recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pjongjanško vrijeme (PT)** ili **Standardno vrijeme Demokratske Narodne Republike Koreje** je vremenska zona koja se koristi u Sjevernoj Koreji od 15. kolovoza 2015. godine. Od koordiniranog univerzalnog vremena odstupa osam i pol sati (UTC+8:30). Kao i Južna Koreja, Sjeverna Koreja ne koristi ljetno računanje vremena. 

Korejsko Carstvo je početkom XX. vijeka koristilo vremensku zonu koja je bila slična ovoj današnjoj. Neki izvori navode 1904. neki 1912. a treći pak govore kako je UTC+8:30 u Koreji bilo korišteno od 1908. do 1911. te ponovo od 1954. do 1961. godine. Nedugo nakon japanske okupacije Koreje, Japan je (1912.) uveo svoju, UTC+9:00 vremensku zonu u Koreju. Takva je situacija bila na Korejskom poluotoku sve do 5. kolovoza 2015. godine, kada su vlasti Sjeverne Koreje objavile kako se od 15. kolovoza 2015. godine vraćaju na UTC+8:30 i kako će se nova vremenska zona službeno zvati Pjongjanško vrijeme.

| * p
* r
* u
Vremenske zone u odnosu na Koordinirano univerzalno vrijeme (UTC) |
| --- |
| −12 • −11 • −10 • −9:30 • −9 • −8 • −7 • −6 • −5 • −4 • −3:30 • −3 • −2:30 • −2 • −1 • *−0:44* • *−0:25* • UTC (0) • *+0:20* • *+0:30* • +1 • +2 • +3 • +3:30 • +4 • +4:30 • *+4:51* • +5 • +5:30 • *+5:40* • +5:45 • +6 • +6:30 • +7 • *+7:20* • *+7:30* • +8 • +8:30 • +8:45 • +9 • +9:30 • +10 • +10:30 • +11 • +11:30 • +12 • +12:45 • +13 • +13:45 • +14 |
| Ljetno vrijeme: \* na sjevernoj hemisferi \*\* na južnoj hemisferi; *kurziv: historijski* |
Vasudeva I **(kušanski: ΒΑΖΟΔΗΟ "Bazodeo", kineski: 波調 "Bodiao") u latinskim i grčkim izvorima (Misdeus ili Misdao) bio je kušanski/baktrijski car, poznat kao posljednji od "Velikih Kušana." Natpisi koji navode eru Kaniške od 64. do 98. sugeriraju da je njegova vladavina trajala od otprilike 191. do 225.** 

Posljednji natpis njegovog prethodnika Huviške sugerira godinu 187. a kineski podaci sugeriraju da je još uvijek bio na vlasti 229. Bio je posljednji veliki kušanski car, i kraj njegove vladavine koincidira sa prodorom Sasanida do sjeverozapadne Indije i osnivanjem indo-sasanidskih ili Kushanshah entiteta oko 240. 

Njegovo ime Vasudeva je isto kao i ime Krišne, popularnog hinduskog božanstva, te je tako Vasudeva bio prvi kušanski kralj nazvan po hinduskom bogu. Vjeruje se da se preobratio na hinduizam za vrijeme svoje vladavine [1].

Kontakti sa Kinom
-----------------

U kineskoj historijskoj kronici Sanguozhi (三國志), zabilježeno je kako je poslao danak caru Cao Ruiju od Weija godine 229. (3. gopdine Taihe 太和), : 

"Kralj Da Yuezhija Bodiao (波調) (Vāsudeva), poslao je izaslanika da preda danak i Njegovo veličanstvo mu je dalo titulu "Kralj Da Yuezhija blizak Weiju (魏)"." (Sanguozhi)
Bio je posljednji kušanski kralj koga spominju kineski izvori. Vladavina mu je koincidirala sa početkom opadanja kineske vlasti nad Centralnom Azijom, te je moguće da je Vasudeva ispunio vakuum vlasti u tom području. Nagla ekspanzija Dharmaguptaka budističkih grupa u Centralnoj Aziji u ovom periodu je također vezana uz te događaje.

Veza sa kršćanstvom
-------------------

Vasudeva je mogao biti idnijski kralj koji je vratio ostatke apostola sv. Tome iz Indije 232. a nakon čega su napisana sirijska *Djela Tomina*. Relikvije su trijumfalno vraćene u Edesu. Indijski kralj se naziva "Mazdai" u sirijskim, odnosno "Misdeos" ili "Misdeus" u grčkim latinskim izvorima, a što se vezuje uz riječ "Bazdeo" na kušanskim kovanicama Vasudeve, s obzirom da je miješanje "M" i "B" bilo često u antičkoj transkripciji indijskih imena[2]

Literatura
----------

* Falk, Harry (2001). "The yuga of Sphujiddhvaja and the era of the Kuṣâṇas." *Silk Road Art and Archaeology VII*, pp. 121–136.
* Falk, Harry (2004). "The Kaniṣka era in Gupta records." Harry Falk. *Silk Road Art and Archaeology X* , pp. 167–176.
* Sims-Williams, Nicholas (1998). "Further notes on the Bactrian inscription of Rabatak, with an Appendix on the names of Kujula Kadphises and Vima Taktu in Chinese." *Proceedings of the Third European Conference of Iranian Studies Part 1: Old and Middle Iranian Studies*. Edited by Nicholas Sims-Williams. Wiesbaden. Pp, 79-93.

Napomene
--------

1. ↑  Coins of India Calcutta : Association Press ; New York : Oxford University Press, 1922
2. ↑  Mario Bussagli, "L'Art du Gandhara", p255

Eksterni linkovi
----------------

* Coins of Vasudeva
* Coins of late Kushan emperors
* Online catalogue of coins of Vasudeva


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Huvishka**  |  **Kušanski vladar**  | Slijedi: **Kanishka II**  |
*Za ostale upotrebe, v. Telegram (razvrstavanje).*

**Telegram** je bio jugoslovenski (hrvatski) tjednik za politiku i kulturu koji je izlazio od 1960. do 1973. godine.

Povijest
--------

Tjednik Telegram pokrenut je 30. travnja 1960. godine u nakladi kuće *Vjesnik*, a izlazio je do 27. ožujka 1970. godine, kada je prvi puta ugašen. U Hrvatskoj enciklopediji stoji da je Telegram bio "jedini kulturni list 1960-ih u Hrvatskoj, namijenjen širokoj čitateljskoj publici, njegovao je i poticao kritiku suvremenih umjetničkih djela i društvenih prilika, donosio prijevode, kulturne vijesti iz inozemstva i književne radove". Koristio je slogan "jugoslavenske novine za društvena i kulturna pitanja", a zbog objave Deklaracije o hrvatskom jeziku 1967. godine izložen je pritiscima i konačno gašenju. 

Ponovno je pokrenut 1971. godine, nakon čega je izlazio do 1973. godine, ovaj puta sa sloganom "hrvatski list za pitanja kulture". Telegram je od 1960. do 1965. godine izlazio u nakladi kuće *Vjesnik*, potom ga je izdavalo Društvo književnika Hrvatske, a od 1971. do 1973. godine izlazio je u nakladi Prosvjetnoga sabora Hrvatske.

### Objava Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog jezika

Objava Deklaracije o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika u zagrebačkom *Telegramu*, 17. ožujka 1967. godine
Tjednik je 17. ožujka 1967. godine objavio Deklaraciju o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, s potpisima osamnaest znanstvenih i kulturnih ustanova. U Deklaraciji je stalao kako "*Načelo nacionalnog suvereniteta i potpune ravnopravnosti obuhvaća i pravo svakoga od naših naroda da čuva sve atribute svoga nacionalnog postojanja i da maksimalno razvija ne samo svoju privrednu, nego i kulturnu djelatnost. Među tim atributima odsudno važnu ulogu ima vlastito nacionalno ime jezika kojim se hrvatski narod služi, jer je neotuđivo pravo svakoga naroda da svoj jezik naziva vlastitim imenom, bez obzira radi li se o filološkom fenomenu koji u obliku zasebne jezične varijante ili čak u cijelosti pripada i nekom drugom narodu*".

Glavni urednici Telegrama
-------------------------

* Fadil Hadžić (1960.)
* Mirko Božić (1960.-1965.)
* Mirko Bošnjak (1965.-1968.)
* Hrvoje Šarinić (1968.-1970.)
* Boris Hudoletnjak (1971.-1973.)

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  Telegram: jugoslavenske nedjeljne novine za umjetnička i društvena pitanja / glavni i odgovorni urednik Fadil Hadžić, Katalog Knjižnica grada Zagreba, pristupljeno 21. ožujka 2016.
2. 1 2 3 4  Hrvatska enciklopedija: Telegram, pristupljeno 21. ožujka 2016.
3. ↑  Deklaracija o nazivu i položaju hrvatskog književnog jezika, *Kolo*, 1-2, 2009. pristupljeno 21. ožujka 2016.
4. ↑  Dani hrvatskoga jezika 2013. Institut za hrvatski jezik i jezikoslovlje, (u pismohrani archive.org, 18. ožujka 2013.), pristupljeno 21. ožujka 2016.
**Piccolomini** je plemićka porodica iz Siene, utjecajna u politici Republike Siene još od 12. vijeka, kao lideri Gvelfa (papinske partije), kasnije su postali moćni bankari sa filijalama u Francuskoj, Engleskoj i po Apeninskom poluotoku.

Historija
---------

Prema porodičnoj legendi oni vode porijeklo od etrurskog kralja Larsa Porsena, koji je vladao gradom Kluzijem. Piccolomini su već u 12. vijeku igrali važnu ulogu u aristokratskoj Republici Siena. Tokom 13. vijeka porodica je dosegla do svog ekonomskog vrhunca, i pored toga što su dvaput protjerani iz svog rodnog grada, koji je tad bio centar Gibelina (carske partije). Uspjeli su prebroditi ekonomske krize 14. vijeka, zahvaljujući velikim ulaganjima u zemlji, pa im je zbog tog 1458. car Svetog Rimskog Carstva Friedrich III.. dodjelio titulu palatinskih kneževa.

Porodica Piccolomini dala je velik broj generala, prelata, književnika i dvoje papa. Enea Silvio postao je Pio II. (1458.-64.) a njegov nećak Francesco - Pio III. (1503.).

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Piccolomini Family*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 12. 2017.

Vanjske veze
------------

***Piccolomini*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Piccolomini Family* (`en`)
Prikaz pape Nikole III. u paklu radi grijeha simonije, po Danteovoj Božanskoj komediji
**Simonija** je izraz kojim označavamo kupovanje dužnosti u nekoj službi (prije svega crkvenoj) za novac.

Etimologija
-----------

Naziv »simonija« dolazi od imena novozavjetnog lika Šimuna, koji je bio vrač i od apostola tražio da mu daju svoje moći, za koje je bio spreman i platiti (usp. Dj 8,18-19).

Povijest
--------

Pojava simonije osobito je bila proširena u srednjem vijeku, kada su se svjetovni vladari i vlastelini prema crkvenim službama odnosili kao prema upravnim položajima pod njihovom vlašću, jedan o primjera takve zlouporabe je i Aleksandar VI. Takve su postupke u Katoličkoj crkvi osudili mnogi pape, među kojima su se istakli Grgur Veliki u 6. st. i Inocent XI. u 16. st.

Ipak, simonija je nanijela velike štete Katoličkoj crkvi a snažno ju je kritizirao Martin Luther u svojih 95 teza iz 1517. Danas je sve što bi se moglo povezati sa simonijom, kao što je prodavanje crkvenih službi, blagoslova i sl. najstrože zabranjeno Zakonikom kanonskog prava.

Izvori
------

1. ↑
**Prednastavak** (engleski: ) je izraz koji se koristi za djela fikcije (književna djela, stripovi, filmovi, TV-serije, video-igre i sl.) čija je radnja smještena u vrijeme pred radnju nekog drugog, ali s njim narativno povezanog djela fikcije. Sličan je s nastavkom (engleski: ), s tom razlikom što nastavci prikazuju događaje poslije originala. Prednastavci ne moraju imati isti ili slični zaplet ili likove kao original, ali zato obično s njima dijele isti fiktivni univerzum, odnosno mnoge od detalja, obično pružajući pozadinu zbivanja u originalu ili objašnjenje za karakterizaciju likova. Prednastavci se često prave imajući u vidu da gledatelji, koji su gledali originale, mogu naslutiti njihov rasplet, te se namjerno koriste reference u svrhu dramaturške ironije. 

Jedan od najpoznatijih prednastavaka jest trilogija filmova iz ciklusa *Ratova zvijezda* napravljena između 1999. i 2005. godine, a koja opisuje događaje prije onih prikazanih u originalnoj trilogiji od 1977. do 1983.

V. također
----------

* Reboot (fikcija)
* Retcon

Izvori
------
Originalni grb Grofovije Blois.
**Theobald I** (francuski: ; 913 - cca. 978), poznat i po nadimku **Varalica** (*le Tricheur*), bio je grof od Toursa od 945. te prvi grof od Bloisa, Chartresa i Châteauduna od 960. do smrti.

Theobald je ispočetka bio vazal francuskog vojvode Huga Velikog. Za njegov račun je oko 945. zarobio kralja Louisa IV. Kralj je otkupio svoju slobodu tako što je Theobaldu predao na upravu grad Laon, a nakon čega se Theobald proglasio "grofom" Toursa. Potom je osvojio gradove Chartres i Châteaudun te udao svoju sestru za još jednog moćnog feudalca - Fulka II od Anjoua. Godine 958. su se on i Fulk sreli u Verronu te su sebe opisivali s titulom "guverner i administrator kraljevine [Neustria]" i *comites Dei gratia* ("grofovi milošću Božjom").

Theobaldova sestra se također udala za vojvodu Alana II od Bretanje te je Theobald kao regent vladao tim vojvodstvom dok je Alanov sin Drogo bio maloljetan. Tako je Theobald proširio svoju vlast i uticak sve do Rennesa.

Oko 960. je došao u sukob sa vojvodom Richardom I od Normandije te je tako započeo dugi rat sa Normanima. Godine 961. je napao Évreux. Normani su uzvratili napadom na Dunois. Godine 962. je poduzeo neuspješni napada na Rouen, nakon čega su Normani za odmazdu spalili Chartres. 

Za vrijeme svoje vladavine je preuzeo tvrđave Saint-Aignan u Loir-et-Cheru, te Vierzon i Anguillon u Berryju.

Kada je Hugo Capet bio maloljetan, ojačao je Chartres i Châteaudun. Oko 960. je ojačao Saumur. U trenutku smrti je bio najjači feudalac u dolini Loirea te dominirao centralnom Francuskom.

Kćer Emma mu je preko braka donijela u domenu Provins, jezgru buduće grofovije Šampanje.

Porodica
--------

Supruga Luitgarde od Vermandoisa je bila udovica vojvode Guillaumea I od Normandije. Za Theobalda se rodila između 942. i 945. i rodila mu četvoro djece:

* Theobald (u. 962)
* Hugh, nadbiskup Bourgesa (u. 985)
* Odo (u. 996), grof od Bloisa
* Emma (u. 1003), udana za Guillaumea IV od Akvitanije

Eksterni linkovi
----------------

* Medieval Lands Project on Thibault de Blois
Perivoj Vrulje u Zadru
Perivoj Vrulje
Perivoj **Vrulje** u Zadru nalazi se izvan stare gradske jezgre. Veličina mu je oko 5 ha, a može se podijeliti na perivojnu površinu od oko 2 ha i borov gaj površine oko 3 ha.

Naziv je dobio po izvorima vode - *vruljama* koje tvore potočiće što se pedesetak metara pred utok u more spajaju u jedan veći potok koji ne presušuje ni ljeti. Potok se ulijeva u uvalu Vrulje smještene na sjevernom dijelu luke. Korito potoka je uređeno krajem 19. stoljeća zaslugom Društva za uljepšavanje grada kada je dno uvale dijelom nasuto, napravljeno korito potoka, te sagrađen mostić. Oko potoka je podignut perivoj s većim brojem biljnih vrsta, dok je na povišenom krševitom dijelu podignut gaj alepskog bora. Perivoj je u to vrijeme nazivan *"Bosco dei Pini"* ili borik, borova šumica. 

Nakon Drugog svjetskog rata perivoj je opet obnovljen i posađena su nova stabla. Tada je i nazvan današnjim imenom Vrulje. Osamdesetih godina 20. stoljeća uređen je donji dio korita potoka s kamenim bankinama, koje omogućuju pristup vodi, a napravljen je i novi kameni mostić preko potoka. Uz gornji tok potoka posađeno je desetak močvarnih čempresa koji uspijevaju zahvaljujući obilju vode. Gornji dio potoka ljeti presušuje, dok je zapadni tok nestao uslijed izgradnje obližnjeg dječjeg vrtića.

Zbog obilja vode u perivoju uspijeva mnogo biljnih vrsta koje u dalmatinskom sušnom podneblju inače ne bi mogle uspjevati, pa je stoga ovaj perivoj izniman i vrlo dobro posjećen. U njemu je uređeno i dječje igralište.
**Srinjine** su naselje, koje ulazi u sastav Grada Splita (razlikovati od: naselja Splita), i nalaze se na njegovom krajnjem istoku između Tugara i Žrnovnice, tj. između Splita i Omiša .

Dio su Poljica. Prema unutra se dijele na Tvrčiće (južni dio) i Srinjine (sjeverni dio) (u užem smislu). 

Nalaze se između brda Peruna i planine Mosora. Na planini Mosor nalazi se Zvjezdano selo Mosor, sa nekoliko teleskopa.

Sa Splitom su povezane redovnom gradskom autobusnom linijom br 29 (i u prolazu linija 68).

Stanovništvo
------------

Srinjine imaju oko 1.355 stanovnika. Apsolutnu većinu stanovnika čine katolički Hrvati.

Crkve
-----

Katolička crkva nosi ime Porođenja Blažene Djevice Marije, i vodi je župnik don. Ante Delić. Osim crkve Blažene Djevice Marije u Srinjinama postoje još 6 crkvica a one su: 

* Sv. Nikola stari u predjelu Vilar koji je izgrađen 1400 godine
* Sv. Nikola Novi
* Sv. Mihovil koji je izgrađen 1600 te godine
* Sv. Roko postoje i temelji crkve Gospe od Zdravlja koja je napravljena 1680. godine a porušena za vrijeme Austro Ugarske monarhije te ju je bratovština Gospe od Zdravlja odlučila obnoviti i dala je izraditi novu bandiru po staroj koja je napravljena 1680.
* Crkva Svih Svetih u djelu Srinjina Tvrčići.
* Kapelica blaženog Alojzija Stepinca koja je napravljena 2000 godine.

Sport
-----

U Srinjinama djeluje nogometni klub NK Poljičanin 1921.

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Srinjine** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
|  |
| --- |
| ***Židovska nevjesta*** |
|  |
| **Rembrandt van Rijn**, oko 1667. |
| ulje na platnu , 121,5 × 166,5 cm |
| Rijksmuseum, Amstedram |

**Židovska nevjesta** (nizozemski: *Het Joodse bruidje*) je slavno ulje na platnu baroknog slikara Rembrandta van Rijna čiji je naziv jako dvojben. Ono što je istina je kako je riječ o jednoj od Rembrandtovih najpoetičnijh slika intimnog i iskrenog okružja. Gotovo je besprijekorno naslikana sa širokim, a opet plošnim, formama, poput zastora beskrajnih preklapanja zlatnih i crvenkastih poteza kista čije boje sjaje na svjetlu, ili gube snagu u dubini tamne prostorije. Prema riječima Rebrandtova biografa, Christopera Whitea, riječ je o „jednom od najboljih izričaja nježnog spoja duhovne i tjelesne ljubavi u povijesti slikarstva"

Dvojbe o nazivu
---------------

Poput Noćne straže, i ovo djelo je žrtva pogrešnog imenovanja kojemu bi danas bilo besmisleno vratiti izvorni naziv. Slika zapravo ne prikazuje židovski bračni par, kao što se mislilo u 19. vijeku kada je nasto njezin romantičarski naziv, ali nema dvojbe o intimnosti para koju je težio prikazati umjetnik. Naime, na slici muškarac polaže svoju ruku na ženine grudi dok ona instinktivno podiže svoju ruku kako bi zaštitila svoju čednost u klasičnoj pozi *Venus pudica* koju je Rembrandt zasigurno poznavao iz bakropisa ili odljeva klasičnih skulptura. No također, par pokazuje znakove uzajamne nježnosti, te ovo nije prizor običnog zavođenja, što je sasvim često u nizozemskom slikarstvu. Danas znanstvenici uglavnom smatraju kako se radi o prikazu Izaka koji grli svoju suprugu Rebeku dok ih krijomice promatra Abimelek (Knjiga postanka, 26:8). a koji je Rembrandt već prikazao na jednom ranijem crtežu. Ukratko, riječ je o biblijskoj priči kako je Izak, dok je boravio u filistejskoj zemlji, predstavio Rebeku kao svoju sestru, jer su Filistejci, ako su željeli zavoditi Rebeku kao njegovu ženu, običajno bili primorani najprije ubiti njezina muža. No, jednog ih je dana Abimelek, filistejski kralj, spazio kako potajno vode ljubav te je pretpostavio istinu - kako su oni muž i žena. Kralj zamjera Izaku za obmanu ističući kako bi bilo tko, da je legao s Rebekom, u svoj svojoj nevinosti i ne znanju da je riječ o udanoj ženi, na sebe i svoje ljude navukao beščašće.
Rembrandtu voajerizam nije bio stran, ali ga je ovdje gurnuo duboko u pozadinu. Također, par ne bi mogao biti više odjeven, a zagrljaj ne bi mogao biti čedniji. Zbog toga neki kritičari smatraju kako je riječ o bračnom portretu umjetnikova sina Titusa i njegove žene Magdalene van Loo koji su vjenčani 10. veljače 1668. god. No, drugi smatraju da je prikazan srednjovječni muškarac, a ne mladić, što dovodi do tako česte dvojbe o motivu Rembrandtovih slika.

Bilješke
--------

***Židovska nevjesta*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  Michael Kitson, *Rembrandt*, Phaidon Press Limited, London 1998. str. 124. ISBN 0 7148 2743 6
2. ↑  Christoper White, *Rembrandt*, str. 202. London, 1984.

Vanjske veze
------------

* Službene stranice Rijksmuseum muzeja Arhivirano 2012-02-11 na Wayback Machine-u (`en`)
Skica rakete na tečno gorivo
Američka raketa Atlas V u letu
**Raketa na tečno gorivo** je tip rakete čiji motor koristi tečno gorivo. Predstavlja relativno noviju vrstu raketnog pogona odnosno inovaciju 20. vijeka – njihovu teoretsku upotrebu razmatrao je Rus Konstantin Ciolkovski ranih 1900-ih, prve praktične modele izradio je Amerikanac Robert Goddard 1926. godine, dok je prva operativna raketa izgrađena 1940-ih u Njemačkoj pod vodstvom Wernhera von Brauna. Raketni pogon na tečno gorivo karakteriziraju odvojeni spremnici za gorivo i oksidans, koji se tlačeni snažnim pumpama dovode u komore gdje se miješaju i izgaraju. Kao gorivo koriste se npr. kerozin, hidrazin i ukapljeni vodik, a kao oksidansi ukapljeni kisik, dušični tetroksid, vodikov peroksid i sl. Paljenje se izvodi specijalnom električnom svjećicom, pirotehničkom smjesom ili do paljenja dolazi spontano pri miješanju goriva i oksidansa.

Prednosti ovih motora u odnosu na one koji koriste kruto gorivo su mogućnost upravljanja potiskom, te gašenje i ponovno paljenje motora po potrebi. Nedostaci raketa na tečno gorivo su pak oksidansi koji mogu biti izrazito otrovni i skladište se na iznimno niskim temperaturama, te kompleksni i opterećeni sistemi za dovod goriva koji se sastoje od cjevovoda, ventila i visokotlačnih pumpi. Ovaj problem osobito je izražen kod ukapljenoga vodika kojem je učinkovitost po jedinici mase velika, ali znatno manja po jedinici volumena, što zahtijeva velike spremnike i cjevovode odnosno pumpe vrlo velikoga protoka, te sveukupno povećava masu prazne rakete. Tečna goriva u odnosu na kruta imaju znatno veći specifični impuls tj. potisak po jedinici mase goriva i cijena im je znatno niža. S druge strane, iznimno je važno pravodobno paljenje, jer prevelika količina goriva u mlaznici može dovesti do eksplozije motora. Osim što je tečno gorivo često vrlo otrovno i opasno za okoliš, ono zahtijeva pažljivo rukovanje i sam raketni motor kompleksnije je konstrukcije.

Povezano
--------

* Raketa na kruto gorivo
* Raketa na hibridno gorivo

Vanjske veze
------------

* (`en`) Robert A. Braeunig: *Rocket Propellants – Liquid Propellants*
* (`en`) NASA: *Practical Rocketry* Arhivirano 2006-10-04 na Wayback Machine-u
* (`en`) ESA: *Solid and Liquid Fuel Rockets*
Spomen soba u Dubrovniku
**Spomen soba u Dubrovniku** smještena je u palači Sponzi i u njoj se nalaze slike i imena poginulih branitelja tijekom napada na Grad 1991./1992.

1997. godine branitelji Grada Dubrovnika dali su inicijativu utemeljiti Spomen sobu poginulim dubrovačkim braniteljima. U rujnu 2000. odlučeno je Spomen sobu poginulim dubrovačkim braniteljima smjestiti u prizemlju palače Sponza. Državni arhiv u Dubrovniku uredio je prostor. U studenom 2004. godine u novom reprezentativnom prostoru Grad Dubrovnik uređuje novi prostor i otvara novi postav Spomen sobe poginulim dubrovačkim braniteljima sa artefaktima iz Domovinskog rata.

Izvori
------

1. ↑  www.dubrovnik.hr, "Spomen soba poginulih dubrovačkih branitelja Palača Sponza - novi postav", pristupljeno 8. srpnja 2013.

| * p
* r
* u
Dubrovački muzeji |
| --- |
| Akvarij i Institut za more i priobalje • Arheološki muzej • Dom Marina Držića • Etnografski muzej • Kulturno-povijesni muzej • Memorijalna kuća Ronalda Browna • Muzej Dominikanskog samostana • Muzej Domovinskog rata • Muzej Franjevačkog samostana • Muzej samostana Sigurata • Muzej Sinagoge • Muzej suvremene povijesti • Pomorski muzej • Prirodoslovni muzej • Riznica dubrovačke Katedrale • Spomen soba • Visia Dubrovnik 5D Theatrum |  |
Pirheliometar DR01
**Pirheliometar** služi za mjerenje samo izravnog Sunčevog zračenja, za razliku od piranometra, koji mjeri ukupno Sunčevo zračenje, raspršeno i izravno ozračenje na vodoravnu plohu. Mjerenje izravnog (direktnog) Sunčevog zračenje je svakako jedno od najsloženijih mjerenja u određivanju potencijala energije Sunca. On se sastoji od termočlanaka na dnu uskog cilindra, tako je vidni kut instrumenta samo oko 5°, odnosno 0,005 steradijana. Takvom geometrijom se omogućava registracija samo zračenja koje dolazi iz uskog pojasa oko Sunčevog diska. Prijemna površina instrumenta u svakom trenutku mora biti okomita na Sunčeve zrake tako da pirheliometri moraju pratiti Sunce po nebu uz kutnu grešku manju od 0,75° (proizvodač Kipp & Zonnen) ili 1,5° (proizvodač Epply), što zahtijeva složen i precizan mehanički sustav za praćenje kretanja Sunca. Takvi sustavi za dvoosno praćenje Sunca su za red veličine skuplji od samog mjernog instrumenta. Izmjerene podatke je potrebno normalizirati na srednju udaljenost Zemlje od Sunca, a instrument kalibrirati prema instrumentu više klase, prema standardu ISO 9060:1990 E. 

Raspršeno Sunčevo zračenje se može mjeriti piranometrom ako se Sunčev disk zasjeni tako da do instrumenta ne može doći izravno Sunčevo zračenje. To se može postići na više načina. Najčešće se za zasjenjivanje koristi polukružna ili kružna metalna traka, promjera od 0,5 do 1,5 m orijentirana u smjeru istok zapad tako da zasjenjuje Sunčev disk od izlaska do zalaska Sunca, s vidnim kutnom zasjenjenja dovoljnim da potpuno blokira Sunčev disk (npr. 10,6° za model Kip&Zonen CM 121B). 

Traka je prekrivena slojem crne boje vrlo male refleksivnosti kako bi se spriječilo odbijanje zračenja od trake. Omjer širine trake i promjera se kreće između 0,09 i 0,35. Izvedbom trake u obliku U-profila, može se ostvariti konstantnost vidnog kuta u granicama od ±2%. Kako se Sunčeva deklinacija mijenja tijekom godine traku je potrebno pomicati svakih nekoliko (najčešće dva) dana, pa je nužna stalna prisutnost kvalificiranog osoblja.

Traka zasjenjuje piranometar mnogo više nego je potrebno za blokiranje izravnog Sunčevog zračenja. Zbog anizotropnosti raspršenog zračenja s maksimumom blizu Sunčevog diska gubitak zračenja zbog zasjenjenja dijela neba može biti znatan. Zbog toga je potrebno izračunati korekcijski faktor koji uzima u obzir površinu neba koja je zasjenjena i iznos raspršenog zračenja koji potječe upravo od tog dijela neba.
Pirheliometar služi za meteorološka i klimatska promatranja, za ispitivanje materijala, te za procjenu Sunčevih kolektora i fotonaponskih uređaja.

Izvori
------

1. ↑   Global-greenhouse-warming.com
2. ↑   Arhivirano 2009-04-12 na Wayback Machine-u Kippzonen.com
3. ↑  www.Hukseflux.com Hukseflux.com
4. ↑   Arhivirano 2011-03-14 na Wayback Machine-u "Sunčevo zračenje", Energetski institut Hrvoje Požar, 2011.
**S faza** (faza sinteze) je deo ćelijskog ciklusa u kojoj dolazi do DNK replikacije. Ona se, odvija između G1 faze i G2 faze. Precizna i tačna replikacija DNK je neophodna da bi se sprečile genetičke abnormalnosti koje često mogu da dovedu do ćelijske smrti ili bolesti. Usled njene važnosti, regulatornih puteva koji kontrolišu ovaj proces su kod eukariota visoko konzervirani. Taj stepen konzervacije čini studije S-faze u model organizmima poput Xenopus laevis embriona i kvasca relevantnim za više organizme.

Regulacija S faze
-----------------

G1/S tranzicija je glavna kontrolna tačka u regulaciji ćelijskog ciklusa. U zavisnosti od nivoa nutrijenata, energije i spoljašnjih faktora, ćelije mogu da odluče bilo da počnu ćelijski ciklus ili da pređu u stanje bez deobe poznato kao G0 faza. Ova tranzicija, kao i sve druge kontrolne tačke tranzicija ćelijskog ciklusa, je kontrolisana ciklinima i ciklin zavisnim kinazama (CDK). Impuls G1/S ciklina uzrokuje da CLN3-Cdk1 aktiviraju Cln1/2, kao i Clb5/6 pri inicijaciji S-faze. Ovaj put sadrži dve pozitivne povratne petlje, što omogućava brz, jednosmerni prelaz u S-fazu. Redundantni putevi poput ovog nisu neuobičajeni, jer oni omogućavaju podešavanje izlaza sistema i često dovode do brže genetičke evolucije.

Literatura
----------

* Šerban, M, Nada: Ćelija - strukture i oblici, ZUNS, Beograd, 2001
* Grozdanović-Radovanović, Jelena: Citologija, ZUNS, Beograd, 2000
* Pantić, R, V: Biologija ćelije, Univerzitet u Beogradu, beograd, 1997
* Diklić, Vukosava, Kosanović, Marija, Dukić, Smiljka, Nikoliš, Jovanka: Biologija sa humanom genetikom, Grafopan, Beograd, 2001
* Petrović, N, Đorđe: Osnovi enzimologije, ZUNS, Beograd, 1998

Vidi još
--------

* Životni ciklus ćelije
**Pećina Badanj** nalazi u blizini Stoca, Bosna i Hercegovina.

Pećina se nalazi kod sela Borojevića, šest kilometara zapadno od sjedišta ove općine. To je ustvari polupećina, odnosno udubljenje u stijeni kanjona Bregave, oko 45 metara iznad njenog korita.

Arheologija
-----------

Arheološkim metodima, ovo nalazište je datirano u kasni period mlađeg paleolita - kasnog epigravettiena, tj. 13.000 do 12.000 godina p.n.e, kada je ovdje živio Homo sapiens. 

Ovo paleolitsko nalazište, otkriveno 1976. godine, i danas pobuđuje posebnu pažnju arheologa, a prva istraživanja tu je obavio Đuro Basler. Distribucijom artefakata i životinjskih ostataka došlo se do skiciranja opće slike aktivnosti u naselju. U dnu abrija se nalazilo ognjište oko kojeg se: pripremala i jela hrana, preparirala koža, izrađivale i popravljale koštane i kamene alatke i perle od jelenjeg zuba. Brojnost skupine koja je ovdje mogla zadovoljiti životne potrebe  bila je 10 -15 osoba. pa ovaj lokalitet predstavlja samo mali dio sistema ljudskih naselja u ovom regionu iz perioda kasnog paleolita". U blizini Badnja nalaze se još dvije potkapine (rekognoscirane i neistražene), Crvena pećina i Drenovačka pećina.

Uz potkapinu nađena je gravura, i to je prvi nalaz ove vrste na istočnoj obali Jadrana, i predstavlja najstariji spomenik likovne umjetnosti u Bosni i Hercegovini. Dio crteža je uništen, pretpostavlja se, još za vrijeme paleolitskog doba. Osim gravure, u pećini su nađene i mnoge kremene i koštane rukotvorine.

Urezan je u koso položenu površinu velikog uglačanog bloka kamena koji je odlomljen od masiva pećine. Površina mu je oko 30 stepeni nagnuta od zapada prema istoku. Crtež se nalazi u jugozapadnom uglu stijene i predstavlja, vjerovatno, figuru konja gledanog sa desnog boka napadnutog strelicama. Sačuvana je samo zadnja polovina tijela, sa bedrima tipičnim za konja i dijelom trupa, dok je ostatak crteža uništen. Dubina reza je 5 mm.

Gravura konja u Badnju, nazvana **Konj napadnut strijelama** nije bila anatomski savršeno reproducirana figura, što i nije bilo važno za tadašnjeg čovjeka. Za njega je bilo važnije ono što je tim trebalo biti rečeno. Teme su obično bile lovačkog sadržaja. Osnova teme ove umjetnosti bilo je vizuelno ovladavanje životinjama, simbolika nadmoći nad prirodom i svijet magije. Gravure slične ovoj nalaze se u znatnom broju na Siciliji, u Kalabriji i u Apuliji.

Crtež predstavlja konja pogođenog strelicama što je tipski uobičajeno za mediteransku umjetnosti paleolitskog čovjeka čije gravure sadrže prikaz životinje i znakove. Bio je to prvootkriveni takav nalaz na istočnoj obali Jadranskog mora.

Pravni status
-------------

Od 2003. je na listi Nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine.
Replikacija DNK
**Projekat ljudskog genoma** (*HGP*) je međunarodni naučno istraživački projekat sa primarnim ciljom određivanja sekvence parova baza koje sačinjavaju DNK, kao i identifikovanja i mapiranja oko 20 000-25 000 gena ljudskog genoma sa fizičke i funkcionalne tačke gledanja.

Projekat je počeo oktobra 1990. Inicijalno je bio predvođen Ari Patrinosom, rukovodiocem Odeljenja za biološka ispitivanja i zaštitu životne sredine u Odseku za nauku Ministarstva za energiju SAD-a. Francis Kolins je rukovodio doprinosima projektu od strane Nacionalnog instituta za zdravlje SAD-a. Radni nacrt genoma je objavljen 2000. i genom je kompletiran 2003. Jedan paralelan projekat je sprovela nezavisno od državnih organizacija korporacija Celera, koja je formalno započela sa radom 1998. Najveći deo državno finansiranog sekvenciranja je izvršen na univerzitetima i istraživačkim centrima u Sjedinjenim Američkim Državama, Ujedinjenom Kraljevstvu, Japanu, Francuskoj i Nemačkoj.

Dalja detaljnija analiza je tekući projekat. Primarni fokus je na identifikaciji gena koji kodiraju proteine i utvrđivanju njihovih funkcija. Cilj tih istraživanja je da se nađu geni koji uzrokuju bolesti i da se te informacije primene u razvoju specifičnih medicinskih tretmana.

Literatura
----------

* Victor K. McElheny. *Drawing the Map of Life: Inside the Human Genome Project* (Basic Books; 2010) 361 pages. Examines the intellectual origins, history, and motivations of the project to map the human genome; draws on interviews with key figures.

Spoljašnje veze
---------------

* Human Genome Project
* Delaware Valley Personalized Medicine Project Arhivirano 2008-05-13 na Wayback Machine-u
Virdžina iz Albanije 1908. godine
**Virdžina** je kulturni fenomen i običaj vezan isključivo[*nedostaje referenca*] za područja sjeverne Crne Gore, Kosova i sjeverne Albanije. Prema ovom običaju, u obiteljima, koje su ostale bez „muške glave" jedno žensko dijete, na zahtjev roditelja ili šire zajednice, preuzima ulogu muškarca, zavjetujući se na celibat.

U različitim krajevima, kao i u stručnoj i popularnoj literaturi, javlja se nekoliko različitih naziva za ovu pojavu. Pored termina virdžina (alb. virgjinéshë), često se koriste i nazivi tobelija (tur. tobe – zavjet), ostajnica, ili, jednostavno, zavjetovana djevojka.[*nedostaje referenca*]

Geografski, pojava virdžina locirana je prvenstveno na prostoru Crne Gore, Kosova i sjeverne Albanije, tj. u područjima gdje su se najduže održali patrijarhalni način života i rodovsko-plemenska organizacija društva (u nekim dijelovima Dalmacije također je usvojen ovaj običaj. Etnički, riječ je o slavenskom (tj. srpskom i crnogorskom) stanovništvu s jedne strane i albanskom stanovništvu s druge (neki autori[*tko?*] uključuju i Turke i Rome). Što se tiče vjerske pripadnosti, pojava je zastupljena kod pripadnika sve tri religije prisutne na ovom prostoru, kod pravoslavaca, katolika i muslimana.

Mišljenja znanstvenika o tome kada je ustanovljena praksa virdžina razlikuju se.[*tko?*] Neki[*tko?*] smatraju da porijeklo ove pojave seže do prapovijesti, dok drugi[*tko?*] vjeruju da se radio novovjekovnom fenomenu. Etnolog Predrag Šarčević smatra da je pojava virdžina plod tranzicije iz rodovskog u građansko društvo, koja se, naročito u Crnoj Gori, može pratiti već od kraja 18. i početka 19. stoljeća. Prema tvrdnjama profesorice antropologije i etnologije Lidije Vujačić, prvi pisani tragovi o ovoj temi javljaju se u 19. stoljeću.

Zanimljivo je i istraživanje nizozemskoga antropologa Renea Gremoa, koji se posebno bavio pitanjem seksualnosti i spolnog identiteta virdžina.[*nedostaje referenca*] Pokušavajući ovaj fenomen sagledati u široj antropološkoj perspektivi, uz strogo metodološko poštovanje socijalnoga, kulturnoga i povijesnoga konteksta, ističe da je socijalni, a time i spolni status virdžina u balkanskoj tradicionalnoj kulturi vrlo neodređen i da su razlike, od slučaja do slučaja, izuzetno velike i da ne postoji definitivno uobličen, koherentan i eksplicitno formuliran sustav pravila na osnovu kojega bi se takve osobe sa sigurnošću mogle identifikovati kao pripadnici muškog, ženskog ili "trećeg" spola.

Izvori
------

1. ↑   Preuzeto 10. travnja 2018.
2. ↑   Preuzeto 10. travnja 2018.
3. ↑   Preuzeto 10. travnja 2018.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* BNF: cb170798797 (podaci)

 |
Tenacious D

Accéder aux informations sur cette image commentée ci-après.Kyle Gass i Jack Black kao Tenacious D prilikom koncerta na konvenciji Blizzcon 2010. godine, sa Daveom Ghrolom na bubnjevima.

Opće informacije| Alias | The D, The Greatest Band in the World |
| Period aktivnosti | 1994– |
| Diskografska kuća | Epic/SME, Columbia/SME, Helicon |
| Povezani izvođači | The Kyle Gass BandTrainwreck |

www.tenaciousd.com

uredi Konzultiraj dokumentaciju šablona

**Tenacious D** je američki rock sastav osnovan 1994. godine u Los Angelesu, Kaliforniji. Uključujući članove Jack Black i Kyle Gass, sastav je objavio tri albuma -  *Tenacious D*, The Pick of Destiny i Rize of the Fenix.
U nastupima uživo imaju punu postavu skupine, uključujući i glazbenike kao što su gitarist John Konesky, basist John Spiker i bubnjar Brooks Wackerman.

Povijest
--------

Tenacious D formiran je 1994. godine kada je predstavljen kao akustični duo. Sastav je stekao popularnost 1999. kada je nastupio u uspješnim televizijskim serijama. Godine 2001. izdali su *Tenacious D*, svoj debitantski album. Prvi singl, "Tribute", je jedan od najuspješnijih ostvarenja. U 2006. su glumili u filmu, a i snimljen je soundtrack, film nazvan *Tenacious D the Pick of Destiny*. Sastav je otišao na svjetsku turneju tada se pojavljuje po prvi put sa punim sastavom. Kritičari su opisali njihove fuzije vulgarnim apsurdna komedije s rock glazbom kao "mock rock". Početkom 2008, Black je najavio da bend radi na novom albumu te da će biti gotov do kraja 2011. godine. Bend je do sada napisao par pjesama za svoj novi album, četiri pjesme sa novog albuma su otkrivene i izvođene na live nastupima: "Rize of the Fenix", "The Roadie", "Quantum Leap" i "Death Starr". 15. svibnja 2012. izašao novi album imena "Rize of the Fenix".

Članovi sastava
---------------

Službeni Članovi
* Jack Black - vokal, akustična gitara
* Kyle Gass - prateći vokal, akustična gitara

Popratni glazbenici na turnejama
* John Konesky - električna gitara
* John Spiker - bas gitara, prateći vokal
* Brooks Wackerman - bubnjevi

Studijski albumi
----------------

* *Tenacious D* (2001.)
* *The Pick of Destiny* (2006.)
* *Rize of the Fenix* (2012.)

Vidi još
--------

* *Tenacious D in The Pick of Destiny*
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Stablo života**. Za druga značenja, v. Stablo života (razvrstavanje).* |

Kabalistički prikaz stabla života
**Stablo ili drvo života** označava u religiji *drvo znanja* koje povezuje Zemlju s nebom i predstavlja kartu božanskih kvaliteta. Motiv se pojavljuje u brojnim svjetskim religijama i mitovima. U židovskoj kabali Drvo života predstavlja božansku protkanost svega fizičkog i nebeskog.

Kod starih Slavena Drvo života ili **Drvo svjetlosti** bilo je simbol života, nečega od čega je sve počelo. Stari Slaveni su vjerovali da nakon smrti njihove duše odlaze u stablo i tamo prebivaju ostatak vremena. Poštivanje stabla nastalo je još od vjerovanja da je čovjek nastao od drveta. Naši preci su poštivali stabla prvenstveno jer su vjerovali da se u drveću nalaze duše nekih njima bliskih pokojnika, te da ih taj pokojnik štiti. Analogna vjerovanja bil su razvijena i u drugim indoevropskim mitologijama poput nordijske (Drvo života nazivalo se Yggdrasil), germanske i iranske.

Bilješke
--------

1. ↑  Hermetizam, str. 50.

Literatura
----------

* *Faust, Viktoria, Hermetizam, Zagreb, 2003.* ISBN 953-7127-05-2
Koordinate: 41° 12′ 23" SGŠ, 20° 45′ 18" IGD

**Trebeništa** (mak. *Trebeništa*) su naselje u Republici Makedoniji, u zapadnom delu države. Trebeništa pripadaju opštini Debarca.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Trebeništa je smešteno u zapadnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Ohrida, naselje je udaljeno 12 km severozapadno.

Trebeništa se nalaze u istorijskoj oblasti Drimkol, koja priobalno područje Ohridskog jezera oko Struge, na mestu istoka reke Crni Drim (poreklo imena). Naselje je smešteno u severoistočnom delu oblasti, gde se od Struškog polja na zapadu uzdiže pobrđe Gorenci ka istoku. Neposredno zapadno od naselja protiče rečica Sateska. Nadmorska visina naselja je približno 720 metara.

Klima u naselju, i pored znatne nadmorske visine, ima župne odlike, pa je pre umereno kontinentalna nego planinska.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Trebeništa su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 513 stanovnika. 

Većinu stanovništva čine etnički Makedonci (97%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Debarca

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Trebeništa*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.debarca.gov.mk Zvanična stranica opštine Debarca Arhivirano 2013-10-01 na Wayback Machine-u
* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)

  

  


| p • r • uNaselja opštine Debarca |
| --- |
| **Belčišta** • 
Arbinovo •
Botun •
Brežani •
Velmej •
Volino •
Vrbjani •
Godivje •
Gorenci •
Gornje Sredorečje •
Grkopolje •
Donje Sredorečje •
Zlesti •
Izdeglavje •
Klimeštani •
Laktinje •
Lešani •
Mešeišta •
Mramorec •
Novo Selo •
Ozdoleni •
Orovnik •
Pesočani •
Slatino •
Slatinski Čiflik •
Slivovo •
Sošani •
Trebeništa •
Turje •
Crvena Voda |  |
**Pećinska crkva u Paljevu** je arheološko nalazište, koje se nalazi u na području sela Paljeva u Opštini Tutin. Odlukom Skupštine opštine Tutin iz 1987. Pećinska crkva u Paljevu je uvrštena u kulturno dobro - arheološko nalazište. Nalazi se u nadležnosti Zavoda za zaštitu spomenika kulture Kraljevo.

Prema narodnom verovanju ovo su ostaci bogumilske crkve.

Na osnovu rekonstrukcije može se utvrditi da je ovo bila jednobrodna građevina sa polukružnim oltarom, dimenzija 4x8.30m.

O ovom nalazištu ima malo podataka i nije u potpunosti utvrđeno da li se radi o hrišćanskoj crkvi, i postoje indicije da je ovo zapravo mitrej.

Istoričar Leontije Pavlović, smatra da je Pećinska crkva u Paljevu zapravo mitraistički hram posvećen bogu Mitri.

Prema podacima Zavoda za zaštitu spomenika kulture Kraljevo, crkva je nastala krajem 16. ili početkom 17. veka.

Televizijska ekipa TV Most iz Zvečana je 2009. uradila reportažu o crkvi u Paljevu, i to je bio prvi put da je u nju zakoračila neka televizijska ekipa.

Srpska pravoslavna crkva ovde izvodi verske obrede i crkvu je posvetila je Svetom Nikoli, međutim crkva je zadržala nepravoslavni izgled i nema fresaka.

Izvori
------

1. ↑  Urednik. „21. TUTIN | Zavod za zaštitu spomenika kulture Kraljevo" (sr-RS). Pristupljeno 2020-12-24.
2. 1 2  „Pećinska crkva u Paljevu, Zavod za zaštitu spomenika kulture Kraljevo | Pretraživač kulturnog nasleđa" (en). kultura.rs. Pristupljeno 2020-12-24. [*mrtav link*]
3. 1 2 3  Mušović, Ejup (1985). *Tutin i okolina*. Beograd: Etnografski institut Srpske akademije nauka i umetnosti. str. 18.
4. ↑  Pavlović, Leontije (1987.). „Beleške o Manastiru Studenici". str. 166. Pristupljeno 24.12.2020.
5. ↑  Serbia, RTS, Radio televizija Srbije, Radio Television of. „Dolinom Ibra kroz vekove". www.rts.rs. Pristupljeno 2020-12-24.
6. ↑  „"Krov Srbije": Ova opština se nalazi na najvišoj nadmorskoj visini" (sr). Telegraf.rs. Pristupljeno 2020-12-24.
7. ↑  „Oskrnavljena crkva" (sr-Latn-RS). B92.net. Pristupljeno 2020-12-24.
*Ukoliko ste tražili drugu pećinu, v. Titova pećina u Drvaru.*

**Titova pećina** ili **Titova špilja** (stari naziv *Duhova špilja*) je pećina na ostrvu Vis u kojoj se tokom 1944. godine nalazio Vrhovni štab NOVJ, na čelu sa Josipom Brozom Titom. Pećina se nalazi na neposredno ispod Huma, najvišeg viškog vrha.

Povijest
--------

*Glavni članak: Vis u Narodnooslobodilačkoj borbi*
Saveznički komandosi na Visu
U periodu od dolaska maršala Tita na Vis, juna 1944, pa do oslobođenja Beograda, oktobra 1944. godine Vis je bio sedište najviših civilnih, vojnih i političkih organa nove Jugoslavije.

16. juna 1944. na ostrvu Visu došlo je, posredstvom Engleza, do sporazuma između Tita i Jugoslovenske izbegličke vlade, koju vodi dr Ivan Šubašić. Nakon toga je general Velebit otišao u London i bio Titov predstavnik kod britanske vlade i ujedno je bio i veza sa Jugoslovenskom izbegličkom vladom. Viškim sporazumom Kraljevska vlada u izbeglištvu priznaje "nacionalne i demokratske tekovine izvojevane od naroda Jugoslavije u toku njihove trogodišnje borbe, kojima su postavljeni temelji demokratskom federativnom uređenju". 

Odavde je Tito u kasno leto 1944. godine pošao na razgovore s Čerčilom i Staljinom kako bi učvrstio međunarodni položaj, a na viškoj obali 12. septembra 1944. godine prvi put je otvoreno govorio o priključenju slovenskih i hrvatskih krajeva koji su po Rapalskom ugovoru pripali Italiji i poručio - Tuđe nećemo, svoje ne damo!

Literatura
----------

* **Vojna enciklopedija**. Beograd 1975. godina

Izvori
------

Vidi još
--------

***Titova špilja na Visu*** na Wikimedijinoj ostavi

* Josip Broz Tito
* Ostrvo Vis
* Titova pećina u Drvaru
* Vis u Narodnooslobodilačkoj borbi
**Rasim Ljajić** (Novi Pazar, 28. 1. 1964) je predsednik Sandžačke demokratske partije i trenutni ministar rada i socijalne politike u Vladi Republike Srbije.

Biografija
----------

Rasim Ljaljić je rođen 28. 1. 1964. u Novom Pazaru, gde je završio osnovnu školu i gimnaziju. Medicinski fakultet završio je u Sarajevu. U periodu od 1989. do 2000. godine radio je kao novinar za brojne dnevne i periodične listove na prostoru bivše SFRJ.

Politikom se bavi od 1990. godine, kada je izabran za generalnog sekretara SDA Sandžaka. Od 1994. godine predsednik je Koalicije Sandžak, koja je 2000. godine preimenovana u Sandžačku demokratsku partiju. 2009. je osnovao Socijaldemokratsku partiju Srbije čiji je današnji predsednik.

Posle petooktobarskih promena izabran je za ministra za nacionalne i etničke zajednice u Vladi SRJ. Nakon izbijanja krize na jugu Srbije, u decembru 2000. godine imenovan je za potpredsednika Koordinacionog tela za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa. U avgustu 2001. godine imenovan je za potpredsednika Koordinacionog centra za Kosovo i Metohiju.

Nakon potpisivanja Beogradskog sporazuma marta 2003. godine izabran je za ministra za ljudska i manjinska prava u Savetu ministara SCG. Od 2003. do 2006. godine obavljao je dužnost kopredsednika Mešovitog komiteta za ekonomsku saradnju sa mnogim arapskim zemljama. Od jula 2004. predsednik je Nacionalnog saveta za saradnju sa MKTJ, a od jula 2006. koordinator za sprovođenje Akcionog plana za završetak saradnje sa MKTJ. Od septembra 2005. godine predsednik je Koordinacionog tela za opštine Preševo, Bujanovac i Medveđa.

Vanjske veze
------------

* 

| * p
* r
* u
Sastav 12. Vlade Republike Srbije |
| --- |
| od 27. jula 2012. do 27. aprila 2014. godine |
| **Predsednik** | Ivica Dačić | Republika SrbijaRepublika Srbija |
| **Prvi potpredsednik Vlade** | Aleksandar Vučić |
| **Potpredsednici** | Suzana Grubješić • Jovan Krkobabić • Rasim Ljajić |
| **Ministri** | Milan Bačević • Aleksandar Vučić • Ivica Dačić • Mlađan Dinkić • Slavica Đukić Dejanović • Velimir Ilić • Verica Kalanović • Goran Knežević • Jovan Krkobabić • Rasim Ljajić • Alisa Marić • Zorana Mihajlović • Ivan Mrkić • Milutin Mrkonjić • Žarko Obradović • Bratislav Petković • Nikola Selaković • Sulejman Ugljanin |
| **Generalni sekretar** | Veljko Odalović |

| * p
* r
* u
**←** Sastav 14. Vlade Republike Srbije **→** |
| --- |
| od 11. avgusta 2016. до 29. juna 2017 |
| 
* Predsednik Vlade Aleksandar Vučić

 |  |
| 
* Prvi potpredsednik Vlade Ivica Dačić

 |
| 
* Potpredsednici Vlade Nebojša Stefanović
* Zorana Mihajlović
* Rasim Ljajić

 |
| 
* Ministri: Aleksandar Antić
* Ana Brnabić
* Dušan Vujović
* Vladan Vukosavljević
* Aleksandar Vulin
* Ivica Dačić
* Zoran Đorđević
* Slavica Đukić Dejanović
* Jadranka Joksimović
* Goran Knežević
* Milan Krkobabić
* Nela Kuburović
* Zlatibor Lončar
* Rasim Ljajić
* Zorana Mihajlović
* Branislav Nedimović
* Nebojša Stefanović
* Vanja Udovičić
* Mladen Šarčević

 |
| 
* Generalni sekretar Novak Nedić

 |


***Rasim Ljajić*** na Wikimedijinoj ostavi
Trebušet
**Trebuše** ili **trebušet** (francuski: ) je naziv za opsadnu spravu koja se koristila od sredine 13. vijeka do kraja srednjeg vijeka. Koristili su se za izbacivanje kamenja (do težine od 140-150 kg) kojima su razbijane neprijateljske zidine ili za gađanje objekata preko zidova. Domet im je bio oko 200 m. U pojedinim slučajevima su korišteni i za bacanje leševa umrlih od zaraznih bolesti.

Postojale su dvije vrste trebušeta - koje su za ispaljivanje projektila koristili protutežu, i onih koje je prethodno trebalo zapeti.

Eksterni linkovi
----------------

 

***Trebušet*** na Wikimedijinoj ostavi

* Secrets of Lost Empires: Medieval Siege (building of and history of trebuchets), from the NOVA website
* Historical accounts of the trebuchet
* Warwick trebuchet Arhivirano 2014-01-17 na Wayback Machine-u
* Video Demonstration Arhivirano 2010-04-06 na Wayback Machine-u of the Medieval Siege Society's trebuchet
* Caerphilly Castle trebuchet firing
* Trebuchet Animation Arhivirano 2012-06-25 na Wayback Machine-u
* Trebuchet de l'AMQ a St-Marcellin. na YouTube
* Slow motion mini trebuchet. na YouTube
* Floating Arm Trebuchet. na YouTube
* Yankee Siege Trebuchet Home Page