetnju na vlastitu moć. Nakon Stojadinovićeve smjene, regent Pavle je ga progonio i uz pomoć svojih jakih osobnih veza sa kraljem Georgeom VI. orkestrirao njegov egzil na otocima Mauricijus, koloniju britanske krune. Pavle je bio prvenstveno naklonjen opciji egzila jer se bojao da bi Stojadinović mogao biti u središtu proosovinskog državnog udara usmjerenog protiv Kraljevine Jugoslavije iz Berlina, tako da bi egzilom uklonio alternativno vodstvo s kojim bi se sile Osovine mogle nagoditi. Britanski premijer Winston Churchill objasnio je interniranje Stojadinovića na otoke Mauricijus s opravdanjem da je bio „potencijalni kvisling i neprijatelj". Stojadinović je interniran iz Beograda 18. aprila 1940. nakon navodnog pronalaska „kompromitujućeg materijala". Do marta 1941. držan je u Rudniku, Karanu i Ilidži. Na sjednici Krunskog saveta 6. marta 1941. godine odlučivalo se o pristupanju Kraljevine Jugoslavije Trojnom paktu. U strahu da Hitler ne izdejstvuje povratak na vladu Stojadinovića, kao proosovinskog čovjeka, na Krunskom savetu je tada riješeno da se bivši predsjednik vlade – koji se već jedanaest meseci nalazio u internaciji – preda Britancima „na čuvanje". Protivno izričitoj ustavnoj odredbi „nijedan građanin ne može biti izgnan iz države", Stojadinović je 17. marta 1941. predan snagama britanske vojske u Grčkoj, odakle je poslan na Mauricijus. Na Mauricijus je iskrcan 14. aprila 1941. i tu ostao tokom rata.

Stojadinović je 1948. godine stigao u Argentinu, nastanivši se u Buenos Ajresu. Godine 1954. uspostavio je kontakte sa bivšim poglavnikom Nezavisne Države Hrvatske Antom Pavelićem, da bi krajem te godine potpisao sa njim sporazum o razbijanju i podjeli FNR Jugoslavije na tri nezavisne države: Sloveniju, Hrvatsku i Srbiju. Ovaj novi srpsko-hrvatski sporazum trebalo je da zameni zastarjeli Sporazum Cvetković-Maček iz augusta 1939. godine, kojim je uspostavljena Banovina Hrvatska. 

Umro je u svojoj kući 1961. godine. Dvije godine poslije njegove smrti 1963. argentinski list „El Economista" je objavio njegove memoare („*Ni rat ni pakt*").

Objavljene knjige
-----------------

* *Jedan kralj, jedan narod, jedna država*, Izddanje sekcije za unutrašnju propagandu Jugoslovenske radikalne zajednice, Beograd, 1939.
* *Ni rat ni pakt : Jugoslavija izmedju dva rata*, Buenos Aires, El Economista, 1963.

Izvori
------

1. ↑  Ivan T. Berend, Decades of Crisis: Central and Eastern Europe Before World War II (str. 330)
2. ↑  Ivan T. Berend, Decades of Crisis: Central and Eastern Europe Before World War II (str. 328)
3. ↑  Djokić 2011: str. 160
4. 1 2 3 4 5 6  Djokić 2011: str. 165
5. ↑  "Kolo", 7. mart 1942, str. 9
6. ↑  „"Račun bez krčmara", Davor Soha za "Ilustrovana Politika", br. 2088, 23.01.1999.". Arhivirano iz originala na datum 2002-02-03. Pristupljeno 2002-02-03.

Bibliografija
-------------

* Djokić, Dejan (2011). „'Leader' or 'Devil'? Milan Stojadinović, Prime Minister of Yugoslavia, and his Ideology". u: Haynes, Rebecca; Rady, Martyn. *In the Shadow of Hitler: Personalities of the Right in Central and Eastern Europe*. London: I.B. Tauris. ISBN 978-1-84511-697-2.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 35376712
* LCCN: n87949301
* ISNI: 0000 0001 0887 4464
* GND: 123935822
* SUDOC: 072644745
* BNF: cb12640675v (podaci)
* NKC: jx20060531010

 |




1. ↑  Parlamentarni izbori u Kraljevini Jugoslaviji|Parlamentarni izbori 11. decembra 1938. Rezultati: *Jugoslavenska radikalna zajednica* (Stojadinović) 1.643.783 glasova (54,09 %), *Udružena opozicija* (Vladko Maček) 1.364.527 glasova (44,90 %), *Jugoslavenski narodni pokret ZBOR* (Dimitrije Ljotić) 30.734 glasova (1,01 %). Ukupno: 3.039.044 glasova. Stanovništvo Jugoslavije je brojalo oko 15.384.000 osoba.
2. ↑  Kralj George VI. je 1923. bio kum princa regenta Pavla Karađorđevića na vjenčanju sa Olgom od Glücksburga.