recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Univerzitet Kim Il-sung** (korejski: ; latinski: ; kineski: ), koji je osnovan 1. oktobra 1946, prvi je univerzitet osnovan u Sjevernoj Koreji. Sjedište univerziteta nalazi se u glavnom gradu Pjongjangu. Univerzitet nosi ime Kim Il-sunga, osnivača Sjeverne Koreje. Obrazovni programi na univerzitetu traju 5 godina što bi odgovaralo duljini studija koji su u Evropi predviđeni za stjecanje magisterija.

Istorija
--------

Radni komitet za osnivanje univerziteta oformljen je 25. maja 1946. U julu iste godine privremeni je Narodni odbor Sjeverne Koreje odlučio osnovati univerzitet na osnovu Pravilnika br. 40. Kim Il-sung proglasio je instituciju utemljenom 1. oktobra 1946. godine.

1948. godine iz sastava univerziteta izdvojeni su tehnički, prometni, agronomski i medicinski fakulteti kako bi se oformili *Tehnološki univerzitet u Pjongjangu* čiji je današnji naziv *Industrijski univerzitet Kim Chaek*, *Agronomski univerzitet Sariwon* i *Viskoka medicinska škola u Pjongjangu*.

U toku Korejskoga rata institucija je bila preseljena u Baeksong-ri pod planinom Jamo, daleko od centra grada. Do kraja 1955. godine, rekonstrukcija glavne zgrade na kampusu u Pjongjangu bila je u toku, a univerzitet se uskoro vration natrag u centar grada.

Do kraja 1970-ih svake je godine više od 50.000 studenata diplomirao na univerzitetu. Uz to, univerzitet je postao važan centar za obuku pripadnika Oružanih snaga Sjeverne Koreje. U ovome periodu uvedeni su i prvi tečajevi engleskog jezika.

Sve do 2004. godine Pak Kwan, glavni nacionalni autoritet na području nuklearne fizike, služio je kao dekan univerziteta punih 17 godina.

Vanjske veze
------------

***Univerzitet Kim Il-sung*** na Wikimedijinoj ostavi

* Univerzitet Kim Il-sung Arhivirano 2016-05-09 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 158293165
* LCCN: n82015443
* ISNI: 0000 0001 0709 8686
* GND: 10358046-3
* NLA: 36135588
* NDL: 00699849
* CiNii: DA00584692

 |
**Senat parlamenta Češke Republike** ili jednostavno **Senat** (češki: ), odnosi se na gornji dom parlamenta Češke. Sjedište Senata je Palača Wallenstein u Pragu.

Senat ima 81 člana koji se biraju u razdoblju trajanja od šest godina. Kandidat za Senat ne mora nužno biti član neke političke stranke (za razliku od donjeg doma). Tajništvo Senata stvoreno je da da profesionalnu, organizacijsku i tehničku uslugu. Proračun Senata bio je 561 milijun čeških kruna 2005.

Senat može odgoditi donošenje predloženog zakona koji je odobio Poslanički dom ali ovaj veto može biti nadglasan apsolutnom većinom (najmanje 101 od ukupno 200 zastupnika) Poslaničkog doma u ponovljenom glasovanju. Ipak, Senat ne može biti nadglasan po pitanju ustavnog prava i međunarodnih ugovora. 

Senat odlučuje o sastavu sudaca Ustavnog suda, kojeg predlaže predsjednik Češke. Senat nema pravo glasa o državnom proračunu niti o povjerneju neke vlade. Glasnogovornik Senata je drugi najviše rangirani službenik Češke Republike tijekom ceremonija nakon predsjednika Češke, ali ima tek simboličnu vrijednost.

Senat je uspostavljen odlukom Češkog narodnog vijeća no 1/1993. i to dne 16. 12. 1992. uoči raspada Čehoslovačke. Drugi razlozi bili su stvaranje protuteže moći u odnosu na donji dom i protiv dominacije jedne stranke. Prvi izbori za saziv Senata održani su 1996. Senat se povremeno kritizira što nema prave ovlasti te da je nepotreban.

Eksterni linkovi
----------------

* Službeni website
* Historija i perspektiva dvodomnog sustava Češke Republike Arhivirano 2007-09-30 na Wayback Machine-u
Vitraž koji prikazuje Eilmera, postavljen u Opatiji Malmesbury 1920.
**Eilmer od Malmesburyja** (engleski: ; također poznat i kao **Oliver** odnosno **Elmer**; 1010 - 1066fl. 1010 - 1066) bio je engleski (anglosakonski) benediktinski redovnik poznat po pokušaju da poleti koristeći krila/jedrilicu vlastite izrade.

Jedini izvor podataka o Eilmeru i njegovom životu je tekst *Gesta regum Anglorum* (Djela engleskih kraljeva), koga je oko 1125. napisao ugledni historičar William od Malmesburyja.  Eilmerovo porijeklo, kao ni datumi rođenja i smrti, nisu poznati. William navodi kako je "kao starac" bio svjedokom dolaska Halleyeve komete koja je koincidirala sa propašću anglosaksonske države, te se sjetio njeneog dolaska kome je svjedočio kao dijete. Zbog toga se kao godina rođenja ponekad navodi 980. S druge strane je poznato da je živio i radio u Opatiji Malmesbury te da se bavio astrologijom. 

William navodi kako je Eilmer u svojoj mladosti, inspiriran grčkom legendom o Dedalu i Ikaru, sebi izradio krila te se, nastojeći uhvatiti povoljan vjetar, bacio sa vrha tornja opatije Malmesbury. Uspio je ostati u zraku oko 15 sekundi i letjeti oko 15 metara, prije nego što se srušio. Tada je polomio obje noge i ostatak života proveo šepajući. Kasnije je neuspjeh svog leta objasnio time "što je zaboravio izraditi rep".

Osim po pokušaju leta, Eilmer je poznat i po astrološkom traktatu čiji su prijepisi cirkulirali Engleskom još u 16. vijeku, ali koji je danas izgubljen. 

Njegov pothvat se često navodio u srednjovjekovnoj literaturi i služio kao inspiracija kasnijm zrakoplovnim entuzijastima i inovatorima.

Izvori
------

1. 1 2  White 1961: str. 98

Literatura
----------

* Lacey, Robert (2004). *Great Tales From English History*. New York: Little, Brown. ISBN 0-316-10910-X.
* Scott, P. (1995). „1". *The Shoulders of Giants: A History of Human Flight to 1919*. Reading MA: Addison Wesley Publishing Co..
* White, Lynn (1961). „Eilmer of Malmesbury, an Eleventh Century Aviator: A Case Study of Technological Innovation, Its Context and Tradition". *Technology and Culture* (Technology and Culture, Vol. 2, No. 2) **2** (2): 97–111. DOI:10.2307/3101411. JSTOR 3101411
* White, Lynn (1978). „Eilmer of Malmesbury, an eleventh-century aviator: a case study of technological innovation, its context and tradition". *Medieval religion and technology*: 59–73.
* Woosnam, Maxwell (1986). *Eilmer, The Flight and The Comet*. Malmesbury, UK: Friends of Malmesbury Abbey. ISBN 0-9513798-0-1.

Vanjske veze
------------

* Eilmer of Malmesbury, from the Malmesbury Abbey website.
Saborni hram BSPC "Uspenje Presvete Bogorodice" u Sofiji
**Bugarska starokalendarska pravoslavna crkva** je starokalendarska denominacija u Bugarskoj, čiji je postanak vezan za prelazak Bugarske pravoslavne crkve - Bugarske patrijaršije na novi kalendar 1968. godine. Arhimandriti Serafim (Aleksijev), Sergije (Jadžijev), Pantelejmon (Staricki), jeromonah Serafim (Dmitrijevski), igumanija Serafima (kneginja Liven) i celokupno sestrinstvo manastira „Pokrov Presvete Bogorodice" iz sofijskog kvarta Knjaževo, jedini su izrazili javni protest. Četiri pomenuta sveštenika, nakon što su smenjeni sa svojih dužnosti, povlače se u manastir „Pokrov Presvete Bogorodice" u Sofiji. Nakon toga pomenuti manastir je imao problema u odnosu sa Svetim sinodom BPC (zabrana manastiru da izrađuje i prodaje sveće, ikone i dr.), i uprava manastira se obraća za pomoć Ruskoj zagraničnoj crkvi, koja nudi svoju pomoć oko finansiranja manastira. Zbog straha komunističkih vlasti da ne bi došlo do internacionalizacije ovog problema i narušavanja imidža Bugarske u svetu, iste vlasti vrše pritisak na vrh BPC da ublaži svoj odnos prema manastiru. Tako se desilo da sa dozvolom bugarskog patrijarha Maksima, u manastiru su se bogosluženja i dalje obavljala prema starom kalendaru i uz liturgijsko pominjanje bugarskog patrijarha, ali „iza zatvorenih vrata" (bez prisustva javnosti). Krajem 1992. godine pomenuti manastir „Pokrov Presvete Bogorodice" se odvojio od Bugarske patrijaršije i postao središte Bugarske starokalendarske crkve, koju predvodi episkop Fotije Siromahov, učenik i vaspitanik poznatog bugarskog teologa arhimandrita Serafima Aleksijeva.

Bugarska starokalendarska pravoslavna crkva je 2002. godine kanonizovala arhiepiskopa bogučarskog Serafima (Soboljeva), ruskog episkopa (RPCZ, RPC) zaduženog za ruske izbeglice u Bugarskoj, u Bugarskoj poznatog po krajnjem konzervativizmu i protivljenju ekumenizmu.

Bugarska starokalendarska pravoslavna crkva trenutno ima 19 sveštenika, 3 đakona, 17 hramova i 9 kapela (od toga 5 u Sofiji), manastir Pokrova Presvete Bogorodice (65 monahinja) u Sofiji, jedan muški manastir sa nekoliko skitova (20 monaha) i 16 parohija.

Crkva nema liturgijsko-molitvenog opštenja ni sa jednom pomesnom pravoslavnom crkvom. Od 1994. do 2006. godine održavala je puno liturgijsko-molitveno opštenje sa Ruskom zagraničnom crkvom. Pune liturgijsko-molitvene odnose danas održava sa Ruskom zagraničnom crkvom (pod omoforom mitropolita Agatangela), Rumunskom starokalendarskom pravoslavnom crkvom i Grčkom starokalendarskom crkvom (Sinod u otporu).

### Izvori

* Bugarska starokalendarska pravoslavna crkva (zvanični sajt)
* Članak o Bugarskoj pravoslavnoj starokalendarskoj crkvi
**Törökszentmiklós** čita se *Tereksentmikloš* (njemački: *Türkischsanktniklas*) je grad u sredini Mađarske od 20,626 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Jász-Nagykun-Szolnok.

Geografske karakteristike
-------------------------

Törökszentmiklós leži u Velikoj mađarskoj ravnici na desnoj obali Tise, udaljen desetak km istočno od Szolnoka.

Historija
---------

Mjesto je prvi put dokumentirano - 1399. u pod povelji kralja Sigismunda pod imenom *Zenthmyclos*. 
Osmanlije su 1552. zauzeli Törökszentmiklós.
Nakon oslobođenja od osmanske vlasti Törökszentmiklós je 1738. dobio status trgovišta

Törökszentmiklósa je 1948. dobio status grada

Pobratimski gradovi
-------------------

* Poljska, Ryglice

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary:Jász-Nagykun-Szolnok" (engleski). City population. Pristupljeno 30. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Törökszentmiklós*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Törökszentmiklósa* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Ejet** (starogrčki:  bio je, u grčkoj mitologiji, sin Helija i Okeanove kćerke Perseide, brat Kirkin, Pasifajin i Persov, kralj Eje u Kolhidi. Idija, najmlađa od Okeanovih kćeri ― okeanida ― rodila je Ejetu Medeju i Halkiopu, a kavkaska nimfa Asterodija rodila mu je sina Apsirta.

Mitologija
----------

Ejetu je otac dao vlast nad Korintom, ali je on zemlju ustupio Bunu i potom otišao u Kolhidu, u oblast ispod Kavkaza, na obali Crnog mora. Tamo je postao kralj grada Eje i živeo je u velelepnoj palati, u kojoj je iz česama tekla voda, mleko, vino i ulje. Kad je Friks na zlatorunom ovnu doleteo u Kolhidu, Ejet mu je dao ruku svoje kćerke Halkiope, a Friks je zauvrat Ejetu poklonio ovnovo zlatno runo. Pošto mu je bilo prorečeno da će vladati Ejom sve dok zlatno runo bude u njegovom posedu, on ga je okačio o jedno drvo u Aresovom gaju i postavio strašnog zmaja da ga čuva. Kad je kasnije Jason sa Argonautima došao po zlatno runo, Ejet je obećao da će mu ga dati ako pripitomi bikove s gvozdenim nogama i poseje zmajeve zube. Jason je oba zadatka izvršio uz pomoć Ejetove kćerke Medeje. Ejet nije održao datu reč, ali se Jason ipak uspeo dokopati zlatnog runa, bilo tako što je ubio zmaja ili uz pomoć Medeje, koja ga je uspavala magičnim napitkom. Ejeta je s prestola kasnije zbacio njegov brat Pers. Nakon toga Ejet je je dugo živeo, dočekavši starost sasvim zapušten i u prljavštini, a suze su mu nagrizale lice. Ali, kad se Medeja vratila iz Grčke u Kolhidu, ubila je strica i vratila Ejeta na presto.

Literatura
----------

* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.
* Schmitz, Leonhard (1867), „Aeetes",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston

| Kraljevske titule |
| --- |
| **Novostvoren/a/o** | **Kraljevi Kolhide** | Slijedi:**Pers** |
**Tököl** (hrvatskosrpski: *Tukulja*, njemački: *Teckel*) je grad u sredini Mađarske od 10,050 stanovnika. koji administrativno podpada pod Županiju Pest.

Geografske karakteristike
-------------------------

Tököl leži na dunavskom otoku Csepel, odmah nakon Szigetszentmiklósa, udaljen oko 20 km južno od centra Budimpešte.

Historija
---------

Naselje je prvi put dokumentirano oko 1270. pod imenom Thukul. 

Nakon protjerivanja Osmanlija, tokom 17. vijeka tu se doselilo dosta južnoslavenskog stanovništva; Hrvata (Šokaca, Bunjevaca) Srba (Ráca) i Njemaca, koji su dali snažan pečat razvoju mjesta.

Tököl je 1728. dobio grb, a 1892. do njega je došla željeznica iz Budimpešte, pa su se počeli se graditi industrijski pogoni po Csepelu

Između dva rata izgrađen je aerodrom i tvornica aviona, zbog njih je Tököl teško bombardiran 13. aprila 1944.

Nakon rata - aerodrom je dugo vremena bio sovjetska vojna baza.

Tököl je status grada dobio 2001.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Pest" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Tököl*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Tököla* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**San Salvador** (španjolski: *Departamento de San Salvador*) je jedan od 14 departmana na koji je Salvador administrativno podjeljena.

Karakteristike
--------------

San Salvador se nalazi u sredini zemlje. Sa sjevera graniči sa Departmanom Chalatenango, sa zapada i juga sa Deparmanom La Libertad, sa istoka sa Departmanom Cuscatlán i sa jugoistoka sa Departmanom La Paz.

Departman ima površinu od 886,1 km², na kojoj je 2022. živilo 1,817,579 stanovnika.

Administrativna podjela
-----------------------

San Salvador je podjeljen na 19 općina (španjolski: *municipalities*), a to su; Aguilares, Apopa, Ayutuxtepeque, Cuscatancingo, Ciudad Delgado, El Paisnal, Guazapa, Ilopango, Mejicanos, Nejapa, Panchimalco, Rosario de Mora, San Marcos, San Martín, San Salvador, Santiago Texacuangos, Santo Tomás, Soyapango i Tonacatepeque.

Administrativni centar departmana je grad San Salvador (ujedno i glavni grad države) koji ima 316,090 stanovnika

Historija
---------

San Salvador je najstariji departman osnovan 12. juna 1824.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Departamento de San Salvador*" (španjolski). Municipios de El Salvador. Pristupljeno 25.3.2023.
2. ↑  „*San Salvador Department in El Salvador*" (engleski). City population. Pristupljeno 25.3.2023.
3. ↑  „*San Salvador in San Salvador*" (engleski). City population. Pristupljeno 25.3.2023.

Vanjske veze
------------

***San Salvador (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldía Municipal San Salvador* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Salvadora |
| --- |
| Zastava SalvadoraZastava Salvadora | 
Ahuachapán • Cabañas • Chalatenango • Cuscatlán • La Libertad • La Paz • La Unión • Morazán • San Miguel • San Salvador • San Vicente • Santa Ana • Sonsonate • Usulután
 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Tugurt** (arapski: تقرت, berberski: *Touggourt*, što znači vrata) je općina (*daira*) od 143,270 stanovnika na istoku Alžira u Pokrajini Vargla.

Geografske karakteristike
-------------------------

Tugurt je niz oaza koje leže na prosječnoj nadmorskoj visini od 80 metara, one su udaljene 160 km sjeveroistočno od svog administrativnog centra Vargle a 660 km jugoistočno od glavnog grada Alžira.
Najveća naselja u općini su *Tebesbest* ili Tugurt (35,032 stan.), *Nezla* (51 674) i *Zavija El Abidia* (19 993).

Historija
---------

Između 1414.-1811. Tugurt je egzistirao kao sultanat berbeskog plemena Tugurt (dio plemenskog saveza Zenata).

Tugurt (Tebesbest) je za Francuske kolonijalne uprave - 1892. postao garnizon i administrativni centar. Punopravna općina postao je dekretom 1958.

Privreda
--------

Tugurt je poznat po proizvodnji datulja.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Algeria, People's Democratic Republic of Algeria*" (engleski). City population. Pristupljeno 22.4. 2020.
2. ↑   „*Touggourt*" (francuski). DB City. Pristupljeno 22.4. 2020.
3. ↑  „*Sultans de Touggourt*" (francuski). Touggourt. Arhivirano iz originala na datum 2020-03-02. Pristupljeno 22.2. 2020.
4. ↑  „*Touggourt (Algérie)* "(francuski). Archives nationales d'outre-mer. Pristupljeno 22.4. 2020.

Vanjske veze
------------

***Tugurt*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Touggourt* Arhivirano 2020-02-18 na Wayback Machine-u (`ar`)
**Društvo sa ograničenom odgovornošću** je društvo kapitala koje se najčešće bira prilikom organizovanja malih i srednjih preduzeća. Ono predstavlja prelazni oblik između ortakluka i akcionarskog društva. Prednost ovog oblika organizovanja je znatno manji nivo formalnosti procedura i unutrašnje organizacije u funkcionisanju društva u odnosu na akcionarsko društvo.

Društva sa ograničenom odgovornošću osnivaju pravna i fizička lica ulaganjem svojih novčanih ili nenovčanih sredstava radi obavljanja zajedničke delatnosti i radi ostvarivanja profita. Ulozi članova predstavljaju početni kapital.

Upravljačka prava u društvu srazmerna su visini uloga članova. Članovi društva odgovaraju za obaveze društva samo do visine svojih uloga, a ne i sopstvenom privatnom imovinom. Udelima članova može da se trguje, ali obično postoje ograničenja kao što je prednost ostalih članova pred drugim kupcima i slično. Udelima se ne trguje na berzi.

Društva sa ograničenom odgovornošću u nazivu preduzeća imaju sufiks **d.o.o.**
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Drvenik Mali**. Za istoimeno naselje, v. Drvenik Mali (Trogir).* |

**Drvenik Mali** (talijanski: *Zirona Piccola*) kog lokalni stanovnici zovu **Ploča** je otok u Jadranskom moru u Hrvatskoj, koji administrativno podpada pod grad Trogir u Splitsko-dalmatinskoj županiji.

Geografske krakteristike
------------------------

Drvenik Mali je jedan od otoka Srednjodalmatinskog arhipelaga, udaljen od kopna 1,8 km južno i 1,5 km zapadno od Drvenika Velog.

Otok je dug do nekih 2, a širok do 0,5 km. Građen je od mezozojičkog krečnjaka i vapnenca.

Drvenik Mali ima površinu od 3,43 km², a dužina njegove obale iznosi 12,024 km.Najviše brdo ima 79 m. Nije baš razveden, a veće uvale su; Vela i Mala Rina, Garbine i Borak.

Na otoku je 2011. živjelo 54 stanovnika u jedinom naselju Drvenik Mali, koje se sastoji od četiri zaselka; Borak (ili *Velika Kukanara*) gdje se nalazi luka, Mala Kuknara (ili *Prigomila*), Dolići, Vela Rina i Petomavar. Borak i Vela Rina, leže na obali, a Kuknara, Dolići i Petomavar dalje od nje.
Najviše ljudi u Drveniku Malom živjelo je 1953. čak 307.

Stanovnici se bave maslinarstvom, vinogradarstvom, ovčarstvom, ribarstvom i turizmom.

Historija
---------

Otok je naseljen tokom 15. vijeka, najvjerojatnije izbjeglicama iz Dalmatinske zagore.

Transport
---------

Drvenik Mali je povezan dnevnim brodskim linijama sa Trogirom, preko Drvenika Velog..

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Coastline length and aeras of island...*" (engleski). Geoadria. Pristupljeno 23. 05. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Drvenik Mali*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 23. 05. 2017.
3. 1 2 3 4  Damir Magaš, Josio Faričić. „*Geografske osnove suvremenog razvoja otoka Ploče (Drvenika Malog)*" (hrvatski). Odjel za geografiju,Sveučilište u Zadru. Pristupljeno 23. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Drvenik Mali*** na Wikimedijinoj ostavi

* mali/ *Drvenik Mali na karti Jadrana* Arhivirano 2017-06-26 na Wayback Machine-u (`sh`)

| * p
* r
* u
Naseljeni otoci u Hrvatskoj |
| --- |
| 
Biševo • 
Brač • 
Cres • 
Čiovo • 
Drvenik Mali • 
Drvenik Veli • 
Dugi otok • 
Hvar • 
Ilovik • 
Ist • 
Iž • 
Kaprije • 
Koločep • 
Kornat • 
Korčula • 
Krapanj • 
Krk • 
Lastovo • 
Lopud • 
Lošinj • 
Male Srakane • 
Mljet • 
Molat • 
Murter • 
Olib • 
Ošljak • 
Pag • 
Pašman • 
Premuda • 
Prvić • 
Rab • 
Rava • 
Rivanj • 
Sestrunj • 
Silba • 
Susak • 
Šipan • 
Šolta • 
Ugljan • 
Unije • 
Vele Srakane • 
Vir • 
Vis • 
Vrgada • 
Zlarin • 
Zverinac • 
Žirje
 |
*Za ostala značenja, v. Sanhedrin (razvrstavanje).*
*Sanhedrin* u enciklopediji iz 1883.
***Sanhedrin*** ili ***Sinedrion*** (hebrejski: ; grčki: , *synedrion*, "sjediti zajedno," odnosno "skupština" ili "savjet") bila je skupština sastavljena od dvadeset tri suca imenovana za svaki grad u biblijskoj Zemlji Izrael.

**Veliki Sanhedrin** bio je vrhovni sud drevnog Izraela koga je činilo 71 članova. Veliki Sanhedrin je činio poglavar/knez/vođa zvan *Nasi* (neko vrijeme je taj položaj držao *Kohen Gadol* ili Vrhovni svećenik), zamjenik vrhovnog suca (*Av Beit Din*) i šezdeset devet običnih članova. U periodu Drugog hrama, Veliki sanhedrin se sastajao u Dvorani isklesanog kamenja u jeruzalemskom Hramu. Sud je stolovao svaki dan osim praznikom i na *šabat*. Krajem 3. vijeka, da bi se izbjegli progoni, njegove odluke su se objavljivale pod naslovom ***Beth HaMidrash***.

Posljednja obavezujuća odluka *Sanhedrina* je donesena godine 358. kada je usvojen hebrejski kalendar. *Sanhedrin* je raspušten nakon stalnih progona od strane Rimskog Carstva. Kroz vijekove je bilo pokušaja da se obnovi Sanhderin, od kojih je najpoznatiji Grand Sanhedrin koga je sazvao Napoleon Bonaparte.

*Sanhedrin* se navodi u Evanđeljima povodom Sanhedrinskog suđenja Isusu. Neke jevrejske institucije kao sanhedrin su imale odlučujući uticaj na formiranje organizacije rane Crkve.

Izvori
------

1. ↑  Lexicon Reslts for sunedrion (Strong's 4892)
2. ↑  *Mišna* (Sanhedrin 1:1) dolazi do broja dvadeset tri na osnovu egzegetske derivacije.
3. ↑  U općoj upotrebi "Sanhedrin" se obično koristi za Veliki Sanhedrin.
4. ↑  „Јован Зизијулас, Јелинизам и хришћанство". Arhivirano iz originala na datum 2018-03-04. Pristupljeno 2013-02-21.

Eksterni linkovi
----------------

* Secular and religious history of the Jewish Sanhedrin
* Re-established Jewish Sanhedrin website by "Friends of the Sanhedrin"
* The Jewish Court System Arhivirano 2006-10-17 na Wayback Machine-u by Rabbi Aryeh Kaplan
* Jewish Encyclopedia: Sanhedrin
Zeritorij plemena Kyuquoz i Checlesaht
**Checlesaht** (Checleset, Chaicclesaht, Che:k:tles7et'h', Chickliset), pleme američkih Indijanaca iz grupe Nootka, porodica Wakashan, sa Ououkinsh i Nasparti Inleta na otoku Vancouver u kanadskoj provinciji Britanska Kolumbija. Swanton ih naziva imenom Chaicclesaht i navodi njihovo jedino selo Acous. Danas su udruženi sa plemenom Kyuquot pod službenim nazivom Ka:'yu:'k't'h'/Che:k:tles7et'h' First Nations. 
Za razliku od Kyuquota, koji su prema poglavici Maquinna, miroljubivo pleme, Checleseti su sušta suprotnost, i u kontrastu njima važe za strahovite ratnike. 
Plemena Kyuquot i Checleset tisućama godina ovdje žive i ribare, a tradicionalna zemlja što je Checleseti nastanjuju prostire se od zapadnog dijela otoka Spring Island i preko Checleset Baya do podnožja planina poluotoka Brooks. 
Brojno stanje Checleseta bilo je oko 1,200, a Kyuquota 2,000, i bili su nekad najbrojnije Nootka pleme.

Vanjske poveznice
-----------------

* Kyuquot Sound Arhivirano 2006-10-22 na Wayback Machine-u
* Chickliset Arhivirano 2011-06-08 na Wayback Machine-u
Tunebo.
**Tunebo** (U'wa), skupina indijanskih plemena porodice Chibchan iz Kolumbije. Nastanjuju šume na istočnim obroncima Anda na sjeveroistoku zemlje. Sastoje se od 3 glavne skupine, to su: a) Agua Blanca ili zapadni Tunebi; b) Cobaría ili Centralni Tunebi; i c) Barro Negro ili Istočni Tunebi. Ove razne tunebo skupine sluiže se sa više jezika i dijalekata.

Tunebo ekonomija počiva na hortikulturi, lovu, ribolovu i sakupljanju. Svoje polja ne pale (tehnika posijeci-i-spali), nego se vrtovi od 4-6 hektara rekultiviraju na poljoprivrednom tlu koje je ležalo na ugaru. Uzgaja se slatka (neotrovna manioka), slatki krumpir, avokado, ananas, i drugo u nižim dolinama, dok u višim dolinama sade korjenasto i gomoljasto bilje khethuma (canna; Canna sp.), torona (Xanthsoma cordifolia), thara (Oxalis sp.); razno jestivo lišće guasca, unta (Galinsoga parviflora), kopriva (Urtica dioica), kayshtara (Urea baccifera), i ukara (Erythrina sp.); i nekoliko vrsti banana. Kućni agrar uključuje, kukuruz, duhan i feferone, a grah u višim planinskim zonama. Žene su najodgovornije za većinu poslova u vrtu, oko sadnje, pljevidbe korova i žetve. 

Muškarci u lov idu ponajčešće noću. Lovac ide u lov sam ili u društvu sa sinom ili bratom, a luk i strijela je tradicionalno oružje za lov na arborealne životinje, one koje većinu vremena provode na drveću. veće kopnene životinje love se kolektivno i pomoću zamki. Najčešći ulovi su pekari, tapir, jelen, mravojed, armadillo ili tatu, pake, vjeverice, majmuni, i neke ptice (tukan, makau).

Neke skupine Tuneba prakticiraju i lov na sitne životinjice koje se također koriste u prehrani, među kojima se nalaze i glodavci, iguane, žabe, puževi, larve i gusjenice.

Ženskom poslu pripada i ribolov, a žene se u tom poslu služe sa mrežama i barbaskom, vrstom otrova koji se dobiva iz biljke Lonchocarpus, a paralizira ribu. Muški i dječji ribolov nema značaja, a love tek sa udicom i povrazom.

Izvoori
-------

1. ↑  Tunebo
**Drvenija most** u Sarajevu je sagrađen za vrijeme Austro-ugarske vladavine 1898. godine da spaja obale rijeke Miljacke. U blizini mosta na lijevoj obali se nalazila Vojna komanda i Prva gimnazija na desnoj. Kako je most često plavila nabujala Miljacka, '80.tih godina je drvena konstrukcija mosta zamjenjena betonskom, a drvena ograda je sačuvana. Most je obnovljen nakon rata 1995. godine. Sam most je mjesto gdje počinju ljubavi sarajevskih gimnazijalaca, jer se most nalazi između Prve gimnazije, Škole primjenjenih umjetnosti i Akademije scenskih umjetnosti, na jednoj i Privredne škole i Pedagoške akademije, na drugoj strani. 
Osim ove Drvenije u Sarajevu su za vrijeme Osmanskog carstva i drugi mostova nosili naziv Drvenija. To su:

* Drvenija most na Bentbaši, koji je služio za vađenje doplavljenog drveta i građe u Sarajevo,
* Hadži-Bešlijina drvenija, između Šeherćehajine i Careve ćuprije,
* i drugi drveni mostovi na Miljacki i na njenim pritokama.

| * p
* r
* u
Sarajevski mostovi |
| --- |
| Kozja ćuprija • Šeher-Ćehajina ćuprija • Careva ćuprija • Latinska ćuprija • Ćumurija most • Drvenija most • Čobanija most • Ajfelov most • Most Suade i Olge • Most malezijsko-bosanskohercegovačkog prijateljstva |
**Sedam kuća u selu Vranci** nalazi se u općini Kreševo, Bosna i Hercegovina. Selo Vranci – selo srednjovjekovnih rudara i kovača nalazi se 2 km jugozapadno od Kreševa, ispod planine Lopata. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 6. do 8. novembra 2013. godine, donijela je odluku da se kuće proglase za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo.

Historija
---------

Kreševo je kao rudarsko područje bilo poznato od antičkih, srednjovjekovnih, osmanlijskih i austrougarskih vremena. Početkom 1878. godine, u Kreševu je bilo ukupno 19 majdana i 90 kovačnica, ne računajući one u selu Vranci, gdje se nalazilo oko 20 kovačnica za kovanje konjskih čavala. Početkom XX vijeka industrijska proizvodnja ugušila je zanatstvo i u Kreševu. 
Početkom XXI vijeka u Vrancima nisu sačuvane kovačke radionice ili majdani, ali je sačuvana arhitektura sela sa karakteristikama zbijenog naselja rudarskometalurškog tipa. Selo je nastalo tokom XVII vijeka i kasnije.

Opis
----

Dužina kuća je između 7 i 8 metara, a širina od 5 do 7 metara. Svojim karakteristikama odgovaraju *čaršijskim kućama* u Kreševu. Donji prizemni ili suterenski dio upotrebljavao se za ekonomske svrhe ili kao ostava, dok se na spratu stanovalo. Prizemlje je građeno od kamena, a sprat je građen od *dizme* (drvo sa malterom). U originalnoj izvedbi pokrivene su visokim krovom velikog nagiba. Pokrov predstavlja *kaplama* (jelove daske dužine do 1 metra, a široke oko 25 cm. Nisu građeni dimljaci, ali su naknadno izvedeni na nekim kućama.

Konstrukcija sačuvanih kuća uglavnom nije u dobrom stanju, mada ne prijeti opasnost od rušenja. Krovovi od šindre su zamijenjeni limom, eternitom ili crijepom.

Literatura
----------

* Augusti Kristić – Lokalizacija gvozdenih majdana i rudnica kod Kreševa, Glasnik Zemaljskog muzeja, 1956
* Vinko Mikulji – Povijest željeza i željeznog obrta u Bosni, Metalurški institut „Hasan Kikić", Zenica, 1969
**Društvo hrvatskih književnih prevodilaca** osnovano je 1953. godine. Osnivačka skupština održana je 11. novembra 1952. kada su utvrđeni temeljni zadaci Društva i izabran Upravni odbor. Njega su činili Gustav Krklec (predsednik), Roman Šovary (potpredsednik), Jerka Belan i Radovan Ivšić (tajnici), Iva Adum (blagajnik), a Ivo Frangeš, Zlatko Gorjan, Berislav Grgić, Ivo Hergešić, Ljudevit Jonke i Tone Potokar (članovi).

U krovnu evropsku književnoprevodilačko udruženje Evropsko veće udruženja književnih prevodilaca (Conseil Européen des Associations des Traducteurs Littéraires — CEATL) Društvo je primljeno 1994.

Temeljni zadaci
---------------

Svrha rada Društva i danas je, kao na početku, zaštita zajedničkih interesa i prava književnih prevodilaca, kao i podizanje razine prevodilaštva i kulture u Hrvatskoj. Društvo priređuje tematske skupove, organizuje stručne radionice, javne tribine i sudeluje u kulturnim projektima koji se tiču književnosti i kulture.
Društvo deluje i izdavački, te objavljuje vredna dela stranih književnosti u prevodu svojih članova i stručne knjige.
Za redovno članstvo u Društvu prevodioci prilažu biografiju i bibliografiju, najmanje jedan objavljen prevod kulturno relevantnog književnog ili srodnog dela i izvornik. Da bi postao članom društva, prevodilac mora dobiti pozitivnu recenziju priloženog prevoda.
Prevodiocima koji se posvećuju isključivo prevodilaštvu, Društvo daje preporuku za sticanje položaja samostalnog umetnika.

Nagrade i priznanja
-------------------

Društvo dodeljuje godišnju nagradu za najbolji književni prevod u protekloj godini i Nagradu za životno delo. Nagrade čini bronzana plaketa i dodeljuje se isključivo članovima Društva.
**Salijevci** ili **Salijska braća** (lat. *Salii*, od *salire* = skakati, plesati) bili su drevni sveštenički kolegij koji je funkcionisao u mnogim gradovima centralne Italije, obično u vezi s kultom nekog ratnog božanstva. Zna se da su Salijevci postojali u Laviniju, Tuskulu, Ariciji, Anagniji, kao i u Tiburu, gde su bili povezani s Herkulovim kultom.

Ukrasni šiljak *(apex)* na glavi sveštenika
U Rimu su Salijevci bili sveštenici boga Marsa. Prvobitno ih je bilo dvanaestorica, a kasnije je njihov broj narastao na 24 sveštenika, koji su se delili na dva kolegija: *Palatini* i *Collini*. Kako se čini, prvi su bili u funkciji Marsa Gradiva, koji je u istorijsko doba bio nadležan za početak rata, a drugi u funkciji Marsa Kvirina, koji je bio nadležan za kraj rata. 

Svaki je pripadnik kolegija morao biti patricijskog porekla i u doba svog izbora za sveštenika oba su mu roditelja morala biti živa. Salijevci su nosili upečatljivu šarenu tuniku *(tunica picta)* te drevnu vrstu naoružanja, poreklom možda iz bronzanog doba, koje je uključivalo mač, bronzani štitnik za grudi, kratak vojni ogrtač *(trabea)* i na glavi ukrasni šiljak *(apex)*. U desnoj ruci držali su koplje ili motku, a u levoj ruci jedan od svetih štitova *(ancilia)*. Prema legendi, originalni *ancile* pao je sa neba u doba kralja Nume Pompilija kao znak da će Rim trajati sve dok se taj štit bude čuvao u gradu. Numa tada naredi da se po uzoru na taj štit izradi još jedanaest štitova, kako niko ne bi mogao prepoznati i odneti onaj pravi. Tada i ustanovi kolegij od dvanaest sveštenika Salijevaca i poveri im ove štitove na čuvanje.

Glavne ritualne obavljali su u martu, i to, kako se čini, naročito tokom praznika *Quinquatra*, koji se održavao 19. marta i označavao početak sezone vojnih pohoda. Salijevci su tada u procesiji išli kroz grad, zaustavljajući se na određenim mestima i izvodeći složeni ritualni ples *(tripudium)* uz udaranje motkama u svete štitove i uz pevanje Salijske pesme. Prema tome, čini se da su se Salijevci prilikom procesije molili Marsu da sačuva grad od svake propasti, kao što su se Arvalska braća molila za otklon zla od polja. Postoji pretpostavka da su učestvovali i u prazniku *Armilustrium*, koji se održavao 19. oktobra i tokom kojega se vršilo ritualno očišćenje vojske na završetku sezone vojnih pohoda.
Totemi, Stanley Park, Vancouver, Kanada
**Totem** riječ indijanskog je podrijetla, nastala od Chippewskog *ototeman* (kod Cree Indijanaca *ototema*) u bukvalnom značenju  *'rodbina po maternici'*  /uterine kin/, često puta iskrivljeno prevađano kao 'njegovi rođaci', i slično, a označava klanski odnos među ljudima, rodovsku i krvnu srodnost. Ona označava i simbol kultne naravi, prije svega životinjske, koji su većinom skupno vezani i prema svojim štovateljima stoje u funkcionalnom odnosu.

Totemizam
---------

Totemizam se smatra jednim od najstarijih tipova religije, i vuče korene još iz neolitskog doba.Nastao je kao verovanje praistoriskih ljudskih zajednica da svaki rod,horda ili pleme ima svog zaštitnika-totem. Za toteme su se najčešće uzimale životinje,biljke i nebeska tela (sunce,zvezde,mesec). Ukoliko je totem bila životinja ta životinja nije bila ubijana niti je bila korišćena u ishrani. U nekim zemljama totemizam se zadržao do današnjih vremena tako je naprimer u indiji još uvek krava sveta životinja.

  


***Totem*** na Wikimedijinoj ostavi
**Visuć grad** je tvrđava iz srednjeg vijeka na području opštine Drvar, Bosna i Hercegovina.

  

Smješten je na strmoj istoimenoj kamenitoj litici u dolini rijeke Unac, u naselju Šipovljana. Iliri su na tom mjestu u željeznom dobu podigli gradinu od suhozida. Utvrđeno je da se ispod te gradine nalazilo manje rimsko naselje, jer su arheolozi registrovali "rimsko groblje" sa upotrebom ranijih rimskih spolija. U srednjem vijeku podignuta je tvrđava koja je još uvijek dobro očuvana. Istorijski izvori ne spominju grad pod tim imenom, ali se zato spominje grad Unac. 

U današnjoj Bosni i Hercegovini oko rijeke Unca nalazila se Unačka župa, u kojoj je glavno mjesto bilo Unac i gdje je živjelo pleme Unčani. О toj župi i plemenu postoje skromni historijski podaci.

Za vrijeme ugarsko-hrvatskog kralja Karla Roberta, hrvatski ban Mikac Mihaljević iz Slavonije provalio je 1326. godine dolinom Une i Unca u Hrvatsku i Dalmaciju. Bilo je to u vrijeme međusobnih sukoba hrvatske vlastele u kojima je ušestvovao i bosanski ban Stjepan II Kotromanić. Tom prilikom ban Stjepan proširio je teritoriju bosanske države i na dijelove Bosanske Krajine. O tome piše savremeni hroničar Micha Madius:  *.. . dominus Michaz banus. . habito castro Unac, versus Jadram direxit gressus suos*.

Castra Unaz se spominje i 1435, pa 1522, nakon čega se našao u turskoj vlasti. Tvrđava je tada i napuštena.

Literatura
----------

* Vjekoslav Klaić -Građa za topografiju ličko-krbavske županije u srednjem vijeku.

Vanjski linkovi
---------------

* *Zvanična stranica općine Drvar*
Satirični prikaz argumenta *tu quoque*: britanski vojnik koji nosi ogromnu kapu komentira kako i drugi nose čudne šešire
**Tu quoque** (latinski za "i ti, također") je vrsta argumenta i logičke pogreške u kojoj se prigovor jedne strane pokuša odbaciti time da i neka druga strana ili protivnik to isto čini. Time se ignorira srž nekog problema i pokušava skrenuti pozornost na djelovanje drugih, a ne na djelovanje osobe ili strane u pitanju. Ovo se donekle poklapa sa ad hominem napadom, ali i razlikuje jer se ne gleda na osobinu osobe koja iznosi neku tvrdnju. Nekoliko primjera:

| Primjer 1: |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| A: Ti bi trebao manje piti. |
| B: I ti isto puno piješ! |

 |

| Primjer 2: |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| A: On je ukrao moj auto! |
| B: I tvoj rođak je isto krao! |

 |

| Primjer 3: |
| --- |
| 

|  |
| --- |
| A: Država A ne poštuje zakone! |
| B: Ne poštuju ni države B ni C! |

 |

Izvori
------

1. ↑  Bluedorn, Nathaniel (2002). *The Fallacy Detective*. str. 54. ISBN 0-9745315-0-2.
2. ↑  „Logical Fallacy: Tu Quoque". Fallacyfiles.org. Pristupljeno 2014-06-17.
Claude Lorrain, *Paysage avec Apollo et les Muses* (1652)
**Ekloga** (grčki: ἐκλογή, latinski: *ecloga*) potiče iz antičkog vremena i za njen razvoj zaslužniji su stari Rimljani nego Grci.

To je najprije bio naziv za odlomke pjesama, bez obzira na sadržaj, ali se kasnije ekloga uzela kao oznaka pastirske poezije, čemu je najviše doprinio rimski pjesnik Vergilije svojim *Eklogama*.

 Wikiquote
*„Tityre, tu patulae recubans sub tegmine fagi,  
Silvestrem tenui musam meditaris avena ;   
Nos patriae fines et dulcia linquimus arva ;   
Nos patriam fugimus ; tu, Tityre, lentus in umbra,   
Formosam resonare dotes Amaryllida silvas."*(Vergilije, *Prva Ekloga*)
Glavna osobina ekloge je što se dobija lirska pjesma, zasnovana na alegoriji i na dijalogu, u kojoj se idealizira seoski život. Po sadržaju je identična pastoralama (obrađuje pastirska raspoloženja), ali je ekloga vezana za oblik pjesme a pastorala za oblik drame. Međutim, i ekloga je često pisana u obliku dijaloga između pastira, vila, satira itd.

Razumljivo je da je slična idili jer i ona iznosi ljepotu života u prirodi. Pored Vergilija ekloge su pisali Dante, Petrarka, Bokačo na latinskom jeziku, a posebno je popularna bila u doba renesanse kod romanskih naroda. Posljednja javljanja, prije iščezavanja, imala je u 19. stoljeću na prijelazu liniji sa neoklasicizma na romantizam.

Uzori
-----

* Teokrit (3. vijek pne.): Εἰδύλλια (IV.)
* Publije Vergilije Maron (1. vijek pne.): *Eclogae*
* Dante Alighieri (1265–1321): *Vidimus in nigris albo patiente lituris, Velleribus Colchis prepes detectus Eous*
* Francesco Petrarca (1304–1374): *Bucolicum carmen*
* Giovanni Boccaccio (1313–1375): *Buccolicum carmen*
* Garcilaso de la Vega (1501–1536): *El dulce lamentar de dos pastores*
* Edmund Spenser (1552–1599): *The Shepheardes Calender*
* Ottavio Rinuccini (1562–1621): *Euridice*
* Lope de Vega (1562–1635): *La égloga «Antonia»*

Literatura
----------

* Hamzić, Mirzet, "Književni termini- rječnik", ITD Sedam, Sarajevo, 2001. ISBN 9958-776-00-6, str. 49.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* NKC: ph321745

 |
**Västergötland** je jedna od 25 švedskih historijskih pokrajina (švedski: 
*landskap*) na jugozapadu zemlje, koja danas više nema nikakvu administrativnu funkciju, ali se njeni stanovnici 
još uvijek identificiraju sa njom.

Geografske karakteristike
-------------------------

Västergötland se prostire na jugozapadu zemlje, između jezera Vättern i Vänern. Omeđen pokrajinama Värmland sa sjevera, 
Närke sa istoka, Småland i Halland na jugu, Bohuslän na zapadu i Dalsland na sjeverozapadu. 
Pokriva teren od 16 676 km² na kom živi 1,238,845 stanovnika.

Iako samo malim dijelom izlazi na more, kod Göteborga - grada koji je izuzetno značajan za zemlju, jer je on najveća švedska luka i drugi po veličini grad u zemlji.

Danas administrativno podpada pod grofovije Västra Götaland i djelomično Halland, Jönköping i Örebro..

Teren Västergötlanda varira od šumovitih uzvisina na jugu, do brdovitog centra i sjevera gdje leži najviši vrh - 
Galtåsen visok 361,5 metara.

Privreda
--------

Poljoprivreda je dominantna u sjevernom dijelu pokrajine, na tim plodnim ravnicama se uglavnom uzgaja raž, pšenica i zob. 
Industrija je važna za ekonomiju pokrajina, a koncentrirana je oko Göteborga, Boråsa i Vänersborga. 
Vodeće industrijske grane su brodogradnja, ribarstvo, kamenolomi, šećerane, proizvodnja tekstila, papira, porculan i 
šibica. 

Ostali važni gradovi su Trollhättan, Skara, Mölndal, Lidköping i Skövde.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Västergötland*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 18. 04. 2015.
2. 1 2 3  „*Västergötland*" (švedski). Johmenvisst. Pristupljeno 18. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Västergötland*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Västergötland* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

 p • r • u  **Historijske pokrajine Švedske** 

Flag of SwedenFlag of Sweden
Ångermanland • Bohuslän • Blekinge • Dalarna • Dalsland • Gästrikland • Gotland • Halland • Hälsingland • Härjedalen • Jämtland • Lappland • Medelpad • Norrbotten • Närke • Öland • Östergötland • Skanija • Småland • Södermanland • Uppland • Värmland • Västmanland • Västerbotten • Västergötland
**Grofovija Västmanland** (švedski: *Västmanland län*) je jedna od 21 
grofovije na koji je Švedska administrativno podjeljena, koja se prostire u centru zemlje, 
sjeverno od Jezera Mälaren.

Geografske karakteristike
-------------------------

Västmanland ima površinu od 5,145 km² u kojoj živi 252,756 stanovnika.

Västmanland graniči sa grofovijama Södermanland, Örebro, 
Dalarna i Uppsala. Administrativni centar grofovije je Västerås.

Njezin teritorij obuhvaća jugozapadni dio tradicionalne pokrajine Uppland i istočni dio Västmanlanda. 
Plodna ravnica na jugoistoku uzdiže se prema sjeveru do ruba brdovite regije Bergslagen. 

Najveće rijeke grofovije su Arboga i Kolbäcksån.

Privreda
--------

Västmanland je poljoprivredni kraj poznat po povrtlarstvu i uzgoju krava zbog mlijeka.
Rudarstvo je razvijeno oko Fagersta u regiji Bergslagen. Blizina željezne rude, i manjih količina bakra, olova 
i cinka, utjecala je na razvoj metalurške industrije u Västeråsu i Köpingu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Västmanland*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 21. 04. 2015.
2. 1 2  „Sweden: Västmanland" (engleski). City population. Pristupljeno 21. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Västmanland (grofovija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Grofovije Västmanland (`sv`)
* *Västmanland* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

 p • r • u  **Švedske grofovije** 

Zastava ŠvedskeZastava Švedske
Blekinge • Dalarna • Gävleborg • Gotland • 
Halland • Jämtland • Jönköping • Kalmar • Kronoberg • 
Norrbotten • Örebro • Östergötland • Skåne • 
Södermanland • Stockholm • Uppsala • Värmland • 
Västerbotten • Västernorrland • Västmanland • 
Västra Götaland
**Distrikt Tasman** je jedna od 16 regija na Novom Zelandu, a nalazi se na sjeverozapadnom dijelu Južnog otoka. Distrikt je pod upravom Distriktnog vijeća Tasmana, koje zasjeda u Richmondu. Grad Nelson, koji se geografski nalazi u ovoj regiji, čini samostalnu samoupravnu cjelinu s odvojenim upravnim organima od Tasmana.

Geografija
----------

Distrikt Tasman se nalazi na sjeverozapadnom dijelu Južnog otoka, a graniči s regijama Marlborough i West Coast te gradom Nelsonom i njegovom regijom. Regija ima ukupnu površinu od 9,616 km², a u njoj se nalaze čak tri nacionalna parka - Abel Tasman, Nelson Lakes i Kahurangi.

Administrativna podjela
-----------------------

Distriktno vijeće ima svoje sjedište u Richmondu, koji je samo 10 kilometara udaljen od obližnjeg Nelsona. Lokalna samouprava ima i svoje ispostave u vanjskim dijelovima regije. Osim Richmonda, važnija naselja su Motueka, Brightwater, Collingwood, Murchison, Riwaka, Saint Arnaud, Takaka, Tapawera, Wakefield, Mapua i Kaiteriteri.

Stanovništvo
------------

Prema procjeni broja stanovnika iz 2015. godine u regiji živi 49,500 stanovnika, što je samo 1.1% ukupne populacije Novog Zelanda. Najviše stanovnika, njih 10,851, živi u Richmondu, dok je drugo najnaseljenije mjesto Motueka, s 8,050 stanovnika. Unatoč osjetnom rastu populacije, Tasman ostaje jedno od mjesta s najmanjom gustoćom stanovništva. 

Nakon engleskog, drugi najčešće govoren jezik u Tasmanu je njemački, dok je u ostatku zemlje to maorski jezik. Među poznatim stanovnicima distrikta bio je i slavni fizičar i nobelovac, Sir Ernest Rutherford.

Vanjske poveznice
-----------------

***Tasman (distrikt)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica regije

| * p
* r
* u
Regije Novog Zelanda |
| --- |
| Sjeverni otok | 
* Northland
* Auckland\*
* Waikato
* Bay of Plenty
* Gisborne\*
* Hawke's Bay
* Taranaki
* Manawatu-Wanganui
* Wellington

 |  |
| Južni otok | 
* Tasman\*
* Marlborough\*
* Nelson\*
* West Coast
* Canterbury
* Otago
* Southland

 |
| \* Regijom upravlja unitarno tijelo, a ne regionalno vijeće. |
**Västerbotten** prevedeno **Zapadna Botnija** je jedna od 25 švedskih historijskih pokrajina (švedski: 
*landskap*) na sjeveroistoku zemlje, koja danas više nema nikakvu administrativnu funkciju, ali se njeni stanovnici 
još uvijek identificiraju sa njom.

Geografske karakteristike
-------------------------

Västerbotten se prostire duž Botnijskog zaljeva, graniči sa pokrajinom Ångermanland, Lappland i Norrbotten. Pokriva teren od 15 538 km² na kom živi 210,679 stanovnika, najveće naselje je Umeå.

Danas administrativno pripada pod istoimenu grofoviju Västerbotten, 
koja je puno veća jer su u njoj uključeni i dijelovi Ångermanlanda, Lapplanda.

Västerbotten je nizinski kraj, najviši vrh ima svega 551 metara.

Historija
---------

Ime Västerbotten se prvi put spominje u pisanim dokumentima 1454. a prvo naselje na tom području koje je dobilo status grada je Umeå 1588.

Sve do Finskog rata 1808. -1809. sa Ruskim Carstvom unutar Västerbottena bio je mali dio sjeverne 
Finske, ali je nakon tog rata - pripao Rusiji (kasnije Finskoj).

Privreda
--------

Kako vrlo malo usjeva može dozrijeti za kratkog ljeta - poljoprivreda je vrlo slaba, pa je nekad glavna privredna aktivnost bila eksploatacija drva koja su se rijekama spuštala do pilana u obalnim centrima.

Izvori
------

1. 1 2  „*Västerbotten*" (švedski). Johmenvisst. Pristupljeno 10. 04. 2015.
2. 1 2  „*Västerbotten, Norrbotten och Lappland*" (švedski). Tacitus. Pristupljeno 10. 04. 2015.
3. ↑  „*Västerbotten*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 10. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Västerbotten*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Västerbotten, Norrbotten och Lappland* na portalu Tacitus (`sv`)

 p • r • u  **Historijske pokrajine Švedske** 

Flag of SwedenFlag of Sweden
Ångermanland • Bohuslän • Blekinge • Dalarna • Dalsland • Gästrikland • Gotland • Halland • Hälsingland • Härjedalen • Jämtland • Lappland • Medelpad • Norrbotten • Närke • Öland • Östergötland • Skanija • Småland • Södermanland • Uppland • Värmland • Västmanland • Västerbotten • Västergötland
**Sárvár** čita se *Šarvar* (njemački: *Kotenburg* ili *Rotenturm an der Raab*) je grad na zapadu Mađarske od 14,716 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Vas.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sárvár leži duž obje obale rijeke Rabe, udaljen 26 km istočno od administrativnog centra Szombathelya.

Historija
---------

naselje je prvi put dokumentirano 1192 kao mjesto zemljanog zamka, kog su podigli Ugari da zaštite svoje granice. 
Sve do 1280. bio je vlasništvo ugarskih kraljeva, a nakon feudalne anarhije njime je ovladala porodica Kőszegi.
*Sársziget* (kako se tad zvao) je 1328. kraljevskom poveljom dobio status grada.
Početkom 16. vijeka udajom je postao vlasništvo porodice Nádasdy. Oni su gradom vladali do 1671. a tad je postao feud porodice Drašković.

Za austrijsko-turskih ratova - 1532. Osmanlije su bezuspješno opsjedale Sárvár.

Sárvár je 1871. izgubio status grada, ali je te iste godine do njega stigla željeznica, pa se počeo industrijski razvijati, 1895. podignuta je 

```
šećerana, a 1904. tvornica celuloze (viskoze). 
```

U sklopu istražnih bušenja za naftom - 1961. pronađen je termalni izvor, pa se odtad mjesto počelo razvijati kao terme. 

Sárvár je 1968. ponovno dobio status grada.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Rumunjska, Seini
* Austrija, Ferrara
* Njemačka, Steinheim an der Murr
* Češka, Uherské Hradiště
* Belgija, Ferrara
* Srbija, Novi Sad

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Vas" (engleski). City population. Pristupljeno 03. 06. 2016.

Vanjske veze
------------

***Sárvár*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Sárvára* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |