recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ernst Vettori** (Ernst Fetori) je bivši austrijski skakač skijaš.

Rodjen je 25. juna 1964. u Holu, malom mestu pored Insbruka u Austriji. Zajedno sa starijim bratom Ginterom i sestrom Brigit sagradio je porodičnu kuću u Absamu a njegovo poreklo je italijansko. Prvi trener bio mu je otac takodje sportista u nordijskim disciplinama. Završio je srednju poslovnu školu i bavio se skokovima od četrnaeste godine. 1981.godine osvojio je drugo mesto na juniorskom šampionatu što je nagovestilo uspehe.Osvojio je u seniorskoj konkurenciji Novogodišnju turneju dvaputa za redom 1986 i 1987.godine a bio je na podijumu Svetskog kupa čak četiri puta (triput drugi i jednom treći)a ostvario ukupno 15 pobeda. Najveći uspeh mu je zlatna Olimpijska medalja u Albertvilu, 1992. god gde je osvojio i srebrnu timsku. Osvojio je i pet medalja na svetskim šampionatima

Izvori
------

***Ernst Vettori*** na Wikimedijinoj ostavi

* FIS-Ski: Ernst Vettori - statistike (engleski)
* Holmenkollen medalists Arhivirano 2007-02-24 na Wayback Machine-u - click Holmenkollmedaljen for downloadable pdf file (`no`)
* Holmenkollen winners since 1892 Arhivirano 2007-02-24 na Wayback Machine-u - click Vinnere for downloadable pdf file (`no`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Marja-Liisa Kirvesniemi**  |  **Holmenkollen medalja(ostali dobitnici: Vegard Ulvang,Trond Einar Elden i Jens Weissflog)** 1991 | Slijedi: **Yelena Välbe**  |
**Individualizam** – svojevremeni pojam za slobodoumnu, neizmanipuliranu, osebujnu, kreativnu i snažnu ličnost koja se izdvaja od opčeg, kolektivnog duha, transformiran je u doktrinu suvremenog kapitalističkog poretka, atomiziranog društva izmanipuliranih jedinki (tzv. individualaca) u kome je riječ individualizam postao sinonim za egocentrizam i egoizam.

Izraz individualizam potječe iz XVIII. st. a javlja se s počecima novovjekovne evropske filozofije (Descartes), stajalište koje primarno ili isključivo naglašava značenje, ulogu, vrijednost i važnost individualnoga, važnost pojedinca, a naročito pojedinačne osebujnosti spram općega, generalnoga (u kojem se gubi pojedinačno). Pojedinac je zajednici, društvu, državi nadređen. On je ono primarno i izvorno. Stoga se interesima, pravima, zahtjevima, potrebama, razvitku pojedinca uopće, ili razvijene individualnosti, imaju podrediti država, zajednica, društvo i tzv. opće potrebe i interesi.

Razlikujemo:

1. ontologijski individualizam koji zastupa realnost mnoštva individuuma=pluralizam,
2. logički individualizam (u zbilji postoji samo individualno, pojedinačna bića, a ne univerzalno, opće),
3. etički individualzam (vlastito ja pojedinca kao samosvrha, unapređenje i razvitak individualnosti kao najviši cilj, naglašavanje vrijednosti individuuma),
4. historijski individualizam (naučava stvaralačku, originalnu, odlučnu ulogu tzv. velikih ličnosti u historiji, čije je djelovanje pokretač historijskih zbivanja, razvitka i progresa),
5. sociologijski individualizam (koji tretira individuuma kao svrhu, a društvo i državu kao sredstvo koje mu ima služiti).

  

**Individualizam** je filozofski pravac mišljenja, osećanja i htenja koji ističe da je čovek odvojen i drugačiji od drugih i da je celovita i nedeljiva ličnost. Individualizam podrazumeva osoben sistem vrednosti, teoriju ljudske prirode i određena politička, ekonomska, socijalna i verska uverenja i stavove. Po individualistima, sve vrednosti moraju se sagledavati kroz prizmu čoveka, individue, kojoj se pripisuje najviši značaj. Kao teorija ljudske prirode, individualizam insistira na tome da će interesi normalne odrasle jedinke na najbolji način biti zadovoljene ako se jedinki dozvoli maksimalna sloboda, uz odgovornost za odabir ciljeva i sredstava kojima će te ciljeve postići.
Ovaj članak, ili jedan njegov segment, izvorno je preuzet iz knjige Ivan Vidanović "*Rečnik socijalnog rada*" uz odobrenje autora.

Eksterni linkovi
----------------

* Istorija političkih teorija o individualizmu[*mrtav link*]
**Gubitak Kine** (engleski: ) je izraz koji se koji se koristio u SAD tokom prvih decenija hladnog rata, odnosno koji se koristi kod dijela današnjih historičara, a kako bi se opisala pobjeda Mao Zedongovih komunista u kineskom građanskom ratu i osnivanje NR Kine 1949. godine, te posljedice tih događaja na vanjsku i unutrašnju politiku SAD. Pod "gubitkom" se podrazumijevalo prelaženje Kine kao najmnogoljudnije i kao takve izuzetno strateški važne države u komunistički Istočni blok, kao i poraz kineskih nacionalista pod Chiang Kai-Shekom čiji je režim, poznat kao Republika Kina, SAD podržavao prije, za vrijeme i poslije drugog svjetskog rata i smatrao svojim ključnim saveznikom u Aziji. Ti su se događaji zbili za vrijeme predsjednikovanja Harryja S. Trumana iz Demokratske stranke, a prvi koji su koristili taj izraz bili su njegovi kritičari iz Republikanske stranke, među kojima se posebno isticao Joseph McCarthy. Prema njihovom mišljenju, pobjeda komunista i prijelaz Kine u Istočni blok je bila rezultat kriminalne nesposobnosti Trumanove administracije, a posebno State Departmenta, koji je, prema McCarthyju i njegovim pristašama, vrvio od sovjetskih "krtica" i komunističkih simpatizera, koji su uspjeli spriječiti SAD da pomogne svom savezniku. Takve optužbe, kojima je dodatnu aktualnost dalo izbijanje korejskog rata i intervencija kineskih komunista protiv američkih trupa, su bile jedan od najvažnijih elemenata makartističkih progona. Teza o "gubitku Kine" je značajno uticala na kasnije američke administracije koji su uporno nastojali izbjeći da im se dogodi ono što se dogodilo Trumanu; to se posebno isticalo kod Johnsona koji je 1960-ih inzistirao na nastavku sve nepopularnijeg vijetnamskog rata.

V. također
----------

* Mit o nožu u leđa

Izvori
------

1. ↑  VanDeMark, Brian (1995). *Into the Quagmire: Lyndon Johnson and the Escalation of the Vietnam War*. Oxford University Press. str. 25. ISBN 9780195096507. »As [President Lyndon Johnson] later recalled "I knew Harry Truman and Dean Acheson had lost their effectiveness from the day that the Communists took over in China. I believed that the loss of China had played a large role in the rise of Joe McCarthy. And I knew that all these problems, taken together, were chickenshit compared with what might happen if we lost Vietnam."«

Litetatura
----------

* Newman, Robert P. *Owen Lattimore and the "Loss" of China*. Berkeley and Los Angeles: University of California Press, 1992. ISBN 0-520-07388-6.
„Arundel Castle" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Arundel Castle (razvrstavanje).
Zamak Arundel u jesen
**Zamak Arundel** (engleski: ) je srednjovjekovni zamak u mjestu Arundel u engleskoj grofoviji West Sussex. Podigao ga je normanski velmoža Roger de Montgomery na Božić 1067. nakon što ga je William Osvajač imenovao prvim earlom Arundela. Zamkom od 16. vijeka upravlja porodica Howard, odnosno earlovi od Norfolka. U engleskom građanskom ratu je oštećen, ali je temeljito renoviran u 18. i 19. vijeku. Danas u njemu živi earl od Norfolka, iako je dio zamka otvoren za posjetitelje.

Vanjske veze
------------

***Zamak Arundel*** na Wikimedijinoj ostavi

* Arundel Castle
* The Collector Earl's Garden at Arundel Castle Arhivirano 2013-03-27 na Wayback Machine-u
* Arundel Castle entry from The DiCamillo Companion to British & Irish Country Houses Arhivirano 2012-02-12 na Wayback Machine-u
* Šablon:Oscoor gbx
* Arundel.TV - Local IPTV Channel Arhivirano 2007-12-20 na Wayback Machine-u
* Arundel Castle on the *Patrons and Performances Web Site*
* *Arundel Castle In April 2008*
* *The Not So Secret Diary of Queen Victoria*

Koordinate: 50°51′22″N 0°33′13″W﻿ / ﻿50.85611°N 0.55361°W﻿ / 50.85611; -0.55361
**Gudea** je bio vladar (*ensi*) grada Lagaša u Južnoj Mezopotamiji koji je vladao cca. 2144 - 2124. pne.. Vjerojatno nije bio porijeklom iz grada, ali je bio oženio Ninallu, kći vladara Urbabe (2164 - 2144. pne.) od Lagaša, postavši tako dijelom kraljevske kuće Lagaša. Naslijedio ga je sin Ur-Ningirsu.

Natpisi
-------


| **Drevna Mezopotamija** |
| --- |
| Eufrat – Tigris |
| Asirologija |
| **Gradovi / kraljevstva** |
| **Sumer**: Uruk – Ur – Eridu |
| Kish – Lagaš – Nippur |
| **Akadsko Carstvo**: Akkad |
| Babilon – Isin – Susa |
| **Asirija**: Assur – Niniva |
| Dur-Sharrukin – Nimrud |
| **Babilonija** – **Kaldeja** |
| **Elam** – **Amoriti** |
| **Huriti** – **Mitanni** |
| **Kasiti** – **Urartu** |
| **Kronologija** |
| Sumerski kraljevi |
| Asirski kraljevi |
| Babilonski kraljevi |
| **Jezik** |
| Klinasto pismo |
| Sumerski – Akadski |
| Elamski – Hurijski |
| **Mitologija** |
| Enûma Elish |
| Gilgameš – Marduk |

Natpisi spominju hramove koje je Gudea podigao u Uru, Nippuru, Adabu, Uruku i Bad-Tibiri. Ovo ukazuje na snažan utjecaj Gudee na cijeli Sumer. Njegov prethodnik Urbaba je svoju kći Enanepada učinio vrhovnom svećenicom Nanne u Uru, što ukazuje da je i on imao veliku političku moć.

Gudea je odabrao titulu *ensi* (gradski kralj ili guverner) umjesto uzvišenije titule *lugal* (akadski *sharrum*); iako je sam sebe nazivao "bogom Lagaša". Gudea je za sebe tvrdio da je bio osvojio Elam i Anshan, ali njegovi natpisi naglasak daju izgradnji kanala za navodnjavanje i hramoova, kao i stvaranje dragocjenih poklona za bogove. Materijali za izgradnju tih građevina i statua su dolazili iz svih dijelova zapadne Azije: cedrovina iz planina Amanus, kamenje iz Libanona, bakar iz sjeverne Arabije, zlato i drago kamenje iz pustinja između Kanaana i Egipta, dolerit iz Magana (Oman), te drvo iz Dilmuna (Bahrein).

Kako je moć Akadskog carstva nestajala, tako je Lagaš ponovno proglasio nezavisnost, ovaj put pod Puzer-Mamom, koji se proglasio lugulom, ili kraljem Lagaša. Nakon toga se ova titula neće spominjati uz Lagaša, barem ne do kraja gudejskog perioda. Lagaški vladari, uključujući Ur-Ningirsua i Ur-Baua, čije su vladavine prethodile Gudeinoj, su sebe nazivali ensijima ili guvernerima Lagaša,a izraz lugul koristili samo za bogove i njihovo srodstvo, ali nikada u političkom smislu. Nastavak korištenja izraza ‘lugul’ za bogova izgleda ukazuje na svjesni pokušaj vladara da istaknu svoju skromnost u odnost na svijet - da li je ona bila iskrena ili politički motivirana je nepoznato.


***Gudea*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kratko tandemno ponavljanje** (*STR*, *mikrosatelit*) se javlja u nekodirajućem regionu DNK kad se obrazac sa dva ili više nukleotida ponavlja i kad su ponavljajuće sekvence direktno jedna pored druge. Dužina pojedinačnog ponavljanja može da varira u opsegu od 2 do 5 baznih parova (bp) (na primer (CATG)n u genomskom regionu) i tipično se nalaze u intronima. **Polimorfizam kratkih tandemnih ponavljanja** (*STRP*) se javlja kad se homologni STR lokusi razlikuju po broju ponavljanja između pojedinaca. Putem identifikovanja ponavljanja u specifičnoj sekvenci na specifičnim lokacijama genoma, moguće je kreirati genetički profil osobe. Veliki broj STR sekvenci ljudskog genoma je poznat. STR analiza je postala preovladavajući metod analize za određivanje genetičkih profila u forenzičkim slučajevima.

Forenzička analiza
------------------

Parcijalni humani STR profil proizveden korošćenjem identifikacionog pripora kompanije Aplajd biosistemi
STR analiza je relativno nova tehnologija u polju forenzike, koja je zadobila popularnost tokom 1990-tih. Ona se koriti za uzimanje genetičkih otisaka prstiju pojedinaca. STR sekvence koje se korite u forenzičkoj analizi su tetra- ili penta-nukleotidna ponavljanja (4 ili 5 ponavljajućih nukleotida), jer ona daju pouzdane podatke i jer su dovoljno robusna da prežive degradaciju u neidealanim uslovima. Kraća ponavljanja sekvence mogu da budu posledica laboratorijskih artifakata, kao i činjenice da je nekoliko genetičkih bolesti asocirano sa trinukleotidnim ponavljanjima, npr. Hantingtonova bolest. Duže ponavljajuće sekvence su podložnije degradaciji i teže se pojačavaju primenom PCRa, slično kraćim sekvencama.

Analiza se izvodi ekstrahovanjem DNK iz jedra ćelija u forenzičkom uzorku. Zatim se pojačavaju specifični polimorfni regioni DNK primenom polimerazne lančane reakcija. Nakon amplifikacije tih sekvenci, one se razdvajaju bilo putem gel elektroforeze ili kapilarne elektroforeze, koja omogućava određivanje broja ponavljanja u STR sekvenci.

Spoljašnje veze
---------------

* Baza podataka frekvencija ljudskih STR alela Arhivirano 2009-07-13 na Wayback Machine-u
* Y-DNK testiranje
**Xiao Yuanming** (蕭淵明) (? - 556), kurtoazno ime **Jingtong** (靖通), često poznat i po tituli **Markiz od Zhenyanga** (貞陽侯), nakon svrgavanja poznat kao **Vojvoda od Jian'an** (建安公), posthumno **Car Min** (閔皇帝) od strane Xiao Zhuanga, je bio kratkotrajni car kineske dinastije Liang. Bio je nećak osnivača dinastije cara Wu. Godine 555. se država našla u kaosu kada su snage države Zapadni Wei zarobile i pogubile cara Yuana. Tada je država Sjeverni Qi, kod koje se Xiao Yuanming nalazio kao talac od 547. godine, prisilila generala Wang Sengbiana da prihvati Xiao Yuanminga kao cara. Međutim, već nakon nekoliko mjeseci je Wangov potčinjeni Chen Baxian izvršio puč u kome je Wang ubijen, a Xiao Yuanming svrgnut s prijestolja; na njegovo mjesto je došao sin cara Yuana Xiao Fangzhi (car Jing). Xiao Yuanming je umro sljedeće godine.

Napomene i reference
--------------------

1. 1 2 3 4  Academia Sinica Chinese-Western Calendar Converter.
2. 1 2 3 4  *Zizhi Tongjian*, vol. 166.

* *Historija Južnih dinastija*, vol. 51.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 160, 161, 166.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Car Yuan od Lianga**  |  **car dinastije Liang (Istočna/Južna)** 555 | Slijedi: **Car Jing od Lianga**  |
**Ferenc II Rákóczi** (Borša, 27. mart 1676. - Tekirdağ, 8. april 1735.), bio je transilvanijski knez 
(vladao od 1704. do 1711.) i vođa bune 1703. - 1711. protiv Habsburgovaca u Ugarskoj.

Biografija
----------

Rođen je u aristokratskoj porodici, kao dijete transilvanijskog kneza Ferenca Rákóczija i Jelene Zrinski, kćeri Petra Zrinskog.
Odgajan je u duhu ugarskog nacionalizma i oštrog suprostavljanja vladavini Habsburgovaca.

Kad mu se majka, nakon očeve smrti 1676. preudala 1678. za Imre Thökölya, preselio se sa njom u njegov zamak Mukačevo. 
I očuh je bio protivnik Habsburgovaca, čak je poveo i bunu, a majka je tri godine uspješno branila zamak. Kad se nakraju - 1688. predala, odvedena je
je u zatočeništvo, a mali Ferenc u Beč, pa zatim u Češku na preodgoj kod jezuita.

Taj preodgoj i nije uspio jer kad se 1694. vratio u Ugarsku, ubrzo se udružio sa pristašama - ideje o ugarskoj samostalnosti, i oružanog ustanka. Nadali su se da je došao pravi trenutak, jer spremao
Rata za španjolsko nasljeđe, pa su on i njegove kolege zatražili pomoć od francuskog kralja Louisa XIV. Ali ih je posrednik izdao, pa je Rákóczi uhapšen i bačen u tamnicu, od smrti ga je spasila žena koja mu je pomogla da pobjegne iz tamnice.

Nakon dvije godine provedene u egzilu u Poljskoj, vratio se 1703. da se stavi na čelo seljačke bune poznate i kao Kurucki ustanak. Rákóczi je objavio manifest kojim je pozvao sve ugarske i 
hrvatske feudalce da se uključe u ustanak, ali se hrvatski feudalci nisu odazvali.

Ustanici su na početku postigli značajne pobjede, ali im je anglo-austrijska pobjeda u Bitci kod Blenheima 1704. pokopala sve nade u pomoć iz Francuske i uspjeh u borbi, iako su se borbe po Ugarskoj nastavile sve do 1711.

U međuvremenu su Transilvanci oduševljeni Rákóczijem proglasili nezavisnost, i izabrali ga za kneza 6. jula 1704. 
Rezultat tog čina bio je pokapanje svih nada u neki mogući kompromis sa carem Leopoldom I, koji je također bio ugarski kralj.

Kako [[Francuska nije poslala nikakvu efikasnu pomoć, a isto tako nisu urodili plodom ni Rákóczijevi napori da osigura pomoć od ruskog cara Petra Velikog za borbu protiv Habsburgovaca, a njegovi seljački ustanici pretrpjeli su čitav niz teških poraza, on je 21. februara 1711. pobjegao iz zemlje. Njegovi suborci su jedan po jedan položili oružje i svega nekoliko mjeseci kasnije potpisali Satmarski mir i zakleli se na vjernost Leopoldu i Habsburzima.

Nasuprot njima Rákóczi nikad nije pristao na njega, nego je tražio moguće saveznike za nastavak borbe po Poljskoj i Francuskoj. 
Na poziv sultana da mu pomogne organizirati vojsku protiv Austrijanaca, otišao 1717. u Istanbul.

Ali je sultan nakraju odustao od te ideje, a Rákóczi je ostatak svog života proživio u egzilu u Turskoj.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Ferenc Rákóczi, II*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 14. 06. 2016.

Vanjske veze
------------

***Ferenc II Rákóczi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ferenc Rákóczi, II* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Nadvojvoda Unutrašnje Austrije** | Nasljednik: |
| **Leopold I** | **Karl VI** |
**Gromača** je dubrovačko prigradsko naselje u Dubrovačko-neretvanskoj županiji.

Zemljopisni položaj
-------------------

Nalazi se u zaleđu općine Dubrovačko primorje, na kraju lokalne ceste koja od Orašca vodi prema sjeveru. Od Dubrovnika je Gromača udaljena oko 20 km sjeverozapadno.

Povijest
--------

Tijekom rata u Hrvatskoj Gromača je bila okupirana pripadnicima JNA i teritorijalne obrane Crne Gore te raznih dragovoljačkih četničkih postrojbi. Neprijateljska vojska je popalila i opljačkala sve objekte u naselju.

Gospodarstvo
------------

Gromača je gospodarski nerazvijeno prigradsko naselje. Stanovništvo se uglavnom bavi poljodjelstvom i stočarstvom.

U tijeku je gradnja autoceste A1 koja od Zagreba preko Splita i Ploča vodi do Dubrovnika, a koja će dijelom prolazit i u blizini Gromače pa se očekuje da će ovo i okolna naselja doživjeti gospodarski procvat.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovnika iz 2011. godine Gromača broji 146 stanovnika hrvatske nacionalnosti i katoličke vjeroispovjesti.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Zanimljivosti
-------------

U neposrednoj blizini Grmače nalazi se vrijedan speleološki lokalitet Gromačka špilja.

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Dubrovnika |
| --- |
| Bosanka • Brsečine • Čajkovica • Čajkovići • Donje Obuljeno • Dubravica • Dubrovnik • Gornje Obuljeno • Gromača • Kliševo • Knežica • Koločep • Komolac • Lopud • Lozica • Ljubač • Mokošica • Mravinjac • Mrčevo • Nova Mokošica • Orašac • Osojnik • Petrovo Selo • Pobrežje • Prijevor • Rožat • Suđurađ • Sustjepan • Šipanska Luka • Šumet • Trsteno • Zaton |  |
**Xiao Zhangmao** (蕭長懋) (458–493), kurtoazno ime **Yunqiao** (雲喬), nadimak **Baize** (白澤), formalno **Krunski princ Wenhui** (文惠太子, doslovno "uljudni i dobroćudni krunski princ"), kasnije posthumno **Car Wen** (文皇帝) sa hramskim imenom **Shizong** (世宗), bio je kineski krunski princ iz dinastije Južni Qi. Bio je najstariji sin cara Wua (Xiao Ze). Godine 482. je nakon smrti svog djeda cara Gao proglašen krunskim princom. Bio je oženjen za princezu Wang Baoming s kojom je imao četvoro sinova. Navodi se kako je bio odan budizmu, ali i da je 490. dao pogubiti svog impulzivnog i nasilnog brata Xiao Zixianga. Godine 493. je umro, nadživjevši oca. Kada je car Wu umro, novim carem je proglašen njegov sin Xiao Zhaoye, ali je ubrzo, isto kao i njegov brat Xiao Zhaowen, likvidiran od strane regenta Xiao Luana koji je poslije preuzeo prijestolje. Do 498. su pogubljeni svi njegovi sinovi.

Napomene i reference
--------------------

1. ↑  Da li se njegovo ime izgovara "Zhangmao" ili "Changmao" na suvremenom mandarinskom je predmet naučnih špekulacija, ali s obzirom da je imao mlađeg brata po imenu Xiao Zimao (蕭子懋), izgleda da je vjerojatnije "Zhang" s obzirom da označava stariju osobu.

* *Knjiga Južnog Qija*, vol. 21.
* *Historija Južnih dinastija*, vol. 44. Arhivirano 2008-05-11 na Wayback Machine-u
* *Zizhi Tongjian*, vols. 135, 136, 137, 138.
Izokratova bista; danas se čuva u Puškinovom muzeju, ranije bila u Villi Albani u Rimu
**Izokrat** (grčki: ; 436–338. pne. je bio starogrčki retoričar, koji se tradicionalno navodi kao jedan od znamenitih deset atičkih oratora. U svoje vrijeme je bio jedan od najuticajnijih retoričara u Grčkoj, a osim na retoriku imao je značajan uticaj na dalji razvoj obrazovanja u antici. 

Izokrat se rodio u bogatoj porodici vlasnika radionice flauta te bio vrhunski obrazovan za svoje vrijeme. Učio je zajedno s Gorgijom, amožda i Sokratom. Nakon peloponeskog rata, Izokratova porodica je naglo osiromašila te je Izokrat bio prisiljen zarađivati za život kao logograf, odnosno profesionalni pisac sudskih govora. Izokrat je oko 392. pne. osnovao vlastitu retoričku školu, poznatu po izuzetno visokoj školarini ali i kvaliteti obrazovanja. 

U rimsko doba je bilo poznato 60 njegovih govora, ali je do modernog doba ostalo očuvano samo 21. Tri nove su pronađene godine 1988. prilikom arheoloških iskopavanja u Kellisu, nalazištu u oazi Dakhla u Egiptu.

Povezano
--------

* Aristotel
* Platon
* Retorika
* Sofisti

Vanjske veze
------------

***Izokrat*** na Wikimedijinoj ostavi

* Perseus Project - Isocrates
* B. Keith Murphy (Fort Valley State University) - Isocrates Arhivirano 2011-06-16 na Wayback Machine-u
* Isocrates (436 - 338 B.C.) Arhivirano 2002-12-08 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Atički oratori |
| --- |
| 

Antifon | 
Andokid | 
Lizija | 
Izokrat | 
Isej | 
Eshin | 
Likurg | 
Demosten | 
Hiperid | 
Dinarh
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 36926979
* LCCN: n78080925
* ISNI: 0000 0001 2128 0716
* GND: 118556010
* SELIBR: 63706
* SUDOC: 027995135
* BNF: cb11992002w (podaci)
* BIBSYS: 90121320
* ULAN: 500337014
* NLA: 35862726
* NDL: 00620865
* NKC: jn19981001528
* BNE: XX869204
* CiNii: DA03368933
* CONOR.SI: 17743203
* NSK: 000239085

 |
|  |
| --- |
|  |

**Grofovija Luksemburg** (luksemburški: *Herzogtum Lëtzebuerg*, njemački: *Herzogtum Luxemburg*, francuski: *Duché de Luxembourg*) bila je jedna od 
vazalnih grofovija Svetog Rimskom Carstva od 1059. do 1353.

### Historija

Historija grofovije počela je 963. kad je ardenski grof Sigfried, razmjenom postao vlasnik malene fortifikacije Lucilinburhuc koju je 
pretvorio u svoju rezidenciju, iz nje je izrastao današnji Luxembourg.

Grof Heinrich IV je 1308. izabran za njemačkog kralja, a 1312. u Rimu okrunjen kao car
Svetog Rimskog Carstva pod vladarskim imenom Heinrich VII.

Car Svetog Rimskog Carstva - Karl IV uzdigao je grofoviju
1354. u rang vojvodstva i prepustio ga svom bratiću Venceslavu I 

Nakon proširenjenja na grofoviju Chiny (danas dio Belgije) Grofovija Luksemburg dosegnula je 1364. svoj teritorijalni zenit, tad je imala 10,000 km².

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Key dates in the history of the Grand Duchy of Luxembourg*" (engleski). Gran Duchy of Luxembourg. Pristupljeno 20.5. 2018.

Vanjske veze
------------

* *History of Luxembourg* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Grofovija Luksemburg** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Ovo je članak o budističkom redovniku koji je postao taoističko božanstvo. Za vojskovođu države Liu Song v. Tan Daoji.
Statua Daojija
**Daoji** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *dào jì chán shī*) (1130–1207), kolokvijalno poznar kao **Ji Gong** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Jìgōng*, Majstor Ji) ili (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Jìgōng huófó*, Živi Buda Ji Gong), bio je Chán budistički redovnik koji je živio u Kini Južne dinastije Song. Rođen je s imenom **Li Xiuyuan**. (李修元). Neki izvori mu ime navode kao Lǐ Xiūyuán (李修缘, razlika u trećem kineskom slovu). Dao Ji je također poznat i kao *Hu Yin* (Samotnjak sa jezera) i Stariji *Fang Yuan* (Četvorni Krug).

Bio je poznat po divljem i ekscentričnom ponašanju, ali je sve vrijeme zadržao reputaciju velikodušnog i milosrdnog čovjeka, te je s vrmeneom postao kineski narodni junak, a taoisti su deificirali te ga često prizivaju u proročistima da im pomogne u svjetovne stvarima. I budisti također prizivaju Ji Gonga u svojim koanima.

Vanjske veze
------------

***Ji Gong*** na Wikimedijinoj ostavi

* a site on Jigong
* a review on a book on Daoji Arhivirano 2005-05-29 na Wayback Machine-u
* Jigong features in a game Arhivirano 2009-04-21 na Wayback Machine-u
* Website about a Jigong statue that wears the world's largest pair of sunglasses Arhivirano 2020-11-29 na Wayback Machine-u
* The Legend of Ji Gong Television series (1997) Arhivirano 2011-07-23 na Wayback Machine-u
* Tung Cheng Yuen Buddhist Association
| **(Hou) Qin Wenhuandi** ((後)秦文桓帝) |
| --- |
| Porodično ime: | Yao (姚; yaó) |
| Osobno ime: | Xing (興, xīng) |
| Hramsko ime: | Gaozu (高祖, gāo zǔ) |
| Posthumno ime: | Wenhuan (文桓, wén huán),doslovno:"uljudan i savjestan" |
|

**Yao Xing** (姚興) (366–416), kurtoazno ime **Zilue** (子略), formalno **Car Wenhuan od (Kasnijeg) Qina** ((後)秦文桓帝), bio je car kineske/Qiang države Kasniji Qin. Bio je sin cara i osnivača države Yao Changa (car Wucheng); tokom najvećeg dijela vladavine je umjesto cara koristio titulu nebeskog princa (*Tian Wang*). Za vrijeme vladavine je uništio suparničku državu Raniji Qin te proširio hegemoniju na skoro cijelu zapadnu Kinu, nakratko osvojio skoro svu teritoriju države Zapadni Qin te natjerao države Južni Liang, Sjeverni Liang, Zapadni Liáng i Qiao Zongov Zapadni Shu (西蜀) da ga priznaju za nominalnog sizerena. Međutim, krajem vladavine je pretrpio niz vojnih poraza pogotovo od pobunjenog generalaq Helian Boboa (osnivača države Xia). To i sukobi između sinova i nećaka su oslabili Kasniji Qin, koji je propao nedugo nakon njegove smrti. Yao Xing je, međutim, bio poznat kao gorljivi budist, te je upravo pod njim budizam prvi put dobio službenu državnu podršku. Znameniti redovnik Kumarajiva je na njegov zahtjev posjetio prijestolnicu Chang'an godine 401.

  


| Kraljevske titule |
| --- |
|
| Prethodi:**Yao Chang (Car Wucheng)** | **car Kine (Sjeverni Shaanxi)**394–413 | Slijedi:**Helian Bobo od Xije** |
| **car Kasnijeg Qina**394–416 | Slijedi:**Yao Hong** |
| **car Kine (Centralni Shaanxi)**394–416 |
| Prethodi:**Fu Deng od Kasnijeg Qina** | **ca Kine (Istočni Gansu)**394–416 |
| Prethodi:**Car An od Jina** | **car Kine (Henan)**399–416 |
|
| Prethodi:**Qifu Gangui od Zapadnog Qina** | **car Kine (Jugozapadni Gansu/Jugozapadni Qinghai)**400–409 | Slijedi:**Qifu Gangui od Zapadnog Qina** |
|
| Prethodi:**Lü Long od Kasnijeg Lianga** | **car Kine (Centralni Gansu)**403–406 | Slijedi:**Tufa Rutan od Južnog Lianga** |
**Irski republikanizam** (irski: ) je politička ideologija prema kojoj bi cijela Irska trebala biti nezavisna republika. Temelji ovog pokreta sežu u 18. i 19. vijek kada je val nacionalizma zahvatio zemlje širom Evrope, uključujući i Irsku gdje se postepeno razvila ideja republikanizma kao otpora britanskoj vlasti. Osobito snažan utjecaj imale su Američka i Francuska revolucija koje su potakle Irce na (neuspješan) ustanak 1798. godine. Pokret se dodatno intenzivirao uspostavom Ujedinjenog Kraljevstva Velike Britanije i Irske kojeg su irski nacionalisti tumačili kao okupaciju i zatiranje irske kulture. Nakon osamostaljenja Republike Irske 1920-ih ideologija dobiva novu dimenziju u vidu zalaganja za separatizam Sjeverne Irske od Ujedinjenog Kraljevstva i priključenja u Ujedinjenu Irsku. Ideje irskog republikanizma osobito su došle do izražaja tokom Sjevernoirskog sukoba. Političke stranke koje zastupaju ovu ideologiju su Sinn Féin, Republikanski Sinn Féin, Irska republikanska socijalistička stranka (IRSP) i Éirígí.

Povezano
--------

* Irski nacionalizam

Vanjske veze
------------

* (`en`) The Irish Republican Movement Collection, Indiana University
* (`en`) The Origins and Development of Irish Republicanism, History Today (Peter Neville, 2001)
* (`en`) The 1798 rebellion and the origins of Irish republicanism Arhivirano 2016-03-29 na Wayback Machine-u, Andrew N. Flood
**Жилинда** (руски: *Жилинда*; јакутски: *Дьилиндэ*) је село у Олењочком рејону, на северозападу Републике Јакутије у Русији. Жилинда се налази 320 км. северно од Олењока, центра рејона.

Налази се на левој обали Анабара, која утиче у Лаптевско море. У горњем току Анабар се зове Мала Куонамка (руски: *Малая Куонамка*).

Градоначалник је Јевдокија Давидовна Григорјева.

Жилинда је основана 1934. године.

Становништво:

* 900 (1989.)
* 756 (2001.)
* 659 (2007.)

### Извори

1. 1 2  Жилинда Arhivirano 2007-10-10 na Wayback Machine-u на страни Јакутског универзитета

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **Naselja Olenjočkog rejona** |  |
| Olenjok |
Žilinda |
Harijalah | 
Ejik |
**Željeznički most Sava-Jakuševec**, poznat i kao **most Mićevec** ili **most Žitnjak**, jedan je od savskih mostova u Zagrebu. Nalazi se sjeverozapadno od naselja Mičevca, odnosno između Žitnjaka na sjeveru i Jakuševca na jugozapadu. Dvokolosiječni most sagrađen je 1968. prema projektu Ljubomira Jevtovića, za smjer pruge Čulinec–Velika Gorica. Konstrukcija mosta sastoji se od punostijenih čeličnih nosača konstantne visine 2,8 i 3,8 m, s rasponima 5 x 34,267 + 65,867 + 5 x 34,267 + 22,417 m. Ukupna duljina mosta je 440,754 m, a širina 11,7 m. Kolnik je u najvećem dijelu otvoren, samo je na krajevima zatvoren zastorom od tučenca. Radove na rasponskoj konstrukciji izveo je Đuro Đaković, a radove na donjem ustroju Tehnogradnja iz Maribora. Dva masivna stupa temeljena su u samom koritu rijeke Save na bunarima.

Dana 30. 3. 2009. teretni vlak sa 26 vagona zaustavio se na mostu jer je nailaskom strojovođa primijetio nepravilnosti na pruzi, te počeo kočiti i zaustavio vlak na sredini mosta. Naime, došlo je do značajnog neravnomjernog slijeganja stupa u riječnom koritu. U to vrijeme vodostaj Save bio je vrlo visok a brzina tečenja velika. To je uzrokovalo značajne, vjerojatno plastične deformacije rasponske čelične konstrukcije, a samim time i deformacija kolosijeka, posljedica čega je bila obustava željezničkog prometa. Godine 2010. započela je sanacija mosta, za što je utrošeno 30,000.000 kuna, a krajem 2011. ponovo je pušten u promet.

Povezano
--------

* Zagrebački savski mostovi

Literatura
----------

***Željeznički most Sava-Jakuševec*** na Wikimedijinoj ostavi

* Crnobrnja, Neven (2005): "Zagrebački savski mostovi", *Građevinar*, 57 (12), str. 977-985.

| * p
* r
* u
Zagrebački mostovi na Savi |
| --- |
| 
* Most Zaprešić
* Podsusedski most
* *Most Jankomir-Rakitje*
* Jankomirski most
* *Most Savska Opatovina-Lučko*
* *Most Prečko-Lučko*
* *Jarunski most*
* Jadranski most
* Savski most
* Stari željeznički most†
* Novi željeznički most
* *Most Cvjetno naselje-Kajzerica*
* *Pješački most Cvjetno naselje-Hipodrom*
* Most slobode
* *Most Bundek-Trnje*
* Most mladosti
* Crveni most†
* *Most Vojarna-Toplana*
* Željeznički most Sava-Jakuševec
* *Most Mičevec*
* Domovinski most
* Most Sava-Ivanja Reka

 |
| Napomene: bivši† • *planirani* |
**Grimoald I** (cca. 610 – 671) je bio vojvoda od Beneventa (651–662) i kralj Langobarda (662–671).

Bio je sin vojvode Gisulfa II od Furlanije i bavarske princeze Ramhilde, kćeri vojvode Garibalda, te je tako preko majke bio povezan sa vladajućom Bavarskom dinastijom. Zajedno sa bratom Radoaldom je bio posvojen od strane vojvode Arehisa I od Beneventa; tako je mogao naslijediti Arehisovog sina Aiulfa I i Rodoalda 651. Po vjeri je bio arijanac. Godine 662. ga je njegov sizeren, arijanski kralj Godepert pozvao u Paviju kako bi pomogao u borbi protiv njegovog katoličkog brata i suparnika, kralja Perktarita. Grimoald je iskoristio priliku da mučki ubije kralja u palači; nakon toga je preuzeo vlast i protjerao Perktarita. 

Grimoald se pokazao kao uspješan vojskovođa. Ratovao je s bizantskim carem Konstansom II i iskoristio pobunu bizantskog generala Mezezija na Siciliji; zahvaljujući tome je osvojio Brindisi, Taranto i Forli na sjeveru. U Furlaniji je za svog namjesnika postavio vojvodu Lupusa od Furlanije. Kada se Lupus pobunio, Grimoald je stupio u savez sa Avarima kako bi ga porazio, pri čemu je Furlanija opustošena. Kasnije je porazio i Lupusovog sina Arnefrita, a za novog namjesnika Furlanije je postavio Wechtarija, poznatog po neprijateljstvu prema Avarima i Slavenima. 

Grimoald je uspio poraziti i Franke pod kraljem Klotarom III, koji su pokušali na prijestolje postaviti Pektarita. Kada je umro 671. godine njegov malodobni sin je ubrzo svrgnut od strane Pektarita i njegovih pristaša.

Napomene
--------

Izvori
------

* Gwatkin, H. M. Whitney, J. P. (ed) *The Cambridge Medieval History: Volume II—The Rise of the Saracens and the Foundations of the Western Empire*. Cambridge University Press, 1926.
* Oman, Charles. *The Dark Ages 476-918*. London, 1914.


| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Radoald** | **Vojvoda od Beneventa**651–662 | Slijedi:**Romoald I** |
| Prethodi:**Godepert** | **Kralj Langobarda**662–671 | Slijedi:**Garibald** |
| Prethodi:**Perktarit** |
**Jelena Dokić** (Osijek, 12. travnja 1983.) je profesionalna tenisačica koja igra za Australiju, a jedan dio svoje karijere nastupala je i za Srbiju i Crnu Goru.

Karijera
--------

Rođena je u Osijeku, ali se za vrijeme raspada SFRJ seli u Sombor u Vojvodini. Nekoliko godina kasnije sa obitelji odlazi živjeti u Sydney u Australiji.
  
Kao 14-godišnjakinja debitirala je na ITF turnirima u Australiji.
  
Godinu 1998. počinje kao 588. igračica svijeta. Igra samo 2 ITF turnira. Na jednom je izborila finale. Godinu završava na 341. mjestu.
  
Jelena Dokić je u svijetu tenisa postala upamćena kada je 1999. godine u prvom kolu Wimbledona pobjedila Martinu Hingis sa 6:2 i 6:0.
  
Izgubivši u prvom kolu Australian Opena od Amerikanke Lindsay Davenport, njen otac se bunio protiv nepravilnosti u ždrijebu, pa mu je zbog nasilnog ponašanja zabranjen pristup teniskim terenima. Poslije toga, sele se u Srbiju i Jelena igra pod zastavom SCG.
  

Njene odlične igra rezultirale su osvajanjem 5 turnira i izborenih 7 finala. No, nakon što se razišla od oca Damira, počela je silazna putanja u njenoj karijeri.
  
2003. godine počela je suradnju sa hrvatskim trenerom Bornom Bikićem, suprotno željama njenog oca, što je imalo negativan utjecaj na njenu igru. Krajem te godine na turniru u Zürichu igrala je finale protiv Henin i izgubila. U polufinalu je dobila tada neprikosnovenu Clijsters sa 1-6 6-3 6-4. Ovo joj je donijelo skok sa 25 mjesta na 14. mjesto WTA rang liste.   
2005. godine vraća se u Australiju kako bi ponovo igrala pod njihovom zastavom. Sljedeće godine se iz kvalifikacija probija na glavni turnir Australian Opena, ali je izgubila već u prvom kolu od francuskinje Virginije Razzano sa 3:6, 7:6 i 6:1.
  
U svibnju 2006. godine trenira u teniskoj akademiji Ive Majoli. Godinu završila je na 586. mjestu WTA liste.

Osvojeni turniri
----------------

### Pojedinačno (5)

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Br.** | **Datum** | **Turnir** | **Protivnica u finalu** | **Rezultat** |
| 1. | 20. svibnja, 2001. | Rim, Italija | Amelie Mauresmo, Francuska | 7-6(3) 6-1 |
| 2. | 23. rujna, 2001 | Tokio, Japan | Arantxa Sanchez-Vicario, Španjolska | 6-4 6-2 |
| 3. | 7. listopada, 2001. | Moskva, Rusija | Jelena Dementijeva | 6-3 6-3 |
| 4. | 7. travnja, 2002. | Sarasota, SAD | Tatjana Panova, Rusija | 6-2 6-2 |
| 5. | 16. lipnja, 2002. | Birmingham, Engleska | Anastazija Miškina | 6-2 6-3 |

  

### Parovi (4)

|  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Br.** | **Datum** | **Turnir** | **Partnerica** | **Suparnice u finalu** | **Rezultat** |
| 1. | 28. listopada, 2001. | Linz, Austrija | Nadja Petrova, Rusija | Els Callens, BelgijaChanda Rubin, SAD | 6-1 6-4 |
| 2. | 7. travnja, 2002. | Sarasota, SAD | Jelena Lihovceva | Els Callens, BelgijaConchita Martinez, Španjolska | 6-7(5) 6-3 6-3 |
| 3. | 11. kolovoza, 2002. | Los Angeles, SAD | Kim Clijsters, Belgija | Daniela Hantuchova, SlovačkaAi Sugiyama, Japan | 6-3 6-3 |
| 4. | 27. listopada, 2002. | Linz, Austrija | Nadja Petrova, Rusija | Rika Fujiwara, JapanAi Sugiyama, Japan | 6-3 6-2 |

Vanjske poveznice
-----------------

* WTA profil Arhivirano 2007-04-29 na Wayback Machine-u
Kolodvor Zidani Most, pogled na istok
**Željeznička pruga Zidani Most–Zagreb–Sisak** puštena je u promet 1. listopada 1862. godine i prva je pruga sagrađena na području ondašnje Kraljevine Hrvatske i Slavonije (prva pruga na području današnje Republike Hrvatske bila je pruga u Međimurju).

Historija
---------

O gradnji pruge koja je povezivala Zidani Most, Zagreb i Sisak počelo se razmišljati znatno ranije. Pri tome, u prvom planu nisu bili interesi krajeva kroz koje je pruga trebala prolaziti, već prije svega gospodarski i politički interesi Habsburške monarhije, odnosno austrijskih i mađarskih krugova koji su često puta bili u sukobu. Prvi pripremni radovi počeli su već 1852. godine, no oni su ubrzo obustavljeni zbog problema s vlasništvom zemljišta te zbog financijskih problema. Na kraju, gradnju pruge preuzelo je Društvo južnih željeznica koje je 1862. godine radove privelo kraju.

Zagreb Zapadni kolodvor
Pruga od Zidanog mosta do Siska bila je dugačka 125,3 kilometra, a ogranak od Siska do luke Galdovo 2,2 kilometra. Uzduž pruge bilo je izgrađeno deset tipskih kolodvora, a najveća od njih bio je onaj u zagrebačkom Južnom kolodvoru, današnjem zagrebačkom Zapadnom kolodvoru. Punih trideset godina to je bio jedini središnji kolodvor u Zagrebu. Uz prijamnu zgradu bile su sagrađene ložionica s lokomotivskom okretnicom, vodopostaja i stambena zgrada za željezničke službenike. Druga po veličini bila je prijamna zgrada u kolodvoru Sisak koji je bio i završni kolodvor na toj pruzi. Zbog toga je bio opremljen s više objekata i uređaja u skladu s propisima za takve kolodvore. Tako je uz prijamnu zgradu, koja je bila djelomično podignuta na kat, u kolodvoru bila izgrađena i ložionica s lokomotivskom okretnicom i radionicom za popravak lokomotiva i vagona, vodopostaja, dvije jame za čišćenje vatre, depo za istovar drozge, dvije šupe za drvo i stambena zgrada.

Usprkos tome što je ta pruga služila prije svega za povezivanje zapadnih dijelova Habsburške monarhije s istokom, ona je doprinijela i snažnom razvoju gospodarstva, prije svega u Zagrebu i Sisku. U tim gradovima su se uskoro počeli otvarati proizvodni i drugi pogoni koji su zapošljavali nekoliko tisuća radnika. Protokom vremena, pruga Zidani Most–Sisak postala je jedna od okosnica razvoja željeznice u Hrvatskoj. U samostalnoj Hrvatskoj ta pruga kao dio X paneuropskog koridora jedan je od najvažnijih smjerova ključnih ne samo za razvoj Hrvatskih željeznica već i za gospodarsko povezivanje Hrvatske s njenim okruženjem.

Povezano
--------

* Zagrebački Glavni kolodvor

Vanjske veze
------------

***Željeznička pruga Zidani Most–Zagreb–Sisak*** na Wikimedijinoj ostavi

* Članak o pruzi
* Hrt.hr: članak o pruzi
Perfluorohesan, stabilna fluoroalkanska tečnost
Perfluoroizobuten, reaktivni i toksični fluoroalkenski gas
**Fluorougljenici** (*perfluorougljenici*, PFC) su organofluorinska jedinjenja koja sadrže samo atome ugljenika i fluora vezane jakim ugljenik–fluor vezama. Fluoroalkani koji sadrže samo jednostruke veze su hemijski i termalno stabilniji od alkana. Fluorougljenici sa dvostrukim vezama (fluoroalkeni), a posebno sa trostrukim vezama (fluoroalkini), su reaktivniji od njihovig korespondirajućih ugljovodonika. Fluoroalkani mogu da služe kao vodoodbojni fluoropolimeri, rastvarači, kao i jaki staklenički gasovi. Nezasićeni fluorougljenici se koriste kao reaktanti.

Upotreba term
-------------

Formalna IUPAC definicija fluorougljenika je molekul koji se u potpunosti sastoji od fluora i ugljenika. Međutim, drugi molekuli bazirani na fluorougljenicima, koji tehnički nisu fluorougljenici se često nazivaju fluorougljenicima, zato što imaju slične strukture i identična svojstva. Mnoga hemijska jedinjenja se označavaju kao fluorouglovodonici, perfluorinisana jedinjenja, ili sa prefiksom **perfluoro-** mada sadrže dodatne tipove atoma, kao što su na primer hlorofluorougljeni.

Spoljašnje veze
---------------

* Fluorocarbons and Sulphur Hexafluoride, proposed by the European Fluorocarbons Technical Committee
* CFCs and Ozone Depletion Freeview video provided by the Vega Science Trust.
* Introduction to fluoropolymers
* Organofluorine chemistry by Graham Sandford[*mrtav link*]
Rekonstrukcija kružnih jaraka u Heldenbergu u Donjoj Austriji 
Arheolozima je danas poznato 150 prahistorijskih **kružnih jaraka** na prostoru današnje Njemačke, Austrije, Slovačke i Češke Republike. Njihov promjer je u rasponu od oko 20 do oko 130 m, a datiraju iz 5. milenijum pne.. U njima i oko njih je pronađen alat, kosti i neki artefakti. Najveći od tih jaraka dosad je pronađen u Leipzigu 1990ih. Još jedno veliko nalazište je u obližnjem selu Aythra, kraj Leipziga. Na temelju ostataka u blizini jaraka i tragova dugih kuća se smatra da su bili u upotrebi oko 200 godina, sve do 4600. pne..

Porijeklo
---------

Ljude koji su sagradili jarke se povezuje s linearnom keramičkom kulturom. Pretpostavlja se da su živjeli u zajedničkim neolitskim kućama te da su živjeli od uzgoja krava, koza, svinja i ovaca. Te strukture su bile građene u oblasti Centralne Evrope širokoj oko 760 km (400 milja), tokom perioda od stotinu li dvije stotine godina. Vjeruje se da su u ovu regiju migrirali u 6. milenijumu pne. iz dunavskih ravnica u današnjoj Mađarskoj i Srbiji. Pravili su alat od drva, kamena i kostiju, kao i keramička i grnčarska umjetnička dijela.

Svrha
-----

Članak u *The Independentu* od 11.6. 2005 je te strukture identificirao kao "monumentalne hramove", iako još nema naučne procjene o njihovoj svrsi.

Eksterni linkovi
----------------

* AFP report
* German language article with aerial photographs
**Kruškovača** je naselje u zapadnom dijelu općine Cetingrad uz cestu Bogovolja - Cetingrad na samoj granici sa Bosnom i Hercegovinom. Naselje se proteže po grebenu iznad polja po kojem teče rijeka Korana. U centru Kruškovače stoji napuštena zgrada osnovne škole, koja je zbog nedostatka djece zatvorena, uz nju se nalazi kapelica. Po lijepom vremenu ispred kapelice se vidi Klek (iznad Ogulina). Kroz selo prolazi biciklistička staza Cetingrad - Slunj.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Fusnota:** Naselje Kruškovača 1880. godine sadrži dio podataka naselja Bogovolja. U 2001. smanjeno izdvajanjem naselja Kestenje, Luke i Srednje Selo. U 1869. 1880. 1981. i 1991. sadrži podatke za naselje Kestenje. U 1880. sadrži podatke naselja Trnovi. Do 1931. te u 1981. i 1991. sadrži podatke za naselja Luke i Srednje Selo.

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Kruškovača** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Cetingrad |
| --- |
| Batnoga • Begovo Brdo • Bilo • Bogovolja • Buhača • Cetingrad • Cetinski Varoš • Delić Poljana • Donja Žrvnica • Donje Gnojnice • Đurin Potok • Glinice • Gnojnice • Gojkovac • Gornja Žrvnica • Gornje Gnojnice • Grabarska • Kapljuv • Kestenje • Komesarac • Kruškovača • Kuk • Luke • Maljevac • Maljevačko Selište • Pašin Potok • Podcetin • Polojski Varoš • Ponor • Ruševica • Sadikovac • Srednje Selo • Strmačka • Šiljkovača • Tatar Varoš • Trnovi |
**Josip Pankretić** (Gaj, Vrbovec, 15. siječnja 1933. - Gaj, Vrbovec, 10. siječnja 1998.)

Rođen u poljoprivrednoj obitelji u Gaju, završio je četiri razreda pučke škole, te se bavio uzgojem goveda i svinja, poznat kao "najjači proizvođač mesa u Hrvatskoj". 

Tradicionalni duh HSS-a je u maloga Jože njegovan u obitelji zbog oca Andrije, kao predsjednika HSS-a za Vrbovec i ujaka Andrije Papa, koji je pobijedio kao HSS-ov zastupnik za križevački i zelinski kotar 1935. i 1938.

Josip Pankretić odgojen u duhu HSS-ove obitelji za vrijeme Socijalističke Jugoslavije biva izabran kao narodni zastupnik u tadašnji Sabor šezdesetih. Ali pravu političku afirmaciju doživljava tek početkom devedesetih, kad kao saborski zastupnik HSS-a u nepuna tri mandata postaje poznat široj javnosti kao "narodni tribun", čija se riječ sve više uvažava u borbi za običnog "selaka i radnika". 

Postaje jedan od vodećih ljudi HSS-a devedesetih, te preko svojih govora podiže popularnost stranke, koji su nakon njegove smrti 1998. sabrani u djelu "Glejte jenu stvar".

Bio je oženjen i imao dvoje sinova. Sin Božidar bio je ministar poljoprivrede.
**Kurunta** je bio hetitski princ, sin kralja Muwatallija II i rođak kralja Tudhaliye IV. "Kurunta" je luvijsko ime, ali je također koristio i hurijsko ime Ulmi-Tessup.

Izvori za njegovu biografiju su dva ugovora između gradova Hattuse i Tarhuntasse, spominjanje u tzv. Pismu iz Tawaglave, brojni pečati i natpis na stijeni.

Muwatalli je Kuruntu povjerio svom bratu Hattusiliju da ga odgoji u svom domaćinstvu. Hattusilijev sin Tudhaliya kasnije u svom pismu tvrdi da ga je od tog vremena s Kuruntom vezivalo veliko prijateljstvo.

Najvažniji događaj Kuruntinog života je bio prijenos hetitske prijestolnice iz Hattuse u Tarnhutassu. 

U brobi za prijestolje između Mursilija III i Hattusilija, Kurunta se opredijelio za Hattusilija. Za to je bogato nagrađen - Hattusili mu je dao vazalno kraljevstvo sa sjedištem u Tarhuntassi, bivšoj očevoj prijestolnici. Međutim, u to je doba veći dio nominalne teritorije već pao u ruke lukkanskih ratnika s podrškom iz Ahhiyawe. Kurunta je u doba Hattusilijeve vladavine bio prisiljen vraćati kontrolu nad tom teritorijom.

Brončana ploča pronađena u Hattusi bilježi sporazum između Tudhaliye IV i Kurunte, a njime je Tudhaliya ponovno priznao Kuruntinu vlast nad Tarhuntassom. U to je doba Kurunta još osvajao zapad, je se spominje kako će Parha (klasični Pergam u Pamfiliji) svaki čas pasti u njegove ruke. Ovaj je ugovor od velike važnosti za historičare, jer je riješio mnoge sporove o anadolijskim lokacijama u tom periodu.

S vremenom se ispostavilo kako Kurunta nije bio zadovoljan svojim feudom, te je na svojim pečatima i na natpisu u Hatipu počeo koristiti titulu 'Veliki kralj'. Pečati su pronađeni u samoj Hattusi, a brončana ploča s prethodnim ugovorom je zakopana ispod velikih južnih Vrata sfinge, što sugerira prekid odnosa između dvije zemlje.

Pretpostavlja se da je Kurunta uzurpirao ili pokušao uzurpirati prijestolje od Tudhaliye ili njegovog nasljednika Arunawande III, iako točan tok događaja nije utvrđšen. Neki, pak, smatraju da je Kurunta jednostavno proglasio nezavisnost. Hijeroglifski luvijski natpis na zidu južne akropole u Hattusi spominje kako je Suppiluliuma II, sin Tudhaliye IV, napao Tarhuntassu.

Eksterni linkovi
----------------

* Reign of Kurunta
**Универзитет Фурман** (енглески:Furman University) је приватни универзитет у Гринвилу у Јужној Каролини (САД). Универзитет је основан 1826. и данас га похађа око 2,700 на преддипломским и 525 студената на дипломским студијима. Универзитет се сматра једним од најпрестижнијих приватних институција за високо образованје у землји. Кампус на којему је институција смјештена простире се на 304 хектара.

Галерија
--------

* 
* 
* 
*

Види још
--------

* Високо образовање у Сједињеним Америчким Државама
* Акредитација институција за високо образовање у САД-у

Извори
------

1. ↑  „Part One" (PDF). Arhivirano iz originala na datum 2013-10-29. Pristupljeno 2010-11-29.
**Jatagan** (od turskog *yatağan*) je vrsta turskog mača, koji se u otomanskoj vojsci koristio od sredine 16. do kraja 19. st.. Ime je dobio po gradu Yatağanu u jugozapadnoj Turskoj u kojem su se takvi mačevi počeli proizvoditi. Vremenom je taj mač postao simbol Orijenta. 

Jatagan je mač nalik na sablju s jednom oštricom, kojim se barata jednom rukom. Duljina oštrice je od 60 do 80 centimetara, specifičnog je oblika - savijena prema napred, poput grčkog *kopisa* ili iberijskog *falkata* i sliči slovu "S". 

Taj oblik imao je svoju funkcionalnu stranu, - ubod jatagana bio je ubojitiji od ravnog mača jer je razderao više tkiva. 
Oštrica jatagana izrađivala se laminacijom od dvije vrste čelika, između dva lista mekšeg i elastičnijeg, umetan je list tvrđeg - kaljenog čelika. Ova tri lista bi se kovanjem i temperaturnom obradom spojila u jedan koji je nakraju tako dobio dvije kvalitete - visoku črstoću i elastičnost, što je bila prednost u odnosu na druge mačeve koji su se koristili u to vrijeme.

Jatagani koje su koristili janjičari i druge pješadijske jedinice otomanske vojske bili su kraći i lakši od klasičnih jatagana, da im ne bi smetali kod dugih marševa.

Zbog svojih dobrih karakteristika, jatagan je poslužio kao model za bajonet, koji je postao sastavni dio vojničke puške evropskih armija sredinom 19. vijeka.

Izvori
------

1. ↑  Merriam-Webster Online - Yataghan entry

***Jatagan*** na Wikimedijinoj ostavi