recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Centripetalna (realna) i centrifugalna (fiktivna) sila
**Centrifugalna sila** je inercijalna sila, koja se javlja kod krivolinijskih kretanja. Njen vektor pravca prolazi kroz centar krivine putanje, normalan je odnosu na vektor pravca brzine i deluje u smeru suprotno od smera vektora centripetalne sile. U opštem slučaju, prilikom kretanja tela, ovih centara ima više, zavisno na kom delu putanje se telo nalazi.

Najjednostavniji oblik obrtnog kretanja je kružno kretanje, kada se centar krivine ne menja. Ako se telo kreće ravnomerno, odnosno brzinom konstantnog intenziteta, po kružnoj putanji, prema Drugom Njutnovom zakonu važiće formula:

{\displaystyle F\_{c}=ma\_{c}}
odnosno intenzitet sile je:

{\displaystyle F\_{c}=m{\frac {v^{2}}{r}}}
gde je {\displaystyle a\_{c}} ubrzanje, {\displaystyle m} masa tela, {\displaystyle r} poluprečnik kruga, {\displaystyle v} konstanta brzina kretanja tela, a {\displaystyle F\_{c}} je intenzitet centripetalne sile. Centripetalna sila je srazmerna kvadratu brzine i obrnuto srazmerna poluprečniku kružne putanje, a njen vektor je usmerena isto kao i vektor ubrzanja u pravcu od centru kruga. Naziv centripetalna, odnosi se na činjenicu da sila deluje u istoj tačci na celoj putanji tela. Pojam centripetalne sile uveo je još 1683. godine, Kristijan Hajgens, u svom delu „Sat sa klatnom" (lat. *Horologium oscilatorium*), publikovanom u Parizu.

Centrifugalna sila određuje se po istoj formuli kao i centripetalna sila, njihove vrednosti su jednake, deluju duž iste linije ali u suportnim pracima i na različita tela. Ove dve sile su različite prirode. Dok je centripetalna sila realna i izazvana je delovanjima tela, centrifugalna sila je kao i sve inercijalne sile, fiktivna, i nije izazvana delovanjem drugih tela, i nma svoju silu reakcije, ali su njeni efekti realni. Ona je posledica ubrzanog kretanja referentnog sistema (koji je vezan za telo), tačnije posledica centripetalnog ubrzanja tela, usmerenog ka centru kružne putanje i otpora koji pruža telo (svojom inertnošću) ovom ubrzanom kretanju.

Kako ove dve sile deluju u različitim referentnim sistemima, zbog čega se nikada ne može desiti da obe sile deluju u okviru istog sistema, jer bi se u tom slučaju telo zaustavilo.

Centrifugalna sila ima različite primene, kao npr. u centrifugalnim separatorima, u kome se razdvajaju čestice različitih masa ili kod mašine za pranje veša.

Izvori
------

1. 1 2 3  Mašinski fakultet Univerzita u Nišu: Predavanja - Mehanika III - Dinamika - Kinetika[*mrtav link*], dr. Katica Stevanović Hedrih, školska 2006-2007, str. pristup 13.5.2013
2. 1 2 3 4 5 6 7  Fizika za prvi razred gimnazije, Milan O. Raspopović, Zavod za udžbenike Beograd, ISBN 978-86-17-14990-9,17.11.2003, pristup 13.5.2013
3. ↑  Bolьšaя Sovetskaя Эnciklopediя: „Centrobežnaя sila", pristup 13.5.2013
4. 1 2  PMF Novi Dad - Departman za Fiziku: „Fizika za studente na Departmanu za matematiku i informatiku na PMF-u u Novom Sadu" Arhivirano 2013-06-12 na Wayback Machine-u, dr Fedor Skuban, str. 105, 106, 108, 110, pristup 22.5.2013
Ime **Džon Dou** (engl. ) se u SAD uobičajeno koristi kao naziv za mušku stranku u sudskom sporu, čiji pravi identitet je nepoznat. Muški leševi koje je nemoguće identifikovati se takođe nazivaju ovim imenom. Nepoznata ženska osoba naziva se Džejn Dou dok se beba čiji identitet nije poznat naziva beba Dou. Drugi članovi iste porodice mogu se nazivati Džejms Dou, Džudi Dou i sl. Ovo ime se najčešće, mada ne i uvek, koristi za anonimne ili nepoznate branjenike. Druga imena koja se takođe koriste za nepoznate stranke u sudskom postupku su Ričar Rou za muškarce i Džejn Rou za žene (kao što je to učinjeno u odluci Vrhovnog suda SAD u slučaju Rou protiv Vejda). Oksfordski rečnik engleskog jezika tvrdi da je ime Džon Dou „ime kojim se označava fiktivni zakupac ili tužilac u (sada već zastarelom) slučaju evikcije, u kojem je fitkivni branjenik bio nazvan Ričard Rou".

Pored zvanične pravne primene, ime Džon Dou se najčešće koristi da bi se njime imenovalo nepoznato lice. Najbolji primer za ovakvu upotrebu imena je film Frenka Kapre „Upoznajte Džon Doa".

Običaj upotrebe imena Džon Dou datira još iz vremena vladavine engleskog kralja Edvarda III, a nastao je tokom pravničke debate oko nečega što je tada nazivano Akt o izbacivanju. Debatom su bili obuhvaćeni hipotetički vlasnik zemlje, koji je nazvan „Džon Dou", a koji je iznajmio svoju zemlju drugom licu, takođe fiktivnom zakupcu „Ričardu Rou", koji je ovu zemlju prisvojio i izbacio sa nje jadnog Džon Doa.

Ova imena – Džon Dou i Ričar Rou – nemaju nekakvo posebno značenje, osim što Dou (na eng. Doe znači ženka jelena), a Rou (na eng. Roe znači vrsta malog jelena rasprostranjenog na evropskom kontinentu) predstavljaju obične imenice koje su se u to vreme koristile. Međutim, navedena pravnička debata postala je ključna tačka u pravnoj teoriji, od koje se ime Džon Dou aktivno koristi u pravnoj praksi i opštem govoru za označavanje nepoznate osobe. Džon Dou i Ričard Rou se danas zvanično koriste u pravnoj proceduri SAD kao prvo i drugo ime koje se daje branjenicima u sudskom postupku (ukoliko je potrebno, sledeća imena koja se koriste su Džon Stajls i Ričard Majls). Ime Džejn Dou, logični ženski ekvivalent, koristi se u mnogim jurisdikcijama, ali ukoliko se radi o slučaju pred federalnim sudom onda se za nepoznatu branjenicu uvek koristi izraz Meri Mejdžor.

U krivičnom zakonodavstvu Srbije se koristi kao pandan imenu Džon Dou inicijali ***NN*** (en en lice). U Sloveniji to lice se označava kao Janez Novak, Makedoniji Petar Petrovski, Austriji Hans Majer, Bugarskoj Ivan Ivanov, Argentini Huan Perez i tako dalje. Samo poreklo značenja inicijala NN nije poznato. Pretpostavlja se da je uzeto od latinskog  (u značenju *kome se ne zna ime*).

Vidi još
--------

* nomen nescio
**Centralna čileanska dolina** (španjolski: *Valle Central*) je geološka depresija u sredini Čilea između Anda na istoku i Obalnih Kordiljera na zapadu, koja se proteže u dužinu od nekih 650 km od Chacabuca na sjeveru do rijeke Biobío na jugu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Dolina je poljoprivredno srce Čilea, ravnica široka 64 - 72 km, koja se sastoji od debelog sloja aluvijalnog tla kog su nataložile glavne rijeke doline; Maipo, Rapel, Cachapoal, Teno, Maule, Itata i Ñuble.

Klima u dolini je mediteranska sa suhim ljetima i blagim kišovitim zimama, karakterističnim za zapadne obale svih kontinenata između 30 ° i 40 ° geografske širine.

Vegetacija varira sa nadmorskom visinom, uz more do 760 metara, raste jedna vrsta krumpira (Solanum maritimum), karakteristične biljke toga kraja su drvoliki ljiljani i nisko drveće poput bagrema, koje ne zahtjeva puno vode. 
Orginalni šumski pokrov, je vremenom zbog urbanizacije i širenja oranica podlegao deforestaciji.

Dolina je bila cilj španjolske kolonizacije koja je započela sredinom 16. vijeka. U njoj i danas živi većina Čileanaca, ona je vodeći kraj u poljoprivredi, tu se nalazi oko 40 % svih oranica u zemlji i većina vinograda. 

Glavni grad zemlje Santiago de Chile, smješten je na sjevernom kraju doline. 
Južno od njega duž magistralne željezničke pruge sjever-jug i Panameričkog autoputa leže četiri naredna velika urbana centra - Rancagua, Talca, Chillán i Temuco.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Central Valley Chile*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 10. 2020.

Vanjske veze
------------

***Centralna čileanska dolina*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Central Valley* (`en`)
**Gonzalo Jiménez de Quesada** (Cordoba (ili Granada), oko 1495. - Mariquita, 16. februar 1579.), bio je španjolski konkvistador, poznat kao osvajač i osnivač Novog Kraljevstva Granada.

Biografija
----------

Nakom školovanja za advokata u Granadi, Quesada je 1535. otplovio u Novi svijet da bude glavni sudija u koloniji Santa Marta, na sjevernoj obali Južne Amerike.

Već sljedeće godine, iako nije imao vojničkog iskustva, poveo je ekspediciju od 900 ljudi uz Rijeku Magdalenu u unutrašnjost Nove Granade. 
Nakon osam mjeseci marširanja kroz tropske šume i borbe sa neprijateljski raspoloženim Indijancima, ekspedicija je uspjela prodrijeti u veliku centralnu ravnicu Kolumbije - zemlju Chibcha Indijanaca, konfederaciju plemena koja je imala relativno visok stupanj organizacije.

Njihov vladar Tisquesusa pobjegao je kad se Quesadina vojska približila, i činilo se da se uspio dokopati vlastite kolonije. Međutim potkraj 1538. dvoje rivalskih konkvistadora, -Sebastián de Belalcázar iz Quito i Nikolaus Federmann iz Venezuele - osporila su mu pravo na vladanje Novom Granadom. 
Nakon svađa tri su rivala pristala predati svoj slučaj madridskom Savjetu za Indije. Quesada je u julu 1539 otplovio iz Cartagene u Španjolsku, kako bi pred krunom dokazao svoje vladarsko pravo, ali se uspio izboriti samo za počasnu titulu, ali ne i za nasljednu.

Po povratku u Novu Granadu, u kratkom je roku postao najutjecajnija ličnost u koloniji, štiteći nove koloniste od samovolje revnosnih službenika i pohlepe *komendera* (veleposjednika). Kako je u njemu još uvjek tinjala želja za moći (i zlatom) -1569. krenuo je sa 500 ljudi u potragu za mitskim El Doradom kog nije pronašao. Nakon dvogodišnjeg lutanja 
vratio se utučen sa samo 25 članova svoje ekspedicije. Zatim se povukao u svoju ladanjsku kuću La Suescu, i napisao knjigu (koja je izgubljena) o svojim kampanjama i avanturama.

Umro je od lepre kao starac.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Gonzalo Jiménez de Quesada*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 6.1.2023.

Vanjske veze
------------

***Gonzalo Jiménez de Quesada*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gonzalo Jiménez de Quesada* (na portalu Real Academia de la Historia) (`es`)
**Centrifuga** je mašina koja zahvaljujući centrifugalnoj sili omogućava razdvajanje faza, odnosno čvrste faze od tečne.

Centrifuga u laboratoriji
-------------------------

Ova metoda u laboratoriji je posebno korisna prilikom dobijanja smeše pri kojoj je jedna supstanca sitno dispergovana u drugoj, odnosno u rastvaraču. Praktično postoje dva tipa centrifuga: sitaste i sedimentacione. U laboratoriji se češće koriste ove druge. Moć odvajanja centrifuge zavisi od broja njenih obrtaja. Ručnim centrifugama se može postići do 1.000 obrtaja u minuti, dok se centrifugama koje rade uz pomoć struje može postići deset puta više obrtaja. Ovakve centrifuge su, za razliku od ručnih, zaštićene i predviđen je oprez u radu sa njima. Postoje i ultra-centrifuge koje se primenjuju pri istraživanju proteina i virusa, na primer i one mogu dostići i do 60.000 obrtaja u minuti.

Primena
-------

Osim u laboratoriji, ova mašina omogućava da se postignu velika ubrzanja kakva postoje u mlaznim avionima i raketama nosačima vasionskih brodova, a prilikom obuke kosmonauta. U domaćinstvu, centrifuga postoji kod veš-mašina.
Koordinate: 41°52′35″N 12°28′51″E﻿ / ﻿41.87639°N 12.48083°E﻿ / 41.87639; 12.48083

Cestijeva piramida
**Cestijeva piramida** (italijanski *Piramide di Caio Cestio* ili *Piramide Cestia*) je drevna piramida u Rimu, smještena kraj današnje Porte San Paolo i Protestantskog grablja. Stoji na račvanju dvije drevne ceste, i Via Ostiensis i druge ceste koja je išla na zapad duž Tibera odnosno suvremene Via della Marmorata. Zahvaljujući tome što je postala dio gradskih zidina, smatra se jednom od najbolje očuvanih drevnih zgrada u Rimu.

Fizičke odlike
--------------

Piramida je sagrađena oko 18. pne.-12. pne. kao grobnica za Gaja Cestija Epulona, magistrata i člana jednog od četiri velike vjerske organizacije u Rimu - *Septemviri Epulonum*. Sagrađena je od opeka i betona s komadima bijelog mramora na sadrenoj podlozi koja čini kvadrat iod 100 rimskih stopa (22 m), a visoka je 125 rimskih stopa (27 m).

U unutrašnjosti se nalazi grobnica, jednostavna cijevasta udubina duga 5,95 , široka 4.10  i visoka 4,80 m. Kada je ponovno otkrivena godine 1660. komora je sadržavala freske, koje je zabilježio Pietro Santi Bartoli, ali one do danas nisu očuvane. Nijedan drugi sadržaj se ne nalazi u grobnici, koj je najvjerojatnije opljačkana u antici.

Izvori
------

1. 1 2  Claridge, Amanda (1998). *Rome: An Oxford Archaeological Guide*, First, Oxford, UK: Oxford University Press, 1998, pp. 59, 364-366. ISBN 0-19-288003-9

Eksterni linkovi
----------------

***Cestijeva piramida*** na Wikimedijinoj ostavi

* Sepulchrum Caii Cestii in Platner's *Topographical Dictionary of Ancient Rome*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 238812846
* GND: 7631721-3

 |
**Goran Jelisić** (Bijeljina, 7. juna 1968.), bosanski Srbin osuđen pred Međunarodnim krivičnim sudom za bivšu Jugoslaviju (MKSJ) na 40 godina zatvora za zločine protiv čovječnosti i kršenje zakona ili običaja rata.

Optužnica
---------

Prva zvanična optužnica protiv Jelisića i Ranka Češića je podignuta 21. jula 1995. godine. U izmijenjenoj optužnici od 13. maja 1998. godine, Jelisić je optužen za trideset i dva zločina: petnaest zločina protiv čovječnosti, šesnaest slučajeva kršenja zakona ili običaja rata i genocid.

Po optužnici, tokom maja 1992. godine, Jelisić je postavljen za komandanta logora „Luka", u blizini Brčkog, za koji se vjeruje da je postojao između maja i jula 1992.

Jelisić je optužen da je skoro svakog dana, u periodu dok je bio u logoru „Luka", ulazio u glavni hangar logora u kojem je čuvana većina zatvorenika i birao koga će ispitivati, obično praćen stražarima. Tokom ispitivanja Jelisić bi ih tukao, pucao u njih i ubijao. Obično je pucao u glavu ili u leđa, sa male udaljenosti, a tijela su kasnije uklanjana na različite načine, često uz pomoć drugih zatvorenika, bacanjem u Savu ili odnošenjem u masovnu grobnicu van Brčkog. Pored tvrdnje da je lično ubio veliki broj nepoznatih lica muslimanske nacionalnosti, u optužnici su navedena i brojna konkretna imena čiju je smrt direktno prouzrokovao optuženi.

U optužnici za genocid, tvrdi se da je Jelisić imao jasne namjere da uništi značajan broj muslimanskog stanovništva kao nacionalne, etničke ili religijske grupe i da je sistematski ubijao Muslimane u policijskoj stanici Brčko, „Laser bus kompaniji" i logoru „Luka". Optužnica ga je teretila i da je u logoru bio poznat pod nadimkom koji je sâm sebi dao, „Srpski Adolf", da je govorio da je u Brčko došao da bi ubijao Muslimane i da je zatvorenike obavještavao koliko je Muslimana već pobio.

22.1. 1998. godine, Jelisića su uhapsile snage SFOR-a.

Presuda
-------

29.10. 1998. godine, Jelisić je priznao krivicu za petnaest zločina protiv čovječnosti i šesnaest slučajeva kršenja zakona i običaja rata, ali ne i za genocid. Sud je izrekao usmenu presudu 19.10. 1999, oslobađajući ga optužnice za genocid i dodjeljujući mu kaznu od 40 godina zatvora. Presuda je pismeno potvrđena 14.12. 1999. Njegovi zločini obuhvataju ubistvo 12 ljudi, prebijanje četvoro ljudi i pljačku lične imovine u području Brčkog. Sudsko vijeće je naročito istaklo Jelisićevu sadističku i zvjersku prirodu, hladnokrvno činjenje ubistava i tretiranje osoba koja svjedoče o njegovom dubokom preziru čovječanstva i prava ljudi na život.

29. maja 2003. godine prebačen je u Italiju na služenje kazne. Vrijeme provedeno u pritvoru od 22. januara 1998. mu je uračunato u kaznu.

Izvori
------

1. ↑  „Goran Jelisic sentenced to 40 years Imprisonment for Crimes against Humanity". MKSJ. 14.12. 1999.
2. ↑  „'Serb Hitler' appeal rejected". CNN. 5.7.2001.. Arhivirano iz originala na datum 2011-06-22. Pristupljeno 18.6.2011.
3. ↑  „Goran Jelisic osudjen na 40 godina zatvora". B92. 14.12. 1999.. Pristupljeno 18.6.2011.
4. ↑  „Bosnian Serb jailed for war crimes". BBC News. 14.12. 1999. Pristupljeno 18.6.2011.

Vanjske veze
------------

* Sažetak presude
|  |
| --- |
|  |

***Eírōn*** (starogrčki:  = doslovno 'srpskohrvatski: ') bio je jedan od tipskih likova u grčkoj komediji. Iz nove atičke komedije prešao je u rimsku komediju, gde često spaja s likom lukavog roba. Funkcija je ovog lika da spušta na zemlju svog protivnika, oličenog u liku razmetljivca, tako što svojim upadicama i replikama ruši pomeznu sliku koji hvalisavac ima o sebi i koju nastoji nametnuti drugima.

Razvoj
------

Lik vragolana razvio se u staroj atičkoj komediji i može se naći u mnogim Aristofanovim komadima. Na primer, u *Žabama*, kad bog Dionis kaže da je potopio dvanaest ili trinaest neprijateljskih brodova s Klistenom, sinom Sibirtijevim, Dionisov pratilac Ksantija dodaje: "A onda sam se probudio".

Naziv ovog tipskog lika dao je grčki filozof Aristotel u svojoj *Nikomahovoj etici*, gde kaže: "suptilno omalovažavanje (εἰρωνεία) i njegov imalac omalovažavatelj (εἴρων)." U ovom odlomku Aristotel definiše dva glavna komična lika ― *eirōn* i *alazōn*.

Iz ove upotrebe termina *eirōn* potiče i moderni izraz "ironija" (starogrčki: ), koja podrazumeva razliku između istinskog i prividnog značenja onoga što je rečeno.

Literatura
----------

* Abrams, M. H. ed. 1993. *A Glossary of Literary Terms.* 6th ed. Fort Worth: Harcourt Brace College.
* Budimir, Milan; Flašar, Miron (1991). *Pregled rimske književnosti*. Beograd.
* Carlson, Marvin. 1993. *Theories of the Theatre: A Historical and Critical Survey from the Greeks to the Present.* Expanded ed. Ithaca and London: Cornell University Press. ISBN 978-0-8014-8154-3.
* Frye, Northrop. 1957. *Anatomy of Criticism: Four Essays*. London: Penguin, 1990. ISBN 0-14-012480-2.
* Janko, Richard, trans. 1987. *Poetics with Tractatus Coislinianus, Reconstruction of Poetics II and the Fragments of the On Poets.* By Aristotle. Cambridge: Hackett. ISBN 0-87220-033-7.
* Sironić, Milivoj; Salopek, Damir (1977). *Povijest svjetske književnosti, knj. 2. "Grčka književnost"*. Zagreb.

Eksterni linkovi
----------------

* Funkcije karaktera Arhivirano 2009-03-18 na Wayback Machine-u
Giovanni Lanza
**Giovanni Lanza** (Vienale, Pijemont, 15. veljače 1810. – Rim, 9. ožujka 1882.), bio je talijanski političar.

Lanza je završio medicinu u Torinu a kasnije je radio kao liječnik u svom rodnom gradu. Izabran je 1948. za zastupnika u Sardinijskom zastupničkom domu, u kojem je ubrzo imao veliki utjecaj. Pošto je nekoliko godina bio predsjednik zastupničkog doma, postaje ministar prosvjete u vladi Camilla di Cavoura a zatim i ministar financija 1858.

U nekoliko sljedećih vlada, Lanza je obnašao dužnost; ili ministra financija, ili ministra prosvjete ili pak ministra unutarnjih poslova. Potonju funkciju obnašao je u vladi Alfonsa La Marmore od rujna 1864 do kolovoza 1865. kada je odigrao značajnu ulogu u prenošenju funkcija glavnog grada iz Torina u Firencu. Kasnije je bio ponovo predsjednik zastupničkog doma. U prosincu 1869. dobio je zadatak formiranja nove vlade, u kojoj je sam obnašao dužnost premijera i ministra unutarnjih poslova.

Tokom njegovog premijerskog mandata je de facto završeno ujedinjenje Italije nakon što su talijanske trupe 1870. godine okupirale Papinsku Državu i nakon kraćeg oružanog sukoba zauzele Rim koji 1871. glavni grad Italije. Koalicija stastavljena od desnice i krajnje lijevice svrgnula je u lipnju 1873. Lanzinu vladu, tako da se njegove aktivnosti ograničavaju samo na zastupnički dom. Lanza je bio jedan od liberalno-konzervativnih političara iz Cavourove škole, kojoj je jedinistvo Italije bilo ispred svega ostalog poput osobnih i stranačkih interesa.

***Giovanni Lanza*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Premijeri Italije |
| --- |
| Kraljevina Italija | 
* Cavour
* Ricasoli
* Rattazzi
* Farini
* Minghetti
* La Marmora
* Ricasoli
* Rattazzi
* Menabrea
* Lanza
* Minghetti
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Crispi
* Starabba
* Giolitti
* Crispi
* Starabba
* Pelloux
* Saracco
* Zanardelli
* Giolitti
* Tittoni
* Fortis
* Sonnino
* Giolitti
* Sonnino
* Luzzatti
* Giolitti
* Salandra
* Boselli
* Orlando
* Nitti
* Giolitti
* Bonomi
* Facta
* Mussolini
* Badoglio
* Bonomi
* Parri
* De Gasperi
 |
| Republika Italija | 

* De Gasperi
* Pella
* Fanfani
* Scelba
* Segni
* Zoli
* Fanfani
* Segni
* Tambroni
* Fanfani
* Leone
* Moro
* Leone
* Rumor
* Colombo
* Andreotti
* Rumor
* Moro
* Andreotti
* Cossiga
* Forlani
* Spadolini
* Fanfani
* Craxi
* Fanfani
* Goria
* De Mita
* Andreotti
* Amato
* Ciampi
* Berlusconi
* Dini
* Prodi
* D'Alema
* Amato
* Berlusconi
* Prodi
* Berlusconi
* Monti
* Letta
* Renzi
* Gentiloni
* Conte
* Draghi

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 69731214
* LCCN: n92002591
* ISNI: 0000 0000 6138 7115
* GND: 119073382
* BNF: cb12245430v (podaci)

 |
**Giovanni Bon** (Campione, oko 1380. – Venecija, oko 1442) bio je talijanski kipar i arhitekt porijeklom iz kraja Campionea koji se naselio u Veneciju i zajedno sa sinom Bartolomeom Bonom vodio od 1421. do svoje smrti vrlo uspješnu kiparsko-graditeljsku radionicu.

Botega Bon, bila je kasno gotička kiparska i graditeljska radionica, a to je u prvoj polovici 15. vijeka bio prevladavajući umjetnički pravac koji je u spoju sa bizantinskom dekorativnošću postao novi venecijanski stil *gotico fiorito*.

Život i rad
-----------

Vrlo je teško s potpunom preciznošću odrediti radove koje je izveo Giovanni, a koje njegov sin Bartolomeo. Pretpostavlja se da je većinu čipkastog pročelje slavne gotičke palače Ca' d'Oro (1424–1430) izveo on.
Zajedno sa sinom izveo je portal za baziliku *Santa Maria dei Frari*.

portal bazilike *Santa Maria dei Frari*
Porta della Carta
Giovanni je započeo raditi i na slavnom portalu *Porta della Carta* (Papirnata vrata) na Duždevoj palači (1438–1442), ali je većinu skulptura isklesao njegov sin Bartolomeo nakon očeve smrti.

Izvori
------

1. ↑  Ca'd'Oro, venedig.jc-r.net (pristupljeno 23. 12. 2010.)

Literatura
----------

* AA.VV. Arte e artisti dei laghi lombardi, I, Noseda, Como 1959, 311, 312, 317, 336, 435, 436. Tav. LXIII: 170, 171, 172.
* A. Zorzi, Venezia scomparsa, Electa, Milano 1984, 19, 35, 73, 93, 117, 121, 310, 312, 343, 378, 382; fig. n. 69.
* M. Brusegan, La grande guida dei monumenti di Venezia, Newton & Compton, Roma 2005.

Eksterni linkovi
----------------

***Giovanni Bon*** na Wikimedijinoj ostavi

* Bon, Giovanni, Web Gallery of Art
* Giovanni Bon (Art Renewal Center Museum)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 95804183
* LCCN: n78052916
* GND: 118665049
* SUDOC: 027643336
* ULAN: 500020001

 |
**Goran Granić** (Baška Voda, 18. srpnja 1950 - ) je bivši hrvatski političar, poznat kao jedna od najistaknutijih ličnosti HSLS i zamjenik premijera Ivica Račana od 2000. do 2002.

Rodio se kao mlađi brat Mate Granića, koji će mu kasnije kao istaknuti član HDZ-a biti politički suparnik. Prije bavljenja politikom se bavio istraživačkim radom na Energetskom institutu, a nakon prvih višestranačkih izbora je neko vrijeme služio kao direktor Hrvatske elektroprivrede.

Od 1992. do 1995. je kao član HSLS služio kao zastupnik Hrvatskog sabora, a nakon lokalnih izbora 1995. godine ga je skupština izabrala za gradonačelnika. Odbijanje predsjednika Franje Tuđmana da ga potvrdi je izazvalo tzv. zagrebačku krizu.

U Račanovoj vladi je, za razliku od svog stranačkog vođe Dražena Budiše imao dobre odnose sa premijerom. Kada se Budiša 2002. povukao iz vladajuće tzv. *trećesiječanjske* koalicij, Granić je zajedno sa nekoliko zastupnika osnovao stranku poznatu kao Libra, koja je podržala Račana, a poslije se ujedinila sa Hrvatskom narodnom strankom.

Nakon izbora 2003. godine se povukao iz politike.

Izvori
------



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 171837785
* LCCN: n2011043761
* ISNI: 0000 0001 2078 0452

 |
Giovanni Spadolini
**Giovanni Spadolini** (Firenca, 21. lipnja 1925. —Rim 4. kolovoza 1994.), bio je liberalni talijanski političar, novinar, urednik i priznati povjesničar.

Prije nego što je započeo političku karijeru, bio je urednik novina *Corriere della Sera* u periodu 1968. do 1972. Obnašao je dužnost ministra kulture (*Ministro dei Beni e delle Attività culturali*) od 1974. do 1976.

Spadolini je bio predsjedavajući Talijanske republikanske stranke (Partito Repubblicano Italiano) (PRI) od 1979. do 1987. Premijer Italije bio je u periodu 1981.—1982. godine, kao prvi poslijeratni predsjednik vlade koji nije bio član stranke Kršćanska Demokracija.

Od 1987. do travnja 1994. bio je predsjednik talijanskog senata. Poslije Berlusconijevog uspjeha na izborima sa strankom Casa delle Libertà, izgubio je tijesno mjesto predsjednika u senatu kada mu je protivnik bio Carlo Scognamiglio Pasini. Umro je 4 mjeseca kasnije, 4. kolovoza 1994. godine.

  


| * p
* r
* u
Premijeri Italije |
| --- |
| Kraljevina Italija | 
* Cavour
* Ricasoli
* Rattazzi
* Farini
* Minghetti
* La Marmora
* Ricasoli
* Rattazzi
* Menabrea
* Lanza
* Minghetti
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Crispi
* Starabba
* Giolitti
* Crispi
* Starabba
* Pelloux
* Saracco
* Zanardelli
* Giolitti
* Tittoni
* Fortis
* Sonnino
* Giolitti
* Sonnino
* Luzzatti
* Giolitti
* Salandra
* Boselli
* Orlando
* Nitti
* Giolitti
* Bonomi
* Facta
* Mussolini
* Badoglio
* Bonomi
* Parri
* De Gasperi
 |
| Republika Italija | 

* De Gasperi
* Pella
* Fanfani
* Scelba
* Segni
* Zoli
* Fanfani
* Segni
* Tambroni
* Fanfani
* Leone
* Moro
* Leone
* Rumor
* Colombo
* Andreotti
* Rumor
* Moro
* Andreotti
* Cossiga
* Forlani
* Spadolini
* Fanfani
* Craxi
* Fanfani
* Goria
* De Mita
* Andreotti
* Amato
* Ciampi
* Berlusconi
* Dini
* Prodi
* D'Alema
* Amato
* Berlusconi
* Prodi
* Berlusconi
* Monti
* Letta
* Renzi
* Gentiloni
* Conte
* Draghi

 |
**Gušteran rogook** (lat. *Ceratoscopelus maderensis*) riba je iz porodice Myctophidae. Ovo je mala riba dubokih voda koja naraste do 8.1 cm duljine, najčešće živi na dubinama između 700 i 1082 m po danu, dok noću ide u prema površini, gdje se zadržava u području između 12 i 300 m. Tijelo mu je oblika cigare, s velikom, kratkom tupastom glavom i velikim izbuljenim očima smještenima prema naprijed, te ustima koja dopiru iza očiju. Repna peraja je vrlo račvasta (dubokog V profila), a leđna peraja kratka. Hrani se zooplanktonom, najviše kopepodima, ostrakodima i euphausiidima, posebno tijekom noći, a sam je hrana brojnim grabežljivcima. Živi tek nešto dulje od 2 godine (po nekim istraživanjima i 3), a razmnožava se u proljeće i ljeto.

Rasprostranjenost
-----------------

Gušteran rogook živi na Atlantiku, sjeverno od linije Mauritanija-Azori-Kuba, uključujući Mediteran i sjeverni dio Meksičkog zaljeva. Prisutan je i u sjevernom dijelu Atlantika, a također i u Barentsovom moru.

Izvori
------

1. ↑  (`en`) Madeira lantern fish (fishbase.org)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Gušteran rogook** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Gušteran rogook** |
Ekvipotencijalne plohe (crvene) i silnice polja (crne) u nekom fizikalnom polju.
Magnetske silnice mogu se pokusom zapaziti ako se iznad magneta postavi staklena ploča i na nju pospe željezna pilovina te se ploča lagano potrese. Slova N i S predstavljaju položaje sjevernog i južnog pola.
**Ekvipotencijalne plohe** su zamišljene plohe koje obuhvaćaju sve točke u prostoru u kojima je potencijal fizikalnoga polja jednake vrijednosti. Po ekvipotencijalnim plohama može se gibati neka čestica (na primjer električni naboj u električnom polju, stalni magnet u magnetnom polju, fizikalno tijelo u gravitacijskom polju) bez utroška rada. Silnice polja okomite su na ekvipotencijalne plohe.

Silnice
-------

*Glavni članak: Silnice*
**Silnice** su zamišljene crte, sa strelicama ili bez njih, kojima se predočuju različita svojstva fizikalnih polja; pružaju se u smjeru djelovanja sila, a njihova gustoća opisuje jakost polja. Okomite su na ekvipotencijalne plohe. Silnice konkretnih električnih i magnetskih polja mogu se iscrtati s pomoću staklenoga praha ili željezne piljevine.

### Silnice električnoga polja

*Glavni članak: Električno polje*
Silnice električnoga polja zamišljene su usmjerene crte koje izlaze iz pozitivnih električnih naboja, a završavaju u negativnim električnim nabojima, te svojom gustoćom i oblikom prikazuju smjer i jakost električnoga polja u nekome dijelu prostora.

### Silnice magnetskoga polja

*Glavni članak: Magnetsko polje*
Silnice magnetskoga polja zamišljene su zatvorene krivulje (nemaju početak ili kraj) koje svojim oblikom i gustoćom prikazuju jakost magnetskog polja u nekome dijelu prostora. 

### Silnice gravitacijskoga polja

*Glavni članak: Gravitacijsko polje*
Silnice gravitacijskoga polja zamišljene su usmjerene crte koje dolaze iz beskonačnosti i uviru u masu, te svojom gustoćom i oblikom prikazuju smjer i jakost gravitacijskoga polja u nekome dijelu prostora.

Izvori
------

1. ↑   **ekvipotencijalne plohe**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.
2. ↑   **silnice**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.
Glaphyra u "Promptuarii Iconum Insigniorum "
**Glafira** (latinski: , ? - 7) bila je kapadokijska princeza, odnosno kraljica Judeje i Mauretanije. Otac joj je bio kralj Arhelaj od Kapadokije. Njen prvi muž je bio judejski princ Aleksandar, sin Heroda Velikog. S njim je imala dva sina - Aleksandra i Tigrana, te treće dijete čije ime i spol nisu poznati. Godine 7. pne. joj je muž pogubljen te se s djecom vratila u Kapadokiju.

Između 2. pne. i 2. n.e. je kroz Kapadokiju u pohodu na Armeniju prolazila rimska vojska pod Gajem Cezarom, čiji je savjetnik bio kralj Juba II od Mauretanije. On se tada zaljubio u Glafiru te se za nju oženio nakon što mu je umrla prva supruga Kleopatra Selena II. Međutim, taj je brak bio kratak, jer se za njegovog trajanja zaljubila u judejskog etnarha Heroda Arhelaja. Glafira se razvela od Jube, a Herod od svoje supruge, kako bi se mogli vjenčati. Brak je izazvao zgražanje Jevreja koji su ga smatrali nemoralnim. Glafira je ubrzo nakon dolaska u Judeju umrla. Njeni sinovi su se vratili u Kapadokiju i odrekli svog jevrejskog nasljeđa i vjere.

Izvori
------

* Jewish Encyclopaedia.com
* Tal Ilan ([*mrtav link*]), *Intermarriage in the Herodian Family as a Paradigm for Intermarriage in Second Temple Judaism* [*mrtav link*]
**Gušteran batoglavi** (lat. *Diaphus holti*) riba je iz porodice Myctophidae. Ovo je mala riba koja naraste do 7,0 cm duljine, najčešće živi na dubinama između 225 i 650 m po danu, dok noću ide u prema površini, gdje se zadržava u području između 40 i 275 m. U Jonskom moru pronađen je i na dubinama od 777 m. Tijelo mu je oblika cigare, s velikom, kratkom tupastom glavom i velikim izbuljenim očima smještenima prema napriijed. Repna peraja je vrlo račvasta (dubokog V profila), a leđna peraja kratka. Hrani se zooplanktonom, najviše kopepodima i ostrakodima, a sam je hrana brojnim grabežljivcima.

Rasprostranjenost
-----------------

Gušteran batoglavi je riba istočnog Atlantika, rasprostranjen je od Biskajskog zaljeva do juga Afrike, može ga se pronaći i u Indijskom oceanu, na cijelom njegovom zapadnom dijelu. Živi i u Mediteranu.

Izvori
------

1. ↑  (`en`) Small lantern fish (fishbase.org)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Gušteran batoglavi** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Gušteran batoglavi** |

***Gušteran batoglavi*** na Wikimedijinoj ostavi
"**God zij met ons Suriname**" (nizozemski izgovor: ; srpskohrvatski: "Bože budi s našim Surinamom") ili "**Opo kondreman**" (srpskohrvatski: "Ustanite, sunarodnjaci") državna je himna Surinama. Suvremena verzija himne ima dvije strofe, jednu na nizozemskom jeziku, a drugu na sranantongu. Originalnu verziju himne napisao je Cornelis Atses Hoekstra 1893. godine na melodiju koju je 1876. godine napisao Johannes Corstianus de Puy. Himna je napisana kako bi zamijenila staru nizozemsku himnu, "Wien Neêrlands Bloed", međutim ta verzija nikada nije postala službena. 

Godine 1959. vlada Surinama imenovala unajmila je pisca Henrija Fransa de Ziela da verziji iz 1893. godine doda stih o jedinstvu zemlje. Međutim, de Ziel je bio jako zabrinut oko originalnog teksta te je značajno izmijenio himnu kako bi ona imala pozitivniji ton. Te je ideje kombinirao s pjesmom koju je na sranantongu napisao povodom smrti Ronalda Elwina Kappela te je napisao verziju himne koju je vlada jednoglasno usvojila 7. prosinca 1959. godine. De Ziel je originalno napisao pjesmu na melodiju Johannesa Helstonea, ali je vlada preferirala originalnu melodiju.

| * p
* r
* u
Himne država i teritorija Južne Amerike |
| --- |
| Afrika • Azija • Evropa • Oceanija • Sjeverna Amerika |
| Državne himne | 
* Argentina
* Bolivija
* Brazil
* Čile
* Ekvador
* Gvajana
* Kolumbija
* Paragvaj
* Peru
* Surinam
* Urugvaj
* Venezuela

 |
| Zavisni teritoriji | 
* Falklandski otoci
* Francuska Gvajana
* Južna Georgia i arhipelag Južni Sandwich

 |
| Bivše himne | 
* Brazil (1822–1831)
* Čile (1819–1847)

 |
**Godišnji odmor** u najširem smislu označava period godine u kojima neka osoba privremeno prestaje sa svojim redovnim ekonomskim aktivnostima (radom), najčešće u svrhu rekreacije. Godišnji odmor se razlikuje i od nedjeljnog odmora (šabat, vikend), kao i od neradnih dana i praznika, s obzirom da je u pravilu vezan uz pojedinca ili određenu grupu (radnici nekog poduzeća i sl.), a ne cijelo društvo.

Koncept godišnjeg odmora u modernom smislu potiče iz 20. vijeka kada su industrijalizacija, urbanizacija omogućili stvaranje moderne srednje i radničke klase koja je sebi mogla priuštiti godišnji odmor, dotada isključivo u domeni najimućnijih dijelova društva. On se obično koristi za izlete i turistička putovanja, a u Evropi se uvriježio običaj da se na godišnji odmor odlazi u julu i augustu koji su najtopliji mjeseci godine, te kada se u većini zemalja održava ljetni raspust za djecu, što omogućava korisnicima godišnjeg odmora da ih provode sa svojim porodicama.

Radna zakonodavstva većine modernih država poslodavcima nameću obavezu da svojim redovnim zaposlenicima daju određeni broj dana u godini za godišnji odmor. Opseg tih prava i način korištenja, pak, varira u odnosu na određene države, poduzeća i pojedince.

V. također
----------

* Sabatikal
* Ljetni raspust
* Praznik

Eksterni linkovi
----------------

***Godišnji odmor*** na Wikimedijinoj ostavi
**Giovanni Ceccarini** (Rim, oko 1790. – Rim, 10. februar 1861.) bio je talijanski neoklasicistički skulptor.

Biografija
----------

Školovao se na rimskoj Accademia di San Luca, na kojoj je 1809. osvojio prvu nagradu na natjecanju za najbolji akt, time je vjerojatno privukao pažnju Antonia Canove koji ga je nakon studija zaposlio u svom ateljeu.

Zna se da je 1814. pomagao arhitektu Clemente Falchiju da ukrasi slavoluk podignut na Piazza Venezia u čast povratka pape Pia VII. u Rim 24. maja. Dvije godine kasnije po nalagu i na trošak Canove isklesao je Donatellovu mramornu bistu za kapitolski lapidarij.

Između 1818. i 1824. po crtežima Giuseppe Valadiera, isklesao je skulpture za dvije mramorne fontane na Piazza del Popolo. Jedna je bila Neptunova fontana (talijanski: *Fontana del Nettuno*) a druga Fontana božice Rima (talijanski: *Fontana della dea di Roma*). Na tom trgu isklesao je i četiri sfinge koje podupiru egipatski obelisk.

Nekako istovremeno Ceccarini je radio na projektu za novu fontanu na Piazza Colonna, i isklesao gigantsku skulpturu svog mentora Canove. Gigantskoj skulpturi divili su se mnogi suvremenici, koju je Ceccarini izložio u svom ateljeu, ona je istovremeno demonstrirala neporecivu stručnost autora, ali i nedostatak originalnosti u ikonografiji i prikazu pokreta.

Ceccarini se 1829. učlanio u rimsko univerzitetsko Udruženje skulptura i klesara u mramoru, u kom je 1. augusta. 1830. izabran za guvernera. Ponovno je aklamacijom biran 10. jula 1831. i 1. jula 1832. tako da je bio na dužnosti do februara 1834.

O njegovoj aktivnosti nakon 1824. ima malo podataka, ali izgleda da je isklesao dosta bisti i skulptura. Za jednu se zna da se radilo o Rafaelu koju je Ceccarini poklonio građanima Urbina.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*CECCARINI, Giovanni*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 5. 3. 2018.

Vanjske veze
------------

* *CECCARINI, Giovanni* (`it`)
Giovanni Tonetti
**Giovanni Tonetti** (Venecija, 3. VII 1888. – Bressanone, 21. VIII 1970), zvan **Crveni barun**, (*El Conte rosso*), sudionik Labinske republike, partizan, član PSIUP i PCI, talijanski parlamentarac i pisac.

Biografija
----------

Tonetti potječe iz venecijanske je patricijske obitelji koja je imala svoju palaču uz Veliki kanal te palaču u Plominu i zemljište u okolici. Godine 1909. diplomirao je sociološke znanosti. Nakon 1. svjetskog rata *El conte rosso* se uključuje u socijalistički pokret te se 1921. priključuje ustanku labinjonskih rudara (Labinska republika) te im pruža veliku materijalnu pomoć pa je u Labinštini ušao u legendu kao *Črljeni baron*. Nakon gušenja komune od strane tal. vojske sklanja kod sebe neke sudionike ustanka, a sam se mora u Zagreb sklanjati od hapšenja, sve dok se suđenje ustanicima nije završilo.

Vraća se u Italiju i odmah vodi *Ujedinjenu komunističku grupu*, maksimalističku frakciju PSI (Talijanske socijalističke partije) i delegat je na Kongresu socijalista u Livornu 1921. godine, a 1922. na socijalističkom kongresu u Rimu izabran je kao delegat na IV. kongresu Komunističke internacionale. Nakon fašističkog puča sklanja se u Švicarskoj sve do ljeta 1924. kada se vraća u Italiju gdje prekida sa svakom javnom političkom djelatnošću sve do kapitulacije Italije 8. septembra 1943. kada u općem narodnom ustanku kao član PSI postaje član CLN (Narodno oslobodilačkog odbora) za Veneto. Odlazi u partizane u masivu Grappa nakon što su ga tražili fašisti po Veneciji. Politički je komesar IV. brigade Grappe. Za vrijeme velike njemačke ofenzive je krajem septembra uhapšen i fašisti ga drže u zatvoru u Roveratu. Pred kraj rata ga šalju u koncentracioni logor u Bolzanu, gdje mu utetoviraju br. 11056 prije slanja u Njemačku, ali je oslobođenje spriječilo te namjere.

Poslije rata predstavlja PSIUP (Talijanska socijalistička partija ujedinjenih proletera) kada je izabran u Konstituirajući parlament Italije, a izabran je i u 2. i 3. sastav parlamenta Italije. Gradonačelnik je općine Cona. Obiteljsku palaču u Plominu hrvatske vlasti nacionaliziraju i prepuštaju propadanju. Godine 1954. Tonetti se suprostavlja mlakoj politici Pietra Nennija, predsjednika PSIUP-a i od te godine pa sve do svoje smrti član je PCI (Komunistička partija Italije).

Giovanni Tonetti je objavio i autobiografski roman *Florio*.

***Giovanni Tonetti*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 53479332
* LCCN: n99024297
* ISNI: 0000 0000 6162 3544
* GND: 12132981X

 |
Giovanni Pierluigi da Palestrina
**Giovanni Pierluigi da Palestrina** (4. mart 1525. – 2. februar 1594), italijanski kompozitor renesansne muzike, najpoznatiji reprezent 16. vijeka rimske škole muzičke kompozicije. Imao je ogroman uticaj na razvoj rimske katoličke crkvene muzike, a njegov rad može biti viđen u renesansnoj polifoniji.

Palestrina je rođen u Palestrini, gradiću u blizini Rima, tada dio Papinske Države. Većinu karijere proveo je u Rimu. Dokumenti navode da je Rim prvi put posjetio 1537. kad je bio član hora bazilike Santa Maria Maggiore. Od 1544. do 1551. Palestrina je bio orguljaš crkve svog rodnog grada (St Agapito), a u zadnjoj godini je postao maestro di cappella u Cappella Giulia, papinskog hora u bazilici sv. Petra. 

Palestrina je držao pozicije u kapelama i crkvama u Rimu tokom sljedeće dekade (1555–1566). Dekada 1570-ih je bila lično za njega teška, izgubio je brata, dva sina i ženu usljed kuge. U međuvremenu razmišljao je postati svećenikom, ali oženio se ponovo, ovaj put za bogatu udovicu, što mu je dalo finansijsku nezavisnost (nije kao vođa hora bio dovoljno plaćen) i tako je bio u mogućnosti obilno komponovati do smrti.

Umro je 1594. u Rimu od zapaljenja pluća. Ostavio je za sobom stotine kompozicija, uključujući 104 mise, 68 ofertorija, 300 moteta, 72 himne, 140 madrigala, itd. Nije pisao čistu instrumentalnu muziku. Glasio je za spasioca crkvene muzike, tokom reformi konzila u Trentu. Bio je iznimno poznat u svoje vrijeme, a nakon smrti slava mu je rasla.

***Giovanni Pierluigi da Palestrina*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 92280854
* LCCN: n50051776
* ISNI: 0000 0001 2143 6012
* GND: 118818686
* SELIBR: 207751
* SUDOC: 027626512
* BNF: cb13898203b (podaci)
* BIBSYS: 90065862
* MusicBrainz: 4daeb526-6c4c-4f77-bdf5-4a0fcb714bfe
* NLA: 36556984
* NDL: 00524976
* NKC: jn20000604332
* BNE: XX897967
* CiNii: DA04920248
* CONOR.SI: 58171747
* NSK: 000057622

 |
**Glam metal** je jedna on mnogih vrsta metala, nastala spajanjem tradicionalnog metala s glam rockom. Glam metal je nekoć bio najpopularniji žanr metala. Najpopularnije grupe tog žanra su Mötley Crüe, W.A.S.P. Twisted Sister, Bon Jovi, Dokken, Quiet Riot, Ratt. Glam metal je bio popularan 1980-ih, do pojave grungea ranih 1990-ih. Još tijekom 80-ih se podijelio na hair metal i sleaze rock.

Začetci
-------

Veliki utjecaj na žanr su imali glam rock izvođači David Bowie, T.Rex, Sweet, Slade, KISS (kasnije su i sami bili dio te scene), hard rock i heavy metal bandovi AC/DC, Aerosmith, Van Halen, Alice Cooper, Def Leppard, Queen i punk rock bandovi poput Hanoi Rock, New York Dolls i The Stooges. Bilo je Čak i utjecaja iz NWOBHM scene.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **muzici** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


| * p
* r
* u
Heavy metal |
| --- |
| Black metal - Death metal - Doom metal - Folk metal - Glam metal - Gothic metal - Groove metal - Heavy metal - Industrial metal - Nu metal - Post-metal - Power metal - Progresivni metal - Speed metal - Symphonic metal - Thrash metal - Viking metal |
**Centar za kulturnu djelatnost omladine, Zagreb** punim imenom Centar za kulturnu djelatnost Saveza socijalističke omladine Zagreba, (akronim **CKD** bila je specijalizirana ustanova Saveza socijalističke omladine Hrvatske iz Zagreba koja se bavila izdavaštvom, kazalištem, filmom, novinarstvom, politikom, filozofijom, književnošću, poezijom, glazbom, plesom, zabavom, likovnom umjetnošću - zapravo svime što je tada interesiralo mlade. CKD je djelovao od 1970-ih do 1990-ih.

Historija CKD-a
---------------

CKD je osnovan 1967. u Zagrebu, odmah je razvio vrlo razgranatu djelatnost, osnovao je dva danas kultna omladinska kluba; Lapidarij i Kulušić. Pokrenuo galerijsku djelatnost: Galerija Nova, pokrenuo izdavanje novina i časopisa; Polet (ponovno pokrenut 1967.), Pop Express (od 1969.), Pitanja, Quorum. CKD se brinuo o kulturnoj aktivnosti na tadašnjoj Omladinskoj radnoj akciji Sava, organizirao je koncerte, nastupe teatarskih družina, filmske projekcije. CKD je pokrenuo vlastitu novinarsku školu (iz koje su izašli mnogi danas poznati novinari), predavači su bili tada vodeći hrvatski novinari: Veselko Tenžera, Sead Saračević, Igor Mandić, Krešimir Fijačko, D.V. Colić, prof. Pavao Novosel i drugi.

CKD je pokrenuo i živu teatarsku aktivnost, pomagao je osnivanje "Histriona", "Kugla glumišta", Teatra "More", "Zagrebačkog plesnog ansambla", "Teatra klasike", "KPGT-a". CKD je kao producent davao pravni temelj tim grupama, vodio im gostovanja i financijsko poslovanje. Pokrenuo je festival "Dani mladog teatra" iz kojeg je nastao današnji - "Eurokaz".

CKD je razvio i vrlo živu izdavačku djelatnost, izdavao je knjige od teorijskih rasprava do beletristike i poezije i stripa.

CKD je djelovao do 1990-ih, kad je temeljno rekonstruiran (zapravo ugašen) pa je nastavio sa radom pod imenom AGM, ali je ubrzo bitno reducirao svoju djelatnost, od januara 2007. AGM je samo jedna od podružnica u sastavu Zagrebačkog holdinga.

Izvori
------

1. ↑  „*O nama*" (hrvatski). AGM. Arhivirano iz originala na datum 2012-04-25. Pristupljeno 26. 08. 2012.

Vanjske veze
------------

* Stranice AGM-a, nasljednika nekadašnjeg CKD-a
* Publicistika CKD-a na portalu Open Library
**Ekonomska ideologija**, oblik ekonomske filozofije, sistem ideja koje teže objašnjavanju svijeta i kako ga mijenjati. Od ekonomske teorije razlikuje se u tome što je u pristupu više normativna, a ne eksplanativna. Ona izražava perspektivu o načinu na koji bi se privreda trebala voditi i kojem bi cilju ili više njih trebala stremiti, za razliku od ekonomskih teorija kojih je cilj stvoriti pouzdane eksplanativne modele. No i ekonomska ideologija i ekonomska teorija blisko su međusobno povezane jer ekonomska ideologija u podlozi utječe na metodologiju i teoriju koje se upotrebljavaju u analizi.

Dobar način da se razabere može li se neka ideologija klasificirati kao ekonomska jest postavljanje pitanja da li ona inherentno uzima specifično i detaljno ekonomsko stajalište. Na primjer, za anarhizam se ne može reći da je ekonomska ideologija sam za sebe jer među ostalim sadrži potkategorije anarhokapitalizma s jedne strane i anarhokomunizma s druge strane, a oboje su međusobno oprečnih ideoloških stajališta.

Nadalje, ekonomska ideologija razlikuje se od ekonomskog sistema koji podupire, npr. kapitalističke ideologije, do one mjere po kojoj je objašnjenje ekonomskog sistema (pozitivna ekonomija) različito od njegova zagovaranja (normativna ekonomija). Teorija ekonomske ideologije objašnjava njezinu pojavu, razvitak i odnos s privredom.

Vidi još
--------

* ekološka ekonomija
* ekonomska teorija
* ekonomska doktrina
* ekonomski sistem
* konstitucionalna ekonomija
* politička ekonomija
* politička ideologija
* razvojna ekonomija
* socijalni model
* škola ekonomske misli
Karta Galije u 1. pne. na kome je označeno područje Eduanaca (Aedui).
**Edui** ili **Eduanci** (latinski: ) je naziv za keltski narod koji je u antici živio na području Lugdunenske Galije, odnosno između rijeka Arar (današnja Saône) i Liger (Loire) u današnjoj Francuskoj.

Bili su poznati kao tradicionalni rimski saveznici, a Cezar ih je godine 58. pne. na početku svojih pohoda oslobodio od sekvanske vlasti. Usprkos toga, godine 52. pne. su se priključili svegalskoj Vercingetoriksovoj pobuni, ali ih je Cezar poštedio. August je dao srušiti njihov glavni grad Bibrakte te umjesto njega podigao Augustodonum (današnji Autun). Godine 21. su se Edui pobunili protiv cara Tiberija, ali je pobunu ugušio Gaj Silije. Usprkos toga, zadržali su svoju pro-rimsku reputaciju, te su za vrijeme cara Klaudija postali prvi galski narod kome je priznato *ius honorum*, odnosno pravo da se njihove predstavnike bira u rimski Senat.

Na temelju antičkih izvora historičari pretpostavljaju da su Edui zbog bliskih veza s Rimljanima prihvatili ne samo rimsku kulturu, nego se romanizacija odrazila i na političko organiziranje po modelu Rimske Republike.

U popularnoj kulturi
--------------------

Edui se pojavljuju kao jedna od igrivih frakcija u *Europa Barbarorum*, popularnom modu za strategijsku video-igru *Rome: Total War*.

Izvori
------
**Centralni komitet** (**CK**) je najviše rukovodeće tijelo u komunističkim partijama koje su postojale u 20.vijeku kao i onima koje i danas postoje. Komitet se obično sastojao od delegata koji su bili birani na partijskim kongresima. U državama u kojima su komunističke partije bile vladajuće, Centralni komitet je donosio odluke u ime Partije između dva kongresa i predstavljao je vrhovni autoritet čije su odluke bile obvezujuće za članstvo Partije. 

Također, Centralni komiteti su predstavljali Partiju prema drugim organizacijama, vodili partijske ustanove i sazivali plenarne sjednice. 

Osim izvršnoga tijela, Centralni komitet birao je Kontrolnu komisiju ili Statutarnu komisiju koja je brinula za pitanja čistoće Partije te s tim u vezi probleme kršenja Statuta i Programa, partijske discipline i žalbe. Rad i unutrašnja organizacija bili su uređeni Poslovnikom o radu kojim se utvrđivao partijski aparat sastavljen od stalnih i povremenih radnih tijela – odjeljenja, uprava i komisija.

Analogna tijela postoje i u nekim drugim ne-komunističkim ili ne-političkim organizacijama, ali obično pod drugim nazivima (Središnji odbor, Centralni odbor i sl.).