recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Za arapsko pismo koje se specifično koristi za pisanje arapskog jezika, vidite članak Arapski alfabet.

| **Historija pisma** |
| --- |
| srednje brončano doba 19. – 15. v. pne.* Kanaansko-feničko 14. v. pne.
	+ paleohebrejsko 10. v. pne.
	+ aramejsko 9. v. pne.
		- brahmi i indijska 6. v. pne.
			* tibetansko 7. v.
			* kmersko/javansko 9. v.
		- hebrejsko 3. v. pne.
		- sirsko 2. v. pne.
			* nabatejsko 2. v. pne.
				+ arapsko 4. v.
		- avestičko 4. - 6. v.
	+ grčko 9. v. pne.
		- etruščansko 8. v. pne.
			* latinično 7. v. pne.
			* rune 2. v.
			* ogamsko 4. v.
		- gotsko 4. v.
		- armensko 405.
		- glagoljičko 862.
		- ćirilično 10. v.
	+ samaritansko 6. v. pne.
	+ iberska 6. v. pne.
* južnoarapsko 9. v. pne.
	+ etiopsko 5. – 6. v. pne.
 |
| meroitičko 3. v. pne. |
| ***Geneologija*** |

Kaligrafija arapskog pisma
**Esija pismo** se koristi za pisanje u osnovi arapskog jezika, kao i mnogih drugih jezika koji koriste ovo pismo (alfabet). 

Razvilo se iz starijeg nabatejskog pisma pod djelimičnim uticajem sirjanskog. Za najstariji spomenik arapskog jezika smatra se nadgrobni spomenik lahmidskog kralja Imrul - Kajsa u mjestu Namara u Siriji iz 328. godine, a za najstariji spomenik arapskog pisma natpsi iz Zabada iz 512. godine. Iz ranog perioda islama sačuvani su spomenici uglastoj varijanti pisma (tzv. kufsko pismo), te nešto oblijoj varijanti (neshi).

Arapski alfabet je djelimično naslijedio stari semitski poredak koji se preko Feničana odrazio i na grčki alfabet, abecedu i azbuku, ali je poredak u novije vrijeme izmijenjen u arapskom jeziku. Prvo slovo alfabeta jeste elif (uspravna ravna crta). 

Alfabet sadrži ukupno 28 slova tj. harfova koji ne razlikuju velika, mala, pisana ili štampana slova, ali imaju različite oblike za slovo na početku, u sredini i na kraju riječi. Svako slovo ima svoju brojčanu vrijednost što je nalazilo široku primjenu u prošlosti posebno u ispisivanju hronograma.

Povezano
--------

* Arapski alfabet
* Džavi
* Islamska kaligrafija
* Arapski brojevi

***Arapsko pismo*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4355548-2
* BNF: cb11953438d (podaci)

 |
Obnovljena grobnica Su Xiaoxiao
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Su*.*
**Su Xiaoxiao** (蘇小小, ? - cca. 501), također poznata kao Su Xiaojun a ponekad i po nadimku "Little Su", bila je znamenita kineska kurtizana i pjesnikinja iz doba dinastije Južni Qi.

Rodila se u Qiantangu (današnji Hangzhou, u provinciji Zhejiang), a imala je sestru po imenu Su Pannu. Bila je poznata po izuzetnoj ljepoti, ali i po intelektu. O njenom životu postoje brojne anegdote, u kojima se uglavnom slavi njena velikodušnost, odnosno sklonost da materijalno pomaže siromašnima, pa čak i da im pruža seksualne usluge. Vrlo mlada je oboljela, ali je pred smrt izjavila kako su joj nebesa ispunila želju, jer će biti pamćena po ljepoti. Sahranjena je u grobnici kraj mosta Xilin na obali Zapadnog jezera. Grobnica je uništena za vrijeme kulturne revolucije 1960-ih, ali je 2004. obnovljena.

Lik Su Xiaoxiao je inspirirao pjesnike dinastije Tang kao što su Bai Juyi, Li He, Wen Tingyun, te pisca Zhang Daija iz doba dinastije Ming. Kasnije je o njoj u Kini snimljena i TV-serija.

Napomene
--------

1. ↑  Datum smrti se temelji na godini sahrane: Exploring Hangzou[*mrtav link*], Solitary Island

Eksterni linkovi
----------------

* Tomb of Su Xiaoxiao, a poem by Li He Arhivirano 2011-07-24 na Wayback Machine-u
**PNIŠK** ili Prvi nogometni i športski klub je bio nogometni klub.

Osnovan je u Zagrebu u ljeto 1903. godine. Nije sa sigurnošću utvrđeno je li riječ Zagreb bila uz PNIŠK sastavni dio imena kluba ili tek oznaka mjesta. Prvi predsjednik je bio Vilim Witte, a tajnik Dragutin Baki. Najbolji igrač, kapetan i trener bio je bivši igrač praške Slavije, Jan Todl. U prvim godinama djelovanja kluba u momčadi su nastupali Baki, Vertesy, Ugrinić, Filipić, Kiseljak, Slavinić, Berger, Mutafelija, Uhrl, Todl, Topolčić, Schwartz, Levak, Svečenski i Drndarski. Neki od njih sudjelovali su u osnivanju Concordije i Građanskog. 

Prvi javni susret s HAŠK-om odigran je 1906. Tri igrača PNIŠK-a nastupilo je uz osam igrača HAŠK-a 1907. u Pragu protiv Slavije u prvoj utakmici reprezentacije Hrvatske. PNIŠK prestaje djelovati 1909. Kada je 1911. osnovan Građanski, pristupaju mu mnogi bivši igrači PNIŠK-a.

Naziv kluba
-----------

PNIŠK je bio prvi osnovani klub u Hrvatskoj koji je u svom imenu naglasio opredjeljenost za nogomet. Povjesničari športa do danas nisu razjasnili da li je klub nosio ime *Zagreb*. Klub je najvjerojatnije prilikom osnivanja nosio naziv grada, a tek 1905. godine je prilikom slanja svojih pravila na odobrenje nadležnim vlastima izostavio ime *Zagreb*. 1908. godine promijenio je naziv u **Prvi hrvatski nogometni i športski klub (PHNIŠK).**

Zanimljivo
----------

PNIŠK je svoje prve utakmice odigrao izvan domovine.

Značajnije utakmice
-------------------

* 1. listopada 1905. Budimpešta: FTC – PNIŠK 11:1
* 15. listopada 1905. Kapošvar: Kaposvári A.C. – PNIŠK 9:1
* 3. prosinca 1905. Rijeka: Club Atletico – PNIŠK 3:4
* 28. listopada 1906: Zagreb: HAŠK – PNIŠK 1:1
* 21. lipnja 1908. Zagreb: PNIŠK – Velebit (Sušak) 8:1

Hrvatski reprezentativci
------------------------

* Alfred Schreiber
* Jan Todl
* Berger

Izvori
------

* Hrvatski nogometni savez 1912-1992 80. obljetnica, Zagreb 1992
* Zvonimir Magdić, *Legende zagrebačkog nogometa*, Zagreb, 1996.
* HNK Borovo: Nogomet u Hrvatskoj Arhivirano 2014-11-10 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Hrvatski nogometni klubovi osnovani prije završetka Prvog svjetskog rata |
| --- |
| 1903. | PNIŠK • Academia Zagreb |
| 1906. | HNK Segesta Sisak • HAŠK Zagreb • Concordia Zagreb |
| 1907. | NK Zelina • NK Slaven Koprivnica • Croatia Zagreb • Viktorija Zagreb |
| 1908. | NK Bjelovar • NK Zagreb • NK Virovitica • NK Podravac Virje • ŠK Olimpija Karlovac |
| 1909. | NK Marsonia Slavonski Brod • Ilirija Zagreb • VGŠK |
| 1910. | NK Zmaj Zadar • NK Sloga Nova Gradiška • HŠK Svačić Petrinja |
| 1911. | HNK Hajduk • Građanski Zagreb • NK Opatija |
| 1912. | NK Graničar Slavonski Šamac • HNK Trogir • HRŠD Anarh • KFŠK |
| 1913. | HNK Dinara Knin • NK Šparta Elektra Zagreb |
| 1914. | NK Željezničar Zagreb • Uskok Vranjic |
| 1916. | NK Junak Sinj • Slavija Osijek |
| 1918. | Slavija Zagreb • HNK Vinkovci |
Rijeka Zalomka
**Zalomka** je rijeka u južnom dijelu Bosne i Hercegovine. Izvire u Gatačkom polju, a u gornjem toku, od Rašćelice do Fojnice naziva se i *Đerope*. Kroz Nevesinjsko polje, je zovu Kolješka rijeka. Ponire u mnogobrojnim ponorima od kojih je najveći u Biogradu u Nevesinjskom polju, gdje je i najniže mjesto polja - 799 m n.v. S kapacitetom gutanja od 110 m3/s jedan je od najvećih ponora u dinarskom kršu. Direktno je povezan s izvorom Bunice (37 m n.v.), pa se ta silna razlika u visini ogleda u brzini tečenja podzemne vode koja iznosi do 33,67 cm/s, što je čini najbržim podzemnim tokom u dinarskom kršu. 

Tokom sušnog perioda Zalomka presuši, ostavljajući virove bogate ribom i pogodne za kupanje. U kišnom periodu, ona je bogatija vodom. Teče u prosjeku nešto više od 200 dana. Njezine pritoke su Zovidolska rijeka, Bukovik, Vučine i druge.

Bez obzira na sve te prirodne vrijednost, stvarane milionima godina, elektroprivreda započinje projekt Gornji horizonti gradnjom akumulacije na Zalomki za potrebe buduće hidroelektrane Dabar u Dabarskom polju.

Osnovni koncept projekta *Gornji horizonati* sastoji se u prevođenju dijela gatačkih voda u Zalomku. Zatim je planirana izgradnja brane kod Pošćenja, tri km uzvodno od ponorske zone Biograd. Potopit će se dio polja, a ponor Biograd ostaviti na suhom. Ta voda će se koristila na HE "Nevesinje". Od brane će voditi tunel do vrela Vrijeke u Dabarskom polju, gdje će biti mašinsko postrojenje HE "Dabar". Iz Dabarskog polja te vode odlaziće kanalima i tunelom između Dabarskog i Fatničkog polja u tunel Fatničko polje - Bileća. HE "Dabar" i "Nevesinje" su praktično ključni objekti projekta. Kasnije će uslijedilo podizanje HE "Bileća". Sve bi to trebalo imati pozitivni uticaj na postojeći sistem Donji horizonti na rijeci Trebišnjici.

Pored uobičajeno višestrukih negativnih djelovanja brana u kršu, koje se uglavnom odnose na uništavanja nepreglednih podzemnih ekosistema njihovim isušivanjem ili potapanjem, te uništenja endemičnog biljnog i životinjskog svijeta, Gornji horizonti će preko Bune, Bunice i Bregave oduzeti Neretvi oko 15 m3/s, što je prosječna jedna Bregava. O uticaju na postojeći sistem ocjene su različite. 

Lokacijska dozvola za gradnju je već izdata.

Vanjski linkovi
---------------

* Prodaja prirode
* Ribolov na Zalomki

***Zalomka*** na Wikimedijinoj ostavi
Madeleine Smith na novinskoj ilustraciji.
**Madeleine Hamilton Smith** (29. mart 1835 – 28. april 1928) bila je kćer uglednog škotskog arhitekta i pripadnica otmjenog društva u Glasgowu, poznata kao optuženica za ubistvo na procesu koji je stekao nadimak "suđenje stoljeća".

Smith je kao mlada djevojka godine 1855. otpočela tajnu, ali stratstvenu ljubavnu vezu sa Pierreom Emileom L'Angelierom, mladim bolničarem porijeklom sa Kanalskih Otoka. Dvoje ljubavnika su se relativno rijetko susretali, ali su često izmjenjivali pisma u kojima je Smith obećala da će se udati za L'Angeliera. U međuvremenu su Smithini njeni roditelji pronašli "prikladnog" zaručnika u liku Williama Harpera Minnocha, koji je, poput nje, pripadao glasgowskoj višoj klasi. Smith je zbog toga u februaru 1857. zatražila od L'Angeliera da joj vrati pisma; on je to odbio učiniti i umjesto toga zatražio da se smjesta uda za njega, inače će objaviti pisma i izazvati skandal. Nedugo potom je Smith viđena u glasgowskoj apoteci kako nabavlja velike količine arsena. 23. marta 1857. je L'Angelier umro od trovanja arsenom.

Tokom istrage je policija pronašla pisma te je Smith osumnjičena, a potom optužena za zločin. Na suđenju ju je branio John Inglis, jedan od najuglednijih škotskih pravnika. Optužnica se uglavnom temeljila na indicijama, odnosno posrednim dokazima, i tome da je Smith imala očigledan motiv za zločin. Kada je porota donijela presudu, primijenila je specifičan institut škotskog prava odnosno Smith proglasila "nedokazano krivom" (*unproven*), tj. izrazila uvjerenje da je kriva, ali da optužba nije donijela dovoljno dokaza za osuđujuću presudu.

Madeliene Smith je nakon presude napustila Glasgow, došla u London i godine 1861. se udala za umjetničkog agenta Georgea Wardlea, kome je rodila sina i kćer. Neko vrijeme je bila aktivna u Fabijanskom društvu. Nakon što se rastala od supruga, otišla je u New York, gdje je i umrla.

Slučaj Madeleine Smith je postao izvor inspiracije za britanske književnike, uključujući Wilkieja Collinsa i njegov roman The Law and the Lady iz 1875. godine. Kasnije je postao predmetom dramatizacija na televiziji, a godine 1950. je David Lean režirao film *Madeleine* gdje je naslovni lik tumačila Ann Todd.

Vanjske veze
------------

* A Most Curious Murder - The Madeleine Smith Story Arhivirano 2021-05-14 na Wayback Machine-u
* The Madeleine Smith Story Arhivirano 2005-10-30 na Wayback Machine-u at the Crime Library
* Madeleine Wardle in later life Arhivirano 2009-07-30 na Wayback Machine-u
Aerosol kontaminacija u severnoj Indiji i Bangladešu.
**Aerosoli** su čvrste čestice ili male tečne kapi nastale iz dima, prašine, letećeg pepela i kondenzovanih gasovitih supstanci koje mogu da se nađu u atmosferskom vazduhu. Neke od tih čestica toliko su velike da ako su svetle mogu biti viđene kao magla ili oblak, ili ako su tamne kao dim ili čađ. 
Aerosoli najčešće u prirodi nastaju u mnogobrojnim industrijskim procesima, na deponijama otpada, sagorevanjem fosilnih goriva (ugalj, nafta..), iz prašine sa zemlje, iz izduvnih gasova motora sa unutrašnjim sagorevanjem (automobili, kamioni, industrijskih mašina), u toku građevinskih radova, vulkanskih erupcijama, šumskih požara...

Neke čestice aerosola emituju se direktno iz izvora iz kojih nastaju, dok druge nastaju kada gasovi kao što su sumpordioksid, azotovi oksidi ili nemetanski organski gasovi i pare reaguju sa drugim jedinjenjima u vazduhu i formiraju manje isparljive supstance, a zatim i najfinije mikrodispergovane čestice, sa kojima gasovi mogu ponovo stupiti u reakcije.

Aerosoli su veoma štetni po ljudsko zdravlje. Toksični aerosoli nastali iz raznih otrovnih hemijskih jedinjenja mogu izazvati trovanje ili smrt živih bića. Velike koncentracije pojedinih aerosola nastalih iz supstanci kao što su silicijum, azbest, nafta ponekad se nalaze u radnoj sredini i dovode do razvoja nekih profesionalnih bolesti kod radnika kao što su; silikoza, azbestoza... što zahteva primenu ličnih i kolektivnih zaštitnih sredstava u procesu proizvodnje.

Aerosolima se često nazivaju i sve supstance u spreju (lakovi, dezodoransi, osveživači vazduha, sredstva za čišćenje, pesticidi i drugo). Za njihovo čuvanje i rasprskavanje služe tzv. aerosol-boce. S obzirom da su se za lakove za kosu i druge preparate koristili između ostalog i freoni, naneta je velika šteta životnoj sredini jer je utvrđeno da su oni veliki zagađivači i da uništavaju ozonski omotač. Danas se koriste ugljovodonici koji ne uništavaju ozonski omotač, ali su veoma zapaljivi.

Vidi još
--------

* Gas
* Freon
* Ozonosfera

Vanjske veze
------------

***Aerosol*** na Wikimedijinoj ostavi
Nekadašnja željeznička stanica, sada muzej
**Stara željeznička stanica u Banjoj Luci** je objekt u kojem je danas smješten Muzej savremene umjetnosti Republike Srpske. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 20. do 27. novembra 2007. godine, donijela je odluku da se željeznička stanica proglasi za nacionalni spomenik BiH. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Marti CheeryAmra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović i Ljiljana Ševo i Tina Wik .

Historija
---------

Abdul Aziza Han je prvi osmanski suveren koji je otišao u posjetu Evropi 1867. godine. Bio je iznenađen velikim razvojem industrije, kao i saznanjima o razvoju ekonomije, građevinarstva, cestovnog i željezničkog saobraćaja. Po povratku iz Evrope sultan Abdul Aziz Han je donio odluku o gradnji željezničke pruge koja bi povezivala Istanbul sa Bečom. Ova pruga nazvana je carigradska magistrala. 

Prva pruga u Bosni i Hercegovini puštena je u saobraćaj 1872. godine.

Bila je to pruga normalnog kolosijeka od Banje Luke do Dobrljina kod Bosanskog Novog, u dužini od 101,6 km. Saobraćaj obustavljen je 14. novembra 1875. godine zbog nerentabilnosti. Austrougarske vlasti ponovo uspostavljaju saobraćaj od Banje Luke do Dobrljina 1879. godine.

Prvog decembra 1891. godine željeznička stanica Banja Luka povezana je sa gradom Banja Luka novoizgrađenom željezničkom prugom u dužini od 3 km. Tada je sagrađena i zgrada glavne željezničke stanice.

Godine 1953. izgrađena je željeznička pruga Doboj – Banja Luka u dužini od 95,10 km, čime je ostvarena veza sa Dobojem i Sarajevom.
Godine 1968. ukinuta je željeznička pruga Banja Luka Grad - Banja Luka Predgrađe, tako da je stanica Banja Luka Predgrađe ponovo postala stanica Banja Luka. 

Nakon dislokacije željezničke stanice iz centra grada u predgrađe, objekat željezničke stanice dobio je novu namjenu. Dogradnjom novih sadržaja i adaptacijom postojećih, zgrada željezničke stanice je postala sastavni dio nove autobuske stanice, zatim Umjetničke galerije, a 2004. Postala je Muzej savremene umjetnosti Republike Srpske.

Opis
----

Projektovana je u duhu ‎istoricizma kao i većina javnih objekata nastalih u Austrougarskom carstvu s kraja 19. stoljeća. Arhitektonski stil neorenesanse je izražen kako u dispoziciji objekta tako i raščlanjenoj i bogatoj fasadnoj dekoraciji. 

Zgrada je pravougaone osnove dimenzija 78,0 × 20,0 m. Sastoji se od dva bočna krila i centralnog dijela koji na jugoistočnoj strani ima naglašen glavni ulaz.

Literatura
----------
*Ukoliko ste tražili glumca čiji je nadimak Burduš, vidite članak Jovan Janićijević Burduš.*

***Burduš*** je jugoslovenska filmska komedija snimljena 1970. godine u režiji Miodraga Miće Popovića, a po scenariju Živorada Žike Lazića.

Film predstavlja nastavak televizijske serije „Muzikanti", s tim što lik Lepog Caneta u seriji tumači Dragan Zarić, a u filmu Miodrag Andrić.

Jovan Janićijević se naslovnu ulogu ponoviti u kratkom filmu *Burduš kondukter* 1972. godine i TV-seriji *Neuništivi* 1989. godine.

Radnja
------

Tri siromašna muzikanta, vašarska zabavljača, Burduš, Rajko i Cane, zahvaljujući učestvovanju u jednoj televizijskoj seriji, postaju poznate ličnosti i bogati ljudi. Neočekivani uspeh i novac razdvojio je stare prijatelje. Basista Burduš, usamljen i izgubljen, odluči da krene na put za novim drugovima ali mu se na stanici pridruže stari prijatelji i pošto su ponovo pronašli sami sebe, vesele se u vozu na svoj, ciganski način.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Jovan Janićijević Burduš | Burduš |
| Milan Srdoč | Rajko Životić |
| Miodrag Andrić | Lepi Cane |
| Dragomir Bojanić Gidra | Rade Lazić |
| Miroslav Bijelić | Aca ciganin |
| Mirjana Blašković |  |
| Miroslava Bobić |  |
| Boris Bunjac |  |
| Ljubomir Ćipranić |  |
| Rista Đorđević |  |
| Ivan Đurđević |  |
| Zorica Gajdaš |  |
| Dušan Janicijević |  |
| Ljubica Janićijević | Drina |
| Miloš Kandić | Mića |
| Ljubica Ković |  |
| Petar Lupa |  |
| Ivan Manojlović |  |
| Rade Marković | doktor |
| Adam Mitić |  |
| Prvoslav Nikolić |  |
| Bogoljub Novaković |  |
| Bata Kameni |  |
| Mira Peić |  |
| Ljiljana Peros |  |
| Slavoljub Plavšić Zvonce | Zvonce |
| Radomir Popović |  |
| Jelisaveta Sablić | Rajka Rajčić |
| Ljiljana Šljapić | Barbara |
| Živorad Šobić |  |
| Danilo Bata Stojković | Reditelj |
| Dušan Vuisić |  |

Zanimljivosti
-------------

Scenario za film je napisao Živorad Žika Lazić, koji se pominje i u filmu u sceni kada se Dragomir Bojanić Gidra predstavlja: „Rade Lazić, sin pokojnog Žike Lazića, bog da mu dušu prosti, iz sela Lugavčina".

Izvori
------

1. ↑  Sinema siti: „Burduš", arhiva 2010, pristup 5.7.2013

Spoljašnje veze
---------------
**Calder** je rijeka na sjeveru Engleske u Grofoviji West Yorkshire duga 72 km, pritoka rijeke Aire.

Karakteristike
--------------

Calder izvire u brdima masiva Pennines, kod trgovišta Todmorden, od tamo teče prema sjeveroistoku, preko vrlo urbaniziranog West Yorkshira, do ušća u rijeku Aire kod Castleforda (City of Wakefield).

U svom gornjem toku rijeka i njene brojne pritoke imaju relativno uska i strma korita, pa se za velikih kiša često izliju i plave.
Nizvodno od Dewsburya, ostavljene su retencije koje plavi za visokih voda, pa ne ugrožava naselja.

Sliv Caldera velik je 1112 km².

Rijeka je na nekoliko mjesta pregrađena branama i ima nekoliko akumulacionih jezera za opskrbu vodom brojnih gradova West Yorkshira.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Calder*" (engleski). Montegodata. Arhivirano iz originala na datum 2008-03-06. Pristupljeno 20. 12. 2016.
2. 1 2 3 4 5  „*Calder Catchment*" (engleski). Wakefield Government. Pristupljeno 20. 12. 2016. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Calder, West Yorkshire*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Calder Future* Arhivirano 2016-08-21 na Wayback Machine-u ()
**Planinarska kuća Vrutak** nalazi se na planini Prenj, na 1.650 m, u podnožju vrha Zelena glava (2.103 m), sa sjeverne strane. Kuću je 2009. god. podiglo Planinarsko društvo "Borašnica" - Konjic. Objekat je svečano otvoren 22.6.2009. god.

Iz Konjica, sa puta u smjeru Boračkog jezera, odvaja se desno put za Bijelu. Od ove tačke (skretanja) vozi se još 4,5 km po asvaltnoj cesti, koja završava na kraju sela, kod pilane. Nakon toga, makadamska cesta (samo za terenska vozila) sa brojnim serpentinama i nakon prijeđenih 24 km. preko Ljubine i Rapta dolazi u dolinu Tisovica, u podnožju vrha Zelene glave. Od završetka ceste, na udaljenosti 2,2 km. i 210 metara visinske razlike malazi se Planinarska kuća Vrutak.

Kuća Vrutak smještena je na vrhu doline Tisovica na nadmorskoj visini 1.593 m. Markirana staza vodi do izvora Vrutak (8 min.). Da bi se osiguralo prenoćište u ovoj zaključanoj planinarskoj kući, treba kontaktirati PD Borašnica iz Konjica koje upravlja s ovim skloništem. Kuća je udaljena oko sat hoda od planinarske kuće Jezerce. Koristi se kao polazna baza za najčešće planinarske uspone na Prenju: 

* Zelena glava 2.103 m/nv i Otiš 2.097 m (1,5 h, markiranom stazom južno od kuće)
* Osobac m (4,0 h, djelimično markiranom stazom istočno od kuće)
* Velika Motika 1.832 m, 1 h 15 min, Kruna 1.914 m, 1,5 h, Velika Kapa 2.004 m, (djelimično markiranom stazom istočno od kuće)
* Taraš 1.742 m 2,5 h markiranom stazom jugoistočno od kuće).
* Lupoglav (2102 m.)
***Sveti pesak*** je jugoslovenski crno-beli igrani film snimljen 1968. godine u režiji Miroslava Antića. Kao i mnogi filmovi u tadašnjoj Jugoslaviji krajem 1960-ih se svojom temom dotakao naličja tadašnjeg socijalističkog društva i komunističkog režima, te se smatra jednim od ostvarenja tzv. Crnog talasa.

Radnja
------

Čovek koji je bio nekada politički komesar brigade, ogrešio se o društvo. Dvadeset godina posle rata, na mesto gde se otkriva spomenik njegovim mrtvim drugovima, došao je i on, nepozvan i odbačen. Prozivali su mrtve i žive, ali njegovo ime nisu izgovorili. A on je ostao pred svojim drugovima, gledali su se u oči. Stajao je a kao da kad ga nikad nije bilo.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Čedomir Mihajlović |  |
| Tihomir Pleskonjić |  |
| Želimira Žujović |  |
| Milenko Tobdžić |  |
| Milenko Šuvaković |  |
| Ilija Bašić |  |
| Jelica Jevremov |  |
| Ivan Hajtl |  |
| Ivan Ćirković |  |
| Edit Bareš Tot |  |

Izvori
------

Spoljašnje veze
---------------

* *Sveti pesak* na sajtu IMDb
**Produkcija gramofonskih ploča Radio televizije Beograd** (poznatija po svom akronimu kao **PGP RTB**) bila je druga po veličini diskografska kuća iz nekadašnje Jugoslavije, nakon Jugotona, osnovana 1958 godine. Nakon raspada Jugoslavije promijenila je ime u PGP RTS (Produkcija Gramofonskih Ploča Radio-Televizije Srbije).

Historija
---------

PGP RTB ima svoju prethistoriju, 1951 godine tadašnji Radio Beograd je nabavio dvije preše za izradu gramofonskih ploča, prava namjera nije bila komercijalna proizvodnja već arhiviranje muzičkih zapisa. Već iduće godine izdali su 15-tak singl ploča (ali na 78 o/m) pod etiketom Jugodisk, Jugoslovenske gramofonske ploče - Beograd - Hilandarska 2.
Paralelno s pojavom televizije (RTV Beograd) 1959 pokreće se i značajnija produkcija ploča, izdaju prvih 6 LP ploča u tiraži od 15.000 primjeraka. Prvu ploča pod etiketom PGP RTB izdaju u oktobru 1959 (Đorđe Marjanović "Zvižduk u 8"). Već 1963 PGP RTB ima solidan pogon od 13 preša za vinilne ploče, kojim je uspio proizvesti 300.000 ploča (150 naslova). Od 1970 proizvodi audio kasete, a od 1997 audio CD.

U svojih preko pola vijeka postojanja od 1958. god. PGP RTB skupio je fonoteku od 10.500 naslova, te izdao oko 120.000 ploča.

PGP RTB je izdao ploče slijedećih grupa i pjevača koji su tad bili popularni u Jugoslaviji; Alisa, Olivera Katarina, Amajlija, Atomsko Sklonište, Bajaga i Instruktori, Đorđe Balašević, Banana, Bastion, Bebi Dol, Bel Tempo, Beograd, Bezobrazno Zeleno, Lepa Brena, Bulevar, Buldožer, Crni Biseri, DAG, Zdravko Čolić, Disciplina Kičme, Drugi Način, Džentlmeni, Ekatarina Velika, Elipse, Galija, Generacija 5, Gordi, Igra Staklenih Perli, Indexi, Jakarta, Jugosloveni, Karizma, Kerber, Tereza Kesovija, Korni Grupa, La Strada, Laboratorija Zvuka, Laki Pingvini, Leb i Sol, Oliver Mandić, Slađana Milošević, Toni Montano, Osmi Putnik, Parni Valjak, Partibrejkers, Piloti, Pomaranča
Pop Mašina, Porodična Manufaktura Crnog Hleba, Poslednja Igra Leptira, Propaganda, Radomir Mihajlović Točak, Rambo Amadeus, Rani Mraz, Riblja Čorba, Siluete, Slomljena Stakla, Smak, Suncokret, S Vremena Na Vreme, Time, Neda Ukraden, U Škripcu, Vampiri, Viktorija,
Warriors, YU grupa, Zana, Zdravo

Kao i Jugoton, i PGP-RTB je izdavao licencna izdanja tadašnjih velikih svjetskih zvijezda pop i rock muzike: Joan Baez, Bee Gees, Bon Jovi, James Brown, Def Leppard, Dire Straits, Bryan Ferry, Jimi Hendrix, The Police, Rainbow, Status Quo, Rod Stewart, Sting, The Style Council, Samantha Fox, The Who i ostalih.

Izvori
------

1. ↑  Istorijat PGP RTS sa stranica RTS[*mrtav link*]

Eksterni linkovi
----------------

* Službene stranice

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 141135894
* LCCN: no2010110696

 |
Prehrambeni aditiv
**Prehrambeni aditivi** su međunarodnim pravilima utvrđene tvari koje se dodaju hrani pri tehnološkoj proizvodnji kako bi konačan proizvod mogao duže sačuvati osnovna svojstva okusa, mirisa i konzistencije. To je i preduvjet da se današnjim načinom nuđenja hrane na tržištu postigne visoka sigurnost proizvoda i zdravlje potrošača zaštiti u najvećoj mogućoj mjeri. I prije masovne industrijske proizvodnje ljudi su prerađivali hranu i pritom koristili neke tvari koje danas ubrajamo u aditive: naše bake su koristile npr. pektin nezrelih jabuka za želiranje pekmez ili prašak za pecivo (natrijev bikarbonat i natrijev kiseli fosfat). U domaćinstvima hranu i danas konzerviramo solju, octom, medom, šećerom, a limunovim sokom koji sadrži limunsku kiselinu ali i askorbinsku kiselinu (vitamin C) priječimo da svježe oguljeno voće ili povrće posmeđi.

"Aditivi koji se koriste u industrijskoj proizvodnji hrane su tvari koje se uobičajeno ne konzumiraju, niti su tipičan sastojak hrane, nego su to tvari određenog kemijskog sastava koje se dodaju namirnicama tijekom proizvodnje, pripreme, obrade, prerade, oblikovanja, pakiranja, transporta i čuvanja hrane."

Poveznice
---------

* Popis E brojeva

Vanjske poveznice
-----------------

* Aditivi i drugi preparati u hrani
* Savjetovalište o E-brojevima Arhivirano 2010-03-15 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Prehrambeni aditiv** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Krupa** je rijeka na jugoistoku Bosne i Hercegovine duga 9 km lijeva pritoka Neretve.

Geografske karakteristike
-------------------------

Krupa izvire iz Deranskog jezera u Hutovom blatu, od tamo teče prema jugozapadu do svog ušća u Neretvu, kod sela Dračevo (Čapljina).

Sliv rijeke velik je 74 km² i proteže se preko močvare Hutovo blato, u kojem je Krupa glavni vodotok koji sistemom podzemnih kanala daje, a svojim nadzemnim tokom i odvodi vode Gornjeg blata i Svitavskog jezera u rijeku Neretvu.

Krupa koja je iako kratka, prosječno duboka 5 metara, nije samo po tome neobična, već i po tome što (ponekad) teče prema izvoru, to se dešava kada se poveća vodostaj Neretve, pa ona potisne Krupu prema Deranskom jezeru.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Općenito o Parku prirode Hutovo blato*" (srpskohrvatski). Hutovo blato. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-05. Pristupljeno 06. 08. 2015.

Vanjske veze
------------

***Krupa (Hutovo blato)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Krupa* na portalu Hutovo blato Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u ()
**Izbeljivanje zuba** (nazvano beljenjem zuba kada se koristi izbeljivač) je ili restauracija prirodne nijanse boje ili beljenje izvan prirodne nijanse.

Restauracija osnovne prirodne zubne nijanse je moguća jednostavnim uklanjanjem površinskih mrlja izazvanih eksternim faktorima kao što su čaj, kafa, crveno vino i duvan. Nagomilavanje zubnog kamenca takođe može uticati na bojenje zuba. Ova restauracija prirodne boje postiže se profesionalnim postupkom, ili kod kuće putem različitih metoda lične higijene. Zubni kamenac se teško uklanja bez profesionalnog čišćenja.

Za izbeljivanje prirodne boje preporučuje se beljenje. To je uobičajena procedura u estetskoj stomatologiji, a brojne različite tehnike koriste stomatolozi. Takođe postoji i mnoštvo proizvoda koji se prodaju za kućnu upotrebu. Tehnike obuhvataju trake za izbeljivanje, olovke za beljenje, gel za izbjeljivanje i beljenje zuba. Kod ordinacijskog beljenja uglavnom se koriste ili vodonik peroksid ili karbamid peroksid u manjim koncentracijama od 10%-15% (kućno) ili 30%-40% (ordinacijsko). Uobičajeni neželjeni efekti koji se odnose na beljenje uključuju povećanu osetljivost zuba i iritaciju desni.

### Održavanje

Unatoč postizanju rezultata tretmana, mrlje se mogu vratiti unutar prvih nekoliko mjeseci tretmana. Mogu se koristiti različite metode za produljenje rezultata liječenja, kao što su: 

* Očetkajte ili isperite usta vodom nakon jela i pića
* Konac za uklanjanje plaka i biofilma između zuba
* Potreban je poseban oprez tokom prva dva dana, kada je bitno da se tokom tog vremena jedu pića ili hrana koja ne ostavljaju mrlje jer je caklina sklona prianjanju mrlja.
* Pijte tekućine koje mogu uzrokovati mrlje kroz slamku
* Ovisno o metodi koja se koristi za izbjeljivanje zubi, može biti potreban ponovni tretman svakih šest mjeseci ili nakon godinu dana. Ako je osoba pušač ili konzumira pića sa sposobnošću stvaranja mrlja, bit će potrebna redovita ponovna obrada.
**Portoviejo** je grad od 244,129 stanovnika, na zapadu Ekvadora.
On je administrativni centar Provincije Manabí.

Geografske karakteristike
-------------------------

Portoviejo se prostire na lpacifičkoj obalnoj ravnici, duž istočnene obale Rijeke Portoviejo, nedaleko od njena ušća u Pacifik, udaljen 189 km sjeverozapadno od Guayaquila..

Historija
---------

Osnovan je po nalogu Diega de Almagra, kao sigurna luka za brodove koji su plovili da iz Paname da zauzmu Carstvo Inka. 
Službeno ga je osnovao 12. marta 1535. kapetan Francisco Pacheco, i krstio imenom **Villa Nueva de San Gregorio de Puerto Viejo**.
Zbog piratskih napada je 1628. premješten na sigurniju lokaciju, nešto dalje od mora.

Portoviejo je od osnivanja imao status grada,, odnosno pravo da izabere vijeće i gradonačelnika.

Kad je počela Borba za nezavisnost Latinske Amerike imao je otprilike 3,000 stanovnika koji su među prvima krenuli u borbu u oktobru 1820.
Bataljon iz Portovieja sudjelovao je u brojnim borbama, pa i u slavnoj Bitci kod Ayacucha 1824.

U vrijeme kad je bio dio Velike Kolumbije proglašen je 1824. administrativnim centrom provincije, taj položaj je izgubio na račun Montecrista, položaj mu je vraćen za Republike Ekvador 1867.

Portoviejo je od 1871. sjedište biskupije. a od 1952. i *Tehničkog univerziteta*.
Teško je oštećen za potresa magnitude 7,8 u april 2016. kad je dosta ljudi poginulo.

Privreda i transport
--------------------

Portoviejo je administrativno-trgovački centar ratarsko- šumarskog kraja.
Zbog tog je grad prehrambene i drvne industrije.

Cestama je povezan sa Quitom i Guayaquilom.

Izvori
------

1. 1 2 3  „Portoviejo (Ecuador)" (engleski). City Population. Pristupljeno 17.04.2024.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Portoviejo Ecuador*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 17.04.2024.
3. 1 2 3 4  „*Portoviejo*" (španjolski). Enciclopedia del Ecuador. Pristupljeno 17.04.2024.

Vanjske veze
------------

***Portoviejo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldía Ciudadana de Portoviejo* (službene stranice) ()
Manastir Rmanj
**Manastir Rmanj** u Martin-Brodu pripada Bihaćko-petrovačkoj eparhiji. Narodna tradicija njegovo podizanje pripisuje Katarini Branković, kćerki srpskog despota Đurđa Brankovića, ženi grofa Urliha II. Celjskog. Prema imenu njihovog sina **Hermana** objašnjava se i poreklo imena manastira.

Historijat
----------

Prvi pouzdani podaci o postojanju manastira Rmanj su iz 1498. godine u vreme srpskih seoba usled turskih pritisaka, u kojima su učestvovali i monasi iz manastira.

### 16. i 17. vek

Rmanj je bio sedište Dabrobosanske mitropolije u drugoj polovini 16. i prvoj polovini 17. veka. U njemu je za to vreme stolovalo deset mitropolita. Manastir je stradao od Turaka 1638. i 1661. godine. Tada se bratstvo iseljavalo na teritoriju Habzburške Monarhije, gde su osnovali manastir Lepavinu i obnovili Marču.

### 18. vek

Obnovljeni manastir Rmanj bio je kroz skoro čitav XVIII. vek aktivan pravoslavni manastir u Bosanskoj krajini, sve do 1785. godine kad ga napadaju Turci. Konaci su porušeni, ali je hram opstao.

### 19. vek

U prvoj polovini XIX. veka manastir je bez monaha. Napušteni manastir je obnovljen i osposobljen za monaški život zalaganjem i materijalnom potporom trgovca iz Bosanskog Grahova **Gavra Vučkovića** 1863. godine. Begovska porodica Kulenović iskoristila je slom Hercegovačkog ustanka 1875. godine da bi ponovo devastirala manastir. Tada je Rmanj posetio čuveni engleski arheolog Artur Džon Evans, koji u svojim *"Iliriskim pismima"* opisuje srpske vođe i glavare, kao i njihovo saborovanje pored manastirskog hrama. Opet obnovljeni Rmanj osvećuje 1883. godine mitropolit Sava Kosanović.

### 20. vek

Manastir je aktivan do 1941. godine kada u njemu od strane ustaša strada pravoslavni sveštenik, protojerej Milan Popović, koji je služio u manastiru. Na Veliki četvrtak 1944. godine manastir Rmanj je bombardovao nacistički Luftvafe zato što se u njemu nalazila partizanska bolnica. Tom prilikom Rmanj je uništen do temelja, a zauvek su nestale mnoge freske. Tako razoren manastir stajao je do obnavljanja 1974. godine na zalaganje dalmatinskog episkopa Stefana Boce. 

Nakon što je na čelo Eparhije bihaćko-petrovačke došao episkop Hrizostoma otpočinje rad na potpunoj obnovi manastira Rmanj i monaškog života u njemu. Konaci manastira su osvećeni 1993. godine, ali su zbog ratnih dešavanja na prostorima bivše Jugoslavije useljeni tek 2006. godine. U jesen 1995. godine manastir je minirala regularna vojska Republike Hrvatske, a hram je bio oskrnavljen. U toku Operacije "Oluja", avgusta 1995. godine, bratstvo je moralo napustiti manastir. Bratstvo se vratilo 1998. godine kada je ponovo počela obnova i sanacija. Krov manastirske crkve bio je devastiran, a stručnjaci za eksploziv iz britanskih snaga u sastavu SFOR-a razminirali su crkvu.

### Nacionalni spomenik

Graditeljska cjelina – Manastir Rmanj u Martin Brodu, općina Bihać, proglašena je za nacionalni spomenik BiH

Izvori
------

* Liljana Ševo, Biblioteka Baština, Banja Luka, 2002. - Pravoslavne crkve i manastiri u Bosni i Hercegovini do 1878. godine
* SOZ Eparhije banjalučke - Manastir Rmanj
* Manastir Rmanj u prošlosti i sadašnjosti Arhivirano 2013-12-10 na Wayback Machine-u
**Avis** je grad i općina od 4,571 stanovnika u sredini Portugala u Distriktu Portalegre.

Geografske karakteristike
-------------------------

Općina se sastoji od 8 freguesia: Alcorrego, Aldeia Velha, Avis, Benavila, Ervedal, Figueira e Barros, Maranhão i Valongo.
Centar općine je Avis koji je udaljen pedesetak km sjeveroistočno od svog administrativnog centra Portalegra

Općinu oplakuju potoci; Seda, Almadafe, Grande, Serrazola i Cantarinho.

Historija
---------

Na terenu Općine Avis postoje naselja još od antike, ali je Avis osnovan tek 1214, kad ga je Veliki majstor Viteškog reda Avis *Fernão Anes* odabrao za sjedište reda. 
Od tad je život Avisa usko povezan sa tim redom.
Vitezovi su podigli zamak, od kojeg danas postoje tri od njegovih šest kula (Torre da Rainha,Torre de Santo António i Torre de Sao Roque) i dijelovi bedema.

Dvadeseti Veliki majstor tog reda bio je kao mladić i kralj João I, od kad je postao kralj red je direktno bio odgovoran dvoru, koji ga je materijalno bogato nagrađivao.
Kad su 1834. za Republike viteški redovi raspušteni Red Avis je imao 18 gradova, 49 komandarija i 128 priorata i vikarijata.

Avis je danas trgovački centar ratarsko-stočarske okolice

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Avis" (portugalski). Infopedia. Pristupljeno 15.03.2024.
2. 1 2 3 4 5 6  „Avis Municipality in Portalegre District" (engleski). City Population. Pristupljeno 15.03.2024.

Vanjske veze
------------

***Avis, Portugal*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipio de Avis* (službene stranice) ()
**Tomebamba** (španjolski: *Río Tomebamba*) je rijeka na jugozapadu Ekvadora duga nekih 23 km

Hidrologija
-----------

Rijeka izvire u močvarama Nacionalnog parka Cajas na nadmorskoj visini od 4,000 metara.
Od tamo teče prema jugozapadu do grada Cuenca, na nadmorskoj visini od 2,500 metara. 
Zbog velike visinske razlike na tako malo kilometara, čitavim svojim tokom teče kao planinski brzak.

Rijeka protiče kroz grad od zapada prema istoku, i sa desna prima pritoke Tarqui i Yanuncay. Na izlazu iz grada prima sa lijeva rijeku Machángaru sa kojom formira rijeku Cuencu.

Cuenca zatim nastavlja prema sjeveroistoku i nakon što primi pritoku Santa Bárbara formira rijeku Paute pritoku rijeke Santiago.

Porječje rijeke ima površinu od 338 km², koja se prostire po Provinciji Azuay.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  Juan Diego Pesántez Quezada. „*Propuesta de modelo de gestión de la subcuenca del Rio Tomebamba*" (španjolski). Universidad del Azuay. Pristupljeno 16.04.2024.

Vanjske veze
------------

***Tomebamba (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Río Tomebamba* (na portalu Mapcarta) ()
**Neobarok** je naziv za jedan umjetnički pravac unutar stilskog razdoblja historicizma, koji je okvirno trajao od kraja 19. vijeka do početka Prvog svjetskog rata, a najviše se ogledao u arhitekturi kod podizanja reprezentativnih javnih građevina.

Historija i karakteristike
--------------------------

Neobarok je krenuo iz Francuske gdje se zvao i **stil drugog carstva**, on je bio široko prihvaćen i po Sjedinjenim Američkim Državama, po čitavoj Latinskoj Americi i po Dalekom Istoku (Japan i Kina).

Gradska vijećnica Belfast 1906.
Stil se od 1885. počeo širiti i po Velikoj Britaniji i svim zemljama Britanskog Carstva.
Veliki uticaj na ponovno buđenje interesa za baroknu arhitekturu, imala je pariška Akademija umjetnosti - École des Beaux-Arts koja je bila najuticajniji arhitektonski studij u zapadnog svijeta 19. vijeka. Ona je svoje studente obrazovala za projektiranje monumentalnih javnih građevina u klasičnom stilu.Pariška opera (Opéra Garnier) iz 1875. Charlesa Garniera bila je amblematska građevina neobaroka.

Po austrougarskim zemljama se podiglo puno građevina u tom stilu, posebno je produktivan bio arhitektonski biro Fellner & Helmer, koji je podigao 48 teatarskih palača u tom stilu od Beča, Graza, Budimpešte, Odese, Hamburga, Zagreba, Sofije, Brna, Rijeke...

Galerija
--------

* HNK ZagrebHNK Zagreb
* Volkstheater BečVolkstheater Beč
* Zgrada rektorata SofijaZgrada rektorata Sofija
* Kupalište Széchenyi BudimpeštaKupalište Széchenyi Budimpešta

Povezano
--------

* Historicizam

Izvori
------

1. ↑  „*Baroque Revival 1885-1914*" (engleski). Buffaloah. Pristupljeno 1. 3. 2013.
2. ↑  „*Classicism, 1830–1930*" (engleski). Encyclopædia Britannica Online. Pristupljeno 28. 3. 2013.
3. ↑  „*Neobarocco*" (talijanski). Treccani Enciclopedia Italiana. Pristupljeno 1. 3. 2013.

Vanjske veze
------------

***Neobarok*** na Wikimedijinoj ostavi

* NeoBaroque Architecture (na portalu essential-architecture) Arhivirano 2013-03-08 na Wayback Machine-u ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4171532-9
* NKC: ph944802

 |
**Viša škola** (francuski: *Haute école*, engleski: *University college*) je ime za različite vrste obrazovnih Institucijama u kojima se na kraju školovanja obično daje, potvrda o završenom stupnju, ili diploma.

Karakteristike i historija
--------------------------

One su najčešće stručne škole koje organiziraju nastavu u područjima kao što su pravo, teologija, medicina, poslovanje, muzika, likovna umjetnost, pedagogija, tehnika. 
Osnovni uvjet za upis u većini viših škola je završena (odgovarajuća) srednja škola, i navršenih 18 godina.
Belgije.

Sistem visokog obrazovanja nastao je u Evropi u srednjem vijeku, kad su osnovani prvi univerziteti. 
U moderno doba prirodu visokog obrazovanja širom svijeta uvelike su određivali modeli formirani u utjecajnim zemljama kao što su Francuska, Njemačka, Ujedinjeno Kraljevstvo i Sjedinjene Američke Države.

Od kraja 19. vijeka pa sve do Bolonjske deklaracije, više škole su bile gotovo isključivo strukovne, najčešće vezane uz tehniku, pedagogiju i ekonomiju i trajale su do dvije godine. Njihovi polaznici nisu dobijali diplome, pa su se označavali samo sa *ing*. a ne *dipl.ing*, ili samo ecc (za ekonomist) a ne dipl.ecc. One su najčešće bile logički nastavak neke strukovne škole, tako je srednja građevinska škola imala nastavak u višoj građevinskoj.

Studenti koji su završili više škole kraće od tri godine, kvalificirali su se kao radnici sa *Višom stručnom spremom* (akronim: *VŠS*), za razliku od njih studenti koji su završili fakultet u trajanju od najmanje 4 godine (8 semestara) dobijali su kvalifikaciju *Visoke stručne spreme* (*VSS*).

Nakon uvođenja Bolonjskog procesa studenti viših škola, najčešće dobijaju titule bakalaureata, jer i one prosječno traju po tri godine.

Više škole imaju različite tretmane u pojedinim državama, u nekima djeluju u okviru univerziteta, u nekima samostalno, ali su u pravilu javne institucije, bez obzira dali su društveno ili privatno vlasništvo. 

U Hrvatskoj je formiran dualni sistem visokoga školstva u kojem se stručni studiji izvode na veleučilištima i 
višim školama, a fakultetski na univerzitetima.Veleučilišta moraju imati najmanje tri različita studija iz barem tri različita polja.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „Higher education" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 30.03.2022.
2. 1 2  „Titula stručnog prvostupnika VŠS ili VSS" (hrvatski). RTL. Arhivirano iz originala na datum 2022-04-01. Pristupljeno 30.03.2022.
3. ↑   „Visoko školstvo" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMK. Pristupljeno 30.3. 2022.
4. ↑   „Visoka učilišta i studijski programi" (hrvatski). Ministarstvo znanosti i obrazovanja RH. Pristupljeno 30.03.2022.

Vanjske veze
------------

* *Higher education* ()
* *Visoko školstvo* ()
**Sololá** je općina od 100,732 i grad od 88,612 stanovnika na jugozapadu Gvatemale u Departmanu Sololá u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sololá se prostire kotlini jezera Atitlán, na nadmorskoj visini od 2,114 m, udaljena 140 km od glavnog grada Ciudad Guatemale.

Historija
---------

Svoje današnje ime Sololá, dobio je od indijanskog imena za Jezero Atitlán - *Tzoloj-já*, što značilo "Bazgova voda".

Za pretkolumbovskih vremena u tom kraju živjela su plemena; Quiché, Tzutuhil i Cakchiquel.
Španjolski konkvistador Pedro de Alvarado zauzeo je aprilu 1524. prijestolnicu Tzutuhila - *Chuitinamit*. U oktobru 1547. osnovano je naselje *Nuestra Señora de la Asunción de Sololá*, nukleus današnjeg grada, koje je za Generalne kapetanije Gvatemala bilo administrativni centar velike 
pokrajine zvane Sololá ili Atitlán.

Status ville dobio je 1825. godine, a status grada 1951.

Privreda i transport
--------------------

Sololá je danas administrativno-trgovački centar ratarskog kraja u kom se uzgaja kava, žitarice, voće i povrće.

Grad je poznat po sajmu koji se održava svakog petka, tad u grad dođu Indijanci iz okolnih sela koji prodaju svoju robu i mole se u crkvi iz 16. vijeka, koja je obnovljena nakon potresa 1902.
Sa ostalim gradovima povezan je Panameričkim autoputom koji prolazi 8 km sjeverno od grada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Sololá Municipality in Guatemala*" (engleski). City population. Pristupljeno 10.3.2023.
2. 1 2  „*Sololá in Sololá*" (engleski). City population. Pristupljeno 10.3.2023.
3. 1 2 3  „*Sololá*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 10.3.2023.
4. 1 2 3  „*Departamento de Sololá*" (španjolski). Tellioz. Arhivirano iz originala na datum 2023-03-13. Pristupljeno 10.3.2023.

Vanjske veze
------------

***Sololá*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipio de Sololá* ()
*London's Trafalgar Square*, deset sačuvanih sličica Donisthorpeovom filma iz 1890. godine
**Wordsworth Donisthorpe** (Leeds, 24. mart 1847 – Shottermill, 30. januar 1914) bio je engleski izumitelj, šahist, publicist i libertarijanski aktivist, najpoznatiji kao jedan od pionira filma na Britanskom Otočju. 

Zamisao o bilježenju pokreta pomoću fotografije je dobio još za vrijeme studija, a već 1874. je uspio dobiti patent za uređaj koji je nazvao *kinesigraph*.  Njega, međutim, nije praktično primijenio sve do 1890. kada je počeo raditi sa svojim rođakom Williamom Carrom Croftsom. U međuvremenu je 1882. zajedno s Croftsom bio među osnivačima libertarijanske organizacije Liga za obranu slobode i vlasništva (LPDL), a 1885. je bio i među osnivačima Britanskog šahovskog društva.

Donisthorpe i Carr su sa svojim *kinesigraphom* godine 1890. uspjeli napraviti kratki film od 10 sličica zvan *London's Trafalgar Square*, koji se danas smatra prvim filmskim zapisom Londona. Pokušaji da organiziraju njegovo javno prikazivanje i razviju tehnologiju, međutim, nisu urodili plodom, dijelom zbog tehničkih problema, dijelom zbog ozbiljne konkurencije Edisonovog sistema kinetoskop, a na kraju je 1894. je Carr umro. Donisthorpe se nakon toga uglavnom preorijentirao na politički aktivizam, iako je sa sinom do smrti nastavio eksperimentiranje na usavršavanju filmske tehnologije i razvoju zvučnog filma.

Izvori
------

1. ↑  Burns, R. W. (1998). *Television: An International History of the Formative Years*. London: Institution of Engineering and Technology. ISBN 0-85296-914-7.

* Bristow, Edward (1975). „The Liberty and Property Defence League and Individualism". *Historical Journal* **18** (4): 761–789. DOI:10.1017/S0018246X00008888.
* Barker, Rodney (1997). *Political Ideas in Modern Britain*. Routledge. ISBN 0-415-07121-6.

Bibliografija
-------------

* *Principles of Plutology*. London: Williams & Norgate. 1876.
* *Empire and Liberty, a Lecture on the Principles of Local Government*. London: Liberty and Property Defence League. 1886.
* *Individualism, a System of Politics*. London: Macmillan. 1889.
* *Love and Law: An Essay on Marriage*. London: W. Reeves. 1893.
* *Law in a Free State*. London: Macmillan. 1895.
* *Down the stream of civilization*. London: George Newnes. 1898.

Online bibilografija
* *Individualism: A System of Politics* Arhivirano 2013-11-03 na Wayback Machine-u (1889).
* "The Woes of an Anarchist", *Liberty* (25 January 1890). Reprinted in Benjamin Tucker, *Instead of a Book* (1897).
* "L'État Est Mort; Vive L'État!", *Liberty* (23 May 1890). Reprinted in Benjamin Tucker, *Instead of a Book* (1897).
* *Law in a Free State* Arhivirano 2012-02-06 na Wayback Machine-u (1895).
**Diba al-Baja** (arap. ) je ime lučkog gradića od 5263 stanovnika na krajnjem jugu omanske enklave Musandam.

Geografija
----------

Diba al-Baja leži sa istočne strane poluotoka Musandam, odmah do granice s Emiratom Šardžom (Ujedinjeni Arapski Emirati). To je najužnije naselje Musandamske muhafaze. Diba je oaza i aglomeracija sastavljena od tri gradića, koji danas pripadaju različitim državama: najužnija Diba al-Muhalab, pripada Emiratu Fudžairi, odmah do nje je naslonjena Diba al-Hisn koja pripada Emiratu Šardži, a zatim slijedi omanska Diba al-Baja. Između tri Dibe nema nikakvih graničnih kontrola pa stanovnici rade i trguju gdje ih je volja.

Historija
---------

Oaza i luka Diba je bila važno mjesto pomorske trgovine još iz predislamskih vremena, sve do dolaska islama bila je važan trgovački punkt, a jedno vrijeme bila je i prijestolnica Omana. Oaza je slavna po pobuni koja je izbila 632. ubrzo nakon smrti proroka Muhameda, zbog odbijanja plaćanja zekata. Taj čin shvaćen je kao *rida* (otpadništvo), nakon čega je 633. uslijedila bitka u kojoj je muslimanska vojska pobjedila pobunjenike. Dva vijeka kasnije, u doba vladavine abasidskog kalifa al-Mutadida (870. – 892.), odigrala se još jedna velika bitka kod Dibe. Ona je bila samo jedna od epizoda u osvajanju Omana koje je poduzeo tadašnji abasidski guverner Iraka i Bahreina.

Privreda
--------

Diba al-Baja ima malu ribarsku lučicu, a pored ribarstva za stanovnike je važna tvornica cementa u obližnjoj Dibi al-Fudžairi (Emirat Fudžaira) jer je to najveći poslodavac u oazi.

Izvori
------

1. 1 2  „*Oman*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 14. 09. 2014.
2. 1 2 3 4 5  „*Enclaves of the Emirate of Sharjah*" (engleski). Ozoutback. Arhivirano iz originala na datum 2015-03-23. Pristupljeno 14. 09. 2012.

Vanjske veze
------------

***Diba al-Baja*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dibba City Guide Arhivirano 2014-08-30 na Wayback Machine-u ()