recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Veurne** - nizozemski (francuski: *Furnes*) je grad i općina od 12,172 stanovnika na zapadu Belgije u Regiji Flandrija u Provinciji Zapadna Flandrija, on je administrativni centar 
istoimenog Arondismana.

Geografske karakteristike
-------------------------

Veurne se nalazi na raskršću četiri kanala, udaljen svega 8 km od granice sa Francuskom (20 km od Dunkerqua i 5 km od Sjevernog mora.

Historija
---------

Panorama grada
Veurne je prvi put dokumentiran 877. pod imenom *Furnae*.

Izrastao je pored utvrde izgrađene za obranu od Normana, koju je podigao oko 870. prvi flandrijski grof Baldwin I. 
Kao jedno od najbolje utvrđenih naselja u Flandriji status grada dobio je u 12. vijeku.

Za 12. i 13. vijeka grad je prosperirao na trgovini sa Londonom, ali je nakon prekida 1270. zapao u krizu koja je potrajala do kraja 16. vijeka.
Tokom 15. i 16. vijeka grad i regiju opustošili su brojni ratovi.

Kao važan grad Španjolske Nizozemske, tokom 17. vijeka često je bio napadan i opsjedan. 
Za Prvog svjetskog rata bio je centar onog dijela Belgije kog Njemačko Carstvo nije uspjelo okupirati.

U Belgiji je poznat je po dvije procesije u maj i julu, koje datiraju iz srednjeg vijeka.

Znamenitosti
------------

Od historijskih građevina koje su grupirane oko starog Grote Markta (trga) ima gotički Španjolski paviljon iz 15. vijeka, koji je sve do 1586. služio kao gradska vijećnica. Paviljon za tržnicu mesa iz 1615. koji danas služi kao teatar. Tu je i crkva sv. Nikole iz 15. vijeka sa masivnim tornjevima, španjolska stražarska kuća iz 1636. Novu gradsku vijećnicu podignutu između 1596.-1612. (obnovljena 1880.), Palaču pravde iz 1612. gotički zvonik iz 1628. koji je izgorio 1940. pa je restauriran i crkvu sv. Walburge podignutu oko 1230.-80.

U nedalekom Koksijdu iskopana je često pljačkana cistercitska opatija iz 12. vijeka.

Privreda
--------

Kako se nalazi u pojasu obalnih poldera, Veurne je u prvom redu trgovačko-servisni centar poljoprivrednog kraja.
Od industrije ima ciglanu i tvornicu keramičkih pločica.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Nizozemska Goes, Nizozemska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Belgium: West-Vlaanderen*" (engleski). City population. Pristupljeno 11.04. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Veurne*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 11.04.2022.
3. 1 2 3 4  „*Geschiedenis van Veurne*" (Nizozemski). Veurne. Pristupljeno 12.04.2022.
4. ↑  „*Nov-04: Jumelage – Partnersteden*" (nizozemski). Ximaar. Pristupljeno 12.04.2022.

Vanjske veze
------------

***Veurne*** na Wikimedijinoj ostavi

```
**Veurne* (službene stranice) ()
```
**Villafranca del Panades** skraćeno kolokvijalno samo *Villafranca* je grad od 40,055 stanovnika na istoku Španjolske u Autonomnoj pokrajini kataloniji (Provincija Barcelona).

Geografske karakteristike
-------------------------

Manifestacija na centralnom trgu
*Villafranca* leži u dolini riječice Foix - Penedès, udaljena šesdesetak km zapadno od Barcelone.

Historija
---------

Villafranca je izrasla početkom 12. vijeka, na raskršću važnih puteva. 
Zahvaljujući dobro restauriranim kućama izgleda kao tipični srednjovjekovni grad.

Najveća znamenitost je palača *Comtes-Reis* (12. / 13. vijek.) u kojoj je 1285. umro aragonski kralj Pedra III.

Vilafranca je poznata po vinogradarstvu, pa ima i muzej posvećen vinu i vinovoj lozi - *Museu del Vi*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spain: Cataluña*" (engleski). City population. Pristupljeno 26. 5. 2019.
2. 1 2 3  „*Vilafranca del Penedès*" (engleski). Ajuntament de Vilafranca del Penedès. Arhivirano iz originala na datum 2019-12-04. Pristupljeno 26. 5. 2019.

Vanjske veze
------------

***Villafranca del Panades*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ajuntament de Vilafranca del Penedès* (), ()
|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Zastava Oksitanije sa zvijezdom | Zastava Oksitanije bez zvezde |

 |
| **Ime** | Occitània (Oksitanija) |
| *Geslo :*  Larguesa, Convivéncia, Paratge / Volèm viure al País  |
| **Glavne religije** | kršćanstvo (katolicizam, kalvinizam), islam, židovi |
| **Veći gradovi** | Marseille, Toulouse, Bordeaux, Tulon, Nice, Montpellier, Limoges, Nimes, Clarmont, Aix de Provence, Avignon, Pau, Bayonne, Biarritz, Valence, Besièrs, Tarbes, Montalban, Agen |
| **Narod** | occitan, occitana (oksitanac, oksitanka, oksitanci) |

Jezička karta Oksitanije
Veći gradovi u Oksitaniji
**Oksitanija** ili u izvorniku **Occitània** je zemlja tj. teritorij na jugozapadu Europe koji odgovara modernom lingvističkom teritoriju oksitanskog jezika. Po nekima Oksitanija je i posebna nacionalnost (i oksitanci poseban narod), dok je po drugima to samo specifičan kulturni i lingvistički prostor.

Karta Oksitanije se veže direktno na definiciju oksitanskog jezika i kulture.

U ovisnosti o dijalektima, **Occitània** se može izgovarati kao .

Ime
---

**Oksitanija** tj. *Occitània* dolazi od latinskog srednjovjekovnog *Occitania*. Prvi dio riječi, *Occ-*, je iz oksitanskog *òc* i izraz *lenga d'òc*, na talijanskom *lingua d'oc*, je ime koje Dante daje oksitanskom te oni sami sebe nazivaju "òc" (za razliku od *lenga de si* kako kažu talijani ili *lenga d'oïl* po francuzima). Sufiks *-itània* je vjerojatno imitacija starog imena *[Aqu]itània*.

Geografija
----------

Oksitanija je prostor koji omeđuju Atlantski ocean i Mediteran), Alpe i Centralni masiv u Francuskoj i Pirineji, u Zapadnoj Europi.

Klima je umjerena.

Populacija se procjenjuje na 14 do 15 milijuna stanovnika. Površina je otprilike 190 000 do 200 000 km2.

Stanovnici su joj **Oksitanci/ke**.

Jezici
------

Jezik koji obilježava Oksitaniju je Oksitanski, koji je u podložnom položaju u Francuskoj (priznavanje regionalnih jezika odobreno je tek Ustavnom reformom iz 2008. no konkretno ne mjenja mnogo na terenu), dok je u Italiji i u Španjolskoj Kataloniji kao Aranski, dobio status (trećeg) službenog jezika (od 2006. ovaj status službenog jezika se priznaje na cijelom teritoriju Katalonije).

Osim jezika država i regija (Španjolski i Katalonski, Francuski, Talijanski i Pjemonteški), može se naići i na druge jezike uvezene izraženom ekonomskom migracijom i turističkim putovanima.

Eksterni linkovi
----------------

***Oksitanija*** na Wikimedijinoj ostavi

* (oc) Las Paginas Occitanas, l'art del bon trobar Arhivirano 2008-09-18 na Wayback Machine-u Annuari Internet dels actors de la cultura
* (oc) IEO Lengadòc Arhivirano 2013-06-13 na Wayback Machine-u Seccion Regionala de Lengadòc-Rosselhon de l'Institut d'Estudis Occitans
* () () (oc) Conselh Generau d'Aran
* (oc) Lo Cap'òc : Unitat d'animacion pedagogica en occitan, basada a Pau Arhivirano 2007-02-06 na Wayback Machine-u
* (oc) Comitat d'Afrairament Occitanò-Catalan
* (oc) Sit aranés independent
* () () (oc) Danças e músicas tradicionali dau País Niçard e dau Miegjorn
* () (oc) Grop de fotografia per l'afrairament occitanocatalan
**Virginia Company** punim imenom **Virginia Company of London**, ili samo *London Company* zvana i *Charter of the Virginia Company of London*, bilo je dioničko društvo iz Londona, osnovano u aprilu 1606. poveljom kralja James I sa ciljem da osnuje engleske kolonije u Sjevernoj Americi.

Historija
---------

*Virginia Company* je kraljevskom poveljom dobila je pravo na zemlje između 34° i 41° paralele na istočnoj obali Sjeverne Amerike, istovremeno je osnovano i konkuretsko društvo Plymouth Company, koje je dobilo sličnu povelju i zemlju sjeverno od njih.

Karta područja data poveljom *kompaniji*
Kompanija je već u decembru 1606. poslala prvih 105 kolonista u 3 broda, koje je vodio Christopher Newport. Oni su stigli do obala Amerike u maju 1607. i osnovali naselje Jamestown na ušću Rijeke James u Zaljev Chesapeake. Naselje se usprkos velikih početnih teškoća uspjelo održati, pa je to postala prva trajna engleska kolonija u Novom svijetu, kasnija Kolonija Virginija

*Virginia Company* je nakon promjena na čelu kompanije, promjenila poslovnu politiku, u cilju povećanja broja kolonista - pa je 1619. osnovala prvo zakonodavno tijelo na području Sjeverne Amerike *Opću skupštinu* (General Assembly), koje je organizirano dvodomno. Gornji dom bio je guverner i njegovi savjetnici (po izboru kompanije), a članove Donjeg doma -ili Doma građana, birali su sami kolonisti (na osnovu imovinskog cenzusa), i to po dvoje iz tadašnjih 4 okruga i 7 plantaža.

Osnova prosperiteta kolonije, bio je duhan, koji je u to vrijeme bio jedini produkt koji se isplatilo prevoziti do Engleske i prodavati, koji se kralju Jamesu I - gadio. Ipak kompaniji nije išlo dobro - prihodi su bili mali, pa su nastupile i međusobne razmirice oko vođenja kompanije i kolonije.

Kap koja je prelila čašu kraljevog strpljenja bio je iznenadni napad Indijanaca na sva naselja i plantaže oko Jamestowna - 22. marta 1622. kad je poginulo 347 - 400 kolonista, od njih 1 240. Zbog tog je kralj James I formirao komisiju, koja je zaključila da kompanija loše upravlja kolonijom. Na kraju je kralj 24. maja 1624. povukao svoju povelju, i proglasio Virginiju kraljevskom kolonijom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Virginia Company*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 02. 2013.
2. ↑  Henry Barford Parkes (1986) (hrvatskosrpski). Istorija SAD. Rad, Beograd. str. 54, 55. Pristupljeno 03. 02. 2013.

Vanjske veze
------------

* \*1606 Charter of the Virginia Company of London ()
* *Hudson's Bay Company* na portalu Encyclopædia Britannica ()
*Za ostala značenja, v. Vitez (razvrstavanje).*
Srebrena statua viteza, napravljena kao trofej 1850. godine
U prošlosti, **vitez** je bio ratnik koji je sledio plemića ili plemić koji je sledio kralja.

Danas je, u nekim zamljama, **vitez** titula koju dodeljuje monarh. U Velikoj Britaniji i nekim drugim zamljama Komonvelta vitezovi se oslovljavaju sa *ser*.

Koreni
------

Najstariji poznati reljef na kome je prikazan vitez, iz Sasanide, blizu Kermanšaha, Iran
Reč vitez se prvi put javlja u starom Rimu *(equites)*. Vitez je najčešće opisivan kao sluga Krune i Boga, mada je takođe veoma često i bogati mladi plemić.

Figura viteza iz Persije je dovela do teorije po kojoj su srednjovekovni vitezovi apsorbovali mnoge tradicije koje su do njih došle iz Persijsko-Vizantijskih ratova.

U srednjem veku, termin *vitez* se odnosio na opremljenog naoružanog vojnika. Izvorno, vitezovi su bili ratnici na konjima, ali se titula kasnije počinje vezivati za plemstvo i socijalni status, ponajviše zbog cene opreme za konjanika. 
U početku konjanici nisu bili toliko važni u ratu, jer su pešaci bili najvažniji u svim severnoevropskim armijama. Tokom vremena konjica je dobijala sve veći značaj u vojnoj taktici evropskih armija. Jedan od razloga je bio taj što su pešaci u borbi u znatno nepovoljnijem položaju u odnosu na konjicu.

Vitezovi u feudalnom sistemu
----------------------------

Vitezovi i viteštvo su blisko povezani sa feudalnim sistemom. Na teritoriji današnje Francuske, postojala je društvena organizacija u kojoj su ratnici bili posebna socijalna grupa koja je umesto u novcu, koga nikad nije bilo dovoljno, bili plaćani u zemlji. Proširenjem tih imanja nastajala su feudalna dobra. Za vitezove su radili seljaci koji su proizvodili hranu. Kralj je mogao da skupi vitezove zbog nekog vojnog pohoda ili odbrane zemlje.

Posle nekog vremena kraljevi su želeli da poseduju stajaću vojsku koja bi im bila stalno na raspolaganju i koju bi mogli koristiti u dugotrajnim pohodima. Ta vojska bi bila i profesionalna, a samim tim i lojalnija vladaru.

Vitez u ratnoj opremi

Pravila
-------

Vitez je morao da se pridržava striktnih pravila ponašanja. Ideali vitezova su bili viteške vrline; kod po kome su bili pod zakletvom, mada je to češće dio romantične legende nego što je to bilo u stvarnosti. Ti kodeksi ponašanja su bili propagirani od strane crkve, koja je promovisala ideale dobročinstva je pokušavala da vitezove pretvori u ratnike za hrišćanstvo.

Promjene
--------

Promjene u vojnoj taktici, kao što je korišćenje luka i strele velikog dometa kod Engleza protiv francuske konjice (vidi Velški luk), su umanjile značaj vitezova. Pravi kraj vitezovi su doživeli početkom korišćenja baruta i vatrenog oružja.

Počasti: savremena primena
--------------------------

Titula vitez se još uvek koristi u:

* Velikoj Britaniji i nekim zemljama Komonvelta;
* U nekim evropskim zemljamas, kao što je Holandija. Na holandskom vitez se kaže *ridder*, titula je npr. *Ridder in de Orde van Oranje–Nassau*;
* Malezija;
* Tajland;

Spoljašnje veze
---------------

* "Gravure u steni Sasanidskog kralja"

***Vitez*** na Wikimedijinoj ostavi
**Väinameri** (njemački: *Moonsund*, švedski: *Moonsundet*) je zaljev dio Baltičkog mora koji se prostire između zapadne obale Estonije i otoka Zapadnoestonskog arhipelaga. 
Väinameri je i tjesnac između otvorenog dijela Baltičkog mora i sjevernog dijela Riškog zaljeva.

Geografske karakteristike
-------------------------

Väinameri ima površinu od 2243 km² (zajedno sa otocima 2600 km²), prosječno je dubok 4,9 a maksimalno 24 metra, između otoka Kesselaid i Muhu.

Volumen mu iznosi 10,6 km³, salinitet 6-6,5 ‰, a temperatura vode od 17,5-18,5 °C u julu do 0 °C zimi.

Väinameri je najčešće zaleđen od sredine januara do kraja aprila.
Morske struje teku uglavnom od juga prema sjeveru, najčešće pokrenute vjetrom.

Niski otočići Väinamerija
Sjeverna granica Väinamerija je linija između poluotoka Tahkuna na Otoku Hiiumaa do rt Telise na poluotok Noarootsi na kopnu.
Južna granica je linija od Poluotoka Kübassaare na Otoku Saaremaa duž paralele - 58 ° 25,5 ′ S.

U užem smislu - Väinameri obuhvaća akvatorij između otoka; Muhu, Saaremaa, Hiiumaa, Vormsi i estonskog kopna, površine 1700 km², koje je sa Baltičkim morem povezano tjesnacima Suur, Väike, Soela, Hari i Voosi.

Zapadni dio Väinamerija poznat je i pod imenom *Zaljev Kassari* ili *Tjesnac Hiiu*, a istočni kao *Tjesnac Muhu*. Najveći zaljevi su Haapsalu i Matsalu.

U Väinameriju nema puno vrsta riba, to su uglavnom haringe, jegulje, lignje, lubini ali su im zato jata velika. 
Dobar dio Väinamerija proglašen je Rezervatom biosfere Zapadnoestonski arhipelag, Zaljev Matsalu sa okolicom je dio Nacionalnog parka Matsalu, a zaljev Käina sa obalom je dio Rezervata prirode.

Ime Väinameri počelo se koristiti u Estoniji tek od kraja 1930-ih, ranije se govorilo *Moonsund*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Väinameri*" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 26. 09. 2021.

Vanjske veze
------------

***Väinameri*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Väinameri* ()
**Hipovitaminoza i avitaminoza vitamina D** manifestuju se kao rahitis i tetanija.

Rahitis
-------

Rahitis zahvata celi organizam deteta. Bolest je najizrazitija u periodu rastenja.

### Etiologija

Rahitis nastaje zbog nedovoljno unošenja vitamina D. Pored ovog značajni su i drugi činioci:

* neadekvatna ishrana, u kojoj hranljive materije nisu dobro izbalansirane. Previše cerealija doprinosi nastanku rahitisa.
* nedovoljan unos belančevina,
* nedovoljan unos mineralnih materija
* prekomerno konzumiranje ugljenih hidrata (brašna),
* loši životni uslovi,
* nedovoljno izlaganje sunčevoj svetlosti,
* prekomerna vlažnost u životnom prostoru,
* loša nega i higijena deteta.

Pod dejstvom ultravioletnih zraka provitamin je pretvoren u vitamin D. Ako dete nedovoljno vremena provodi sunčajući se, ovo nije moguće, i pojavljuju se simptomi bolesti. Ovo je posebno izraženo u zimu i proleće. Rahitis negativno utiče i na rast. Mnogo češće oboljevaju nedonoščad.

### Patogeneza

Patogeneza je povezana sa ulogom vitamina D u organizmu. Ako je prisutna insuficijencija vitamina D, Ca i P se slabije resorbuju u crevima, stoga je smanjen i njihov nivo u krvi, a i njihovo taloženje u kostima.

### Klinička slika

Bolest se najčešće javlja od 3. meseca do druge godine života. Zahvata ceo organizam. Simptomatologija po organskim sistemima je složena.

#### Lokomotorni sistem

Na kostima glave javlja se kraniotabes, odnosno omekšanje kostiju glave. Javlja se u trećem, a iščezava u osmom mesecu. Omekšane su parijetalna i potiljačna kost. Pri palpaciji kostiju, javlja se karakteristično pucketanje (nalik na pipanje ping-pong loptice ili pergament-papira).

**Četvrtasta glava** (*Caput quadratum*) su ispupčenja nastala na prednjem, zadnjem delu i stranama glave, usled nagomilavanja osteidnog tkiva.

Literatura
----------

* Kostić, Svetislav (2000): *Pedijatrija sa negom za IV razred medicinske škole*. Zavod za udžbenike, Beograd.

Vanjske veze
------------

* VITAMIN D DEFICIENCY – Treatment and diagnosis from UCTV (University of California) (videos)
* Vitamin D Council Arhivirano 2008-05-09 na Wayback Machine-u
* "The Power of D Arhivirano 2012-10-03 na Wayback Machine-u", Nathan Seppa, *Science News*, July 16, 2011, pages 22–26, a review article.
**Võrtsjärv** (ruski: *Йыхви*, njemački: *Wirzsee*) je drugo po veličini jezero nakon 
Čudsko-pskovskog (Peipsi-Pihkva) u Estoniji.

Karakteristike
--------------

Jezero na karti Estonije
Jezero Võrtsjärv graniči sa tri okruga; Viljandi, Tartu i Valga.

Jezero ima površinu od 270 km², dugo je oko 35 i široko 15 km na sjeveru, prosječno je duboko 2,8 m, a maksimalno 6,0 m.
Slivno područje Võrtsjärva sa jezerom ima 3374 km², a bez jezera 3104 km². Prosječni vodostaj jezera je 33,63 m. Prosječna godišnja amplituda vodostaja je 1,34 m, a apsolutna amplituda je 3,08 m.

Jezero Võrtsjärv je protočno jezero čija se vode izmjene za otprilike godinu dana. 
Vodom ga puni pet rijeka; Väike Emajõgi, Õhne, Tarvastu, Tänassilma i Rõngu i sedam potoka; Pikasilla, Annioja, Soe, Väluste, Meleski, Nigula i Pühaste

Iz jezera istječe rijeka Emajõgi, koja ponekad za velikog vodostaja promjeni tok i također se ulijeva u jezero Võrtsjärv. 
Jezero se ledi od januara do sredine aprila, a proljetne poplave svoj vrhunac imaju krajem aprila ili početkom maja, nakon tog je tokom ljeta do septembra vodostaj relativno stabilan.

Obalna crta Jezera Võrtsjärv duga je 96 km, a razvedena je sa nekoliko poluotoka i zaljeva (Tarvastu na zapadu, Vehendi na istoku). Na jezeru ima 5 otoka: Tondisaar, Pähksaar, Ainsaar, Rättsaar i Heinsaar. 
Obale jezera su plitke, osim na istoku pored sela Vehendi i Tamme gdje se nalaze klifovi visinoki od 5 do 8 m. 
Plitke obalne vode jako su obrasle trskom.
Dno jezera na sjeveru i istoku kod zaljeva Vehendi je pjeskovito i stjenovito. Za razliku od tog na zapadu i naročito jugu - jezersko dno je uglavnom blatno. Najveća debljina jezerskog blata je 12 m.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „Võrtsjärv" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 12.09.2021.
2. ↑  „Võrtsjärv" (engleski). Vortskalandus. Pristupljeno 12.09.2021.

Vanjske veze
------------

***Võrtsjärv*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Võrtsjärv* ()

Võrtsjärv Lake
***Kameni horizonti*** je jugoslovenski film, snimljen 1953. godine u režiji Šime Šimatovića.

Kratak sadržaj
--------------

Radnja filma se odigrava u primorju 1940. godine. Svoju kćerku Malu, siromašni Jakov, da bi odplatio svoje dugove, odvodi je gazdi Roku Pajdagraciju, koji je prima u službu kao sluškinju. Mala bi, radeći kao sluškinja, trebala otplatiti očev dug. Posle Pajdagracijeve smrti, Mala odlazi da radi kod gostioničara Rude Amerikanca, ali je otac ubrzo odatle odvodi i ona se zapošljava u imućnoj buržujsko-plemićkoj porodici. Mala se malo zadržava i u toj službi, te se Jakov mora sam zaposliti i to kao štrajkolomac. Posle nekog vremena on nalati smrt u moru, a Mala se nalazi sa svojom ljubavlju iz mladosti, Banetom, revolucionarom koga progone žandari.

Likovi
------

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Irena Kolesar | Mala |
| Marko Soljačić | Jakov |
| Boris Tešija | Bane |
| Antun Nalis | Martin |
| Josip Križaj | Roko Pajdagraci |
| Martin Matošević | Rude Amerikanac |
| Sonja Fabić | Bara |
| Jozo Laurenčić | Pekić |
| Mirko Perković | Konte |
|

Eksterni linkovi
----------------

* *Kameni horizonti* na IMDb-u ()
**Baranjski dom**, "informativni list za dom i obitelj", izlazio ponedjeljkom, srijedom i petkom.

Sadržaj
-------

List je bio namijenjen svim stanovnicima Baranje i većinom pisao o Baranji. Izdavač "Baranjskog doma" izdavao je i Osječki dom (izlazio od IX. 2000. do 21-22. XI. 2006) te Dom Valpovo-Belišće (izlazio od XI. 2005. do 21-22. XI. 2006). Jedan dio sadržaja (npr. televizijski program, križaljka i sl.) bio je isti u svim izdanjima, dok je drugi, veći dio sadržaja bio vezan za sredinu u kojoj je list izlazio.

Period izlaženja
----------------

Nulti broj "Baranjskog doma" nosio je datum 15. i 16. III. 2006, a prvi je broj objavljen s datumom 27. i 28. III. 2006. godine. List je u tom obliku prestao izlaziti sa 100. brojem od 22. XI. 2006, a nastavio se pojavljivati kao posebni dodatak s nazivom "Baranja" u regionalnim dnevnim novinama Slavonski dom.

Enigmatika
----------

U svakom broju objavljivana je po jedna skandi-križaljka: utorkom i četvrtkom manja, a subotom veća, i to ista kao u "Osječkom domu" i "Domu Valpovo-Belišće".

Baranjarije
-----------

**Baranjarije**, stalna kratka rubrika sa zadnje stranice Baranjskog doma (brojevi 0, 1-100) i Slavonskog doma (3. izdanje: Baranja) u kojoj se piše o pojedinim riječima iz baranjskih dijalekata.

Rubrika se pojavila u svim izašlim brojevima (101) "Baranjskog doma", kao i u svim izašlim brojevima 3. izdanja "Slavonskog doma" (do 1. I. 2008. godine 332 puta). Sve nastavke (osim jednoga) napisao je Jovan Nedić. Nekoliko je puta isti člančić, greškom uredništva, objavljen dva puta.

Impresum
--------

* Glavni urednik: **Dario Topić**
* Izvršni urednik: **Saša Matijević**; od 80. broja (4-5. X. 2006) **Dunja Feher**
* Direktor: **Anđelko Balikić**
* Direktor marketinga: **Tihomir Jelavić** (do 70. broja)
* Nakladnik: Datapress d.o.o. za izdavaštvo i usluge, Osijek; od 87. broja Paolo d.o.o.
* Adresa redakcije: Beli Manastir, Trg Slobode 29c
* Tiskar: Spajić d.o.o. Osijek
**Judit Abri Pacl** (mađ. *Pacl-Ábri Judit*; Apatin, 5. XI. 1962), baranjska slikarica. Živi i radi u Suzi u svom ateljeu u Ulici Petefi Šandora broj 17.

Životopis
---------

Rođena je u Vojvodini (Apatin), da bi se još iste godine vratila s obitelji
u očevo rodno selo Suzu, gdje i danas živi i radi. U Baranji odrasta, maturira, zapošljava se i osniva obitelj, ali je cijelo vrijeme opsjednuta fenomenom likovnosti.

Nakon neprestane potrage za svojim smjernicama u likovnom izražavanju i nakon 16 godina rada u administraciji, sredinom devedesetih godina 20. stoljeća donijela je odluku da se u potpunosti posveti slikarstvu. Za stjecanje potrebnog iskustva izabrala je neformalne oblike obrazovanja te se priključila međunarodnim likovnim kolonijama u Budimpešti i okolnim gradovima. U to vrijeme upoznaje svog prvog učitelja: likovnog umjetnika **Pétera Veresa** (1943-2004) iz Ukrajine.

Umjetničko djelovanje
---------------------

Danas je iza nje desetak godina likovne prakse, a svoje je radove u tehnikama akvarela, ulja i akrila izložila na više zajedničkih i samostalnih izložbi (u Mađarskoj: Budimpešta, Pečuh, Bicsérd, Dunakeszi, Egerág, Fót, Komló, Sásd; u Slovačkoj: Bratislava; u Hrvatskoj: Beli Manastir, Kneževi Vinogradi, Osijek, Suza, Zmajevac...). Njeni se radovi i danas mogu vidjeti u raznim izložbenim i prodajnim salonima u Budimpešti, Pečuhu i Dubrovniku.

Članstva
--------

* Udruga umjetnika i međunarodna likovna kolonija 18. okruga – Budimpešta
* Udruga mađarskih likovnih umjetnika u Karpatima, Fót (kod Budimpešte)
* Međunarodna likovna kolonija Bicsérd (kod Pečuha)
* Međunarodna likovna kolonija Dunakeszi (kod Budimpešte)
* Međunarodna likovna kolonija Fót (kod Budimpešte)
* Međunarodna likovna kolonija Püspökhatvan (kod Budimpešte)
* Likovna udruga "Kvin-art" Kneževi Vinogradi
* Likovna udruga DZMH Osijek (predsjednica udruge)
**Antun** (Tuna) **Bubalović** (Ilača, 21. I. 1925. - Osijek, 11. III. 2007), baranjski prosvjetni doajen i legendarni direktor Gimnazije Beli Manastir.

Životopis
---------

U Beli Manastir je došao 1951. godine kao mladi profesor i u njemu živio sve do smrti (osim u vrijeme Domovinskog rata). Sahranjen je na Katoličkom groblju u Belom Manastiru.

Prvo je radio u belomanastirskoj osnovnoj školi, a onda je 1963. godine postao osnivač i dugogodišnji direktor Gimnazije Beli Manastir. Mnogim generacijama Belomanastiraca i Baranjaca predavao je historiju i latinski jezik (kasnije samo latinski). Nakon integracije Gimnazije u Srednjoškolski centar Beli Manastir bio je voditelj završnog obrazovanja u tom Centru (1975-1977).

Pedagoški rad
-------------

Ostao je upamćen kao strog i pravedan profesor, ali i izuzetno cijenjen među učenicima i kolegama. U prosvjeti je proveo čitav radni vijek, do 8. I. 1991. godine kad je otišao u mirovinu. Za svoj rad dobio je brojna priznanja, poput *Nagrade "Ivan Filipović"* i Povelje Grada Belog Manastira.

Jedan je od osnivača belomanastirskog ogranka Matice hrvatske te osnivač i dugogodišnji predsjednik Šahovskog kluba "Beli Manastir". Njemu u čast u Belom Manastiru svake se godine igra memorijalni šahovski turnir pod imenom "Prof. Antun Bubalović".

Njegov sin dr. medicine **Davorin Bubalović** od 2005. godine do maja 2009. bio je gradonačelnik Grada Belog Manastira.

Izvori
------

* I(vica) G(etto): *In memoriam prof. Antunu Bubaloviću (1925.-2007.)*, Glas Slavonije, 86, 27396, 16 - Osijek, 13. III. 2007.
* D(aniela) Taslidžić: *In memoriam: Nakon duge i teške bolesti, Baranjce napustio istaknuti prof. Antun Bubalović (1925.-2007.)*, Slavonski dom-Baranja, II, 91, 1 - Beli Manastir, 13. III. 2007.
* Kratka povijest Gimnazije Beli Manastir
**Ž4035**, asfaltirana županijska cesta u sjeverozapadnoj Baranji u smjeru jug-sjever koja spaja državnu cestu D517 i naselje Šumarinu, dugačka **1** km. Od državne ceste D517 odvaja se nadesno na izlazu iz Belog Manastira prema Širinama i Petlovcu, odmah iza benzinske pumpe i križa. U Šumarini cesta završava trokrakim raskršćem iz koga vodi (pravo kroz naselje, a onda nalijevo) lokalna cesta L44006 (Šumarina /Ž4035/ - Luč /Ž4034/), dok nadesno vodi lokalna cesta L44008 (Šumarina /Ž4035/ - Šećerana - Ž4036).

Pred ulazom u Šumarinu županijska cesta Ž4035 premošćuje kanal Malu Karašicu, nakon nezgodne dvostruke krivine s nizbrdicom, na kojoj su se događale prometne nezgode. Ta županijska cesta, skupa s lokalnom cestom L44008 i županijskom cestom Ž4036, služi kao sjeverozapadna obilaznica Belog Manastira jer povezuje državne ceste D517 u smjeru od Belišća) i D7 između Belog Manastira i Branjinog Vrha (u smjeru mađarske granice.

Izvori
------

* *Odluka o razvrstavanju javnih cesta u državne ceste, županijske ceste i lokalne ceste*, Ministarstvo pomorstva, prometa i veza, Zagreb, 6. srpnja 1999.
* Leksikon naselja Hrvatske
**Etelka Kukurić** sa slikaricom Radom Marković na likovnoj koloniji Đola 2004.
**Etelka Kukurić** (Čantavir kraj Subotice, 1926), samouka slikarica iz Darde. Kao dijete došla je s majkom živjeti u Kopačevo.

Slikanje
--------

Slika od školskih dana, a slikarstvom se intenzivnije počela baviti nakon smrti supruga. Najdraži su joj motivi mrtva priroda, baranjski krajolici (pejzaži), životinje i cvijeće. Oslikava ćupove, čokanjčiće, boce, jaja... U radu se koristi tehnikama temperom, olovkom i uljem na platnu. Izlagala je na više grupnih izložbi u Dardi, Bilju i Osijeku. Učestvovala je na likovnim kolonijama Đola 2004, Đola 2005, Đola 2006, Đola 2007, Đola 2008. i Đola 2009. Počasni je član Likovne radionice "Petar Dobrović" iz Darde.

U monografiji Likovna kolonija Petar Dobrović Darda zastupljena je s pet slika (*"Đola", "Baranjski pejzaž I", "Jelen", "Baranjski pejzaž II", "Kopački rit"*).

Izvori
------

* *I. likovna kolonija, Darda* (katalog), "Đola, Oktobar 2004. g."
* A(delina) Janić: *"S mojih se slika smiješi i Marlyn (?) Monroe"*, Baranjski dom, I, 20, 6 - Beli Manastir, 17-18. V. 2006.
* T. Firic: *"Etelka ne može odoljeti baranjskoj ravnici"*, Glas Slavonije, 86, 27369, 16 - Osijek, 9. II. 2007.
* Likovna kolonija Petar Dobrović Darda, Darda, 2009.

Galerija
--------

* Rađanje slike...Rađanje slike...
* ...na likovnoj koloniji......na likovnoj koloniji...
* ...Đola 2004. u Dardi...Đola 2004. u Dardi

***Etelka Kukurić*** na Wikimedijinoj ostavi
**D7**, državna cesta u smjeru sjever-jug od graničnog prijelaza (GP) Duboševica (granica Republike Mađarske), preko Belog Manastira, Osijeka i Đakova do graničnog prijelaza Slavonski Šamac (granica Republike Bosne i Hercegovine), dugačka **115,2** km. Dionica od Švajcarnice u Baranji do Čepina u Slavoniji zove se Zapadna obilaznica Osijeka.

Kroz Baranju
------------

U Baranji se na toj cesti nalaze sljedeća naselja: granični prijelaz Duboševica - Kneževo - Branjin Vrh - Beli Manastir - Ciglana Karanac - Kozarac - Čeminac - Švajcarnica - Osijek. Cesta prolazi kroz Branjin Vrh, Beli Manastir (Osječka ulica), Kozarac (Međimurska ulica), Švajcarnicu (dijelom Ulice Dragutina Tadijanovića) i Osijek (između Retfale i Višnjevca, nadvožnjakom premošćujući Ulicu Josipa Jurja Strossmayera).

Kneževo obilazi s istočne strane, Čeminac također, s tim da je u Čemincu uz zapadnu stranu ceste ulica, a uz istočnu stranu šuma, a Dardu sa zapadne strane. Na ulazu u Branjin Vrh iz smjera Kneževa nalazi se most preko Karašice, ispred Švajcarnice željezničko-cestovni prijelazi preko željezničke pruge Mađarboja (Mađarska) - Beli Manastir - Osijek, a na ulazu u Osijek most preko Drave.

Zapadna obilaznica Osijeka
--------------------------

Sve do izgradnje Zapadne obilaznice Osijeka 2007. godine državna cesta D7 prolazila je kroz Švajcarnicu cijelom dužinom Ulice Dragutina Tadijanovića, potom kroz Dardu, Bilje i Osijek (Biljska cesta, Ulica kneza Trpimira...). Ta dionica danas je županijska cesta Ž4257 - Švajcarnica (D7) – Darda – Bilje – Osijek (D2) (Čvor Trpimirova).

Zapadna obilaznicu Osijeka preusmjerila je tranzitni promet i rasteretila promet u Dardi i Bilju. Planira se i gradnja belomanastirske obilaznice, koja će preusmjeriti tranzitni promet koji dolazi sa sjevera prema zapadu nakon izlaza iz Branjinog Vrha (a prema belomanastirskoj industrijskoj zoni), zaobići Beli Manastir sa zapadne strane i ponovo ga vratiti na D7 kod trafostanice prije ulaza u Beli Manastir s juga.

Ukrštanja
---------

Državna cesta D7 ukršta se u Baranji s državnim cestama D212 i D517, županijskim cestama Ž4017, Ž4018, Ž4019, Ž4036, Ž4041, Ž4054, Ž4257 i lokalnom cestom L44010.

Izvori
------

***D7*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Odluka o razvrstavanju javnih cesta u državne ceste, županijske ceste i lokalne ceste*[*mrtav link*] (NN 017/2010)
* *Openstreetmap.org*
Glavni tikveški dvorac
Lovački dvorac (ladanjska vila)
**Dvorac Tikveš** (Tikveški dvorac, **Aleksandrov dvorac**, **Titov dvorac**), kompleks građevina i uslužnih objekata s manjim, takozvanim lovačkim i glavnim dvorcem na području Parka prirode Kopački rit u Baranji, u općini Bilje, sjeveroistočno od naselja Bilje, na kraju županijske ceste Ž4055, blizu mjesta gdje se od te ceste odvaja nerazvrstana cesta prema Zlatnoj Gredi i lokalna cesta L44035 prema naselju Tikvešu.

Lovački dvorac
--------------

U dunavskom poloju podignut je u 19. stoljeću omanji jednokatni lovački dvorac u šumskom i lovačkom kompleksu Tikveš. Taj je dvorac najvjerojatnije dao izgraditi nadvojvoda Fridrich Habsburški. Do Prvog svjetskog rata služio je kao ljetnikovac, a ponajviše kao lovačka kuća.

Glavni tikveški dvorac
----------------------

Glavni tikveški dvorac sagrađen je tridesetih godina 20. stoljeća za potrebe dinastije Karađorđevića u klasicističkom slogu sa secesijskim oznakama. Pročelje dvorca klasicistički je razigrano i obzidano fasadnom fugiranom opekom, dok su uglovi ožbukani imitacijom kamenih blokova. Dvorac se po etažama sastoji od podruma, prizemlja, prvog kata i tavana. Sredinom 20. stoljeća sagrađeno je nekoliko zgrada i uslužnih objekata.

Poslije Drugog svjetskog rata u dvorac je dolazio tadašnji jugoslovenski predsjednik Josip Broz Tito, ugošćujući u njemu svjetske državnike i vodio ih u lov.

Đorđe Karađorđević
------------------

Nakon hapšenja 1925. godine princ Đorđe Karađorđević interniran je na kraljevsko dobro Belje u Baranji, gdje je u tom dvorcu, pod žandarmskom stražom, držan u izolaciji godinu dana. Poslije je prebačen u Toponicu kod Niša, lječilište za duševno oboljele, u kome je u izolaciji držan sve dok ga Nijemci nisu oslobodili 1941. godine.

Devastacija i obnova
--------------------

U vrijeme Domovinskog rata dvorac je opljačkan i devastiran. Danas je obnovljen i pripremljen za turističku namjenu. Nalazi se pod upravom Javne ustanove Park priprode Kopački rit. Postaće hotel visoke kategorije s tri zvjezdice, a ujedno će biti konzerviran. Prema planovima za adaptaciju, u desnom krilu prizemlja biće stalni izložbeni prostor (muzej). Stari, lovački ili ladanjski dvorac (kako se nazivao u prošlosti) obnoviće se u postojećim gabaritima kao depandansa glavnog dvorca.

Fotogalerija
------------

* Glavni dvoracGlavni dvorac
* Glavni dvoracGlavni dvorac
* Glavni dvoracGlavni dvorac
* Glavni dvorac zimiGlavni dvorac zimi
* KapelaKapela
* KapelaKapela
* Lovački dvoracLovački dvorac

Izvori
------

* *"Kulturno-povijesna baština Osječko-baranjske županije"* (str. 21)
* Biljana Bekić: *"Baranjski dvorci od Eugena Savojskog do dinastije Habsburg"*, Baranjski dom, I, 94, 8-9 - Beli Manastir, 8-9. XI. 2006.
Udruga žena Romkinja **"Romsko srce"** (skraćeno ime: "Romsko srce") samostalna je, neprofitna, nestranačka i nevladina udruga osnovana radi međusobnog povezivanja i organiziranja žena Romkinja u Republici Hrvatskoj. Naziv udruge na romskom jeziku glasi: *Asociatia Mujerilor alu Cganjilor "Sufljitu lu Cganjilor"*. Osnovana je 15. I. 2001. sa sjedištem u Jagodnjaku u Osječko-baranjskoj županiji, a osnovale su je grupe žena iz Jagodnjaka, Darde, Beloga Manastira i Bolmana (Baranja). Prva i dosad jedina predsjednica: **Nadica Balog**.

Ciljevi udruge
--------------

Udruga se u svom radu zauzima za: izgradnju povjerenja između žena Romkinja i ostalih građanki Hrvatske, podizanje samopoštovanja, samosvijesti i socijalizacije žena Romkinja, poboljšanje kvalitete života, edukaciju Romkinja, sređivanje građanskoga statusa, suprotstavljanje obiteljskom nasilju, edukaciju o planiranju roditeljstva, zaštitu i poboljšanje ženskoga zdravlja, uključivanje što većeg broja romske djece u odgojno-obrazovni sustav.

Organiziranjem radionica, predavanja, savjetovanja, druženja, tribina i slično, Udruga provodi program uključivanja žena u odgojno-obrazovni sustav. Istodobno provodi program psiho-socijalne podrške te pomaže ženama u osmišljavanju i organiziranju slobodnoga vremena. Izdavaštvom te drugim javnim i kulturnim manifestacijama nastoji osigurati uvjete za očuvanje i promicanje povijesnih, kulturnih, umjetničkih i drugih duhovnih vrijednosti Roma. Ciljana populacija u prvom su redu romske žene i djeca, iako se sve aktivnosti provode uključivanjem i ostalih građana jer je jedan od ciljeva međusobno povezivanje i rad na rušenju stereotipa i predrasuda o Romima te njihovo uključivanje u izgradnju demokratskih procesa.

Vijeće
------

Udruga je jedna od osnivačica i članica Vijeća koordinacijskih odbora romskih udruga u Republici Hrvatskoj. Cilj Vijeća je: predstaviti članice u jedinstvenom djelovanju u zajedničkim programima i akcijama na nacionalnoj razini (izrada nacionalne strategije), posebno u područjima stvaranja i razvoja infrastrukture u romskim naseljima, rješavanje državljanstva i drugih upravno-pravnih pitanja Roma u RH, edukacija romske populacije u svim segmentima te poticanje djelovanja udruga članica u općinama i županijama i njihove međusobne suradnje.

Napomena
--------

U medijima se ponekad pojavljuje kratica **UŽR** ("udruga žena Romkinja"), iako ta kratica nije uvrštena u rubriku "skraćeno ime" u službeni zapis za "Romsko srce" u Registru udruga Republike Hrvatske Arhivirano 2006-10-22 na Wayback Machine-u.

Izvor
-----

* Zinfo Arhivirano 2005-10-25 na Wayback Machine-u
**Ilarion**, *mitropolit pečujski* (1640-1641). U njegovom beratu iz 1640. godine spominje se *Mitropolija oblasti Sigetvara s Pečujem*, a on sam je postavljen na taj položaj "na osnovu pisma pećkog patrijarha".

Jurisdikcija Srpske pravoslavne crkve nad pravoslavnima u historijskoj Ugarskoj, pa i u Baranji, uzakonjena je od Svetog Save, početkom XIII. vijeka. Crkvena organizacija u Baranji za vrijeme turske vlasti obnovljena je s obnovom Pećke patrijaršije 1557. Međutim, za period od sredine XVII. vijeka nemamo preciznijih podataka o najznačajnijim baranjskim srpskim arhijerejima.

Mitropolit **Ilarion** svakako spada u znamenite Srbe iz Baranje jer su crkveni dostojanstvenici poslije propasti srpske države padom despotovine 1459. imali ulogu predvodnika ne samo crkve, već i naroda kao cjeline. U sastav crkvene jurisdikcije mitropolita Ilariona ulazili su gradovi "kadiluka Mohač, Seksar /Seksard/ i Pečuj" pošto je "septembra 1641. obnovio svoj berat".

Izvor
-----

* mr Drago Njegovan: "Znameniti Srbi iz Baranje (od početka XVI. do sredine XX. veka)", u "Međunarodni naučni skup Srbi u istočnoj Hrvatskoj", Osijek, 2003, str. 129-140.
**Vänern** je veliko slatkovodno jezero u Švedskoj, - treće po veličini u Evropi nakon Ladoge i Onege u Rusiji.

Geografske karakteristike
-------------------------

Vänern, leži na jugozapadu Švedske, na teritoriju historijskih pokrajina Västergötland, Dalsland i Värmland.

Jezero Vänern dugo je nekih 145 km, široko oko 81 km, s površinom od 5,650 km², što ga čini najvećim švedskim jezerom. 
Najveća dubina mu iznosi 106 metara a leži na 44 metara iznad razine mora. 
U jezero utječu brojne rijeke od kojih je najveća Klarälven, koja ima deltu na sjeverozapadu jezera pored grada Karlstada. 
Jezerske vode otječu rijekom Göta älv na jugozapadu jezera, ona teče prema zapadu do tjesnaca Kattegat u Atlantiku. Na njoj je podignuto nekoliko hidroelektrana.

Karta jezera Vänern
Obale jezera su stjenovite i obrasle šumom, osim na jugu koji je nizinski i omogućuje ratarstvo.

Jezero Vänern je glavna točka kanala Göta - vodenog puta koji presjeca Švedsku od Göteborga na zapadu do Stockholma na istoku.

Produbljivanjem njegove dionice prema Atlantiku zvane Kanal Trollhätte, omogućeno je i oceanskim brodovima da doplove do jezerskih luka kao što su Karlstad, Lidköping, Vänersborg, Kristinehamn, Åmål, 
Säffle i Mariestad.

Oni su se razvili i kao snažni industrijski centri u kojima se proizvodi celuloza, papir, čelik i štavi koža.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Lake Väner*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 03. 2015.

Vanjske veze
------------

***Vänern*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kust och hav - Vänern (O jezeru Vänern) ()
* *Lake Väner* na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Ljubica Molnar** (Podolje, 3. IX. 1961), baranjska slikarica.

Životopis
---------

Osnovnu školu završila je u Popovcu (1-7. razred) i Belom Manastiru (8. razred), srednju u Belom Manastiru te srednju medicinsku školu u Osijeku. Višu građevinsku tehničku školu pohađala je u Osijeku i Beogradu, stekavši zvanje inženjera graditeljstva. Godine 2009. položila je u Osijeku tečaj za energetskog savjetnika. Takve tečajeve provodi projektni tim ureda Programa UN za razvoj s ciljem da se potiče energetska efikasnost.

Radi kao medicinska sestra u Hitnoj medicinskoj pomoći Osječko-baranjske županije. Živi u Belom Manastiru.

Slikarski rad
-------------

Slikarstvo je njena ljubav još iz djetinjstva. Pohađala je nekoliko likovnih radionica, a slikarstvom se aktivno bavi od 1994. godine. Najčešće motivi su joj Baranja i portreti.

Učestvovala je na zajedničkim izložbama u Belom Manastiru, Borovu, Kopačevu, Osijeku i Vukovaru te na humanitarnim izložbama "Robertu s ljubavlju" i "Daj 5" za Odjel pedijatrije Kliničke bolnice Osijek (KBO). Također je učestvovala na nekoliko likovnih kolonija i turističkih manifestacija u Baranji: Jesen u Baranji, Pudarina u Dražu.

Godine 2010. imala je u Belom Manastiru samostalnu izložbu slika "Snovi jedne žene", koja je bila postavljena u izložbenom prostoru u tzv. "Ljepotici" (zgradi P+8). Izložba je bila otvorena povodom Međunarodnog dana žena.

Tehnike
-------

U radu se koristi tehnikama akvarel, gvaš, olovka, suhi pastel i ulje na platnu.

Osim slikanja, voli vezivati čvorove u makrame-tehnici pa tako nastaju torbice, pojasevi, ogrlice, tapiserije...

Članstva
--------

Član je Likovne udruge "Baranja-art" iz Belog Manastira

Likovna izložba "Baranjske bisernice"
-------------------------------------

Ljubica Molnar bila je jedna od 22 baranjske likovne umjetnice koje su učestvovale na velikoj likovnoj izložbi "Baranjske bisernice", koju su od 4. do 31. III. 2011. godine u izložbenom prostoru belomanastirskog kina organizovali Mirovna grupa Oaza, Udruženje "Baranja" iz Bilja i belomanastirski Centar za kulturu. Na toj izložbi Ljubica se predstavila slikama "Suton" iz 2009. godine u tehnici suhog pastela i "Visibabe" iz 2004. godine u tehnici tempere. Obje njene slike uvrštene su i u reprezentativni katalog s te izložbe.

Galerija
--------

* Otvaranje izložbe "Snovi jedne žene" (8. III. 2010) povodom Osmog marta - Dana ženaOtvaranje izložbe "Snovi jedne žene" (8. III. 2010) povodom Osmog marta - Dana žena
* Slike Ljubice Molnar na izložbi "Baranjske bisernice" (gore lijevo i dolje; 4-31. III. 2011)Slike Ljubice Molnar na izložbi "Baranjske bisernice" (gore lijevo i dolje; 4-31. III. 2011)
* Ljubica Molnar drži predavanje o energetskoj efikasnosti u Belom Manastiru (18. IV. 2011)Ljubica Molnar drži predavanje o energetskoj efikasnosti u Belom Manastiru (18. IV. 2011)

Vanjske veze
------------

***Ljubica Molnar*** na Wikimedijinoj ostavi

* *2010: Izložba "Snovi jedne žene"*[*mrtav link*]
* *2011: Predavanje o energetskoj efikasnosti u našem domu* Arhivirano 2011-05-03 na Wayback Machine-u
* *2011: Ljubica Molnar - jedna od baranjskih bisernica* Arhivirano 2011-05-03 na Wayback Machine-u
**Landwasser** je rijeka na istoku Švicarske duga 30 km, pritoka rijeke Albula.

Karakteristike
--------------

Landwasser se formira sjeverno od Davosa u njegovom predgrađu Davos Dorf (Kanton Graubünden), sutokom četiri potoka Flüelabach, Schiabach, Dorfbach i Dischmabach. Od tamo teče prema jugozapadu do ušća u Albulu (pritoka Rajne), kod sela Alvaneu.

Vijadukt Landwasser
Dobrim dijelom riječne kotline prolazi Raetinska pruga, pa je na više mjesta premošćena vijaduktima.

Najimpresivniji među njima je onaj između Thusisa i St. Moritza, spektakularna građevina, koja je također pomogla da se Raetinsku prugu u julu 2008. uvrsti na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Wasserweg ansaina 06: Landwasser und Viadukt*" (njemački). Berguen Filisur. Pristupljeno 24. 12. 2018. [*mrtav link*]
2. ↑  „*Rhaetian Railways*" (engleski). MySwitzerland. Pristupljeno 24. 12. 2018.

Vanjske veze
------------

***Landwasser*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Landwasser* ()
**Neurogeni šok** vrsta je distributivnog šoka koji nastaje kao posledica smanjenja ili supresije simpatičkog tonusa. Ovaj šok karakteriše se oštećenjem periferne regulacije vazomotornih refleksa krvnih sudova i negativnom inotropnim dejstvom na srčani mišić, zbog teškog cerebralnog (moždanog) oštećenja. Uglavnom nastaje kod neuroloških oboljenja, pre svega nakon povreda glave i kičmene moždine, praćenih teškim oštećenjima i narušenih funkcija centralnog nervnog sistema.

Njegov tok manje je dramatičan od svih drugih oblika distributivnog šoka. Neurološka trauma sama po sebi retko je jedini uzrok teškog, protrahiranog šoka. Zato je u dijagnostici neophodno tragati za ostalim povredama i uzrocima šoknog stanja.

Etiologija
----------

Neurogeni šok najčešće nastaje kod neuroloških bolesti ili kod povreda glave i kičmene moždine usled oštećenja centralnog nervnog sistema.

Patofiziologija
---------------

Mehanizam nastanka neurogenog šoka tumači se oštećenjima periferne regulacije vazomotornih refleksa krvnih sudova i negativnim inotropnim delovanje na srčani mišić zbog teškog oštećenja mozga.

Klinička slika
--------------

Kliničkom slikom neurogenog šoka dominiraju simptomi i znaci vezani uz neurološku simptomatologiju (povreda glave). U simptomatici ovog oblika šoka pored opštih simptoma prisutni su neurološki poremećaji nastali kao posledica neuroloških oboljenja ili češće neurotraume.

Terapija
--------

Kada se postavi dijagnoza pristupa se terapiji, koja se sastoji u oksigenaciji, nadoknadi tečnosti, primeni kateholamina (dopamina) ako je neophodno. Pošto je u početnom statusu ovog šoka normalan volumen tečnosti, reanimaciju treba izvoditi sa posebnim oprezom.

Ako hipotenzija ne reaguje na infuziju tečnosti, ona se može tretirati sa alfaadrenergicčnim lekovima, a prateća bradikardija (usporen rad srca) može se koriagovati atropinom koji treba da blokira preovlađujući uticaj parasimpatikusa. Veoima važno je što pre podići sistolni arterijski pritisak na oko 140 , da bi se obezbedila adekvatna perfuzija moždanog tkiva.

U većina slučajeva neurogeni šok, sa hipotenzijom uspešno se rešava u roku od 24 do 48 sati.

Izvori
------

1. ↑  Lassen NA. *Cerebral blood flow and oxygenconsumption in man*. Physiol Rev 1959;39:183-238.
2. ↑  Guly HR, Bouamra O, Lecky FE. *The incidence of neurogenic shock in patients with isolated spinal cord injury in the emergency department.* Resuscitation (2008) 76, pp. 57–62
3. ↑  Hinshaw LB, Cox BG. *The fundamental mechanisms of shock.* New York, Plenum Press. 1972. pp. 13
4. ↑  Soderstrom CA, McArdle DQ, Ducker TB, etal. *The diagnosis of intra-abdominal injury inpatients with cervical cord trauma.* J Trauma1983;23:1061-1065.
5. ↑  Zipnick RI, Scalea TM, Trooskin SZ, et al. *Hemodynamic responses to penetratingspinal cord injuries.* J Trauma 1993; 35:578-582.
6. ↑  Unterberg AW, Kiening KL, Hartl R, et al. *Multimodal monitoring in patients with head injury: Evaluation of the effects of treatment on cerebral oxygenation.* J Trauma 1997; 42:S32-S37.

Šablon:Portalbar
***Drugarčine*** je jugoslovenski igrani film snimljen 1979. godine u režiji Mića Milošević. Po žanru predstavlja kombinaciju partizanskog filma, komedije i akcije. Radnja je smeštena u Srbiju neposredno posle Drugog svetskog rata, a protagonisti su grupa mladih partizana koja se po povratku sa fronta posvećuje školovanju, nestašlucima, provodu, prvim ljubavima i svemu onome što je morala propustiti u ratu. *Drugarčine* su od tadašnje kritike dobile loše ocene, pri čemu se autorima zameralo "previše komercijalnih sadržaja", odnosno "neozbiljan" pristup "ozbiljnim" temama vezanim uz rat i poratno doba.

Radnja
------

Rat je završen i grupa mladih partizana vraća se u svoj grad da nastavi prekinuto školovanje. Oni sve rade na „svoj način", jer su dovoljno mladi da bi išli u školu i činili nestašluke, ali i dovoljno zreli da bi reagovali na laži i nepravdu. Bučni, spremni na sukobe, oni su problem škole, okladinske organizacije, komande grada... I kad su se već privikli na normalan život, jednog od njih iz zasede ubijaju četnički odmetnici. Drugovi opet oblače uniforme, late se oružja i uspevaju da osvete druga. Kad se još jednom vrate u školu, biće to sa odlukom da i u njoj polože ispit zrelosti.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Milan Gutović | Džinga |
| Beba Lončar | Vera Đurić |
| Dušan Vojnović | Lale |
| Velimir Bata Živojinović | Kosta |
| Ratko Miletić | Žuća |
| Pavle Vuisić | Mika |
| Erol Kadić | Obradović |
| Radmila Živković | Milka |
| Voja Brajović | Novi profesor književnosti Milovan Petrović |
| Danilo Lazović | Aca Džip |
| Gojko Baletić | Kapetan |
| Marko Todorović | Direktor gimnazije |
| Radmila Guteša | Profesorka istorije |
| Predrag Milinković | Vojnik sa prostitutkom |
| Žiža Stojanović | Prostitutka |
| Željka Bašić |  |
| Božidar Pavićević Longa | Profesor književnosti Vlada Jovanović |
| Bogić Bošković |  |
| Vesna Đapić |  |
| Vladan Živković | Vojnik |
| Dragica Novaković |  |

Spoljašnje veze
---------------

* *Drugarčine* na IMDb-u ()