recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**William de St-Calais** (također **Calais**, **Carileph** ili **Carilef**; ? - 1096) bio je srednjovjekovni normanski redovnik, opat samostana Saint-Vincent u Le Mansu (Maine), koji je od 1080. do smrti služio kao biskup Durhama. Na to mjesto ga je imenovao kralj William I Osvajač. Za vrijeme stolovanja St-Calais je zamijenio kanonike sa redovnicima te otpočeo izgradnju Durhamske katedrale. Uz crkvene dužnosti je služio i kao kraljevski komesar zadužen za izradu znamenite Knjige Sudnjeg dana, te kao savjetnik kralja Williama I i njegovog sina i nasljednika Williama II Rufusa. Nakon što je William Rufus 1087. stupio na prijestolje, St-Calais se smatrao njegovim nasljednikom.

Kada je, sljedeće godine kraljev stric Odo od Bayeuxa podigao ustanak, St-Calais je u njemu sudjelovao. Kralj je St-Calaisovo uporište Durham stavio pod opsadu, a nakon gušenja ustanka mu sudio za izdaju. Suđenje su suvremenici opisali u tekstu *De Iniusta Vexacione Willelmi Episcopi Primi*, koji se smatra najstarijim autentičnim opisom procesa pred državnim sudom u historiji Engleske. Nakon suđenja je St-Calaisu dozvoljeno otići u egzil, a zamak Durham je preuzeo kralj. Otišao je u Normandiju gdje je postao glavni savjetnik vojvode Roberta Curthosea, krajevog starijeg brata. Međutim, već 1091. se vratio u Englesku te ponovno stekao kraljevu nakoonost.

Vrlo brzo je ponovno postao glavni kraljev savjetnik. Godine 1093. je pregovarao s opatom Anselmom od Beca povodom kandidature za mjesto nadbiskupa Canterburyja. Godine 1095. je, pak, upravo St-Calais bio glavni kraljev tužitelj na suđenju protiv Anselma, nakon što je Anselm postao nadbiskup. 

St-Calais je tokom stolovanja napunio katedralnu biblioteku s knjigama, a posebno velikim brojem tekstova kanonskog prava. Istakao se i u obrani sjeverne Engleske od škotskih napada. Pred smrt se pomirio s Anselmom, koji ga je došao utješiti i blagosloviti na njegovoj samrtnoj postelji.

Izvori
------

Literatura
----------

* Aird, W. M. (1994). „St Cuthbert, the Scots and the Normans". u: Marjorie Chibnall (editor). *Anglo-Norman Studies XVI: Proceedings of the Battle Conference*. Boydell Press. pp. 1–20. ISBN 0-85115-366-6.
* Browne, (1982). „Bishop William of St. Carilef's Book Donations to Durham Cathedral Priory". *Scriptorium* **XLII** (2): 140–155.
* Offler, H. S. (1960). „William of St Calais". *Transactions of the Architectural and Archaeological Society of Durham and Northumberland* **X**: 258–279. OCLC 183396629.
* Rose, R. K. (1982). „Cumbrian Society and the Anglo-Norman Church". *Studies in Church History* **18**: 119–135. OCLC 1425545.


| Rimokatoličke crkvene titule |
| --- |
| Prethodi:**William Walcher** | **biskup Durhama**1081–1096 | Slijedi:**Ranulf Flambard** |
**Bjelolica utva zviždara** (lat. *Dendrocygna viduata*) je utva zdviždara koja se gnijezdi u Subsaharskoj Africi i velikom dijelu Južne Amerike. Staništa su joj slatkovodna i umjetna jezera s obilnom vegetacijom, gdje se patka hrani sjemenkama i drugom biljnom hranom.

Izgled
------

Duga je oko 40-45 centimetara. Ova patka ima dug kljun crne boje sa sivim vrhom, te dugu glavu i noge. Ima bijelo lice i krunu, te crn stražnji dio glave. Leđa i krila su tamno-smeđe do crne boje sa svjetlim resama, a donji dijelovi su potpuno crni, osim bokova koji su bijelo-štraftasti. Vrat je kestenjaste boje. Stopala su plavkasto-siva. Nema previše izraženog spolnog dimorfizma.

Ponašanje
---------

Staništa su joj slatkovodna i umjetna jezera s obilnom vegetacijom, gdje se patka hrani sjemenkama i drugom biljnom hranom, kao i malim vodenim životinjama. Gnijezda gradi u obalnoj vegetaciji ili u udubljenjima stabala. Ženka polaže osam do dvanaest jaja, koja inkubiraju oba roditelja. Inkubacija traje 28 dana.

Inače je jako društvena ptica, te se na omiljenim mjestima u zoru sjati tisuću ili više jedinki, što je jako impresivno vidjeti. Kao što joj i ime kaže, jako je bučna ptica s čistim zviždućim pozivom sastavljenim od tri tona.

Galerija
--------

* 
* Milwaukee County ZooMilwaukee County Zoo
* Na jednoj nozi, Milwaukee County ZooNa jednoj nozi, Milwaukee County Zoo
* Park ptica JurongPark ptica Jurong

Izvori
------

* *Wildfowl* - Madge i Burn, ISBN 0-7470-2201-1
* T. Bartlett: *Ducks And Geese – A Guide To Management*. The Crowood Press, 2002, ISBN 1-85223-650-7
* Hartmut Kolbe: *Die Entenvögel der Welt*. Ulmer Verlag 1999, ISBN 3-8001-7442-1
**Bjelica** ili **Eskulapova zmija** (*Elaphe longissima* ili *Zamenis longissimus*) najveća je europska zmija.

Ova dugačka i vitka neotrovna zmija izvrsna je penjačica po drveću. U mladosti se hrani gušterima, dok se prehrana odraslih sastoji od glodavaca, krtica i rovki, mladih ptica i jaja koje ubija stezanjem ili gušenjem tako što prvo počne gutati žrtvinu glavu. Ženke u leglo ležu 5-8 jaja u lipnju/srpnju.

Osim naziva bjelica i Eskulapova zmija, mogu se susresti i nazivi obična bjelica, kravosas, smuk ili guž. Samoodrživa kolonija bjelica nastala je u sjevernom Walesu tijekom 1970-ih i održala se do danas. Iako je ova zmija alohtona vrsta u Ujedinjenom Kraljevstvu, ne smatra se štetnom i ne predstavlja nikakvu prijetnju. Malena kolonija postoji u zoološkom parku Welsh Mountain Zoo, a mogu se pronaći i u okolnim vrtovima.

Ova je vrsta također povezana s grčkom mitologijom i poviješću medicine. Prema mitu oko Asklepijeva štapa bila je omotana *Elaphe longissima*. Asklepijev štap ne smije se zamijeniti s Hermesovim štapom (krilati štap s dvije zmije). Ova je vrsta pronađena i na nekim mjestima u Austriji i Njemačkoj gdje su bili podignuti rimski lječilišni hramovi. Uz ovu vrstu ondje je otkriven i par obojenih znakova: amelanizam (albino) i melanizam.

Bjelica se pojavljuje kao medicinski simbol, Asklepijev štap.

Uobičajena je za francusku regiju koja se prostire dolinom Loire, kao i na planinama Bieszczady i Beskidy u Poljskoj. Ipak, prijeti joj izumiranje.

Izvori
------

***Bjelica*** na Wikimedijinoj ostavi

* "IUCN-ov crveni popis ugroženih vrsta Arhivirano 2018-11-07 na Wayback Machine-u". Preuzeto 6. rujna 2008.
**Predsednički izbori u Turskoj** zakazani su za 14. maj 2023. godine zajedno sa parlamentarnim izborima. Birači su na izborima birali predsednika na mandat od pet godina. Predsednik Recep Tayyip Erdoğan pozvao je na održavanje ranijih izbora za 14. maj 2023. godine. Međutim, datum je inicijalno u pitanje doveo katastrofalni potres u Turskoj i Siriji 2023. godine koji je podstakao pozive za odgađanje datuma izbora. Erdoğan je potpisao dekret o održavanju izbora 14. maja 2023. godine 10. marta 2023. Procenjivalo se da će ukupno 64 miliona birača glasati na izborima, 60,9 miliona u Turskoj i 3,2 miliona u inostranstvu. Kako nijedan od kandidata nije uspeo osvojiti 50 % + 1 glas, po prvi puta u istoriji Turske predsednički izbori doveli su i do organizovanja drugog kruga između dva vodeća kandidata.

Kontektst
---------

Prethodni opšti izbori održani su 24. juna 2018. godine. Izbori su obeležili prelaz zemlje iz parlamentarnog sistema u predsednički, što su usko birači službeno i potvrdili u kontroverznom ustavnom referendumu iz 2017. godine. Ti su izbori rezultirali pobedom aktualnog predsednika Erdoğana, koji se na toj funkciji nalazi od 2014. godine, a vodeći je političar u zemlji od 2003. kada je postao premijer Turske. U međuvremenu, vladajuća Stranka pravde i razvoja (AKP) prvi je put od juna 2015. godine izgubila apsolutnu većinu u Velikoj narodnoj skupštini Turske, prisiljavajući je da se osloni na koalicijskog partnera, nacionalistički Stranku nacionalog pokreta (MHP) Devleta Bahçelija.
Za istoimenog hrvatskog bana, v. Pribina (ban).
Spomenik knezu Pribini u Nitri
Kneževina Nitra u vreme Pribine
Kneževina Donja Panonija u vreme Pribine
**Pribina** je bio zapadnoslovenski (slovački) knez iz sredine IX veka, koji je upravljao nitranskom (825—833) i blatenskom kneževinom (840—861). Podigao je 828. godine u Nitri prvu crkvu među Zapadnim i Istočnim Slovenima, da bi kasnije i sam prešao u hrišćanstvo, zbog čega se smatra jednim od začetnika hristijanizacije Zapadnih Slovena.

Život
-----

Podaci o njegovoj vladavini su veoma oskudni, ali je izvesno da je tokom svoje Nitranskom kneževinom pored crkava, podigao i čitav niz utvrđenja. Njegov sukob sa moravskim knezom Mojmirom I (830—846) se 833. godine okončao njegovim porazom i on biva primoran da sa porodicom napusti zemlju, dok Mojmir spaja dve kneževine i stvara Veliku Moravsku.

Pribina se sklonio kod Franaka i po nalogu kralja Ludviga I (817—876) biva pokršten, nakon čega mu 840. godine biva dodeljen na upravu posed oko reke Zale u današnjoj Mađarskoj. Na tom prostoru on podiže čitav niz utvrđenja i crkava, a svoju prestonicu smešta u Blatenski kastel, na obali Blatnog jezera. Kralj Ludvig 12.10.848. godine pretvara njegove posede odnosno Blatensku kneževinu u nasledno leno Pribinine porodice.

Knez Pribina je poginuo 861. godine u borbama sa velikomoravskim knezom Rastislavom (846—870), kao franački vazal, a na prestolu ga nasleđuje njegov sin Kocelj (861—872).

Povezano
--------

* Nitranska kneževina
* Blatenska kneževina
* Kocelj (861—872)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**?** | **Nitranski knez825 - 833** | Nasljednik:**Nema** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Nema** | **Blatenski knez840 - 861** | Nasljednik:**Kocelj** |

***Pribina*** na Wikimedijinoj ostavi
Trojica poglavica Piegana
**Piegan** (Peigan, Piikani) /od pikuni =  *'badly tanned robes'* /, jedno od tri plemena konfederaije Blackfoot ili Siksika koje je živjelo na prerijama na granici Montane i Alberte. Prema Grinnellu sastojali su se od bandi: Ahahpitape, Ahkaiyikokakiniks, Apikaiyiks, Esksinaitupiks, Inuksikahkopwaiks, Inuksiks, Ipoksimaiks, Kahmitaiks, Kiyis, Kutaiimiks, Kutaisotsiman, Miahwahpitsiks, Miawkinaiyiks, Mokumiks, Motahtosiks, Motwainaiks, Nitakoskitsipupiks, Nitawyiks, Nitikskiks, Nitotsiksisstaniks, Sikokitsimiks, Sikopoksimaiks, Sikutsipumaiks i Tsiniksistsoyiks. Hayden (1862) navodi i bandu Susksoyiks. 

Piegani su bili pravo prerijsko pleme koje je živjelo gotovo isključivo od bizona. Uništenjem ove životinje mnogi su pomrli od gladi.

Godine 1858. broj Piegana u SAD-u iznosio je 3,700. Hayden tri godine kasnije procjenjuje da ih ima oko 2,520. Godine 1906. bilo ih je 2,072 na agenciji Blackfoot u Montani i 493 na agenciji Piegan u Alberti, Kanada. U Kanadi se danas nazivaju Northern Piikani a u Montani Southern Peigan.

Vanjske poveznice
-----------------

* Indian Tribe History Arhivirano 2006-10-18 na Wayback Machine-u
* Piikani
**Vrmac** je planina i poluostrvo u Crnoj Gori iznad Boke kotorske. Njen najveći vrh je Sveti Ilija visok 766 metara. Ostali vrhovi su Velji vrh (712), Čisti vrh (616), Popova Glava (584) i Sveti Vid (440).

Vrmac je nastavak planine Lovćen. Poluostrvo Vrmac se nalazi između Kotorskog i Tivatskog zaliva. Prema zapadu, Vrmac se spušta ka prolazu Verige, širokom oko 300 m, koji ga odvaja od Devesinjskog poluostrva sa druge strane Boke kotorske. Poluostrvo je načinjeno od fliša podložnog eroziji i koji je kontrast obližnjem kraškom terenu. Strme padine otežavaju rast naselja. Vegetacijom Vrmca dominira makija.

Vrmac je u prošlosti je imao veliki strategijski značaj jer je upravo kroz Verige prolazila granica između Osmanskog carstva i Mletačke republike, pa tako i danas postoje tragovi fortifikacijskih objekata, podignutih radi odbrane granica.

Poluostrvo Vrmac je rijetko naseljeno. Na obalama su gradići Tivat, Kotor, Lepetani, Stoliv i Prčanj, a unutar poluostrva su sela Gornja i Donja Lastva. Kroz Vrmac je prokopan tunel, dugačak 1.637 metara koji povezuje Kotor sa Jadranskom magistralom i ostatkom Crne Gore.
**Berkel** je rijeka u Njemačkoj i Nizozemskoj duga 115 km pritoka IJssela.

Hidrologija i historija
-----------------------

Berkel izvire kod Billerbecka u Njemačkoj saveznoj državi Sjeverna Rajna-Vestfalija, oko 22 km zapadno od Münstera. 
Odatle teče prema zapadu nekih 70 km, preko gradova; Coesfeld, Gescher, Stadtlohna i Vreden do Nizozemske, gdje nekoliko stotina metara formira nizozemsko - njemačku granicu.

Kroz Nizozemsku protiče preko gradova Eibergen, Borculo, Lochem do Zutphena gdje ima ušće u rukavac Rajne IJssel.

Tokom 20. vijeka korito rijeke je ispravljano, obzidavano, a po gradovima i natkrivano, tako da je 1970 bio jedna od zagađenijih rijeka, danas je situacija znatno bolja.

Porječje rijeke prostire se po površini od 792 km² po Njemačkoj saveznoj državi Sjeverna Rajna-Vestfalija i nizozemskoj provinciji Gelderland.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Die Berkel - ein Fluss „taucht" wieder auf*" (njemački). Westfaelische Hanse. Pristupljeno 06.11.2022.
2. ↑  „*Flussgebietseinheit Rhein / Teileinzugsgebiet Issel*" (njemački). Archive (Flussgebiete NRW). Arhivirano iz originala na datum 2016-03-04. Pristupljeno 06.11.2022.

Vanjske veze
------------

***Berkel*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Die Berkel – ein Fluss „taucht" wieder auf* (`de`)
**Univerzitet u Debrecenu** (mađarski: ) je mađarski javni univerzitet čije je sedište u Debrecenu. Univerzitet je najstarija institucija visokog obrazovanja u Mađarskoj sa neprekinutim djelovanjem još od 1538. godine. Univerzitet je snažno fokusiran i na međunarodnu mobilnost pa je još 1986. uveo studij medicine na engleskom jeziku dok su danas brojni programi u cijelosti ili dijelom dostupni i na stranim jezicima. Oko 6000 stranih studenata obrazuje se na Univerzitetu u Debrecenu dok institucija vodi i izdvojeni kampus za osnovne medicinske studije u Južnoj Koreji.

Istorija
--------

Istorija Debrecenskog univerziteta započela je 1538. godine osnivanjem Kalvinističkog fakulteta u Debrecenu. Tijekom vijekova svog postojanja fakultet je postao jedna od ključnih institucija visokog obrazovanja u Mađarskoj. Početkom 20. vijeka fakultet je pretvoren u univerzitet, ali je institucija i dalje zadržala bliske veze i suradnju sa sada neovisnim Reformiranim teološkim fakultetom u Debrecinu današnjeg Kalvinističkog univerziteta. Godine 1908. osnovana je Kalvinistička akademija za humanističke nauke, a 1912. osnovan je i Mađarski kraljevski univerzitet. Univerzitet je bio podijeljen na teološki, pravni i umjetnički fakultet te na medicinsku školu. Nastava je započela 1914. godine u starim zgradama Kalvinističkog univerziteta u Debrecenu. 1921. godine univerzitet je ponio ime Istvána Tisze, bivšeg mađarskog premijera, dok je 1932. dovršena i glavna zgrada kao najveća zgrada u gradu projektirana u eklektičnom i neobaroknom stilu. U periodu komunizma univerzitet je doživio značajnije promjene izdvajanjem Kalvinističkog teološkog fakulteta, ukidanjem programa studija zapadnih jezika do 1956. i izdvajanjem Medicinskog fakulteta u zasebnu instituciju (sve do 2000. godine). 1952. godine Filozofski i Fakultet prirodnih znanosti mijenjaju naziv u Univerzitet Lajoš Košut koje će zadržati do 2000. godine.

Izvori
------

Vidi još
--------

* Lista univerziteta u Mađarskoj

Spoljašnje veze
---------------

* (`hu`) Debreceni Egyetem
**Vojko Obersnel** (Rijeka, 25. 3. 1957. — ) je hrvatski socijaldemokratski političar koji se od 2000. godine nalazi na položaju gradonačelnika Rijeke,2021 godine gradonačelnik grada Rijeke postaje Marko Filipović

Životopis
---------

Diplomirao je 1980. godine na Prirodoslovno matematičkom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu. Završio je poslijediplomski studij medicinske genetike na Medicinskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu, te poslijediplomski studij prirodnih znanosti na Prirodoslovno matematičkom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu, čime je stekao titulu magistra prirodnih znanosti.

Od 1997. do 2000. godine Obersnel je član Poglavarstva grada Rijeke, pročelnik Odjela gradske uprave za zdravstvo i socijalnu skrb te koordinator projekta "Rijeka zdravi grad" (Rijeka je 1998. ušla u Europsku mrežu zdravih gradova koju čini četrdesetak gradova). Gradonačelnik je grada Rijeke od 2000. godine. Obnaša i dužnost predsjednika Udruge gradova RH.

Obersnel je član SDP-a od 1990. godine, a trenutno je član Predsjedništva stranke. Godine 2009. je na lokalnim izborima - prvima na kojima su se gradonačelnici birali neposredno - izabran u prvom krugu s preko 60 % glasova.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica
* Vojko Obersnel na Twitteru
**Biskatronge** (Biscatronge, Plañidores, Pleureurs, Weepers), indijansko pleme koje je u drugoj polovici 17. stoljeća živjelo negdje u Teksasu, sjeverno ili sjeveroistočno od zaljeva Matagorda, možda između rijeka Brazos i Colorado. Spominje ih jedino Anastase Douay koji je učestvovao u La Saleovoj ekspediciji 1685 ili 1686. 

Biskatronge se ne mogu identificirati ni sa jednim plemenom iz putovanja ekspedicije Henria Joutelaa, dok ih A. S. Gatschet, bez valjanog razloga identificira sa Coco Indijancima, jednim plemenom iz skupine Karankawa.

Naziv *plakači*, dali su im ga ljudi La saleove ekspedicije, objašnjava se njihovim običajem da bi strane putnike iz daleka dočekali s plačem, mislivši pri tom kako je i njihovim najmilijima koji su na dalekom putu, i kojima tek predstoji povratak.

Izvori
------

1. ↑  Biskatronge Indians

Literatura
----------

* Isaac Joslin Cox, ed. The Journeys of René Robert Cavelier, Sieur de La Salle (2 vols. New York: Barnes, 1905; 2d ed. New York: Allerton, 1922).
* Albert S. Gatschet, The Karankawa Indians, the Coast People of Texas (Cambridge, Massachusetts: Peabody Museum of American Archaeology and Ethnology, 1891).
* Frederick Webb Hodge, ed. Handbook of American Indians North of Mexico (2 vols. Washington: GPO, 1907, 1910; rpt. New York: Pageant, 1959).
* John Gilmary Shea, Discovery and Exploration of the Mississippi Valley (New York: Redfield, 1852).

Vanjske poveznice
-----------------

* A New Discovery of a Vast Country in America
**Pribude** su naselje u općini Muć, u Splitsko-dalmatinskoj županiji.

Zemljopis
---------

Naselje se nalazi sjeveroistočno od Crivca.

Ime
---

Etimologija ekonima Pribude je nejasna. Na zemljovidu Dalmacije iz 1689. Pribude se zabilježene kao "Bribad", što je posljedica činjenice da ja zemljovid izradio stranac koji nije poznavao hrvatski jezik.

U Hrvatskoj postoji i naselje Pribudić pokraj Gračaca, kojeg je naziv najvjerojatnije nastao od prezimena Pribudić. To je pak prezime zabilježeno u venecijanskom zemljišniku iz 1711. godine u Labinu Dalmatinskom pokraj Trogira. U jednom dokumentu od 30. studenog 1762. godine spominje se Nikola Pribudić iz Labina.

Nije jasno je li prezime nastalo od Pribude ili su Pribude nastale od prezimena Pribudić.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Izvori
------

1. ↑  Hrvatski poštanski brojevi
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

* Pribude

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Pribude** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Muć |
| --- |
| Bračević • Crivac • Donje Ogorje • Donje Postinje • Donji Muć • Gizdavac • Gornje Ogorje • Gornje Postinje • Gornji Muć • Mala Milešina • Neorić • Pribude • Radunić • Ramljane • Sutina • Velika Milešina • Zelovo |
**Zalaegerszeg** (njemački: *Egersee*, hrvatski: *Jegersek*, slovenski: *Jageršek*) je grad na zapadu Mađarske od 58,959 stanovnika

Zalaegerszeg je administrativni centar Županije Zala.

Geografske karakteristike
-------------------------

Zalaegerszeg leži duž desne obale rijeke Zale.

Historija
---------

Zalaegerszeg je prvi put dokumentiran 1247. njegovo ime nastalo je kao sintagma, a značilo je da je mjesto u uglu - **szeg** rijeke **Zale** koje je obraslo johinim stablima - **eger**.

Između 16. - 17. vijeka bio je pogranična utvrda za Austrijsko-turskih ratova, koju 
Osmanlije nikad nisu zauzele.

Kad su Osmanlije 1600. zauzele Kanižu, kapetan obrane regije Dunántúl (Prekodunavlje) preselio je svoju 
rezidenciju u Zalaegerszeg i podigao zamak, od kog su ostali samo temelji.

Zalaegerszeg je nekoliko puta promjenio svoje gospodare, od 15. vijeka njime vladaju vespremski biskupi, a od 1777. biskupi od Szombathelya. Iz relativno malog trgovišta izrastao je u grad kad su zbog 
osmanlijskih napada biskupi preselili tu svoju rezidencijju.

Kad je 1730. proglašen županijskom prijestolnicom bio je još uvijek malo trgovište.

Zalaegerszeg je 1885. dobio status grada i pravo na vlastitu skupštinu.

Grad se tokom 19. - 20. vijeka stopio sa 17 okolnih sela; Gébárt, Andráshida (ranije Lovászi), Ola, Pózva, Bekeháza, Vorhota, Csács, Bozsok, Besenyő, Ságod, Neszele, Ebergény, Bazita, Botfa, Kaszaháza, Apátfa, Erzsébethegy.

Privreda
--------

Zalaegerszeg od industrije ima tvornicu namještaja, keramičkih pločica, odjeće i mesnih konzervi.

Znamenitosti
------------

Najveće atrakcije grada su Muzej Göcsej, poznat po svojoj velikoj etnografskoj zbirci, barokna parohijska crkva 
sa dva zvonika (1750. - 60.) i palača županijske skupštine (1761.- 77).

Pored grada uz obale rijeke Zale leži etno selo - Göcsej, sa preko 30 drvenih 
kuća i vodenicom.

Pobratimski gradovi
-------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Ukrajina, Herson
* Bugarska, Dobrič
* Italija, Gorizia
* Austrija, Klagenfurt
* Poljska, Krosno
 | * Njemačka, Kusel
* Slovenija, Lendava
* Njemačka, Marl
* Rusija, Surgut
 | * Rumunjska, Târgu Mureş
* Hrvatska, Varaždin
* Finska, Varkaus
* BiH, Zenica
 |

Galerija slika
--------------

* Centar gradaCentar grada
* SinagogaSinagoga
* Centralni trg iz zrakaCentralni trg iz zraka
* Muzej GöcsejMuzej Göcsej

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Major Cities & Towns" (engleski). City population. Pristupljeno 24. 04. 2016.
2. 1 2 3 4 5  „*Zalaegerszeg, Hungary*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 04. 2016.
3. 1 2 3 4 5  „*The history of Zalaegerszeg*" (engleski). City of Zalaegerszeg. Pristupljeno 24. 04. 2016.

Vanjske veze
------------

***Zalaegerszeg*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Zalaegerszega* (`hu`)
* *Zalaegerszeg* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Zastava plemena
**Cherokee Shawnee** (prije Loyal Shawnee), jedna od tri glavne skupine Shawnee Indijanaca, nastanjenih danas u Oklahomi pod imenom *Shawnee Tribe*. Ime Lojalni Šoni (Loyal Shawnee), dobili su tijekom građanskog rata zbog služenja na strani unije protiv južnjačke konfederacije. Njihovi preci iz Ohaja (Ohio) u Kansas odlaze u kolovozu 1831. gdje su smješteni na rezervat od 1.6 mijuna akera, utemeljenom za Missouri ili Black Bob Shawnee, od kojega je do 1854. ostalo svega 200.000. Sredinom 1840.-tih mnogi se pridružuju Absentee Shawneejima na rijeci Canadian na Indijanskom teritoriju (Oklahoma). 

Kansas koje je 1861. stekao državnost, demantira da su sva plemena iz Kansasa preseljena u Oklahomu, jer su Indijanci dijelove rezervata prodavali bijelim pridošlicama *gladnima zemlje*. U Oklahomi će 1869. po ugovoru s Cherokeema 722 Lojalnih Šonija dobiti ista građanska prava kao i Cherokee. Godine 1871. mnogi se naseljavaju u okruzima Craig i Rogers. Bez ikakve vlastite političke organizacije izgubit će identitet i postat poznati kao Cherokee Shawnee. Njihova populacija 2003 iznosi 1.290 .

Ostala dva Shawnee plemena su Absentee Shawnee i Eastern Shawnee.

Izvori
------

1. ↑  „Shawnee Tribe (Loyal Shawnee)". Arhivirano iz originala na datum 2009-05-16. Pristupljeno 2014-08-06.
**Chiquimula** (španjolski: *Departamento de Chiquimula*) je jedan od 22 departmana na koji je Gvatemala administrativno podjeljena.

Karakteristike
--------------

Chiquimula se prostire na istoku zemlje, po planinama Masiva Sierra Madre de Chiapas, udaljena oko 168 km od glavnog grada Ciudad Guatemale.

Sa sjevera graniči sa Departmanom Zacapa, na istoku sa Hondurasom, na jugu sa Salvadorom i 
Departmanom Jutiapa i sa zapada sa Departmanom Jalapa.

Departman ima površinu od 2,376 km², na kojoj je 2020. živilo 453,449 stanovnika.

Administrativni centar departmana je grad Chiquimula koji ima 111,505 stanovnika

Administrativna podjela
-----------------------

Departman Chiquimula je osnovan 1825. danas je podjeljen na 11 općina (španjolski: *municipalities*), to su; Chiquimula, Jocotán, Esquipulas, Camotán, Quezaltepeque, Olopa, Ipala, San Juan Ermita, Concepción Las Minas, San Jacinto i San José la Arada.

Historija
---------

Prije dolaska španjolskih konkvistadora u 16. vijeku, to je bila domovina majanskog plemena Chortí. 
Za Generalne kapetanije Gvatemala teritorij te pokrajine teritorij bio je puno veći, jer je uključivao i dio Hondurasa i Salvadora.

Izvori
------

1. 1 2  „*Chiquimula Department*" (engleski). City population. Pristupljeno 12.3.2023.
2. 1 2 3 4  „*Departamento de Chiquimula, Guatemala*" (španjolski). Aprende Guatemala. Pristupljeno 12.3.2023.
3. ↑  „*Chiquimula in Chiquimula*" (engleski). City population. Pristupljeno 12.3.2023.

Vanjske veze
------------

***Chiquimula (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Chiquimula* (`es`)

 p • r • u  **Departmani Gvatemale** 

Zastava GvatemaleZastava Gvatemale
Alta Verapaz • Baja Verapaz • Chimaltenango • Chiquimula • El Petén • El Progreso • El Quiché • Escuintla • Guatemala • Huehuetenango • Izabal

Jalapa • Jutiapa • Quetzaltenango • Retalhuleu • Sacatepéquez • San Marcos • Santa Rosa • Sololá • Suchitepéquez • Totonicapán • Zacapa  




|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
the two atropisomers of 6,6’-dinitro-2,2’-diphenic acidthe two atropisomers of 6,6’-dinitro-2,2’-diphenic acid
**Atropizomeri** su stereoizomeri koji su posledica otežane rotacije oko jednostruke veze. Kod njih je sterna barijera rotacije dovoljno visoka da omogući izolaciju konformera. Reč atropizomer je izvedena iz grč. *a* sa zanačenjem *ne*, i grč. *tropos* - *okretanje*. Ovo ime je formirao Kuhn 1933. **Atropizomerizam** privi put detektovao Kristi 1922. kod 6,6’-dinitro-2,2’-difenilne kiseline. 

Po jednoj definiciji atropizomeri su konformeri koji prelaze jedan u drugi sa poluživotom dužim od 1000 sekundi na datoj temperaturi. Atropizomeri su klasa jedinjenja koja manifestuje aksijalnu hiralnost. Oni se razlikuju od drugih hiralnih jedinjenja po tome što su oni u termičkoj ravnoteži, dok druge forme hiralne izomerizacije imaju čisto strukturnu osnovu.

Najvažnija klasa atropizomera su biarili poput *difenilne kiseline*, koji su derivati bifenila sa kompletnim setom orto supstituenata. Drugi su dimeri naftalenskih derivata kao što je 1,1'-bi-2-naftol. Slično tome, sistemi alifatičnih prstena kao što su cikloheksani vezani jednostrukom vezom mogu da manifestuju atropizomerizam ukoliko su prisutni masivni supstituenti.

Primeri prirodnih atropizomera su vankomicin i nifolon, koji su nađeni u korenima *Kniphofia Foliosa* iz familije *Asphodelaceae*. 

knipholone

Literatura
----------

* Ernest L. Eliel, Samuel H. Wilen (1994). *Stereochemistry of Organic Compounds* (1 izd.). Wiley, John & Sons, Incorporated. ISBN 0471016705.
* Ernest L. Eliel, Samuel H. Wilen, Michael P. Doyle (29. 3. 2001.). *Basic Organic Stereochemistry*. Wiley-Interscience. ISBN 0471374997.
* Kurt Martin Mislow Kurt Mislow (15. 1. 2003.). *Introduction to Stereochemistry*. Dover Publications. ISBN 0486425304.
* D. Nasipuri (1994). *Stereochemistry of Organic Compounds: Principles and Applications* (2 edition izd.). South Asia Books. ISBN 8122405703.
* Kuhn R (1933). „Molekulare asymmetrie". *Stereochemie*. Frendenberg, K. Ed.; Franz Deutike. str. 803.
**Bijeli Elster** ili **Weisse Elster** (njemački: , češki: ) je 257 km duga rijeka u centralnoj Evropi, koja predstavlja desnu pritoku rijeke Saale. Izvor joj je u najzapadnijem dijelu Češke Republike, kraj Aša. Nakon nekoliko kilometara toka prelazi u Njemačku, gdje teče kroz pokrajine Saksoniju, Tiringiju i Saksoniju-Anhalt. 

Ime je dobila po drevnoj slavenskoj riječi "alstrawa" (za "ubrzanje"), iako na njemačkom "elster" znači "svraka". Ime "Bijeli" je dobila kako bi se razlikovala od Crnog Elstera koji teče kroz Lužicu. Gradovi kroz koje teče su Plauen, Greiz, Gera, Zeitz, Pegau i Leipzig. U Saale se ulijeva kod Halle.

Poznata je po velikom stradanju francuske vojske u Napoleonskim ratovima u jesen 1813. kada je tamo poginuo Józef Antoni Poniatowski.

Veze
----

* Crni Elster

Izvori
------

1. ↑  *The "White Elster" river* Arhivirano 2011-09-27 na Wayback Machine-u at www.germany-tourism.co.uk
2. ↑  *White Elster* from National Geospatial-Intelligence Agency, Bethesda, MD, USA. Accessed on 16 Jan 2011.

***Weisse Elster*** na Wikimedijinoj ostavi
**Planckovo vrijeme** je fizikalna konstanta, sa oznakom *tP*, a to je jedinica vremena, a to je vrijeme koje svjetlost treba preći, u vakuumu, udaljenost od Planckove duljine. Ime je dobila po Maxu Plancku, koji ju je prvi predložio. 

Planckovo vrijeme se određuje kao:

{\displaystyle t\_{P}\equiv {\sqrt {\frac {\hbar G}{c^{5}}}}\approx 5.39124(27)\times 10^{-44}{\mbox{ s}}}
gdje je: *{\displaystyle \hbar =h/2\pi }* - reducirana Planckova konstanta, *G* - gravitacijska konstanta, *c* – brzina svjetlosti u vakuumu. Dvije brojke u zagradama prestavljaju standardnu grešku.

Fizikalni značaj
----------------

Planckovo vrijeme dolazi iz područja matematičke fizike i dimenzionalne analize, koja proučava mjerne jedinice i fizikalne konstante. Planckovo vrijeme je jedinstvena kombinacija gravitacijske konstante *G*, brzine svjetlosti *c* i Planckove konstante *h*. Planckova duljina bi imala vrijednost, kada bi bila poznata teorija kvantne gravitacije, ali još uvijek je za nas to nepoznanica. Uglavnom, to je vrijeme ispod kojeg se ne može više mjeriti.

Izvori
------

1. ↑  "Big Bang models back to Planck time", Georgia State University, 2005.
2. ↑  CODATA Value: Planck Time – The NIST Reference on Constants, Units, and Uncertainty.
3. ↑   "Planck Time", COSMOS - The SAO Encyclopedia of Astronomy, Swinburne University
**Avesnes** je bila porodična dinastija čiji su članovi vladali kao grofovi Hainautom, Holandijom i Zeelandom od 1299. do 1354. godine.

Historija
---------

Porodica Avesnes vuče porijeklo iz Avesnesa pored Maubeugea.
Prvi poznati član bio je Jacob grof od Avesnesa i Condea, koji je poginuo 1191. u Trećem križarskom ratu pored Arsufa u Palestini.

Njegov sin - Bouchard (oko 1170.-1244), školovao se za svećenika čak je i zaređen kao đakon, ali se 1212. oženio sa drugu kćer cara Latinskog Carstva Balduina VI - Margaretu od Konstantinopola.
Sa njom je izrodio troje djece nakon što je njegov brak proglasio ništavnim papa Inocent III - 1215.

Zbog tog je 1219. podpao je pod utjecaj svoje šogorice Johanne od Konstantinopola, grofice u Flandriji i Hainautu, koja mu je obećala pomoći ako ode u Rim i ishodi poništenje njezina braka. Dok je bio na putu njegova supruga se ponovno udala 1223. za Willema Dampierra. U tom braku rođeno je nekoliko djece, što je kasnije dovelo do borbi između Avesnesa i Dinastije Dampierre za nasljeđe na Flandriju i Hainaut.

Pravi osnivač te dinastije bio je Bouchardov sin Jan I (1218.-1257), kome je isprva bio osporavan grofovski tron na Hainaut i Flandriju jer je bastard. Nakon svađa i borbi sa majkom i polubraćom Dampierres arbitražom francuskog kralja Louisa IX dobio je 1246. pravo na Grofoviju Hainaut i titulu grofa.

Njegov sin Jan II (1247. - 1304. vladao je kao grof Hainautom od 1280. do 1304. a od 1299. do 1304. i Holandijom i Zeelandom.
Nasljedio ga je sin Willem III (1304. - 1337.), a njega njegov sin Willem IV (1337. - 1345.)

Posljedna grofica iz te dinastije bila je Margaretha (1345. - 1349.).

Povezano
--------

* Holandski grofovi

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Huis van Avesnes*" (nizozemski). Ensie. Pristupljeno 9.11.2022.
2. ↑   „John II count of Hainaut and Holland" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 9.11.2022.
3. ↑  „*The Netherlands / Low Countries / Holland*" (engleski). History Files. Pristupljeno 9.11.2022.

Vanjske veze
------------

***Avesnes (dinastija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Family Tree* (`en`)
Most iznad rijeke Tyne u gradu Newcastle upon Tyne
**Tyne** je rijeka u sjeveroistočnoj Engleskoj. Nastaje spajanjem dviju rijeka - North (Sjeverni) i South (Južni) Tyne. One se spajaju kraj Warden Rock, u blizini Hexhama u grofoviji Northumberland. Ušća se nazivaju "Susret voda".

Rijeka North Tyne izvire na granici sa Škotskom, sjeverno od Kielder Watera. Prije nego što dođe u Hexam teče kroz šumu Kielder Forest i selo Bellingham.

Rijeka South Tyne izvire u Alston Mooru u Cumbriji. Potom teče kroz gradove Haltwhistle i Haydon Bridge u dolini koja se naziva Tyne Gap (Prolaz Tyne). Sjeverno od doline Tynea je smješten Hadrijanov zid. Izvor rijeke Tyne Južna jke vrlo blizu izvora rijeke dvije druge važne rijeke na industrijskom sjeveroistoku Engleske - River Tees i River Wear. Dolina South Tyne spada u Područje iznimne prirodne ljepote North Pennines (AONB). To je je drugo po veličini područje izuzetne prirodne ljepote u Engleskoj i Walesu.

Spoljašnje veze
---------------

* Bridges On The Tyne
**Vijetnamski jezik,**  (ISO 639-3: vie Arhivirano 2009-08-25 na Wayback Machine-u; *tiếng Việt*, ili manje često *Việt ngữ*) je jezik formalno znan prije Francuske kolonizacije kao **anamski** (po francuskom protektoratu Annamu, vijetnamski *An Nam*), sa službenim i nacionalnim statusom u Vijetnamu. Materinski je jezik Vijetnamcima (*người Việt* ili *người Kinh*), koji čine oko 86% populacije u Vijetnamu, te oko tri milijuna Vijetnamaca, koji žive u Sjedinjenim Američkim Državama. Govori se i kao drugi jezik kod nekih vijetnamskih etničkih grupa. Svrstava se u Austroazijsku grupu jezika, s mnogo govornika. Mnoštvo riječi iz jezika pripada kineskom jeziku, a neke su riječi čak uzete iz jezika kakvi se govore u Europi, najviše iz latinskog i grčkog, a izvorno se pišu pomoću kineskih znakova i pisma. Jezik se također rabi u Kambodži, Francuskoj, Australiji i Kanadi. 70-73 milijuna ljudi vijetnamski govori kao materinski, a kao strani ukupno 80 milijuna. Vijetnamski jezik danas koristi latinično pismo, s aditivnim dijakriticima i 5 tonova (bez nemarkiranog tona, vidi dolje), koji se dodatno koriste, i, osim toga, vijetnamski jezik trenutno nema službenog regulatora. *Quốc Ngữ* ("nacionalno pismo") je naziv za službeno pismo vijetnamskog jezika. 

Kao i ostali nacionalni jezici etničkih grupa, vijetnamski jezik govori se službeno u Vijetnamu, ali i kod etničkih manjina. Govori se i izvan Vijetnama, najviše u SAD-u, gdje se nalazi više od milijuna govornika, ponajviše u Teksasu, Arkansasu, Louisiani i Kaliforniji. U Australiji se nalazi nešto preko 600.000 govornika.

Prema Ethnologueu, vijetnamski se također govori u Kini, Obali Bjelokosti, Finskoj, Njemačkoj, Laosu, Martiniku, u Nizozemskoj, Novoj Kaledoniji, Norveškoj, u Filipinima, Poljskoj, Rusiji, Danskoj, Švedskoj, Senegalu, Tajlandu, Ujedinjenom Kraljevstvu, Japanu, Koreji i Vanuatuu. Glasovi vijetnamskog jezika su:

a [a]

ă [a]

â [ʌ]

b [b]

c [k]

ch [c]

d [z], [j]

đ [d]

e [ɛ]

ê [e]

g [g/ɣ]

(gh [g/ɣ])

h [h]

i [i]

k [k]

kh [x]

l [l]

m [m]

n [n]

ng [ŋ]

(ngh [ŋ])

nh [ɲ]

o [ɔ]

ô [o]

ơ [ɤ]

p [p]

ph [f]

qu [kw]

r [z], [ɾ]

s [s], [ʂ]

t [t]

th [tʰ]

tr [tʂ], [tɾ]

u [u]

ư [ɯ]

v [v], [j]

x [s]

y [i]

Osim ovih glasova vijetnamske abecede, postoje još i tonovi (plus nemarkirani ton), kojih ima 6 (s nemarkiranim tonom), a to su á, à, ã, ả i ạ.

Vanjske veze
------------

***Vijetnamski jezik*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) Ethnologue
Ovo je članak o kineskom pištolju.  Za automobil, v. Bugatti Type 51.  

**Type 54** (trad. kin. 54式手槍;; pojed. kin. 54式手枪) je kineska kopija sovjetskog pištolja Tokarev TT-33. Postoje i inačice Type 54 pištolja kao što su **Type 51**, **M20**, **TU-90** i **Model 213**.

Povijest
--------

Type 54 je uveden u službu 1951. godine te se proizvodio u Shenyangu u *Tvornici 66* kao poboljšana inačica modela Type 51 (također kopija Tokareva) koristeći ruske i kineske dijelove nakon Korejskog rata. 1954. nakon što je proizvedeno oko 250.000 pištolja, naziv pištolja je promijenjen u Type 54 te koristi isključivo dijelove domaće proizvodnje. Ovaj model je koristio streljivo kalibra 7.62x25mm Tokarev dok su neke inačice dizajnirane za korištenje streljiva 9x19mm Parabellum.

Iako je u kineskoj vojsci QSZ-92 (Type 92) zamijenio zastarjeli Type 54, pištolj je ostao u službi nekih dijelova kineskih oružanih snaga kao što su narodna policija i neke trupe kineske narodnooslobodilačke vojske.

Type 54 je u Kini u kolokvijalnim razgovorima poznat pod nadimkom "Crna zvijezda" (trad. kin. 黑星手槍;; pojed. kin. 黑星手枪).

Inačice
-------

Norinco, kineska nacionalna industrija oružja, za potrebe komercijalnog tržišta još proizvodi Type 54 koji koristi streljivo kalibra 9x19mm Parabellum (poznat i kao **Model 213**) kao i izvorno streljivo 7.62x25mm Tokarev. Pištolj ima sigurnosnu kočnicu za razliku od sovjetskog izvornika.

Pištolje koji su u trenutnoj proizvodnji nisu dostupni na tržištu SAD-a zbog uvoznih zabrana na kinesko vatreno oružje. Dostupni je tek Model 213 koji je uvezen u zemlju tijekom 1980-ih i 1990-ih prije stupanja embarga na kinesko oružje.

Norinco je proizvodio i model **M20**. Riječ je o inačici pištolja Type 54 ali bez tvorničkih oznaka kako bi se prikrilo podrijetlo oružja. Mnogi od tih pištolja su davani sjevernovijetnamskim snagama tijekom Vijetnamskog rata.

**TU-90** (poznat i kao NP-10 ili Model 213-B) je poboljšana inačica Modela 213 te je sličan egipatskom pištolju **Tokagypt** iz 1960-ih. Proizveden je prvenstveno od kovanog čelika a bočne strane rukohvata su od rebraste gume.

Korisnici
---------

### Postojeći korisnici

* Kina
* Bangladeš
* Vijetnam: vijetnamska vojska.

### Bivši korisnici

* Sjeverni Vijetnam

Izvori
------

1. ↑  Type 54 7.62mm and Series 213 9mm self loading pistols - China
2. ↑  BD Military.com[*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* Sinodefence.com
* NISAT.org Arhivirano 2008-08-02 na Wayback Machine-u
**Predsednik Republike Italije** (*Presidente della Repubblica Italiana*) je šef države Republike Italije i kao takav više je simbol nacionalnog jedinstva nego predstavnik konkretne političke tendencije. Bira se na period od sedam godina.

Kvalifikacije
-------------

* italijansko državljanstvo
* minimum 50 godina života
* da osoba nema uskraćena politička ili civilna prava.

Izbori
------

Predsednika Republike bira italijanski Parlament na zajedničkoj sednici sa po tri predstavnika svake italijanske regije, osim Doline Aoste koja daje samo jednog predstavnika. 

Da bi se postigao maksimalni koncenzus za instituciju koja treba da garantuje poštovanje Ustava, u prva tri kruga glasanja potrebna je dvotrećinska većina. U ostalim krugovima je dovoljna prosta većina.

Predsednički mandat traje sedam godina. Na taj način je obezbeđeno da predsednika ne može da bira isti sastav Parlamenta, pošto su poslanički mandati petogodišnji.

Glasanje se obavlja u Donjem domu italijanskog Parlamenta. Predsednik stupa na dužnost nakon što pred Parlamentom položi zakletvu i održi pozdravni govor.

Predsednički mandat
-------------------

Predsednički mandat može biti prekinut:

* smrću
* dobrovoljnom ostavkom
* trajnom nesposobnošću koja je posledica teške bolesti
* razrešenjem zbog izdaje ili nepoštovanja Ustava

Bivši predsednici dobijaju titulu predsednik emeritus Republike i postaju doživotni senatori (*senatore a vita*).

U odsustvu predsednika Republike, koje uključuje putovanja u inostranstvo, njegove funkcije obavlja predsednik Senata.

Rezidencija
-----------

Zvanična rezidencija predsednika Republike je palata Kvirinale, koja se nalazi u Rimu, ali on nije u obavezi da tamo živi, kao pto su to odabrali bivši predsednici Sandro Pertini, Frančesko Kosiga i Oskar Luiđi Skalfaro. Predsedniku su na raspolaganju su i službene prostorije u Kastelporcijanu, blizu Rima, kao i Vila Rouzberi u Napulju.

Povezano
--------

* Spisak predsednika Republike Italije
* Italijanski predsednički izbori

Spoljašnje veze
---------------

***Predsjednik Italije*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica predsednika Republike Italije
**Radiodiffusion nationale Télévision** (sh. *Televizija nacionalne radiodifuzije*) bila je javna televizijska stanica, odnosno televizijska mreža u Francuskoj čiji se program emitirao od 1937. do 1939. godine. Predstavlja nasljednicu stanice Radio-PTT Vision osnovane 1935. godine, od koje je preuzela opremu i odašiljač na vrhu Eiffelovog tornja. Službeno je osnovana u julu 1937. godine, a za to je najzaslužniji ministar Robert Jardillier, koji je inzistirao da se napusti sistem mehaničke televizije, odnosno uvede novi potpuno elektronska televizija, odnosno standard od 455 linija, prvi put prikazan na pariškoj Svjetskoj izložbi 1937. godine. Taj je standard trebao biti kvalitetniji od 405 linija koga je koristio BBC Television Service u susjednoj Britaniji. Program se emitirao od ponedjeljka do srijede u terminu od 17 do 22 sata, a od četvrtkom i petkom od 16:30 do 21 sat; obično se sastojao od kratkih zabavnih točaka, vijesti i filmskih žurnala. Za razliku od BBC, nije izazvao naročitu pažnju javnosti, te je 1939. u Parizu prodano samo nekoliko stotina televizijskih aparata. Usprkos toga, odlukom vlade Edouarda Daladiera 29. jula 1939. godine je izdvojen iz dotadašnje strukture francuskog PTT-a, a za televizijsku djelatnost je utvrđen državni monopol. Nekoliko mjeseci kasnije je izbio drugi svjetski rat. Dana 3. septembra 1939. je program službeno prestao sa emitiranjem na zahtjev vojnih vlasti koje su nastojale iskoristiti odašiljač. Za vrijeme pada Francuske 6. juna 1940. godine, neposredno pred ulazak Nijemaca u Pariz, je opremu uništilo samo osoblje. Usprkos toga su dvije godine kasnije njemačke okupacijske vlasti u Parizu pokrenule vlastitu TV-stanicu pod imenom Fernsehsender Paris.
**Predsjednik Kostarike** (španjolski: *El Presidente de la República de Costa Rica*) je šef egzekutivne vlasti u Republici Kostariki. Predsjednika bira narod na četverogodišnji mandat, ali postoji zabrana uzastopnih mandata. Dva potpredsjednika birana su zajedno s predsjednikom. Predsjednik imenuje članove Vijeća ministara, a, za razliku od većine drugih šefova država u svijetu, nije vrhovni zapovjednik vojske Kostarike, koja je raspuštena 1948. godine. 

Inauguralni predsjednik bio je José Castro Madriz, koji je dužnost obnašao od 8. svibnja 1847. do 16. studenog 1849. godine. Madriza se danas smatra "ocem republike". Ipak, Madriz nije bio prvi šef države, već je kronološki bio tek četrnaesti čovjek na čelu Kostarike. Prvi šef države bio je Juan Mora Fernández, koji je funkciju obnašao od 7. travnja 1825. do 8. ožujka 1833. godine. Valjalo bi spomenuti kako je Kostarika od 1824. do 1838. bila u sastavu Savezne Republike Centralne Amerike, ali je imala, kao što je vidljivo, šefa države od 1825. godine.

Aktualni predsjednik je Carlos Alvarado Quesada (PAC), izabran 8. svibnja 2018..

Veze
----

* Popis predsjednika Kostarike

| * p
* r
* u
Šefovi države i predsjednici Kostarike |
| --- |
| 
* Juan Mora Fernández
* Gallegos
* Carrillo
* Joaquín Mora
* Aguilar
* Carrillo
* Morazán
* Pinto
* Alfaro
* Oreamuno
* Gallegos
* Alfaro
* Castro
* Miguel Mora
* Juan Mora Porras
* Montealegre
* Jiménez Zamora
* Castro
* Jiménez Zamora
* Carranza
* Guardia
* Esquivel Sáenz
* Herrera
* Guardia
* Lizano
* Fernández
* Soto
* Rodríguez Zeledón
* Yglesias
* Esquivel Ibarra
* González Víquez
* Jiménez Oreamuno
* González Flores
* Tinoco
* Quirós
* Aguilar
* Acosta
* Jiménez Oreamuno
* González Víquez
* Jiménez Oreamuno
* Cortés
* Calderón Guardia
* Picado
* Figueres Ferrer
* Ulate
* Figueres Ferrer
* Echandi
* Orlich
* Trejos
* Figueres Ferrer
* Oduber
* Carazo
* Monge
* Arias
* Calderón Fournier
* Figueres Olsen
* Rodríguez Echeverría
* Pacheco
* Arias
* Chinchilla
* Solís
* Alvarado

 | State flag of Costa Rica |
**Vube Haile Marjam** (oko 1799 – Magdala, 1859), bio je etiopski dejazmač Provincije Tigraj od 1831 do 1855 u Etiopiji. 

Vube Haile Marjam bio je jedan od najmoćnijih raseva za razdoblja znanog kao Zemene Mesafint (Doba prinčeva).

Biografija
----------

Rođen je u obitelji moćnog dejazmača Provincije Semien Haile Marjama Gabre i njegove prve žene voizero (princeze) Mintaj. 

Oko 1826 godine naslijeđuje oca na mjestu guvernera Semiena (1826-1855) Proslavio se je kad je pomogao u hvatanju i smaknuću dejazmača Sabagadisa, za što je nagrađen titulom dejazmača vrlo važne provincije Tigraj.

Vube Haile Marjam ostat će upamćen u etiopskoj historiji kao ljuti rival moćnog Rasa Alija II od Bedžemdera poglavice plemena Oromo Jedžu i stvarnog vladara Etiopije za vladavine Johanesa III koji je bio samo marioneta u njegovim rukama. 
Oni su se međusobno sukobili kod Debre Tabora 1842 sa gotovo podjednakim snagama od oko 30,000 ljudi. Pirova pobjeda na kraju je pripala Rasu Aliju II od Bedžemdera. Oslabljeni Ras Ali uskoro je čak pet puta pobjeđen od novog rivala Kasaja Haile Georgisa. Na kraju se Kasaj Haile Georgis budući etiopski car Tevodros II, okrenuo i protiv Vube Haile Marjama te ga pobijedio u Bitci kod Daraske 8. februara 1855 Istog dana ga je bacio u tamnicu u svoju planinsku utvrdu Magdalu gdje je najvjerojatnije ubijen 1859

Vube Haile Marjam imao je tri žene; voizero Jevork Veha, voizero Dinkinaš, voizero Lekijaja, te šest sinova i četiri kćeri.

Izvori
------

1. ↑  Ethiopia, Tigray genealogy (`en`)
2. ↑  Batle of Debre Tabor, sa portala www.ethiopianweb.biz Arhivirano 2010-10-25 na Wayback Machine-u (`en`)

Vanjske poveznice
-----------------

* Ethiopia, Tigray genealogy (`en`)
*Za ostale upotrebe, v. Vražogrnci.*

  
Koordinate: 42° 10′ 57" SGŠ, 22° 03′ 56" IGD

**Vržogrnci** (mak. *Vržogrnci*) su naselje u Republici Makedoniji, u severoistočnom delu države. Vržogrnci su u okviru opštine Rankovce.

Prirodni uslovi
---------------

Vržogrnci su smešteni u severoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kumanova, selo je udaljeno 30 kilometara istočno.

Selo Vržogrnci se nalazi u istorijskoj oblasti Slavište. Naselje je položeno na južnim padinama planine German, na približno 590 metara nadmorske visine.

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Stanovništvo
------------

Vržogrnci su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 29 stanovnika. Od toga ogromnu većinu čine etnički Makedonci (100%).

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* rankovce.gov.mk Zvanična stranica opštine Rankovce Arhivirano 2012-01-07 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Rankovce |
| --- |
| **Rankovce** • 
Baratlija • 
Vetunica • 
Vržogrnci • 
German • 
Ginovci • 
Gulinci • 
Krivi Kamen • 
Ljubinci • 
Milutince • 
Odreno • 
Opila • 
Otošnica • 
Piklište • 
Petralica • 
Psača • 
Radibuš • 
Stanča |  |
**Biograph Company**, također poznata i kao **American Mutoscope & Biograph Company**, bila je američka kompanija za proizvodnju i distribuciju filmova koja je postojala od 1895. do 1928. te igrala značajnu ulogu u prve dvije decenije postojanja američke i svjetske kinematografije. Osnovao ju je William Kennedy Dickson, škotski inženjer koji je početkom 1890-ih bio radio za Thomasa Edisona i razvio njegov sistem za proizvodnju i pojedinačno gledanje filmova zvan Kinetoscope. Godine 1895. je napustio Edisona i razvio vlastiti, usavršeni sistem zvan Mutoscope, a po kome je kompanija i dobila ime. Nastojeći se oduprijeti Edisonovim patentnim i tužbama za kršenje autorskih prava, Biograph je, pogotovo od 1903. godine, pokazivao sklonost tehničkim i drugim inovacijama, prije svega u inzistiranju na igranim nasuprot dokumentarnih filmova. Godine 1908. se Biographu priključio tada mladi nepoznati glumac D. W. Griffith koji je brzo počeo raditi iza kamere te se iskazao kao jedan od najplodnijih ali najinovativnijih sineasta svog vremena. S druge strane je Biograph, koji se s Edisonom pomirio i ušao u njegov trust Motion Pictures Patent Company, od početka 1910-ih pokazivao nesklonost proizvodnji cjelovečernjih studija, za razliku od mlađih filmskih kompanija koje su se počele seliti u Kaliforniju. To, kao i Griffithov odlazak je označio sumrak kompanije, čiji je posljednji film snimljen 1916. godine. Sljedećih nekoliko godina je životarila pružanjem tehničkih i laboratorijskih usluga drugim studijima, sve dok je 1928. nisu otkupili Consolidated Film Industries.

Vanjske veze
------------

* Jennifer M. Wood. „Biograph’s Biography". *MovieMaker* **10** (Winter 2004). Arhivirano iz originala na datum 2012-02-05. Pristupljeno 2013-06-11.
* American Mutoscope Company na IMDb-u (`en`)
* American Mutoscope & Biograph na IMDb-u (`en`) *(note: not complete after 1903)*
* Biograph Company na IMDb-u (`en`) *(note: not complete)*
* „Mutoscope and Biograph". The Projection Box. Arhivirano iz originala na datum 2004-11-09. Pristupljeno 2013-06-11.
* SMU's Sulphur Springs Collection of Pre-Nickelodeon Films contains nine Pre-Nickelodeon movies, including one American Mutoscope & Biograph film, "The Maniac Barber"