recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kv'venžane Volis** (engl. ; 28. avgust 2003) je američka glumica, poznata po ulozi Hushpuppy, u kritikama hvaljenom filmu Zveri južnih divljina, u kome je postala najmlađa glumica ikad nominovana za Oskara.

Lični život
-----------

Wallis se rodila u Houmi, Luiziana, kao kćerka Qulyndreia-e, učiteljice, i Venjie Wallis-a st. vozača kamiona. "Quven", prvi deo njenog imena, je kombinacija imena njenih roditelja, dok je njena majka izjavila da "zhané" znači "vila" na svahiliju.

Karijera
--------

Wallis, pri dobi od 5 godina, je morala da laže o svojim godinama na audiciji za njen prvi posao glume - glavnu ulogu u Zverima južnih divljina, jer je minimum godina za to bio šest. Konačno je pobedila nekih 4000 pretendenata za ulogu Hushpuppy (priganica, uštipak, prženica) - nesavladivo čudo od deteta и borca za opstanak koja živi sa svojim teško bolesnim ocem u bedi šumovitog rečnog rukavca u Luizijani. Režiser Benh Zeitlin je rekao za "The Daily Beast" da, kad je učestvovao u probi Wallis-eve, odmah shvatio da je našao ono što je i tražio i promenio scenario "Zveri" da bi se prilagodio njenoj tvrdoglavoj ličnosti. Njena sposobnost čitanja, glasan vrisak i veština podrigivanja na zapoved impresionirali su režisera i dodelili joj ulogu. Film je premijerno prikazan na Sundance Film Festivalu januara 2012 sa odličnim kritikama, osvojivši Glavnu nagradu žirija. U maju 2012. Wallis je odletela za Francusku na premijeru filma na Kanskom filmskom festivalu. Film je primio mnogo pohvale i na račun Wallis-eve i njenog izuzetnog nastupa i osvojio prestižnu Zlatnu kameru za najbolji prvi igrani film.

10. januara 2013. pri dobi od 9 godina, Wallis je postala najmlađa nominovana za Oskara za najbolju glumicu i treća najmlađa nominovana u svim kategorijama. Međutim, imala je samo 6 godina tokom snimanja. Wallis je i prvo afro-američko dete-glumac koje je dobilo nominaciju za Oskara. Prva je osoba rođena u XXI veku koja je primila tu nominaciju.

Potpisala je da glumi u dolazećem filmu Steve McQueen-a, 12 godina rob uz Michael Fassbender-a, Benedict Cumberbatch-a i Brad Pitt-a. Film je baziran na sjećanjima Solomon-a Northup-a, slobodnog čoveka iz Njujorka koji je kidnapovan i prodat u roblje u Luizijani. 2013. ponovo će se pojaviti na Sundance-u u kratkom igranom filmu Boneshaker.

U februaru 2013. Wallis je dodijeljen naslovni lik u novoj filmskoj verziji mjuzikla Annie.

Filmografija
------------

|  |
| --- |
| **Filmografija glumca Kvevanzane Volis** |
| God. | Srpskohrvatski naziv | Originalni naziv | Uloga |
| 2012. | Zveri južnih divljina | *Beasts of the Southern Wild* | Hašpapi | nominovana Oskar za najbolju glavnu glumicunominovana — Nagrada Udruženja televizijskih filmskih kritičara za najbolju glumicu u glavnoj ulozi |

Spoljašnje veze
---------------

* Kvevanzane Volis na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 296711815
* LCCN: no2013013143
* ISNI: 0000 0004 0174 8045
* GND: 1034580124
* SUDOC: 169602818
* BIBSYS: 13013130
* MusicBrainz: 5398a39f-9298-4961-977d-59479727f97e
* NKC: xx0223422
* BNE: XX5339888
* CONOR.SI: 240328547

 |
**Filip Zubčić** (Zagreb, 27. siječnja 1993.) hrvatski je alpski skijaš. Od sezone 2013/2014 član je "A" reprezentacije Hrvatske

Životopis
---------

### Skijaška karijera

Član je **SK Končar** iz Zagreba. Njegova sestra Tamara Zubčić također je skijašica.

Broj nastupa na Svjetskom prvenstvu:4 

Prvi nastup na Svjetskom prvenstvu: 20.02.2011.Garmisch-Partenkirchen (Slalolm)

Najbolji rezultat na Svjetskom prvenstvu: 28. mjesto(15.02.2013. Schladming, Veleslalom)

Broj nastupa u Svjetskom kupu: 4

Prvi nastup u Svjetskom kupu: 28.10.2012. Soelden (Veleslalom)

Broj nastupa u Europskom kupu: 25

Prvi nastup u Europskom kupu: 07.03.2010. Platak (Slalom)

Prvi bodovi u Europskom kupu: 19.01.2013. Kirchberg (Veleslalom)

Najbolji Europskom kup rezultat: 4. mjesto (28.01.2013. Arber, Slalom)

Broj nastupa u NOR-AM kupu: 4

Prvi nastup u NOR-AM kupu: 22.11.2013 Loveland CO (USA) (veleslalom)

Najbolji NOR-AM rezultat: 16. mjesto (25.11.2013. Loveland CO, Slalom)

Broj nastupa na Svjetskom juniorskom prvenstvu: 9

Prvi nastup na Svjetskom juniorskom prvenstvu: 31.01.2010. Les Houches (Veleslalom)

Značajniji rezultati
--------------------

#### Prvenstvo Hrvatske:

3. mjesto u slalomu PH 2012. 

3. mjesto u slalomu PH 2013.

#### 1. mjesto:

15.1.2013 FIS race Slalom 

13.3.2013 FIS race Veleslalom

#### 2. mjesto:

10.12.2009. National Junior Race Slalom 

13.3.2011. National Junior Race Slalom 

2.4.2011. Junior Race Veleslalom 

25.2.2012. National Junior Championship 

11.12.2012. National Junior Race Veleslalom/GiantSlalom 

17.1.2013. FIS race Slalom 

18.01.2013. FIS race Slalom

#### 3. mjesto:

31.3.2011. National Championship Superkombinacija 

14.3.2012. FIS race Veleslalom

12.1.2013. FIS race Veleslalom 

16.1.2013. FIS race Slalom 

16.3.2013. National Junior Championship Veleslalom 

30.3.2013. National Championship Slalom

Izvori
------

* 
* 
* 

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15
Filippo Tommaso Marinetti
**Filippo Tommaso Marinetti**, (Aleksandrija, 22. prosinca 1876. - Bellagio, 2. prosinca 1944.), talijanski književnik.

Pjesnik, romanopisac i dramaturg, Marinetti se proslavio kao začetnik futurizma, prve među avangardama 20. stoljeća. U 11 točaka svojeg Manifesta futurizma, objavljenog u francuskim novinama *Le Figaro* 1909.g. on ustanovljuje novu etiku i estetiku, najavljuje poetiku koja će opjevati brzinu, stroj, opasnost, agresiju, odvažnost, te objavljuje rat prošlosti i tradiciji ("mi želimo uništiti muzeje, knjižnice, akademije svake vrste". Uslijedili su i drugi manifesti od kojih je posljednji, *Manifest futurističke fotografije*, izašao 1930. godine.

Marinetti je pisao na talijanskom i francuskom jeziku.

Marinetti je svoje ideje nastojao godine 1918. nastojao ostvariti kroz Futurističku političku stranku, da bi je godinu dana kasnije priključio Mussolinijevom fašističkom pokretu.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |



***Filippo Tommaso Marinetti*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 4933263
* LCCN: n79063253
* ISNI: 0000 0001 2118 4951
* GND: 118781936
* SELIBR: 213573
* SUDOC: 027010295
* BNF: cb11914598z (podaci)
* BIBSYS: 90520227
* ULAN: 500125034
* MusicBrainz: e9b99e65-a8de-4d07-8e2e-5bec9b72fb6f
* NLA: 35328080
* NDL: 00552024
* NKC: jn19990005406
* BNE: XX932847
* CiNii: DA01668732
* RKD: 105574
* NSK: 000065057

 |
**Foucher iz Chartresa** (**Fulcher**, francuski: ; Chartres, cca. 1059 - Jeruzalem, 1127) bio je francuski katolički svećenik i historičar, najpoznatiji po svojoj kronici Prvog križarskog pohoda u kome je sudjelovao.

O njegovom životu nema nikakvih podataka ni spomena prije 1097. kada je imenovan za kapelana Balduina od Boulognea. Na temelju detalja njegovog teksta se pretpostavlja da je bio prisutan ili imao podatke iz prve ruke o znamenitom saboru u Clermontu 1095. gdje je papa Urban II pozvao evropske kršćane u križarski rat. I Foucher se sam priključio tom pohodu, najvjerojatnije u pratnji Etiennea od Bloisa ili Roberta od Normandije sa kojima je 1096. preko Francuske i Italije došao u Carigrad, a potom u Antiohiju gdje se priključio Balduinu. Svog gospodara je pratio u pohodu na Edesu koji je završio stvaranje istoimene križarske grofovije. Poslije osvajanja Jeruzalema se Foucher preselio u Jeruzalem i ostao Balduinov kapelan sve do 1115. Otada je služio kao kanonik Bazilike Svetog Groba do smrti.

Foucher je svoju kroniku počeo pisati 1100. ili 1101. godine, a prva verzija - danas izgubljena - se pojavila u Evropi oko godine 1106. U njoj je sa entuzijazmom opisao pohod, i boravak u Carigradu. Kasnija verzija je bila podijeljena u tri dijela: prvi, koji opisuje događaje od Sabora u Clermontu 1095. do uspostave Jeruzalemskog Kraljevstva 1099. godine; drugi, koji opisuje život u Jeruzalemu od 1100. do 1118. godine; i treći, posvećen vladavini Balduina II od 1118. do 1127. Posljednji dio opisuje epidemiju kuge u Jeruzalemu; pretpostavlja se da je od nje umro i sam Foucher.

Foucher je služio kao temeljni izvor brojnim kasnijim kroničarima i historičarima križarskih ratova.

Literatura
----------

* Fulcher of Chartres, 'Chronicle', tr. M. E. McGinty, in *The First Crusade: the Chronicle of Fulcher of Chartres and other source materials*, ed. e. Peters (2nd. ed. 1998), p. 47-101.
* Fulcher of Chartres, *A History of the Expedition to Jerusalem, 1095-1127*, trans. Francis Rita Ryan, ed. Harold S. Fink, 1969.
* *Fulcheri Carnotensis Historia Hierosolymitana (1095-1127)*, ed. Heinrich Hagenmeyer, Heidelberg, 1913.

Izvori
------



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 49368569
* LCCN: n50063050
* ISNI: 0000 0000 6634 7761
* GND: 118956043
* SELIBR: 54633
* SUDOC: 035616210
* BNF: cb133247770 (podaci)
* NDL: 01164076
* NKC: xx0058747
* BNE: XX5175120
* CiNii: DA10076905

 |
**Frano Baras** je hrvatski publicist i esejist. Piše članke i zapise o starioj i novijoj prošlosti i sadašnjosti, područja Dalmacije, posebice o Splitu, zbog čega nosi naslov *čuvara splitskog pamćenja*.

Bio je ravnateljem Drame splitskog Hrvatskog narodnog kazališta.

Članci i podlistci su mu izašli u nekoliko novina i časopisa, među ostalim u Slobodnoj Dalmaciji i u Hrvatskom slovu. Članke je objavio i u zborniku Kačiću, Građi i prilozima za povijest Dalmacije, Kulturnoj baštini, Republici, Hrvatskim obzorjima i dr.

Djela
-----

* *Snovi za porculansku lutku*, 1963.
* *Splitska trgovina u francuskim vojnim izvještajima iz 1806. godine*, 1978.
* *Dalmacija anno Domini*, 1988.
* *Iz Memoara maršala Marmonta*
* *Splitski karnevali*, 1984.
* *Splitski igrokaz*, 1993.
* *Staro zrcalo splitsko*, članci i podlistci, 1994.
* *Ratni dani pod Marjanom*, dnevnik i podlistci, 1996.
* *Les Francais en Dalmatie = Francuzi u Dalmaciji: (1806. - 1814.)* (preveli Gerard Denegri i Jasna Vučetić], 2002. (2. izd. 2006.)
* *Splitsko ljeto*,
* *Split 1999.*, 2005.
* *Marulić u deset slika*, 2005.
* *Jadranom i oceanima*, 2008.
* *Spliska prigovaranja*, 2007.
* *Prohujalo pod Marjanom*, 2010.

Suautor je i suurednik knjige o savezničkom bombardiranju Kaštel-Sućurca 1943. *50. obljetnica savezničkog bombardiranja Kaštel-Sućurca, 5. prosinca 1993.: 1943. - 1993.* (1993.).

Izvori
------

* Ivica Luetić: Splitske teme. Dvije knjige Frane Barasa, Hrvatsko slovo, petak, 18. studenoga 2011. godine, str. 22
***Eroica*** je poljski crno-bijeli ratni omnibus film snimljen u režiji Andrzeja Munka i premijerno prikazan početkom 1958. godine. Sastoji se od dvije priče sa radnjom smještene u doba Drugog svjetskog rata a koje za temu imaju poljski heroizam (ili nedostatak istog). Prva priča, *Scherzo Alla Pollacca*, se događa za vrijeme Varšavskog ustanka i prikazuje kako Dzidziuś (čiji lik tumači Edward Dziewoński), kukavički bonvivan i pijanica, nevoljko pristupa Armiji Krajowi i dobija zadatak nagovoriti mađarske vojnike na putu kroz Varšavu da se priključe ustanicima. Druga priča, *Ostinato – lugubre*, se odvija u njemačkom zarobljeničkom logoru gdje jedan od poljskih oficira, poručnik Zawistowski (čiji lik tumači Tadeusz Lomnicki) netragom nestaje, stvorivši legendu o uspješnom bijegu. *Eroica* je trebala sadržavati i treću priču pod naslovom *Con bravura*, posvećenu kuririma koji su preko Tatri prenosili poruke za pokret otpora, ali ju je Munk izbacio na montažnom stolu; zasebno je prikazana tek 1972. godine na poljskoj televiziji. Film, koji je svojim stilom pripadao Poljskoj filmskoj školi, ali se od njenih ostvarenja razlikovao inzistiranjem na ironiji i crnom humoru, dobio je dobre kritike i nagradu FIPRESCI na Filmskom festivalu u Mar del Plati.

Godine 1993. je u Poljskoj snimljen film *Straszny sen Dzidziusia Górkiewicza* koji prikazuje dogodvštine Dzidziuś u postkomunističkoj Poljskoj.

Uloge
-----

* Edward Dziewoński ... Dzidziuś
* Tadeusz Łomnicki ... Por. Zawistowski
* Barbara Połomska ... Zosia
* Ignacy Machowski ... Major Armije Krajowe
* Leon Niemczyk ... Mađarski oficir
* Kazimierz Opaliński ... zapovjednik Armije Krajowe u Mokotówu
* Kazimierz Rudzki ... Por. Turek
* Henryk Bąk ... Por. Krygier
* Roman Kłosowski ... Szpakowski
* Bogumił Kobiela ... Por. Dąbecki
* Stanisław Bareja ... vojnik Armije Krajowe
* Witold Pyrkosz ... Kardas
* Wojciech Siemion ... Por. Marianek

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Eroica* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi Andrzeja Munka |
| --- |
| 1950-e | *Błękitny krzyż* (1955) • *Człowiek na torze* (1956) • *Eroica* (1957) • *Con bravura* (1957) |
| Lata 60. | *Zezowate szczęście* (1960) • *Pasażerka* (1963) |
Za rusku telenovelu sličnog naziva, vidite članak Bednaja Nastja.

***Estrambótica Anastasia*** je venecuelanska telenovela produkcijske kuće RCTV, premijerno prikazivana 2004. U Srbiji se prikazivala tokom 2004. i 2005. na TV Košava pod naslovom ***Anastasija***.

Sinopsis
--------

Anastasija je prelepa devojka, čiji snovi postaju stvarnost kada, zahvaljujući svom savršenom izgledu i sjajnom karakteru, spase od bankrota poznatog proizvođača nakita, i to kao promo lice kompanije i „amajlija" porodice Borofski. Ona upoznaje Aurelijana zbog kojeg sav taj glamurozni svet postaje njena noćna mora. Estrambotica U potrazi za slobodom, Anastasija upoznaje i mračnu stranu porodice Borofski i otkriva njihove tajne, sakrivene iza „Krsta snova", nakita vrednog nekoliko miliona dolara, koji je pripadao ruskoj carici Katarini II.

Anastasija preživljava atentat, ali u njemu gine jedna od njenih sestara, čije telo nestaje zajedno sa velikim delom nasledstva Borofskih. Zbog ove tragedije Anastasija se vraća u vilu borofskih i pokušava da otkrije ko je želi ubiti. Aurelijano joj postaje saveznik i čovek koji će njene snove ponovo pretvoriti u stvarnost.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Norkis Batista | Anastasija Valbuena de BorofskiAleksandraKatalina |
| Huan Pablo Raba | Aurelijano Paz |
| Dad Dager | Violeta Silva |
| Saul Marin | Ovidio Borofski |
| Ilda Abraamz | Konstansa |
| Flavio Kabaljero | Akiles |
| Dora Macone | Agripine |
| Manuel Salazar | Teobaldo |
| Kijara | Bromelija |
| Lusijano de Alesandro | Santijago |
| Majra Alehandra | Jolanda Paz |
| Rodolfo Renvik | Mateo |
| Gabrijela Santeliz | Demetrija |
| Prakriti Maduro | Klementina |
| Karlos Felipe Alvarez | Nikolas |
| Kareliz Oljarves | Emilija Margarita |
| Migel Augusto Rodrigez | Leon Borofski |
| Fredi Akino | Hoseito |
| Danijel Navaro | Jadira |
| Susana Kolster | Klaudija |
| Israel Bajez | Eduardito |

Vanjske veze
------------

* Estrambótica Anastasia na Internet Movie Database.
***Ateşten Gömlek*** (sh. *Vatrena košulja*, ponekad poznat i pod naslovom ***Kćer Smirne***) je turski crno-bijeli nijemi film snimljen 1923. u režiji Muhsina Ertugrula. Temelji se na istoimenom romanu turske književnice i aktivistice Halide Edip Adıvar, a radnja je smještena u Smirnu za vrijeme turskog rata za nezavisnost. Protagonistica, čiji lik tumači Bedia Muvahhit, je mlada Turkinja kojoj su grčki vojnici ubili muža i sina za vrijeme okupacije Smirne, a nakon čega se priključuje nacionalističkom pokretu otpora i izaziva suparništvo između dvojice oficira nacionalističke vojske.

*Ateşten Gömlek* je poznat kao prvi turski film u kome je nastupila glumica muslimanske vjere. Dotada je u Osmanskom Carstvu gluma bila dozvoljena jedino kršćanskim glumicama. Prilikom snimanja je Muhsin Ertugrul odlučio prekršiti to pravilo, te je zamolio svog prijatelja Ahmeta Refeta Muvahhita da pred kamere dovede svoju mladu suprugu Bediju. Za sporednu ulogu Kezman je objavio oglas u novine na koje se jedina javila Neyyire Neyir koja će mu poslije postati supruga.

Vanjski linkovi
---------------

* *Atesten gömlek* na sajtu IMDb
François Rabelais
**François Rabelais** (Poitou, oko 1494. - Pariz, 9. april 1553.) je bio francuski pisac.

Prvi je veliki francuski prozaist, uz Montaignea najkrupnija figura francuske renesanse. U mladosti je bio redovnik (franjevac pa benediktanac). Već rano je pokazao interes za antičke jezike (grčki, latinski, hebrejski) i prirodne znanosti. Osumnjičen da čita "heretičke" knjige, napušta samostan ("brlog lijenosti i pohote"), studira medicinu i sprijateljuje se s istaknutim humanistima. Rabelais je imao bezgranično povjerenje u prirodu i nauku. Poklonik je antike, erudit, uvijek žedan novih spoznaja. Epikurejski je zaljubljen u život i zemaljske radosti, slavi dobrotu prirodu te vjeruje u napredak i divne mogućnosti koje stoje pred čovjekom.

Godine 1532. je liječnik u Lyonu i profesor anatomije. Tu objavljuje u prijevodu Hipokratove aforizme i "Medicinska pisma" Giovannija Manardija, te zapažen šaljivi almanah ("La Pantagrueline prognostication"). Životno mu je djelo fantastično - satirični roman *"Gargantua i Pantagruel"* kojim je izrazio ideje pravde, dobrote, čovječnosti, kulture i tolerancije. Kao osobni liječni kardinala Jeana du Bellaya, ambasadora pri Vatikanu, boravi u više navrata u Rimu, gdje proširuje svoje znanje studijem arheologije, botanike i arhitekture.

***François Rabelais*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 172635016
* LCCN: n79088892
* ISNI: 0000 0001 1804 574X
* GND: 118597450
* SELIBR: 206715
* SUDOC: 02708695X
* BNF: cb11920939s (podaci)
* BIBSYS: 90067726
* ULAN: 500060429
* MusicBrainz: 49f6cad9-f4e6-4822-a5af-eb9d455c7d1c
* NLA: 35438532
* NDL: 00453539
* NKC: jn19990006776
* RSL: 000080377
* BNE: XX912122
* CiNii: DA00345261
* RKD: 65332
* CONOR.SI: 10699619
* NSK: 000025156

 |
**Odostražnik riječi od pet slova** (drugo izdanje, 1975), odostražni (*a tergo*) rječnik koji je sastavio Stjepan Horvat i tehnički obradio Radoš Pušonjić, a koji je ciklostilirano izdalo Enigmatsko udruženje Čvor u maju 1975. godine u tiražu od 200 primjeraka. Rječnik ima 59 stranice dimenzija 20 x 14,5 cm i sadrži oko 6590 neopisanih petoslovnih riječi složenih odostražnim abecednim redom.

Kod pripreme tog priručnika autor se služio Rječnikom stranih riječi Bratoljuba Klaića, Hrvatsko-njemačkim rječnikom A. Hurma, Priručnikom za odgonetače i *"Geografskim atlasom"* ("Znanje", Zagreb, 1965), tako da su sve navedene riječi s potvrdom. Geografski pojmovi malo su zastupljeni. Ovaj rječnik daje cjelovitu zbirku riječi od pet slova koje se upotrebljavaju u križaljkama. Pri prikupljanju riječi autor nije odlučivao da li su one zagonetački valjane ili ne. To je prepustio samim zagonetačima.

Isti izdavač izdao je 1972. godine prvo (s manje riječi) izdanje tog rječnika te Odostražnik 5 1982. godine, koji je pripremio Jovan Nedić.
**Diodor iz Eritre** (starogrčki: ) ime je nekog starogrčkog pesnika koji se u antici spominjao kao jedan od mogućih autora *Male Ilijade*, jedne od kikličkih epopeja koja je pripadala trojanskom ciklusu. Njegovo se ime, zapravo, spominje samo na jednoj sholiji uz Euripidove *Trojanke* (stih 821), na kojoj se kao drugi mogući autori *Male Ilijade* navode još Testorid Fokejanin i Kineton Spartanac; autor sholije te je podatke verovatno temeljio na delu aleksandrijskog gramatičara Lizimaha, čije delo *Povratak* (Νόστοι) sholijasti često citiraju. *Mala Ilijada* se u antici, osim navedenim pesnicima, ponekad pripisivala i Lesheju Lezbljaninu, pa i samom Homeru. Ništa drugo nije poznato o Diodoru, pa ni to kad je živeo i je li doista postojao.

Literatura
----------

* Claverhouse Jebb, Richard (1932). *Sophocles: The Plays and Fragments with Critical Notes, Commentary and Translation in English Prose*. Cambridge University Press.
* Đurić, Miloš N. (1990). *Istorija helenske književnosti*. Beograd.
* Hornblower, Simon; Spawforth, Antony (2003). *The Oxford Classical Dictionary*. New York: Oxford University Press.
* Smith, Philip (1867). „Lysimachus (13)". u: Smith, William. *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. **1**. Boston. str. 21.
***Evgenij Onjegin***, Op. 24, (ruski: , *Jevgenij Onjegin*) je opera u 3 čina (7 secna), koju je komponirao Pjotr Iljič Čajkovski. Libreto, koga su napisali Čajkovski i Konstantin Šilovski, se prilično vjerno temlelji na istoimenom Puškinovom romanu u stihovima. Prvi put je izvedena u Moskvi 1879. i s vremenom je stekla status jedne od najpoznatijih lirskih opera, odnosno djela Čajkovskog. Naslovni junak je sebični mladić koji će zažaliti zbog bahatog odbijanja ljubavi mlade žene i kobnog dvoboja s najboljim prijateljem.

Godine 1958. je u SSSR-u adaptirana u znameniti cjelovečernji film.

Vanjske veze
------------

***Evgenij Onjegin (opera)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Full content (in English) Arhivirano 2012-11-04 na Wayback Machine-u
* Eugene Onegin: Besplatne partiture na stranici International Music Score Library Project.
* Libretto
	+ Russian libretto in HTML
	+ Russian libretto in zip file for Word Arhivirano 2007-03-11 na Wayback Machine-u
	+ German translation of libretto Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
* Upcoming performances at major halls
Dobrica Milutinović kao *Kralj Lir* 1924. u Narodnom pozorištu u Beogradu
**Dobrica Milutinović** (Niš 11. septembar 1880— Beograd 18. novembar 1956) bio je srpski glumac.

Biografija
----------

Bio je jedan od najtalentovanijih i najomiljenijih glumaca, član Narodnog pozorišta u Beogradu od 1899. do smrti. U punoj stvaralačkoj snazi bio je između dva svetska rata.

### Glumačke osobine

Zahvaljujući retkom umetničkom temperamentu, svom izgledu i glasu igrao je herojske i romantične uloge u pozorištu, koje su mu donele veliko poštovanje i popularnost. Glumio je Romea, Don Karlosa, Otela, Urijela, Hajduk Veljka, Maksima Crnojevića, Cara Dušana, Mitketa u *Koštani*. Spada u glumce koji su tekst izovarali gromkim glasom, sa velikim patosom, a to je tada bio običaj. Njegov glas je snimljen i sačuvan i nalazi se u fonoteci Muzeju pozorišne umetnosti Srbije. Takođe, u savremeno doba izdata je i longplej ploča sa presnimcima njegovih arhivskih zvučnih zapisa na pločama od 78 okretaja.

### Rad na filmu

Osim u pozorištu, glumio je i u filmovima. U filmu *Karađorđe* iz 1911. igrao je ulogu Janka Katića, a glumio je, u ulozi deda Vuka, i u filmu *Živeće ovaj narod* iz 1947.

Nagrada Dobričin prsten
-----------------------

Godine 1937, povodom 40-godišnjice rada, dodeljen mu je prsten koji se, u istovetnoj kopiji, od 1980. dodeljuje kao prestižna nagrada za životno delo srpskim glumcima i nosi ime Dobričin prsten.

Pozorište u Sremskoj Mitrovici 1974. godine dobilo je naziv „Dobrica Milutinović".

Napomene
--------

1. ↑  Negde piše da je rođen 30. avgusta 1880, ali to je datum po julijanskom kalendaru.

Literatura
----------

* Vasa Kazimirović: *Dobrica*, Novi Sad: Bratstvo-jedinstvo, 1957, 159;
* Borivoje S. Stojković: *Velikani srpskog pozorišta*, Beograd - Valjevo 1983, 119-144.
* Petar Volk: *Dobrica Milutinović*, Beograd : Narodno pozorište, 2005, (2. dopunjeno izdanje) ISBN 86-84897-09-9

Vanjske veze
------------

***Dobrica Milutinović*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dobrica Milutinović na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 1125355
* LCCN: n83050065
* ISNI: 0000 0000 2585 6121
* GND: 13064966X
* SUDOC: 119053845
* BNF: cb165369561 (podaci)
* NKC: jx20120426005

 |
**Jozo Džambo** (hr:Matina, Maglaj, 9. XII. 1949) hrvatski je i bosanskohercegovački pjesnik, književni kritičar, esejist i prevoditelj.

Životopis
---------

Nakon završene Franjevačke klasične gimnazije u Visokom, studirao filozofiju i teologiju u Sarajevu i Eichstättu, zatim slavistiku, povijest jugoistočne Europe i tursku filologiju na sveučilištu u Bochumu (Njemačka). Magistrirao 1979, a doktorirao 1984. s temom: *Die Franziskaner im mittelalterlichen Bosnien* (*Franjevci u srednjovjekovnoj Bosni*, disertacija nagrađena godišnjom nagradom Društva za jugoistočnu Europu u Münchenu). Radio kao znanstveni suradnik i asistent na Sveučilištu u Bochumu, u Bavarskom nacionalnom muzeju u Münchenu, na odsjeku za etnologiju Sveučilišta u Münchenu i na *Südost-Institutu* u Münchenu. Od 1992. znanstveni suradnik u *Adalbert Stifter Vereinu*, institutu za njemačko-češke kulturne veze. Od 1976. do 1987. urednik i stalni suradnik časopisa za tursku filologiju *Materialia turcica*, a od 1992. odgovorni urednik godišnjaka *Stifter*. Piše i objavljuje na hrvatskom i njemačkom jeziku u prvome redu studije, priloge i recenzije iz uže struke: povijesti, književne i kulturne povijesti, ali i književne radove i prijevode. Prevodi poeziju, prozu i znanstvene radove s njemačkog, makedonskog i bugarskog jezika. Od 1972. neprekidno živi i radi u Njemačkoj.

Djela
-----

* Pjesme, književne kritike, eseji, studije iz povijesti i književne i kulturne povijesti - u periodici.

Izvori
------

1. ↑  Mirko Marjanović, Leksikon hrvatskih književnika Bosne i Hercegovine od najstarijih vremena do danas, Matica hrvatska Sarajevo, HKD Napredak, Sarajevo, 2001.

Vanjske veze
------------

* Hrvati u Njemačkoj Arhivirano 2008-09-23 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 29550070
* LCCN: n85325103
* ISNI: 0000 0001 0883 1341
* GND: 1055748164
* SUDOC: 098506552
* BNF: cb12034728b (podaci)
* NKC: xx0017370

 |
***Austerlitz*** (u Italiji distribuiran pod naslovom ***La battaglia di Austerlitz***) je francusko-italijansko-jugoslavensko-lihtenštajnski igrani film snimljen 1960. u režiji Abela Gancea.

Po žanru je historijski spekatkl, a radnja je smještena u Evropu od 1804. do kraja 1805. godine te prikazuje zbivanja vezana uz francuskog vojskovođu i državnika Napoleona Bonapartea (čiji lik tumači Pierre Mondy) - njegovu krunidbu za francuskog cara, stvaranje velike antifrancuske koalicije koja će pokrenuti rat, odnosno Napoleonovu briljantnu kampanju protiv saveznika koji će kulminirati njegovom veličanstvenom pobjedom u velikoj bitci kod Austerlitza.

Uglednom francuskom sineastu Abelu Ganceu je *Austerlitz* predstavljao posljednji veliki projekt u karijeri, ali i svojevrsnu priliku da dovrši, odnosno napravi nastavak svog znamenitog nijemog spektakla *Napoleon* iz 1927. godine. Film, koji je okupio neka od najpoznatijih glumačkih imena i u koje je potrošen veliki novac, predstavljao jedno od najambicioznijih ostvarenja evropske kinematografije. Same scene bitke su, pak, rekonstruirane u okolici Zagreba.

*Austerlitz* je kasnije postao poznat i zbog toga što je Jean Ledrut, autor muzike za film, nekoliko godina kasnije britanskog muzičkog producenta Joea Meeka optužio da ga je plagirao u svojoj znamenitoj pop-pjesmi *Telstar* iz 1962. godine. Parnica je završila u Meekovu korist, ali su njeni troškovi značajno pridonijeli Meekovom samoubistvu 1967. godine.

Uloge
-----

2

Vanjske veze
------------

* *Austerlitz* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Abel Gance |
| --- |
| Nijemi filmovi | 
* La Digue
* La Pierre philosophe
* Le Nègre blanc
* Il y a des pieds au plafond
* Le Masque d'horreur
* Strass et Compagnie
* L'Héroïsme de Paddy
* La Folie du Docteur Tube
* La Fleur des ruines
* The Enigma of Ten Hours
* Un drame au château d'Acre
* Ce que les flots racontent
* Le Périscope
* Le Fou de la falaise
* Fioritures
* Le Droit à la vie
* Les Gaz mortels
* The Torture of Silence
* Barberousse
* The Zone of Death
* Ecce Homo
* The Tenth Symphony
* *J'accuse* (1919)
* La Roue
* Au Secours!
* Napoléon
* Marines et cristeaux

 |
| Zvučni filmovi | 
* End of the World
* Mater dolorosa
* The Ironmaster
* Poliche
* Napoléon Bonaparte
* Le Roman d'un jeune homme pauvre
* Jérôme Perreau, héros des barricades
* Lucrèce Borgia
* Beethoven's Great Love
* J'accuse! (1938)
* The Woman Thief
* Louise
* Paradis perdu
* Vénus aveugle
* Le Capitaine Fracasse
* Manolete
* Quatorze juillet 1953
* La Tour de Nesle
* Magirama
* Austerlitz
* Cyrano et d'Artagnan
* Marie Tudor
* Valmy
* Bonaparte et la révolution

 |
*Za ostale upotrebe, v. Oklopni vlak (razvrstavanje).*

***Oklopni vlak 14-69*** (ruski: ) je kazališni komad sovjetskog književnika Vsevoloda Ivanova premijerno izveden u Moskvi 1927. godine. Predstavlja adaptaciju istoimenog Ivanovljevog romana. Radnja, djelomično inspirirana Ivanovljevim vlastitim iskustvima, je smještena u Sibir u vrijeme ruskog građanskog rata. Protagonist je Nikolaj Veršinjin, seljak koji je ispočetka ravnodušan prema sukobu da bi se na kraju ne samo priključio boljševicima nego i vodio crvene partizane u akciji otimanja municije iz belogardejskog oklopnog vlaka.

Svečana premijera predstave, koju je originalno postavio Konstantin Stanislavski, je održana na 10. obljetnicu oktobarske revolucije. Usprkos gotovo masovnih scena i gotovo 50 različitih likova, doživjela je veliki uspjeh i smatra se trenutkom kada je socijalistički realizam zavladao sovjetskim teatrom. Uspjehu je pomoglo i to što ju je javno pohvalio Josif Staljin. Osim u SSSR-u je sljedeće godine s uspjehom prikazana i u Njemačkoj u produkciji lokalnog Saveza za proletersku kulturu.

Gruzijski pisac Sandro Šanšijašvili ju je adaptirao pod naslovom *Anzor*, premjestivši radnju na Kavkaz. Godine 1931. ju je Jakov Protazanov adaptirao u *Tomi*, jedan od prvih sovjetskih zvučnih filmova.
**Gaj Licinije Macer Kalvo** (lat. *Gaius Licinius Calvus*, rođen 82. godine st. e. umro oko 47. godine st. e.), sin analiste Gaja Licinija Macera, bio je rimski političar, govornik i pesnik, pripadnik književnog kruga neoterika.

U govorništvu je Kalvo, za razliku od Cicerona, bio gorljivi pripadnik aticističkog pravca, ali su mu govori odisali živošću (Sen. *Controv*. VII, 4, 7; Cat. 53). I sam je Ciceron cenio Kalvov talenat i sposobnost (*Fam*, XV, 21, 4; *Brut*. 279), a njegovo se govorničko umeće cenilo još u doba Kvintilijana (*Inst*. X, 1, 115) i Tacita (*Dial*. 18, 21, 25). Kalvo je za sobom ostavio 21 govora, od kojih su najviše bili cenjeni govori protiv Publija Vatinija i od kojih je jedan bio održan 54. godine st. e. kada je Vatinija branio upravo Ciceron.

Kalvo je bio blizak Katulov prijatelj, i kasniji ih pisci često pominju u paru. Dva su pesnika delila iste književn-estetske poglede i pisali u istim književnim žanrovima: Kalvo je napisao epilij *Ija*, jednu elegiju povodom smrti njegove voljene Kvintile (koja je možda bila njegova supruga i na koju aludira Katul u pesmi 96), zatim epitalamije i satirične epigrame u različitim metrima, od kojih su neki bili usmereni protiv Cezara (s kojim se ipak posle izmirio, zajedno s Katulom) te protiv Pompeja i Cezarovog prijatelja Tigelija Sarda *(Tigellius Sardus)*.

Ništa od Kalvovih dela nije sačuvano.

Eksterni linkovi
----------------

* Catullus poems mentioning Calvus Arhivirano 2019-08-11 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 290012040
* LCCN: nr95015547
* ISNI: 0000 0000 7720 8687
* GND: 102143447
* SUDOC: 08191234X
* BNF: cb129944107 (podaci)
* BIBSYS: 95000474
* BNE: XX1277601

 |
***Faust*** je zapadnonjemački igrani film snimljen 1960. godine u režiji Petera Gorskog. Predstavlja adaptaciju istoimene drame Johanna Wolfganga Goethea. Protagonist, koga tumači Will Qaudflieg, je ljekar koji prodaje dušu Vragu (a koga tumači Gustaf Gründgens). Iako je Gründgens, jedan od najslavnijih njemačkih glumaca svog doba, istu ulogu bio čak 600 puta tumačio u teatru, stalno se opirao tome da je ponovi na filmu. Na kraju ga na to uspjela nagovoriti producentica Ilse Kubashewski. Na kraju je kao režiser odabran Gründgensov usvojeni sin Peter Gorski. Kritičari su filmu, međutim, zamjerali preveliku oslonjenost na teatarski predložak.

Vanjske veze
------------

* *Faust* na sajtu IMDb
* *Faust* bei filmportal.de
* Gustaf Gründgens und Will Quadflieg auf der Titelseite der Oster-Ausgabe 2008 der ZEIT

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 182794768
* LCCN: no2010000714
* GND: 4218299-2
* BNF: cb16457491n (podaci)

 |
**Randall Rudy Quaid**, poznat kao **Randy Quaid** (Houston, 1. listopada 1950.) je američki filmski glumac. Bio je nominiran za nagradu Zlatni globus, BAFTA nagradu i Oscara za ulogu u filmu The Last Detail. Quaid je također osvojio Zlatni globus i bio nominiran za nagradu Emmy za portret SAD predsjednika Lyndona Johnsona u LBJ: The Early Years. Quaid je dobro poznat po svojim ulogama u filmovima National Lampoon's Vacation, Brokeback Mountain, Independence Day i Kingpin. Quaid je stariji brat poznatog američkog glumca Dennisa Quaida.

Izvori
------

1. ↑  „Dennis Quaid Biography (1954–)". FilmReference.com. Pristupljeno September 3, 2011.
2. ↑

Vanjski linkovi
---------------

***Randy Quaid*** na Wikimedijinoj ostavi

* Randy Quaid na sajtu IMDb
* Randy Quaid na Internet Off-Broadway Database
* „WCBS Newsradio article — Randy Quaid drops lawsuit over "Brokeback Mountain" pay". Arhivirano iz originala na datum 2006-11-11. Pristupljeno 2006-11-29.
* January 2011 *Vanity Fair* profile
* Randy Quaid at Emmys.com
***Oluja nad Krajinom*** je hrvatski dokumentarni film snimljen 2001. godine u režiji Božidara Kneževića. U njemu se, kroz arhivske materijale i izjave svjedoka, političara kao i aktivista za ljudska prava, prikazuje Operacija Oluja i njene posljedice po srpsko stanovništvo na području dotadašnje Republike Srpske Krajine, prije svega u kontekstu egzodusa, protjerivanja, masovne pljačke kao i ubistava onih Srba koji nisu otišli u zbjeg u Srbiju. *Oluja nad Krajinom* je izazvala veliku pažnju zato jer je predstavljao jedan od rijetkih, odnosno prvi hrvatski film koji je prikazivao zločin hrvatskih snaga u Domovinskom ratu. U jesen 2001. je prikazan u TV-emisiji *Latinica*, a nedugo poslije toga je autor poginuo u prometnoj nesreći.

Kao reakcija na film koji je desni dio hrvatske javnosti protumačio kao "velikosrpsku propagandu", Pavao Vranjicani je 2001. snimio film *Amarcord 1*, kojim je, koristeći Kneževićeve snimke napravljene u RSK za vrijeme rata, nastojao kompromitirati autora.

Vanjske veze
------------

* *Oluja nad Krajinom* na sajtu IMDb
* Oluja nad Krajinom
**Reginaldo Giuliani** (Torino, 28. august 1887 – prijevoj Urarieu, Etiopija, 21. januar 1936), poznatiji kao **Otac Giuliani**, bio je italijanski dominikanski redovnik, književnik i vojnik. Za vrijeme Prvog svjetskog rata se kao dobrovoljac priključio *Arditima*, elitnim jurišnim trupama italijanske vojske te sudjelovao u nekim od najvažnijih bitaka, za što je primio najviša odlikovanja. Nedugo nakon rata se kao dio tzv. Katoličke legije priključio Gabrieleu d'Annuniziu prilikom osvajanja Rijeke i uspostave njegove kratkotrajne države. Svoja ratna iskustva je opisao u knjizi koja je postala bestseler. Godine 1922. je sudjelovao u Maršu na Rim.

Kada je 1935. izbio Drugi abesinijski rat, Giuliani se prijavio kao dobrovoljac te postao vojni kapelan u Crnim košuljama. Tokom Prve bitke kod Tembiena je, dok je pomagao i davao posljednju pomast ranjenim suborcima, i sam ranjen, a potom posječen od strane Etiopljana.

Giuliani je nakon smrti stekao status mučenika u fašističkoj Italiji. Godine 1939. je po njemu nazvana i podmornica, kasnije potopljena u Drugom svjetskom ratu. Širom Italije dan-danas mnoge ulice i trgovi nose njegovo ime.

Giuliani je nekoliko godina kasnije poslužio i kao inspiracija za protagonista propagandnog filma *L'uomo dalla croce*.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 161907378
* LCCN: no00016405
* ISNI: 0000 0003 8561 7079
* CONOR.SI: 205618531

 |
**Richard McKenna** (9. maj 1913 - 1. novembar 1964) bio je američki književnik, najpoznatiji kao autor romana *The Sand Pebbles*.

McKenna je inspiraciju za svoje djelo dobio zahvaljujući tome što se 1930-ih, kao mladić, potaknut nedostatkom bilo kakve perspektive u doba Velike depresije priključio ratnoj mornarici. U njoj je proveo više od dvije decenije, što je uključivalo sudjelovanje u Drugom svjetskom i Korejskom ratu; prije toga je služio na brodu koji je patrolirao rijekom Yangtze u doba kineskog građanskog rata.

Nakon završetka službe je McKenna iskoristio veteranske beneficije kako bi upisao tečaj kreativnog pisanja na Univerzitetu Sjeverne Karoline u Chapel Hillu. Tamo se i oženio za bibliotekarku, a sa tako stečenim vještinama počeo pisati priče iz žanra science fictiona. Roman *The Sand Pebbles*, originalno objavljen u nastavcima u *Saturday Evening Postu*, dobio je nagradu izdavačke kuće Harper & Row.

McKenna je nenadano umro od srčanog udara. Njegova priča *The Secret Place* je 1967. godine posthumnno osvojila nagradu Nebula za najbolju kratku priču.

Vanjske veze
------------

* Biographical profile from the Boise Weekly
* Biographical profile
* Richard McKenna na Internet Speculative Fiction Database

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 27261542
* LCCN: n83121879
* ISNI: 0000 0001 1489 1965
* GND: 124938205
* SUDOC: 074069497
* BNF: cb13990915h (podaci)
* BIBSYS: 8013989
* NKC: jn20011018798
* BNE: XX1217511

 |
**Senka Paleka-Martinović** (Zadar, 2. veljače 1948.) je hrvatska pjesnikinja.

Životopis
---------

Senka Paleka-Martinović, pjesnikinja, rođena je 2. veljače 1948. godine u Zadru, gdje je završila osnovnu školu i gimnaziju, dok je na Filozofskom fakultetu u Zadru diplomirala hrvatski jezik i književnost. Nakon studija kratko radi kao glumica u Kazalištu lutaka Zadar, a potom kao srednjoškolska profesorica hrvatskog jezika i književnosti u rodnom gradu. Pjesnikinja Senka Paleka-Martinović živi i radi u Zadru.

Književni rad
-------------

Pjesme je počela pisati relativno rano, još kao gimnazijalka. Odmah se ispostavilo, s obzirom na način refleksivno-sugestivnog joj pjevanja, da je zadarsko-mediteransko podneblje iznjedrilo još jedno nadasve darovito pjesničko ime, pa je, tako, već otada, počela sudjelovati na mnogim susretima poezije ....

Inače, bila je predsjednica Književnoga centra Zadar, koji je, u vrijeme svog trajanja bio zapaženim faktorom izdavaštva u nas uopće, a u okviru kojega je do početka Domovinskog rata (kad se gasi svaka mu djelatnost) ocijenila niz književnih djela. Pjesnikinja je nazočna u svim značajnijim kulturnim, napose književnim zbivanjima u Zadru i regiji, a često je voditelj Kulturnih susreta u atelijeru poznatog slikarskog para Nevenke i Duška Benini. Redovit je član prosudbenih povjerenstava na različnim smotrama, poput Lidrana, Zadarfesta, Zadarskog dječjeg glazbenog festivala i Hrvatskih lutkarskih susreta ...

Senka Paleka-Martinović pjesmama je zastupljena u Panorami mlade hrvatske književnosti, u antologiji Hrvatska poezija o moru, pomorcima i brodovima Luka Paljetka (Dubrovnik, 1990.) i u zborniku Kroz moje oko Marka Vasilja o suvremenim piscima zadarskog književnog kruga (Zadar, 2005.). A svoju je poeziju i objavljivala u raznim novinama i časopisima: Vidik, Zadarska revija, Oko, Bagdala, Most, Forum, Republika, Slobodna Dalmacija, Narodni list i drugdje. O evidentnim pak vrednotama njene poezije afirmativno su, pored ostalih, pisali i hrvatski književnici Zlatan Jakšić, Anđelko Novaković, Momčilo Popadić, Roko Dobra ...

Članica je Društva književnika Hrvatske, ogranak u Zadru.

Djela
-----

* "Dišem da ne umreš" (Književni centar Zadar, Zadar, 1985.)
* Zbirka pjesama u rukopisu „Adresa ptica".

Nagrade: Prva nagrada za poeziju na Susretu mladih pjesnika u Čakovcu.
**Shannon Ashley "Shay" Mitchell** (Toronto, Ontario, Kanada, 10. travnja 1987.), američka je glumica i model. Najpoznatija je po ulozi Emily Fields u američkoj TV seriji *Slatke male lažljivice*.

Životopis
---------

Rođena od majke Filipinke i oca Irca/Škota, Mitchell je Kanađanka po nacionalnosti, rođena u Torontu, Ontario. Bavi se plesom od pete godine života. Kad joj je bilo 10 godina preselili su se u Vancouver. Godinu dana nakon preseljenja, međunarodna modna agencija je otvorila kasting za sve mlade djevojke, gdje se Mitchell prijavila i ušla u uži krug.

Karijera
--------

Nekoliko godina se bavila modelingom za različite kompanije u gradovima kao što su Bangkok, Hong Kong i Barcelona, zatim se vratila u Toronto i pohađala satove glume. Nakon što se upisala u školu glume, Mitchell se pojavila u kanadskoj tinejdžerskoj dramskoj seriji *Degrassi: The Next Generation* te se pojavila u nekoliko reklama.

U Disney XD-ovoj seriji Aaron Stone je glumila u dvije epizode. Pojavila se u spotu za pjesmu Seana Paula "Hold My Hand". Krajem 2009. godine je dobila ulogu Emily Fields u američkoj hit-seriji *Slatke male lažljivice*, iako se na audiciji prijavila za ulogu Spancer Hastings.

Izvori
------

1. ↑  "Shay Mitchell bio at". Poptower.com. Retrieved 2010-08-25.
2. ↑  „Hinojosa, Stacy (2010-06-08). "Shay Mitchell: "Dirt From 'Pretty Little Liars' Poster Was Real""". Arhivirano iz originala na datum 2011-07-21. Pristupljeno 2012-05-25.



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 300847106
* LCCN: no2013061472
* ISNI: 0000 0004 0843 8795
* SUDOC: 252979494

 |
**Silvija Benković Peratova** (Zagreb, 29. travnja 1964.) profesorica je likovnih umjetnosti, hrvatska slikarica i hrvatska književnica. Piše poeziju i prozu za odrasle i za djecu. Živi, radi i stvara u Rijeci. Napisala je nekoliko zbirka poezije, pjesme za djecu, bajku i roman. Radi kao likovni pedagog.

Članica je Društva hrvatskih književnika i predsjednica Društva hrvatskih književnika - Ogranka u Rijeci od 2011. godine.

Bila je članica Upravnog vijeća Muzeja moderne i suvremene umjetnosti u Rijeci (2001. – 2004.), a trenutno obavlja funkciju predsjednice Upravnog vijeća Muzeja grada Rijeke.

Uredila je i likovno opremila brojne knjige. Skupno je izlagala na stotinjak izložaba, a samostalno je priredila petnaest izložbi slika (ulje, uljni pastel). Sudjelovala je i donirala svoje slike u razne humanitarne svrhe za nezbrinutu djecu i djecu stradalnike Domovinskog rata.

Dobitnica je brojnih međunarodnih, državnih i županijskih nagrada u prosvjetno-pedagoškoj djelatnosti s učenicima. Mentorica je učiteljima-pripravnicima pri polaganju stručnih državnih ispita za Primorsko-goransku, Ličko-senjsku i Istarsku županiju te voditeljica Stručnih županijskih vijeća za likovne pedagoge osnovnih škola.

2010. godine je dobila nagradu Primorsko-goranske županije za najuspješnijeg prosvjetnog djelatnika.

Poezija i proza objavljivani su joj u brojnim zbornicima i časopisima za književnost i kulturu. Nastupala je na nizu književnih tribina i manifestacija te gostovala u brojnim televizijskim i radio emisijama.

Piše i književne recenzije i likovne kritike, a pjesme su joj prevođene na makedonski, bugarski, poljski i talijanski jezik. Članica je uredništva poezije časopisa "Književna Rijeka". Idejna je pokretačica i voditeljica Susreta mladih pisaca i pjesnika u Rijeci te urednica istoimenog zbornika pod nazivom "Riječki zvonik mladosti".

Dosad objavljeno
----------------

* ***Mali veliki ljudi*** (1995.), zbirka poezije;
* ***Zlatak*** (1997.), zbirka pjesama za djecu;
* ***Jedro ljubavi*** (2000.), zbirka poezije;
* ***Slast pelina*** (2004.), roman;
* ***Teta*** (2004.), priče na senjskom čakavskom idiomu;
* ***Boja istine*** (2006.), zbirka poezije;
* ***Zlatak i Zlatica*** (2008.), zbirka pjesama za djecu;
* ***Tetin luštrin*** (2011.), zbirka priča na senjskom čakavskom idiomu *(ušla u finale za nagradu "Fran Galović" 2011.)*;
* ***Čuvari legende*** (2009.; 2011.), knjiga bajki / mitoloških priča ilustriranih od strane same autorice, namijenjena djeci, mladima, ali i odraslima;
* ***Mali veliki ljudi*** (2011.), zbirka poezije, 2. izmijenjeno i dopunjeno izdanje.

Vanjske poveznice
-----------------

* DHK-Ri: Silvija Benković Peratova Arhivirano 2011-03-27 na Wayback Machine-u
**Siniša Ubović** (Zemun, Beograd, 19. februar 1973) je srpski glumac.

Život
-----

Glumačku karijeru započeo je 1996. godine u Zaječaru, igrajući ulogu Svetozara Markovića u predstavi „Agonija – snoviđenje Nikole Pašića", u režiji Vladimira Lazića.
Do sada je ostvario preko 40 pozorišnih uloga, kao i veliki broj uloga na filmu i televiziji.

Najznačajnija mu je uloga Marka Koraća u seriji i filmu „Miris kiše na Balkanu", po romanu Gordane Kuić, a u režiji Ljubiše Samardžića.
Od 2000. godine je igrao u više od 200 radio drama gde je i dobitnik glumačkog priznanja u oblasti radiofonskog stvaralaštva, nagrade „Vitomir Bogić", za ulogu Đorđa Karađorđevića u istoimenoj drami, a u režiji Zorana Rangelova.
Član je pozorišne trupe „Balkan-novi pokret", s čijom predstavom „San o Balkanu" je učestvovao na najprestižnijim svetskim festivalima.
Takođe je i jedan od članova internacionalne pozorišne grupe „Voyage Project" iz Njujorka. Predstavljao je Srbiju na mnogim međunarodnim festivalima, spajajući moderne i tradicionalne priče ovih krajeva i kroz formu *storytellinga* svet upoznao sa pričom o Banović Strahinji ali i sa novijim događajima iz srpske istorije kao i sa tradicionalnim srpskim pesmama.
Pored toga, sinhronizovao je mnoge crtane filmove i dugo godina kao koordinator za dramu, aktivno učestvuje u mnogim projektima koji se bave najrazličitijim društvenim temama.
Živi u Beogradu.

Nagrade
-------

* Nagrada Vitomir Bogić

Uloge
-----

|  |
| --- |
| **Filmografija glumca Siniše Ubovića** |
| God. | Naziv | Uloga |
| 2000.-te |
| 2001. i 2002. | Porodično blago | konobar Mića |
| 2004. | Jesen stiže, dunjo moja | Ćaba mlađi |
| 2006. | Zatamnjenje | producent |
| 2007. | Konji vrani | Čaba |
| 2007. | Maska | Nako |
| 2007. | Seljaci | Marko |
| 2008. | Bledi mesec | Ćaba |
| 2008. | Biro za izgubljene stvari | Petar |
| 2008. | Zaustavi vreme | Aleksa |
| 2009. | Greh njene majke | Dušan |
| 2011. | Miris kiše na Balkanu | Marko Korać |

Spoljašnje veze
---------------

* Siniša Ubavić na sajtu IMDb
**Slavko Wolf** (rođen: ***Samuel Wolf***) (Tata, Austrijsko Carstvo, 26. 12. 1862 - Zagreb, 7. 11. 1936), jugoslavenski advokat, šahist i pisac.

Biografija
----------

Dr. Slavko Wolf je rođen 26. 12. 1862 u ugarskom gradiću Tati za vrijeme Austrijskog Carstva. Potječe iz židovske porodice Benjamina i Matilde Wolf. Ubrzo nakon Slavkova rođenja, porodica Wolf se preselila u Vukovar gdje je Slavko odrastao uz braću Dragutina i Leopolda. Benjamin Wolf je u Vukovaru služio kao kantor u gradskoj sinagogi, te kasnije kao učitelj (*roš ješiva*) i tajnik "Židovske općine Vukovar". Također je deset godina bio rabin u Ludbregu. Slavko je pohađao vukovarsku Ješivu koju je tada vodio njegov otac. U jesen 1871 godine, nakon završene Ješive, upisao je Gimnaziju u Vinkovcima. Zadnja tri razreda je pohađao u osječkoj Gimnaziji na kojoj je maturirao 1879 godine. Te iste godine, u jesen, upisao je studij prava na Univerzitetu u Beču. Diplomirao je 1883 godine, a u Beču je također obranio doktorat. Povratkom u Trojednu Kraljevinu Hrvatsku, Slavoniju i Dalmaciju, Slavko se zaposlio kao advokat pripravnik u Bjelovaru. Kasnije je radio kao advokat u Koprivnici, te je bio biran za zastupnika u Gradskoj skupštini Koprivnice. U tom periodu je osnovao vlastiti advokatski ured. 1893 godine, Slavko se oženio za Janku Granitz, kćer uglednog zagrebačkog industrijalca i publicista Ignjata Granitza. Iz tog braka Slavku i Janki se rodio sin, veliki jugoslavenski filozof Pavao Vuk-Pavlović. Nakon smrti roditelja, Slavko se 1900 godine sa porodicom preobratio na katoličanstvo. Unatoč tome, do smrti je ostao vezan za židovstvo i Židovske zajednice u Koprivnici i Zagrebu. 1910 godine Slavko se sa porodicom preselio u Zagreb, gdje je prakticirao pravo do 1931. Nakon što se poduzeće njegova tasta, "Ignjat Granitz i Comp.", sjedinilo sa poduzećem Ivana Novaka, Slavko je postao doživotni predsjednik novog poduzeća "Tipografija d.d.". Slavkov hobi je bio šah, te je 1935 objavio knjigu "Šahovski problemi za početnike". Slavko Wolf je umro u Zagrebu 7. 11. 1936 godine. Pokopan je na zagrebačkom groblju Mirogoj. Supruga Janka je uspjela preživjeti Holokaust zahvaljujući studentima svojeg sina Pavla koji su je spasili iz ustaškog zatvora. Mnogi članovi porodice Wolf-Granitz su stradali za vrijeme Nezavisne Države Hrvatske (NDH).

Literatura
----------

* Polić, Milan (2001). *Život i djelo Pavla Vuk - Pavlovića*, Zagreb: Biblioteka filozofska istraživanja. ISBN 953-164-069-6
* Goldstein, Ivo (2005). *Židovi u Zagrebu 1918 - 1941.*, Zagreb: Novi Liber. ISBN 953-6045-23-0