recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Za druga značenja vidi Hrvatska enciklopedija.
Ivan Branislav Zoch (1843–1921), pokretač i gl. urednik *Hrv. enciklopedije*.
***Hrvatska enciklopedija: Priručni rječnik sveobćega znanja,*** enciklopedija u izdanju D. Laubnera iz Osijeka objavljena u dva sveska 1887–90. Prva je enciklopedija izdana na srpskohrvatskom jeziku. Od zamišljenih šest svezaka izišla su samo dva: I. (A–Bžedusi) i II. (C–Gzel). Glavni urednici I. Zoch (I. i II. sv.) i J. Mencin (I. sv.).

Opis
----

Svesci
------

| # | Raspon | Glavni urednik | God. | Str. |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | A – Bžedusi | Ivan ZochJosip Mencin | 1887. | 619 |
| 2 | C – Gzel | Ivan Zoch | 1890. | 619 |

Vidi još
--------

* *Hrvatska enciklopedija* (HIBZ)
* *Hrvatska enciklopedija* (LZMK)
* srpskohrvatska enciklopedistika

Izvori
------

1. ↑  Gostl, I. (1997). „Zoch-Mencinova *Hrvatska enciklopedija,* prvijenac hrvatske opće enciklopedike". *Radovi Leksikografskoga zavoda »Miroslav Krleža«* (Zagreb) **6**: 27–38. [*mrtav link*]

Eksterni linkovi
----------------

* Essekiana: Zoch, Ivan. *Hrvatska enciklopedija*.
*Za ostale upotrebe, v. Laki (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 47′ 49" SGŠ, 22° 40′ 10" IGD

**Laki** (mak. *Laki*) su naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Laki su u sastavu opštine Vinica, na putu Vinica - Berovo.

Prirodni uslovi
---------------

Laki su smešteni u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kočana, naselje je udaljeno 25 kilometara jugoistočno.

Naselje Laki se nalazi u oblasti Plačkovica. Naselje je položeno na približno 760 metara nadmorske visine. Južno od naselja izdiže se Plačkovica, a istočno Obozna planina. 

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Istorija
--------

Po statistici sekretara Bugarske egzarhije, 1905. godine Laki je čisto slovensko selo sa 640 stanovnika pravoslavaca..

Stanovništvo
------------

Laki su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 314 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

1. ↑  Brancoff, D.M. "La Macedoine et sa Population Chretienne". Paris, 1905, r.118-119.

Spoljašnje veze
---------------

* www.opstinavinica.gov.mk Zvanična stranica opštine Vinica

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Vinica |
| --- |
| **Vinica** • 
Blatec •
Vinička Kršla •
Gradec •
Grljani •
Dragobrašte •
Istibanja •
Jakimovo •
Kalamanci •
Kruševo •
Laki •
Leski •
Lipec •
Pekljani •
Trsino •
Crn Kamen |  |
**Igla** (od praslavenskog jьgъla, preko starocrkvenoslavenskog igъla) je alat koji se najčešće 
upotrebljava za šivanje, pletenje i vezenje. 

Šivaća igla je mali, uski predmet cilindričnog oblika, zašiljen na vrhu (da bi se olakšao prolazak kroz tkaninu) i sa ušicom na vrhu za umetanje konca.

Historija i karakteristike
--------------------------

Prve igle koje čovjek koristi već prije najmanje 20.000 godina, bile su od životinjskih kostiju. 
Najstarije željezne igle počele su se masovnije proizvoditi u 14. vijeku, nisu imale ušicu već prsten za umetanje konca.

Prve igle s ušicom proizvedene su u Nizozemskoj u 15. vijeku.

Današnje igle za šivanje izrađuju se od čelika. Igle za kukičanje rade se bez ušice, ali zato umjesto nje imaju kuku, a proizvode se u nekoliko veličina, najčešće od čelika ili plastike. Igle za pletenje su znatno duže (i šire), izrađuju se od različitih materijala (plastika, metal) i vrlo često sa ušicama na oba kraja, ili sa zadebljanjem u obliku dugmeta nasuprot šiljka. Starije su bile šuplje, a današnje su plosnate.

Danas postoji čitava paleta igala za različite namjene, od onih za šivaće mašine do onih za različite zanate; tapetare, obućare, sedlare, kožare.

Iglom se zovu i brojni drugi šiljati predmeti; gramofonske igle, pribadače, igle za kravatu, igle za kosu, magnetske igle, kao i dijelovi raznih strojeva.

Igle se koriste i u medicini od kirurških za šivanje prerezanog tkiva (one imaju različite forme), do šupljih za 
injekcije i vađenje krvi. I igle za punktiranje su šuplje, samo su nešto deblje i dulje, a koriste se za dijagnostičko ili terapijsko vađenje patološke tekućine iz tjelesnih šupljina.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*igla*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 28. 08. 2016.
2. 1 2 3 4 5  „*Needle*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 08. 2016.

Vanjske veze
------------

***Igla*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Needle* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Ignac Stipanić** (Požega, 1. II. 1925. - Osijek, 4. XIII. 2005), liječnik, urolog, primarijus, doktor. Medicinu je studirao u Zagrebu, gdje je specijalizirao kirurgiju, a urologiju je specijalizirao u Ljubljani. U osječkoj bolnici radio je od 1951. godine do penzionisanja 1. II. 1990. Bio je šef Urološkog odjela (1961), osnivač Urološkog odjela Klinične bolnice Osijek (KBO; 1963). Usustavio je drugu redovitu dijalizu u Hrvatskoj (1969), a posebno je zaslužan za osnutak Centra za hemodijalizu pri odjelu (1982).

Pod njegovim vodstvom urološki odjel KBO osposobljen je za veći obujam rada, za kvalitetniji i stručniji rad uz zavidnu opremljenost operacijskog bloka i endoskopskog instrumentarija. Zbog toga je svrstan u vodeće urološke odjele u Hrvatskoj i nekadašnjoj Jugoslaviji.

Učesnik je NOR-a te dobitnik mnogih priznanja i odlikovanja za svoj stručni rad, ali i za svoj doprinos zajednici u kojoj je živio.

---

**Izvor**:

* *In memoriam*, Osječki dom, VI, 729, 4 - Osijek, 6-8. VIII. 2005.
**San u crvenom paviljonu** (kin. "Hong Lou Meng") je kineski roman iz 18. vijeka, jedna od najpoznatijih i najutjecajnih kineskih klasičnih knjiga. Pripada u skupinu četiri velikih klasičnih kineskih romana.

Napisan je sredinom 18. vijeka za vrijeme dinastije Qing. Autor je Cao Hsuečin, koji je roman objavio anonimno, ali se kasnije ustanovilo, da je on autor. Počeo je pisati roman "Kamen", ali ga nije dovršio. Napisao je 80 poglavlja, a nakon njegove smrti, krajem 18. vijeka, dodano je 40 novih poglavlja i promijenjeno ime romana u "San u crvenom paviljonu". Dijelom je autobiografski tekst. Postoji posebna nauka "crvenologija" koja proučava ovaj roman. U njemu je 30 glavnih i preko 400 sporednih likova, uglavnom ženskih. Bogata je psihološka karakterizacija likova. Detaljno prikazuje život i socijalnu strukturu tipičnog kineskoga plemstva 18. vijeka. Crveni paviljon je naziva za mjesta stanovanja djevojaka iz bogatih plemićkih obitelji.

Sadržaj
-------

U romanu je detaljno opisan porodični klan Jia (Đa) i njegova dva ogranka, kuće Rongguo i Ningguo. Smješteni su u velikim obiteljskim kućama glavnoga grada. Njihovi preci postali su vojvode. Na početku romana, obje kuće pripadaju među najpoštovanije obitelji u gradu. Opisano je njihovo bogatstvo i utjecaj sve dok ne dođe do pada i sukoba s carem. Njihove kuće su pokradene i zaplijenjene, događaju se zločini i trpe bijedu. Pri kraju romana, njihovo stanje se popravlja. Jedna od glavnih priča u romanu je i ljubavni trokut. Glavni lik Jia Baoyu (Đa Baoju) zaljubljen je u rođakinji Lin Daiyu (Lin Daiju), ali se ženi rođakinjom Xue Baochai (Šue Baoćai). Njihova ljubavna priča završava tragično.

***Hong Lou Meng*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 185493528
* LCCN: n81018539
* GND: 4238558-1
* SUDOC: 029929830
* BNF: cb121451138 (podaci)
* BIBSYS: 90738390
* NDL: 00627282

 |
Lađanska na karti HrvatskeLađanskaLađanskaLađanska na zemljovidu Hrvatske

**Lađanska** je selo u Hrvatskoj, regiji Slavonija u Osječko-baranjskoj županiji i pripada gradu Našice.

Zemljopisni položaj
-------------------

Lađanska se nalazi na 45° 32' 27" sjeverne zemljopisne širine i 18° 9' 21" istočne zemljopisne dužine te na 100 metara nadmorske visine. Južno od naselja je selo Jelisavac, jugoistočno Breznica Našička, sjeverno Ribnjak a sjeverozapadno je Lila. Selo se nalazi u nizini istočnohrvatske ravnice. Lađanska se nalazi uz lokalnu cestu koja povezuje Jelisavac (D2) - Klokočevci (D53). Pripadajući poštanski broj je 31225, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila NA (Našice). U selu se nalaze dvije ulice Matije Gupca koja je uz navedenu ceste te veća ulica Bana Jelačića. Površina katastarske jedinice naselja Lađanske je 21, 50 km×102 a pripada katastarskoj općini Breznica Našička. Većinu površine naselja zauzimaju okolni ribnjaci za uzgoj ribe. U selu je rimokatolička crkva Sv. Ane koja pripada rimokatoličkoj župi Našice 2. Sv. Marka Evanđeliste sa sjedištem u Markovcu Našičkom i našičkom dekanatu Požeške biskupije. Crkveni god ili kirvaj slavi se 26. srpnja.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

Iskazuje se kao naselje od 1948. Prema prvim rezultatima Popisa stanovništva 2011. u Lađanskoj je živjelo 304 stanovnika u 102 kućanstva.

Povijest
--------

Većina stanovnika doselila je poslije Drugog svjetskog rata iz Hrvatskog Zagorja, Bosanske Posavine i Dalmacije

Školstvo
--------

U selu radi osnovna škola do četvrtog razreda koje je u sastavu Osnovne škole Ivan Brnjik-Slovak iz Jelisavca.

Šport
-----

NK Lađanska koja se trenutačno natječe u sklopu 3. ŽNL Liga NS Našice.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
4. ↑

* Arhivirano 2013-06-07 na Wayback Machine-u

Vanjska poveznica
-----------------

* 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Lađanska** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Našica |
| --- |
| Brezik Našički • Ceremošnjak • Gradac Našički • Granice • Jelisavac • Lađanska • Lila • Londžica • Makloševac • Markovac Našički • Martin • Našice • Polubaše • Ribnjak • Rozmajerovac • Velimirovac • Vukojevci • Zoljan |
**Helioseizmologija** se bavi proučavanjem Sunčevih oscilacija. Šezdedetih godina 20. veka otkriveno je da delovi Sunčeve površine osciluju u periodu od oko pet minuta. Prvobitno su ove oscilacije protumačene kao manifestacije konvektivnih kretanja, ali je sedamdesetih shvaćeno da su posmatrana kretanja superpozicija mnogih globalnih rezonantnih oscilacija struktura Sunca. 

Značajna talasna kretanja su *akustična* i *gravitaciona*. Ipak, oscilacije koje su do sada posmatrane su pretežno akustične. Na kretanje akustičnih talasa utiče gravitacija i Sunčeva slojevita struktura, a takođe i rotacija i magnetno polje. Frekvencija i druge karakteristike oscilacija nam daju podatke o fizičkom stanju Sunčeve unutrašnjosti. Za pokretački mehanizam veruje se da su turbulentna konvektivna kretanja koja proizvode akustične talase. Međutim, samo oscilacije koje zadovoljavaju rezonantne uslove stvaraju globalne oscilacije Sunca.

Jedan od prvih rezultata helioseizmologije je da je 1977. godine shvaćeno da je unutrašnja granica Sunčeve konvektivne zone znatno dublje nego što se smatralo iz tadašnjih zvezdanih modela.

Literatura
----------

* Thompson, Michael J. 2004. *Solar interior: Helioseismology and the Sun's interior*. Astronomy & Geophysics, Volume 45, Issue 4, pp. 4.21-4.25.


|  |  |
| --- | --- |
| Sunce |  |
| **Unutrašnja struktura**: | Jezgro • Radijativna zona • Tahoklin • Konvektivna zona • Fotosfera |
| **Spoljašnja struktura**: | Atmosfera (Hromosfera · Tranziciona zona · Korona) • Sunčev vetar • Heliosfera • Terminacioni šok • Heliopauza • Magnetno polje |
| **Pojave na Suncu**: | Sunčeve pege • Fakule • Granule • Supergranule • Spikule • Sunčeve baklje • Erupcije • Protuberance • Koronalni lukovi • Koronalne eksplozije • Koronalne rupe |
| **Pojave vezane za Sunce**: | Sunčeva aktivnost (Sunčev ciklus) • Sunčevo zračenje • Sunčev dinamo • Rotacija • Pomračenja • Helioseizmologija • Problem Sunčevih neutrina • Standardni model Sunca |
| **Astronomija** |
**Igor Hinić** (Rijeka, 4. prosinca 1975.), hrvatski vaterpolist.

Sportska karijera
-----------------

Srebro Igora Hinića u Plivačkom klubu Primorje u Rijeci
Igrao je na poziciji centra. Nastupio je za hrvatsku vaterpolsku reprezentaciju 417 puta, a premijerni nastup imao je 1995. Osvojio je srebro na Olimpijskim igrama 1996. u Atlanti, I zlato na Olimpijskim igrama 2012. u Londonu, dvije srebrne medalje na Evropskim prvenstvima 1999. u Firenzi i 2003. u Kranju i zlatne medalje na Svjetskom prvenstvu u vaterpolu 2007. u Melbourneu i Evropskom prvenstvu 2010. u Zagrebu. Sudjelovao je i na Olimpijskim igrama 2000. 2004. i 2008.

Bio sudionik 5 Olimpijskim igara! 

2006. igrao je za"Jadran" iz Kostrene pobjednika trece vaterpolo lige sjever.

2003. prvak Italije

2015. Prvak Turske

Kao član reprezentacije 1996. i 2010. dobitnik je Državne nagrade za sport "Franjo Bučar".

Klubovi
-------

* 1990.-2000. - Primorje, Rijeka
* 2000.-2001. - Roma
* 2006 Jadran Kostrena
* 2001.-2008. - Brescia
* 2008.-? VK Mladost, Zagreb
* 2012-2016 ENKA
**Las Tablas** je distrikt od 29,531 i grad od 8,939 stanovnika na jugozapadu Paname u Provinciji Los Santos u kojoj je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Las Tablas se nalazi na jugoistoku Poluotoka Azuero, udaljen 284 km jugozapadno od Cuidad Paname i svega 10 km od Panamskog zaljeva.

Historija
---------

Las Tablas su osnovali u julu 1671. brodolomci iz Stare Paname koji su pobjegli od pljačke bukinira Henryja Morgana. 
Jak vjetar nasukao je njihov jedrenjak pa su odlučili potražiti neko sklonište. 
Izgleda da su za gradnju prvih koliba iskoristili daske sa jedrenjaka, zato je naselje dobilo ime Las Tablas (*tablas* latinski=daska).

U legendi o osnivanju grada spominje se i čudotvorna ikona Djevice Marije, koja je svako malo nestajala, sve dok brodolomci nisu skvatili da im ona pokazuje gdje da se nasele. 

Od 1945. Las Tablas je administrativni centar novoosnovane Provincije Los Santos.

Privreda i transport
--------------------

Današnji Las Tablas je ekonomsko-administrativni centar Provincije Los Santos, njegova privreda bazira se na stočarstvu, ratarstvu i trgovini.

Grad je *Autoputom Belisario Porras* povezan je sa Panameričkim autoputom i svim ostalim većim gradovima u zemlji.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Historia*" (španjolski). Municipio de Las Tablas. Arhivirano iz originala na datum 2017-09-10. Pristupljeno 6.2.2023.
2. 1 2 3 4  „*Las Tablas, District in Panama*" (engleski). City Population. Pristupljeno 6.2.2023.
3. 1 2 3  „*Las Tablas in Los Santos*" (engleski). City Population. Pristupljeno 6.2.2023.
4. 1 2  „*Municipio Actividades*" (španjolski). Municipio de Las Tablas. Arhivirano iz originala na datum 2017-09-10. Pristupljeno 6.2.2023.

Vanjske veze
------------

***Las Tablas (Los Santos)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipio de Las Tablas* (službene stranice) (`es`)
**Heraklopolis Magna** (grčki: Μεγάλη Ἡρακλέους πόλις) je arheološki lokalitet u Gornjem Egiptu, udaljen petnaestak km zapadno od današnjeg grada Beni Suejfa u Muhafazi Beni Suejf.

Historija i karakteristike
--------------------------

**Het-Nesut** kako mu je bilo ime na staroegipatskom bio je prijestolnica 20. provincije Gornjeg Egipta, koja se prostirala nedaleko od današnje Muhafaze Fajum. 
Het-Nesut je bio naročito važan u Prvom prelaznom periodu Egipta između Starog i Srednjeg kraljevstva, kao mjesto iz kog su dolazili faraoni Desete dinastije, koji su ga možda koristili i kao rezidenciju.

Rivalski vladar iz Tebe - Mentuhotep II, uspio je negdje oko 1968. pne. zauzeti *Het-Nesut* i ujediniti Egipat.
*Heraklopolis* je i pored toga zadržao važnost u egipatskoj historiji, pa je krajem Trećeg prelaznog perioda ponovno bio faraonska prijestolnica.
Poznat je po tom što se njemu njegovao kult boga Herišefa.
Grad je napušten u ranom srednjem vijeku.

Iskapanja
---------

Prva iskapanja na tom lokalitetetu, proveli su Naville 1891. i Petrie 1904.

Petrie je naišao na slojeve koji su pripadili različitim civilizacijama od rimske, bizantske pa čak i islamske. Jedna od posljednjih građevina koju je iskopao datirana je u 7. vijek.

Španjolski arheolozi su krajem 20. vijeka iskopali nekropolu iz Prvom prelaznog perioda i početka Srednjeg kraljevstva, perioda koji je dotad bio malo poznat.

Španjolski arheolozi nastavili su iskapati i početkom 21. vijeka, tad su iskopali nekropolu iz Trećeg prelaznog perioda, na južnom dijelu lokaliteta. 
To je bilo kraljevsko groblje u kom su pokapana djeca faraona, svećenika i visokih činovnika 22 i 23 dinastije Egipta.
Nekropola se ponovno koristila za 25 i na početku 26 dinastije Egipta (uključivo Psametih I).

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Ihnasya el-Medina, Heracleopolis Magna (Ehnasya; Ancient Egyptian: Henen-Nisut)*" (engleski). University College London. Pristupljeno 6.8. 2020.
2. ↑  „ *Heracleopolis ancient city, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 6.8. 2020.
3. ↑  „*La Necrópolis del Primer Período Intermedio / Inicios del Reino Medio*" (španjolski). Proyecto de Heracleópolis Magna. Pristupljeno 6.8. 2020.
4. ↑  „*La Necrópolis del Tercer Periodo Intermedio*" (španjolski). Proyecto de Heracleópolis Magna. Pristupljeno 6.8. 2020.

Vanjske veze
------------

***Heraklopolis Magna*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Proyecto de Heracleópolis Magna* (`es`)
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* He*.*
**He Qi** (? -227), stilsko ime **Gongmiao** (公苗), je bio kineski vojskovođa koji je u doba kraja dinastije Han i početka Tri kraljevstva služio Sun Quana, osnivača države Istočni Wu. Historijski izvori ga opisuju kao ekscentrika sklonog da izrađuje i u borbama skupocjeno i vizualno atraktivno oružje i opremu; sa druge strane se iskazao i kao majstor psihološkog ratovanja. Zaslužan je za podjarmljivanje plemena Shanyue na južnim granicama Wua kao i gušenje brojnih unutrašnjih pobuna, a što je omogućilo političku stabilizaciju države i njenu ekspanziju na jug u kasnijim periodima. Pred kraj života je sudjelovao u operacijama protiv države Cao Wei na sjeveru.

V. također
----------

* Popis ličnosti Tri kraljevstva

Izvori
------

1. ↑  *Sanguo Zhi*, vol. 60, navodi da je He umro četiri godine nakon hvatanja generala Jin Zonga. Prema *Zizhi Tongjianu*, zh:s:資治通鑑/卷070, Jinovo hvatanje se zbilo 223.

* De Crespigny, Rafe. Generals of the South. 1990
Karta Hormuškog tjesnacaSatelitska snimkaKarta Irana

|
|  |
|

**Hormuški tjesnac** (perzijski: تنگه هرمز) je relativno uski pojas Indijskog oceana između Omanskog zaljeva na jugoistoku i Perzijskog zaljeva na jugozapadu. Sjeverna obala tjesnaca pripada Iranu, a južna Ujedinjenim Arapskim Emiratima i Omanu (eksklava Musandam).

Strateški položaj iranskih otoka
--------------------------------

Pored sjeverne obale tjesnaca nalazi se nekoliko iranskih otoka: Kiš, Kešm, Abu Musa te Veliki i Mali Tunb. Ovi otoci imaju veliki strateški značaj kao platforme s kojih se može nadzirati promet u tjesnacu.

Na konferenciji za štampu 18. 12. 1997. iranski je zamjenik ministra vanjskih poslova Abas Maleki izjavio da Iran podržava slobodan prolaz tankera kroz tjesnac, no da zadržava pravo da zatvori tjesnac ako bude ugrožen.

Etimologija
-----------

Otvaranje Perzijskog zaljeva je opisano u djelu *Periplus Maris Erythraei* (dosl. „Put oko Eritrejskog mora"), mornarskom "vodiču" iz 1. vijeka.

Avionska nesreća 3. 7. 1988.
----------------------------

*Glavni članak: Iran Air let 655*
Dana 3. 7. 1988. Hormuški tjesnac je bio poprištem jedne od najkontroverznijih avionskih nesreća u historiji. Mornarica SAD-a (USS *Vincennes*) je pomoću navođenog projektila oborila iranski putnički avion Airbus A300 (Iran Air let 655). Svih 290 putnika (uključujući 66 djece) je poginulo. Tadašnji potpredsjednik SAD-a George H. W. Bush je izjavio kako se nikad neće ispričati za djela Amerikanaca (*I will never apologise for what Americans do*), a kapetan USS *Vincennes*, William C. Rogers III. je odlikovao odličjem Legije zaslužnih (*Legion of Merit*).

Izvori
------

1. ↑  Jenott, Lance (jun 2004.): *The Voyage around the Erythraean Sea*, Silk Road Seattle, University of Washington

Eksterni linkovi
----------------

***Hormuški tjesnac*** na Wikimedijinoj ostavi

* Strait of Hormuz website: Arhivirano 2020-08-07 na Wayback Machine-u uključuje i stare karte

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315526618

 |
U matematici, **hipergraf** predstavlja generalizaciju grafa, gde grane grafa mogu da povezuju bilo koji broj čvorova. Formalno, hipergraf je par {\displaystyle (X,E)} gde je {\displaystyle X} skup elemenata, *čvorova*, a {\displaystyle E} je skup podskupova od {\displaystyle X}, koji se nazivaju **hipergrane**. Grane grafa su predstavljene parovima čvorova koje one spajaju, dok su hipergrane proizvoljni skupovi čvorova, koji stoga mogu da sadrže proizvoljan broj čvorova.

Hipergraf se takođe naziva **sistemom skupa** ili **familijom skupova** izvučenih iz **univerzalnog skupa** *X*. Hipergrafovi se mogu posmatrati kao incidentne strukture, i obratno.

Mnoge teoreme koje se tiču grafova su primenjive i na hipergrafove. Remzijeva teorema je tipičan primer. Neke metode za proučavanje simetrija grafova se mogu proširiti na hipergrafove. Na primer, homomorfizam hipergrafova je preslikavanje iz skupa čvorova jednog hipergrafa u drugi, takvo da se svaka grana preslikava u drugu granu. Izomorfizam hipergrafova je inverzibilni homomorfizam. Automorfizam hipergrafova je izomorfizam jednog skupa čvorova u samog sebe, to jest, preimenovanje čvorova.

Za razliku od grafova, hipergrafove je teško nacrtati na papiru, tako da se oni obično izučavaju pomoću nomenklature teorije skupova pre nego korišćenjem vizuelnih prikaza (poput 'drveta', 'šuma' ili 'ciklova') iz teorije grafova.
**Larak** (perz. لارک) je otok smješten na jugoistoku Perzijskog zaljeva odnosno u iranskoj pokrajini Hormuzgan. Otok je elipsastog oblika i duljinom od 10,5 km pruža se u smjeru sjeveroistok-jugozapad, a površina mu iznosi 49 km². Najbliži otok Laraku jest Kešm, udaljen 9 km prema sjeverozapadu, a drugi je Hormuz koji se nalazi 17,5 km prema sjeveru. Spojnica između Laraka i omanskog Musandama iznosi 48 km i jedna je od najužih u strateški važnom Hormuškom tjesnacu. U geološkom smislu, otok je sastavljen od pješčenjaka, kamene soli i željezovih oksida. Larak ne obiluje vegetacijom i prevladavajuća biljka je akacija, isto kao ni velikim životinjama iako je poznato da su do početka 20. stoljeća na njemu obitavale gazele. Jedino naselje na otoku je Larak, istoimeni gradić smješten na sjevenoj obali. Otok broji između 500-1000 stanovnika, a prevladavajući jezici su kumzarijski dijalekt lurskog i arapski jezik. Na Laraku se nalaze ostaci portugalske utvrde iz 16. i 17. stoljeća.

Veze
----

* Perzijski zaljev
* Popis iranskih otoka

Literatura
----------

* (`en`) Anonby, Erik John; Yousefian, Pakzad (2011.). *Adaptive Multilinguals: A Survey of Language on Larak Island*, Studia Iranica Upsaliensia **XVI**. Uppsala: Uppsala University, ISBN 9789155481254, OCLC 761844951.
Lauburu
Lauburu na krstionici kod crkve u Knopp-Labachu, Porajnje-Falačka, Njemačka
**Lauburu** ili **baskijski križ** je križ u s četiri glave u obliku zareza. Danas ga uglavnom koriste baskijski nacionalisti.

Pozadina
--------

Povjesničari i vlasti su pokušali primijeniti alegorijsko značenje na ovaj drevni simbol. Neki kažu da znači "četiri glave ili regije" u Baskiji. Lauburu se ne pojavljuje u grbovima niti jedne od sedam pokrajina Baskije: Gornje i Donje Navare, Gipuskoe, Biskaje, Alave, Lapurdije i Zuberoe. Baskijski intelektualac Imanol Mujica volio je reći da ove četiri glave znače duh, život, svijest i oblik, ali se obično koriste kao simbol blagostanja. 

Nakon vremena Antonina, francuski povjesničar Camille Jullian  ne nalazi primjerke svastika, niti okrugle niti ravne, u baskijskom području sve do modernog doba. Paracelsusov Archidoxis Magicae ima simbol sličan lauburuu za koji se navodi da liječi životinje. M. Colas smatra da lauburu nije vezan uz svastike, već dolazi od Paracelsusa i obilježava grobove iscjelitelja životinja i iscjelitelja duša (odnosno svećenike). Oko kraja 16. stoljeća, lauburu se uveliko pojavljuje kao baskijski dekorativni element, po lijesovima ili grobnicama, možda kao neki drugi oblik križa.  Ravne svastike nisu otkrivene sve do 19. stoljeća. Mnoge baskijske kuće i trgovine prikazuju ovaj simbol na nadvatniku kao neku vrstu talismana. Sabino Arana ga tumači kao solarni simbol, podržavajući njegovu teoriju o baskijskom solarnom kultu na temelju pogrešne etimologije, u prvom broju lista Euzkadi. Lauburu je predstavljen na zastavama i grbovima raznih baskijskih političkih organizacija, uključujući Eusko Abertzale Ekintza (EAE-ANV). 

Uporaba lauburua kao kulturne ikone opala je pod Francovom diktaturom, koja je potisnula mnoge elemente baskijske kulture. 

Logo baskijske nacionalističke akcije (EAE-ANV )

Etimologija
-----------

Lau buru znači "četiri glave", "četiri kraja" ili "četiri vrha" na baskijskom jeziku. Neki izvori tvrde da to potječe iz latinskog labarum. 

Međutim, otac Fidel Fita mislili da je slučaj obrnut, tj. Da je izraz labarum se baskijska posuđenica u latinskom iz vremena Oktavijana Augusta.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

***Lauburu*** na Wikimedijinoj ostavi
Na osnovu izrazite sličnosti reči raznih slovenskih naroda za konoplju (staroslovensko konoplia, rusko конопля, češko konopi, poljsko konopie), može se zaključiti da ona vuče poreklo iz zajedničke slovenske prapostojbine. Obzirom da poznavanje reči ukazuje na poznavanje biljke, etimologija može pomoći da se otkrije koliko dugo Sloveni poznaju konoplju, kada drugi, arheološki ili pisani, izvori nedostaju.

Stari oblik jednine je bio kanap odnosno konop. Zbirna množina konopie je nastala dodavanjem staroslovenskog nastavka ie (uporedi grozd i grozdie). Ranije se reč konoplje upotrebljavala samo u množini, kako je i Vuk Karadžić beleži u svom rečniku. Danas je u upotrebi pretežno izvedeni oblik jednine konoplja.

I germanski jezici imaju srodne reči za konoplju (nemački: hanf, norveški: hamp, švedski: hampa, engleski: hemp, holandski: henep). Takođe postoji i velika srodnost između germanskih i slovenskih jezika (uporedi hanaf i kanap) što upućuje na još dublje indoevropske zajedničke korene ove reči. Tako za sve indoevropljane važi, da im je biljka konoplje poznata još od drevnih vremena zajedničke prapostojbine. 

Najpoznatija svetska reč za konoplju, kanabis (gr: Κάνναβις), je u mnoge zapadne jezike ušla preko latinskog, koji se koristi kao naučni jezik u medicini i botanici. U latinski je reč došla iz starogrčkog, a među grcima tu reč prvi beleži Herodot, opisujući običaje severnih grčkih suseda prilikom putovanja po brdovitom Balkanu. Smatra se da su Grci reč kanap(is) primili od Skita ili Tračana, koji su biljku obilato koristili, i grcizovali je dodavanjem poslednja dva slova. 

Zanimljivo da je naša reč kanap slična i germanskoj hamf i grčkoj kanabis, iako njih dve nisu međusobno slične.

Izvor
-----

* Damjan Pavlica, Etimologija reči konoplja
* Domatrisovi eseji o konopljama

| * p
* r
* u
Konoplja |
| --- |
| Osnovno | Istorija | Etimologija | Uzgajanje | Prerada | Delovanje | Zakon | Konoplja |
| Upotreba | Industrijska | Medicinska | Uživalačka | Duhovna |
| Proizvodi | Kudelja | Tkanina | Hartija | Gorivo | Konopljino ulje | Hašiš |
| Po državama | Bosni i Hercegovini | Hrvatskoj | Srbiji |
**Igor Karkaroff** (ćirilica: Игорь Каркаров) je fiktivni lik iz knjiga J. K. Rowling. On je ravnatelj Durmstranga, istočnoeuropske škole u kojoj se podučava magija.

Karkaroff je bivši smrtonoša. Zarobljen je od strane aurora Alastora "Divljookog" Moodya nakon pada Lorda Voldemorta. On je odgovoran za Moodyev gubitak krajnjeg ruba nosa, dok je Moody odgovoran za njegovo zarobljenje u Azkabanu.

Kasnije ga je Ministarstvo magije oslobodilo kazne u zamenu s imenima smrtonoša. Neka su se imena pokazala beskorisnima (zarobljeni ili mrtvi), no zamenio je informacije za slobodu. Karkaroff je postao ravnatelj Drumstranga. Govorilo se da su prave mračne sile bile učene tamo, a ne samo odbrana protiv njih. Durmstrang je takođe bio samo za čistokrvne veštice i čarobnjake. Ne zna se koliki je bio Karkaroffov uticaj na to. Imao je jako veliku sklonost prema Viktoru Krumu.

U 4. knjizi obnovljen je Tromagijski turnir na kojem su uz Hogwarts sudelovali i Durmstrang i Beauxbatons. Kao ravnatelj Karkaroff je bio i sudija. No zbog izabiranja 4. takmičara iz Hogwartsa pretio je odustajanjem od takmičenja. Tokom godine sreo se s bivšim smrtonošom Severusom Snapeom s kojim je obavio nekoliko razgovora o prošlosti. Na kraju turnira Karkaroff je pobegao i pokušao se sakriti jer je čuo za Voldemortov povratak. Viktor Krum je rekao da on nije upravljao brodom koji je bio u jezeru, nego učenici.

Nakon povratka Voldemort je tražio Karkaroffovu smrt zbog kukavičluka. U 6. knjizi pronađen je mrtav u baraci iznad koje je lebdio tamni znamen (čarolija morsmordre) što ukazuje na to da su ga ubili smrtonoše. Arthur Weasley smatrao je impresivnim kako je uspio preživjeti godinu dana nakon napuštanja Voldemorta.

Vanjske veze
------------

* Igor Karkaroff na vanjskoj Harry Potter Wiki
**Ivan Dolac** (ili *Ivan-Dolac*, na domaćoj čakavštini ili čokavici: *Ivon Dolac*) je naselje na južnoj strani otoka Hvara, na predjelu kojeg Hvarani zovu "Srednja Plaža". Pripada općini Jelsa.

Zemljopisni položaj
-------------------

Tunel Pitve-Zavala
Nalazi se 3 km od naselja Zavala, te 5 km od mjesta Sv. Nedjelja. S ostatkom otoka je povezan tunelom Pitve-Zavala, duljine 1400 m koji se nalazi na istočnoj stani. Cesta se prema zapadu nastavlja do Svete Nedilje, gdje prestaje asfalt, a makadamska se cesta nastavlja do uvale Dubovica, odakle se dalje može ići prema gradu Hvaru, ili kroz tunel Hvar-Stari Grad na sjevernu stranu otoka.

Povijest
--------

*Plaža Jagodna* nedaleko Ivana Dolca.
Spominje se već u 15. stoljeću. U plažama su sredinom XV st. postojala naselja Zaca, koji se naziv ograničio na istočni dio uz obalu, a novi naziv je Zavala, po drugom jednom dijelu mjesta Taja, gdje se nalazio samostan, koji datira prije XV st. zaselak ispred mlađeg Ivan Dolca. Knez Tadija Kačić je dobio za sebe i svoje primorce 1606 posjed u Zavali i Taji (najstariji zaselak današnjeg Ivan Dolca). Ruševine njegove kuće su početak Ivan Dolca.

  

* + Na crkvici u Ivan Dolcu postavljen je 1901.g natpis koji pokazuje koliku je bojazan unosila filoksera u narod,koja je uništavala vinogradu i time egzistencilju ljudi.

"Lug i peronospora od g.1852.uništava grožđe-bijaše teških nevolja-žiloždra došla do Zadra-lozje gine strahotom-čeka se propast naroda.Puče!Skoreni uvrijede Bogu-obrati se B.D.Mariji-nek te Svemogući očuva od ova tri biča."
Natpis je postavio Ivan Carić p.Jurja,otac književnika Jurja Carića i djed Ćira Carića,autora glasovitih nautičkih tablica svjetskog glasa.

Gospodarstvo
------------

Danas je turizam glavna privredna grana, većina turista dolazi iz istočne europe. Ivan Dolac sa svojim lijepim plažama sve se više razvija kao značajno izletničko i turističko mjesto.  

Zahvaljujući najvećim brojem sunčanih satu u Hrvatskoj i strmim vinorodnim padinama južne strane otoka Hvara na ovome području se dobiva grožđe od kojeg se prave vina najviše kvalitete.

*Plaža Jagodna*
Za razliku od Svete Nedjelje i Zavale. Postoje strmije kamene, ali i šljunčane plaže.[*nedostaje referenca*]

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Izvori
------

1. 1 2 3  jelsa.hr Arhivirano 2009-03-29 na Wayback Machine-u pristupljeno 29.7.2009.
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Hvara |
| --- |
| Brusje • Hvar • Jagodna • Malo Grablje • Milna • Pakleni otoci • Sveta Nedjelja • Velo Grablje • Zaraće |
**Latinovac** je naselje u Republici Hrvatskoj u Požeško-slavonskoj županiji, u sastavu općine Čaglin.

Zemljopis
---------

Latinovac naselje u Republici Hrvatskoj u Požeško-slavonskoj županiji je smješten oko 2 km zapadno od Čaglina , susjedna sela su Nova Lipovica na sjeveru i Ivanovci na jugu. Selo kraj željezničke pruge Pleternica-Našice. U srednjem vijeku zvalo se Krnjakovci. Selo se spominje 1413. i 1499. godine kao posjed gradiškog vlastelinstva. Za turskog vladanja selo je dosta stradalo, a u opustošeni dio sela naselili su se Srbi. Tadašnji stanovnici bili su katolici, muslimani i pravoslavci. Vjerojatno je u to doba katolički dio dobio ime Latinovci, a muslimanski i pravoslavni dio zadržao ime Krnjakovci. Međutim, prilikom oslobođenja Slavonije od Turaka 1687.-1691. katolici su izginuli, muslimani otišli u Bosnu, a pravoslavci su napustili svoj, lošiji dio u Krnjakovcima i preselili se u bolji i bogatiji dio Latinovce, pa se tako to ime zadržalo do danas. U toku 18. i 19. stoljeću najstariji srpski doseljenici uglavnom su izumrli, a doselile su se druge srpske obitelji. U posljednjih nekoliko godina nastanilo se ovdje nekoliko obitelji različitog podrijetla. Selo 1961. godine imalo je 307, 1971. godine 252, a 2001.godine 84 stanovnika.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2011. godine Latinovac je imao 68 stanovnika, dok je prema popis stanovništva iz 1991. godine imao 132 stanovnika većinom srpske i hrvatske nacionalnosti.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
2. ↑  Popis stanovništva Republike Hrvatske 2011. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Latinovac** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Čaglin |
| --- |
| Čaglin • Darkovac • Djedina Rijeka • Dobra Voda • Dobrogošće • Draganlug • Duboka • Imrijevci • Ivanovci • Jasik • Jezero • Jurkovac • Kneževac • Latinovac • Migalovci • Milanlug • Mokreš • Nova Lipovica • Nova Ljeskovica • Novi Zdenkovac • Paka • Ruševo • Sapna • Sibokovac • Sovski Dol • Stara Ljeskovica • Stari Zdenkovac • Stojčinovac • Veliki Bilač • Vlatkovac • Vukojevica |
**Latona** je bila u rimskoj mitologiji ista boginja kao **Leta** u grčkoj mitologiji, dakle majka bogova - Apolona i Dijane.

Latonini atributi i simboli
---------------------------

Njene moći bile su vrlo slične kao boga Vulkana (grčkog Hefesta).

Etimologija
-----------

Latinsko ime *Latona* nastalo je kao derivat etrurskog imena *Letun*.

Latona u mitologiji
-------------------

*Glavni članak: Leto*
I rimska verzija mita o *Latoni* je gotovo potpuna ista, kao i grčka. *Latona* je bila lijepa kći Titana Polusa i njegove žene Febe, u koju se zagledao i na kraju je obljubio vrhovni bog Jupiter. Kad je Jupiterova ljubomorna žena Junona, saznala da je njen muž obljubio Latonu, uz pomoć božice Tere zabranila je svim kopnima na svijetu da prime trudnu Latonu, i poslala zmiju Pitona da pronađe nju i njenu djecu i ubije ih. 

Latonina fontana u parku dvorca *Versailles*
Jupiter se sažalio na nju, te otrgnuo komad Sicilije, i stvorio novi komad kopna pored Sicilije (ili u Egeju - ovisi o verziji mita), plutajući otok Ortigiju , a Jupiter je pretvorio sebe i Latonu u prepelice i doletio do Ortigije (starogrčki: ὄρτυξ - ortis =prepelica), gdje je Latona rodila blizance Apolona i Dijanu. U znak svoje zahvalnosti Letona je učvrstila otok uz morsko dno, - kasnije je taj otok dobio ime Delos.

U Ovidijevoj verziji mita iz Metamorfoza, Orion je junak koji je prvi priskočio u pomoć Latoni, kad su nju i djecu napali Likijci ali je ljutita Terra poslala škorpiona na njega, te je on nakon uboda umro. 

Njezina ljepota bila je kobna za diva Titija, koji ju je pokušao silovati, pa su ga zbog toga ubila njezina djeca Apolon i Dijana.

Izvori
------

1. 1 2  „*Leto*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 11. 2011.
2. ↑  Larissa Bonfante and Judith Swaddling: *Etruscan Myths* (series: The Legendary Past) (British Museum/University of Texas Press) 2006, str. 72.
3. 1 2 3 4  „*Myths about the Roman Goddess Latona*" (engleski). Roman Colosseum. Arhivirano iz originala na datum 2011-10-21. Pristupljeno 22. 11. 2011.

Eksterni linkovi
----------------

***Latona*** na Wikimedijinoj ostavi

* Myths about the Roman Goddess Latona Arhivirano 2011-10-21 na Wayback Machine-u (`en`)
* Božica Leto / Latona sa portala Encyclopædia Britannica (`en`)
**Hirijej** (starogrčki: ) bio je, u grčkoj mitologiji, sin Posejdona i Plejade Alkione, brat Hipenorov i Etusin, osnivač i vladar grada Hirije u Beotiji.

Mitologija
----------

Nimfa Klonija rodila je Hirijeju Nikteja i Lika. Jedan izvor navodi Hirijeja i kao Krinakovog oca. Većina izvora o Hirijeju govori kao o kralju, no Ovidije i Nono opisuju ga kao običnog seljaka.

Hirijej je bio eponimni osnivač grada Hirije u Beotiji, u kome je i živeo i u kome je rođen i Orion, koji se u kasnijem predanju takođe spominje kao njegov sin; ipak, ima i autora koji ga smeštaju u Trakiju ili na ostrvo Hios. Pričalo se da je Hirijej isterao Euonima iz Apolonovog hrama.

Hirijej je uposlio Trofonija i Agameda da mu sagrade riznicu, ali su oni u nju ugradili i jedan tajni ulaz, pa se u riznicu lako moglo ući micanjem samo jednog kamena. Uz pomoć tog tajnog ulaza njih dvojica su lako ulazili i odnosili Hirijejevo blago. On je bio zbunjen činjenicom da mu se bogatstvo smanjuje i pored toga što su lokoti i pečati na vratima ostajali netaknuti; da bi uhvatio lopova, postavio je zamku. Agamed se u nju uhvatio, pa je Trofonije odrubio bratu glavu kako Hirijej ne bi saznao za identitet lopova, nakon čega je Trofonija progutao ponor koji se otvorio u zemlji.

Prema kasnijem predanju, Hirijej je bio i Orionov otac. Neki kažu da je on bio Orionov pravi otac, a drugi da je Hirijej bio udovac i da nije imao dece, a da je Oriona usvojio. Naime, jednom prilikom Oriona su posetili Zevs i Hermes (neki dodaju i Posejdona), koji su bili srdačno primljeni i potom obećali da će mu u znak zahvalnosti ispuniti jednu želju. Hirijej ih je zamolio da mu podare decu. Bogovi su krzno žrtvenog bika napunili svojim urinom (ili spermom) i rekli Hirijeju da tu kožu zakopa. Devet meseci kasnije Hirijej je u koži pronašao novorođenče i dao mu ime Orion. Rimski pisci Orionovo su ime dovodili u vezu s latinskom imenicom *urina* (= "urin"), premda to ime očito nije latinskog porekla. Na temelju ove priče Nono kaže da je Orion "imao tri oca" i majku Geju.

Literatura
----------

* Schmitz, Leonhard (1867), „Hyrieus",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.
**Istočnorusinski jezik** je jezik koji se uglavnom govori u zapadnoj Ukrajini, kao i u susednim regionima Slovačke i Poljske. Ovim jezikom govore etnički Rusini, koji naseljavaju navedeno područje. Istočnorusinski jezik spada u grupu istočnoslovenskih jezika i razlikuje se od zapadnorusinskog jezika, koji spada u grupu zapadnoslovenskih jezika.

Istorija
--------

Pisane tragove rusinske/slovenske kulture moguće je naći i u runskim zapisima u srednjoj Evropi, jer je pre pojave ćirilice i glagoljice verovatno korišćeno runsko pismo kao opšte rašireno u Evropi od 1. do 12. veka kada je potpuno zamenjeno ćirilicom i latinicom.

Jezik koji se naziva crkveno-slovenski, staro-ruski, cerkveno-srpski, staro-ukrajinski, staro-beloruski itd. može se jednakim ako ne i većim pravom nazvati staro-rusinskim, jer su u vreme prevođenja Biblije sa grčkog, Rusini naseljavali oblasti od Balkanskog poluostrva do skandinavije i od Crnog do Baltičkog mora i to je bio jezik na koji je prvo prevedena Biblija.

Bugari su se pri svom doseljavanju na Balkan sretali i ratovali sa Rusinima i još i danas u njihovom jeziku možete naći naziv „Rusnacite" pod kojim podrazumevaju Ruse. Staro-bugarski jezik je jezik Rusina, odnosno dijalekt slovenskog jezika koji je bio najrašireniji i koji su Bugari naučili.

Rusini u Srednjoj Evropi tj. u Moravskoj, primili su hrišćanstvo od Ćirila i Metodija oko 866. godine, zanči 122-125 godina pre Rusina u podkarpatskoj Rusiji u kojoj su bili pokršteni oko 988. godine.

Ćirilo i Metodije prevodili su crkvene knjige na svoj maternji jezik koji su najbolje znali a kojim se govorilo i u Moravskoj. Prevođenje knjiga na jezi koji Moravci ne bi razumeli, nebi imalo smisla jer su već propali takvi pokušaji na nemačkom i latinskom jeziku.

Rusinski je bio zvanični jezik u poljsko-litvanskoj kneževini i na njemu je vođena državna korespondencija i službena bogosluženja još od vremena Ćirila i Metodija, pa do raspada Kneževine.

Vidi još
--------

WikipediaWikipedia
***Istočnorusinski jezik*** nа Wikipediji

* Zapadnorusinski jezik
* Rusini (Ukrajina)

***Istočnorusinski jezik*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Slavenski jezici |
| --- |
| **Praslavenski jezik** |
| Istočnoslavenski | 
* beloruski
* istočnorusinski
* ruski
* starobjeloruski †
* staronovgorodski dijalekt †
* staroruski †
* ukrajinski

 |
| Zapadnoslavenski | 
* češki
* kašupski
* knaanski †
* lužičkosrpski (gornjolužičkosrpski · donjolužičkosrpski)
* polapski †
* poljski
* pomoranski †
* slovački
* slovinački †
* šleski
* zapadnorusinski

 |
| Južnoslavenski | 
* bugarski
* crkvenoslavenski
* makedonski
* slovenski
* srpskohrvatski (bosanski / crnogorski / hrvatski / srpski)
* staroslavenski †

 |
| Mikrojezici i dijalekti | 
* banatskobugarski
* bunjevački
* čakavski
* gradišćanskohrvatski
* kajkavski
* moliškoslavenski
* prekmurski
* rezijanski
* slavenosrpski †
* slavenski (Grčka)
* torlački

 |
| Umjetni jezici | 
* Jazičije †
* međuslavenski
* russenorsk †
* Slovio

 |
| †izumrli jezici |
*Za ostale upotrebe, v. Heimat.*
**Heimatfilm** (na njemačkom "zavičajni film") je izraz koji se koristi za filmski žanr specifičan za njemačku (zapadnu), te, u manjoj mjeri, austrijsku i švicarsku kinematografiju u prvim decenijama nakon Drugog svjetskog rata. Po širim žanrovskim odrednicama su Heimatfilovi predstavljali kombinaciju komedije, mjuzikla i/li ljubavnog filma, a zajedničko im je bilo da su radnjom ili likovima vezani uz relativno zabačena, ruralna i/li planinska područja zemalja njemačkog govornog područja - najčešće bavarske Alpe, austrijski Tirol ili Schwarzwald u jugozapadnoj Njemačkoj. Sadržaj im je karakterizirao sentimentalni i idilični prikaz seoskog života, inzistiranje na konzervativnim društvenim vrijednostima, zapleti u kojima su protagonistima najveći problem predstavljali sitni kriminalci, kao i obavezni hepi end. 

Tadašnji njemački kritičari su heimatfilmove zbog njihovog robovanja formuli i eksploataciji "autentične" ruralne kulture i folklora uglavnom smatrali bezvrijednim i proglašavli kičem, a slično mišljenje imaju i današnji kritičari. S druge strane, *heimatfilmov*i su uživali izuzetnu popularnost, iako je ona zbog kulturnih razlika, ili poratnih političkih prilika i predrasuda bila ograničena isključivo na njemačko govorno područje. Moderni teoretičari smatraju da su *heimatfilmovi* postigli uspjeh prije svega zato što su poratnoj njemačkoj publici poslužili u terapeutske svrhe. S jedne strane su radnjom bili vezani uz njima bliske sadržaje, a s druge strane su, time što su smješteni u područja uglavnom pošteđena ratnih razaranja, omogućila da se gledaju filmovi bez ruševina i podsjećanja na ratne i ratom izazvane traume, te tako stvarale jednostavni i jeftini bijeg od stvarnosti.

Heimatfilmovi su svoju popularnost počeli gubiti 1960-ih, a što se tumači promjenom ekonomskih okolnosti, odnosno novim blagostanjem izazvanim *Wirtschaftswunderom*. Kasnije su se snimali uglavnom iz nostalgije, odnosno služili su kao materijal za filmske parodije i kombinacije s drugim žanrovima.

Vidi još
--------

* Bergfilm

Vanjske veze
------------

* Genresuche: Heimatfilm, kino-db.de
* Beitrag über den Heimatfilm bei DRadio Wissen Arhivirano 2011-06-11 na Wayback Machine-u
**Elim**, sin Conraija, bio je, prema irskim srednjovjekovnim legendama i tradiciji, veliki kralj Irske.

*Lebor Gabála Érenn* navodi da je svrgnuo prethodnog kralja Fíachu Finnolacha u ustanku *aithech-tuatha* ili "podaničkih naroda/ljudi". Irsko plemstvo je masakrirano, a preživjele su samo tri trudne plemkinje: Fíachuova supruga Eithne Imgel, kćer kralja Albe; Gruibne, kćer kralja Britanije i supruga kralja Munstera; i Aine, kćer kralja Saksonaca i supruga kralja Ulstera. Gruibe je bila majka Corb Oloma, pretka klana Eóganachta od Munstera; Aineov sin Tibraide Tírech je bio predak klana Dál nAraidi iz Ulstera; Eithne je pobjegla u Albu gdje je rodila Fíachuovog sina Tuathal Techtmara. Elim je vladao dvadeset godina. Na kraju se Tuathal iskrcao kod Inber Domnainna i proglasio kraljem. Potom je marširao na Taru te porazio i ubio Elima u bitci na obližnjem brdu Achall.

*Annals of the Four Masters* se uglavnom slažu sa navodima *Lebor Gabála*, dodavši jedino da su ustanak *aithech-tuatha* vodili pokrajinski kraljevi te da je Elim bio kralj Ulstera; za vrijeme njegove vladavine Irska je bila bez žita, voća, mlijeka i ribe, te je tako Bog kaznio *aithech-tuatha* za njihov zločin. Geoffrey Keating navodi drukčiju priču, pripisavši ustanak Cairbre Cinnchaitu, pri čemu je Elim postao njegov nasljednik.

*Lebor Gabála* je Elimovu vladavinu smjestila u doba rimskog cara Hadrijana (117-138). Kronologija Keatingove *Foras Feasa ar Éirinn* ju je datirala u period 60-80, a *Annals of the Four Masters* u period 56-76.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **LGE/AFM Fíachu FinnolachFFE Cairbre Cinnchait**  |  **veliki kralj Irske** LGE 2. vijek n.e.FFE 60-80AFM 56-76 | Slijedi: **Tuathal Techtmar**  |

Izvori
------

1. ↑  R. A. Stewart Macalister (ed. & trans.), *Lebor Gabála Érenn: The Book of the Taking of Ireland Part V*, Irish Texts Society, 1956, p. 307-311
2. ↑  *Annals of the Four Masters* M56-76
3. ↑  Geoffrey Keating, *Foras Feasa ar Éirinn* 1.38
**Leoben** je grad u sredini Austrije od 24,695 stanovnika, on je i administrativni centar Okruga Leoben, jedan od centara austrijske metalurgije i drugi po veličini grad u Štajerskoj nakon Graza.

Geografske karakteristike
-------------------------

Leoben leži na jugoistoku Štajerske, u dolini rijeke Mure.

Historija
---------

U gradu i okolici pronađeni su arheološki nalazi iz brončanog doba i nekropole iz halštatske kulture. 
Leoben je prvi put spomenut u dokumentima 982. pod imenom *Liubina*, zna se da se od 1173. navodi kao trgovište željeznom robom.

Njegov položaj na mjestu gdje Mura pravi veliki zavoj, privukao je pažnju češkog kralja Otokara II. Přemysla 
koji je od 1261. do 1280. planski podigao novi grad i dao mu status grada.

Leoben je između 1885. - 1889. planski proširen.

Znamenitosti i školstvo
-----------------------

Najveće znamenitosti Leobena su stara parohijska crkva sv. Jakoba, koja je to bila do 1811. sa romaničkom jezgrom, koja je tokom 16. i 17. vijeka renovirana prvo u gotičkom, a nakon tog u baroknom stilu. Pored tog to je i nova parohijska crkva (od 1811.) koju su od 1660. do 1665. podigli jezuiti za svoje potrebe.

Tu su i ostaci zamka Massenburg iz 13. vijeka, koji je u ruševnom stanju od 1820.

Leoben od 1908. / 10. ima Univerzitet rudarstva i metalurgije.

Privreda
--------

Od 14,028 zaposlenih u 1991. oko 58% je radilo u tercijarnom sektoru (usluge i trgovina) a ostali u industriji.

Najveći industrijski pogoni su čeličana VOEST-Alpine Stahl Donawitz GesmbH, Voest-Alpine Schienen GesmbH (željezničke tračnice), Voest-Alpine Draht GesmbH (žice), Austria Technologie & Systemtechnik AG 
(štampane ploče), pivovara koncerna Brau Union Oesterreich AG i tvornica celuloze.

Pored toga grad ima i manje tvornice koje proizvode građevinski materijal i boje.

Sve do 1964. Leoben je bio i rudarski grad u kom se kopao lignit.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Kina, Xuzhou

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Steiermark" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  „*Leoben*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 16. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Leoben*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Leobena* (`de`)