recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Prof. dr. Vojislav Stojanović** (1906 — 1991), hirurg, učesnik Narodnooslobodilačke borbe, sanitetski-pukovnik JNA i počasni doktor Univerziteta u Beogradu.

Biografija
----------

Rođen je 12. 11. 1906. godine u Nišu, gde je završio osnovnu školu i gimnaziju. Na Medicinskom fakultetu u Beogradu diplomirao je 1929. godine. Potom je stupio u vojnu službu i počeo specijalizaciju iz hirurgije. Posle završene specijalizacije postavljen je za šefa hirurškog odeljenja stalne Kosovske vojne bolnice. Godine 1938. postavljen je za šefa Hirurškog odeljenja Banovinske bolnice u Prokuplju.

Posle Aprilskog rata i okupacije Kraljevine Jugoslavije, 1941. godine, priključio se Narodnooslobodilačkom pokretu i učestvovao u Narodnooslobodilačkoj borbi kao hirurg. Godine 1944. postavljen je za hirurga Glavnog štaba NOV i PO za Srbiju, a na Sremskom frontu je rukovodio celom hirurškom službom. Marta 1945. godine postavljen je za upravnika Glavne vojne bolnice u Beogradu (sadašnje Vojnomedicinske akademije). Godine 1949. postao je glavni hirurg Jugosloveske armije, kada se i demobiliše u činu sanitetskog pukovnika. Osnivač je Druge hirurške klinike u Beogradu, 1949. godine i njen dugogodišnji upravnik do penzionisanja 1977. godine. Marta 1955. godine izabran je za redovnog profesora hirurgije Medicinskog fakulteta u Beogradu, a 1956. godine za šefa Katedre hirurgije.

Kao gostujući profesor nastupao u mnogim zemljama. Objavio je preko 480 stručnih i naučnih radova u zemlji i inostranstvu. Predsednik Međunarodnog udruženja univerzitetskih nastavnika bio u tri mandata. Bio član mnogih međunarodnih strukovnih udruženja (Međunarodno društvo za kardiovaskularnu hirurgiju, Međunarodno hirurško društvo, član naučnog društva SSSR, počasni član Franskucskog društva i dr). Bio je član redakcija i uređivao mnoge domaće i strane naučne strukovne časopise i publikacije. Bio je član Francuske akademije hirurgije od 1980. godine, a član nacionalne medicinske akademije Francuske od 1981. godine.

Nosilac je Partizanske spomenice 1941. i drugih jugoslovenskih i inostranih odlikovanja među kojima se ističe Orden francuske legije časti. Dobitnik je Oktobarske nagrade Grada Beograda, 1962; Sedmojulske nagrade SR Srbije, 1969. i nagrade AVNOJ-a, 1976. godine.

Umro je 19. 1. 1991. godine u Beogradu i sahranjen je u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju.

Literatura
----------

* **Vojna enciklopedija** (knjiga deveta), Beograd 1975. godina
Revolver Rast-Gasser M1898
Revolver Rast-Gasser M1898 je bio standardni revolver Austro-Ugarske, odnosno austrijske vojske od 1898. do 1938. godine.

Historija
---------

Krajem 19. vijeka, u carskoj vojsci je bilo jasno da revolver Gasser M1870 ne zadovoljava potrebe. Konstrukter August Rast iz tog razloga na osnovi ovog revolvera pravi novi u manjem kalibru (8mm). Godine 1898, carska vojska preuzima ovaj model i uvodi ga kao standard.

Tehnika
-------

Revolver je imao zatvoreni ram i meci su punjeni od nazad otvaranjem Abadie-zatvarača koji je u isto vrijeme blokirao oroz. Izrađivan je u fabrici Leopold Gasser u Beču. Proizvodnja je prekinuta tek poslije Prvog svjetskog rata sa izrađenih 180.000 komada. Zbog dugog vremena proizvodnje, ovaj revolver je bio rasprostranjen i van granica Austro-Ugarske. Jedan od većih korisnika je bila i kraljevina Jugoslavija.

Tehnički podaci
---------------

* Kalibar: 8mm Gasser
* Dužina: 22.3 cm
* Žljebovi: 4 u smjeru kazaljke na satu
* Težina: 935 g
* Kapacitet: 8 metaka
Hans Memling: Prikazanje Gospodinovo u Hramu, 1463.
**Prikazanje Gospodinovo u Hramu**, poznato i kao **Svijećnica** (kod katolika) i kao **Sretenje Gospodnje** (kod pravoslavaca) je kršćanski blagdan koji se slavi 2. februara.

Blagdanom se slavi događaj iz Isusova djetinjstva, kada su, prema Mojsijevu Zakonu, Josip i Marija donijeli Isusa u Hram u Jeruzalemu, da ga, kao prvorođenca, obredno prikažu Bogu. Preko Mojsija, Bog je Izraelcima, dao propis, da 40. dan nakon poroda svećenici u Hramu moraju blagosloviti rodilju. Roditelji su za uzvrat, dali janje mlađe od godine dana ili mladu golubicu. Isusovo prikazanje u Hramu, prorekao je u Starom zavjetu prorok Malahija: „I doći će iznenada u Hram svoj Gospod kojega vi tražite i anđeo Saveza koga žudite" (Mal 3, 1). U stilu Isusova skrovita djetinjstva, obred je prošao jednostavno i nenapadno. U Hramu se zatekao starac Šimun, koji je Isusa primio u naručje i prepoznao ga kao Mesiju, a Mariji je prorekao, da će mnogo patiti, riječima: „Mač boli, probost će ti dušu." Proročica Ana je također bila tada u Hramu i uputila je molitve i zahvale Bogu.

Na ovaj blagdan, blagoslivljaju se svijeće, koje će se kasnije koristiti u obredima krštenja, tijelovskim procesijama i drugim prigodama. U Dalmaciji, ovaj se blagdan zove *Kandelorum*, a u Slavoniji *Svitlomarinje*.

Prikazanje Gospodinovo u Hramu četvrto je otajstvo radosne krunice.

Zanimljivosti
-------------

* Na Sretenje 1835. godine donet Sretenjski ustav, prvi demokratski ustav Srbije, pa je slavljen i kao *Dan ustavnosti*.

***Prikazanje Gospodinovo u Hramu*** na Wikimedijinoj ostavi
*Ardea alba melanorhynchos*
**Velika bijela čaplja** (lat. *Ardea alba*, *Casmerodius albus* ili *Egretta alba*) je vrsta ptice iz porodice čaplji. Mali broj životinjskih vrsta može se pohvaliti takvom elegancijom i ljepotom kao ona. Ova ptica izrazito dugačkog vrata, prekrivena bijelim perjem živi u brojnim kolonijama uvijek u blizini vode, pored bara, močvara i rijeka čije su obale obrasle zelenilom.

Opis
----

Ova ptica dugačka je 54 - 76 centimetara, a teška je do 1100 grama. Hrani se pretežno ribom i sitnim životinjama koje može pronaći u vodi. 
Na njoj je najupadljivije perje na ramenima, mnogo duže i raskošnije nego na ostalim djelovima tijela, dok joj je perje na potiljku uspravno.

Razmnožavanje
-------------

Velika bijela čaplja gradi svoja gnijezda usred gustog raslinja. To su jednostavne tvorevine od isprepletenih grana i grančica, dovoljno čvrste da prime cijelu ptičju obitelj. 

Poslije sezone parenja ženka snese 3 - 5 svijetlo plavih jaja, ali najčešće četiri. Od trenutka kad izađu iz jaja mladunci su pod neprestanim nadzorom jednog od roditelja koji bdije nad njihovom sigurnošću trudeći se da im stvori najpovoljnije uvjete. Za to vrijeme drugi roditelj odlazi u potragu za hranom, spreman da se, čim se mladunci oglase, vrati spuštajući hranu na dno gnijezda. Nekoliko tjedana kasnije kad napune nešto više od dvadeset dana i dovoljno ojačaju mladunci su sposobni za napuštanje gnijezda i smjeste se na obližnjim granama odakle mogu slobodno izvoditi vježbe letenja. 

Opstanak ove vrste bio je svojevremeno ozbiljno ugrožen zbog raskošnog perja koje su kreatori koristili za ukrašavanje šešira, a ova ptica uspjela se održati samo zahvaljujući visokom natalitetu.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **velika bijela čaplja** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **velikoj bijeloj čaplji** |
Velika džamija u Damasku
**Velika džamija u Damasku**, također poznata kao **Umejadska džamija** (arapski: جامع بني أمية الكبير, je jedna od najvećih i najstarijih džamija na svijetu. Locirana na najvažnijem dijelu starog dijela grada. Ima veliku arhitekturalnu i arheološku vrijednost.

Džamija u svojoj unutrašnjosti ima grobnicu u kojoj se tvrdi da se nalazi glava Ivana krstitelja (Jahja a.s) poštovan i od muslimana i od kršćana. Glava je pronađena u iskopavanjima prilikom pravljenja džamije. Veliku važnost džamiji pripisuju i šitski muslimani radi toga što se u njoj nalaze glave Hasana i Husejna (unuci Poslanika Muhammeda. U Džamiji se nalazi i grob Salahudina Ejubije, slavnog islamskog vojskovođe.

Historija
---------

Grobnica Ivana krstitelja (Jahja a.s), unutar džamije
Na mjestu gdje se sada nalazi džamija, nalazio se drevni aramejski hram božanstvu Hadadu. Nakon toga postao je hram rimskog božanstva Jupiter. Zatim je tu bila kršćanska crkva posvećena Ivanu krstitelju u bizantijsko doba.

Isprva, nakon osvojenja Damaska od strane muslimana 636. godine, bizantijska crkva je stajala još neko vrijeme i građevina je korištena za molitvu i od strane kršćana i od muslimana. Nakon toga su muslimani izgradili manje mjesto za obavljanje molitvi na sjevernoj strani zida. Pod Omejadskim halifatom za vrijeme Halife Velida I Crkva je kupljena od tadašnje vlasti i porušena. Negdje između 706 i 715 počela je gradnja džamije.

Konstrukcija i arhitektura
--------------------------

  

Konstrukcija džamije je bazirana na kući Poslanika Muhammeda u Medina, koja je također imala mnogo funkcija: bila je mjesto za zajedničku molitvu, religioznu edukaciju, političke skupove, sudske procese, i prihvatni centar za beskućnike i materijalno ugrožene. Halifa je unajmio oko 200 najpoznatijih bizanstijskih arhitekti i radnika za uređivanje džamije, to je prepoznatljivo i u eksterijeru i u enterijeru džamije.

Nova džamija je bila najipresivnija građevina u to vrijeme, unutrašnji zidovi su bili dekorisani sa prelijepim mozaicima.

Zgrada se smatrala jednim od čuda svijeta jer je bila jedna od najvećih građevina na svijetu. Spoljašnji zidovi su bazirani na starome hramu jupitera i kreću se od 100 do 157.5 metara.
Minaret na sjeveroistočnom dijelu se naziva jos i Isusov (Isaov) minaret, jer muslimani smatraju da će se Isus pojaviti na njemu pred Sudnji dan.

Galerija
--------

* Velika džamija u Damasku
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

***Velika džamija u Damasku*** na Wikimedijinoj ostavi
**Šljahta** (poljski: *szlachta*, od staronjemačkog *slahta*: rod, koljeno), je ime za poljsko plemstvo, a nakon stvaranja Poljsko-litvanske realne unije 1569. i za litvansko.

Karakteristike i historija
--------------------------

Šljahta se sastojala od više kategorija plemstva, od krupnih zemljoposjednika - magnata do vrlo siromašnih koji su živjeli kao obični građani.

Od sredine 15. vijeka šljahta je od niza monarha stalno dobivala nove privilegije, od 1493. uvedeno je redovito zasjedanje Sejma čiji su članovi bili kako magnati tako i ostali članovi šljahte. Počevši od 1505. monarsi su za svaki zakon morali dobiti suglasnost Sejma.

Time je oformljen politički sistem - *Rzeczpospolita*, u kojem je šljahta postepeno sve više širila utjecaj, tako da od 1572. izborila pravo da bira kralja (u izboru je mogao sudjelovati svaki plemić.

Velika prekretnica bila je - 1652. kad je svaki član Sejma dobio pravo na liberum veto, i time pravo da blokira bilo koji zakonski prijedlog. 
Odtad je šljahta praktički preuzela kontrolu nad zemljom, ali se potkraj 17. vijeka njen sistem vlasti počeo raspadati, jer je postao glavni razlog slabljenja Poljsko-litvanske unije u drugoj polovici 18. vijeka.

U 18. vijeku šljahta je činila 6-10% ukupnog stanovništva Poljsko-litvanske unije. Od tog su oko 17% bili magnati vlasnici najmanje 1 sela, njih oko 60% bili su vlasnici malih farmi čak i napoličari, a ostali su bavili kojekavim drugim poslovima, ali ničim vezanim uz zemlju.

Nakon Podjela Poljske šljahta je izgubila dotadašnje političke privilegije, ali im je vlasništvo nad zemljom i dalje je osiguravalo dominantan položaj u društvu. 
Istovremeno se njena brojnost u krajevima inkorporiranim u prorusku Kongresnu Poljsku značajno smanjila nakon kampanje za utvrđivanje njihovog legitimiteta koja je počela 1773. Broj im se smanjio i zbog deportacija radi sudjelovanja u neuspjelim pobunama - tako da je oko 1761. kad je kampanja završila njihov postotak pao na oko 1,7%.

Pad važnosti šljahte nastavio se i krajem 19. vijeka, zajedno sa razvojem kapitalističkih odnosa u Poljskoj, dobar dio šljahte se zaposlio po gradovima, manje više u intelektualnim zvanjima.

Šlahta odnosno plemstvo je ukinuto Ustavom iz februara 1921.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   „Šljahta" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMK. Pristupljeno 14.03. 2021.
2. 1 2 3 4  „*Szlachta w Polsce*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 14.03.2021.

Vanjske veze
------------

* *Szlachta w Polsce* (`pl`)
Toranj Zamka Itri, čija se gradnja pripisuje vojvodi Docibilisu I.
**Vojvodstvo Gaeta** (italijanski: ) je bila ranosrednjovjekovna država na obali Južne Italije, sa sjedištem u gradu Gaeta. Nastala je u 8. vijeku u okviru tadašnjih bizantskih posjeda u Italiji, preostalih nakon langobardskih i saracenskih napada. Prvi zabilježeni vladari su bili bizantski *hypatii* Konstantin I i njegov sin Marinus, koji su bili podložnici napuljskog vojvode Andree II. Njih je oko 866. godine, najvjerojatnije silom, smijenio Docibilis nakon koga je Gaeta postala *de facto* nezavisna, da bi se oko 933. njegov nasljednik Docibilis II proglasio vojvodom (*dux*). Gaeta je pod njegovom vlašću došla na vrhunac moći, postavši trgovačkom i pomorskom silom tadašnjeg Apeninskog poluotoka. Oko 962. je postala vazal Pandulf Željeznoglavi, langobardskog vojvode od Beneventa, a 1032. je došla pod neposrednu vlast langobardskih vojvoda pod Pandulfom IV od Capue. Langobardsku vlast je, pak, 1064. zamijenila normanska vlast pod Guillaumeom od Montreilla. U tom periodu je Gaeta birala vlastite vojvode koji su bili langobardski ili normanski vazali. Godine 1135. ju je pod svoju neposrednu vlast stavio Roger II, nakon čega je Gaeta postala integralni dio Kraljevine Sicilije.

Literatura
----------

* Chalandon, Ferdinand. *Histoire de la domination normande en Italie et en Sicilie*. Paris, 1907.
* *Dizionario Biografico degli Italiani*. Rome, 1960–Present.
* *Chronology of the ipati, consuls, dukes, princes, kings, and emperors who governed Gaeta from the 9th to the 13th Century*.
* *The Coins of Gaeta*.
Persija na početku Velike igre 1814.
Centralna Azija oko 1848.
Politički crtež koji prikazuje avganskog emira Šer Ali Kana između ruskog medveda i britanskog lava.
**Velika igra** je bio naziv za strateško rivalstvo između Britanske imperije i Ruske Imperije zarad dominacije nad Centralnom Azijom. Za klasični period Velike igre se smatrao da je trajao približno od Rusko-persijskog sporazuma iz 1813. do Anglo-ruske konvencije iz 1907. Manje intezivna faza je trajala nakon Oktobarske revolucije 1917. U postkolonijalnom periodu, ovaj naziv je nastavio da se koristi za opisivanje geopolitičke mahinacije velikih i regionalnih sila za geopolitičkom moći u uticajem u regionu.

Smišljanje izraza „Velika igra" se obično pripisuje Arturu Konoliju, obaveštajnom oficiru Šestog bengalskog lakog konjičkog puka Britanske istočnoindijske kompanije. Termin je u širu upotrebu uveo britanski književnk Radjard Kipling u svom romanu *Kim* (1901).

Povezano
--------

* Anglo-afganistanski ratovi
* Nova velika igra

Literatura
----------

* Hopkirk, Peter (1994). *The great game: the struggle for empire in central Asia*. Kodansha International. ISBN 978-1-56836-022-5.
* Walberg, Eric (2011). *Postmodern Imperialism: Geopolitics and the Great Games*. Clarity Press. ISBN 978-0983353935.
**Sara Sidle** (fonetski: **Sara Sajdl**) je izmišljeni lik forenzičke istražiteljice koji je bio jedan od glavnih likova američke TV-serije *CSI: Crime Scene Investigation*, a koji tumači glumica Jorja Fox. Sidle, čija je specijalnost kemija i identificiranje različitih materijala, je dio tima kriminalista Las Vegas. Tamo je došla iz San Francisca na poziv Gila Grissoma kako bi, kao vanjski stručnjak, pomogla pri istrazi vezanoj uz policijsku korupciju; nakon smrti mlade kriminalistice Holly Gribbs (u pilot epizodi) prihvaća Grissomovu ponudu da se njegovom timu stalno priključi.

Sidle je rođena 16. septembra 1971. u San Franciscu, a djetinjstvo su joj obilježili fizičko zlostavljanje od strane oca, a koje je ubistvom prikinula šizofrenična majka. Iako je bila prisiljena odrasti u skrbničkim domovima, istakla se u školi, dobila stipendiju za Harvard, a potom posao u Mrtvozorničkom uredu San Francisca. Tamo je na stručnom predavanju i upoznala Grissoma.

Sidle se među članovima tima isticala time da je, zbog svoje prošlosti, iskazivala najviše empatije za žrtve zločina, te iskazivala sklonost za emocionalno reagiranje u neprimjerenim situacijama. Sa vremenom se počela zbližavati sa Grissomom, i sa njim započela ljubavnu vezu (koja je gledateljima objavljena u finalu šeste sezone. Godinu dana kasnije je Sidle postala žrtvom otmice te je zbog emocionalne iscrpljenosti napustila i Grissoma i Las Vegas. Nakon dvije godine se vratila, te ostala u Las Vegasu sve do same završnice. Iako su se Grissom bili u rastali, u samom finalu serije su ponovno zajedno.

Sara Sidle je uživala veliku popularnost među poklonicima serije, te je vijest da će je napustiti u osmoj sezoni (na temelju odluke same glumice) potakla kampanju sa ciljem da se izmijeni ta odluka. CBS i Jorja Fox su na kraju odlučili ostaviti otvorenog mogućnost povratka, što je ostvareno sve do samog kraja.

Izvori
------

Literatura
----------

* Marrinan, Corinne and Parker, Steve, *Ultimate CSI: Crime Scene Investigation* (2006), DK Publishing, Inc.

| * p
* r
* u
*CSI: Crime Scene Investigation* |
| --- |
| 
* Franšiza *CSI*

 |
| Sezone | 
* 1
* 2
* 3
* 4
* 5
* 6
* 7
* 8
* 9
* 10
* 11
* 12
* 13
* 14
* 15
* Završetak

 |
| Epizode | 
* "Početak"
* "Van Nadležnosti"
* "Ko i Šta"
* "Izgubljene Devojke"
* "U Vinu Je Istina"
* "Kiti"
* "Blizanački Paradoks"

 |
| Glavni ikovi | 
* Gil Grissom
* Catherine Willows
* Sara Sidle
* Warrick Brown
* Nick Stokes
* Jim Brass
* Greg Sanders
* Al Robbins
* Sofia Curtis
* David Hodges
* Riley Adams
* Raymond Langston
* Wendy Simms
* David Phillips
* D.B. Russell
* Morgan Brody
* Julie Finlay
* Henry Andrews

 |
| Povremeni likovi | 
* Conrad Ecklie
* Archie Johnson
* Lady Heather

 |
| Crossoveri | 
* "Van Nadležnosti"
* "Ko i Šta"
* "Izgubljene Devojke"
* "U Vinu Je Istina"
* "Kiti"
* "Blizanački Paradoks"
* *CSI Triologija*

 |
| Video-igre | 
* *CSI: Crime Scene Investigation (video igra)*
* *CSI: Dark Motives*
* *CSI: 3 Dimensions of Murder*
* *CSI: Hard Evidence*
* *CSI: Deadly Intent*
* *CSI: Fatal Conspiracy*
* *CSI: Unsolved*

 |
**Ranč** (od engleskog *ranch*, od španjolskog: *rancho*=polje, koliba) je ime za veliko stočarsko imanje (farmu) karakteristično za Novi svijet.

Karakteristike
--------------

Na rančevima se na otvorenim prostranim pašnjacima puštaju goveda, konji i ovce da slobodno pasu i žive. Skupljaju se samo radi žigosanja ili prodaje.

Već su prvi španjolski kolonisti sa sobom doveli goveda i konje i puštali ih da slobodno pasu po argentinskim i urugvajskim pampama i pašnjacima Meksika, taj se način uzgoja stoke proširio i na teritorije današnjeg jugozapada Sjedinjenih Američkih Država.

### Sjeverna Amerika

Početkom 19. vijeka rančevi su izrasli u značajan ekonomski faktor američke privrede. Njihova važnost po Američkom Srednjem Zapadu povećala se nakon pretvaranja pašnjaka na istoku u oranice, što je stočare natjeralo na zapad u potrazi za novim pašnjacima. U to vrijeme pojavili su se i kauboji 
kao pastiri na konju, koji su se selili sa svojim stadima od pašnjaka do pašnjaka, na neograđenim javnim površinama. Stada su nakon dvije godine okupljali radi žigosanje teladi i odvajanje junadi, koju su odvozili na sjever i istok za tov ili klanje.

Američki zakon o imanju iz 1862. omogućio je osnivanje brojnih rančeva na zapadu krajem 19. vijeka. 
Rančevi su svoj zenit imali 1880-ih, kada su milioni stoke pasli po carstvu ravnica. Preopterećenost pašnjaka, izuzetno ošta [[zima 1886./87. donošenje zakona o karanteni, konkurencija željeznice i ograđivanje bodljikavom žicom, doveli su do zaustavljanja trenda i postepenog gašenja brojnih rančeva.

Krajem 20. vijeka, gotovo sva stočarska proizvodnja u Sjedinjenim Američkim Državama odvija se po štalama i ograđenim pašnjacima. I pored tog još postoje ogromni rančevi, koji su preživjeli periode fragmentacije, oni po svemu sudeći imaju osiguranu budućnost u današnjoj eri korporativne poljoprivrede.

### Južnoamerički rančo

Po pampama Južne Amerike, gdje su se goveda i konji slobodno pasli više od jednog vijeka, gaučo (pandan kauboja), isprva je samostalno lovio ogromna poludivlja stada, a kasnije za veleposjednike, koji su ograđivali svoja imanja (*estancie*) i mijenjali lice pampe.

### Rančevi po ostalom svijetu

Rančevi kao važan dio stočarske proizvodnje još i danas postoje u Australiji, Novom Zelandu i nekim dijelovima Afrike, gdje su uvedeni krajem 19. vijeka.

Najveći ranč na svijetu **Anna Creek** u Australiji, velik kao New Hampshire (24,239 km²), na njemu pase 160,000 goveda.

Izvori
------

1. ↑  „*Ranch*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 14.11.2022.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Ranch agriculture*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 14.11.2022.
3. ↑  „*For Sale: 1.6 Percent Of Australia, Including World's Biggest Cattle Ranch*" (engleski). NPR. Pristupljeno 14.11.2022.

Vanjske veze
------------

***Ranč*** na Wikimedijinoj ostavi

*Ranch agriculture* (`en`)
**Tabinja mrkulja** (*lat. Phycis phycis*) morska je riba iz porodice bakalara (*Gadidae*). U Hrvatskoj je još nazivaju babinja, tabinjica ili tabina.

Opis
----

Tijelo je izduženo i bočno blago spljošteno. Oči su velike, okrugle, nešto manje od dužine gubice. Ispod brade joj se nalazi crvoliki pipak (ticalo). Ima dvije leđne peraje od kojih je prva kraća sa zaobljenim vrhom, a druga je dugačka. Tamnokestenjaste je boje, a prema trbuhu je svjetlija. Neparne peraje su obrubljene uskom bijelom i tamnom prugom. Ima poveći stomak u kojem veliki dio zauzimaju jetra. Raste do 64 cm u dužinu i do 3,5 kg težine.

Rasprostranjenost
-----------------

Obitava u istočnom Atlantiku od obala Portugala do obala Maroka, u Sredozemnom moru i oko Azora.

Rasprostranjena je diljem Jadrana.

Način života i ishrana
----------------------

Tabinja mrkulja živi na svim vrstama dna. Voli tamu i mrklu noć a skriva se u dubokim rupama iz kojih rijetko izlazi. U mraku se tabinja snalazi pomoću otolita koji se nalaze u lubanji a služe joj kao organi za ravnotežu. Od osjetila se koristi i pipaljkama kojima u potpunom mraku opipava dno. Živi na dubinama od 100 do 650 m, a u Jadranu od 5 do 270 m dubine.

Početkom noći tabinja mrkulja izlazi iz svoje rupe u potrazi za hranom a hrani se strvinama drugih riba, sitnim crvićima i račićima koji su joj najdraža hrana.

Razmnožavanje
-------------

Tabinje mrkulje se mrijeste zimi.

Gospodarska vrijednost
----------------------

Tabinja je podcijenjena riba iako joj je meso izrazito ukusno. Jetra joj obiluju Omega-3 masnim kiselinama pa je jako zdrava. Lovi se vršama i parangalima.

Izvori
------

1. ↑  Fish base - Forkbeard
2. ↑  Ribe Jadrana - Tabinja mrkulja[*mrtav link*]

Vanjski linkovi
---------------

* Riblje oko - Tabinja mrkulja[*mrtav link*]

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Tabinja mrkulja** |

***Tabinja mrkulja*** na Wikimedijinoj ostavi
*Ardea goliath*
**Velika čaplja** (*Ardea goliath*) je velika ptica iz porodice čaplji. Živi u subsaharskoj Africi, a manja populacija živi u Jugozapadnoj i Južnoj Aziji.

Opis
----

Ovo je najveća čaplja na svijetu. Visoka je 120–152 cm, sa rasponom krila od 185–230 cm i teška je 4–5 kg. U letu izgleda spora i nekako nespretna i, za razliku od nekih drugih čaplji, noge ne drži horizontalno. Mužjaci i ženke su slični, sive i kestenjaste boje. Glava, ćuba, leđa i strane vrata su kestenjasti. Brada, grlo, predvratlje i gornji dio prsa su bijeli, sa crnim prugama na predvratlju i prsima. Donji dio prsa i stomak su oker sa crnim prugama. Oči su žute, a noge i stopala crni. Mladunci izgledaju slično kao i odrasli, ali su bljeđi.

Važna staništa velikih čaplji su jezera, močvare, šume mangrova i delte rijeka.

Hrane se ribama, žabama, malenim sisavcima i kukcima. Lovi tako što stoji u plićaku ili na plutajućoj vegetaciji i promatra vodu. Kada se plijen pojavi, ona ga više puta nabada otvorenim kljunom.

Sezona parenja je od studenog do ožujka. Grade velika gnijezda od grančica na drveću iznad vode, na tlu i na niskom grmlju. Ženka nese dva do tri svijetloplava jaja koja i ona i mužjak inkubiraju oko četiri tjedna.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **velika čaplja** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **velikoj čaplji** |

***Velika čaplja*** na Wikimedijinoj ostavi
**Prožura** (tal. *Progiorra* ili *Prosùra*) je naselje na otoku Mljetu. Nalazi se na sjevernoj strani otoka. Prožura se nalazi u kopnu, a Prožurska Luka je izgrađena kao ribarska luka na obali Mljetskog kanala.

Povijest
--------

Prožura je nastala dolaskom slavnskog stanovništva na Mljet u isto vrijeme kad i Vrhmljeće i Babino Polje. Smjestena je u udolini, potpuno skriveno iza sjevernog rubnog brijega, a pod uzvisanama *Mužanje* i *Spas*. Prvi pisani dokument o samom mjestu dolazi iz 1345. godine. Bila je to isprava što ju je napisao jedan od opata iz samostana Sveta Marija na Velikom jezeru. Naselje se spominje pod nazivom *Progsuri*.

Pop Luka, mljetski kančelir, oporučno je ostavio, 30. studenog 1447. godine, svoj posjed na Mljetu, ukljućujući crkvu Sv. Trojice u Prožuri, lokrumskim benediktincima, koji su na taj način opet došli do posjeda na Mljetu. Oko te crkvice i oko samostana niknut će cijelo naselje, koje je, arhitektonski gledano, do danas ostalo, skoro pa potpuno, očuvano.

Usred naselja je izgrađena velika četverokutna kula, koja je za vrijeme gusarskih napada, služila kao sigurno utočište lokalnom stanovništvu. U vrijeme napada i totalnog razaranja Okuklja, napadnuta je bila i Prožura.

Za potrebe ribolova, čuvanja ribarskog alata i popravka svojih galija i čamaca, stanovništvo se Prožure spustilo na more i, gradeći male magazine, stvorili su temelje budućeg naselja, Prožurske Luke (Porta).

Prožura je od svojeg osnutka pa do danas konstantno naseljena, dok je Prožurska Luka, jednako kao i Okuklje, stalno naseljena tek od 1981. godine.

Stanovništvo
------------

**Prožura** je jedno od prvih slavenskih naselja na otoku, nastala je kad i Vrhmljeće i Babino Polje. Stanovništvo se već godinama smanjuje, što zbog odlaska stanovnika s otoka, ali i zbog silaska stanovnika u Prožursku Luku. Popisom stanovnika iz 2001. godine u Prožuri su živjela 53 stanovnika.

### Kretanje stanovnika

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Gospodarstvo
------------

Stanovnici Prožure i Prožurske Luke su se ranije bavili poljoprivredom, ribarstvom (zbog neposredne blizine Prožurske blatine, stanovnici su se ranije bavili i izlovom jegulja) i izvozom svojh dobara u Dubrovnik. U drugoj polovici 20. stoljeća postojala je direktna brodska veza s Dubrovnikom, ali je zbog neisplativosti ukinuta. Danas ova dva naselja svoje gospodarstvo temelje na ribarstvu, ugostiteljstvu i turizmu.

Galerija
--------

* KulaKula
* Crkva svetog MartinaCrkva svetog Martina
* Crkva svete TrojiceCrkva svete Trojice
* Crkva svetog RokaCrkva svetog Roka
* Spomen-ploča Matu GracićuSpomen-ploča Matu Graciću

Izvori
------

1. ↑  DZS - Popis stanovništva 2001. godine
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

* Dabelić, I. (2004.) *Mljet - zeleni otok*, Vjesnik: Zagreb
* Radovinović, R. (1999.) *Hrvatski Jadran*, Naprijed: Zagreb
* *Zbornik otoka Mljeta* (1989.), Dubrovački muzej - Odjel socijalističke revolucije: Dubrovnik

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Mljet |
| --- |
| Babino Polje • Blato • Goveđari • Korita • Kozarica • Maranovići • Okuklje • Polače • Pomena • Prožura • Prožurska Luka • Ropa • Saplunara • Sobra |
Ovo je članak o građanskom ratu u Svetom Rimskom Carstvu vezanom uz Borbu za investituru.  Za raniji sukob koji se vodio između 1073. i 1075. godine, v. Ustanak Saksonaca.  Za ustanke Saksonaca protiv franačkog kralja Karla Velikog, v. Saksonski ratovi.  
**Veliki saksonski ustanak** je bio građanski rat koji se na početku Borbe za investituru u Svetom Rimskom Carstvu, odnosno Njemačkoj, od 1077. do 1088. godine vodio između kralja Heinricha IV na jednoj, i pobunjenih velikaša na drugoj strani. Pobunjenicima je povod za ustanak protiv kralja bila njegova ekskomunikacija od strane pape Grgura VII 1076. godine. Iako je Heinrich IV početkom 1077. odlaskom u Canossu uspio ishoditi njeno skidanje, velikaši su svejedno u proljeće 1077. sazvali skupštinu u Forcheimu gdje je za novog kralja izabran švapski vojvoda Rudolf od Rheinfeldena. Pobunjenici prvih nekoliko godina nisu imali uspjeha, dijelom zbog toga što se Grgur ispočetka ustručavao javno ih podržati, a dijelom zbog rascjepkanosti vlastitih teritorija i nesloge; Heinrich IV je, pak, uglavnom uživao podršku običnog naroda, s izuzetkom Saksonije, gdje je njegova Salijska dinastija bila omrznuta te je nedugo prije bio krvavo ugušio raniji ustanak. Situacija se promijenila 1080. godine kada je Grgur ponovno ekskomunicirao Heinricha; u jesen iste godine je u bitke kod Hohenmölsena Heinrichova vojska razbijena. U njoj je, međutim, Rudolf poginuo i pobunjenici ostali bez vođe oko koga bi se okupili. Heinrich je to iskoristio kako bi se obračunao s Grgurom u Italiji; njegov pohod na Rim je 1084. godine rezultirao Grgurovom kapitulacijom i Heinrichovim službenim krunjenjem za cara. Godine 1085. su pobunjenici našli novog vođu u Hermannu od Salma, koji je iste godine uz pomoć bavarskog vojvode Welfa I Heinrichu nanio poraz u bitci kod Bleichfelda. Međutim, tu pobjedu nije htio iskoristiti, smatrajući sebe tek marionetom u rukama velikaša, te se povukao na svoje imanje. Kada je tri godine umro, s njim je de facto prestala pobuna.
**Prozorje** je naselje u Gradu Dugom Selu, u Zagrebačkoj županiji. Smješteno je 1,5 km sjeverno od središta Dugog Sela na i podno sjeverne padine Martin Brega. 

Povijest Prozorja vezana je za povijest samog Dugog Sela. Do 1900. godine sjedište dugoselske župe Sv. Martina biskupa je bilo u Prozorju. Taj kraj se spominje još 1209. godine u povelji kralja Andrije II. Arpadovića. Kralj Andrija daruje zemlju svetog Martina viteškom redu-Templarima, odnosno Božjacima, kako su ih u ovom dijelu Hrvatske nazivali. 

Naselje se dijeli u četiri zaseoka: Graberje, Haleri (Luterovec), Herendići i Grgošići. U naselju djeluje Dobrovoljno vatrogasno društvo. Po popisu stanovništva iz 2001. godine Prozorje broji 319 stanovnika. Prozorje zadnjih godina postaje otkrivena mirna oaza za sve brojnije naseljenike. Prema zadnjem popisu stanovništva iz 2001. godine Prozorje ima 103 domaćinstva.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Dugog Sela |
| --- |
| Andrilovec • Donje Dvorišće • Dugo Selo • Kopčevec • Kozinščak • Leprovica • Lukarišće • Mala Ostrna • Prozorje • Puhovo • Velika Ostrna |

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Prozorje** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Votkinsk** (ruski: *Во́ткинск*) je industrijski grad na krajnjem istoku evropske Rusije od 98,134 stanovnika. koji administrativno podpada pod Republiku Udmurtiju.

Votkinsk je znan u svijetskim razmjerima po tom što je u njemu rođen i odrastao kompozitor Petar Iljič Čajkovski.

Geografske karakteristike
-------------------------

Votkinsk leži na rijeci Votki, pritoci Kame, koja protiče svega 12 km
južnije.

Od republičkog administrativnog centra Iževska
udaljen je 62 km sjeveroistočno, a od od glavnog grada Moskve 1191 km.

Historija
---------

Historija Votkinska, kao i brojnih gradova u Uralu, vezana je uz dekret, koji je 1757. potpisala carica Elizabeta, njime se naređuje izgradnja željezare na rijeci Votki. Izgradnja postrojenja povjerena je grofu Petru Ivanoviću Šuvalovu, koji je u dvije godine dovršio radove pa je 21. septembar 1759. Votkinski zavod (*Воткинский завод*) pušten u rad. Od prvih dana njegova rada Votkinskom zavodu dodjeljivani su najveći državni ugovori.

Kako se Zavod širio i povećavala industrijska proizvodnja rastlo je i naselje, pa je 1831. uprava Zavoda zatražila od nadležnih uralskih vlasti da im se dodjeli status grada. Njihov zahtjev nije doživio adekvatni odgovor, pa se naselje još čitav vijek zvalo - Zavod.

Votkinsk je tek 20. augusta 1935. dobio status grada, s tim da je njegov Gradski savjet bio direktno podređen Kirovskoj oblasti,. Od 22. oktobra 1937. Votkinsk je dio Udmurtske Autonomne Sovjetske Socijalističke Republike.

Privreda
--------

I danas je metalurgija najvažniji segment privrede grada, sa 85% u ukupnoj industrijskoj proizvodnji, slijedi je prehrambena industrija sa 9,8%, industrija građevinskog materijala sa 0,8%, a sve ostale industrije sudjeluju sa 4,4%.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Sjedinjene Američke Države, West Jordan, Utah, SAD

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Город - общая информация" (ruski). Муниципальное образование Город Воткинск. Pristupljeno 10. 12. 2016.
2. 1 2 3  „Rusija: volga" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 12. 2016.
3. ↑   „*Pyotr Ilyich Tchaikovsky*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 8. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Votkinsk*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Муниципальное образование Город Воткинск* (`ru`)
Rasterska RGB slika, svaki piksel ima svoju R, G i B vrijednost koja se mjeri u %
**Rasterska grafika** ili **bitmap** je deatralizacija u video igrama i ostalim video stvarima

Kvalitet rasterske slike
------------------------

Kvalitet jedne rasterske slike određuje ukupan broj piksela (rezolucija) kao i broj vrijednosti za svaki pojedinačni piksel (dubina boje). Ako je dubina boje veća, više se nijansi može prikazati, to znači bolju sliku kao i vjerodostojniji prikaz. Slike zahtjevaju mnogo memorije, zbog toga se koriste razne vrste sažimanja. Bitmap (bmp) je nesažeta datoteka koja ne koristi nijednu vrstu sažimanja, slike u tom formatu su veoma velike, za razliku od njega mnogo popularniji i češće korišteniji je Jpeg (jpg) format koji sažima sliku a da se ne primjeti gubitak na kvaliteti iako je to nemoguće izvesti, ali je blizu stvarnosti. 

Uvećani prikaz rešetke i piksela
Rasterska slika se ne može povećati na veću rezoluciju bez gubitka kvalitete, što nije slučaj sa vektorskom grafikom. Rasterska grafika je više praktičnija nego vektorska grafika za fotografe i obične korisnike. Vektorsku grafiku koriste grafički dizajneri i DTP uređivači. Rani monitori su mogli prikazati oko 72 do 130 piksela po inču (PPI), dok današnji printeri mogu štampati 2400 tačaka po jednom inču (DPI).

Povezano
--------

* Vektorska grafika
* Bit blit
* Bitmap font
* Bitmap grafički programi
* Spisak rasterskih grafičkih programa
* Pregledač slike
* Bresenhamov linijski algoritam
* Obrada digitalne slike
* Grafički formati
* Rezolucija
* Rasterizacija
* Raster u vektor

Praktičke informacije:

* Grafički formati
* Grafički program
* Wikipedia:Grafičke poduke

***Rasterska grafika*** na Wikimedijinoj ostavi
*Dragovićeva Bista u parku Manjež, Beograd*
**Radovan Dragović** (1878 — 1905), novinar i političar, jedan od vođa radničkog pokreta i jedan od osnovača Srpske socijaldemokratske stranke.

Biografija
----------

Rođen je 24. 11. 1878. godine u Užicu. 

Socijalističkom pokretu prišao je još kao učenik Užičke gimnazije, tokom 1895. i 1896. godine, ali je zbog bolesti morao napustiti školovanje. Od 1896. do 1899. godine je radio kao stolarski radnik u Zagrebu i Gracu. Tamo se upoznao sa dosta razvijenim radničkim pokretom i izučavao dela Marksa, Engelsa i drugih savremenih marksista. 

U Srbiju se vratio oktobra 1899. godine i zaposlio se u Beogradu. Tada je počeo aktivno da učestvuje u radničkom i socijaldemokratskom pokretu Srbije. Tokom 1900. i 1901. godine sarađivao je sa listovima „Napred" i „Radnički list". Takođe je bio angažovan i oko osnivanja Beogradskog radničkog društva.

Kasnije se angažovao oko osnivanja sindikata i opštih radničkih društava. Bio je urednik lista „Radničke novine" i sekretar Centralnog odbora - ilegalnog rukovodećeg tela radničkog pokreta Srbije. Posebno je bio aktivan u radu na osnovanjuSrpske socijaldemokratske stranke, koja je osnovana avgusta 1903. godine. 

Od 1903. je bio sekretar, a od 1905. godine predsednik Srpske socijaldemokratske stranke. Bio je i osnivač i prvi nastavnik u partijskoj školi u Beogradu tokom 1903. i 1904. godine. 

Umro je 25. 12. 1905. godine u Beogradu.

Literatura
----------

* Pero Morača i dr Stanislav Stojanović „*Komunisti Jugoslavije 1919-1979.*". „Eksport Pres", Beograd, 1979.

Vanjske veze
------------

* Radovan Dragović, Raspis protiv socijalista
* Biografija: Radovan Dragović (I deo) i (II deo)
* UŽIČKI MARKSISTI I POLITIČKI MISLIOCI: Radovan Dragović Arhivirano 2011-06-28 na Wayback Machine-u
Koordinate: 41° 37′ 48" SGŠ, 22° 27′ 36" IGD

**Radoviš** (makedonski: *Радовиш*) je grad na jugoistoku Republike Makedonije sa 16 223 stanovnika na padinama planine Plačkovice.

Sjedište je istoimene Opštine Radoviš, koja ima 28 244 stanovnika (po popisu iz 2002.)

Historija
---------

Po dolasku Slavena, za vladavine kralja Samuila Radoviš je postao, vjerski i trgovački centar regije - **Konče**.

Ime mjesta prvi put se spominje za bizantskog cara Bazilija II. (1019.)

U 14. st. po slomu bizantskog carstva Radoviš je podpao pod vlast srpskih despota, - Stefana Uroša 1361. 

Za Otomanske vladavine u 17. st. bio je pod upravnom vlašću Ćustendilskog sandžaka, i podpadao pod Ćustendilsku eparhiju, u to vrijeme imao je između 3 000 do 4 000 stanovnika.

Stanovništvo
------------

Po posljednjem popisu stanovništa gradić Radoviš imao je 16 223 stanovnika, a njihov etnički sastav bio je slijedeći:

|  |  |
| --- | --- |
|  **Nacionalnost** |  **Ukupno** |
| Makedonci | 13 991 (86,24%) |
| Turci | 1 927 |
| Romi | 181 |
| Srbi | 60 |
| Vlasi | 20 |
| ostali | 44 |
|

Radoviš

Geografske karakteristike
-------------------------

Radoviš leži na sjevernom dijelu Strumičke doline, u gornjem dijelu toka *Radoviške reke*.

Sjeverni dio Općine Radoviš prostire se po planini Plačkovica, južni dio po planini *Smrdešnik*, sjeverozapadni dio Općine je blago valoviti teren koji se zove *Jurukluk* ili *Damjansko pole*, a na jugoistoku se nalazi aluvijalna dolina *Radoviške reke*.

Radoviš je udaljen 120 km od Skopja, 280 km od Ohrida, 120 km od Soluna.

Vjerske zajednice
-----------------

Stanovnici općine **Radoviš** većinom su kršćani (pravoslavci, evangelici i katolici), ali postoji i mala islamska zajednica (etnički turci sa svojim brojnim selima u okolici). 

Gradić Radoviš ima brojne sakralne objekte; pravoslavne crkve: Sv. Trojstva, Sv. Ilije, i samostane Sv. Arhanđel Mihail, Sv. Pantaleon i St. Georgi.

U Opštini Radoviš djeluju i dvije metodističke crkve, kao i jedna baptistička uz dvije islamske mošeje.

Izvori
------

1. 1 2 3  Makedonski popis stanovništva iz 2002. (PDF)

Vanjske veze
------------

* Službene stranice grada Radoviša
* Radoviš Online Arhivirano 2021-03-06 na Wayback Machine-u (`en`)
* Makedonska općina Radoviš

| Gradovi Republike Makedonije |  |
| --- | --- |
| Berovo | Bitola | Bogdanci | Debar | Delčevo | Demir Kapija | Demir Hisar | Gevgelija | Gostivar | Kavadarci | Kičevo | Kočani | Kratovo | Kriva Palanka | Kruševo | Kumanovo | Makedonski Brod | Makedonska Kamenica | Negotino | Ohrid | Pehčevo | Prilep | Probištip | Radoviš | Resen | Štip | Skopje | Struga | Strumica | Sveti Nikole | Tetovo | Valandovo | Veles | Vinica |

  


***Radoviš*** na Wikimedijinoj ostavi
**Priscilijanstvo** ili **priscilijanizam** je naziv za kršćansku doktrinu koja se u 4. vijeku razvila u Hispaniji, dobivši ime po njenom osnivaču Priscilijanu, biskupu od Avile. Temeljilo se na dualističkom učenju koje je korijene imalo u gnostičkim i maniheističkim piscima s Bliskog Istoka, a prema kome se u ljudskim dušama vodila stalna borba između duhovnog Kraljevstva svjetla i materijalnog Kraljevstva tame. Put prema pobjedi Svjetla je vodio kroz strogu askezu; stavivši vlastitu doktrinu ispred Biblije, priscilijanci su također odbacili starozavjetnu Knjigu Postanka. Iako je Priscilijan zbog svojih stavova navukao neprijateljstvo etablirane pravovjerne Crkve i 380. postao prva osoba koja je pogubljena kao kršćanski heretik, njegovo učenje se očuvalo i imalo bitan uticaj na duhovni život Iberijskog poluotoka u sljedećih nekoliko vijekova. Njegovom iskorjenjivanju su se tako posvetili i sv. Augustin i papa Lav I Veliki. Međutim, tek je sinod u Bragi 563. doveo do konačnog iskorjenjivanja priscilijanaca. Neki od priscilijanskih spisa, koji se pripisuju samom Priscilijanu, a za koje se smatralo da su izgubljeni, su pronađeni 1885. godine.
**Sabka** (arapski: سبخة, sabẖa) su slaništa po ravnicama i geološkim depresijama, uobičajena duž obala Sjeverne Afrike i Arabije.

Karakteristike
--------------

Sabke su velike obalne plimne ravnice, povezane sa lagunama, čije su vode pune soli. U njima se za oseke događaju karakteristični geološki procesi vezani za kopno, to se prije svega odnosi na taložni materijal.
Nasuprot tome u vrijeme plime prevladavaju procesi uvjetovani podvodnim - morskim ambijentom.

Sabke najčešće graniče sa pješčanim dinama i imaju meka, ali nepropusna dna, zbog periodičnih poplava i isparavanja. Koncentracija morske vode i kapilarno ispuštanje podzemnih voda rezultira taloženjem gipsa, kalcita i aragonita.
Pretpostavlja se da je najveći dio sabki u geološkoj historiji bio mali morski zaljev sličan bazenu, nastao evaporacijom.

Sabka se dijele na obalne i kopnene, a to zavisi o nihovim talozima.

U obalnim sabkama utjecaj kopna na taložne procese vidi se u njihovim vodama zasoljenim muljnim karbonatima nalazi puno kopnenih taloga. 
Za razliku od tog u sastavu kopnenih sabki dominira pijesak sa dina, a utjecaj mora vidi se po karbonatnim česticama koje nanose vjetrovi, najčešće su to skeleti litoralnih morskih životinjica čije su kućice od kalcita. To cikličko izmjenjivanje morskih i kopnenih taloga značajna je karakteristika sabki.

U sabke se ubrajaju i plimne ravnice po suhim pustinjama, koje u svom sastavu, zbog evaporacije, imaju razne solne taloge. 
Tipičan primjer takvih sabki su dijelovi obale Perzijskog zaljeva u Emiratu Abu Dabi.

Povezano
--------

* Slanište
* Slano jezero

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Sabkhah, saline flat*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 17.2. 2020.
2. 1 2 3 4  „*Sabka*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 17.2. 2020.

Vanjske veze
------------

***Sabka*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Sabkhah, saline flat* (na portalu Encyclopædia Britannica) (`en`)
*Za ostale upotrebe, v. Radovo (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 27′ 00" SGŠ, 22° 45′ 57" IGD

**Radovo** (mak. *Radovo*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Radovo je u sastavu opštine Bosiljovo.

Prirodni uslovi
---------------

Radovo je smešteno u jugoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Strumice, naselje je udaljeno 10 kilometara istočno.

Naselje Radovo se nalazi u istorijskoj oblasti Strumica. Naselje je položeno u središnjem delu plodnog Strumičkog polja. Južno od naselja protiče reka Strumica. Nadmorska visina naselja je približno 220 metara. 

Mesna klima je blaži oblik kontinentalne zbog blizine Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Radovo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 851 stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju su Makedonci (98%), a ostalo su mahom Turci (2%). Turci su činili većinsko stanovništvo naselja do sredine 20. veka, kada su se spontano iselili u maticu.

|  |  |
| --- | --- |
| **Nacionalnost** | **Stanovnika** |
| Makedonci | 834 |
| Albanci | 0 |
| Turci | 16 |
| Romi | 0 |
| Vlasi | 0 |
| Srbi | 0 |
| ostali | 1 |
|

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je grkokatoličanstvo (jedno od dva naselja u celoj državi sa grkokatoličkom većinom).

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.opstinabosilovo.gov.mk Zvanična stranica opštine Bosiljovo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Bosiljovo |
| --- |
| **Bosiljovo** • 
Borijevo • 
Gečerlija • 
Drvoš • 
Ednokućevo • 
Ilovica • 
Monospitovo • 
Petralinci • 
Radovo • 
Robovo • 
Saraj • 
Sekirnik • 
Stari Baldovci • 
Turnovo • 
Hamzalija • 
Štuka |  |
Zubni kamenac
**Zubni kamenac** nastaje nakupljanjem anorganskih supstanci (minerala) u plaku. Mineralizacija plaka nastaje uglavnom u predjelima gdje se nalaze izlazi velikih pljuvačnih žlijezda: parotidna žlijezda – bukalno u predjelu molara, sublingvalna žlijezda – lingvalno u predjelu inciziva. Mineralizacija nastaje jer je pljuvačka preplavljena sa kalcijumom (Ca – Calcium). Zubni kamenac je građen u obliku lamela, što dokazuje da nastaje kroz duži period.
Sam kamenac nije kariogen niti vodi ka parodontitisu, ali bakterije i plak koji se na kamencu nakupljaju i u njemu nalaze, su faktori nastanka navedenih bolesti.

Podjela
-------

* Subgingivalni kamenac
* Supragingivalni kamenac

Terapija
--------

Ručni instrumenti: 

* Srp/ skaler (scaler) – samo supragingivalno
* Kireta – samo subgingivalno
* Univerzalna kireta – subgingivalno i supragingivalno
* Grejsi kirete (Gracey) – specijalni istrumenti za samo jednu zubnu površinu

Zvučni i ultrazvučni instrumenti:

* Feromagnetski – gvožđe ili nikl u magnetskom polju
* Piezoelektrični – kristali u električnom polju

Vanjski linkovi
---------------

* 
* Arhivirano 2007-10-10 na Wayback Machine-u
**Višestruko ubistvo u Jabukovcu** desilo se 27.7. 2007. godine u selu Jabukovac kod Negotina. Naoružan lovačkom puškom, 39-godišnji meštanin sela po imenu Nikola Radosavljević ubio je devet, a teško ranio dve osobe. Posle zločina, pokušao je samoubistvo, ali je u tome sprečen i uhapšen.

Ovaj zločin smatra se najvećim masovnim ubistvom u novijoj istoriji Srbije.

Hronologija
-----------

Radosavljević je oko 17 časova pretukao svoju suprugu, a zatim je skočio u bunar s namerom da izvrši samoubistvo. Međutim, njegov komšija ga je izvukao iz bunara i pružio mu pomoć. Posle nekoliko minuta, Radosavljević je otišao do svoje kuće i uzeo pušku. Uputio se prema selu i najpre ubio tri osobe − Veljka Đorđevića (58), njegovog sina Dragana (22), i taštu Marinu Kutkurenović (75).

Zatim je usmrtio još šest osoba − supružnike Draginju (55) i Branislava Borongića (57), Persu Banković (37), Branislava Badejevića (30), Srđana Bađikića (15) i Aniku Čogić (62). Teško je ranio Sinišu Bađikića (36) i Vanucu Baderević (70), čije je zdravstveno stanje kasnije stabilizovano.

Hapšenje
--------

Sutradan 28. jula, nakon neuspelog pokušaja samoubistva, Radosavljević je oko 1:30 uhapšen na seoskom groblju i odveden najpre u negotinsku bolnicu gde mu je ukazana prva pomoć, a potom na odeljenje grudne hirurgije u Nišu. Radosavljević je za ubistva okrivio crnu magiju.

Izvori
------

1. ↑  Вечерње новости, Специјални додатак, 56. страна

Vanjske veze
------------

* Jabukovac, godinu dana posle Arhivirano 2012-03-06 na Wayback Machine-u, *naslovi.net* (7. jun 2008)
**RT** (ranije engl. **Russia Today**) je globalna višejezična televizijska postaja čije se sjedište nalazi u Ruskoj Federaciji. Televizija je počela emitirati program 10. 12. 2005. godine i za potrebe održavanja programa zaposlila je 100 novinara govornika engleskoga jezika iz cijeloga svijeta. Uz središnja studija koja se nalaze u Moskvi, RT ima lokalni studio smješten u gradu Washingtonu, kao i dopisništva u Miamiju, Los Angelesu, Londonu, Parizu, Delhiju i Tel Avivu. Televizija prenosi program na engleskom, španjolskom i arapskom jeziku. Iako je RT 2005. godine službeno osnovana kao autonomna neprofitna organizacija, u njenom je radu značajnu potporu dala i središnja vlast koja je u nju do sada investirala značajna sredstva. Cilj je televizije na međunarodnoj pozornici prenositi ruska stajališta o zbivanjima u svijetu kao i upoznati svijet sa zbivanjima u Rusiji. Programi RT-a su *RT International*, *RT America*, *RT Arabic* i *Actualidad RT*.

Galerija
--------

* RT-ov studio u WashingtonuRT-ov studio u Washingtonu
* Dmitrij Medvedev i Margarita SimonjanDmitrij Medvedev i Margarita Simonjan
* Lauren Lyster na RTLauren Lyster na RT
* Vozilo RT-a u MoskviVozilo RT-a u Moskvi

Vanjske veze
------------

* (`en`) Službene stranice
* (`en`) Program uživo

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **RT** |