recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nicolás Cristóbal Guillén Batista** (Camagüey, 10. srpnja 1901. – Havana, 16. srpnja 1989.) je bio kubanski pjesnik, pisac i politički aktivist, najznačajniji po statusu nacionalnog pjesnika Kube.

Rođen u Camagüeyju, Guillén je studirao pravo na Univerzitetu u Havani, međutim odustao je od advokature kako bi se bavio novinarstvom. Njegovi pjesnički radovi počeli su se objavljivati već početkom 1920-ih godina, a prva zbirka, *Motivos de son*, izašla mu je 1930. godine i bila je pod snažnim utjecajem njegova susreta s afroameričkim pjesnikom Langstonom Hughesom. Godine 1934. objavio je zbirku *West Indies, Ltd.*, koja je bila njegova prva zbirka s političkim implikacijama. Iako je diktatorski režim Gerarda Machada svrgnut godinu ranije, represija u zemlji je i dalje bila provođena. Nakon što je 1936. godine boravio u zatvoru, Guillén se naredne godine pridružio Komunističkoj partiji te je putovao u Španjolsku na kongres pisaca i umjetnika i izvještavajući o građanskom ratu u toj zemlji.

Nakon povratka na Kubu, godine 1940. se natjecao na lokalnim izborima kao predstavnik komunista. Taj mu je čin onemogućio dobivanje vize za putovanje u Sjedinjene Države tokom 1941. ali je naredna desetljeća proveo putujući po Južnoj Americi, Kini i Europi. Godine 1953. dok je boravio u Čileu, onemogućen mu je povratak na Kubu te je narednih pet godina proveo u egzilu. U domovinu se vratio nakon uspjeha Kubanske revolucije 1959. godine. Od 1961. godine je, tokom više od 25 godina, služio kao predsjednik Nacionalne unije kubanskih pisaca. Nagrađivan je nekoliko puta, a među nagrade mu spadaju Staljinova nagrada (1954.), Botevljeva nagrada (1976.) i Nacionalna nagrada za književnost (1983.).

Umro je 1989. godine u Havani od posljedica Parkinsonove bolesti.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 29534974
* LCCN: n50018817
* ISNI: 0000 0001 2125 8009
* GND: 118543504
* SELIBR: 250452
* SUDOC: 027308952
* BNF: cb119064085 (podaci)
* BIBSYS: 90146499
* MusicBrainz: 7fd47e79-1c9f-47e2-8d46-df23892d14c8
* NLA: 35156676
* NDL: 00522247
* NKC: jn19990210260
* BNE: XX957266
* CiNii: DA02152349
* NSK: 000089173

 |
**Socijalistička partija Albanije** (albanski: ), je socijaldemokratska politička stranka lijevog centra u Albaniji i trenutno najjača opozicijska stranka u toj zemlji. Trenutno ima 43 od 140 mjesta u albanskom parlamentu. Na vlast je došla godine 1997. nakon političke krize. Na izborima 2001. godine je dobila 73 mjesta i tako formirala vladu. Na izborima 3. jula 2005, Socijalistička partija je izgubila izbore te je morala prepustiti vlast Demokratskoj stranci Albanije i njenim saveznicama.

Socijalistička partija Albanije je pravni nasljednik Albanske partije rada - nekadašnje vladajuće komunističke partije Albanije. Osnovana je nakon raspuštanja Albanske partije rada na X kongresu u juu 1991. godine. Za prvog predsjednika je izabran reformirani komunist Fatos Nano koji je na čelu bio sve do 1. septembra 2005 kada je dao ostavku zbog gubitka izbora. Naslijedio ga je Edi Rama.

Socijalistička partija Albanije je članica Socijalističke Internacionale. Njene službene novine su Zëri i Popullit.

Eksterni linkovi
----------------

* Socialist Party Arhivirano 2021-05-03 na Wayback Machine-u
**Cvjetno naselje** je zagrebačko naselje koje se nalazi sjeverno od rijeke Save, u gradskom kvartu Trnje.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Cvjetno naselje* je omeđeno sa juga, rijekom Savom, sa zapada Savskom cestom, sa sjevera autoputom (današnja Slavonska avenija) te sa istoka Ulicom Josipa Marohnića.

Historija
---------

Širok pojas uz rijeku Savu, na kojem se danas nalazi *Cvjetno naselje*, smatrao se je prije Drugog svjetskog rata kao potpuno neprikladan za ljudsko stanovanje, zbog stalnih poplava. U to vrijeme Sava uopće nije bila regulirana, nisu su postojali nikakvi nasipi, teren uz Savu bio je prirodan, pun zaostalih rukavaca, jezera, naplavnih šumaraka i uvira brojnih otvorenih potoka. Taj teren koristila je jedino vojska kao poligon za svoje vježbe. Svakodnevno su išli Selskom cestom na egzercir iz kasarni na Črnomercu. Naglim rastom stanovništva Zagreba, nakon Prvog sjetskog rata Zagreb se približio Savi, tad je izgrađen i prvi nasip uz Savu. Pojavili su se prvi korisnici, Gradski rasadnik i brojne Bugarije (povrtnjaci).

Jedna od rijetkih kuća u Cvjetnom naselju koja ima izvorni oblik (snimljeno 2009. g.)
Arhitekt Vlado Antolić je 1939. urbanistički osmislio *Cvjetno naselje*, kao prvo plansko naselje uz rijeku Savu i Trnju.  *Cvjetno naselje* je jedno od rijetkih zagrebačkih naselja visokokvalitetnih obiteljskih kuća, urbanistički osmišljeno, sa ortogonalnim rasterom ulica i ortogonalnim parcelama. Izgradnja naselja se rastegla skoro do 1970-ih, ipak je većina kuća bila izgrađena do polovice 1960-ih. 

Pogled na tipičnu ulicu u naselju
Naselje je na istočnom dijelu dobilo niz od šest stambenih zgrada - 1950-ih, koje je projektirao Stjepan Planić, dvije stambene zgrade koje je projektirao biro Tučkorić, te šest montažnih stambenih zgrada dodatih 1960-ih. U kvartu je podignuta i osnovna škola 1960-ih ( projektant Zlatko Neumann) i vrlo mala zgrada mjesne zajednice i puno zelenila koje nije samo u okviru privatnih parcela, već ima puno malih javnih parkova.

* Cvjetno naselje je rješenjem Ministarstva kulture, Uprave za zaštitu kulturne baštine od 24. maja 2004. godine proglašeno *povijesnom cjelinom Cvjetno naselje u Zagrebu* te ima svojstvo *kulturnog dobra*.
* U novije doba, od 1990. *Cvjetno naselje* se ubrzano devastira, što samovoljnim dogradnjama samih vlasnika kuća, podizanjem neplaniranih katova, što kojekakvim objektima i kvazi nadstrešnicama. Devastaciju naselja potencira i urbanistički neosmišljena i predimenzionirana okolna izgradnja.

Bilješke
--------

1. ↑  „*Iz povijesti*" (hrvatski). Grad Zagreb. Pristupljeno 13. 11. 2011.
2. ↑  „*Na Cvjetnom naselju u potrazi za etikom*" (hrvatski). Zagrebački salon. Arhivirano iz originala na datum 2007-06-23. Pristupljeno 13. 11. 2011.

Vanjske veze
------------

* Cvjetno naselje na portalu moj kvart
* Zagrebački salon, Na Cvjetnom naselju u potrazi za etikom Arhivirano 2007-06-23 na Wayback Machine-u
* Cvjetno naselje na smotanom blogu
* Cvjetno naselje izložba u galeriji Modular
Noel Streatfeild
**Mary Noel Streatfeild** (čitaj: *Meri Noel Stretfild*; Lewes, 24. XII. 1895. - 11. IX. 1986), poznata kao **Noel Streatfeild**, engleska je glumica i književnica.

Životopis
---------

Rođena je na Badnju večer 1895. kao druga kći svećenika u Lewesu. Bile je svojeglavo i tvrdoglavo dijete (o čemu piše u knjizi *"Svećenikova obitelj"*), a već u ranom djetinjstvu odlučila se baviti glumom te je pohađala Akademiju dramskih umjetnosti, a zatim devet godina nastupala na West Endu i u inozemstvu.

Književno djelo
---------------

Pisanjem se odlučila baviti iznenada te je najprije pisala za odrasle. Godine 1936. napisala je *"Baletne papučice"* (engl. *"Ballet Shoes"*), svoje najpoznatije djelo, a dvije godine kasnije, knjiga *"Cirkus dolazi"* osvojila je prestižnu nagradu *Carnegie Medal*. Njezina namjera bila je pisati naizmjence za djecu i odrasle, ali uspjeh koji je postigla odredio ju je kao dječju autoricu.

Premda nije imala djece, pisala je upravo onakve knjige kakve su djeca htjela čitati, a to zahvaljuje svom znatiželjnom umu koji upija sve oko sebe te sjećanju na vrijeme kad je i sama bila dijete.

Izvor
-----

* Anonim: *"O autorici"*, u Noel Streatfeild: *"Baletne papučice za Annu"*, *Algoritam*, Zagreb, 2003.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 14893012
* LCCN: n80008134
* ISNI: 0000 0001 1224 5740
* GND: 119237857
* SUDOC: 069254907
* BNF: cb126407634 (podaci)
* BIBSYS: 90125406
* NLA: 36270979
* NDL: 00475718
* NKC: mzk20221165315
* CiNii: DA08742833

 |
**Nurija Gonzales** (šp. *Nuria González*; Malaga, 16. maj 1962), španska glumica i voditeljica kviza.

Biografija
----------

Igrala je u više filmova, pozorišnih komada i televizijskih serija. Međutim, njen rad na televiziji doneo joj je najveću slavu, posebno uloge Adele u *Posao u ruke* (*Manos a la obra*) i Kandele u *Seranovima* (*Los Serrano*). Vodila je kviz *Najslabija karika* (*El rival más débil*) i učestvovala je u humorističnim programima *Naizmenična struja* (*La corriente alterna*) i *Klub komedije* (*El club de la comedia*).

Takođe je igrala u serijama kao što su *Svi muškarci su isti* (*Todos los hombres sois iguales*), *Otac Hrabrost* (*Padre Coraje*), *Ko saopštava vreme?* *(¿Quién da la vez?)* i u pozorišnim komadima *5zena.com* (*5mujeres.com*), *Krvava venčanja* (*Bodas de sangre*), *Petoro pokrivenih* (*Cinco cubiertos*), *Pijanka* (*Orgía*), *Marija Sarmijento*, itd.

Glumila je u filmovima kao što su *Pas*, *Šta gledaš?* (1995), *Ljubav ozbiljno narušava zdravlje* (1996), *Sedam smrtnih grehova* (1997), *Gospoda iz Gardenije* (1998), *Čudo P. Tinta* (1998), *Čovek-riba* (2001), *Otac Hrabrost* (2002), *Toremolinos 73*, *Vruće* (2005), *Za ulazak u život* (2006), *Mataharis* (2007)

Dobila je nagradu za najbolju sporednu glumicu za film *Vruće* na filmskom festivalu u Malagi.

Filmografija
------------

* *Pudor* (2007)
* *Mataharis* (Mataharis, 2007)
* *Za ulazak u život* (Para entrar a vivir, 2006)
* *Vruće* (El Calentito, 2005)
* *Toremolinos 73* (Torremolinos 73, 2003)
* *Otac Hrabrost* (*Padre Coraje*, 2002)
* *Čovek-riba* (*Gente Pez*, 2001)
* *Čudo P. Tinta* (*El milagro de P. Tinto*, 1998)
* *Gospoda iz Gardenije* (*Señores de Gardenia*, 1998)
* *Sedam smrtnih grehova* (*Los 7 pecados capitales*, 1997)
* *Ljubav ozbiljno narušava zdravlje* (*El amor perjudica seriamente la salud*, 1996)
* *Šta gledaš?* (*¿Qué Miras?*, 1995)
* *Pas* (*Perro*)

Televizija
----------

* *Večeras prelazimo Misisipi* (Esta noche cruzamos el Mississippi)
* *Posao u ruke* (Manos a la obra, 1997-200) na Anteni 3
* *Naizmenična struja* (La corriente alterna, 2002) na Telesinku
* *Otac Hrabrost* (Padre Coraje, 2002) na Anteni 3
* *Najslabija karika* (2002-2003) na TVE
* *Klub komedije* (El club de la comedia, 2003-2006) na Telesinku
* *Seranovi* (Los Serrano, 2003-2006) na Telesinku
* *Fizika ili hemija* (Física o química, 2008-) na Anteni 3
**José Paolo Guerrero Gonzales** (španski izgovor: [xoˈse paˈolo ɣeˈreɾo ɣonˈsales]; Lima, 1. siječnja 1984.) je peruanski nogometaš i reprezentativac koji igra kao napadač, a trenutno je član brazilskog Internacionala. 

Svoju ranu karijeru započeo je u Njemačkoj, odradivši omladinske godine u Bayern Münchenu, za čiju je prvu momčad igrao od 2004. do 2006. godine. Nakon toga odlazi u Hamburger SV, gdje igra do 2012. godine, skupivši 161 nastup uz 47 golova kroz osam provedenih sezona u njemačkoj Bundesligi. Kasnije seli u Brazil, gdje je za Corinthians postigao pobjednički gol u finalu Svjetskog klupskog prvenstva 2012. protiv Chelseaja. Od 2015. do 2018. je bio član Flamenga, nakon kojega prelazi u Internacional.

Za peruansku reprezentaciju debitirao je 2004. godine te je postao njezin najbolji strijelac, prestigavši legendarnog Teófila Cubillasa. Sudjelovao je na četiri Cope Américe te je pomogao svojoj reprezentaciji da osvoji treće mjesto 2011. i 2015. godine; Guerrero je bio i najbolji strijelac tih turnira. Godine 2015. postao je prvi Peruanac nominiran za FIFA-inu Zlatnu loptu. Guerrero je trebao biti kapetan Perua na Svjetskom prvenstvu 2018. godine, ali je dobio jednogodišnju suspenziju zbog pozitivnog doping testa; nakon dugotrajnog žalbenog procesa, švicarski sud je krajem svibnja 2018. godine privremeno ukinuo suspenziju, tako da je Guerrero na koncu ipak nastupio i bio reprezentativni kapetan na turniru, gdje je postigao i jedan gol. 

| * p
* r
* u
Sastav Perua  na  FIFA Svjetskom prvenstvu 2018. |
| --- |
| 1 Gallese • 2 Rodríguez • 3 Corzo • 4 Santamaría • 5 Araujo • 6 Trauco • 7 Hurtado • 8 Cueva • 9 Guerrero (c) • 10 Farfán • 11 Ruidíaz • 12 Cáceda • 13 Tapia • 14 Polo • 15 Ramos • 16 Cartagena • 17 Advíncula • 18 Carrillo • 19 Yotún • 20 Flores • 21 Carvallo • 22 Loyola • 23 Aquino • Izbornik: Gareca | Peru |


***Paolo Guerrero*** na Wikimedijinoj ostavi
**Tomé de Sousa** (Rates, oko 1503. - Rates, 1579.) bio je portugalski hidalgo, vojnik i prvi generalni governer kolonijalnog Brazil.

Za svog mandata (1549.-53.) podigao i utvrdio svoju prijestolnicu Salvador, pomagao Jezuitima da pokrštavaju Indijance i obnovio kraljev autoritet u koloniji.

Biografija
----------

Rođen je u utjecajnoj porodici, njegov rođak Antônio de Ataíde, bio je savjetnik kralja Joãa III.
U vojsku je stupio kao mladić od 15 godina, borio se protiv Maura po Africi do 1534. Nakon tog je od 1535. kao kapetan broda otišao u Indiju, u Portugal se vratio 1537. i dobio titulu dvorskog hidalga.

Nakon neuspjeha prvog pokušaja kolonizacije sa sistemom nasljednih kapetanija, João III odlučio je 1548. formirati centralnu administraciju u Brazilu.
Kraljevskom dekret iz 1549. Tomé je postavljen za generalnog guvernera Brazila. 
U Zaljev Svih Svetih se iskrcao u martu 1549. sa posadom od 1000 ljudi, od vojnika, svećenika do zanatlija.

Tomé de Sousa je kao vladar imao kraljevske prerogative, od tog da sudi, do tog da nagrađuje feudima (sesmarijama) kako želi.
Za svoje vladavine poticao je sadnju šećerne trske i stočarstvo (doveo je prva goveda sa Zelenotorskih otoka), organizirao ekspedicije po unutrašnjosti i branio obalu.

Sousa se vratio u Portugal 1553. i proveo ostatak života kao kraljev savjetnik za brazilska pitanja.

Izvori
------

1. 1 2 3   „*Tomé de Sousa governor general of Brazil*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 01.02.2024.
2. 1 2 3   „*Tomé de Sousal*" (portugalski). Portal Arquivo Nacional. Pristupljeno 01.02.2024.

Vanjske veze
------------

***Tomé de Sousa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Tomé de Souza* (na portalu Mapa) ()
**Ognjen Amidžić** (Šabac, 17. jun 1975) je srpski muzičar i televizijski voditelj. Njegov otac Zoran bio je novinar i urednik dopisništva TV Beograd iz Šapca koji je zajedno sa ekipom ubijen 1991. na Baniji kada se vraćao nakon obavljene repotraže sa ratišta u Hrvatskoj. Nakon očeve smrti Ognjen počinje da radi na TV Šabac gde je vodio muzičku emisju Vi-Džej 015. Posle završene gimnazije u Šapcu, odlazi na studije u Beograd. Počinje prvo da radi na radio-stanici Beograd 202, a potom i na Radio-televiziji Srbije na kojoj je vodio, u to vreme, popularnu muzičku emisiju *Garaža*. Godine 2001. prelazi na TV Pink, na kojoj osmišlja novu zabavnu formu Jutarnjeg programa. Gosti su mu dolazili u krevet, a on je emisiju vodio u pidžami. Kasnije je tu ideju proširio i na ostale Pinkove pridružne stanice u Bosni i Hercegovini i Crnoj Gori koje su poput nekadašnje JRT zajedno realizovale emisiju nazvanu Balkan net. Godine 2005. zajedno sa Marinkom Madžgaljem osniva grupu Flamingosi, a na TV Pinku imali su emisiju *Ćao Darvine*. Na TV Pink trenutno vodi emisiju Amidži šou u kojoj je voditelj i Oskar, Ognjenov alter ego. Od 2009. voditelj je i rialiti programa Farma.

Uloge
-----

|  |
| --- |
| **Filmografija glumca Ognjena Amidžića** |
| God. | Naziv | Uloga |
| 2000.-te |
| 2005. | Ljubav, navika, panika | policajac |
| 2007. | Crni Gruja i kamen mudrosti | Radonja |
| 2013. | Drug Crni u NOB-u | Pijanac |

Vanjske veze
------------

* Ognjen Amidžić na sajtu IMDb
* Spreman na sve za dobar štos („Politika", 5. septembar 2010)
Mapa Srbije u vrijeme početka plaćanja Svetodmitrovskog dohotka
**Svetodmitrovski dohodak** je daća koji su Dubrovčani plaćali raškim vladarima u iznosu od 2.000 perpera za slobodu trgovanja po njihovim zemljama.

Isplaćivan je od 1268. godine za vrijeme vladavine Uroša I na Miholjdan (29. septembar), dok je za vrijeme kralja Dragutina rok isplate prenesen na Mitrovdan (8. novembar). Mitrovdan je hrišćanski pravoslavni praznik posvećen Dimitriju Solunskom, a slavi se 26. oktobra. 

Situacija je postala nejasna poslije slabljenja srpske centralne vlasti. Ugarski kralj Ludovik I Veliki je, nakon potpisivanja Zadatskog mira, kojom je preuzeo dalmatinsku obalu, a Dubrovnik postao ugarski vazal, tražio da mu se isplaćuju Svetodmitarski i oba Stonska dohotka. Isplaćivan mu je samo bosanski dio Stonskog dohotka od 500 perpera. 

Nakon raspada srpske države u XIV stoljeću Dubrovčani su isticali kako je dohodak vezan za srpsko posjedovanje Konavala, Dračevice i Trebinja.

Po odobrenju cara Uroša Nejakog Svetodimitarski dohodak preuzimao Vojislav Vojinović a zatim i njegova udovica Goislava. Nakon što je preuzeo cjelokupne posjede Vojnovića, Nikola Altomanović je tražio da mu se isplati ovaj dohodak, što je Dubrovačka Republika odbila. Tek poslije smrti cara Uroša Nejakog Dubrovčani su 1372. god. sklopili mir sa Nikolom Altomanovićem i isplatila mu 2.000 perpera. Slomom Altomanovića, teritorije u zaleđu preuzeli su Balšići, pa je njima 1377. god isplaćen dohodak. Teritorije Konavala, Trebinja i Dračevice uskoro je preuzeo bosanski ban Tvrtko I Kotromanić. Kako se proglasio za kralja Srba i Bosne njemu je pripalo isplaćivanje dohotka, koje su naslijedili svi kasniji bosanski kraljevi, sve do pada pod osmansku vlast.  O tome je Tvrtko I izdao povelju Dubrovčanima 1378. god. Dohodak je isplaćivan sve do pada srednjovjekovne bosanske države 1463. godine.

Izvori
------

1. ↑  „Dženan Dautović, Enes Dedić: Povelja kralja Tvrtka I Kotromanića Dubrovniku". *ANUBiH, Godišnjak knjiga 45, Sarajevo, 2016.*. Arhivirano iz originala na datum 2023-10-30. Pristupljeno 9. 2. 2023.
2. 1 2  „Danak Dubrovačke Republike u srednjem vijeku". *Istorijska biblioteka, 2021.*. Pristupljeno 9. 10. 2023.
3. ↑  „Desanka Kovačević: Trgovina u srednjovjekovnoj Bosni". *ND NRBIH, DJELA, KNJIGA XVIII, ODJELJENJE ISTORIJSKO-FILOLOSKIH NAUKA, KNJIGA 13. SARAJEVO 1961.*. Pristupljeno 9. 2. 2023.
4. ↑  „Svetozar Ćorović: Istorija srpskog naroda - Bosna kao stožer nove srpskohrvatske države". *INTERNET IZDANJE IZVRŠNI PRODUCENT I POKROVITELJ Tehnologije, izdavaštvo i agencija Janus Beograd, novembar 2001*. Pristupljeno 9. 2. 2023.

|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
*Za ostala značenja, vidi Ana Karenjina (razvrstavanje).*

**Ana Karenjina** (rus. *Анна Каренина*) je roman ruskog pisca Lava Tolstoja, koji je prvo objavljivan u delovima od 1873. do 1877. godine. Prva pojava romana je bila u „Ruskom glasniku" (rus. *Русский Вестник*), ali nije objavljen do kraja, pošto je Tolstoj došao u sukob sa urednikom Mihailom Katkovim oko pitanja koja su pokrenuta u završnom delu. Stoga je prva pojava romana u celini bila u obliku knjige.

Naširoko smatrana vrhuncem realizma, Tolstoj je ovu knjigu smatrao svojim prvim pravim romanom. Lik Ane je verovatno, makar delom, inspiran Marijom Hartung (1832-1919), starijom ćerkom ruskog pesnika Aleksandra Puškina.

Zanimljivo je i to da je kao prototip za lik grofa Vronskog poslužio pukovnik Rajevski koji je zaista kao dobrovoljac učestvovao u srpsko-turskom ratu i tamo poginuo.

Vanjske veze
------------

***Ana Karenjina*** na Wikimedijinoj ostavi

* Pogibija Aninog ljubavnika („Srpsko nasleđe", br. 3, 1998.)
* Vronski odjahao u smrt („Ilustrovana politika", 10. novembar 2001.[*mrtav link*]
* Da li je Tolstoj naš? (NIN, 27. februar 2003.)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 185779105
* LCCN: no98020472
* GND: 4137252-9
* SUDOC: 059314249
* BNF: cb11970672t (podaci)
* NLA: 35815531
* NSK: 000412332

 |
***Orest*** (grčki: , *Orestēs*) (408. pne.) je starogrčka drama koju je napisao znameniti tragičar Euripid te koji prati Orestove zgode i nezgode nakon što je ubio svoju majku.

*Orest* (Ὀρέστης) je sadržajem nastavak *Elektre*. Pretpostavka tragedije je etički problem koji izvire iz Orestovog zločina, a pesnikov interes uperen je na problem griže savesti, iz čije mučne snage polazi drugi deo tragedije, pun zapleta i obrata. Iz potpune duševne slomljenosti, koja u nežnosti povezuje brata i sestru u prvom delu, provaljuje odjednom divlja mahnitost koja srlja u nov zločin. Pesnik nizom događaja nastoji pokazati da pravo očišćenje Oresta nije moguće: on se ne može osloboditi posledica svoga zločina, a da ne počini novi zločin. Orest je negacija svega herojskoga u tradicionalnom smislu. Pesnik je otkrio da je svaki obični čovek, u poređenju s jednostranim herojskim likom, bogatiji kontrastima, svetlom i tamom, te tako anticipira otkriće realističke umetnosti. Euripidov čovek snosi punu odgovornost za svoje postupke, a u njegovoj veštini da tu odgovornost prepozna i ponese sastoji se njegov tragički problem. Orest i Elektra pravi su građanski likovi, pa se može govoriti o građanskoj tragediji.

Eksterni linkovi
----------------

* Musique De La Grece Antique Arhivirano 2005-12-22 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 302736814
* LCCN: nr97033563
* GND: 4239663-3
* SUDOC: 031385338
* BNF: cb122048150 (podaci)
* NLA: 35535451
* BNE: XX1963720

 |
Za gradu u Burmi, vidi Tamna (Burma).  Za općini u Rumunjskoj, vidi Tâmna.  

Kraljevstvo **Tamna** ili **Tamna guk** je bila država koja je vladala od otokom Jeju ispred korejske obale od drevnog doba pa sve dok nije bila anektirana od strane korejske dinastije Joseon 1404. Također je poznato pod imenima Tangna (탁라), Seomna (섭나) i Tammora (탐모라). Svi ti nazivi otprilike znače "otočka zemlja."

Prvi pouzdani spomen kraljevstva potiče iz 476. godine, kada je, prema navodima teksta *Samguk Sagi*, ušla u tributarni odnos sa kraljevstvom Baekje. Pred kraj perioda Tri kraljevstva je prešla u interesnu sferu države Silla. Nakon pada Sille 935. je Tamna nakratko postala nezavisna, ali ju je već 938. pokorila država Goryeo. Godine 1105. je i službeno anektirana, iako je zadržala određeni stepen političke autonomije pod lokalnim vladarima. Godine 1404. je i u tu autonomiju ukinuo Taejong od Joseona.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* članak u Naver Encyclopedia[*mrtav link*] ()}
* Jeju Government's History and Culture of Tamna site ()
**Pavao Štoos**, spomenik u rodnoj Dubravici
**Pavao Štoos** (Dubravica, 10. prosinca 1806. - Pokupsko, 30. ožujka 1862.) bio je hrvatski pjesnik, svećenik i narodni preporoditelj

U Zagrebu je završio bogosloviju, jedno je vrijeme bio biskupski tajnik, a od 1842. godine bio je župnik u Pokupskom.

Pavao Štoos je zapažena ličnost među hrvatskim domoljubima, autor je poznate elegije *Kip domovine vu početku leta 1831*, suradnik Gajeve Danice, patriot zabrinut zbog tuđinskog tlačenja i odnarođivanja domaćih ljudi (*vre i svoj jezik zabit Horvati hote ter drugi narod postati*). Štoos je pesimistički gledao na naše prilikei zemlju vidio u tamnici i mraku (*srce od plača ne mrem zdržati*).

Osim književnosti bavio se i glazbom i štampao 1858. *Kitice srkvenih pjesama s npjevima*.
Autor je i pjesme *Poziv u kolo ilirsko*.

Godine 1862. imenovan je zagrebačkim kanonikom, ali je umro prije nego je primio svoju dužnost.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 50093673
* LCCN: n2015050777
* ISNI: 0000 0000 5538 8496
* GND: 121850110
* NKC: jx20090409015
* CONOR.SI: 143356515
* NSK: 000003600

 |
**Pero Budak** (Trebinje, 21. lipnja 1917 - Zagreb, 4. prosinca 2008.), hrvatski kazališni i filmski glumac, dramatik, komediograf, romanopisac, pjesnik, dječji pisac i prvi direktor kazališta "Gavella".

Životopis
---------

Potječe iz velike obitelji, koja se često selila. Po prirodi stvari i Budak se selio kako mu se obitelj selila, pa je živio u Trebinju, Nikšiću, Lovincu, Zagrebu. Studirao je medicinu u Zagrebu i usporedno glumačku školu, koju je završio 1942. godine.

Karijera
--------

Glumio je u HNK u Zagrebu od 1940. do 1950 godine. Glumio je mlade, ljubavničke, ali i komične likove.

Glumio je i na filmu (*Lisinski)* Oktavijana Miletića i *Opsada* Branka Marjanovića), potom je godinu dana bio redatelj u Kerempuhovu vedrom kazalištu (1949.-1950.), tri godine redatelj u kazalištu *Komedija* (do 1953.). Nakon toga je obnašao dužnost ravnatelja u *Gavelli* do 1970. godine. Direktor Nakladnog zavoda Matice Hrvatske bio je do 1981.

Predsjedavao je Društvom hrvatskih književnika od 1982. do 1985..

Nepotpun popis djela
--------------------

* **drame i komedije**
* *Mećava* (1952.)
* *Mećava : i druge drame* (1970.)
* *Dlanom o dlan* (1965.)
* *Svjetionik* (1958.)
* *Žedan izvor* (1968.)
* *Klupko* (komedija, 1955.)
* *Na trnu i kamenu* (komedija, 1959.)
* *Tišina! Snimamo!* (komedija, 1961.)
* *Nakot Balabana* (drama, 1981.)
* *Teštamenat*

* **romani**
* *Atelje*
* *Karanova sofa*, 1990.
* *Mirisnica*
* *Nailaze vode* (roman, 1996.)
* *Uzvitlane strasti*
* *Kobna mržnja*
* *I norija i meštrija*
* *Dokumentarac*

Napisao je više zbiraka pjesama za djecu te dva operna libreta.

Vanjske poveznice
-----------------

* Pero Budak na sajtu IMDb
**Država Alagoas** (portugalski: *Estado do Alagoas*) je jedna od 26 Saveznih država Brazila, koja se nalazi na istoku zemlje duž Atlanskog oceana i po unutrašnjosti na prosječnoj nadmorskoj visini od 246 metara.

Karakteristike
--------------

Sa sjevera graniči sa Državom Pernambuco, sa zapada sa Državom Bahiom, sa juga sa Državom Sergipe i sa istoka sa Atlanskim oceanom.

Alagoas ima površinu od 27,830,661 km², na kojoj živi 3,127,683 stanovnika

Administrativni centar države je grad Maceió koji ima 1,030,910 stanovnika

Država je osnovana 1889. danas je administrativno podjeljena na 102 općine.

Historija
---------

Alagoas je bio dio Kapetanije Pernambuco 300 godina, da bi postao nezavisna kapetanija 1817. Razlog tome je Pernambucanska revolucija, zbog koje je Portugalski kralj João IV kaznio Pernambuco oduzimanjem dijela njegovog južnog teritorija. Jedan dio tog oduzetog područja je dan Kapetaniji Bahia, a od dugog je stvorena nova Kapetanija Alagoas.

Kolonizacija tog kraja u početku je tekla vrlo sporo, porastu stanovništva pridonio je uvoz afričkih robova. Između 16 i 17. vijeka, taj kraj je često bila meta francuskih gusara koji su pljačkali luke koje su se obogatile na tgovini drvom.

Nešto kasnije Duarte Coelho, guverner Kapetanije Pernambuco je vratio kontrolu nad regijom Portugalu. On je promovirao izgradnju plantaža šećerne trske i gradnju manufakturnih šećerana. Osnivao je gradove; Penedo i Alagoas (*Santa Maria Madalena da Alagoa do Sul*) današnji Marechal Deodoro.

Nizozemci su 1630. zauzeli Alagoas, ali su ga napustili nakon poraza 1645.

Kad je 1822. proglašeno Brazilsko Carstvo Alagoas je postao provincija, od 1839. njegova prijestolnica je Maceió.

Geografija
----------

Država je ime dobila po lagunama koje zadiru po petnaestak kilometara u kopno, pored administrativnog centra Maceia.
Obala ima brojne klifove i plaže. Unutrašnjost je puna niskih zelenih brda i plitkih dolina pogodnih za poljoprivredu.
Najveći vodotok je Rijeka São Francisco, a najviše brdo ima 844 metara, klima je tropska.

Izvori
------

1. 1 2  „*Alagoas Federal State - Capital: Maceió*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.01.2024.
2. ↑  „*Alagoas*" (portugalski). Instituto Brasileiro de Geografia e Estatística. Pristupljeno 16.01.2024.
3. ↑  „*Maceió*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.01.2024.

Vanjske veze
------------

* *Estado do Alagoas* (službene stranice) ()

| * p
* r
* u
Države Brazila |
| --- |
| Zastava Brazila | 
Acre • Alagoas • Amapá • Amazonas • Bahia • Ceará • Espírito Santo • Goiás • Maranhão • Mato Grosso • Mato Grosso do Sul • Minas Gerais • Pará • Paraíba • Paraná • Pernambuco • Piauí • Rio de Janeiro • Rio Grande do Norte • Rio Grande do Sul • Rondônia • Roraima • Santa Catarina • São Paulo • Sergipe • Tocantins

**Federalni distrikt**: Brazilski federalni distrikt  | Karta država Brazila |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Publije Suilije Ruf** (latinski: ) bio je rimski senator koji je djelovao za vrijeme principata. Bio je poznat po svojim kaznenim progonima tijekom Klaudijeve vladavine; a bio je suprug Ovidijeve pastorke. Ruf je bio dopunski konzul *(consul suffectus)* u nundiniju od studenoga do prosinca 41. godine kao kolega Kvinta Ostorija Skapule.

Ruf je bio sin Vistilije, a ime njegovog oca nije zabilježeno. Njegova polubraća uključuju Gneja Domicija Korbulona, konzula 39. godine, dok mu je polusestra bila Milonija Cezonija.

Karijera
--------

Rufov prvi poznati javni položaj bila je kvestura, tijekom koje je služio pod Germanikom. Međutim, da bi Germanik imao kvestora, morao je držati *imperium*, koji bi imao kao konzul (Germanik je bio konzul u 12. i 18. godini) ili ako mu senat odobrio specijalni imperij (koji je imao kao prokonzul 17. rujna 14. godine); Ronald Syme sugerirao je da je Rufova kvestura bila 15. godine nove ere. Syme je dalje tvrdio da je Ruf bio pretor četiri godine nakon toga.

Ruf je 24. godine bio optužen i osuđen zbog primanja mita za svoje sudske odluke. Iako je u početku predložena kazna bila progonstvo iz Italije, umjesto toga prebačen je na neki otok. Nakon Tiberijeve smrti, Ruf se vratio iz progonstva u Rim. Tijekom Klaudijeve vladavine, Ruf je u carevo ime kazneno gonio brojne ljude. Meta su mu bili nekoliko klijenata Gaja Silija. U pokušaju da sruši Suilija Rufa, Silije je zahtijevao da Senat provede *Lex Cincia*, tj. zakon koji je zabranjivao odštetu odvjetnicima nakon što su se izjasnili u nekom slučaju. Na kraju je intervenirao car Klaudije i dopustio Rufu da prikupi najviše deset tisuća sestercija kao naknadu za uspješno gonjenje. Druga meta bila je Julija Livija, koja je na sebe navukla neprijateljstvo carice Valerije Mesaline; Ruf ju je optužio za nemoralno ponašanje, a optužba je rezultirala njezinom smrću 43. godine. Tacit daje popis njegovih daljnjih žrtava: Decim Valerije Azijatik, Kvint Fucije Luzije Saturnin (konzul 41), Kornelije Lupo (konzul 42), kao i "gomila rimskih vitezova".

Ždrijeb je Rufu dodijelilo prokonzularnu upravu nad provincijom Azijom, koju Syme datira u 53/54. godinu.

Na kraju je Suilije Ruf doživio svoju sudbinu: tijekom Neronove vladavine Seneka ga je uspješno kazneno gonio. Prema Tacitu, "izgubio je polovinu imovine; sinu i unuci omogućeno je zadržati drugu polovicu, a ono što su naslijedili po volji svoje majke ili bake izuzeto je od konfiskacije; Suilije je protjeran na Balearske otoke... Glasine su govorile da je to usamljeno izgnanstvo izdržavao s pomoću lagodnog života u izobilju.

Obitelj
-------

Ovidije spominje Suilija kao supruga njegove pokćerke u svojim *Pismima s Crnog mora* *(Epistulae ex Ponto)*, ali nju ne imenuje. Ovidije nagovještava da je njegova supruga, koju također nikada ne imenuje, pripadala rodu Fabijevaca, ali osim toga nudi malo eksplicitnih podataka o ove dvije žene.

Suilije je iz ovog braka imao dva sina. Jedan, Suilije Cezonijan *(Suillius Caesoninus)*, protjeran je zbog sudjelovanja u skandalu u koji je bila uključena i Mesalina. Drugi, Marko Suilije Nerulin *(Marcus Suillius Nerullinus)*, bio je konzul *ordinarius* 50. godine.
***Astérix le Gaulois*** (sh. *Asterix Gal*) je francusko-belgijski animirani film snimljen 1967. u režiji Ray Goossens. Predstavlja adaptaciju istoimenog stripa Renéa Goscinnyja i Alberta Uderza, odnosno prvi film iz animirane serije o Asterixu. Radnja se događa u Galiji krajem 50-ih godina pne. i pokazuje kako je izolirano selo jedino galsko naselje koje se za vrijeme rimske invazije uspjelo oduprijeti rimskim napadačima. Protagonist, kome u originalnoj verziji glas posuđuje Roger Carel, je galski ratnik Asterix koji nastoji spriječiti rimske planove da doznaju tajnu spravljanja napitka koji Gale čini fizički superiornim Rimljanima. *Astérix le Gaulois* je originalno bio zamišljen kao televizijska produkcija, ali je na kraju distribuiran u kino-dvoranama. Originalni autori struipa Goscinny i Uderzo njime nisu bili zadovoljni, te su inzistirali da sudjeluju u produkciji nastavaka, a što im je već sljedeće godine udovoljeno sa *Astérix et Cléopâtre*.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Astérix le Gaulois* na sajtu IMDb
*Za ostala značenja, vidi Proklo (razvrstavanje).*
**Proklo Likej**, poznat i kao **Proklo Naslednik** ili **Dijadoh** (grč. Πρόκλος ὁ Διάδοχος, 412–485. god. n. e.), bio je kasnoantički odnosno ranovizantijski neoplatonski filozof, jedan od poslednjih velikih grčkih filozofa. On je postavio jedan od najkompleksnijih i najrazvijenijih neoplatonovskih sistema, koji je izvršio je znatan uticaj na kasniju zapadnu i istočnu hrišćansku te islamsku misao.

Proklo je bio upravnik neoplatonovske škole u Atini. Pisao je komentare na Euklida, Platona, Ptolemeja. Stepen njegove originalnosti se ne može utvrditi, pošto je on dalje razvijao filozofiju svojih neposrednih prethodnika, pruživši sistematski oblik neoplatonovskom učenju. Po njemu, božansko otkrovenje predato je ljudima kroz čitav niz proročanstava (Haldejska proročanstva koja su fragmentarno sačuvana, nastala krajem 2. veka). Prema ovim proročanstvima, vrhunski se bog javlja u trojnom obliku – roditeljski um, intelekt na nižem stupnju (koji je sam po sebi dvojan jer već u sebi sadrži i fizički svet koji je stvorio) i kosmička duša – "Hekata". Delo je bilo popularno kod neoplatoničara. Cilj ovog otkrovenja, prema Proklu, bio je spasenje čovečanstva, ali u smislu samosaznanja i vraćanja čoveka njegovom božanskom poreklu kroz filozofiju. Nauka o božanstvu data je u Proklovim *Elementima teologije* prema strogim standardima Aristotelove naučne metodologije. Karakteristična je za Prokla ravnoteža između misticizma i logičko-dijalektičkih konstrukcija. Proklovo vrhovno božanstvo je Jedno, koje je nedostupno i nije predmet misli već ekstatičnog posmatranja. Proklovo učenje uticalo je na anonimnog pisca koji je dostigao vrhunac spoja hrišćanstva i neoplatonizma u delu *Areopagitika*. Proklov filozofski jezik je veoma lep, tu je razrađena terminologija; piše svečano-hijeratičkim tonom. Njegov stil je ravnomerno uzvišen, bez promena u intonaciji. Proklov krug je jedan zatvoren kru a njegova verovanja su bila u manjini.

Vanjski linkovi
---------------

* Article by Encyclopædia Britannica
* Article at "The Encyclopedia of Goddess Athena"
* Proclus's Life and Teachings Arhivirano 2009-02-28 na Wayback Machine-u
* Index page Arhivirano 2003-12-27 na Archive.is-u of the Proclus section for the "Plato Transformed Arhivirano 2003-12-22 na Archive.is-u" project at the University Leuven, Belgium.
* *On the Signs of Divine Possession* - (partial translation of Proclus' work)
* *On the Sacred Art* - (translation and discussion of this surviving extract from a larger work by Proclus)
* *On the Sacred Art (greek text)* [*mrtav link*]
* Proclus in English and Greek, Select Online Resources

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 102369543
* LCCN: n79007198
* ISNI: 0000 0001 2145 9214
* GND: 118641778
* SELIBR: 196712
* SUDOC: 027441431
* BNF: cb11920678v (podaci)
* BIBSYS: 90303769
* NLA: 35434413
* NDL: 00525317
* NKC: jn19981002044
* BNE: XX869232
* CiNii: DA00578259
* CONOR.SI: 89082467
* NSK: 000018031

 |
**Publije Terencije Varon Atacinski** (lat. *Publius Terentius Varro Atacinus*, 82–37. st. e.) bio je rimski pesnik, rođen u dolini reke *Atax* u Narbonskoj Galiji, pa mu odatle i nadimak "Atacinski".

O njegovom životu ne zna se ništa osim što Hijeronim u svojoj *Hronici* tvrdi da je Varon u dobi od 35 godina naučio grčki jezik. Prvo Varonovo pesničko delo nesumnjivo je bio *Sekvanski rat* (*Bellum Sequanicum*, oko 55), istorijski ep u Enijevom stilu, koji je opisivao Cezarov rat s Ariovistom 58. godine st. e. Pošto je naučio grčki, preveo je na latinski jezik, zapravo prepevao, ep Apolonija Rođanina i tom prepevu dao naslov *Argonauti* *(Argonautae)*.

Varon je pisao i ljubavne pesme upućene nekoj "Leukadiji" (*Leucadia*, Prop. II, 34, 85; Ovid. *Trist*. II, 439), što je bilo izmišljeno ime koje je odabrao, slično Katulovoj Lezibiji, zato što je asociralo na grčku pesnikinju Sapfu. Ovim pesmama približio se Varon "modernističkom" književnom krugu neoterika, ali stepen te bliskosti nemoguće je utvrditi, s obzirom na to da se ništa od njegovih dela nije sačuvalo osim sasvim neznatnih fragmenata.

Varon je sastavio i dva didaktička dela: *Horografiju* *(Chorographia)*, koja ukazuje na to da je bio upoznat s delom Aleksandra Efeškog, te *Ephemeris* (ovaj naslov je rekonstruisan, pa stoga samo pretpostavljen), pesmu o prognoziranju vremena u kojoj se služio Aratom. Okušao se i u pisanju satira, ali je u tome bio neuspešan (Hor. *Sat*. I, 10, 46).

Pored sasvim neznatnih fragmenata, od Varona nam je sačuvan i jedan epigramski natpis u dva stiha, ali ni tu njegovo autorstvo nije pouzdano niti opšteprihvaćeno:

*Marmoreo Licinus tumulo iacet, at Cato nullo,* 
*Pompeius parvo: credimus esse deos?*
Mramorni grob Licinija skriva, Katona baš ništa,
mali Pompejev je grob: misliš da postoji bog?

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 77112123
* LCCN: nr95022110
* ISNI: 0000 0000 6300 8406
* GND: 118803980
* SUDOC: 196897629

 |
Ovo je članak o rastojanju u matematici, fizici i računanju.  Za ostala značenja, vidi Rastojanje (razvrstavanje).
**Rastojanje** ili **razdaljina** je mera udaljenosti objekata. U fizici ili svakodnevnoj upotrebi, rastojanje se može odnositi na fizičku dužinu ili procenu zasnovanu na drugim kriterijima (npr. „dve županije"). U većini slučajeva, „rastojanje između A i B" je zamenljivo sa „rastojanjem između B i A". U matematici, funkcija rastojanja ili metrika je generalizacija koncepta fizičkog rastojanja. Metrika je funkcija koja se ponaša u skladu sa određenim skupom pravila i predstavlja način opisivanja šta to znači za elemente nekog prostora da budu „blizu" ili „daleko" jedan od drugog.

Pređeni put
-----------

Vektor pomeraja (zelena prava isprekidana linija), pređeni put (ljubičasta kriva isprekidana linija) i putanja (plava linija)
**Pređeni put** (oznaka — {\displaystyle {\boldsymbol {s}}}) jest jednak intenzitetu (apsolutnoj vrednosti) vektora pomeraja:

{\displaystyle {\boldsymbol {s}}=\left|\Delta {\boldsymbol {\vec {r}}}\,\right\vert =\left|{\boldsymbol {\vec {r}}}\_{2}-{\boldsymbol {\vec {r}}}\_{1}\right\vert ,}
odnosno:

{\displaystyle {\boldsymbol {s}}\_{\Delta t}=\left|\Delta {\boldsymbol {\vec {r}}}\_{\Delta t}\right\vert =\left|{\boldsymbol {\vec {r}}}\_{t\_{2}}-{\boldsymbol {\vec {r}}}\_{t\_{1}}\right\vert ,}
gde je {\displaystyle {\boldsymbol {\vec {r}}}\_{t\_{2}}} vektor položaja u trenutku {\displaystyle t\_{2}} i {\displaystyle {\boldsymbol {\vec {r}}}\_{t\_{1}}} vektor položaja u trenutku {\displaystyle t\_{1}}.

Ukupni pređeni put je jednak zbiru intenziteta pojedinih vektora pomeraja:

{\displaystyle {\boldsymbol {s}}\_{u}={\boldsymbol {s}}\_{\Delta t\_{1}+\Delta t\_{2}+\Delta t\_{3}+\,\cdots \,+\Delta t\_{n}}=\left|\Delta {\boldsymbol {\vec {r}}}\_{\Delta t\_{1}}\right\vert +\left|\Delta {\boldsymbol {\vec {r}}}\_{\Delta t\_{2}}\right\vert +\left|\Delta {\boldsymbol {\vec {r}}}\_{\Delta t\_{3}}\right\vert +\cdots +\left|\Delta {\boldsymbol {\vec {r}}}\_{\Delta t\_{n}}\right\vert .}
Pređeni put je skalarna veličina.

Vidi još
--------

* Položaj
* Pomeraj
* Dajkstrin algoritam
**D8** **Jadranska magistrala** (Jadranska turistička cesta) je jedna od glavnih hrvatskih državnih cesta koja povezuje sjeverni i južni Jadran. Pruža se duž sjeverne obale Jadranskog mora pa je zbog toga i nazvana Jadranska magistrala. Izgrađena je 50-tih i 60-tih godina 20. stoljeća, a cestovna oznaka joj je D-8. U novije vrijeme je poznata i pod imenom Jadranska turistička cesta, a dužina kojom prolazi kroz Hrvatsku joj je 658 kilometara. 

Ova cesta povezuje sve važnije hrvatske primorske gradske centre od Rijeke, preko Zadra, Šibenika, Splita, Makarske, Ploča i Dubrovnika, pa sve do graničnog prijelaza Debeli brijeg između Hrvatske i Crne Gore, a završava na krajnjem jugu Crne Gore. Cesta prolazi kroz tri države, Hrvatsku, Bosnu i Hercegovinu i Crnu Goru, te kroz šest hrvatskih županija: Primorsko-goransku, Ličko-senjsku, Zadarsku, Šibensko-kninsku, Splitsko-dalmatinsku i Dubrovačko-neretvansku.

Vanjske veze
------------

Hrvatske ceste Arhivirano 2013-05-01 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Državna cesta D8** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

| * p
* r
* u
Autoceste i državne ceste u Hrvatskoj |
| --- |
| **Hrvatske Autoceste:** | 
A1 • 
A2 • 
A3 • 
A4 • 
A5 • 
A6 • 
A7 • 
A8 • 
A9 • 
A10 • 
A11
 |
| **Državne ceste:**  | 
D1 • 
D2 • 
D3 • 
D4 • 
D5 • 
D6 • 
D7 • 
D8 • 
D9 • 
D20 • 
D21 • 
D22 • 
D23 • 
D24 • 
D25 • 
D26 • 
D27 • 
D28 • 
D29 • 
D30 • 
D31 • 
D32 • 
D33 • 
D34 • 
D35 • 
D36 • 
D37 • 
D38 • 
D39 • 
D40 • 
D41 • 
D42 • 
D43 • 
D44 • 
D45 • 
D46 • 
D47 • 
D48 • 
D49 • 
D50 • 
D51 • 
D52 • 
D53 • 
D54 • 
D55 • 
D56 • 
D57 • 
D58 • 
D59
 |



***Državna cesta D8*** na Wikimedijinoj ostavi
Današnja rasprostranjenost velškog jezika u Velsu
**Velški jezik** (velški: *Cymraeg* ili *y Gymraeg*) je jedan od keltskih jezika, koji zajedno sa bretonskim i kornijskim pripada britanskoj podgrupi ovih jezika. Njime govori oko 611.000 ljudi u Velsu i oko 130.000 u Engleskoj. Postoji i 5000 govornika velškog u velškoj emigrantskoj koloniji u dolini Čubut (Patagonija). Velški je keltski jezik koji je najviše u upotrebi danas. 

U Velsu je, pored engleskog, velški zvanični jezik i jezik školstva. Postoje dva dijalekta ovog jezika, severni i južni. 

Za velški jezik su karakteristični takozvani „konjugovani predlozi", t.j. predlozi spojeni sa ličnim zamenicama koje su im objekat. Velške imenice mogu biti muškog ili ženskog roda, ali se ne menjaju po padežima. Postoji samo određeni član. Prvi suglasnik u rečima se menja zavisno od gramatičkog konteksta (ova pojava se naziva mutacija). Različiti sufiksi se koriste da označe jedninu i množinu. U govornom velškom konjugacija se vrši upotrebom pomoćnog glagola, dok se u pisanom jeziku menja (konjuguje) osnovni glagol. 

Za razliku od bretonskog jezika, velški jezik je i dalje vitalan. Velikom broju dece velški je maternji jezik, a jezik se koristi i u svim oblastima svakodnevog života. U pojedinim krajevima Velsa, recimo na severu, procenat govornika velškog je do 70%. Tokom poslednje decenije broj govornika je u porastu. 

Po podacima iz 2001, velški dobro govori 21 % stanovnika Velsa. Dalje, 7 % stanovništva se služi ovim jezikom. Preostalih 71 % Velšana ne razume velški jezik. Govornici velškog pretžno žive u seoskim sredinama, dok su oni koji koriste samo engleski jezik skoncentrisani u gradovima.

Primeri
-------

Dvojezični putokaz u Velsu

| Reč | na velškom |
| --- | --- |
| zemlja | daear |
| nebo | awyr |
| voda | dŵr |
| vatra | tân |
| čovek | dyn |
| žena | benyw/menyw |
| jesti | bwyta |
| piti | yfed |
| veliki | mawr |
| mali | bach |
| noć | nos |
| dan | diwrnod (celi dan) |
| dan | dydd (samo početak dana) |
| Dobar dan | Dydd da |
| Dobro jutro | Bore da |
| doviđenja | Da bo chi (južni dij.) |
| doviđenja | Hwyl (severni dij.) |
| hvala (puno) | Diolch (yn fawr) |
| molim Vas | Os gwelwch yn dda |

**Član 1** Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima

Genir pawb yn rhydd ac yn gydradd â'i gilydd mewn urddas a hawliau. Fe'u cynysgaeddir â rheswm a chydwybod, a dylai pawb ymddwyn y naill at y llall mewn ysbryd cymodlon.
**Prevod**

Sva ljudska bića se rađaju slobodna i jednaka po dostojanstvu i pravima. Obdarena su razumom i savešću, i treba da se odnose jedna prema drugima u duhu bratstva.

Spoljašnje veze
---------------

WikipediaWikipedia
***Velški jezik*** nа Wikipediji

***Velški jezik*** na Wikimedijinoj ostavi

* Materijal za učenje velškog jezika (BBC)
* Izveštaj o stanju velškog jezika Arhivirano 2004-07-23 na UK Government Web Archive-u
* Geiriadur Prifysgol Cymru (rečnik velškog jezika)
* Centar za velški jezik Univerziteta Velsa
**Pragmatična pedagogija** je nastavna metoda koju je predložio američki filozof i pedagog John Dewey (autor temeljne knjige *Demokratija i obrazovanje* ).

Metoda se zasniva na pragmatizmu, najraširenijem filozofskom pravcu 19. veka u SAD .

Dewey je odbacio filozofsko razmišljanje koje ne služi praktičnom životu, bio je i protivnik tradicionalne škole ( herbartizma ). Smatrao je da posao treba biti na prvom mjestu. U školskom radu ističe aktivnost, praksu, korisnost. U pedagogiji dijete predstavlja „sunce", oko kojeg treba da se usredsredi čitav pedagoški proces. Učitelj je tada samo savjetnik, organizator.

Metoda nastave pragmatične pedagogije
-------------------------------------

Deweyjeva tri osnovna zahtjeva za učenje su:

* obrazovanje treba da proizlazi iz djetetovog interesovanja i praktičnog iskustva,
* obrazovanje crpi poticaje i resurse kako za obrazovanje tako i za učenje iz zajednice,
* demokratsko obrazovanje vodi ka poboljšanju životnog, duhovnog i materijalnog standarda.

Deweyjeva projektna metoda je namijenjena stimuliranju interesa za zajedničko rješavanje problema učenja. Osnova obrazovanja je djetetovo individualno iskustvo stečeno radom. Djui zauzima stav da se deca iz svih društvenih klasa treba sastajati u školi – to je jedini način da se prevaziđu klasne razlike. Akcenat je stavljen na saradnju škole i porodice.

Deweyjeva metoda ima zasluge u borbi protiv formalizma i verbalizma stare škole i njene vježbe. Podržava djetetovu kreativnost i inicijativu.

Nedostaci pragmatične pedagogije
--------------------------------

Nedostaci pragmatične pedagogije uključuju:

* revalorizacija principa djelovanja,
* ne ceneći znanje koje je čovečanstvo akumuliralo,
* odbacuje vodeću ulogu nastavnika i njegov sistematski rad sa decom na času,
* obrazovanje pati od nesistematizma i fragmentiranosti.

Povezani članci
---------------

* Pragmatizam
*Auction of Souls'*
***Auction of Souls*** (sh. *Dražba duša*) je američki crno-bijeli nijemi film snimljen 1919. u režiji Oscara Apfela, poznat kao prvo ostvarenje koje se bavi armenskim genocidom. Radnja se temelji na knjizi *Ravished Armenia* (sh. *Silovana Armenija*) Aurore Mardiganian, mlade Armenke koja je preživjela pokolj svoje porodice od strane otomanske vojske i uspjela stići do SAD 1918. godine. Mardiginian se u filmu pojavljuje glumeći sama sebe, kao i američki ambasador Henry Morgenthau koji je svjetsku javnost nastojao upozoriti na stradanja Armenaca. Film sadrži scene masovnih pokolja, ali i seksualnog zlostavljanja armenskih žena od strane turskih vojnika i njihovih kurdskih saveznika. Prihodi od prikazivanja su bili prikupljani u dobrotvorne svrhe, odnos za pomoć armenskim i asirskim izbjeglicama koje su tada trpjeli stradanja u ratovima nastalima raspadom Osmanskog Carstva. Film se dugo vremena smatrao izgubljenim, ali je 1994. u bivšim sovjetskim arhivama pronađen fragment od oko 24 minuta trajanja.

Vanjske veze
------------

***Auction of Souls*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ravished Armenia* na sajtu IMDb
* *Credo*, a 2005 presentation of the surviving segment of *Ravished Armenia* on YouTube: Part 1, Part 2, Part 3