recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eddy Duchin** (Cambridge, Massachusetts, 1. ili 10. april 1909 - New York, 9. februar 1951) bio je američki pijanist, poznat kao popularni vođa orkestra 1930-ih. Radio je kao apotekar prije nego što se pridružio znamenitom orkestru Lea Reismana, a od 1931. vodio vlastiti orkestar. Godine 1938. je izdao vlastitu verziju Armstrongove pjesme *Old Man Mose* na kojoj je vokalistica Patricia Norman riječ "bucket" ("vjedro") otpjevala tako da su je neki slušatelji čuli kao "fuck it" ("jebi ga"). Zbog toga je izbio skandal, a pjesma je neko vrijeme bila zabranjena u Ujedinjenom Kraljevstvu. Duchin se nakon izbijanja drugog svjetskog rata pridružio američkoj mornarici te je sudjelovao u borbama kao član posade jednog razarača. Pokušaje da nakon povratka iz rata obnovi karijeru je prekinula leukemija, od koje je umro 1951.

O njemu je 1956. snimljen biografski film *The Eddy Duchin Story* gdje je njegov lik tumačio Tyrone Power.

Eksterni linkovi
----------------

* Eddy Duchin na IMDb-u (`en`)



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 34643027
* LCCN: n85072685
* ISNI: 0000 0000 3556 0762
* GND: 135949033
* BNF: cb13893464w (podaci)
* MusicBrainz: 45eaadf7-39de-48c6-a469-c8001c901164
* BNE: XX855494

 |
*Ukoliko ste tražili drugu osobu, v. Sava (razvrstavanje).*

**Sava Osvećeni** (grč. *Σαββα*; Kajseri, 439 — Jerusalim, 5. decembar 532) je bio hrišćanski sveštenik, osnivač crkve u Jerusalimu, svetitelj.

Biografija
----------

Rođen je 439. godine u Kapadokiji, u hrišćanskoj porodici, od oca Jovana i majke Sofije. U 17-toj godini se zamonašio.

Postoje dokumenti koji svedoče o učešću Save Osvećenog u teološkim sporovima koji su se vodili u Carigradu pre i tokom Četvrtog vaseljenskog sabora. Sava, koji je bio pozvan od strane cara Anastasija I, i na insistiranje patrijarha Jerusalimskog, pokazao se kao dosledni zaštitnik pravovjerja, što je izazvalo nezadovoljstvo cara, pristalice monofizita. Posle smrti cara Anastasija, a tokom vladavine cara Justina spor je okončan i Sava se vratio u svoj manastir. 

Sava Osvećeni je autor povelje, nazvane po njemu - Povelja Svetog Save - u kojoj je regulisan redosled bogosluženja, i opisana monaških tradicija palestinskih manastira 5. veka. Pisana je pod uticajem manastirskih povelja Svetog Pahomije i Svetog Vasilija Velikog. 

Pravoslavna crkva proslavlja ovog svetitelja 18. decembra po Gregorijanskom kalendaru, odnosno 5. decembra po Julijanskom, a Rimokatolička crkva slavi ga 5. decembra.

Vidi još
--------

* Manastir svetog Save Osvećenog
* Mlekopitatelnica

Spoljašnje veze
---------------

* Ohridski prolog: Prepodobni Sava Osvećeni
* Žitije prepodobnog Save Osvećenog Arhivirano 2010-12-19 na Wayback Machine-u
**Douglas** zvana i **Asland** i **Astland** je rijeka na sjeverozapadu Engleske duga 37 km, pritoka rijeke Ribble

Karakteristike
--------------

Rijeka Douglas izvire kod sela Rivington u brežuljcima zapadnog Penninesa, od tamo teče prema zapadu preko grada Wigana i duboke doline Parbold u Zapadnom Lancashiru. Istočno od sela Burscough, rijeka skreće prema sjeveru i preko ravnice teče na istok do sela Rufford (gdje postaje plimna), nakon tog nešto dalje uvire u estuarij rijeke Ribble kod sela Hesketh Bank.

Rijeka je tokom 19. vijeka bila važan plovni put, po njoj u njenom donjem dijelu dokle dopire plima, još i danas plove brodovi, i tako rasterećuju kanal Leeds-Liverpool.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*River Ribble*" (engleski). Mersey Basin. Pristupljeno 18. 12. 2016.
2. 1 2 3  „*A Short History of Maritime Activity on the River Douglas*" (engleski). Hesketh Bank. Arhivirano iz originala na datum 2018-01-06. Pristupljeno 18. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Douglas (Lancashire)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *River Angler* Arhivirano 2015-06-09 na Wayback Machine-u (`en`)
**Sava Dečanac** (svetovno *Đorđe Barać*; Gnježdane kod Novog Pazara, 19. septembar/1. oktobar 1831 — Čačak, 4/17. maj 1913) je bio episkop Srpske pravoslavne crkve.

Život
-----

Sava (svetovno *Đorđe Barać*) rođen je 1. oktobra 1831. godine u selu Gnježdane kod Novog Pazara, od roditelja Marte i Dimitrija. Osnovno obrazovanje dobio je u manastiru Dečanima, gde je i zamonašen na Božić 1854. godine.

Rukopoložen je od mitropolita raško-prizrenskog Melentija u čin đakona 2. marta 1855. godine u Deževu, a u čin jeromonaha 5. marta iste godine u Hramu Svetih apostola Petra i Pavla na utoki Deževe u Rašku. Po rukopoloženju postao je duhovnik dečanskog metoha u Pirotu, odakle ga je put 1861. odveo u Beogradsku bogosloviju.

Za vreme školovanja u Beogradu borio se na preprekama grada kada su ga Turci juna 1862. godine bombardovali sa Kalemegdana. Kada je završio bogosloviju, postao je učitelj u Peći. Željan nauke, s blagoslovom mitropolita srpskog Mihaila, upisao se u Kijevsku duhovnu akademiju, koju je završio sa stepenom kandidata bogoslovlja 1871. godine. Po povratku iz Rusije postavljen je u avgustu iste godine za rektora Bogoslovije u Prizrenu. Sa ovoga položaja otišao je 1. januara 1873. godine, kada je zbog turskih zuluma morao napustiti Prizren. Za vreme ratova 1876/78. godine bio je komandant deževsko-ibarskih ustanika, a kada je došlo do rata sa Bugarskom, komandant drugog dobrovoljačkog odreda.

Kada je nastupilo primirje, arhimandrit Sava učestvuje u radu Berlinskog kongresa 1878. godine. Po povratku Sava je na dužnosti administratora Eparhije vranjske, člana užičke, a potom niške konzistorije.

Posle odstupanja mitropolita Mihaila, bio mu je ponuđen i episkopski čin. Za episkopa žičkog posvećen je 3. jula 1889. godine. Kao eparhijski episkop ostavio je odlične izveštaje o
svojim kanonskim posetama i u istima dao dragocene podatke o manastirima i parohijskim hramovima. U episkopu Savi Srpska crkva je imala sjajnog crkveno-narodnog radnika koji je aktivno učestvovao u svemu onome što je bilo na korist tada porobljenom srpskom narodu na Kosovu, a potom i u oslobođenim krajevima. Episkop Sava se istakao i kao pisac, naročito arhipastirskih poslanica.

Umro je 17. maja 1913. godine u Čačku, a privremeno sahranjen u manastiru Žiči. Po svojoj izričitoj želji prenet je u Manastir Dečane na Vidovdan 1936. godine.

Izvori
------

* Sava Vuković: Srpski jerarsi Arhivirano 2013-12-02 na Wayback Machine-u

Spoljašnje veze
---------------

* Zbirka knjiga Save Dečanca (Digitalna NBS) Arhivirano 2011-08-15 na Wayback Machine-u
* Eparhija žička

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Nikanor (Ružičić)** | **Episkop žički1889 — 1913.** | Nasljednik:**Nikolaj (Velimirović)** |
**Španjolska peseta** je bila španjolska valuta od 1869. do 28. februara 2002. kad je uveden euro.

Historija
---------

Posljednje kovanice céntima iskovane su 19. juna 2001. a posljednje banknote odštampane su 21. novembra 2000. to je bila novčanica od 100 peseta. Pesete su nastavile biti u opticaju zajedno sa eurima još dva mjeseca sve do 28. februara 2002. tad su prestale biti sredstvo plaćanja.

Dekret o stvaranju pesete kao nacionalne valute donijela je Privremena španjolska vlada 19. oktobra 1868. nakon rušenja kraljice Isabelle II. rukovodeći se dogovorom Latinske monetarne unije, o uvođenju dekadnog sistema.

Sve do 1868. u Španjolskoj bilo je nekoliko kovnica novca (Sevilla, Segovia, Barcelona, Madrid, uz nekoliko manjih) čije su se vrlo različite kovanice koristile po čitavom Španjolskom Imperiju. Privremena vlada odlučila je 1869. zatvoriti sve i odtad kovati novac u Kraljevskoj kovnici u Madridu (to je današnja *Fábrica Nacional de Moneda y Timbre-Real Casa de la Moneda*.

Prve kovanice peseta iskovane su 1869. za razliku od tog prve banknote odštampane su i izdane tek 1. jula 1874.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „Historia" (španjolski). Banco de España. Pristupljeno 1.12.2018.

Vanjske veze
------------

***Španjolska peseta*** na Wikimedijinoj ostavi

* Historia (Banco de España) (`es`)
**Grofovija Östergötland** (švedski: *Östergötland län*) je jedna od 21 
grofovije na koji je Švedska administrativno podjeljena, koja leži na jugoistoku zemlje.

Geografske karakteristike
-------------------------

Teritorij Grofovije Östergötland poklapa se tradicionalnom pokrajinom Östergötland i manjim dijelom obuhvaća i dio Södermanland.

Östergötland se prostire od jezera Vättern do Baltičkog mora. Čitav teren grofovije ispresjecan je brojnim jezerima, 
koje otječu rijekom Motala ström i nekim drugim manjim. 
Iako je dobro pošumljen ipak ima i dobrih oranica, koje omogućuju poljoprivrednu aktivnost.

On graniči sa grofovijama Kalmar (jugoistok), Jönköping (jugozapad), 
Örebro (sjeverozapad) i Södermanland (sjeveroistok), a preko Jezera Vättern i sa
Grofovijom Västra Götaland (zapad) a na istoku sa Baltičkim morem. 

Administrativni centar grofovije je Linköping.

Östergötland ima površinu od 10,605 km² u kojoj živi 429,642 stanovnika.

Privreda
--------

Industrija grofovije koncentrirana je oko tekstilne i eksploatacije i obrade kamena.

Grofovija Östergötland ima dosta ruda, od željezne do cinka i bakra.
Preko grofovije i njenih većih gradova uključivo i Linköping, prolazi Kanal Göta.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Östergötland*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 04. 2015.
2. 1 2  „Sweden: Östergötland" (engleski). City population. Pristupljeno 22. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Östergötland (grofovija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Grofovije Östergötland (`sv`)
* *Östergötland* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

 p • r • u  **Švedske grofovije** 

Zastava ŠvedskeZastava Švedske
Blekinge • Dalarna • Gävleborg • Gotland • 
Halland • Jämtland • Jönköping • Kalmar • Kronoberg • 
Norrbotten • Örebro • Östergötland • Skåne • 
Södermanland • Stockholm • Uppsala • Värmland • 
Västerbotten • Västernorrland • Västmanland • 
Västra Götaland
**Douglas Trumbull** (Los Angeles, 8. travnja 1942. - Albany, 7. veljače 2022), američki je bio filmski producent, scenarist, redatelj i slavni kreator vizualnih efekata. Doprinjeo je izradi vizualnih efekata za sljedeće filmove: *2001: Odiseja u svemiru*, *Bliski susreti treće vrste*, *Zvjezdane staze: film*, *Blade Runner* i *Drvo života*, a režirao je filmove *Tihi bijeg*, koji se smatra jednim od prvih ekoloških filmova uopće, i ZF dramu *Oluja u mozgu*. Njegov inovativni pristup vizualnim efektima se smatra jednim od najznačajnijim u povijesti filma 20. stoljeća, te je doprinjeo razini specijalnih efekata koje imamo danas.

Tri je puta nominiran za Oscara za najbolje vizualne efekte - za *Bliske susrete*, *Zvjezdane staze* i *Blade Runnera* - a osvojio je dva počasna kipića za poseban doprinos razvoju vizualnih efekata, 1993. i 2012.

Izvori
------

1. ↑  Douglas Trumbull Honored for Technology He’s Still Creating John Anderson, New York Times. Preuzeto 27. prosinca 2012.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službeni veb-sajt
* Douglas Trumbull na IMDb-u (`en`)
* Intervju Arhivirano 2013-01-20 na Wayback Machine-u

***Douglas Trumbull*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 29450161
* LCCN: nr98042454
* ISNI: 0000 0001 1470 0081
* GND: 141228601
* SUDOC: 077915348
* BNF: cb14044847c (podaci)
* NLA: 36581739
* CiNii: DA15672614

 |
***Zemlja Sanikova*** (rus. *Земля Санникова*) je sovjetski pustolovni film snimljen 1974. godine u režiji Alberta Mkrtčjana i Leonida Popova. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Vladmira Obručeva, koji je za temu imao mitski otok u Arktičkom oceanu zvan Zemlja Sanikova. Radnja se događa početkom 20. vijeka i prikazuje kako grupa pustolova u potrazi za zlatom odlazi na sjever i pronalazi otok gdje, zahvaljujući aktivnom vulkanu, postoji dovoljno topla klima da podrži život male zajednice primitivnih ljudi.

Film je originalno bio zamišljen kao projekt u kome su trebali nastupiti Vladimir Visocki i njegova supruga Marina Vlady, ali je Visocki prije početka pao u nemilost kao disident. Snimanje filma, koji je za lokacije koristio područja širom tadašnjeg SSSR-a - od Kamčatke do Krima - su obilježili brojni problemi vezani uz otvoreno neprijateljstvo glumačke ekipe sa režiserima, koje su držali nedostojnim "amaterima". Prema službenim sovjetskim podacima, u kino-dvoranama ga je pogledalo 41 milion ljudi.

Uloge
-----

* Vladislav Dvoržecki ... *Iljin*
* Oleg Dal ... *Jevgenij Krestovski*
* Yuri Nazarov ... *Gubin*
* Georgi Vicin ... *Ignatij*
* Mahmud Esambajev ... *Šaman*
* Nikolaj Gricenko ... *Trifon Stepanovič Perfiljev, vlasnik rudnika zlata*
* Nikolaj Krjukov ... *mornarički oficir*

Vidi još
--------

* *The Island at the Top of the World*

Izvori
------

1. ↑  Technical Specifications

Vanjske veze
------------

* *The Sannikov Land* na IMDb-u (`en`)
* *The Sannikov Land* na AllMovie-u (`en`)
* Est tolko mig... Arhivirano 2006-12-11 na Wayback Machine-u (performed by Anatoliy Grabezhov, shanson singer, mp3, 4196k) in Maksim Moshkow's Music Library
**Colli Albani** ili **Monti Albani** (antički: *Albanus Mons*) je niski vulkanski planinski masiv jugoistočno od Rima u Italiji.

Etimologija
-----------

Colli Albani ili Monti Albani u doslovnom prijevodu su Albanska brda, preciznije brda zore jer se misli na brda iz kojih se uzdiže Sunce.

Geografija
----------

Prvi obronci Colli Albanija uzdižu se 20 km jugoistočno od Rima i protežu se po Laciju u dužinu od nekih 60 km, sve do 24 km sjeverno od Anzija. Najviši vrh tog gorja je Monte Faete (956 m). Colli Albani je čitav niz vulkanskih brda čunjastog tlocrta, promjera od 10 do 13 km, kao što je Monte Cavo (949 m) na čijem se vrhu nalazi krater širok 2 km. Po tim vulkanskim kraterima leže dva jezera, Albano i Nemi. Duž Albanskih brda leži čitav niz gradića, skupno znanih kao Castelli Romani (Frascati, Grottaferrata, Albano Laziale, Genzano, Castel Gandolfo, itd). Castelli Romani je ujedno poznata vinogradarska regija u kojoj se proizvodi vino Frascati.

Historija
---------

Još u predrimsko doba vrhovi Colli Albanija imali su status svetih brda za prastanovnike Lacija. Za razdoblja rimske vladavine masiv je bio omiljeno mjesto za ladanje tokom ljeta, zbog svežeg zraka i odsustva malarije, o čemu svjedoče brojni arheološki ostatci njihovih vila, građevina i cesta. Nakon propasti Rimskog Carstva, planinsko područje i dalje je zadržao isti status za građane Rima, a danas su najpoznatiji kao ljetna rezidencija papa.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Alban Hills*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 28. 2. 2013.

Vanjske veze
------------

***Colli Albani*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alban Hills* na portalu Encyclopedia Britannica (`en`)}

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315528218
* GND: 4068518-4
* SUDOC: 122314069

 |
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Drvenik Veli**. Za istoimeno naselje, v. Drvenik Veliki (Trogir).* |

**Drvenik Veli** (talijanski: *Zirona Grande*) je otok u Jadranskom moru u Hrvatskoj, koji administrativno podpada pod grad Trogir u Splitsko-dalmatinskoj županiji.

Geografske krakteristike
------------------------

Drvenik Veli je jedan od otoka Srednjodalmatinskog arhipelaga, koji leži između kopna na sjeveru i Šolte na jugoistoku. Od kopna ga dijeli kanal širok 1,7 km, a od Šolte kanal od nekih 3,5 km. Nešto zapadnije od njega (1,5 km) leži Drvenik Mali.

Otok je dug 5,7 km i širok do 3,2 km.  Građen je od krečnjačkog vapnenca i obrastao makijom i crnikom.

Otok ima površinu od 11,69 km², a dužina njegove obale iznosi 23,885 km.Najviše brdo Buhanj ima 178 m. Prilično je razveden, a veće uvale su; Drvenička (Veli Porat), Mala luka, Pernatica i Solinska.
Uokolo njega leže otočići; Krknjaš Veli i Mali, Orud, Mačaknar (Macaknar) i Malta.

Na otoku je 2011. živjelo 140 stanovnika u jedinom naselju Drvenik Veliki, smještenom na sjeveru, koje se sastoji od četiri zaselka; Gornja Banda, Grabule, Kačinje i Letilovići.

Stanovnici se bave maslinarstvom, vinogradarstvom, ovčarstvom, ribarstvom i turizmom.

Historija
---------

Otok je prvi put dokumentiran u 13. vijeku pod imenom Gerona (Giruna) iz kog je kasnije izvedeno njegovo talijansko ime *Zirona*. Tokom 14. vijeka naselili su ga izbjeglice iz Vinišća pored Trogira.

Transport
---------

Otok je povezan dnevnim brodskim i trajektnim linijama sa Trogirom i Splitom.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Coastline length and aeras of island...*" (engleski). Geoadria. Pristupljeno 22. 05. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Drvenik Veli*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 22. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Drvenik Veli*** na Wikimedijinoj ostavi

* veli/ *Otok Drvenik Veli na karti Jadrana* Arhivirano 2017-06-26 na Wayback Machine-u (`sh`)

| * p
* r
* u
Naseljeni otoci u Hrvatskoj |
| --- |
| 
Biševo • 
Brač • 
Cres • 
Čiovo • 
Drvenik Mali • 
Drvenik Veli • 
Dugi otok • 
Hvar • 
Ilovik • 
Ist • 
Iž • 
Kaprije • 
Koločep • 
Kornat • 
Korčula • 
Krapanj • 
Krk • 
Lastovo • 
Lopud • 
Lošinj • 
Male Srakane • 
Mljet • 
Molat • 
Murter • 
Olib • 
Ošljak • 
Pag • 
Pašman • 
Premuda • 
Prvić • 
Rab • 
Rava • 
Rivanj • 
Sestrunj • 
Silba • 
Susak • 
Šipan • 
Šolta • 
Ugljan • 
Unije • 
Vele Srakane • 
Vir • 
Vis • 
Vrgada • 
Zlarin • 
Zverinac • 
Žirje
 |
Zapadni jezičak otoka Île de la Cité i most Pont Neuf danas
Istočni jezičak Île de la Cité Notre-Dame de Paris
Plan Île de la Cité iz 1609. godine
Spomen ploča Jacques de Molay na mostu Pont Neuf
**Île de la Cité** je otok na rijeci Seini i najstariji je dio Pariza. Od početnih 8 ha, kroz historiju povećao se na 17 ha, te je sa devet mostova povezan sa lijevom *(Rive gauche)* i desnom obalom *(Rive droite)* Seine, te sa otokom Île Saint-Louis. Mostovi su, u smjeru kazaljke na satu od zapada prema istoku: Pont Neuf, Pont au Change, Pont Notre-Dame, Pont d’Arcole, Pont Saint-Louis, Pont de l’Archeveché, Pont au Double, Petit Pont i Pont Saint-Michel. Otok pripada 1. i 4. arondismanu.

Historija
---------

Île de la Cité bio je naseljen još u antičko doba. Najprije su otok naseljavali Kelti, a kasnije od 52. godine p. n. e. grad pripada Rimskom carstvu u provinciji Galiji. Oko 540-50. godine pod vladavinom franačkog kralja Childebert I na otoku je izgrađena katedrala Kathedrale St. Etienne, na čijim je osnovama kasnije izgrađena katedrala Notre-Dame de Paris. Preuzimanjem vlasti od Klodviga I u ranom šestom stoljeću, Île de la Cité postaje centar vladavine dinastije Merovinga.
Gradnjom mosta Pont Neuf otok se povezuje sa obalama Seine. Gradnjom mosta za vrijeme vladavine Henrika III, otok se povezuje sa tri manja močvarana otoka, te se površina otoka povećava, a na tome se dijelu kasnije gradi trg Place Dauphine i kuće, čijim se prodajama, finacira gradnja mosta.

Poznate građevine
-----------------

* Katedrala Notre-Dame de Paris;
* bivša kraljevska palača Palais de la Cité (danas palača ministarstva pravde);
* bivša kapela Sainte-Chapelle;
* Conciergerie;
* trg Place Dauphine;
* spomenik Mémorial de la Déportation;
* cvijetna pijaca (nedjeljom mjesto za prodaju ptica).

Javni prijevoz
--------------

Otok je sa gradom povezan sa dvije stanice pariškog metroa 04 Cité i Saint-Michel, te sa dvije linije RER pariške željeznice B i C.

Vanjske veze
------------

***Île de la Cité*** na Wikimedijinoj ostavi

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315530731

 |
**Érimón**, sin Míl Espáinea, je prema srednjovjekovnim irskim legendama i historijskoj tradiciji bio jedan od poglavica koje su uzela učešća u milezijskoj invaziji Irske, pri čemu je osvojio otok od Tuatha Dé Dananna, te postao jedan od prvih milezijskih Visokih kraljeva.

Prije invazije je zajedno sa starijim bratom Éber Donnom zajedno vladao Iberijskim poluotokom. Kada im je prastric Ith prilikom miroljubivog posjeta Irskoj ubijen od Tuatha De kraljeva Mac Cuill, Mac Cecht i Mac Gréinea, pokrenuta je invazija na čelu sa Eber Donnom i Erimonom. U njoj su Milezijanci odnijeli pobjedu, ali je Eber Donn poginuo. Novoosvojeni otok je podijeljen između Erimona i njegovog mlađeg brata Éber Finna na sjeverni i južni dio. 

Erimon je imao dvije supruge - Odbu, majku Muimne, Luigne i Laignea, koju je ostavio u Španiji, i Teu, majku Íriel Fáida, koja je s njim došla u Irsku i po kojoj je nazvano brdo Tara. 

Nakon što se nezadovoljni Eber Finn pobunio protiv brata i poginuo u bitci, Erimon je zavladao sam. Zemlju je podijelio na četiri pokrajine; Leinster je dao Crimthann Sciathbélu od Fir Domnanna; Munster četirima sinovima Eber Finna. Eru, Orbi, Feronu i Fergni; Connacht Únu i Étanu, sinovima Uicce; a Ulster Eber mac Íru.

Izvori
------

1. ↑  Također kao navođen kao *Éremón*, *Héremón*, *Éireamhón*

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Mac Cuill, Mac Cechti Mac Gréine**  |  **veliki kralj Irske(zajedno s Eber Finnom prvu godinu)** AFM 1700-1684. pne.FFE 1287-1272. pne. | Slijedi: **Muimne, Luigne i Laigne**  |
**ŽRK Lokomotiva** je ženski rukometni klub iz Zagreba. Osnovana je 1. veljače 1949. godine. Uz *Podravku iz Koprivnice* je jedan od dva najveća hrvatska ženka rukometna kluba. Također je tokom 1990.-ih godina djelovala pod nazivom ***Kraš***.

Uspjesi
-------

* najbolji ženski klub grada Zagreba: 2007.
* najbolja rukometašica u Hrvatskoj (3): Adriana Prosenjak (1993.), Klaudija Bubalo (1994.), Maida Arslanagić (2006.)

#### Državna natjecanja

* prvenstva (13)
	+ prvenstvo Jugoslavije (11): 1955. 1956. 1959. 1962. 1964. 1965. 1968. 1969. 1970. 1974. 1991.
	+ prvenstvo Hrvatske (3): 1992. 2004. 2014.

* kupovi
	+ kup Jugoslavije (8): 1956. 1957. 1958. 1959. 1960. 1965. 1971. 1988.
	+ kup Hrvatske (4): 1992. 2005. 2007. 2014.

#### Međunarodna natjecanja

*Glavni članak: Dodatak:ŽRK Lokomotiva Zagreb u međunarodnim natjecanjima*
* osvajačice:
	+ Kup IHF za žene: 1991.

* finalistice :
	+ Kup europskih prvakinja (1): 1974./75.
	+ Kup pobjednica kupova: 1979./80. 1995./96. 1997./98.

Osvajačice Kupa IHF 1991. godine bile su: Adriana Prosenjak, Renata Pavlačić, Brezić, Ines Dogan, Damitšova, Čotar, Klaudija Klikovac i druge. Vodio ih je Josip Šojat.

### Plasmani u WRHL ligi

| sez | poz | ut | pob | ner | por | golovi | bod | doigravanje |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008./09. | 5./6 | 10 | 3 | 0 | 7 | 285:310 | 6 |  |
| 2009./10. | 5./6 | 10 | 1 | 0 | 9 | 271:307 | 2 |  |
| 2012./13. | 3./8 | 14 | 8 | 1 | 5 | 370:363 | 17 | 3. |
| 2013./14. | 3./6 | 10 | 5 | 1 | 4 | 254:245 | 11 |  |

Poznate igračice
----------------

Nada Vučković, Božena Vrbanc Goleš, Jadranka Jež, Mara Torti, Ines Dogan, Klaudija Klikovac, Nataša Kolega, Koraljka Milić, Maja Mitrović, Elena Nemaškalo, Dijana Golubić-Jovetić, Renata Pavlačić, Adriana Prosenjak, Jelena Grubišić, Vesna Milanović-Litre, Jasna Ptujec, Iva Milanović-Litre, Sonja Bašić, Danijela Tuđa, Ana Titlić i t.d.

Poznati treneri i trenerice
---------------------------

Josip Šojat, Velimir Kljaić, Irfan Smajlagić, Abas Arslanagić, Silvio Ivandija, Nenad Šoštarić

Izvor
-----

* RK Lokomotiva Zagreb Arhivirano 2011-03-03 na Wayback Machine-u

1. ↑  Hrvatski rukometni savez Klubovi
**Serge Vohor** (1955 - ) je vanuatuanski političar koji je u tri navrata bio premijer premijer i koji trenutno vodi desničarsku Uniju umjerenih stranaka (UPM). Vohor se UPM-u priključio kada je tu stranku vodio Maxime Carlot Korman, a nakon UPM-ovog dolaska na vlast 1991. godine je služio kao vanuatuanski ministar vanjskih poslova. Vohor se potom razišao sa Kormanom, koji je poslije formirao Vanuatuansku republikansku stranku. Vohor je premijerom prvi put postao u decembru 1995. i na tom mjestu ostao do februara 1996. Drugi put je premijerom postao u septembru 1996. i služio do marta 1998. Za vrijeme drugog mandata je izbio spor oko plaća za pripadnike paravojnih Vanuatanskih mobilnih snaga koji su potom oteli njega i predsjednika Jean Marie Leye Lenelgaua.

Vohor je treći put premijerom postao nakon izbora 2004. godine. Ubrzo je izazvao kontroverzu kada je prilikom tajnog posjeta Taipeiu uspostavio diplomatske odnose sa Republikom Kinom (Tajvan), a bez znanja ostalih članova Vijeća ministara. Oni su se tada sastali bez Vohora i poništili odluku, potvrdivši da Vanuatu priznaje jedino NR Kinu, odnosno da se drži politike jedne Kine. Nekoliko tjedana su i Tajvan i NR Kina tvrdili da imaju diplomatske odnose sa Vanuatuom. Na kraju su se Vohorove pristaše u Parlamentu pridružile opoziciji i izglasale Vohoru nepovjerenje. Njega je kao novi premijer zamijenio Ham Lini.

Nakon izbora 2008. je Vohor služio u vladi Edwarda Natapeija kao ministar za infrastrukturu i javne usluge.
Bista Zlatka Šanjdera u Beogradu
**Zlatko Šnajder** (1903-1931) je bio jugoslovenski komunist i jedan od sedmorice sekretara SKOJ-a.

Biografija
----------

Rođen je 5. marta 1903. godine u Slavonskom Brodu. Kao gimnazijalac stupa u SKOJ, napušta školovanje i u potpunosti se predaje revolucionarnom radu.

Prvi put je uhapšen 1920. godine i u zatvoru provodi šest meseci. Godinu dana kasnije ponovo je uhapšen zbog "aktivne komunističke delatnosti".

Godine 1924. izabran je za sekretara Centralnog komiteta SKOJ-a.

Krajem 1926. godine opet je uhapšen i osuđen na godinu dana zatvora. Posle određenog vremena, ponovo mu je suđeno i kazna mu je povećana na pet godina. Kaznu je izdržavao u zatvorima: na Adi Ciganlija (1927), u Sremskoj Mitrovici (1928 i 1929), Zenici (1930) i Lepoglavi (1931).

Umro je 1931. godine u samici Zeničkog zatvora (tkz. "Isusovačkoj ćeliji").

Sahranjen je u Grobnici narodnih heroja na Zagrebačkom groblju Mirogoj.

U popularnoj kulturi
--------------------

U TV-seriji *Sedam sekretara SKOJ-a* je njegov lik tumačio Miki Manojlović.

Literatura
----------

* **Mala enciklopedija Prosveta**, Beograd 1959. godina

  



|  |  |
| --- | --- |
|  | Sedam sekretara SKOJ-a |
|  Josip Debeljak | Josip Kolumbo | Pavle Marganović | Janko Mišić | Mijo Oreški | Pero Popović Aga | Zlatko Šnajder  |
**Zlatko Burić** (Osijek, Hrvatska, 13. svibnja 1953.) je hrvatski filmski i kazališni glumac. Za sebe voli reći da je kulturni aktivist, odnosno kulturni radikal, prije nego glumac.

Životopis
---------

Rodio se u Osijeku. U Osijeku je 1968. u sklopu Omladinskog studija osječkog Miniteatra ostvario prve glumačke nastupe, gdje su se okupljali ljubitelji Jimmyja Hendrixa vođeni zamišlju spajanja najboljeg iz masovne kulture s avangardom i visokom kulturom". Školu za mlade glumce vodio je Branko Mešeg. Školovao se i u Dramskom studiju Osijek. 1970-ih je u Zagrebu. S nekolicinom zanesenjaka pokrenuo je Kugla glumište, jedne od najvažnijih kazališnih, multimedijalnih i interdisciplinarnih umjetničkih skupina. Kugla glumište bilo je prethodnica nekolicine zagrebačkih kazališnih kuća i trupa.

U godinama osipanja Kugla glumišta, sa suprugom Dankinjom otišao je u Dansku, gdje su zasnovali obitelj. Prvih godina radio je fizičke poslove, potom se uspio vratiti na kazališne daske.

Slijedi dolazak na televizijsku i filmsku pozornicu. 1990-ih je doba Burićeva uspona na toj pozornici. 1996. godine igrao je jednu od vodećih uloga u danskom trileru Pusher, koji je pozitivno ocijenilo i gledateljstvo i kritika, zatim u televizijskoj seriji Taxa od 1997. do 1999. i u danskoj hit seriji Karrusel – Circle of Desire (1998.). 2000-ih nastavio je u danskoj kinematografiji i koprodukcijskim filmovima: One Hell of a Christmas or The Claw (SAD), Dirty Pretty Things (2002.), nastavku Pushera Pusher II 2004. i Pusher III 2005. Pistoleros (2007.) itd. Obično je glumio iseljenike s Balkanskog poluotoka ili državljanina neke od bivših sovjetskih republika. U drugoj polovici 2000-ih opet djeluje u Hrvatskoj, glumeći u Krležinoj U agoniji na daskama Teatra ITD, redatelja Branka Brezovca. Dok je glumio u ovoj predstavi, dobio je poziv iz Hollywooda za odabir uloga. Bio je u igri za ulogu ruskog milijardera u filmu Rolanda Emmericha "2012.". Audicija i minuli rad osvojili su Emmericha, ljubitelj serijala Pusher, izabrali su Burića.

Filmografija
------------

* "Šutnja" kao Igor Kožul (2021.)
* "Mayday" kao Max (2021.)
* "Dopunska nastava" kao domar Drago (2019.)
* "Comic Sans" kao Bruno Despot (2018.)
* "Otac" (kratki film) kao otac (2017.)
* "Ne gledaj mi u pijat" kao Lazo (2016.)
* "Patrola na cesti" kao Vuko (2015.)
* "Zagrebačke priče" kao Pjer Kravosas (segment "Najpametnije naselje u državi") (2009.)

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Essekeri.hr[*mrtav link*]Šablon:Neaktivna poveznica *Zlatko Burić* (pristupljeno 23. veljače 2018.)

Vanjske poveznice
-----------------

* Zlatko Burić na IMDb-u (`en`)
**Zlatko Kramarić** (Osijek, 5. veljače 1956.) je hrvatski političar, bivši gradonačelnik Osijeka.

Životopis
---------

Završio je Filozofski fakultet u Zagrebu.

### Politička karijera

Politikom se počeo baviti 1990. kada je bio kandidat HDZ-a za osječkog gradonačelnika. Nakon pobjede na izborima postao je prvi nekomunistički i demokratski izabrani gradonačelnik Osijeka nakon 1945.

Dužnost osječkog gradonačelnika obnašao je do 2005. s prekidom od 1992. do 1993. zbog čega je najdugovječniji osječki gradonačelnik.

Godine 1992. prelazi u HSLS i kao njegov kandidat pobijedio 1993. na izborima za osječkog gradonačelnika.

Godine 1997. nakon raskola u HSLS-u prešao je u LS, u kojem je ostao do 2006. kada su se dvije stranke ponovno ujedinile. U nekoliko navrata je bio predsjednikom LS-a.

Godine 2009. postao je prvim veleposlanikom Republike Hrvatske na Kosovu. 2010. je zbog svoje kolumne u kojoj je neprimjereno govorio o kosovskim političarima izazvao međunarodni skandal. Od 2011. je veleposlanik Republike Hrvatske u Republici Makedoniji.

Vidi još
--------

* Popis osječkih gradonačelnika
**Server** ili **poslužitelj** je namjenski računar ili program koji šalje ili prima podatke od jako velikog broja klijenata. Serveri se klasificiraju po namjeni na sljedeće: 

* web server
* datotečni server (*file server*)
* server e-pošte
* server za detektiranje štetnog softvera
* posrednički server (*proxy server*).

Razvoj servera omogućio je razvoj aplikacijskog okruženja i puta klijent-server. U ovom okruženju aplikacija je podijeljena na klijent (obično na računaru) koji prikazuje podatke i djelimično ih obrađuje, dok se server koristi kao glavna okosnica obrade i spremanja podataka koje na zahtjev klijenata nudi.

Web server
----------

*Glavni članak: Web server*
Web server je računar na kojem se nalaze web stranice. Kako je pristup svakom računaru određen portovima (ulazima) koji su predstavljeni brojevima, tako je i pristup web serveru određen portom. Port za pristup web serveru je 80. Svaki server ima IP adresu, tako da kada se neka stranica posjećuje, odnosno neki server, zapravo se posjećuje adresa kao 98.34.65.243:80, gdje broj 80 govori da se radi o web serveru.

Vanjski linkovi
---------------

* SUN serveri ((en))
* IBM serveri ((en))
* HP serveri ((en))
* Dell serveri ((en))
* Motorola Communications serveri ((en))

***Server*** na Wikimedijinoj ostavi
"Seljaci" preusmjerava ovde. Za ostala značenja, vidi Seljaci (razvrstavanje).
"Seljani" i "Seljan" preusmjerava ovde. Za ostala značenja, vidi Seljani (razvrstavanje).
**Seljak** je riječ koja označava poljoprivrednog radnika koji ima prebivalište na selu, a za život zarađuje baveći se poljoprivrednim aktivnostima (poljodjelstvo / poljoprivreda, stočarstvo, ribolov, lov, pčelarstvo i sl.), bilo na svom, bilo na tuđim imanjima. 

U prošlosti, od nastanka civilizacije pa sve do industrijske revolucije i suvremenih trendova globalizacije, seljaci su činili većinu stanovništva u svim državama i kulturama. S obzirom na ruralni karakter ekonomije kroz historiju, seljaci su - bilo kao robovi, bilo kao kmetovi - činili potlačenu klasu.

Rastom novčane privrede i kapitalizma, srž ekonomske aktivnosti počeo se prebacivati u gradove, a time je prestala važnost seljaka, koji se s vremenom profiliraju u poseban društveni sloj, a i među njima postupno raste diferencijacija na podtipove klasa, kao što su seljaci-bezemljaši, siromašni seljaci, nadničari i bogati kulaci.

Seljaci su kroz historiju u pravilu bili previše zauzeti svakodnevnim poslovima da bi imali slobodnog vremena za obrazovanje i razvoj visoke kulture. Zbog toga su u pravilu bili manje obrazovani, a zbog zabačenosti sela u odnosu na gradove i manje izloženi dostignućima masovne kulture. Kao krajnja posljedica takvog stanja, razvio se kulturni stereotip seljaka kao neobrazovanih, primitivnih, konzervativnih i zatucanih osoba. Zbog toga izraz seljak danas na srpskohrvatskom govornom području često ima izuzetno pejorativno značenje, ali se i zamjenjuje augmentativom "seljačina".

Često se u novije vrijeme, u nastojanju da se izbjegnu negativne konotacije, za seljake koristi anglicizam *farmer*. Za vrijeme Jugoslavije i socijalističkog uređenja u tu svrhu koristio se izraz *individualni poljoprivredni proizvođač*.

Napomene i reference
--------------------

  



|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|   | Socijalna stratifikacija : Društvena klasa |  p • r • u  |

 |  |
| Buržoazija | Viša klasa | Vladajuća klasa | Plemstvo | Bijeli okovratnik |
| Malograđanstvo | Viša srednja klasa | Kreativna klasa | Džentrija | Plavi okovratnik |
| Proletarijat | Srednja klasa | Radnička klasa | Nouveau riche/Parvenu/Skorojevići | Ružičasti ovratnik |
| Lumpenproletarijat | Niža srednja klasa | Niža klasa | Klasa starog novca | Zlatni okovratnik |
| Seljak/Kmet | Robovska klasa | Potlačena klasa |  | Besklasnost |


***Seljak*** na Wikimedijinoj ostavi
**Zlatko Klarić** (Borovo naselje, 24. listopada 1956.), hrvatski šahist, velemajstor.

Na hrvatskoj je nacionalnoj ljestvici od 1. ožujka 2012. godine četrdeset i sedmi po rezultatima, s 2.366 bodova.
Po statistikama FIDE sa službenih internetskih stranica od 12. travnja 2012. 1.293. je igrač na ljestvici aktivnih šahista u Europi a 1.638. na svijetu.
Naslov međunarodnog majstora stekao je 1980. a 1983. godine stekao je velemajstorski naslov.

Sa ŠK Silent osvojio je naslov europskih prvaka na 20. europskom klupskom šahovskom prvenstvu za gluhe.

Klarićeve važnije pobjede na turnirima su u Monte Carlu i Montpellieru 1977. Vinkovcima 1978. Londonu 1979. Linzu 1980. Temišvaru i Caorle 1982. Thessaloniki Openu 1984. Angoulemeu 1986. Puli 1987. Montpellieru 1988. i Geneva Openu 1989. godine.

Autor je, zajedno s velemajstorima Draženom Marovićem i Garijem Kasparovom, knjige *Gari Kasparov: moje partije*, 1983.

Izvori
------

1. ↑  HRT - Europsko zlato za gluhe šahiste, 12. lipnja 2011. preuzeto 17. srpnja 2012.
2. 1 2  (`en`) Chess Network Company: Klaric Zlatko Arhivirano 2013-06-28 na Archive.is-u, preuzeto 17. srpnja 2012.

Vanjske veze
------------

* Hrvatski šahovski savez Arhivirano 2012-04-11 na Wayback Machine-u Nacionalna rejting lista od 1. ožujka 2012.
* (`en`) Klaric, Zlatko: FIDE Chess Profile
* (`en`) Chessgames Zlatko Klarić
* (`en`) Grandmaster Games Database Zlatko Klaric
Štefan Geošić (2016)
**Štefan Geošić** (mađarski: , njemački: ) (rođen 17. augusta 1927, Petrovo Selo u Mađarskoj – umro 20. juna 2022, Klimpuh u Austriji) pisac, povesničar i prevodilac gradišćanskih Hrvata te rimokatolički svećenik.

Rođen je u mestu Petrovo Selo (Szentpéterfa) u Mađarskoj. U Petrovom Selu je pohađao osnovnu školu, a gimnaziju u Sambotelu (Szombathely). Teologiju je studirao u Beču. Postao je svećenik u Gradišću (Burgenland) u Austriji. Bio je kapelan u Pandrofu (Parndorf), Filežu (Nikitsch) te Mjenovu (Minihof). Kasnije je odlazio u Jeruzalem i Rim studirati biblijsku znanost. 1958. godine dobio je župu u Klimpuhu (Klingenbach), gde je pedeset godina služio. 2007. godine je išao u penziju.

U Klimpuhu je obnovio crkvu 1976. godine. Prevodio je igrokaze i utemeljio klimpušku kazališnu grupu. Preveo je i cijelu Bibliju na gradišćanskohrvatski jezik, koja je bila bila predstavljena 24. aprila 2016. Izdao je i monografije o gradišćanskim Hrvatima, Petrovom Selu i klimpuškoj župi.

24. juna 2012. održao je svoju dijamantnu misu u Klimpuhu. Umro je u starosti 94 godina u Klimpuhu.

Djela
-----

* 700 Jahre St. Jakobskirche und Pfarre Klingenbach (1976)
* Die burgenländischen Kroaten im Wandel der Zeit (1986)
* Ergebnisse der Volkszählungen 1900–1981 (1986)
* Knjiga mudrosti (1996)
* Szentpéterfa = Petrovo Selo = Prostrum: 1221-1996 (1996)
* Vjerovati i živiti (2010)
* Biblija na gradišćanskohrvatskom jeziku (2014; 5 Bände)

Eksterni linkovi
----------------

* *Bibel in Burgenlandkroatisch präsentiert.* volksgruppen.orf.at
* *Kulturpreis an Stefan Geosits verliehen.* volksgruppen.orf.at
* *PREDSTAVLJENA BIBLIJA NA GRADIŠĆANSKOHRVATSKOM JEZIKU – U NOĆI KNJIGE 2016. U KNJIŽNICI HAZU.* hazud.hr
* *Geošić prezentirao hrvatsku Bibliju.* volksgruppen.orf.at
* *Centar biblijskih istraživanja* - Geošić, Štefan. cbi.bizg.hr
* *Umro bivši farnik Klimpuha Štefan Geošić* volksgruppen.orf.at
**Carica majka Wang Baoming** (王寶明) (455–512), formalno **Carica An** (安皇后, doslovno "mirna carica"), poluformalno **Carica majka Xuande** (宣德太后), bila je kineska carica majka iz dinastije Južni Qi. Otac Wang Yezhi (王曄之) joj je bio srednje rangirani službenik dinastije Liu Song, a udala se za Xiao Zhangmaoa, unuka generala Xiao Daochenga koji je 479. kao car Gao osnovao novu dinastiju Južni Qi. Njen muž je bio krunski princ, ali je umro prije stupanja na prijestolje 493. godine. Novi krunski princ, a kasnije car je postao njen sin Xiao Zhaoye, a ona dobila formalnu titulu carice majke. Međutim, već 494. joj je sina dao pogubiti uticajni premijer Xiao Lun (car Ming), koji je nešto kasnije sam preuzeo prijestolje. Formalnu titulu je ponovno dobila nakon smrti Mingovog sina Xiao Baojuana 501. kada je proglašena regenticom cara Hea, posljednjeg cara dinastije. Godine 502. ju je general Xiao Yan natjerao da izda ukaz kojim se prijestolje prenosi na njega, čime je osnovana nova dinastija Liang. Umrla je 512. i sahranjena je uz muža sa svim carskim počastima.
**Servije Tulije** (*Servius Tullius*) je prema legendi jedan od Rimskih kraljeva, vladao je u razdoblju od 578. pne. - 534. pne. Jedan je od retkih rimskih kraljeva čija istoričnost ne dolazi u pitanje. Bio je poštovan u rimskoj tradiciji kao pravedan kralj. Poreklom je bio Etrurac i to je bio poslednji kralj Rima etrurskog porekla. 

Tradicija pripisuje Serviju Tuliju podelu naroda na pet klasa u centurijatskim komicijama. To je prvi puta u povijesti čovječanstva da se provodi sustavni popis stanovništva (*census*). Popis je služio kao osnova za prikupljanje poreza kojim se financirala obrana Rima i izgradnja obrambenog zida. Ova timokratska reforma, koja se verovatno samo pripisuje Serviju Tuliju, obezbedila je bolje predstavljanje u skupštini onih građana koji su učestvovali u odbrani države. Građani koji su pripadali siromašnim slojevima rimskog društva, nisu morali učestvovati u odbrani otadžbine, i bili su rđavo zastupljeni u centurijatskoj komiciji. Tradicija pripisuje Serviju Tuliju izgradnju odbrambenog zida oko svih 7 rimskih brežuljaka dužine 5 milja sa 19 vrata.

Prebacio je iz latinskog grada Aricije u Rim (na Aventin) kultnu svetkovinu posvećen boginji Dijani. Tako je učvrstio rimski prestiž među Latinima. Završio je Jupiterov hram na Kapitolinu (60 m dug, 50 m širok).

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Rimski kralj** | Nasljednik: |
| **Lucije Tarkvinije Prisk(617. pne. - 578pne.)** | **Lucije Tarkvinije Oholi(534. pne. - 510. pne.)** |

***Servije Tulije*** na Wikimedijinoj ostavi
**Domoljubna koalicija** je bio savez osam desnih političkih stranaka na čelu sa tada oporbenom Hrvatskom demokratskom koji je formalno sklopljen 21. rujna 2015. radi zajedničkog nastupa na izborima za Hrvatski sabor. Njen glavni suparnik je bila koalicija Hrvatska raste na čelu sa vladajućom Socijaldemokratskom partijom. Na samim izborima je osvojila relativnu većinu u 5 od 10 izbornih jedinica u Hrvatskoj, odnosno 3 mjesta rezerviranih za hrvatsku dijasporu, te je tako dobila ukupno 59 od 151 saborskog mjesta. 

Njeni su predstavnici, zajedno sa predstavnicima Mosta nezavisnih lista i još nekoliko manjih stranaka i predstavnika etničkih manjina, krajem 2015. ušla u savez, te je početkom 2016. sastavljena vlada na čelu sa premijerom Tihomirom Oreškovićem. U nekoliko sljedećih mjeseci, između Domoljubne koalicije i Mosta je dolazilo do sukoba, prije svega po pitanju kadrovske politike, a nakon izbijanja tzv. afere Konzultantica i zahtjeva Mosta da HDZ-ov čelnik Tomislav Karamarko podnese ostavku, je došlo do raspada koalicije i pada vlade. Članovi Domoljubne koalicije su izglasali nepovjerenje Oreškoviću, ali se potom ispostavilo da nemaju glasove kako bi spriječili Most da zajedno sa oporbom izglasa raspuštanje Sabora i nove izbore.

Nakon što je Karamarko podnio ostavku, u HDZ-u su održani izbori za novog predsjednika, a na kojima je pobijedio Andrej Plenković. On je 26. srpnja 2016. izjavio kako će HDZ na sljedeće izbori ići samostalno, te da Domoljubna koalicija više ne postoji.

Članice
-------

Koalicija se sastoji od osam stranaka:

| Logo | Naziv stranke | Vođa | Ideologija | mjesta u Saboru |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Hrvatska demokratska zajednica | Tomislav Karamarko | demokršćanstvo | 51 / 151 |
|  | Hrvatska seljačka stranka | Branko Hrg | agrarijanstvo | 1 / 151 |
|  | Hrvatska stranka prava dr. Ante Starčević | Ivan Tepeš | nacionalni konzervativizam | 2 / 151 |
|  | Hrvatska socijalno-liberalna stranka | Darinko Kosor | socijalni liberalizam | 2 / 151 |
|  | Hrvatski rast | Ladislav Ilčić | socijalni konzervativizam | 1 / 151 |
|  | Hrvatska kršćanska demokratska stranka | Goran Dodig | demokršćanstvo | 1 / 151 |
|  | Blok umirovljenici zajedno | Milivoj Špika | prava umirovljenika | 1 / 151 |
|  | Zagorska demokratska stranka | Stanko Belina | regionalizam | 0 / 151 |

Vanjske veze
------------

* Domoljubna koalicija Arhivirano 2015-10-03 na Wayback Machine-u
Rekonstrukcija izgleda Stare bazilike 1450. na crtežu iz 19. vijkeka
**Stara bazilika Svetog Petra u Vatikanu** (italijanski: ), ponekad navođena i kao **Konstantinova bazilika**, bila je zgrada koja je stajala na mjestu današnje bazilike sv. Petra u Rimu od 4. do 16. vijeka. Sagrađena je na mjestu gdje je u antičko doba stajao Neronov cirkus.

Izgradnja bazilike je započela između 326. i 333. po naređenju rimskog cara Konstantina kao dio njegovih nastojanja da se u Carstvu promovira nedavno ozakonjeno kršćanstvo. Kao lokacija je odabrano mjesto koje su kršćani tradicionalno smatrali grobom Svetog Petra. Izgradnja bazilike je trajala 30 godina, i sa vremenom je postala mjesto gdje su se krunili pape, a u njoj se 800. Karlo Veliki okrunio za cara Svetog Rimskog Carstva. Zbog svega toga je postala jedna od najvažnijih crkava u kršćanskom svijetu.

Početkom 15. vijeka, nakon što su se pape vratile iz Avignona, ispostavilo se da je bazilika oštećena. Poznati umjetnici Leon Battista Alberti i Bernardo Rossellino su tada radili na njenoj dogradnji i obnovi. Te je radove nastojao nastaviti i papa Julije II, ali se na kraju odlučio da sagradi potpuno novu Baziliku. Tokom izgradnje su se sve do 1544. pronalazile grobnice i ostaci tamo sahranjenih papa i svetaca.

Eksterni linkovi
----------------

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Stara bazilika Svetog Petra***
* The Constantinian Basilica Article by Jose Ruysschaert
* The Tomb of St Peter Book by Margherita Guarducci

***Stara bazilika Svetog Petra*** na Wikimedijinoj ostavi
*Vidi takođe: Titanomahija*

 Titanomahija: Zevs baca munju na Titana koji kleči: reljef na zabatu Artemidinog hrama na Krfu, izloženog u Arheološkom muzeju Krfa
***Titanomahija*** (starogrčki: ) naslov je izgubljene starogrčke epske pesme koja je verovatno pripadala epskom ciklusu. Opevala je borbu koju je Zevs sa svojim srodnicima, olimpskim bogovima, poveo protiv svog oca, Krona, i njegove generacije bogova, Titana.

Autorom ove pesme u antici se obično smatrao Eumel Korinćanin, ali bilo je i onih koji su je pripisivali Artkinu Milećaninu, pa tako Atenej u svojoj *Gozbi sofista* kaže: "onaj koji je spevao *Titanomahiju*, bio on Eumel Korinćanin ili Arktin ili neko drugi" (ὁ τὴν Τιτανομαχίαν ποιήσας, εἴτ᾽ Εὔμηλός ἐστιν ὁ Κορίνθιος ἢ Ἀρκτῖνος ἢ ὅστις δήποτε); Mnogi drugi antički izvori uopšte ne navode moguće ime njenog autora. M. L. West zaključuje da je pesma bila pripisana Eumelu zato što se njegovo ime nametalo kao jedino moguće. Na temelju vrlo oskodnih podataka koji su danas dostupni moguće je zaključiti da se glavna nit priče u *Titanomahiji* razlikovala od one koju je o tom sukobu dao Hesiod u *Teogoniji*. Prema Westu, pesma je verovatno nastala najranije krajem 7. veka pne.

*Titanomahija* se sastojala najmanje iz dva pevanja. Pre samog sukoba olimpskih bogova i Titana bila je obrađena naka vrsta teogonije, odnosno genealogije primordijalnih božanstava. Prema vizantijskom piscu Jovanu Liđaninu, u tom je delu bilo navedeno da se Zevs rodio, ne na Kritu, nego u Lidiji, a to bi značilo, na planini Sipilu.

Literatura
----------

* Đurić, Miloš N. (1990). *Istorija helenske književnosti*. Beograd.
* Easterling, P.E.; Kenney, E.J. (2003). *The Cambridge History of Classical Literature. Vol. I: Greek Literature*. Cambridge.
* Hornblower, Simon; Spawforth, Antony (2003). *The Oxford Classical Dictionary*. New York: Oxford University Press.
* West, M.L. (2002), *Eumelos: A Corinthian Epic Cycle?*, The Journal of Hellenic Studies, No. 122, Cambridge, MA, ISBN 978-0-674-99605-2
**Werner Faymann** (Beč, 4. maja 1960.), austrijski kancelar i predsjednik Socijaldemokratske partije (SPÖ) .

Biografija
----------

Werner Faymann je rođen 1960. u Beču. Od 1985. do 1988. bio je konzultant u Zentralsparkasse Bank (danas Banka Austrije). Ovu poziciju je napustio kada je postao direktor i provincijski načelnik bečkog stanarskog savjeta. Također je bio načelnik u Socijalističkoj mladeži Beča od 1985. do 1994. kada je postao poslanik u pokrajinskom parlamentu i općinskom vijeću u kome je bio zadužen za poslove vezane za izgradnju domova i gradsku obnovu.

Faymann je bio savezni ministar prometa, inovacija i tehnologije u kabinetu kancelara Alfreda Gusenbauera. Preuzeo je poziciju predsjednika Socijaldemokratske stranke u lipnju 2008. i predvodio je stranku na prijevremenim izborima u listopadu iste godine. Iako je njegova stranka (SPÖ) izgubila 11 mandata odnosno 6%, osvojili su više mjesta od protivničke Narodne partije. Oženjen i ima dvoje djece.

Za vrijeme njegovog mandata se intenzivirala migrantska kriza, a pri čemu je Austrija postala omiljeno odredište migranata i izbjeglica; reakcije njegove vlade na krizu su izazvali duboko nezadovoljstvo među stanovništvom, te je 9. svibnja 2016. objavio kako podnosi ostavku.

Vanjske veze
------------

* Werner Faymann stranice SPÖ-a Arhivirano 2016-01-24 na Wayback Machine-u
* Austrijski kancelar Arhivirano 2009-02-08 na Wayback Machine-u

Izvor
-----

1. ↑  „Werner Faymann" (German). Social Democratic Party of Austria. Arhivirano iz originala na datum 2011-01-11. Pristupljeno 2009-03-11.
**Suha igla** je grafička tehnika duboke štampe, dobijena mehaničkom metodom direktnog graviranja u metalnu ploču, karakteristična je po svojim baršunastim linijama.

A cartoon centipede reads books and types on a laptop. 'Različito profilirane alatke za suhu iglu
A cartoon centipede reads books and types on a laptop. 'Shema tehnike duboke štampe

Historijski pregled
-------------------

Graviranje suhom iglom poznato je još u XV vijeku. Kao samostalna tehnika pojavljuje se oko 1480. godine. U početku je služila kao početna faza u bakrorezu. Umjetnici često koriste suhu iglu u kombinaciji sa drugim tehnikama, iz razloga što matrica izrađena suhom iglom ne pruža mogućnost velikog tiraža. Takve primjere kombinovane tehnike nalazimo kod umjetnika kao što su Rembrandt, Francisco Goya i mnogi drugi. 

A cartoon centipede reads books and types on a laptop. **Žena u kafiću**, Lesser Ury, tipičan primjer bogate baršunaste linije koju daje suha igla

Postupak rada
-------------

Iglom se urezuju linije na bakarnoj ploči, čime se dobija plitki reljefni trag. Jačim ili slabijim pritiskom igle ostvaruje se dublja ili plića linija. Izražajnost zavisi i od ugla graviranja. S obzirom da se trag brzo zgnjeći s ploče je moguće odštampati desetak grafičkih listova. Ova tehnika nalazi svoju primjenu i kao dopuna pri oblikovanju i korekciji drugim tehnikama duboke štampe.

Literatura
----------

Dževad Hozo, **Umjetnost multiorginala**, 1988.

***Suha igla*** na Wikimedijinoj ostavi