**Charles Baudelaire** [ʃaʁl bodˈlɛʁ] (puno ime **Charles-Pierre Baudelaire** [ʃaʁl pjɛʁ bodˈlɛʁ]) (Pariz, 9. travnja 1821. – Pariz, 31. kolovoza 1867.), francuski pjesnik i kritičar.

Njegovo djelo sadrži elemente romantizma i orijetaciju simbolista. Uz zbirku pjesama *Cvjetovi zla*, koju mnogi smatraju najvažnijim lirskim djelom 19. stoljeća, napisao je i zbirku pjesničkih crtica *Spleen Pariza*, kojima je stvorio novu pjesničku vrstu. Pisao je sjajne likovne kritike, a istaknuo se i kao prevoditelj. Bio je jedan od prvih Francuza koji je upozorio na Wagnerov genij. Obilježen kao bludnik i odbacivan kao simbol boemstva i nemorala, svojim je pjesmama proširio područja poetskog, otkrio suvremenicima čitave predjele novih ljepota i grozota. Ni za života, ni prvih desetljeća nakon smrti nije stekao zasluženo priznanje. 

Danas priznat kao vrhunski pisac francuske poezije, Baudelaire je postao klasikom. Barbey d'Aurevilly vidi u njemu «*jednog Dantea jedne posrnule epohe*».

Kroz svoje djelo, Baudelaire je nastoja istkati i pokazati veze između zla i ljepote, nasilja i naslade (*Mučenica*). Usporedo svojim zastrašujućim pjesmama (*Semper Ædem*) ili za njegovo doba skandaloznim (*Delphine i Hyppolite*), on je izrazio melankoliju (*Mœsta et errabunda*) i zavist uostalom (*Poziv na putovanje*).

Biografski elementi
-------------------

Godine 1827. umire njegov otac (svećenik "svrzimantija") koji je bio jedan obrazovan čovjek, obuzet idejama Prosvjetiteljstva i ljubitelj slikarstva, i sam slikar, ostavio mu je u nasljedstvo jedno spirutalno bogatstvo. Godinu dana kasnije, njegova majka se preudaje za zapovjednika bataljuna Aupicka. Budući pjesnik neče nikad oprostiti majci tu preudaju a časnik Aupick utjelovljuje u njegovim očima sve što čini prepreku onme što voli : majku, poeziju, san, život bez neiozvjesnosti.

Izbačen 1839. godine uiz liceja zbog neke sitnice, Baudelaire izabire život suprotstavljen građanskim vrijednostima utjelovljenim u majci i očuhu. Taj pak, sudeći život svog pastorka "skandaloznim", odlučuje pozvati ga na putovanje u Indiju. Putovanje koje će Baudelaire skratiti, ali koje će natopiti njegovu imaginaciju (ljubav prema moru, egzotične vizije).

Po povratku u Pariz, zaljubio se u Jeanne Duval, mladu mulatkinju, s kojom će upoznati čari i gorčine strasti. Prezaduženi dandy , stavljen je pod sudsko skrbništvo judiciaire i upoznaje od 1842. jedan mizeran život. Tada započinje više poema Cvjetovi zla (*Fleurs du mal*). Kritičar umjetnosti i novinar, on napada egzaltirane forme romantizma. Godine1848. sudjeluje u svim bitkama na pari[kim barikadama, govori se, da bi pobudio ustanike na strijeljanje... Aupicka. Kasnije, dijeli mržnju Gustava Flobera i Viktora Igoa protiv Napoleona trećeg.

Cvjetovi zla (*Fleurs du mal*) izlaze 1857. a zbirka je dijelom osuđena «zbog vrijeđanja javnog morala i pristojnog vladanja». Novo izdanje 1861. bit će obogaćebo i restrukturirano ali također zabranama sudca Pinara amputirano za šest pjesama (*Les bijoux/Dragulji* ; *Le Léthé/Leta* ; *À celle qui est trop gaie/Onoj koja je previše simpatična*; *Lesbos/Lezbos*; *Femmes damnées/Proklete žene* (prva pjesma); *Les métamorphoses du vampire/Metamorfoze vampira*).

Bio je priznat samo od nekolicine svojih istomišljenika. U *Figarou* od 5. srpnja 1857. Gustave Bourdin je ovako reagirao prilikom pojave njegovih *Cvjetova zla*: «Ima momenata kad sumnjam u mentalno zdravlje gosp. Baudelairea, ima ih kad više ne sumnjam; to je većinom pri monotonom ponavljanju i premeditaciji istih stvari, istih misli. Odvratno natiskuje gnusno; odvratnost se asocirala s infektivnim... ».

Pjesnik tada odlazi u Belgiju i nastanjuje se u Bruxellesu, gdje priprema jedan pamflet protiv te zemlje koja u njegovim očima ima izgled karikature francuske buržoazije. U Bruxellesu susreće Felicijana Ropsa koji će ilustrirati njegove Cvjetove zla (*Fleurs du mal*). Umire u Parizu od afazije i paralize 1867. godine. Ukopan je na groblju Montparnasse (6. odjeljenje), u istom grobu gdje su ukiopani i njegov očuh general Aupick i njegova majka.

Treće izdanje (1868.) neće izići za njegovog života. Po njegovoj smrti, njegovo literarno naslijeđe prodano je na dražbi. Michel Lévy (izdavač) ga stječe za 1 750 franaka. Presuda iz godine 1857. neće biti revidirana, niti Baudelaire rehabilitiran prije 1949. godine.

Vanjske veze
------------

***Charles Baudelaire*** na Wikimedijinoj ostavi

* Biografija i tekstovi na francuskom u formatu PDF.
* *Fleurs du mal* na francuskom:
* *Fleurs du mal* :  Arhivirano 2006-01-04 na Wayback Machine-u PDF.
* Arhivirano 2009-08-03 na Wayback Machine-u Livre audio « Le Corbeau|Gavran » Edgar Poea u prijevodu Baudelairea

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 17218730
* LCCN: n79018694
* ISNI: 0000 0001 2122 1863
* GND: 118507184
* SELIBR: 176914
* SUDOC: 026709635
* BNF: cb118905823 (podaci)
* BIBSYS: 90054929
* ULAN: 500046443
* MusicBrainz: a6985818-3431-4e4f-a7e9-0d375fdb40f1
* NLA: 36111104
* NDL: 00432536
* NKC: jn19990000505
* RSL: 000035548
* BNE: XX1721422
* CiNii: DA00522957
* RKD: 5068
* CONOR.SI: 11594339
* NSK: 000100605

 |