recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Drugi po redu izbori za Županijski dom Sabora Republike Hrvatske su održani 1.4. 1997. 

To su bili prvi izbori u historiji post-komunističke Hrvatske na kojima je korišten isti izborni zakon kao i na prethodnim izborima za isto predstavničko tijelo. Istovremeno su održani lokalni izbori za županijske skupštine, te gradska i općinska vijeća. 

Vladajuća Hrvatska demokratska zajednica je na izbore ušla oslabljena Zagrebačkom krizom, odlaskom od nekih najvažnijih članova kao i špekulacijama o zdravlju Franje Tuđmana. 

Hrvatska opozicija, iako ohrabrena svim time, nije djelovala jedinstveno. Vođe Hrvatske socijalno liberalne stranke i Hrvatske seljačke stranke su vjerovali da HDZ mogu pobijediti bez pomoći drugih stranaka. Na kraju je to iskoristio HDZ kako bi osvojio 42 od 68 mjesta.

Ostatak su osvojili HSLS, HSS, Istarski demokratski sabor i Socijaldemokratska partija Hrvatske. SDP, iako je osvojio samo 2 mandata, nametnuo se kao najjača opozicijska stranka u Hrvatskoj.

Ovo su bili posljednji izbori za Županijski dom. To je tijelo ukinuto ustavnim promjenama 2001.

| * p
* r
* u
Izbori i referendumi u Republici Hrvatskoj |
| --- |
| Parlamentarni izbori | 
* 1990.
* 1992.
* 1995.
* 2000.
* 2003.
* 2007.
* 2011.
* 2015.
* 2016.
* 2020.

 |
| Predsjednički izbori | 
* 1992.
* 1997.
* 2000.
* 2005.
* 2009.
* 2014.
* 2019.

 |
| Izbori za Županijski dom | 
* 1993.
* 1997.

 |
| Lokalni i područni (regionalni) izbori | 
* 1990.
* 1992.
* 1993.
* 1997.
* 2001.
* 2005.
* 2009.
* 2013.
* 2017.
* 2021.

 |
| Vijeća i predstavnici nacionalnih manjina | 
* 2003
* 2007
* 2011
* 2015
* 2019

 |
| Izbori za Evropski parlament | 
* 2013.
* 2014.
* 2019.
* *2024.*

 |
| Referendumi | 
* 1991. (Referendum o nezavisnosti)
* 2012. (Referendum o pristupanju Evropskoj uniji)
* 2013. (Referendum o definiciji braka)

 |
**Futaleufu** je grad i općina od 1,858 stanovnika.na jugu Čilea u Provinciji Palena.

Geografske karakteristike
-------------------------

Futaleufu se nalazi u Patagoniji, svega 10 km od argentinske granice.
Grad leži u kotlini na nadmorskoj visini od 360 metara na ušću rijeke Espolon u rijeku Futaleufu, okružen planinama Anda, udaljen 156 km jugoistočno od svog provincijskog centra Chaiténa, i 770 km od regionalnog centra Puerto Montta.

Historija
---------

Njegovo ime na jeziku indijanaca Huilliche znači Velika rijeka (*futra*-velika + *lewfu*-rijeka), a odnosi se na rijeku Futaleufu.

Grad je službeno osnovan 1. aprila 1929. nakon što su Čileanci počeli kolonizirati tu kotlinu i to iz Argentine, jer je iz Čilea sve do 1982. kad je izgrađena cesta do Chaiténa na moru bilo nemoguće doći.

Nakon velike erupcije vulkana Chaitén u maju 2008. koja je razorila grad Chaitén, guverner Provincije Palena, - naredio je da se svi njegovi stanovnici evakuiraju, pa je administrativni centar Provincije Palena prebačen u Futaleufu.
To je potrajalo do - 2010. kad je Chaitén obnovljen pa se državna uprava vratila u Chaitén.

Privreda
--------

Pored šumarstva i stočarstva za ekonomiju grada važan je turizam, zbog divlje netaknute prirode.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Chile: Los Lagos*" (engleski). City population. Pristupljeno 9. 11. 2020.
2. 1 2 3 4  „*Futaleufú - Chile Capital del Turismo Aventura en la Patagonia*" (španjolski). Patagonia express. Pristupljeno 28.10.2020.
3. ↑  „*Comuna*" (španjolski). Municipalidad de Chaitén. Arhivirano iz originala na datum 2018-09-06. Pristupljeno 9.11.2020.
4. ↑  „*Futaleufú (Chile)*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 7.11.2020.

Vanjske veze
------------

***Futaleufu*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Futaleufu* (službene stranice) (`es`)
**Izdaja** u najširem smislu predstavlja svaku zloupotrebu povjerenja, odnosno svjesno i potajno djelovanje na štetu osobe odnosno društvene grupe ili organizacije kojoj pripada (porodica, kompanija, politička stranka, država) ili prema kojoj postoji moralna ili zakonska obaveza odanosti. U užem smislu se taj izraz prije svega koristi u politici za sve oblike povrede odanosti prema organizaciji čiji je netko član. U tom smislu se najčešće koristi izraz **izdajnik** za počinitelja izdaje. U najužem smislu kao povredu odanosti državi. U najužem smislu izdaja se tretira kao specifično krivično djelo, i to najčešće najgore, te su za njega u pravilu predviđene najstrože kazne. Najteži oblici takve izdaje su u nekim zakonodavstvima poznati kao veleizdaja.

Izdaja se tradicionalno smatra najgorim činom koji neki pojedinac može načiniti, a koji izaziva nelagodu i prezir čak i kod osoba i organizacija koje su se okoristile nečijim izdajničkim djelovanjem. Takvi stavovi su svoj odraz pronašli i u kulturi, pri čemu je jedan od najpoznatijih primjera *Božanstvena komedija* Dantea Alighierija u kojoj je deveti i najgori krug Pakla predviđen upravo za izdajnike. Mnoge kulture su pojedinim ličnostima koje su počinile izdaju dale simboličko značenje, odnosno njihova imena služe kao sinonim za izdaju. Tako je Juda Iškariotski zbog izdaje Isusa doveo do toga da se izraz *Juda* koristi kao sinonim za izdajnika u jezicima mnogim kršćanskih naroda; kod Kineza u tu svrhu služi carski kancelar Qin Hui, kod Amerikanaca u tu svrhu služi Benedict Arnold, general iz vremena rata za nezavisnost, a kod Srba srednjovjekovni velmoža Vuk Branković.

Izdaja se vrlo često kod mnogih nacionalnih kultura koristi kao najpogodnije objašnjenje slučajeva kada je strana koja se smatrala moralno ili fizički superiornijom doživjela poraz u nekom oružanom sukobu. Najstariji primjer je termopilska bitka, odnosno poraz Grka, koji su antički historičari tumačili izdajom pastira po imenu Efijalt. Jedan od najpoznatijih primjera je tzv. *Legenda o nožu u leđa* (*Dolchstosslegende*) kojom se u Njemačkoj 1920-ih i 1930-ih tvrdilo da je njemačka vojska ostala neporažena u prvom svjetskom ratu, ali da su do kapitulacije doveli *izdajnički* političari u pozadini.

Izraz izdaja i izdajnik se zbog svega gore navedenog smatra jednom od najgorih uvreda, a kada se u političkom diskursu koristi za svoje suparnike to obično sugerira nepomirljive razlike ili sukob koji bi mogao eskalirati do nasilja i građanskog rata. Pristaše Pariške komune u Francuskoj su tako vladu Treće Republike nazvali *Vladom nacionalne izdaje*, a u Jugoslaviji su partizani svoje suparnike nazivali *domaćim izdajnicima*. U suvremenom dobu za to postoji primjer u Srbiji gdje se pojedinci i stranke koji se suprotatsvaljaju nacionalističkoj ideologiji nazivaju *izdajničkim* blokom.

Povezano
--------

* Apostaza
* Kvisling
* Hanjian
**Kamarina** je drevni grčki grad na Siciliji čiji se ostaci nalaze 27 km jugoistočno od grada Gele.

Osnovan je godine 599. pne. kao kolonija Sirakuze, ali se brzo sukobio s maticom, te su ga Sirakužani napali i uništili 552. pne.. Na njegovim ruševinama su godine 461. pne. stanovnici Gele osnovali novi grad. Iako je Kamarina za vrijeme peloponeskog rata bila saveznik Atene, za vrijeme sicilijanske ekspedicije je pomagala Sirakuzi u borbi protiv Atenjana. 

Krajem 5. vijeka pne. je, prema legendi, Kamarinu pogodila epidemija nepoznate i teške bolesti. Građani su posumnjali da bi se izvor zaraze mogao naći u močvari koja se nalazila tik uz južne rubove grada. Zato se pojavila zamisao o isušivanju močvare. Kamarinci su prije toga pitali proročište za savjet, a ono im je reklo da će epidemija proći, i da ne isušuju močvaru, inače će grad biti uništen. Međutim gradski oci su, suočeni s javnim nezadovoljstvom, odlučili isušiti močvaru. Kada je 405. pne. na Kamarinu krenula kartaška vojska nije bilo močvare da joj zapriječi put, te je grad osvojen i svi njegovi građani pobijeni.. 

Grad je godine 339. pne. ponovno podigao Timoleon. Godine 258. pne. su nadzor nad njim u prvom punskom ratu preuzeli Rimljani. Godine 853. su ga osvojili i razorili Arapi, a ruševine su otada vijekovima služile kao izvor građevinskog materijala lokalnom stanovništvu, tako da je od grada danas vrlo malo ostalo.

Izvori
------

1. ↑  Priču o proročanstvu je prvi spomenuo Strabon, a citirao Carl Sagan u svojoj knjizi *Pale Blue Dot*

***Kamarina*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostale upotrebe, v. Denar (razvrstavanje).*
Različite kovanice denariusa. Gornji red slijeva nadesno: cca. 157. pne. Rimska Republika, cca. 73. n.e. Vespazijan, cca. 161 Marko Aurelije, cca. 194. Septimije Sever;   
 Donji red slijeva nadesno: cca. 199. Karakala, cca. 200. Julija Domna, cca. 219. Elagabal, cca. 236. Maksimin Traks
U sistemu drevnih rimskih valuta **denar** (latinski: , množina: *denarii*) je bio mali srebrnjak prvi put iskovan godine 211. pne. Bio je najčešća kovanica u opticaju ali je s vremenom devalvirao sve dok ga nije zamijenio antoninijan.

Usprkos toga naziv „denarijus" preživio vijekove i u različitim oblicima usvojen od drugih naroda: u Francuskoj je *denier* naziv za novčić, *dinar* kod Arabljana je često naziv nacionalne valute kao i u bivšoj Jugoslaviji i sadašnjoj Srbiji; Makedonci imaju *denar*; kod Italijana *denaro* je novac kod Španaca to je *dinero* itd.

Vanjske veze
------------

***Denarius*** na Wikimedijinoj ostavi

* Denarius
* Prikaz časopisa Denarius br.9 2021
Inchbonny, Jedburgh
**Džejms Haton** (engl. ; Edinburg, 3. jun 1726. st. kalendar (14. jun 1726. novi kalendar) – 26. mart 1797.) je bio škotski geolog, upamćen zbog formulisanja uniformitarizma i Plutonističke škole mišljenja. Smatra se ocem moderne geologije.

Istraživanje formacija stena
----------------------------

On je promovisao stav: „sadašnjost je ključ prošlosti (*present is the key to the past*)".

U Glen Tiltu (*Glen Tilt*) u Karnigorm planinama (*Cairngorm mountains*) u Škotskom pobrđu (*Scottish Highlands*), Haton je primetio proboj granita kroz metamorfne škriljce, na način koji ukazuje da je granit u isto vreme bio i topljen. Ova pojava ga je dovela do zaključka da je na tom mestu granit formiran hlađenjem rastopljene stene, a ne od presipitacije(*precipitation*) iz vode kao što su drugi tada mislili, i da je granit mlađi od škriljca.

Drugo značajno otkriće je vezano za istraživanje sedimentnih stena. U Inčboniju, Džedburg (*Inchbonny, Jedburgh*), blizu obale Berkšira, primetio je da postoji razlika u položaju slojeva, donjih gotovo vertikalnih (kao zarotiranih), i gornjih horizontalnih slojeva crvenog peščara. On je zaključio da je moralo postojati nekoliko ciklusa, u kojima je dolazilo do depozicije (sedimentacije) na dnu mora, vertikalnog izdizanja sa tiltom i erozijom, potom ponovnog plavljenja i nove sedmentacije i da je tako moglo biti mnogo ciklusa pre završetka jako duge istorije stvaranja terena.

Radovi
------

* *Investigation of the Principles of Knowledge* 1794.
* *Theory of the Earth* 1795.
* *Elements of Agriculture* 1797.

Izvori
------

1. ↑  „Scottish Geology - Glen Tilt". Arhivirano iz originala na datum 2012-03-02. Pristupljeno 2017-06-15.

Spoljašnje veze
---------------

***James Hutton*** na Wikimedijinoj ostavi

* Biografija Džejmsa Hatona
* Džejms Haton i uniformitarizam Arhivirano 2008-04-12 na Wayback Machine-u
* James Hutton's memorial in Greyfriars Kirkyard, Edinburgh
* James Hutton's account of his visit to Siccar Point in Berwickshire[*mrtav link*]
* Prva publikacija Teorije Zemlje Arhivirano 2003-07-29 na Wayback Machine-u
* Glossary Arhivirano 2009-11-11 na Wayback Machine-u
* SICCAR POINT, SCOTLAND Arhivirano 2005-11-18 na Wayback Machine-u
* The Original Theory Of Evolution...Were It Not For The Farmer Who Came Up With It. Arhivirano 2007-09-28 na Wayback Machine-u
* Djela čiji je autor Džejms Haton na Projektu Gutenberg

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 2479262
* LCCN: n80153739
* ISNI: 0000 0001 2117 8746
* GND: 118775383
* SUDOC: 027948625
* BNF: cb11988160k (podaci)
* MGP: 234824
* NLA: 35216269
* NDL: 00975815
* NKC: jo2008446839
* CiNii: DA06378274
* CONOR.SI: 265829475

 |
**Kazbek** (gruzijski:  *ყაზბეგი*, osetski: *Сæна (Sæna)*, ruski: *Казбек*, čečenski: *Башлам*) je planinski vrh, ugasli stratovulkan i jedan od većih vrhova gorja Kavkaz. Treća je po veličini planina u Gruziji te sedmi po veličini kavkaski vrh. Ime mu, prevedno sa gruzijskog, znači *ledena planina*. Smješten je u lancu Khokh koji se proteže južno od Velikog Kavkaza. Područje oko planine je seizmiči vrlo aktivno, a oko planine ima par geotermalnih izvora. Kazbek je ugasli stratovulkan koji je zadnju erupciju imao 750. pr. Kr. Na njegovim obroncima ima par ledenjaka koji svi skupa zauzimaju površinu od oko 135 kilometara kvadratnih.

Kazbek se spominje i u gruzijskim legendama kao mjesto gdje je bio okovan Amirani, pandan grčkom Prometeju. U pećinama pravoslavni svećenici, prema predaji, čuvaju Abrahamov šator i jaslice od Isusa Krista.

Vanjske veze
------------

* Kazbek on Peakware - photos
* Mount Kazbek Solo Climb 2008 Arhivirano 2011-05-19 na Wayback Machine-u
* Mountain House close to Mount Kazbek Arhivirano 2013-06-15 na Wayback Machine-u
* Mountaineering tours to Kazbek Arhivirano 2017-09-20 na Wayback Machine-u

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kazbek** |
Ne poistovijećivati sa Liberalni konzervativizam.

| Serija **Liberalizam**,  dio serije članaka o politici |
| --- |
| 
**Razvoj**

* Historija liberalne misli
* Doprinos liberalnoj teoriji


**Škole**

* Američki liberalizam
* Klasični liberalizam
* Konzervativni liberalizam
* Nacionalni liberalizam
* Ekonomski liberalizam
* Libertarijanizam
* Neoliberalizam
* Ordoliberalizam
* Paleoliberalizam
* Socijalni liberalizam
* Kulturni liberalizam


**Ideje**

* Slobodna
* Individualna prava
* Individualizam
* Laissez-faire
* Liberalna demokracija
* Liberalna neutralnost
* Negativna & pozitivna sloboda
* Slobodno tržište Kapitalizam
* Miješana privreda
* Otvoreno društvo
* Narodni suverenitet
* Prava


**Mislioci**

* John Locke
* J.S. Mill
* John Rawls


**Regionalne varijante**

* Po zemlji
* Liberalizam širom svijeta
* Liberalizam u Evropi
* Liberalizam u SAD


**Organizacije**

* Liberalne partije u svijetu
* Liberalna Internacionala
* IFLRY
* ELDR
* ALDE
* LYMEC
* CALD
* ALN
* Relial

 |
| Ova kutijica: pogledaj • razgovor • uredi |

**Konzervativni liberalizam** predstavlja oblik liberalizma u kome se liberalne vrijednosti i politika kombiniraju sa konzervativnim stavovima u određenim društvenim pitanjima, odnosno, pod time se podrazumijeva desno krilo liberalnog pokreta. Konzervativni liberalizam predstavlja pozitivniji i manje radikalni oblik klasičnog liberalizma. Konzervativnim liberalnim strankama se obično smatraju one koje uz liberalnu politiku promoviraju tradicionalne stavove u određenim pitanjima. 

Konzervativni liberalizam kao svoju svjetonazorsku podlogu obično uzima pred-moderne izvore kao što su klasična filozofija (prije svega kroz koncepte vrline, zajedničkog dobra i prirodnih prava), odnosno tradicionalne institucije (kao što je Common Law u anglosaksonskm svijetu) i historijske primjere iz antike i srednjeg vijeka, npr. starogrčke polise, Rimsku Republiku i srednjovjekovne komune. U ekonomskim pitanjima, konzervativni liberali su skloniji dosljednom provođenju liberalnih načela (ekonomski liberalizam) kroz promoviranje slobodnog tržišta, ekonomske deregulacije i sl. dok su u društvenim i ne-ekonomskim pitanjima manje skloni tzv. socijalnom liberalizmu, te više inzistiraju na konceptu zakona i reda, a što se prije svega odnosi na stroge mjere protiv ilegalne imigracije.
**Dinamički uzgon** je sila koja djeluje na površinu tijela što se giba u plinu ili tekućini (fluid), a usmjerena je okomito na smjer strujanja. Postavi li se ploča pod kutom (manjim od 90°) prema smjeru strujanja zraka (ili, što je isto, ako se ploča giba nagnuta pod kutom prema svojemu smjeru gibanja kroza zrak), tada zbog nesimetrije silâ, koje djeluju s obiju strana ploče, na ploču djeluje sila kojoj se hvatište ne nalazi u geometrijskom središtu ploče. Giba li se ploča vodoravno, dinamički uzgon tjera ju uvis. Dinamiči uzgon omogućava let zrakoplova, odnosno općenito let tijela gušćih od zraka. 

Dinamički uzgon je sila koja nastaje uslijed gibanja tijela kroz fluid zbog razlike tlakova na površini tijela uzrokovane oblikom tijela koje se giba. Kada fluid opstrujava tijelo koje se giba kroz njega, na tijelo vrši silu. Dinamički uzgon je komponenta te sile okomita na smijer gibanja tijela u fluidu. Komponenta sile koja je usporedna sa smjerom gibanja tijela kroz fluid zove se otpor. Ako je fluid zrak ili u širem smislu plin ili smjesa plinova, sila se zove aerodinamički uzgon, a ako je fluid voda, more ili neka druga tekućina, silu nazivamo hidrodinamički uzgon.

Aerodinamički uzgon u zrakoplovstvu
-----------------------------------

Poprečni presjeci svih površina koje se koriste u zrakoplovstvu (krila, vodoravni i okomiti stabilizator, krakovi propelera, rotori helikoptera) imaju oblik aeroprofila. Zajednička osobina svih aeroprofila je da primijenjeni pri konstruiranju odgovarajućih dijelova zrakoplova daju ovima izvanredno mali otpor, zahvaljujući činjenici da ih strujnice obilaze uz najmanje moguće skretanje.

Ako profil na slici promatramo kao poprečni presjek krila određenog razmaha, jasno je da će on izazvati određene poremećaje u slobodnoj struji zraka. Izdvojimo ovaj poremećeni dio struje i promatrajmo ga izolirano. Vidi se da aeroprofil uzrokuje sužavanje struje zraka. Za ovo strujanje vrijedi jednadžba (Venturijeva cijev):

{\displaystyle p\_{1}-p\_{2}={\frac {\rho \cdot v\_{1}^{2}}{2}}\cdot \left[\left({\frac {A\_{1}}{A\_{2}}}\right)^{2}-1\right]}

Pošto je površina *A1* veća od površine *A2*, tlak u točki 2 je manji od tlaka u slobodnoj struji. Razlika u tlakovima između slobodne struje i površine aeroprofila mijenja se od točke do točke. Međutim, konačan rezultat je pojava uzgona na krilu.

S druge strane, ovo izaziva skretanje zračne struje na izlaznoj ivici krila. Maksimalno skretanje struje pojavljuje se znatno iza krila jer zbog sila tromosti (inercije) zrak ne može trenutno promijeniti pravac kretanja. Raspored tlaka po obodu aeroprofila prikazan je na slici.

Izvori
------

1. ↑   **uzgon**, "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.

Vidi još
--------

* Jedrilica (avion)
* Avion
**Cuicatec** (Cuicateco, Cuicateca) /od nahua cuicatlan, ="Lugar de cantares, tierra del canto o teatro de cantares", / indijanski narod porodice Mixtecan, naseljen u sjeverozapadnoj Oaxaci, Meksiko. Njihova populacija iznosila je oko 60.000 prije dolaska Španjolaca. Astečkim osvajanjem države Coixtlahuaca 1456, u vrijeme vladavine Moctezuma I, Cuicateci ulaze u alijansu sa njima kako bi se oslobodili mištečkog ugnjetavanja. Asteci tada ovaj kraj prozvadoše Cuicatlan ili zemljom šarma ili ptica pjevica, jer su njezini stanovnici prakticirali njihovo hvatanje. Danas govore dva različita jezika a žive u općinama Concepción Pápalo, San Andrés Teotilapan, San Juan Tepeuxila, Santos Reyes Pápalo, Santa María Tlalixtac, San Pedro Teutila, San Francisco Chapulapa, Santiago Huaclilla, San Juan Bautista Cuicatlán i Santiago Nacaltepec. 

Kuće Cuicateca slične su onima susjednih plemena. Poglavito, a ovisno zbog građevnog materijala i o zoni, grade se od kolja zabitih u tlo čiji međuprostor popunjavaju kamenjem i glinom. Krov je na dvije vode, prekriven, lišćem, travom, daščicama ili drugim dostupnim materijalom. Na vrhu krova nalazi se otvor za ventilaciju a pod zemljan. Cuicatec-kuća ima, kao i kod Trique indijanaca, samo jednu sobu koja služi i za objedovanje i za spavanje. Poneka domaćinstva imaju kolibu u blizini kuće koja služi za kuhanje. Od neophodnog kuhinjskog alata domaćinstvo posjeduje metates (konkavni kamen za mljevenje sjemenja), glineni lonci, ručni mlin za nixtamal drveni čabar za pranje i kupanje, košare i chiquihuites-košare od vrbinog šiblja .

Izvori
------

1. ↑  „Cuicatecos". Arhivirano iz originala na datum 2007-10-16. Pristupljeno 2014-08-06.
**Kakadui** (lat. Cacatuidae) su porodica ptica reda Psittaciformes. Postoji 21 vrsta u ovoj porodici. Zajedno sa porodicama Psittacidae i Strigopidae čine red papigašica. Njihov naziv potiče od malajskog naziva za ove ptice **kaka(k)tua**. Nastanjuju Filipine i istočne indonezijske otoke do Nove Gvineje, Solomonskih otoka i Australije.

Opis
----

Kakadui su uglavnom srednje veliki ili veliki papagaji zdepaste građe. Dužina varira od 30 do 60 cm, a težina od 300 do 1000 grama. Nimfa je najmanja vrsta u ovoj porodici i mnogo je manja i vitkija od ostalih kakadua. Sve vrste imaju kukmu na glavi koja je podignuta kada kakadu slijeće ili kada je uzbuđen. Kakadui imaju mnoge zajedničke osobine sa drugim papagajima uključujući i zakrivljen kljun i zigodaktilna stopala, sa dva prsta okrenuta prema naprijed, a dva prema nazad. Međutim, razlikuju se od njih po tome što nemaju Dyckovu strukturu perja koja izaziva svijetloplave i zelene boje kod papagaja i što imaju žučni mjehur.

Kao i prave papige, kakadui imaju kratke noge, snažne pandže i gegaju se u hodu. Često koriste kljun kao treći ud kada se penju po granama. Uglavnom imaju duga i široka krila koja koriste za brzi let. Zabilježeno je da ružičasti kakadui lete brzinama i do 70 km/h. Pripadnici roda *Calyptorhynchus* imaju kraća i okruglija krila za sporiji let.

Kakadui imaju velike kljunove koje održavaju oštrim strugajući jednu vilicu o drugu dok se odmaraju. Imaju mišićav jezik kojim pridržavaju orah u kljunu dok ga donja vilica pritišće dok ga ne slomi. Mogu pokretati vilice u stranu zahvaljujući mišićima.

Perje kakadua je manje šareno od onog pravih papiga. Uglavnom su crne, sive ili bijele boje. Mnoge vrste imaju malo žute, ružičaste ili crvene boje na kresti ili repu. Ružičasti kakadu je iznimka jer ima mnogo ružičaste boje. Neke vrste imaju golu kožu na licu svijetle boje, kao palmin kakadu. Mužjaci i ženke su vrlo slični iako postoji razlika u veličini kljuna između spolova. Ženke su obično bljeđe boje od mužjaka. Kakadui održavaju perje čistim tako što ga često čiste tokom dana.

Mitarenje je vrlo sporo i kompleksno. Crnim kakaduima trebaju dvije godine da zamijene svo perje, dok ružičastim kakaduima treba šest mjeseci za to.

Razmnožavanje
-------------

Kakadui su monogamni i grade gnijezda u rupama u drveću koje ne mogu iskopati sami. Obično su 7-8 m iznad zemlje. Ženke se mogu pariti sa tri godine starosti a mužjaci kasnije. Ženke nesu okruglasta i bijela jaja koja inkubiraju od 20 do 29 dana, ovisno o vrsti. Kod nekih vrsta i mužjak pomaže u inkubiranju jaja. Oko 20% snesenih jaja je zapravo neoplođeno. Mladunčad ubijaju drugi kakadui, varani, sove i pitoni.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **kakadui** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **kakaduima** |

  


***Kakadui*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kahtaba ibn Šabib al-Ta'i** (*Qahtaba ibn Shabib al-Ta'i*; ? - 27. august 749) bio je arapsko-muslimanski vojskovođa poznat kao jedan od vođa Abasidskog ustanka kojim je svrgnut Omejadski Kalifat.

Rodio se i odrastao u Horasanu u porodici jemenskih doseljenika. Kada je došao u Meku, tamo ga je Imam Ibrahim, vođa hašimitske (kejsanitske) sekte šijitskog islama, proglasio vođom ustanka koji je izbio u Horasanu 747. Kahtabino vodstvo je prihvatio i drugi ustanički vođa Abu Muslim. Kahtaba je nakon istjerivanja Omejada iz Horasana i pada Merva u februaru 748. nastavio prodor u Perziju. Zauzeo je Nišapur, potom u augustu razbio omejadsku vojsku kod Gurgana i zauzeo Rej. Tamo je prezimio, a u martu 749. uništio veliku omejadsku vojsku kod Isfahana. Nakon toga je zauzeo Nihavand i prodro u Irak. U nastojanju da zauzme Kufu, 27. augusta 749. je noću napao omejadski logor; poginuo je u borbi, ali je omejadska vojska bila svejedno razbijena, a ustanici pod njegovim sinom Al-Hasan ibn Qahtabom zauzeli grad 2. septembra.

Izvori
------

* Hawting, G.R. (2000), *The First Dynasty of Islam: The Umayyad Caliphate AD 661–750 (2nd Edition)*, Routledge, pp. 115–117, ISBN 0-415-24072-7
* Shaban, M. A. (1979), *The Abbasid Revolution*, Cambridge University Press, pp. 160–161, ISBN 0-521-2-9534-3
* Sharon, Moshe (1997). „Ķaḥṭaba b. Shabib b. Khālid b. Ma'dān". *The Encyclopedia of Islam, New Edition, Volume IV: Ira–Kha*. Leiden and New York: BRILL. pp. 445–447. ISBN 90-04-05745-5.
**Isaija** ili **Isak** (grčki: ) bio je patrijarh Carigrada koji je stolovao od 1323. do 1334. godine. Za vrijeme stolovanja je u Bizantskom Carstvu trajao građanski rat između cara Andronika II Paleologa i njegovog unuka Andronika III. Stari je Andronik 1327. godine dao patrijarha Isaiju zatvoriti u manastir u carigradskoj Magnauri, a što historičari najčešće objašnjavaju Isaijinom podrškom mladom Androniku. Nakon što je Andronik II konačno svrgnut 23. maja 1328. godine, u manastir je poslana delegacija da vrati Isaiju na mjesto patrijarha. Pri povratku u palaču je patrijarha umjesto povorke crkvenih dostojanstvenika pratila povorka muzičara, plesačica i komedijaša od kojih se jedan toliko smijao prizoru da je pao sa konja.

Isaijino stolovanje je također bilo obilježeno neuspjelim pokušajima da se Armenska apostolska crkva ponovno ujedini sa pravoslavnom.

Izvori
------

1. ↑  J. Norwrwich, *A Short History of Byzantium*, Alfred A. Knopf Pub. 1997, p338.

| Pravoslavne crkvene titule |
| --- |
| Prethodi: **Gerasim I**  |  **patrijarh Carigrada** 1323 – 1334 | Slijedi: **Jovan XIV**  |
Coat of Arms
**Bagrationi** (gruzijski: ) je dinastija nekadašnjih vladara Gruzije, poznata po najdužoj vladavini u historiji Kavkaza i Evrope. Porijeklo Bagrationija, poznatih i po svom heleniziranom imenu Bagratidi je predmet dugotrajnog spora među historičarima i genealozima, odnosno špekulacija da predstavljaju jedinu suvremenu porodicu koja može vući svoje porijeklo od antičkih ličnosti. U svakom slučaju, Bagrationi se prvi put javljaju početkom 9. vijeka kao hegemoni, odnosno "predsjedajući" knezovi u današnjoj jugozapadnoj Gruziji, a godine 888. su se prvi put nazivali gruzijskim kraljevima. Njihova vladavina je u periodu od 11. do 13. vijeka stekla reputaciju "zlatnog doba" gruzijske historije, zbog niza vojnih i kulturnih dostignuća. Od 15. vijeka vlast Bagrationija slabi zbog feudalne fragmentacije, da bi konačno bila svrgnuta 1810. prilikom aneksije od strane Ruskog Carstva. Ruski carski režim je Bagrationima priznao status plemića. Nakon Ruske revolucije i građanskog rata, dio Bagrationija je emigrirao na Zapad, a dio je ostao živjeti pod novim sovjetskim režimom kao obični građani. Poslije pada SSSR-a nekoliko suparničkih klanova je svoje članove istaklo kao legitimne pretendente za gruzijsko prijestolje.

Vanjske veze
------------

***Dinastija Bagrationi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official Site of the Royal House of Bagrationi of Georgia
* *Genealogy.eu* - Genealogical account of the Bagratids per Bichikashvili-Ninidze-Peikrishvili Arhivirano 2021-02-01 na Wayback Machine-u
* *Royal Ark* - Genealogical account of the Bagratids per Prince Toumanoff
**Jefim Mojsejevič Fomin** (rus. *Ефим Моисеевич Фомин*; 15. januar 1909 - 26. jun 1941) bio je sovjetski komunistički aktivist i oficir Crvene armije, poznat kao jedan od vođa obrane Brestske tvrđave na početku operacije Barbarossa.

Rodio se u jevrejskoj porodici u današnjoj Bjelorusiji. Kao dijete je ostao bez roditelja i odrastao u sirotištima. Godine 1924. se kao 15-godišnjak priključio Komsomolu te neko vrijeme radio u tvornici obuće u Pskovu prije nego što je poslan u Pskov gdje je 1930. formalno učlanjen u Partiju. Sljedeće dvije godine je radio u lokalnoj partijskoj organizaciji, prije nego što je poslan u Crvenu armiju da služi kao politički komesar. Tokom sljedećih nekoliko godina je napredovao do čina divizijskog komesara, sve dok u martu 1941. nije degradiran i poslan za komesara 84. puka 6. streljačke divizije, koja je činila dio garnizona u Brestu koji se tada nalazio na tadašnjoj granici SSSR-a i Poljske pod nadzorom nacističke Njemačke.

Fomina je 22. jun 1941. godine, odnosno početak njemačkog napada zatekao u Brestskoj tvrđavi. Nijemci su uspjeli s lakoćom probiti sovjetsku obranu, zauzeli grad i izazvali potpuno rasulo. Fomin je bio među oficirima koji su u tvrđavi uspjeli organizirati preživjele i izbjegle vojnike, te je nekoliko dana uspješno branio Holmska vrata. Nijemci su otpor branitelji slomili tek 29. juna, koristeći tešku aritiljeriju, inženjerce i Luftwaffe. Fomin je zarobljen, te je, u skladu sa komesarskim naređenjem kao politički komesar i Jevrej smjesta pogubljen.

Godine 1957. je nakon rata Fomin posthumno dobio Orden Lenjina. Dana 8. maja 1991. godine, na okupljanju preživjelih veterana 6. divizije, formalno mu je vraćen čin divizijskog komesara.

U filmu *Brestska tvrđava* iz 2010. godine njegov lik tumači ruski glumac Pavel Derevjanko.

Vanjske veze
------------

* *Ю. Фомин.* Победа будет за нами.
* Приказ об исключении из списков 24.12.1942[*mrtav link*]
* Информация из донесения о безвозвратных потерях 20.04.1945[*mrtav link*]
|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Ukrašeni kaftan |  | Ruski kaftan |  | Kurd u kaftanu |
| Ukrašeni kaftan |  | Ruski kaftan |  | Kurd u kaftanu |

**Kaftan** (od perzijskog: *خفتان*, *ġaftān* = odjeća časti) je dugi muški ogrtač bez podstave iranskog porijekla, koji su nosili brojni narodi diljem Jugozapadne i Centralne Azije odnosno Sjeverne Afrike i Istočne Evrope. Obično se krojio od pamuka ili svile ili kombinacijom ta dva materijala.

Porijeklo
---------

Riječ *kaftan* je perzijskog porijekla, a najstariji pronađeni prikazi takve odjeće datiraju se u sasanidski period odnosno drevni grad Dura-Europos u Mezopotamiji.

Opis
----

Tipični kaftan imao je duge široke rukave i bio je otvoren na prednjem dijelu, ali se je najčešće mogao trakama (ili vezicama) i zakopčati.

Najpoznatiji kaftani bili su oni koje su nosili osmanski sultani i drugi visoki dostojanstvenici Osmanskog Carstva koji su se razlikovali po boji, dekoraciji i dugmetima. Jer se morala poštovati stroga hijerarhija u odijevanju, pa se po kaftanu odmah vidio društveni status.

Kaftanima su se također zvali i crni mantili koje su nosili Hasidijski Židovi od evropskog srednjeg vijeka. 
Kako se širilo Osmansko Carstvo tako se širilo nošenje kaftana, pa se nosio i po Poljskoj, Ugarskoj, Rusiji i po čitavom Balkanu.

Kaftani su se raširili i po Zapadnoj Africi pa je to postala tipična nošnja Marokanki, i dostojanstvenika naroda Wolof u Senegalu (*kaftan sabador*). 
Kaftani su se raširili sve do jugoistočne Azije gdje se radio *batik kaftan* od svile, sa cvjetnom ili apstraktnom dekoracijom.

Kaftan se zvao do gležnja dugi ženski kaput, sa širokim rukavima koji je postao moderan sredinom 20. vijeka.

Izvori
------

1. ↑  „*kaftan*" (engleski). Turkish Dictionary Net. Pristupljeno 28. 10. 2012.
2. 1 2  Grotowski, Piotr (2010): *Arms and Armour of the Warrior Saints: Tradition and Innovation in Byzantine Iconography (843-1261)*, Leiden: Brill, str. 167. ISBN 978-90-04-18548-7
3. 1 2 3 4  „*Caftan*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

***Kaftan*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Caftan* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**The Dave Brubeck Quartet** je američki jazz kvartet, koga je 1951. osnovao Dave Brubeck i u kome su originalno nastupali Paul Desmond na saksofonu i Brubeck na klaviru. Dugo vremena su stalno nastupali u noćnom klubu Blackhawk u San Franciscu a potom počeli sticati popularnost na univerzitetima, izdavši seriju albuma s naslovima kao *Jazz at Oberlin*, *Jazz Goes to College* i *Jazz Goes to Junior College*.

Do 1958. se formirao tzv. Klasični kvartet koji su činili Brubeck, Desmond, Joe Morello na bubnjevima i Eugene Wright na basu. Godine 1959. Dave Brubeck Quartet je izdao *Time Out*, album koji je sadržavao dotada nepoznate muzičke oblike na kompozicijama kao "Take Five", "Blue Rondo à la Turk" i "Pick Up Sticks". Vrlo brzo je stekao popularnost i platinasti status. Snimljeno je još nekoliko albuma u istom stilu kao *Time Further Out* (1961), *Countdown: Time in Outer Space*, *Time Changes* i *Time In*. Albumi su bili poznati i po korištenju modernih slikara za autore omota kao što su S. Neil Fujita ua *Time Out*, Joan Miró za *Time Further Out*, Franz Kline za *Time in Outer Space*, i Sam Francis za *Time Changes*. Vrhuncem karijere im se obično smatra klasični live album *At Carnegie Hall* iz 1963.

"Klasični" Dave Brubeck Quartet se raspao 1967, a ponovno se okupio tek za 25. obljetnicu godine 1976. Brubeck je godine 1968. formirao novi kvartet s kojim još uvijek nastupa.

Izvori
------

1. 1 2 3  
Ramsey, Doug (2005). *Take Five: The Public and Private Lives of Paul Desmond*. Seattle: Parkside Publications. ISBN 0961726679.
**Csorna** čita se *Čorna* (njemački: *Gschirnau*) je grad na zapadu Mađarske od 10,400 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Győr-Moson-Sopron.

Geografske karakteristike
-------------------------

Csorna leži na kotlini potoka *Keszeg-er*, udaljen 35 km od jugozapadno Győra.

Historija
---------

Najstarije naselje preteča današnjeg grada je prvi put dokumentirano 1226. pod imenom *Čorna*, *Černa*, *Čurna* (ali i kao Serna, Surna), a ono je očigledno bilo slavenskog porijekla i značilo je **Crna**. 

Osmanlije su 1542. opustošili Csornu, od 17. vijeka je feud porodice Esterházy. Mjesto je ponovno razoreno za Druge Opsade Beča 1683.

Pravi razvoj mjesta počeo je u 19. vijeku razvojem industrije.
Csorna je 1971. dobila status grada.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Nizozemska, Heumen
* Njemačka, Sinzing

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary:Győr-Moson-Sopron" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Csorna*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Csorne* Arhivirano 2016-05-06 na Wayback Machine-u (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Kalem Company** bila je američka kompanija za proizvodnju filmova, osnovana 1907. u New Yorku. Osnovali su je George Kleine, Samuel Long i Frank L. Marion po čijim prezimenima ("K", "L" i "M") je dobila ime. Njen prvi značajniji film je bio *Ben Hur*, prva ekranizacija istoimenog romana, koji je, međutim, mnogo važniji po sudskoj parnici Kalema sa nasljednicima književnika Lewa Wallacea, zahvaljujući kojoj je 1911. uveden presedan prema kojoj autori filmova po književnim predlošcima moraju otkupljivati autorska prava. Usprkos toga, Kalem je bila poznat kao uspješan i inovativan filmski studio, koji je, između ostalog, bio prvi američki studio koji je igrane filmove snimao na lokacijama izvan američkih granica - godine 1910. je *A Lad from Old Ireland* snimljen u Irskoj, a 1912. je snimljen na lokacijama u (tada još uvijek turskoj) Palestini snimljenbiblijski film *From the Manger to the Cross*, koji se često navodi kao najznačajniji filmski prikaz Isusa u nijemoj eri. Kalem je također bio jedan od prvih američkih filmskih kompanija koja se orijentirala na snimanje popularnih vesterna, te je u tu svrhu već 1910. sagradila studije na Zapadnoj obali, a od 1913. je djelovala i u Hollywoodu. S radom je prestala 1917. godine kada ju je otkupio Vitagraph Studios.

Vanjske veze
------------

* Kalem Company filming in Ireland Arhivirano 2005-10-30 na Wayback Machine-u
* Kalem Company na IMDb-u (`en`)
* (`fr`) Sidney Olcott, le premier oeil
**Josip Dubrović** (Osijek, 19. V. 1972), enigmat.

Životopis
---------

Osnovnu školu te elektrometalsku srednju školu (EMŠC) završio je u Osijeku. Bio je zaposlen kao autobravar, prodavač i grafički radnik, a od 2008. do 2013. godine radio je kao urednik zagrebačkog enigmatskog časopisa Kviskoteka i drugih izdanja Roberta Pauletića. Zaljubljenik je u sport, najviše u nogomet, navijač NK Osijek, član osječke navijačke skupine Kohorta. Jedan je od osnivača i igrača Badmintonskog kluba (BK) "Osijek" (1992). Ima sina (Fran /rođ. 2008. g/).

Enigmatika
----------

Enigmatikom se bavi od 1987. godine. Prvo kao odgonetač, a kasnije i kao sastavljač. Prvu zagonetku - križaljku - objavio je u bjelovarskom Miničvoru 1989. godine. Sastavlja uglavnom križaljke i osmosmjerke te druge zagonetke. Dosad je objavio preko 2000 radova u desetak enigmatskih listova i časopisa (*Feniks*, *Kviz*, *Kviskoteka*, *50 Skandi*, *101 Skandi*, *Kvizorama*, *Osmosmjerka*, *Skandi Čvor*, *Skandi Feniks*, zvornička *Zagonetka*...) i u nekoliko neenigmatskih listova (*Glas Slavonije*, *Multimedia info*, *Oglasnik (Osijek)*, *Osječki dom*, *Slavonska burza*, 'Slobodna Dalmacija'...).

Bio je glavni i odgovorni urednik i jedan od glavnih suradnika osječkog enigmatskog časopisa *Slova do krova* (brojevi 1-8; 2002. godine). Sudjelovao je na enigmatskim manifestacijama (*Enigmatska kolonija*, *Enigmatski vlak*, SOZAH...) i takmičenjima (Feniksov kup...) te u kvizu Najslabija karika. Radove potpisuje pseudonimima: **Ćos**, **Dujo**, **Fran**, **Kohortaš**, **Luka**.
Tijekom 2012. godine (točnije u ožujku) sa svojim osječkim enigmatima osniva *Zagonetački klub Osijek* (ili skraćeno ZAKOS).
Trenutno je zaposlen (od 2017. godine) kao grafički urednik u najtiražnijim i najčitanijim dnevnim novinama u Hrvatskoj *24sata* te uređuje enigmatske stranice navedenih novina i prvenstveno uređuje web križaljke portala *24sata* koje se mogu rješavati on-line.

Izabrane zagonetke
------------------

```
Josip Dubrović: *"Premetaljke - Urednik zabavnog programa"*,
*Feniks*, ... 275, 47 - Rijeka, 23. VI. 2005.

**A, KRASNA DALEKOVIDNOST!** <  Aleksandar Kostadinov

Josip Dubrović: *"Premetaljka - U potrazi za novim prvakom (+H)"*,
*Feniks*, ... 278, 57 - Rijeka, 4. VIII. 2005.

**EKSTRAVAGANTNA GOMILO!** < HRVATSKA NOGOMETNA LIGA

```
**Josip Kopjar** (Orehovec kraj Novog Marofa, 4. ožujka 1941. - Nevinac kraj Bjelovara, 31. srpnja 2004.), hrvatski katolički svećenik, dekan bjelovarskog dekanata od 1989. do 2004. godine.

Rodio se 1941. u Orehovcu kraj Novog Marofa u župi Remetinec. Nakon pučke škole polazi sjemenište i klasičnu gimnaziju u Zagrebu, gdje je položio maturu 1960. Kao redovni student završio je šestogodišnji studij na Bogoslovnom fakultetu u Zagrebu te je zaređen za svećenika 29. lipnja 1967. Prvu godinu nakon ređenja, pomagao je po raznim župama, a od 1968. do 1970. bio je kapelan u Bjelovaru kod župnika Mije Jagodara. Imenovan je župnikom u Nevincu kraj Bjelovara, 19. veljače 1970. i tamo je ostao do smrti. Godine 1972. privremeno se brinuo i za župu Velika Pisanica. U Nevincu je radio na katehizaciji. Organizirao je sv. misije, bio je omiljen među ljudima i poznat na širem području Bjelovarsko-bilogorske županije. Temeljito je obnovio crkvu sv. Katarine u Nevincu. Organizirao je brojne pothvate za opće dobro mjesta i župe. Zagrebački nadbiskup, kardinal Franjo Kuharić, imenovao ga je 25. siječnja 1989. dekanom Bjelovarskog dekanata. Bio je na toj dužnosti do smrti. Pokopan je na mjesnom groblju u Nevincu.
**Jugovo jezero** je vještačko jezero na planini Zelengora, u Nacionalnom parku Sutjeska, Republika Srpska, BiH. Ovo je jedino jezero na Zelengori koje je nastalo vjaštačkim putem. Ime je dobilo po svom tvorcu Jugu koji je u Nacionalnom parku Sutjeska radio kao lovočuvar. Jezero je nastalo akumulacijom tako što je Jug pregradio potok koji se danas uliva u jezero. Jugovo jezero je površine oko 2.50 hektara, a duboko je oko 5 metara. Dužina jezera iznosi oko 250 metara a širina oko 100 metara. Jugovo je planinsko jezero i nalazi se na 1.450 metara nadmorske visine. Jezero se nalazi 25 km od Čemerna (Gacko).

Izvori
------

* Agencija Republike Srpske za vode oblasnog riječnog sliva Save: Jezera u Republici Srpskoj (`sh`)
* Hidrometeorološki zavod Republike Srpske: Jezera u Republici Srpskoj Arhivirano 2011-08-17 na Wayback Machine-u (`sh`)
* Planinarsko društvo "Zelengora" Foča: Jezera Zelengore u Republici Srpskoj (Nacionalni park Sutjeska) (`sh`)
* Turistička organizacija Republike Srpske: Jugovo jezero (`sh`)

Šablon:Nacionalni parkovi Republike Srpske


***Jugovo jezero*** na Wikimedijinoj ostavi
Josip Filipović (1878)
Barun **Josip Filipović** (Gospić, 28. 4. 1819. – 6. 8. 1889.) bio je austrijski, odnosno austro-ugarski vojskovođa rodom iz Hrvatske, poznat kao prvi austro-ugarski guverner Bosne i Hercegovine.

Kao zamjenik glavara glavnog stožernog odjela hrvatske vojske god. 1848. i 1849. ratovao u bitkama za Beč, kod Schwechata, Parendorfa, Altenburga i Moora. Josip Filipović se je osobito proslavio u bitki kod Solferina i u austrijsko-pruskom ratu, u kojem je austrijska vojska izgubila.
Jedno vrijeme Filipović je bio zapovjednik divizije u carskom Beču, a nedugo zatim promaknut je u generalpukovnika austrijske vojske. God. 1878. kad je na prijedlog Engleske Austro-Ugarska Monarhija dobila međunarodni mandat da riješi "veliku istočnu krizu" tako da za zaposjedne Bosnu i Hercegovinu, Filipović je kao jedan od najistaknutijih austrijskih vojskovođa preuzeo zapovjedništvo, prvo 13. korpusa, a potom i 2. armije s kojom je uspješno ostvario zadatak. Vojskovođa Filipović je tako ušao u Bosnu preko Save kod Broda, te je brzom i vještom akcijom zauzeo Sarajevo 19.8. god. 1878.

***Josip Filipović*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 100474662
* ISNI: 0000 0000 7118 6931
* GND: 139175504

 |
**Kaleb** (fl. 520), poznat i kao **Ella Asbeha** ili **Ella Atsbeha**, bio je kralj Aksuma, kasnije slavljen kao kršćanski svetac. Predstavlja najpoznatijeg i najbolje dokumentiranog od svih aksumskih kraljeva. Poznat je prije svega zbog invazije današnjeg Jemena, koje su potakli progoni tamošnjih kršćana od strane himjarskog kralja i jevrejskog preobraćenika Du Nuvasa. Aksumska vojska je s Kalebom na čelu prešla Crveno more i porazila Du Nuvasa koji je po predaji izvršio samoubistvo. Askumska vlast na Jemenom je, međutim, kratko trajala jer se protiv Kaleba pobunio tamošnji guverner Abraha. Nakon pokušaja da povrati vlast, Kaleb je sa Abrahom sklopio sporazumom temeljem koga je Abraha Kalebu plaćao danak i priznao kao svog sizerena.

Prema etiopskoj predaji je Kaleb abdicirao sa prijestolja kako bi se povukao u manastir.

Iako je Kaleb bio mijafizit, kasnije su ga kao sveca priznale halkdonske (dijafizitske) crkve.

Eksterni linkovi
----------------

* Blessed Elesbaan the King of Ethiopia Eastern Orthodox synaxarion
* Elesbaan, king, hermit, and saint of Ethiopia entry from the *Dictionary of Christian Biography and Literature to the End of the Sixth Century A.D.*, by Henry Wace
**Jugovo Polje** je naselje u općini Suhopolje, u Virovitičko-podravskoj županiji.

Gospodarstvo
------------

Gospodarstvo Jugovog Polja se zasniva na uzgoju poljoprivrednih kutura, posebno duhana te te različitih žitarica. U naselju se nalazi i jedan trgovački obrt sa mješovitom robom.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovnišva iz 2001. godine, Jugovo Polje broji 309 stanovnika raspoređenih u 87 domaćinstava. Cijelo stanovništvo naselja vuče korijen od doseljenika koji su iz prigorskih i nešto zagorskih krajeva doselili neposredno prije, za vrijeme i nakon drugog svjetskog rata.

Kultura
-------

Selo Jugovo Polje dugi niz godina nije imalo nikakvog vjerskog obilježja. Stoga je 1995. položen kamen temeljac za izgradnju kapelice. Kapelica je izgrađena i posvećena Svetom Petru i Pavlu.

Vanjske poveznice
-----------------

* Stranica župe Cabuna Arhivirano 2020-08-13 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Suhopolje |
| --- |
| Borova • Budanica • Bukova • Cabuna • Dvorska • Gaćište • Gvozdanska • Jugovo Polje • Levinovac • Mala Trapinska • Naudovac • Orešac • Pčelić • Pepelana • Pivnica Slavonska • Rodin Potok • Sovjak • Suhopolje • Trnava Cabunska • Velika Trapinska • Zvonimirovo • Žiroslavlje • Žubrica |
Grob Josipa Hamma na Mirogoju.
**Josip Hamm** (Gat, 3. prosinca 1905. – Beč, 23. studenog 1986.) bio je hrvatski filolog, lingvist i slavist. Jedan je od potpisnika Novosadskog dogovora o zajedničkom srpskohrvatskom jeziku 1954. godine.

Životopis
---------

Hamm je rođen u Gatu kraj Valpova. Godine 1924. završava klasičnu gimnaziju u Osijeku, a 1929. godine na Sveučilištu u Zagrebu studij slavistike i germanistike. Radio je kao predavač na gimnazijama u Prištini, Karlovcu i Zagrebu. Godine 1931. postaje honorarni lektor za poljski jezik na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Godine 1934. doktorira s temom *Matija Petar Katančić, njegova djela i njegov dijalekt*. Godine 1946. postaje stalni lektor za poljski. Godine 1948. postavljen je za docenta slavenske filologije s osobitim obzirom na staroslavenski jezik. Izvanredni profesor postao je 1954. a redoviti 1958. Godine 1960. prihvaća mjesto redovitoga profesora slavenske filologije na Katedri za slavistiku Bečkoga sveučilišta. Prihvaća i mjesto pročelnika Instituta za slavensku filologiju u Beču. Također je bio predstojnik Lingvističkoga odjela Balkanske komisije (osnivača V. Jagić 1897.), Austrijske akademije znanosti koje je bio i redoviti član, kao i redoviti član JAZU.

Godine 1952. zajedno sa Svetozarom Rittigom i Vjekoslavom Štefanićem osniva Staroslavenski institut u Zagrebu, pod čijim pokroviteljstvom izlazi njegov časopis *Slovo*.
*Za ostala značenja, v. Fra Diavolo (razvrstavanje).*

**Michele Pezza** (7. april 1771 - 11. novembar 1806), poznatiji po nadimku **Fra Diavolo** (sh. *Brat vrag*) bio je napoletanski vojni zapovjednik, poznat kao vođa gerilaca koji su za vrijeme Francuskih revolucionarnih i Napoleonskih ratova borili protiv francuske okupacije. Pezza, koji je karijeru započeo kao podoficir u napoletanskoj vojsci, se najviše istakao za vrijeme Rata Druge koalicije, kada je njegova improvizirana gerilska vojska uz britansku pomoć uspjela otjerati Francuze iz Napuljskog Kraljevstva. Kada su Francuzi godine 1806. ponovno okupirali Napuljsko Kraljevstvo, Pezza je ponovno započeo gerilsku borbu, ali je zarobljen i obješen. Među lokalnim stanovništvom je stekao status narodnog junaka, a njegovoj slavi je pridonio francuski književnik Alexandre Dumas, koji ga je koristio kao lik u nekoliko svojih romana. Godine 1830. je postao predmetom komične opere *Fra Diavolo*, a 1933. godine i istoimenog hollywoodskog filma sa Stanliom i Oliom u glavnim ulogama.

Vanjske veze
------------

* Notes about Fra Diavolo on Around Napoli
* A short life of Pezza on the Itri town website
* Fra Diavolo and Museo del Brigantaggio in Itri

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 67345116
* LCCN: n86098097
* ISNI: 0000 0000 6631 592X
* GND: 122314360

 |
Zemlje članice G8
**G8** je skupina industrijski najrazvijenijih i privredno najmoćnijih zemalja svijeta. Ovu grupu čine dvije zemlje sa sjevernoameričkog kontinenta: SAD i Kanada, četiri europske zemlje: Njemačka, Ujedinjeno Kraljevstvo, Francuska, Italija, jedna azijska zemlja Japan te Rusija zbog velike političke važnosti.

Zajedno članice G8 čine 66.5% svjetske privrede. Svake godine se lideri zemalja sastaju na nekom mjestu u jednoj zemlji članici. Zadnji sastanak se održao u Sankt Peterburgu u Rusiji od 15.-17. jula 2006. 

Predsjedništvo grupom se rotira svake godine, a trenutno joj predsjeda ruski predsjednik Vladimir Putin. 

Trenutni lideri članica grupe G8 su: kanadski premijer Stephen Harper, francuski predsjednik François Hollande, talijanski premijer Enrico Letta, japanski premijer Yoshihiko Noda, njemačka kancelarka Angela Merkel, ruski predsjednik Vladimir Putin (predsjedavajući), američki predsjednik Barack Obama i premijer Ujedinjenog Kraljevstva David Cameron.

***G8*** na Wikimedijinoj ostavi