recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Modèle 1873 Chamelot-Delvigne** je bio revolver, poznat kao prvi standardni pištolj francuske vojske. Proizvodila ga je državna oružarnica Manufacture d'armes de Saint-Étienne (MAS) u Saint-Étienneu od 1873. do 1887. godine. Koristio je metak kalibra 11 mm sa čahurama punjenim crnim barutom, a punio se uz pomoć doboša sa šest metaka. U službu je uveden 1873. godine nedugo nakon Francusko-pruskog rata, kada je, poučena lošim iskustvima sa logistikom i pozadinskom organizacijom, francuska vojska počela standardizirati svoje naoružanje. Ispočetka je bio namijenjen isključivo podoficirima, s obzirom da su konzervativni krugovi ispočetka smatrali da oficiri kao simbol svog autoriteta i dalje moraju nositi mačeve i sablje, ali je već 1874. godine uvedena verzija za oficire. MAS 1873 je korišten prije svega u francuskim kolonijalnim sukobima; iako mu je metak bio relativno slab, pokazao se kao izuzetno pouzdano oružje; osim u Francuskoj, uveden je u naoružanje još nekoliko zemalja. Godine 1892. je Francuska kao novi standardni revolver uvela Modèle 1892 iki tzv. Lebelov revolver, ali se MAS 1873 još dugo vremena zadržao kao rezervno oružje te je, između ostalog, korišten i u Prvom svjetskom ratu. Francuska policija i druge paravojne formacije su ga koristile još duže, te je službeno iz upotrebe izbačen tek 1962. godine.

### Vojni korisnici

* Belgija
* Francuska
	+ Francuska vojska
	+ Francuska ratna mornarica
* Grčka
* Italija
* Monako
	+ *Compagnie des Carabiniers du Prince*
	+ *Corps des Sapeurs-Pompiers de Monaco*
* Nizozemska
* Švicarska

Izvori
------

1. ↑  Giletta, Jacques (2005). *Les Gardes Personnelles des Princes de Monaco* (1st izd.). Taurus Editions. ISBN 2 912976-04-9.

Vanjske veze
------------

***MAS 1873 Chamelot-Delvigne*** na Wikimedijinoj ostavi

* Les armes de poing
* Le revolver d'officier d'infanterie français modèle 1873
**George Vancouver** (King’s Lynn, Norfolk 22. jun 1757. - Richmond, Surrey, 10. maj 1798.), bio je veliki engleski istraživač i pomorac. 

On je sa velikom preciznošću iscrtao dotad nepoznate obale Sjeverne Amerike od San Francisca do Britanske Kolumbije i utvrdio da ne postoji nikakav plovni put preko Kanade od Pacifika do Hudsonova zaljeva.

Biografija
----------

*Vancouver* je stupio u Kraljevsku mornaricu u dobi od samo 13 godina, bio je u posadi kapetana Jamesa Cooka na njegovoj drugoj (1772. - 1775.) i trećoj ekspediciji (1776. 1780.). 

Nakon devet godina provedenih plovivši po Karibima povjerena mu je komanda nad ekspedicijom koja je trebala istražiti sjeverozapadne obale Sjeverne Amerike, ta ekspedicija donijela mu slavu. 

Spomenik u rodnom gradu King's Lynn
Iz Engleske je otplovio 1. aprila 1791. preko Rta dobre nade do Australije, tu je pažljivo istražio njene jugozapadne obale. Nakon zaustavljanja na Tahitiju i Havajima, doplovio je do zapadne obale Sjeverne Amerike kod koordinata - 39°27′ 17. aprila 1792. 

Istražio je vrlo pažljivo čitav kraj oko Otoka Vancouver svaku uvalu i svaki tjesnac, i pedantno ih kartografirao i imenovao, između ostalog dao je ime Zaljevu Puget i Tjesnacu Georgia. 
August je proveo u pregovorima sa Španjolcima nagovarajući ih da Englezima prepuste svoju napuštenu bazu u Zaljevu Nootka na Otoku Vancouver. Nakon tog je nastavio istraživati obalu, pa je u aprilu 1793. doplovio do San Luisa Obispa u Kaliforniji. 

Iz tog kraja je 1794. otplovio na sjever do Cookova zaljeva u južnoj Aljasci, a poslije toga natrag do San Francisca. Od tamo je odjedrio prema kući preko Rta Horn, doplovivši do Engleske - 20. oktobra 1794. 

Svoja iskustva opisao je u trotomnoj knjizi, ilustriranoj brojnim kartama - Putovanje i otkrića na plovidbi po sjevernom Pacifiku i oko svijeta...1790. - 1795. koja je objavljena nakon njegove smrti - 1798.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*George Vancouver*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 5. 11. 2013.

Vanjske veze
------------

***George Vancouver*** na Wikimedijinoj ostavi

* *George Vancouver* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Koordinate: 48°51′N 2°21′E﻿ / ﻿48.85°N 2.35°E﻿ / 48.85; 2.35

 *Za ostala značenja, v. Lutecija (razvrstavanje).*
 „Lutetia" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Lutetia (razvrstavanje).
Karta Galije u 1. vijeku pne, na kojoj je prikazana Lutecija i relativni položaji galskih plemena.
**Lutecija** (*Lutetia* ili *Lutetia Parisiorum* na latinskom, *Lukotekia* na galskom, *Lutèce* na francuskom) je bio grad u pred-rimskoj i rimskoj Galiji. Galorimski grad je poznat kao preteča merovinškog grada od koga potiče današnji Pariz. Lutecija i Pariz imaju vrlo malo toga zajedničkog osim položaja na rijeci Seini gdje je otok Île de la Cité stvorio prikladan prijelaz.

Literatura
----------

* Philippe de Carbonnières, *Lutèce: Paris ville romaine* (Gallimard 20012, ISBN 978-2-07-053389-3)

Eksterni linkovi
----------------

***Lutetia*** na Wikimedijinoj ostavi

* "Paris, a Roman city"
* Arènes de Lutèce - Paris Parks & Gardens

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 144016681

 |
**Marko Celije Ruf** (*Marcus Caelius Rufus*, 82. pne. - 48. pne.) bio je rimski orator i političar iz doba kasne Republike. Poticao je iz viteške porodice u današnjem Teramu. Na početku političke karijere je bio blizak Katilininim zavjerenicima, ali se kasnije okrenuo Krasu i Ciceronu. S potonjim je bio blizak prijatelj, o čemu svjedoči međusobna korespondencija. Historičari vjeruju da se i među njegovim bliskim prijateljima nalazio i Katul. Oko godine 57. pne. je započeo ljubavnu vezu sa zloglasnom Klodijom, a koja nije završila međusobnom svađom. Klodija ga je preko svojih prijatelja nastojala optužiti za ubistvo, zbog čega ga je Ciceron branio u jednom od svojih najpoznatijih govora poznatom pod naslovom *Pro Caelio*.

Ruf je godine 50. pne. izabran za tribuna, a godine 50. pne. za edila. Za vrijeme građanskog rata je prešao na stranu Julija Cezara, a za što je nagrađen mjestom *praetora peregrinusa* - suca zaduženog za strance. Godine 48. pne. se, nezadovoljan Cezarovim odbijanjem da prihvati njegov program oprosta dugova, priključio ustanku Tita Anija Milona, nakon čega je uhapšen i pogubljen.

Vanjske veze
------------

* Encyclopaedia Britannica Marcus Caelius Rufus

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 79039130
* LCCN: n87909693
* ISNI: 0000 0000 7978 3570
* GND: 118675230
* SELIBR: 182697
* SUDOC: 027937739
* BNF: cb11987314q (podaci)

 |
Harry Wright
**William Henry Wright** (10.1. 1835 – 3.10. 1895.) bio je američki profesionalni igrač, menadžer i inovator bejzbola.

Poznat je po tome što je sastavio, vodio i kao center field igrao za legendarni tim *Cincinnati Red Stockings* godine 1869. Smatra ga se prvim pravim bejzbol menadžerom.

Godine 1953. je ušao u Baseball Hall of Fame.

Biografija
----------

Harry Wright je rođen u Engleskoj kao sin Samuela Wrighta, profesionalnog igrača kriketa. U dobi od 3 godine je zajedno s ocem emigrirao u SAD, gdje je rane godine života proveo pomažući ocu u St. George Cricket Clubu u New Yorku. I on i njegov 12 godina mlađi brat George su namjeravali krenuti očevim stopama, ali su se istovremeno počeli zanimati i za bejzbol te igrati za amaterske klubove.

Međutim njegovu karijeru bejzbol igrača je prekinulo izbijanje američkog građanskog rata. Kada je rat završio, preselio se u Cincinnati kako bi profesionalno igrao za tamošnji Union Cricket Club. Međutim, taj je klub dijelio igralište s novim bejzbol klubom, a Wright je odmah postao njegov igrač i menadžer.

Wright je godine 1869. iskoristio odluku National Association of Base Ball Players (NABBP) da dozvoli profesionalne klubove, te je stvorio tim koji je te sezone nije izgubio nijednu utakmicu u ligi. Međutim, sljedeće godine je uprava kluba odlučila prekinuti plaćanje profesionalnih igrača, pa ga je Harry Wright napustio.

Godine 1871. je u novoj profesionalnoj ligi NA postao menadžer *Boston Red Stockingsa* koji su postali njen dominantna klub. U klubu je ostao sve do 1881. godine, kada je prešao u Providence Grays. Godine 1884. se preselio u Philadelphia Quakers gdje je godine 1893. dovršio karijeru.

Tokom cijele menadžerske karijere je imao 1225 pobjeda i 885 poraza, odnosno prosjek od 0,581.

Literatura
----------

* Alvarez, Mark (1996). "William Henry Wright (Harry)". *Baseball's First Stars*. Edited by Frederick Ivor-Campbell, et al. Cleveland, OH: SABR. ISBN 0-910137-58-7
* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere (major league manager)
* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere (major league player)
* National Baseball Hall of Fame and Museum. Harry Wright (Hall of Fame biography) Arhivirano 2007-04-09 na Wayback Machine-u
* Retrosheet. "Harry Wright". pristup 29.8. 2006.
* Wright, Marshall (2000). *The National Association of Base Ball Players, 1857-1870*. Jefferson, NC: McFarland & Co. ISBN 0-7864-0779-4


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: ***prvi menadžer***  |  **menadžeri Boston Red Capsa** 1876-1881 | Slijedi: **John Morrill**  |
| Prethodi: **Blondie Purcell**  |  **menadžer Philadelphia Philliesa** 1884-1893 | Slijedi: **Arthur Irwin**  |

***Harry Wright*** na Wikimedijinoj ostavi
***Gigаnоtоsаurus*** је bio јеdаn оd nајvеćih ikada otkrivenih dinosaurusa mesoždera.

Opis i paleobiologija
---------------------

Usporedba veličine sa ostalim velikim teropodima
Usporedba veličine s čovjekom
Imao je dužinu od 9-14,5 m, težinu između 5700-12900кг i visinu od 4,7-7,2м, što ga je činilo većim od većine drugih dinosaurusa. Hodao je na dvije noge i imao mozak oblika i veličine banane. Zapremina moždane šupljine iznosila je 275 cc i, zajedno sa dijelom zaduženim za čulo njuha, bio je 19% duži nego kod srodnog *Carcharodontosaurusa*. Imao je i ogromne čeljusti duge 1,8 m sa zubima dugim 20 cm. *Gigаnоtоsаurus* je bio teropod koji je živio tokom perioda srednje krede, prije 100 do 95 miliona godina. 

U blizini ostataka *Giganotosaurusa* pronađeni su i ostaci titanosaura *Andesaurusa* i *Limaysaurusa*, što navodi na zaključak da su ti veliki mesožderi na tom području lovili biljoždere. Fosili srodnog karharodontosaurida, *Mapusaurusa*, pronađeni su grupisani zajedno i možda su dokaz čoporativnog lova, kojeg je mogao ispoljavati i sami *Giganotosaurus*.

Blanco i Mazzetta (2001) procijenili su da bi *Giganotosaurusovo* tijelo bivalo sve više neuravnoteženo kada bi se bližio brzini od 50 km na sat, nakon čega bi vjerovatno izgubio ravnotežu.

François Therrien je 2005. procijenio da je snaga ugriza *Giganotosaurusa* bila tri puta slabija nego kod *Tyrannosaurusa* i da je donja čeljust bila više prilagođena nanošenju štete rezanjem; vrh donje čeljusti je u tu svrhu bio pojačan "bradom" i proširen, što bi doprinosilo lovu na manje životinje.

Naziv i otkriće
---------------

Naziv *Giganotosaurus* u prijevodu znači "džinоvsкi јužni guštеr". Tipična vrsta je *Giganotosaurus carolinii*. Njegovi fosili pronađeni su 1993. godine u Patagoniji, na jugu Аrgеntine. Pronađeno je oko 70 odsto holotipnog skeleta.

Klasifikacija
-------------

*Giganotosaurus* je, zajedno sa svojim srodnicima kao što su *Tyrannotitan*, *Mapusaurus* i *Carcharodontosaurus*, pripadnik porodice Carcharodontosauridae. Coria i Currie su 2006. svrstali i rod *Giganotosaurus* i rod *Mapusaurus* u potporodicu Giganotosaurinae, budući da se u novije vrijeme otkriva sve više karharodontosaurida pa je moguće odrediti njihovu međusobnu srodnost.

Vanjske poveznice
-----------------

* *Giganotosaurus* na DinoData.
* "Koji su bili najduži/najteži dinosauri grabežljivci?" Mike Taylor. *The Dinosaur FAQ*. August 27, 2002.

Izvori
------

1. ↑  Blanco, R. Ernesto; Mazzetta, Gerardo V. (2001). „A new approach to evaluate the cursorial ability of the giant theropod *Giganotosaurus carolinii*". *Acta Palaeontologica Polonica* **46** (2): 193–202.
2. ↑  Therrien, François; Henderson, Donald M.; Ruff, Christopher B. 2005, "Bite Me: Biomechanical models of theropod mandibles and implications for feeding". In: Carpenter, Kenneth. *The Carnivorous Dinosaurs. Life of the Past*. Indiana University Press. pp. 179–237
3. ↑  Holtz, Thomas R. Jr. (2012) *Dinosaurs: The Most Complete, Up-to-Date Encyclopedia for Dinosaur Lovers of All Ages,* Winter 2011 Appendix.
Ana Hejning Bejts sa roditeljima
**Gigantizam** (od grč. γίγας [*gígas*] — "gigant", množ. γίγαντες [*gígantes*]) veličina tela koja znatno premašuje prosečnu veličinu tela – čovekovog, životinjskog, biljnog, astronomskog i sl. Ova pojava naziva se još i *makrosomija*.
**Gigantizam**, u medicini, predstavlja povećani rast koji nastaje zbog prekomernog lučenja hormona rasta pre zatvaranja epifiznih pukotina, najčešce iz adenoma hipofize. 

Uz prekomeran rast, obično preko 2 m, postoji i zakasneli pubertet koji pridonosi longitudinalnom rastu i kasnijem zatvaranju epifiznih pukotina. Radi se o vrlo visokim mladim ljudima s nesrazmerno dugim rukama i nogama, velikim šakama i stopalima, smanjen libido, eventualna pojava dijabetesa insipidusa. 

Kod čistih oblika građa tela je skladna. Moguća je udruženost gigantizma sa akromegalijom kada se viđaju dismorfološke promene svojstvene ovom drugom oboljenju (porast nosa, ušiju, zadebljanje i porast usana i jezika, a donja vilica i supraorbitalni luci postaju jače istaknuti, zatim porast šaka, stopala ali i unutrašnjih organa, srca, jetre, slezine, bubrega, creva, štitaste žlezde). Uz gigantski rast mogu se videti promene uslovljene metaboličkim efektima, potom simptomi tumorskog procesa i znaci insuficijencije neke druge endokrine žlezde.

Najčešći uzrok je adenom hipofize, ređe hiperplazija hipofiznih ćelija, a izuzetno maligni tumor.

Leči se operativnim putem ili primenom radioterapije. Terapijska primena polnih hormona sprovodi se radi bržeg sazrevanja skeleta i skraćenja perioda rasta.

Vidi još
--------

* Gigantizam (ostrvski), biološki fenomen gde se veličina životinja izolovanih na nekom ostrvu dramatično povećava kroz nekoliko generacija.
**Autoput M6** (engleski: *M6 motorway*) je autoput na zapadu i sjeverozapadu Engleske dug 373.7 km.

Karakteristike i historija gradnje
----------------------------------

To je najduži i najprometniji engleski autoput čija je izgradnja započela 1958. obilaznicom oko Prestona.

Autoput M6 ide od Rugbya u Warwickshiru gdje je povezan sa autoputom M1 sve do Carlisla u Cumbriji odnosno do škotske granice.

Povezuje gradove; Coventry, Nuneaton, Birmingham, Walsall, Wolverhampton, Stafford, Stoke-on-Trent, Newcastle-under-Lyme, Crewe, Warrington, Wigan, Preston, Lancaster, Kendal, Carlisle.

Obilaznica oko Birminghama dovršena 2003. bila je prva britanska cesta na kojoj je uvedeno plaćanje cestarine.

Galerija slika
--------------

* Autoput kod CheshiraAutoput kod Cheshira
* Most preko EppingaMost preko Eppinga
* Autoput kod ManchesteraAutoput kod Manchestera
* Autoput kod PrestonaAutoput kod Prestona

Izvori
------

1. 1 2 3  „*M6*" (engleski). Highways England. Pristupljeno 27. 04. 2017.

Vanjske veze
------------

***M6 (Engleska)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *M6* (`en`)
Za ostale osobe s istim imenom, v. Marcus Aemilius Lepidus.
Statua Marka Emilija Lepida u vijećnici grada Reggio Emilia.
**Marko Emilije Lepid** (*Marcus Aemilius Lepidus*, ? - 152. pne.) bio je rimski političar i diplomat koji je dva puta izabran za konzula. 

Kao praetor je godine 191. pne. služio kao guverner Sicilije. Za konzula je izabran 187. pne. Iste je godine zajedno s kolegom Gajem Flaminijem pobijedio Ligurce. Tada je nadgledao izgradnju ceste koja je po njemu nazvana Via Aemilia a koja dan-danas spaja gradove Piacenza i Rimini. Ustanovio je rimske kolonije Parma i Modena a po njemu je nazvan rimski logor *Regium Lepidi* (današnji grad Reggio Emilia). Od godine 180. pne. je služio kao *pontifex maximus* a od 179. pne. je bio princeps senatus. Iste je godine izabran i za cenzora. GOdine 175. pne. je po drugi put izabran za konzula.

Izvori
------

* Livy. *Periochae*
* Ronald Syme. *The Augustan Aristocracy*. Oxford, 1986

  


| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi: **Gaius Livius Salinator i Marcus Valerius Messalla**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Gajem Flaminijem* 187. pne. | Slijedi: **Spurius Postumius Albinus i Quintus Marcius Philippus**  |
| Prethodi: **Gnaeus Cornelius Scipio Hispallus i Quintus Petillius i Gaius Valerius Laevinus (Suffect)**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Publijem Mucijem Scevolom* 175. pne. | Slijedi: **Spurius Postumius Albinus Paullulus i Quintus Mucius Scaevola**  |
**Lucije Cecilije Metel** (*Lucius Caecilius Metellus*, cca. 290. pne. – 221. pne.) bio je rimski vojskovođa i političar iz vremena prvog punskog rata. Rodio se kao sin Lucija Cecilija Metela Dentera. Bio je konzul 251. i 247. pne. Pontifex Maximus 243. pne. i diktator 224. pne.

Metel je za vrijeme svog prvog konzulskog mandata vodio rimsku vojsku na Siciliji. Tada je u bitci kod Panorma porazio kartaginskog vojskovođu Hazdrubala, pri čemu je zarobljeno čak 120 bojnih slonova. Metel je za svoje postignuće nagrađen trijumfom, a u znak sjećanja su svi budući konzuli iz roda Cecilijevaca koristili motiv slona na kovanicama izdanim za vrijeme svog mandata.

Sljedeći veliki pothvat je Metel napravio kao *pontifex maximus*, za vrijeme požara koji je progutao Vestin hram. Metel je skočio u goruću zgradu kako bi iz nje izvukao Paladijum i druge svete relikvije. On je u tome uspio, ali je zbog izloženosti vatri oslijepio. Usprkos toga je nekoliko godina kasnije imenovan diktatorom.

Literatura
----------

* Manuel Dejante Pinto de Magalhães Arnao Metello and João Carlos Metello de Nápoles, "Metellos de Portugal, Brasil e Roma", Torres Novas, 1998


| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi: **Gaius Aurelius Cotta i Publius Servilius Geminus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Gajem Furijem Pacilom* 251. pne. | Slijedi: **Gaius Atilius Regulus i Lucius Manlius Vulso Longus**  |
| Prethodi: **Gaius Aurelius Cotta i Publius Servilius Geminus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Numeom Fabijem Buteonom* 247. pne. | Slijedi: **Manius Otacilius Crassus i Marcus Fabius Licinus**  |
**Lovro Monti** (Knin, 21. travnja 1835. - Knin, 9. travnja 1898.), hrvatski političar i publicist.

Životopis
---------

Završio je Pravni fakultet u Padovi (1859.), a neko je vrijeme radio kao odvjetnički pripravnik u Splitu. Uz M. Klaića, N. Nodila, M. Pavlinovića, K. Vojnovića bio je začetnik Narodne stranke i Hrvatskog narodnog preporoda u Dalmaciji. Jedan je od utemeljitelja lista *Il Nazionale* (*Narodni list*), u kojem se zalagao za sjedinjenje Dalmacije s Hrvatskom i za upotrebu hrvatskog jezika u školama i uredima. U svim svojim nastupima izražavao je protivljenje tuđinskoj hegemoniji, centralizmu i dualizmu. 

Od 1862. u Kninu je odvjetnik, a 1866. postaje predsjednik općine. Pet je puta uzastopce biran za narodnog zastupnika u pokrajinskom saboru; na prvim izravnim izborima 1873. izabran je za narodnog zastupnika u Carevinskom vijeću u Beču (ponovno biran 1879). Nezadovoljan oportunističkim smjernicama koje je usvojila Narodna stranka povukao se iz javnog života 1882. godine. To se prije svega odnosilo na raskol u Narodnoj stranci nakon kojega su "*tzv. Srbi istupili*"  i osnovali Srbsku stranku. Monti se nije htio prikloniti nikome.

Bio je prvi gradonačelnik Knina izabran voljom naroda i Narodne stranke. 4 je puta zastupao Dalmaciju u Carevinskom vijeću (Bečki parlament). Za njegova je mandata mnogo toga učinjeno, a naročito je zagovarao poljoprivredu. Oporučno je ostavio svoje imanje, kasnije nazvano "Montova glavica", koje se sastojalo od 32 ha zemlje, 2000 stabala voćaka, 2 ha vinograda i gospodarskih zgrada uz uvjet da se osnuje poljoprivredna škola. Imanje je u SFRJ rasparcelirano, a općinari podijelili sebi gradilišta. Škola nikada nije dobila njegovo ime, jer je prema ondašnjim shvaćanjima pripadao gospodskoj klasi pa bi to bilo bogohuljenje, ali je barem pred školom bio spomenik.

Izvori
------

1. ↑  Zadarski list Lovro Monti
**Lower Chehalis**, kolektivni termin za nekoliko Salishan-plemena aa donjeg toka rijeke Chehalis u zapadnom Washingtonu. Hodge u njih ubraja Indijance Satsop, Wenatchee, Whiskah, Humptulips i druge manje skupine koje ne imenuje. Ford ovaj termin ograničava (u Ind. Aff. Rep 1857 i 1858) tek na plemena Grays Harbora. Jezik Lower Chehalis je nestao  dok se kod Upper Chehalisa, od kojih se razlikuju i po tome što nisu imali konje , ušćuvao do danas. Pripadaju im sela i plemena: Chiklisilkh, Copalis, Hoquiam, Hooshkal, Humptulips, Kishkallen, Klimmim, Klumaitumsh, Nickomin, Nooachhummilh, Noohooultch, Nookalthu, Noosiatsks, Nooskoh, Wynoochee i Wishkah. Pleme Satsop donekle se razlikuje od ostalih skupina.

Izvori
------

1. ↑  Ethnologue: An extinct language of USA
2. ↑  Selective Chronology of Chehalis Basin

Literatura
----------

* Frederick Webb Hodge, Handbook of American Indians North of Mexico

Vanjske poveznice
-----------------

* Washington Indian Tribe History Arhivirano 2008-05-12 na Wayback Machine-u
**Masakr na Noć vještica** ili **Trodnevni rat** odnosi se na seriju krvavih događaja koji su se od 30. listopada do 1. studenog 1992. odvili u Angoli u sklopu građanskog rata. Masakr se zbio neposredno nakon općih izbora u Angoli, prvih takvih u povijesti zemlje. Tada vladajuća MPLA je odnijela pobjedu na ovim izborima, što je dovelo do burne reakcije UNITA-e, koja je smatrala da su izbori namješteni. Kako ni MPLA ni UNITA nisu ostvarile potrebnu većinu u predsjedničkom dijelu izbora, prema ustavu se trebao organizirati drugi krug izbora. 

Retorika obaju strana je postepeno eskalirala, a sve je kulminiralo napadom snaga MPLA na snage UNITA-e u Luandi. Došlo je do sukoba koji je kulminirao smrću brojnih uglednika UNITA-e, među kojima su i Jeremias Chitunda, Elias Salupeto Pena i Aliceres Mango, koji su izvučeni iz svojih automobila i ustrijeljeni. U naredna tri dana, tisuće birača UNITA-e i FNLA su masakrirani diljem Angole. 

U napadima je ubijeno preko 10,000 simpatizera opozicijskih stranaka, mahom pripadnika naroda Ovimbundu i Bakongo, mada neki izvori brojku dovode i do 40,000 mrtvih.
**Kralj Grubeša Branislavljević** (1118 – 1125) bio je dukljanski vladar.

U želji da uništi sve pretendente na presto Duklje, kralj Đorđe se okomio na Branislavljeviće, drugu kraljevsku granu Vojislavljevića. Saznavši za to, tri brata Grubeša, Draginja i Dragilo beže u Drač svom stricu Gojislavu. Međutim, prilikom bega Đorđe uspeva da uhvati Grubešu i da ga utamniči u Skadru. 

Uz pomoć vizantijske vojske, predvođenom vojskovođom Kalojanom Kumanom, Gojislav i njegovi nećaci napadoše kralja Đorđa i poraziše ga u odlučnoj bici. Izgubivši vojsku koja je delom bila ili uništena ili zarobljena, kralj se sa nekolicinom spasio bekstvom. U sledećem udaru Branislavljevići uz pomoć vojskovođe Kalojana udariše na Skadar i zauzimaju ga. Iz tamnice oslobađaju Grubešu koji se uz pomoć vizantinaca proglasio za novog srpskog kralja. 

U međuvremenu Đorđe prebeže u Rašku u kojoj je u izgnanstvu bio u sledećih 7 godina. Njegova majka Jakvintu poslata je u Carigrad gde je i umrla.

Grubeša je kao dukljanski kralj vladao u periodu od (1118 – 1125). godine, uspevajući da smiri i obnovi zemlju zamorenu dinastijskom borbom. Za to vreme Đorđe, koji je boravio u Raškoj, skupi veliku vojsku i uz pomoć Raškog župana Uroša I napadne Grubešu koji mu se u bici kod Bara oko 1125. godine suprostavi. U toj borbi poginu kralj Grubeša i Đorđe Bodinović ponovo preuze vlast. 

Kralj Grubeša sahranjen je sa počastima u Barskoj episkopiji u crkvi Sv. Đorđa.

| * p
* r
* u
Crnogorski vladari |
| --- |
| Nesvrstani | Jovan Vladimir • Arsenije Plamenac • Šćepan Mali |
| Vojislavljevići | Stefan Vojislav • Mihailo Vojislavljević • Konstantin Bodin • Dobroslav II • Kočapar • Vladimr Vojislavljević • Đorđe Bodinović • Grubeša • Gradina • Radoslav Gradinović • Mihajlo III Vojislavljević |
| Balšići | Balša I • Stracimir Balšić • Đurađ I Balšić • Balša II Balšić • Đurađ II Balšić • Balša III Balšić |
| Crnojevići | Crnoje Đurašević • Radič Crnojević • Stefan Crnojević • Ivan Crnojević • Đurađ Crnojević • Stanko Crnojević |
| Petrović-Njegoši | Danilo I Petrović Njegoš • Sava Petrović Njegoš • Vasilije Petrović Njegoš • Petar I Petrović Njegoš • Petar II Petrović Njegoš • Danilo II Petrović Njegoš • Nikola I Petrović Njegoš |
**Masakr u Komsomolskoju** je naziv za masovnu likvidaciju zarobljenih čečenskih separatističkih militanata koje su, prema navodima ruske novinarke Ane Politkovskaje i američkog Owena Matthewsa, izvršile ruske vojne i paravojne formacije krajem marta 2000. izvele u gradiću Komsomolskoje za vrijeme Drugog čečenskog rata, neposredno nakon bitke u kojoj je zauzeto to važno čečensko uporište. Do nje je došlo nedugo nakon predaje čečenskih militanata, kojima je prethodno obećana amnestija ukoliko polože oružje i prestanu pružati otpor ruskim snagama. Politkovskaja je tvrdila da su zarobljenici "nestali" ubrzo nakon što su zarobljeni. Matthews, koji je nedugo nakon završetka bitke posjetio gradić, je u reportaži za Newsweek napisao kako je među ruševinama vidio 11 nesahranjenih leševa čečenskih boraca, za kojih je bilo "očito da mnogi nisu umrli u borbama", te da su bili podvrgavani sakaćenju poput rezanja ušiju. Svjedočanstva pripadnika ruskog Ministarstva za izvanredne situacije, zaduženih za asanaciju razrušenog grada, također navode da su se susretali sa osakaćenim leševima, ali počinitelji tih postupaka nisu poznati.

Rustam Azizov, preživjeli čečenski zarobljenik kojemu je amputirana ruka zbog loše medicinske skrbi, je u iskazu za Memorijal 2003. godine opisao kako su ranjene Čečene "zgniječili ruski tenkovi, razmrskani do smrti udaranjem puškama ili opremom za kopanje rovova" a da su "skloništa u koje smo sklonili ranjene sa odsječenim udovima napadnuta granatama i zapaljena". Neki su zarobljenici morali kopati vlastiti grob.

2008. je organizacija Prague Watchdog u svom izvještaju citirala izjavu preživjelog stanovnika sela pod psuedonimom "Aslan" koji je tvrdio o tome da su zarobljenici "prebijani do smrti, zakopani živi u zemlji, zgnječeni tenkovima ili vojničkim vozilima".

Izvori
------

1. ↑  Ana Politkovskaja, *A Russian Diary: A Journalist's Final Account of Life, Corruption, and Death in Putin's Russia*, Random House, 2007 (str. 127)
2. ↑  Owen Matthews, Four Days In Hell, *Newsweek*, 3.4. 2000
3. ↑  Fighting in a Fortified VillageFighting in a Fortified Village, United States Army Infantry School
4. ↑  War in Chechnya: a Chechen militiaman tells his story, Memorial, 23/4/2003
5. ↑  Ramzan Akhmadov, В марте 2000 г. в Чечне произошло самое кровопролитное сражение "второй" войны, Prague Watchdog, 5.3. 2008 (`ru`)
A painting entitled "The Slave Ship" by J. M. W. Turner. In the background, the sun shines through a storm while large waves hit the sides of a sailing ship. In the foreground, slaves are drowning in the water, while others are being eaten by large fish*Brod za prijevoz robovimna*, slika engleskog umjetnika J. M. W. Turnera koja prikazuje masovno ubistvo robova, inspirirana stvarnim događajem na *Zongu*
**Masakr na *Zongu*** je masovno ubistvo robova koje je 1781. godine izvela posada britanskog broda za prijevoz robova *Zong* tokom putovanja na Karipskom moru, poznato po tome što je izazvalo skandal i potaklo sudske parnice koje će nekoliko decenija kasnije dovesti do zabrane trgovine robljem u Britanskom Imperiju.

*Zong* je 18. augusta 1781. isplovio iz Accre (u današnjoj Gani) sa tovarom od 442 robova kupljenih na tamošnjim tržnicama i namijenjenih prodaji na tadašnjoj britanskoj koloniji Jamajci. Prije nego što je stigao do odredišta, zbog greške u navigaciji, ali i prentatrpanosti robovima, se ispostavilo da mu nedostaju zalihe pitke vode. Posada je riješila problem tako što je 29. novembra u tri grupe višak robova bacila u more. Cijeli je slučaj do javnosti stigao nakon što su vlasnici broda pokušali naplatiti osiguranje, a što je osiguravatelj, sumnjajući u prevaru, odbio potvrditi. To je dovelo do parnice na londonskom sudu, koje je 6. marta 1783. završilo u korist brodovlasnika; na presudu je uložena žalba pred Sudom kraljeve klupe gdje je pod predsjedanjem uglednog pravnika Williama Murraya presuđeno da se zbog novih dokaza mora održati novo suđenje.

Iako to novo suđenje nije održano, cijeli je slučaj dao značajan zamah abolicionističkom pokretu u tadašnjem Ujedinjenom Kraljevstvu, odnosno potakao donošenje prvih zakona kojima se nastojala regulirati i ograničiti trgovina robljem.

Izvori
------

1. ↑  Burroughs 2010, p. 106.

Vanjske veze
------------

* Article about the *Zong* from the *Jamaica Gleaner*
**Masakr u Beisfjordu** (norveški: ) je masovna likvidacija političkih i ratnih zarobljenika sa područja bivše Jugoslavije koje su 18. jula 1942. u Norveškoj, za vrijeme okupacije u Drugom svjetskom ratu izvršile njemačke vlasti u koncentracionom logoru Beisfjord. Tom prilikom je ubijeno najmanje 288 ljudi.

Tokom rata su njemačke vlasti u okupiranu Norvešku dovele oko 5000 zatvorenika sa područja bivše Jugoslavije kako bi služili kao radna snaga pri izgradnji fortifikacijskih objekata za obranu norveške obale od mogućeg savezničkog iskrcavanja, te ceste Većina zatvorenika je bila smještena u 31 logoru između Bergena i Hammerfesta na krajnjem sjeveru Norveške. 

Prvi zatvorenici su u logor Beisfjord došli 24. juna 1942. godine. Ukupno je u logoru bilo smješteno 895 zatvorenika, od kojih će samo njih 96 živi dočekati kraj rata. Većina je bila upućena na rad na tzv. "Krvavom putu" kojim se u Norvešku, a preko nje u Njemačku, trebala dopremati željezna ruda i druge strateške sirovine iz Kirune u susjednoj Švedskoj, odnosno iz Petsama u tadašnjoj Finskoj. 

U logoru je 12. jula izvršena inspekcija prilikom koje je ustanovljeno da među zatvorenicima vlada epidemija tifusa. Odlučeno je da se svi bolesni ili zatvorenici koje se sumnjalo da su zaraženi stave u dvije barake opkoljene bodljikavom žicom. 17. jula je ostatak od 588 zatvorenika upućen na marš u 30 km udaljeni Bjørnfjell, gdje je organiziran improviziran logor. Tamo su zatvorenici stigli 20. jula. Stavljeni su karantenu a potom su dva dana podvrgavani testu fizičke spremnosti - morali su optrčati logor šest puta; oni koji to nisu mogli su strijeljani. Tokom sljedećih pet tjedana je na taj način ubijeno 242 zatvorenika.

Prije toga su u samom Beisfjordu preostali zatvorenici natjerani da sami iskopaju vlastitu grobnicu te strijeljani u grupama po 20-ak ljudi. Zatvorenici koji su bili previše slabi da stoje na nogama su ostavljeni u barakama, koje su potom zaključane i zapaljene. 

Nakon rata je oko 20-ak stražara, pripadnika SS-a, izručeno Jugoslaviji i odvedeno u Beograd gdje im se sudilo zbog ratnih zločina, te su svi osuđeni na smrt i strijeljani.

Godine 1949. je na mjestu pokolja podignut spomenik.

Izvori
------

1. ↑  Ole Magnus Rapp (17 September 2009), „Gransker nordmenns rolle i leirene" (Norwegian), *Aftenposten*, »Alle hadde status som politiske fanger, og var arrestert for å ha motarbeidet Hitler-Tyskland.«
2. ↑  Svarstad, Asbjørn (29. VII 2012). „Drapsnatta i Beisfjord" (norveški). *Dagbladet*: str. 18.

Literatura
----------

* Mladjenovic, Ljubo *Beisfjordska tragedija* (1988)
* Nygaard, Paal *Store drømmer og harde realiteter* ["great dreams and tough reality"] (2014)

Vanjske veze
------------

* Her er Eirik Veums liste over de 20 verste torturistene i Hirden: [Here is Erik Veum's list of the 20 worst torturers in Hirden]
* Photo of the unveiling (in 2011) of a monument dedicated to the victims of the massacre
* Photos (from 2006) of a monument Arhivirano 2012-04-25 na Wayback Machine-u
* Photo of buildings of the Beisfjord Camp
**Grga Tuškan** (Ladvenjak, Karlovac, 1845. – Sisak, 21. veljače 1923.), hrvatski političar

**Grga Tuškan** (karikatura, 1907.)
Rođen je u siromašnoj seljačkoj obitelji. Pučku školu pohađao je u rodnom mjestu, a gimnaziju u Karlovcu. Potom je pohađao Pravoslovnu akademiju u Zagrebu, a doktorat prava stekao je u Grazu. Nakon toga se posvetio sudstvu i 1873. stupio u praksu kod sudbenog stola u Zagrebu, no nakon samo nekoliko mjeseci prešao je kao odvjetnički perovođa u odvjetničku kancelariju dr. Lavoslava Šrama. Ban Ivan Mažuranić mu je ponudio mjesto vladina tajnika, ali je Tuškan, želeći biti slobodan i nezavisan, odlučio 1877. otvoriti odvjetnički ured u Sisku. 

Kao član Stranke prava na izborima za Hrvatski sabor kandidira se u Sisku i biva izabran nakon nekoliko pokušaja. Nakon razlaza pravaša, izražavao je netrpeljivost spram Čistoj stranci prava i slijedom toga pristupa domovinašima, čiji je kasnije bio i predsjednik. Kasnije prihvaća politiku novoga kursa, što će uslijediti nakon događaja vezanih za narodni pokret protiv bana Khuena 1903./1904. kad njegova nova Hrvatska stranka prava pristupa Hrvatsko-srpskoj koaliciji.

Bio je najznačajniji i vjerojatno najutjecajniji političar u Sisku u drugoj polovini 19. i prvoj polovini 20. stoljeća. Bio je član sisačke lože slobodnih zidara. Najpoznatiji je po svjedočenju o tjelesnom obračunu zastupnika Josipa Gržanića s banom Khuenom Héderváryjem u Saboru, povodom t.zv. arhivske afere (poznati "saborski vritnjak", 5. listopada 1885.), kada je u istražnome zatvoru (10. listopada 1885.) izjavio: "Ja držim da je udaren preuzvišeni g. ban nogom..." Budući da je vlast htjela zataškati takvu "sramotu", okrivljen je za klevetu te mu se oduzima titula doktora prava i zabranjuje odvjetnički rad, kao i Davidu Starčeviću, a obojica su osuđeni i na šest mjeseci zatvora. Tim više je neobično što je kasnije bio u domovinašima i pravaškim frakcijama koje su podupirale Khuena i vladajući režim te je eklatantan primjer konvertitstva i nestalnosti hrvatskih političara i politike.

Literatura
----------

* *Grga Tuškan – povijest pravaštva u Sisku* (katalog izložbe), Gradski muzej Sisak, Sisak, 2000.

1. ↑  Jasna Turkalj: Stranka prava i izbori za Hrvatski sabor na području bivše Vojne krajine 1883. godine Časopis za suvremenu povijest, sv.36 br.3 prosinac 2004.
2. ↑  "Politika", 23. feb. 1923, str. 4

***Grga Tuškan*** na Wikimedijinoj ostavi
|  |
| --- |
| **Feminizam** |
| 

---

**Koncepti**
Pokret  Teorija
Filmska teorija  Ekonomija
Feministička seksologija
Ženska prava
Profeminizam
Antifeminizam

---

**Historija**
Ženska historija
Feministička historija
Historija feminizma

---

**Pravo glasa**
Žensko pravo glasa
Kronologija  Sufražetkinja
Novi Zeland  U.K.  SAD

---

**Valovi feminizma**
Prvi  Drugi  Treći

---

**Pod-tipovi**

Amazonski
Anarhistički
Chicana
Crni
Diferencijalni
Ekofeminizam
Gojazni
Individualistički
Islamski
Jednakost
Jevrejski
Kršćanski
Kulturni
Lezbijski
Liberalni
Marksistički
Novi
Postkolonijalni
Postmoderni
Pravičnost
Pro-life
Radikalni
Rodni
Seks-pozitivni
Separatistički
Socijalistički
Treći svijet
Vjerski
Trans
Ženizam

---

**Prema državi ili regiji**

Francuska
Indonezija
Iran
Latinska Amerika
Nikaragva
Norveška
U.K.
SAD

---

**Popis**
Feministkinje  Literatura
Teme |
|  p • r • u  |

Gerwani 1954
**Gerwani** (skraćenica za ***Gerakan Wanita Indonesia***, Indonežanski Ženski Pokret) bila je organizacija komunističkih žena aktivnih u Indoneziji 1950-ih i 1960-ih.

Organizacija je osnovana u 1950. kao Gerwis spajanjem šest postoječih ženskih organizacija na otoku Java. Grupe s ostalih otoka Indonezije su se s njome spojile nekoliko godina kasnije. Sjedište joj je bilo u Semarangu, u to doba zvanom "Crveni grad" zbog mnogoborjnih ljevičarskih organizacija.

Iako čvrsto povezana s Komunističkom partijom Indonezije (PKI), dio njenih članova je bio manje aktivan u politici, a više u društvenim aktivnostima vezanih uz reformu porodičnog, odnosno bračnog prava. Tadašnji indonežanski zakoni su često bili skloni davati prednost lokalnim običajima koji su ženama priječili nasljeđivanje ili dozvoljavali poligamiju.

S vremenom je u organizaciji počelo dolaziti do raskola između feminističkog krila i pragmatičnog krila koje je po napucima PKI podržavalo predsjednika Sukarna i njegovu nacionalističku i socijalističku politiku. Međutim, 1960-ih Gerwani postaje značajan politički faktor, a godine 1965. je imala 1,5 miliona članova.

Međutim, desničarskog puča u Indoneziji u jesen 1965. godine Gerwani je zabranjena zajedno s drugim ljevičarskim grupama. Režim generala Suhartoa je članice Gerwanija izložio teroru, prilikom koga su mnoge od njih silovane i ubijene. Suhartov režim je Gerwani kasnije optužio za ubistva, kastraciju i mučenje desničarskih generala koje je prethodilo puču, a kasnije se postojanje te "razuzdane" organizacije koristile kao oličenje pred-Suhartovskog kaosa odnosno kao opravdanje za puč i uspostavu autoritarnog režima.

Bilješke
--------

1. ↑  Austin College Student Web Center Gerwani[*mrtav link*]

Literarzra
----------

* Blackburn, Susan (2004). *Women and the State in Modern Indonesia*. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-84225-5
* Wieringa, Saskia. (2002) *Sexual politics in Indonesia*. The Hague: Institute of Social Studies. ISBN 0-333-98718-7.

Eksterni linkovi
----------------

* Gerwani at Austin College Student Center[*mrtav link*]

***Gerwani*** na Wikimedijinoj ostavi
**Mađarski jezik** je službeni jezik Republike Mađarske, jedan od šest službenih jezika Autonomne Pokrajine Vojvodine (Srbija), kao i službeni jezik na lokalnom nivou u delovima Rumunije (Transilvanija) i Republike Slovenije (okolina mesta Lendava, u istočnoj Sloveniji). Pored toga, mađarski se govori i u delovima Slovačke, Ukrajine, Hrvatske i Austrije, ali u njima ne uživa status službenog jezika. Pripada ugro-finskoj grupi uralskih jezika. Njime govori 14,5 miliona ljudi. Pošto je mađarski jezik službeni jezik Mađarske, on je istovremeno i jedan od službenih jezika Evropske Unije.

Mađarski jezik specifičan je po tome da, po logici indoevropskih jezika, ima veliki broj "padeža", što ga čini prilično komplikovanim za učenje. U mađarskoj lingvistici se to ne smatraju padežima, već se posmatraju kao nastavci za izražavanje različitih aspekata osnovne reči (kao što to čine u našem jeziku sintagme sastavljene od predloga i imenske reči, koje u rečenici imaju funkciju priloške oznake). Imenica *ház* koja znači *kuća* poprima oblik *házból* u značenju *iz kuće*, *házban* u značenju *u kući*, *házba* u značenju *u kuću*, *házról* u značenju *sa kuće* ili *o kući*, *házon* u značenju *na kući*, *házra* u značenju *na kuću*, itd. 

Kompleksnosti mađarske gramatike doprinosi i činjenica da mađarski ne poznaje glagol *imati*. *Ja imam* se na mađarskom jeziku iskazuje sa *nekem van*, što u doslovnom prevodu znači *meni pripada*. S druge strane, na primer, mađarski koristi određeni (a, az) i neodređeni član (egy), slično kao engleski (the; a, an) ili nemački (der, die das; ein) kojih u našem jeziku nema.

Glagoli se konjugiraju u zavisnosti od toga, da li imaju komplimentaran objekat ili ne. *Látok* znači *Ja vidim (nešto)*, ali *Látom a könyvet* znači *Ja vidim knjigu*.

Mađarski jezik ima puno zajedničkih reči sa srpskohrvatskim, a mnogo reči su i jedan i drugi jezik preuzeli iz turskog i nemačkog jezika. Tako se na mađarskom papuča kaže *papucs*, ključ je *kulcs*, sto (astal) je *asztal*, itd. Ima primera da je međarski jezik pozajmio slovenske reči kao *kovács*, ali ima i mađarskih reči u srpskom jeziku, kao što je to na primer *šargarepa* (sárgarépa 'žuta repa').

Eksterni linkovi
----------------

***Mađarski jezik*** na Wikimedijinoj ostavi

WikipediaWikipedia
***Mađarski jezik*** nа Wikipediji

* Riječnik naš/mađarski On-line dvosmjerni rječnik mađarskog jezika.

1. Ovaj Arhivirano 2006-04-21 na Wayback Machine-u zanimljiv članak sa interneta (*na engleskom jeziku*) govori o mađarskom jeziku.

| * p
* r
* u
Službeni jezici Evropske unije |
| --- |
| 
* bugarski
* češki
* danski
* engleski
* estonski
* finski
* francuski
* grčki
* hrvatski
* irski
* italijanski
* latvijski
* litvanski
* mađarski
* malteški
* nizozemski
* njemački
* poljski
* portugalski
* rumunjski
* slovački
* slovenski
* španski
* švedski

 |  |
**Maglemosijan** (cca 7500. pne.- ca 6000. pne.) je ime dano kulturi ranog mezolitskog perioda u Sjevernoj Evropi. U Skandinaviji, tu kulturu je slijedila **Kongemose kultura**.

Naziv dolazi od arheološkog nalazišta u Danskoj, zvanog *Maglemose* u Mullerupu na zapadnom Zealandu, gdje je prvo naselje pronađeno 1900. Tokom slijedećeg vijeka niz sličnih naselja je iskopan na području od Engleske do Poljske te od Skanije u Švedskoj do sjeverne Francuske. 

Maglemosijanski ljudi su živjeli u šumama i močvarnoj okolini koristeći ribarsko i lovačko oruđe napravljeno od drva, kostiju i kremenih mikrolita. Izgleda da su pripitomili pse. Neki su možda živjeli u stalnim naseljima, ali su većina bili nomadi.

Kolibe napravljene od kore drveća su sačuvane, dok je alat pravljen od kremena, kostiju i rogovlja. Karakteristični za kulturu su kremenski mikroliti s oštrim rubovima koji su korišteni za vrškove kopalja i strelica. Posebna karakteristika je i harpun.

More u sjevernoj Evropi nije dosegla današnju razinu sve do oko 6000 godina pne. što znači da su u međuvremenu poplavljena mnoga područja koja su naseljavali Maglemosijski ljudi.

Izvori
------

* Nationalencyklopedin
**Hartberg** je grad na jugu Austrije od 6,527 stanovnika
, on je i administrativni centar Okruga Hartberg-Fürstenfeld.

Geografske karakteristike
-------------------------

Hartberg leži na istoku Štajerske na obroncima planine Ringkogel visoke 789 metara, nedaleko od granice sa Gradišćem.

Historija
---------

Pored naselja Loeffelbach, zapadno od grada leže ostaci najstarijeg naselja, koje je osnovano još u predrimska vremena.

Srednjovjekovni Hartberg je osnovao između 1125. - 1128. štajerski markgrof Leopold I. Zna se da je negdje oko 1286. dobio status grada.

Znamenitosti
------------

Od znamenitosti Hartberg ima parohijsku crkvu, koja je prvi put dokumentirana još 1157. a obnovljena je i proširena u baroknom stilu između 1745. - 1760. Ona je podignuta na temeljima rimskog hrama iz 2. vijeka.

Pored nje značajan je i kapucinski samostan sa crkvom, osnovan 1654. a tu su i ostaci srednjovjekovnih bedema sa ugaonim tornjem iz 13. / 14. vijeka i zamak Hartberg.

Privreda
--------

Od 5,475 zaposlenih koliko ih je bilo 1991. oko 61 % je radilo u tercijarnom sektoru. Industrija Hartberga proizvodi tekstil, predmete od plastike i metala, pića i prehrambene artikle. Pored toga za ekonomiju grada značajno je 
građevinarstvo i turizam (29,399 noćenja).

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Steiermark" (engleski). City population. Pristupljeno 20. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Hartberg*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 22. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Hartberg*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Hartberga* (`de`)
**Guainía** (španjolski: *Departamento de Guainía*) je jedan od 32 departmana na koji je Kolumbija administrativno podjeljena.

Karakteristike
--------------

Guainía se prostire na istoku zemlje. Sa sjevera graniči sa Departmanom Vichada, sa istoka sa Republikom Venecuelom sa juga sa Brazilom i Departmanom Vaupés i sa zapada sa Departmanom Guaviare.

Fizičke granice departmana su Rijeka Guaviare, koja ga odvaja od Departmana Vichada i rijeke Atabapo, i Negro koje ga odvajaju od Republike Venecuele.

Teren departmana je ravan ili blago valovit, geološki pripada Gvajanskom štitu, sa brdima u centru visokim do 500 metara.

Departman ima površinu od 44,394 km², na kojoj je 2020. živilo 435,200 stanovnika.

Administrativna podjela
-----------------------

Departman je administrativno podjeljen na 2 općine.
Administrativni centar departmana i najveći grad je Inírida.

Historija
---------

Prvi kolonisti ušli su na taj teritorij krajem 19. početkom 20. vijeka, kao lovci i skupljači kaučuka.
Administrativna jedinica Komesarijat Guainía formiran je 1963. i odvojen od Departmana Vaupés. Nakon promjene Ustava 1991. komesarijat je proglašen deparmanom.

Privreda i transport
--------------------

Slabašna privreda bazira se na ekstenzivnom stočarstvu, ratarstvu i šumarstvu. 
Dobar dio poljoprivrednika a to su uglavnom domorodački indijanci, radi samo za vlastite potrebe, jedino malobrojni kolonisti rade za tržište.

Velike nade polažu se u iskapanje zlata u masivu Serranía del Naquén. 

U departmanu praktički nema cesta, pa se promet odvija rijekama i avionima u 2 mala aerodroma.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Guainía Department*" (engleski). City population. Pristupljeno 3.1. 2023.
2. 1 2 3 4 5  „*Departamento del Guainía*" (španjolski). ColombiaMania. Pristupljeno 3.1. 2023.

Vanjske veze
------------

***Guainía*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobernación de Guainía* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Kolumbije |
| --- |
| Kolumbijski grb | 
Amazonas • Antioquia • Arauca • Atlantico • Bolívar • Boyacá • Caldas • Caquetá • Casanare • Cauca • Cesar • Chocó • Córdoba • Cundinamarca • Guainía • Guaviare • Huila • La Guajira • Magdalena • Meta • Nariño • Norte de Santander • Putumayo • Quindío • Risaralda • San Andrés y Providencia • Santander • Sucre, Tolima • Valle del Cauca • Vaupés • Vichada
 | Kolumbijski departmani |
*Za ostala značenja, v. Grindhouse (razvrstavanje).*
**Grindhouse** je izraz koji u SAD označava kino-dvoranu specijaliziranu za prikazivanje eksploatacijskih filmova. U prenesenom smislu se pod time podrazumijeva repertoar takvih kino-dvorana od 1950-ih do 1970-ih, odnosno filmovi koji su u njima bili prikazivani, u pravilu kao alternativa mainstream ostvarenjima koja je proizvodio Hollywood. Osim eksploatacijskih komercijalnih ostvarenja znalo se naći i ne-američkih, odnosno stranih filmova, uključujući i neke koje se danas smatra umjetničkim. 

Grindhouse dvorane su originalno nastale kao "obične" dvorane, ali prije svega namijenjene publici iz niže klase, zbog čega su se otvarale u siromašnim četvrtima velikih gradova, a vlasnici su profit nastojali ostvariti prikazivanjem jeftinih B filmova, odnosno praksom prikazivanje što većeg broja različitih ostvarenja u istom danu, odnosno non-stop prikazivanju filmova. Na grindhouse dvorane je 1950-ih značajno uticala pojava televizije kao novog, popularnog medija koji im je oduzeo publiku, ali i kolaps klasičnog holivudskog poslovnog sistema u kome su veliki studiji držali lance kino-dvorana. Ključnim su se, međutim, pokazale odluke Vrhovnog suda kojima je postepeno uklanjan dotada strogi sistem filmske cenzure, a što je prikazivačima omogućilo da počnu prikazivati ostvarenja sa "problematičnim" sadržajem, uglavnom vezanim uz eksplicitni seks i nasilje, a što je 1970-ih kulminiralo kada su u repertoar ušla i pornografska ostvarenja. Potražnja za novim sadržajima, koji bi ispunili repertoare grindhouse dvorana, je bila tolika da je često nije mogla ispuniti američka kinematografija, te su se često uvozili filmovi iz inozemstva, a što je američkoj publici omogućilo uvid u različite žanrove kao što su italijanski špageti vesterni, japanski yakuza filmovi ili hongkonški filmovi borilačkih vještina. 

Kraj grindhouse kinematografije je označila pojava videorekordera, odnosno kablovska televizija početkom 1980-ih koja je ciljanoj publici omogućila da u "paprenom" ili nekonvencionalnom filmskom sadržaju uživa u privatnosti i udobnosti svojih domova. Do danas se u SAD očuvalo samo nekoliko grindhouse dvorana koje među publikom uglavnom imaju nostalgične filmofile.

Godine 2007. su Quentin Tarantino i Robert Rodriguez fenomenu grindhousea odali počast sa projektom *Grindhouse*, filmom čiji je sadržaj trebao odgovarati dvostrukom programu tipične grindhouse dvorane 1970-ih.

Vidi još
--------

* Nickelodeon

Vanjske veze
------------

* THE DEUCE: Grindhouse Cinema Database
* The Grindhouse Schoolhouse: Exploring Classic Adult Cinema
* A review of *Grindhouse: The Forbidden World of "Adults Only" Cinema*, by Eddie Muller and Daniel Faris.
* Grindhouse.com
* David Church, "From Exhibition to Genre: The Case of Grind-House Films," *Cinema Journal*, vol. 50, no. 4 (2011): 1-25.