recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nueva Imperial** (*Novi Carski* prevedeno sa španjolskog) je grad od 18,881 i općina od 32.109 stanovnika u Čileanskoj regiji Araucanía u Provinciji Cautín. Od tog oko 19.436 (60,53%) živi u urbanim područjima, dok 12.673 (39,47%) živi u ruralnim područjima.

Od ukupnog broja stanovnika čak 44,94% su autoktoni indijanci Mapuche.

Geografske karakteristike
-------------------------

Nueva Imperial se prostire duž lijeve (istočne) obale rijeke Cholchol, nedaleko od njena ušća u rijeku Imperial, udaljen 35 km zapadno od svog administrativnog centra Temuca.

Historija
---------

Prvi **Imperial** osnovao je Pedro de Valdivia 1552. na mjestu gdje se danas nalazi Carahue a to je desetak kilometara nizvodno na rijeci Imperial. On je zbog napada Mapucha napušten.

Novi Imperial je osnovan kao utvrda 26. februara 1882. sa sličnom namjerom da kontrolira buntovne Mapuche.

Današnji Imperial je centar stočarsko - šumarskog kraja.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Chile: La Araucania*" (engleski). City population. Pristupljeno 30. 11. 2020.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Historia*" (španjolski). Municipalidad de Nueva Imperial. Pristupljeno 30. 11. 2020.
3. 1 2   „Temuco (Chile)" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 26.11. 2020.

Vanjske veze
------------

***Nueva Imperial*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Nueva Imperial* (službene stranice) (`es`)
**Anicija Faltonija Proba** (*Anicia Faltonia Proba*, ? - 432) bila je rimska plemkinja iz doba kasnog Carstva. Pripadala je rodu Anicija. Otac joj je konzul Kvint Klodije Hermogenijan Olibrije. Udala se za konzula Seksta Klaudija Petronija Proba kome je rodila tri sina - Anicija Hermogenijana Olibrija, Anicija Probina i Anicija Petronija Proba, koji će svi postati konzuli - te kćer Aniciju Probu. Oko godine 395. je već bila udovica, te kao gorljiva kršćanka vodila prepisku sa najznamenitijim kršćanskim misliocima svog vremena kao što su Augustin i Jovan Hrizostom. Prema zapisima Jeronima, koji je prijateljevao sa njenom nećakom Demetrijadom, bila je prilično obrazovana.

Proba je godine 410. bila u Rimu kada su ga opsjeli Vizigoti. Prema navodima Prokopija, upravo je ona, motivirana nastojanjem da prestane glad koja je morila njene sugrađane, dala otvoriti vrata kroz koja su prošli Vizigoti te zauzeli i opljačkali grad. Dio historičara vjeruje da je u pitanju priča koju su izmislili njeni neprijatelji. U svakom slučaju, nedugo nakon toga se sklonila u Afriku, ali ju je tamo uhapsio i zlostavljao guverner Heraklijan prije nego što je puštena uz veliku otkupninu. Poslije je sve svoje posjede u Aziji prodala kako bi prehranila siromašne.

Literatura
----------

* Arnold Hugh Martin Jones, John Martindale, John Morris: *The Prosopography of the Later Roman Empire* (PLRE). Vol. 1, Cambridge 1971, pp. 732-733.
* Jane Stevenson: *Women Latin Poets*. Oxford University Press, 2005, p. 65.
**Opatija Moutier-Grandval** (francuski: *Abbaye de Moutier-Grandval*, njemački: *Münster-Granfelden*) bila je benediktinska opatija u švicarskim Jurama pored današnjeg Moutiera.

Historija
---------

Opatiju Moutier-Grandval osnovao je sredinom 7. vijeka opat Valbert (Waldebertus) iz Opatije Luxeuil. Njenog prvog opata Germaina od Trêvesa negdje oko 675. kod Delémonta, ubili su ljudi alzaških grofova. Odtad je potpao pod njihovu vlast, sve do 968. kad je preoteo burgundski kralj
Rudolf III.

Želeći ojačati položaj Kneževine-biskupije Basel - Rudolf III je 999. darovao tu opatiju knezu biskupu Adalberonu II.

Kako se nalazila između obronaka Masiva Jura i doline Rajne, Opatija Moutier-Grandval kontrolirala je važan prijevoj Pierre-Pertuis, koji je povezivao Alzas sa Apeninskim poluotokom. Na taj je način Kneževina-biskupija Basel izrasla u moćnog saveznika careva Svetog Rimskog Carstva.

Zlatna vremena te opatije bila su između 11-13. vijeka, kad je izgrađena većina građevina.

Od 1528. i dolaska reformacije, počelo je osipanje opatije, jer je većina redovnika pobjegla u Delémont. 
Dolaskom francuske revolucionarne vojske 1792. okončan je život opatije i Kneževine-biskupije Basel, odtad su i građevine postepeno nestale.

Svjetska baština
----------------

Opatija Opatija Moutier-Grandval svoj današnji izgled najvećim dijelom dobila je gradnjom tokom 18. stoljeća. To je arhitektonska cjelina koja se sastoji od različitih zgrada grupisanih oko glavnog trga opatije. Na zapadu je stara abatska crkva (sadašnja katedrala), okružena sa dvije kule i antičkim klaustarom, u kojem se danas nalazi abatska biblioteka. Na istočnoj strani nalazi sadašnje sjedište kantonalnih vlasti. Sjeverni dio trga čine građevine iz 19. stoljeća. Godine 1983. uvrštena je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*La donation de l'abbaye de Moutier-Grandval à l'évéché de Bâle*" (francuski). Ville de Moutier. Pristupljeno 20.10.2022.

Vanjske veze
------------

* *La donation de l'abbaye de Moutier-Grandval à l'évéché de Bâle*

***Opatija Moutier-Grandval*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ansamblska podela uloga** (engl. ) je podela uloga u kojoj glavni likovi imaju približno jednak značaj. U pričama koje sadrže ansamblsku podelu uloga često su prikazane višestruke tačke gledišta likova, od kojih ničija nije dominantna. U takvim pričama, glavni likovi moraju na neki način da budu povezani — kako sa pričom, tako i međusobno.

Veliki broj uloga ne znači da je u pitanju ansamblska podela uloga. Nju ne definiše broj likova, već osećanje grupne identifikacije. Ukoliko se čitalac ili gledalac veže za jednog lika naspram ostalih, onda priča nije ansamblska, ma koliko da u njoj ima sporednih likova sa bitnim podzapletima. Dobro osmišljene ansamblske priče daju jasno osećanje koja je uloga ili svrha bilo kog lika u priči i osećaj grupnog identiteta. Iako ovakve priče mogu da imaju glavnog lika, bitna stvar je u tome da pored njega imaju višestruke likove koji vode priču kao tandem. Lična kriza i klimaks pojedinih likova ne definišu rasplet priče; umesto toga rasplet se odvija združeno, a svaki lik je ključni činilac u većoj promeni koju donosi priča.

Zajednička igra više glumaca zove se **ansambl-igra**.
Južna strana opatije, crkva i redovničke ćelije viđene iz Le Beca.
**Opatija Bec** (francuski: , doslovno "Opatija Naše Gospe u Becu")  je benediktinski samostan u dolini Bec, smješten u francuskom departmanu Eure u Normandiji, na pola puta između Rouena i Bernaya. Poznata je kao jedna od najvažnijih i najuticajnijih opatija anglo-normanske države u 12. vijeku, Bec je također poznata što je ne samo održavala detaljne ljetopise, nego i po izuzetno detaljnim biografijama (*vitae*) svojih prvih pet opata koje je u 12. vijeku napisao redovnik Milo Crispin, a koje predstavljaju izuzetno vrijedan izvor podataka o Normandiji i Engleskoj u 11. i 12. vijeku. Osnovao ju je normanski vitez po imenu Herluin godine 1034. Sljedećih godina je postala jedno od središta intelektualnog života u tom dijelu Evrope, i to zahvaljujući dolasku uglednih učenjaka kao što su Lanfranc iz Pavije i Anselmo Canterburyjski; budući papa Aleksandar II i Sveti Ivo od Chartresa su se upravo u njoj školovali. Uživala je podršku Willliama Osvajača i njegovih pristaša te dobila brojno zemljišta u novoosvojenoj Engleskoj; jedno od njih je postalo današnje londonsko naselje Tooting Bec. U 16. vijeku je teško stradala za vrijeme hugenotskih ratova, a konačno je razorena za vrijeme francuske revolucije; od stare opatije je preostao jedino zvonik. Godine 1948. su je obnovili olivetanski redovnici, a poznata je po bliskosti sa anglikancima te su je nekoliko puta posjetili nadbiskupi Canterburyja.

Izvori
------

1. ↑  također"Le Bec-Hellouin"
2. ↑  C. Warren Hollister, *Henry I* (Yale English Monarchs) 2001:16.

Vanjske veze
------------

* (`fr`) Abbaye de Notre-Dame du Bec: official website Arhivirano 2005-07-09 na Wayback Machine-u
* (`fr`) Le Bec Hellouin: official website
* (`en`) gite site with details and photos

Koordinate: 49°13′44″N 0°43′19″E﻿ / ﻿49.2288°N 0.7220°E﻿ / 49.2288; 0.7220
*Za ostale upotrebe, v. Novaci (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 02′ 31" SGŠ, 21° 27′ 22" IGD

**Novaci** (mak. *Новаци*) su naselje u Republici Makedoniji, u južnom delu države. Novaci su sedište istoimene opštine Novaci, kao i njeno najveće naselje.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Novaci je smešteno u južnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Bitolja, naselje je udaljeno 11 km istočno.

Novaci se nalaze u središnjem delu Pelagonije, najveće visoravni Republike Makedonije. Naseljski atar je ravničarski, dok se dalje ka istoku izdiže Selečka planina. Zapadno od naselja protiče Crna reka. Nadmorska visina naselja je približno 580 metara.

Klima u naselju je kontinentalna.

Istorija
--------

Novaci se u 19. veku spominje kao selo sa pravoslavnim slovenskim življem.

1912. godine Novaci se sa okolinom pripajaju Kraljevini Srbiji, kasnije Jugoslaviji. Od 1991. godine grad je u sastavu Republike Makedonije.

Stanovništvo
------------

Novaci su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 1.283 stanovnika.

Pretežno stanovništvo po poslednjem popisu su etnički Makedonci (99%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Novaci

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Novaci (Makedonija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* http://opstinanovaci.gov.mk/ Zvanična stranica opštine Novaci

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Novaci |
| --- |
| **Novaci** • 
Armatuš • 
Baldovenci • 
Bač • 
Biljanik • 
Brod • 
Budimirci • 
Brnik • 
Veleselo • 
Vranjevci • 
Germijan • 
Gnjeotino • 
Gnjilež • 
Gornji Aglarci • 
Gradešnica • 
Grumazi • 
Gruništa • 
Dalbegovci • 
Dobroveni • 
Dobromiri • 
Donji Aglarci • 
Donje Orehovo • 
Živojno • 
Zović • 
Iveni • 
Makovo • 
Meglenci • 
Novo Selo • 
Orle • 
Paralovo • 
Petalino • 
Polog • 
Rapeš • 
Ribarci • 
Skočivir • 
Slivica • 
Sović • 
Staravina • 
Suvodol • 
Tepavci |  |
Ruševine Opatije Whitby u sumrak
**Opatija Whitby** (engleski: ) je naziv za nekadašnji benediktinski samostan čije se ruševine nalaze na stijeni East Cliff iznad grada i luke Whitby u sjeveroistočnoj Engleskoj. Osnovan je godine 657. pod imenom Streoneshalh od strane Oswiua, kršćanskog kralja Nortumbrije; bio je dvojni samostan - za redovnike i redovnice; za prvu opaticu je Oswiu imenovao Hildu, nećaku bivšeg kralja Edwina. U njemu je godine 664. održan Sinod u Whitbyju kojim su anglosaksonski kršćani preuzeli rimski, umjesto dotadašnjeg keltskog metoda računanja Uskrsa. Između 867. do 870. su vikinški napadi doveli do napuštanja samostana. Obnovljen je 1078. od strane Reinfrida, bivšeg vojnika u službi Williama Osvajača koji je postao redovnik te novu opatiju organizirao po benediktinskim pravilima. Godine 1540. je samostan ukinut za vrijeme velikog ukidanja koje je tokom engleske Reformacije proveo kralj Henry VIII.

Napušteni samostan je svejedno ostao impozantna građevina, te je služio kao svojevrsni orijentir pomorcima, a što spominje i Bram Stoker u svom znamenitom romanu *Dracula*. Godine 1914. su ga za vrijeme prvog svjetskog rata oštetili njemački bojni krstaši za vrijeme bombardiranja britanske obale.

Izvori
------

***Opatija Whitby*** na Wikimedijinoj ostavi

* Information About Whitby Abbey
* History of Whitby Abbey
* Whitby History

Koordinate: 54°29′20″N 0°36′29″W﻿ / ﻿54.489°N 0.608°W﻿ / 54.489; -0.608
**Wearmouth-Jarrow** je ime za dva nekadašnja samostana blizanca na sjeveroistoku Engleske u današnjoj Grofoviji Tyne and Wear, koje je podigao Benedict Biscop krajem 7. vijeka. 

Prvo je 674. podigao Samostan sv. Petra, na lokalitetu *Monkwearmouth* pokraj Rijeke Wear u današnjem Sunderlandu.
Nakon tog je 681. podigao Samostan sv. Pavla pokraj Rijeke Tyne u današnjem Jarrowu.

Historija
---------

Ta dva objekta danas su znani kao **Opatijska crkva sv. Petra i sv. Pavla, Wearmouth-Jarrow** engleski: .

Anglosaksonski velikaš Benedict Biscop se nakon svog hodočašća u Rim, toliko oduševio kršćanstvom, da je nakon povratka u tadašnju Kraljevinu Nortumbriju odlučio podići samostan kao nukleus iz kog bi se širilo službeno, odnosno *rimsko kršćanstvo* nasuprot dotadašnjem keltskom kršćanstvu. 

Nakon izgradnje prvog, zbližio se sa tadašnjim kraljem Ecgfrithom, i uspio ga oduševiti svojim podhvatom, pa mu je ovaj 682. poklonio dodatno zemljište u obližnjem Jarrowu, da podigne novi samostan.

Ta dva samostana, iako udaljena sedam milja, su se otada kroz historiju smatrali dijelom jedinstvene opatije. To su bili prvi engleski sakralni objekti sagrađeni od kamena, a isto tako i prve građevine koje su imale staklo na prozorima, i finu dekoraciju, zbog tog ih se često naziva kolijevkom engleske umjetnosti i književnosti, pri čemu je za zadnju najzaslužniji Beda Uvaženi, jedan od najpoznatijih pisaca i historičara ranog srednjeg vijeka. 

Zlatno doba opatije okončano je nakon što su je norveški Vikinzi orobili 794. a iza tog konačno uništili danski Vikinzi - 860. 

Opatija je obnovljena 1083. ali je odtad bila samo omanja ćelija priorata Durhamske katedrale. 

Opatija je ukinuta za vladavine kralja Henrya VIII i provođenja reformacije. 

Na mjestu samostana u Monkwearmouthu se danas nalazi parohijska crkva sv. Petra, dok je u Jarrowu nalaze ruine zidova i dijelovi crkve sv. Pavla, posvećene 685. I nedaleko od nje muzej - Bede's World (Bedin svijet).

Izvori
------

1. 1 2 3  „*History of St Paul’s Monastery, Jarrow*" (engleski). English Heritage. Pristupljeno 22. 05. 2017.
2. ↑  „*Jarrow*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Opatija Monkwearmouth-Jarrow*** na Wikimedijinoj ostavi

* Bede's World Website
* Monkwearmouth Parish Arhivirano 2008-09-13 na Wayback Machine-u
* Wearmouth-Jarrow candidate World Heritage Site website Arhivirano 2004-04-09 na Wayback Machine-u
**Arauca** (španjolski: *Departamento de Arauca*) je jedan od 32 departmana na koji je Kolumbija administrativno podjeljena.

Arauca se nalazi na sjeveroistoku zemlje, u slivu rijeke Orinoco. Najveći dio je llanos (travnata ravnica) osim na krajnjem zapadu, gdje se naglo uzdižu planine
Kolumbijskih Istočnih Kordiljera.

Departman je osnovan tek 1991. kad je usvojen novi ustav po kom su svi dotadašnji komesarijati i indepedencije postali departmani.

Karakteristike
--------------

Arauca ima površinu od 23,851 km², na kojoj je 2020. živilo 294,206 stanovnika.

Arauca sa sjevera i istoka graniči sa Venecuelom, sa juga sa departmanima Vichada i Casanare i sa zapada sa Departmanom Boyacá.

Administrativni centar departmana je grad Arauca.

Administrativna podjela
-----------------------

Departman Arauca je podjeljen na 7 općina (španjolski: *municipalities*).

Privreda i transport
--------------------

Privreda departmana bazira se na poljoprivredi, najvažnije poljoprivredne kulture su šećerna trska, kukuruz, riža i kakao.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Arauca Department in Colombia*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.12. 2022.
2. 1 2  „*Arauca department, Colombia*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 16.12. 2022.
3. ↑  „*Departments of Colombia*" (engleski). Statoids. Pristupljeno 16.12. 2022.

Vanjske veze
------------

***Arauca (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobernación de Arauca* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Kolumbije |
| --- |
| Kolumbijski grb | 
Amazonas • Antioquia • Arauca • Atlantico • Bolívar • Boyacá • Caldas • Caquetá • Casanare • Cauca • Cesar • Chocó • Córdoba • Cundinamarca • Guainía • Guaviare • Huila • La Guajira • Magdalena • Meta • Nariño • Norte de Santander • Putumayo • Quindío • Risaralda • San Andrés y Providencia • Santander • Sucre, Tolima • Valle del Cauca • Vaupés • Vichada
 | Kolumbijski departmani |
Pejzaž Ovčeg polja kod sela Gorobinci
**Ovče polje** (mak. *Овче Поле*) je kotlina u središnjoj Makedoniji, s lijeve strane Vardara, nju dijele dvije makedonske opštine Lozovo i Sveti Nikole.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ovče polje je ravna kotlina uz tok riječice Sveti Nikole koja teče sa sjevera u smjeru juga do svog uvira u rijeku Bregalnicu. Gotovo je potpuno ravna, osim blagih uzdignuća u svom središnjem i sjevernom dijelu. Kroz Ovče polje danas ide magistralna prometnica Kumanovo–Štip. Sa sjevera kotlinu Ovče polje zatvara planina Mangovica (741 m) a sa zapada Gradištanska planina (861 m). Između ove dvije planine nalazi se prijevoj Karaula preko kojeg ide magistralna cesta Kumanovo–Štip. Kotlina leži na zemljopisnim kordinatama 41°51′54″N 21°56′34″E﻿ / ﻿41.86500°N 21.94278°E﻿ / 41.86500; 21.94278, na 200 do 400 m nadmorske visine.

Najveće naselje i središte cijelog kraja je grad Sveti Nikole na njenom istočnom dijelu. Kotlina je ime dobila po ovcama, koje su nekoć bile osobitost toga kraja.

### Klima

Kotlinu Ovče polje, karakteriziraju izuzetno vruća ljeta, i blage zime, sa povremeno ekstremno niskim i visokim temperaturama. Najviša zabilježena temperatura bila je 44.0 °C, a najniža -23.0 °C. Ovče polje je izuzetno suh kraj u kome prosječno padne vrlo malo oborina svega 400-500 ml/m², i izuzetno vjetrovit kraj

Kod mjesta Alin Dol na rječici Mavrovica podignuta je 1981. brana za akomulacijsko jezero, kojom se koristi grad Sveti Nikole.

Historija
---------

Na Ovčem polju odigrala se poznata **Ovčepoljska bitka** za Prvog svjetskog rata između 14. oktobra i 15. novembra 1915. u kojoj su bugarske snage porazile srpsku vojsku.
**Robert Rikić** (Mostar, 29. travnja 1990.) je je hrvatski profesionalni košarkaš. Igra na poziciji centra, a trenutačno je član košarkaškog kluba Zagreb CO.

Karijera
--------

Zanimljivo je da je sa 11 godina počeo trenirati rukomet. Naime, bio je rukometni kadetski reprezentativac Hrvatske. Međutim, budući je u dvije godine vrlo brzo rastao i narastao do čak 219 cm, shvatio je da svoju sportsku budućnost treba tražiti u košarci. Na savjet mostarskog odvjetnika Roberta Muselimovića da pređe na košarku što je on prihvatio. Tri mjeseca je individualno radio s košarkaškim trenerom Širokog Brankom Princom. Iako je košarku trenirao tek tri mjeseca, već je na sebe bio skrenuo pažnju mnogih klubova, pogotovo Barcelone. Naime, na poziv generalnog menadžera Barcelone Zorana Savića, otišao je krajem travnja na tjedan dana posjetiti Barcelonu, gdje je Rikić trenirao s juniorima tog kluba. U španjolskom gigantu bili su oduševljeni Rikićevim fizičkim predispozicijama i koordinacijom zbog čega su odmah željeli da potpiše s njima ugovor. Rikićevi roditelji su usprkos primamljivoj ponudi Barcelone, odlučili prije svega zbog blizine Mostara i obitelji, odvesti ga u Dubrovnik. U KK Dubrovniku je proveo samo jednu sezonu, prije nego je u ljeto 2009. prešao u redove Zagreba.

Reprezentacija
--------------

Bio je član Hrvatske U-18 reprezentacije na EP u Grčkoj 2008. gdje je Hrvatska reprezentacija osvojila brončanu medalju.

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil na NLB.com
**Anur Hadžiomerspahić** (Sarajevo, 2. juni 1971 - 29. novembar 2017) bio je umjetnik i grafički dizajner iz Bosne i Hercegovine. Značajan je zbog toga što je prvi bosansko-hercegovački umjetnik koji je predstavio svoje radove na centralnoj izložbi Venecijanskog bijenala.

Mladost i obrazovanje
---------------------

Anur je rođen u Sarajevu, Bosna i Hercegovina. Studirao je grafički dizajn na Akademiji likovnih umjetnosti u Sarajevu i diplomirao na Akademiji likovnih umjetnosti Brera i Evropskom institutu za dizajn u Milanu.

Karijera
--------

Nekoliko mjeseci pred opsadu Sarajeva, zajedno sa Jurišom Borasom, Almirom Kurtom, Damirom Nikšićem i Nebojšom Šerićem Shobom, Anur osniva blues bend Sing Sing. Bend prerasta u multidisciplinarni umjetnički kolektiv, spajajući elemente muzičkog teatra, političkog aktivizma i ironičnog humora..

1993. Anur se pridružuje projektu Ars Aevi kao suosnivač, i naknadno, art direktor. Učestvovao je u formiranju kolekcije Muzeja savremene umjetnosti Ars Aevi u Sarajevu, te organizaciji izložbi umjetnika kao što su Michelangelo Pistoletto, Jannis Kounellis, Daniel Buren i Joseph Kosuth.

Za vrijeme studija na Akademiji likovnih umjetnosti Brera i Evropskom institutu za dizajn u Milanu, Anur je počeo rad na seriji postera pod imenom Human Condition: Public Shouting and Individual Revolutions. Human Condition je specifičan po svom određenom obliku umjetničkog izraza kojeg Anur naziva artvertising, u kojem koristi medij advertisinga da pošalje društveno relevantne poruke. Posteri su izlagani u javnim prostorima, šoping centrima i supermarketima širom Bosne i Hercegovine i Italije od 1996. do danas. 2001. Harald Szeemann je uvrstio Anurov projekat Human Condition u centralnu izložbu 49. Venecijanskog bijenala..

1998. Anur je započeo rad na projektu Made in Bosnia. Cilj projekta je da predstavi i promovira bosansko-hercegovačku kulturu kroz jezik grafičkog dizajna i reklamne kampanje.

2000. Anur je osnovao Kreativni centar Cardea. Za svoje radove sa Cardeom, bio je finalista za nagradu Epica 1998. i 2000. te je dobitnik nagrade Epica 2001. 2002. Cardea je preimenovana u Ideologija. Ideologija je radila sa velikim bosansko-hercegovačkim kompanijama, te je bila prisutna na bosansko-hercegovačkoj kulturnoj sceni svojim kampanjama za Ars Aevi, Jazz Fest Sarajevo, SARTR, Letu Štuke, Zabranjeno Pušenje, Dinu Merlina, Edu Maajku i Amiru Medunjanin.

Nagrade i priznanja
-------------------

Anur je dobitnik brojnih nagrada za dizajn i advertising, uključujući Advertainment u Milanu (2000.) i Epica u Parizu (2001.).

Literatura
----------

Comi, Enrico. "Human Condition." 49. Esposizione Internazionale d’Arte. Italija: Electa, 2001.

Dupanović, Asja, ed. BH Oglašavanje 2005. Sarajevo: Media marketing, 2005.

Heller, Steven i Mirko Ilić. The Anatomy of Design. Beverly, MA: Rockport, 2011.

Vanjski linkovi
---------------

* Službena stranica
* Advertising agencija Ideologija
**Ripuarski** ili **Ripuarijski Franci**, ponekad nazivani i **Rajnski Franci** (njemački: ) su bili drevni germanski narod, odnosno ogranak Franaka koji je sredinom 1. milenijuma živio na području srednjeg toka Rajne. O porijeklu njihovog imena postoje razne teorije, najviše vezane uz latinsku riječ *ripa* za "obalu rijeke". Po njima bi se Ripuarski Franci mogli nazvati i "riječnim Francima" te tako razlikovati od zapadnijih Salijskih ("slanih") ili "morskih" Franaka koji su se naselili na donjem toku Rajne, odnosno području današnje Nizozemske i Belgije. O Ripuarskim Francima postoje prilično oskudni podaci, ali se na osnovu njih zna da su za vrijeme Velike seobe naroda i propasti Zapadnorimskog Carstva, odnosno u 5. vijeku zauzeli područja na lijevoj obali Rajne oko današnjeg Kölna, a pod kraljem Hildebertom i sam grad koji je postao prijestolnica njegove države. Veze sa Salijskim Francima su se zadržale, a Hildebertov sin Sigibert Hromi je bio saveznik salijskog (merovinškog) kralja Klodviga I i 496. zajedno sa njim sudjelovao u bitci kod Tolbiaca kojom su poraženi Alemani. Godine 507. ili 509. Klodvig je dao ubiti Sigiberta, a potom i njegovog sina Hloderiha, te anektirao njihovu zemlju Franačkom Kraljevstvu. Usprkos toga su Ripuarski Franci nekoliko vijekova kasnije zadržali zasebni identitet, o čemu svjedoči  *Lex Ripuaria*, zakonik koga su godine 630. donijeli merovinški kraljevi isključivo za svoje ripuarske podanike. Ripuarski Franci su kasnije asimilirali u modernu njemačku naciju, ali se njihovo ime održalo kroz ripuarske dijalkete njemačkog jezika.
**Kvint Marcije Turbon** (*Quintus Marcius Turbo*, druga polovica 1. vijeka - prva polovica 2. vijeka) bio je rimski političar i vojskovođa u službi careva Trajana i Hadrijana.

Oko godine 95. je služio kao centurion u II *Adiutrix* legiji u Panoniji, odnosno u garnizonu Akvinkum, gdje se sprijateljio sa Hadrijanon, tadašnjim guvernerom. Od 110 do 113. je, pak, služio kao *procurator ludi magni*, odnosno direktor najveće gladijatorske škole u Rimu. Godine 113. je imenovan za *praefectus classis Misenensis*, odnosno komandanta Mizenske flote; na tom mjestu je igrao važnu ulogu u prebacivanju Trajanove vojske u istočne provincije radi velikog pohoda na Partsko Carstvo, a potom u gušenju velikog ustanka među Jevrejima. Godine 118. je pacificirao Mauretaniju, a iste godine i u Daciji suzbio provalu Jaziga. Nakon toga se vratio u Rim gdje je proglašen pretorijanskim prefektom.

Literatura/napomene
-------------------

* Syme, Ronald. Guard Prefects of Trajan and Hadrian. Vol. 70. Society for the Promotion of Roman Studies. 64-80.
* Smallwood, Mary E. Palestine A.D. 115-118. 4th ed. Vol. 11. Franz Steiner Verlag. 500-10.
* Syme, Ronald. The Wrong Marcius Turbo. 1st ed. Vol. 51. Society for the Promotion of Roman Studies, 1962. 87-96.
* Wade, Donald W. Some Governors of Dacia: A Rearrangement. 2nd ed. Vol. 64. Chicago, IL: The University of Chicago P, 1969. 105-07.
* "Trajan (c. 53-117)." DISCovering Biography. Online ed. Detroit: Gale, 2003. Student Resource Center - Gold. Gale. Sacred Heart Preparatory (BAISL). 26 Nov. 2008  Arhivirano 2010-01-07 na Wayback Machine-u
* "Hadrian, Emperor of Rome (76-138)." DISCovering World History. Online ed. Detroit: Gale, 2003. Student Resource Center - Gold. Gale. Sacred Heart Preparatory (BAISL). 26 Nov. 2008 < Arhivirano 2010-01-07 na Wayback Machine-u>.
**Arheološka kultura** je termin iz arheologije koji se koristi za klasifikaciju grupa arheoloških artefakata koji potječu iz jednog vremenskog perioda, karakterističnih po lokalnim specifičnostima i koncentriranih na određenom teritoriju.

Arheološka kultura se najčešće definira na bazi karakterističnih artefakata, kao što su; grnčarija, kameno oruđe, oružje i nakit, ali i po načinu stanovanja i pogrebnim običajima.
Ponekad i po arheološkom lokalitetu gdje su prvi put otkriveni najtipičniji artefakti određene kulture, kao što je to slučaj Vučedolske kulture.

Arheološke kulture često koincidiraju sa određenim grupama drevnog naroda, uključujući etničke grupe. Ponekad je moguće povezati određene arheološke kulture sa plemenima koja su poznata iz pisanih izvori. Međutim sličnost među elementima materijalne kulture ne reflektira uvijek etničku grupu ili zajednicu u kojoj je nastala.

Sličnosti u načinu života i materijalnoj kulturi različitih plemena mogu nastati nezavisno, ukoliko vladaju slične socijalne i geografske prilike. 
Pojedini kulturni elementi mogu se pojaviti kao rezultat širenja ideja ili migracije ljudi koji su nosioci te kulture - dakle biti posuđeni. 
Proučavanje porijekla, širenja i nestajanja arheoloških kultura omogućuju rekonstrukciju prahistorijskih plemena
i naroda.

Termin arheološka kultura, prvi je upotrijebio danski arheolog Christian Jürgensen Thomsen 1836 u svom djelu - *Ledetraad til nordisk Oldkyndighed* (Vodič po sjevernjačkim starinama), on je zaslužan i za baznu periodizaciju prahistorije na; Kameno, Brončano i Željezno doba.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Archaeological Culture* "(engleski). encyclopedia2. Pristupljeno 24.9. 2020.
2. ↑  „*Arheološka kultura*" (hrvatski). Struna. Pristupljeno 25.9. 2020.
3. ↑  „*Christian Jürgensen Thomsen*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 25.9. 2020.

Vanjske veze
------------

***Arheološka kultura*** na Wikimedijinoj ostavi

* *What is an archaeological culture?* (`en`)
**Novi Hollywood** (engleski *New Hollywood*), znan i kao post-klasični Hollywood ili *Američki novi val*, odnosi se na razdoblje od otprilike kasnih 1960-ih (*Bonnie and Clyde*, *The Graduate*, *Easy Rider*, *Midnight Cowboy*) do ranih 1980-ih (*Heaven's Gate*, *One from the Heart*) kada je nova generacija mladih filmaša stekla slavu u SAD-u i utjecala na način snimanja i tipove filmova, kao i na produkciju i marketing, čime je potpuno promijenila pristup studijskom snimanju filmova. U ovom trendu, filmski režiser je preuzeo ključnu autorsku ulogu. 

Snimali su filmovi kao dio studijskog sustava, a iako nisu bili nezavisni filmaši, predstavili su teme i stilove koji su ih odvojili od studijskih tradicija koje je uspostavila ranija generacija 1920-ih i 1950-ih. Novi Hollywood je također definiran i kao širi filmski pokret koji se odigravao u tom razdoblju, a koji se nazvao "Hollywoodska renesansa".

Značajniji pripadnici "novog Hollywooda" bili su Woody Allen, Robert Altman, Hal Ashby, Carroll Ballard, Warren Beatty, Robert Benton, Peter Bogdanovich, John Boorman, John Carpenter, Michael Cimino, Francis Ford Coppola, Brian De Palma, Clint Eastwood, Miloš Forman, Bob Fosse, William Friedkin, George Roy Hill, Dennis Hopper, John Huston, Norman Jewison, Philip Kaufman, Stanley Kubrick, Richard Lester, George Lucas, Sidney Lumet, Terrence Malick, John Milius, Paul Newman, Mike Nichols, Alan J. Pakula, Sam Peckinpah, Arthur Penn, Roman Polanski, Sydney Pollack, Bob Rafelson, John Schlesinger, Paul Schrader, Martin Scorsese, Ridley Scott, Don Siegel i Steven Spielberg.

Eksterni linkovi
----------------

* Članak o Novom Hollywodu
**Ramón I od Pallarsa i Ribagorze** (šp. *Ramón I de Ribagorza y Pallars*, umro 920.) bio je španjolski plemić. Na francuskom je znan kao *Raymond Ier*. Njegov je otac možda bio grof Donat Loup od Bigorre, a majka Faquilène de Rouergue. Zna se sa sigurnošću da je imao sestru imenom Dadilda, preko koje je bio ujak dvojice kraljeva Pamplone, Sanča i Jimena. Nije uopće poznato kako je on točno postao grof, ali se smatra da je u svojoj vlasti držao neku zemlju južno od Pireneja. Godine 905. Rajmond se udružio s kraljem Asturije kako bi postavio svog nećaka Sanča na tron Pamplone. Umro je 920. godine.

Porodica
--------

Rajmond je prvo oženio gospu zvanu Guinigenta. Ovo su njihova djeca:

* Bernardo I od Ribagorze
* Isarn
* Lope I od Pallarsa, muž Gotrude od Cerdañe
* Ato, biskup
* Miron, muž Gemo

Izvori
------

1. ↑  D'Abidal y de Vinyals, Ramon, *Els comtats de Pallars i Ribagorça*, Barcelona, Institut d’Estudis Catalans, 1955.
2. ↑  Lacarra, José María. "Textos navarros del Códice de Roda," *Estudios de Edad Media de la Corona de Aragón*, 1:194-283 (1945).
3. ↑  Cañada Juste, Alberto (1980). «Los Banu Qasi (714 - 924)». *Príncipe de Viana* (158-159). ISSN 0032-8472.
4. ↑  Ferran Valls i Taberner i Ferran Soldevila (2002), *Història de Catalunya* (*Publicacions de l'Abadia de Montserrat*), 90.
5. ↑  *Codex de Roda*: *Uernardo et domno Miro ac domno Lope seu domno Ysarno*
Zapovjedna zastava načelnika GS OS RH
**Načelnik Glavnog stožera Oružanih snaga Republike Hrvatske** nalazi se na čelu Glavnog stožera. Načelnik Glavnog stožera nadređen je zapovjedništvima, postrojbama i ustanovama Oružanih snaga. Načelnik Glavnog stožera glavni je vojni savjetnik vrhovnom zapovjedniku i ministru obrane. Načelnik Glavnog stožera odgovoran je u miru vrhovnom zapovjedniku za Plan uporabe Oružanih snaga i vojne elemente borbene spremnosti Oružanih snaga.

Načelnik Glavnog stožera imenuje se na razdoblje od pet godina i može biti imenovan najviše dva puta. Trenutačno dužnost načelnika Glavnog stožera vrši komodor Robert Hranj.

Načelnik Glavnog stožera treća je osoba u zapovjednom lancu. U miru zapovijedanje Oružanim snagama vrhovni zapovjednik ostvaruje preko ministra obrane, a načelnik Glavnog stožera odgovara ministru obrane za provedbu zapovijedi i izvješćuje ga o provedbi. Ako ministar obrane ne provodi zapovijedi vrhovnog zapovjednika, vrhovni zapovjednik može ostvarivati zapovijedanje Oružanim snagama neposredno preko načelnika Glavnog stožera. U stanju neposredne ugroženosti i ratnom stanju vrhovni zapovjednik izravno izdaje zapovijedi načelniku Glavnog stožera te istodobno obavješćuje ministra obrane o izdanim zapovijedima. Načelnik Glavnog stožera za provedbu zapovijedi odgovara vrhovnom zapovjedniku.

Dosadašnji načelnici GS OS RH
-----------------------------

| Ime i prezime | Od | Do |
| --- | --- | --- |
| **Anton Tus** | 21. rujna 1991. | 20. studenog 1992. |
| **Janko Bobetko** | 20. studenog 1992. | 15. srpnja 1995. |
| **Zvonimir Červenko** | 15. srpnja 1995. | 11. studenog 1996. |
| **Pavao Miljavac** | 11. studenog 1996. | 14. listopada 1998. |
| **Davor Domazet-Lošo** | 14. listopada 1998. | 10. ožujka 2000. |
| **Petar Stipetić** | 10. ožujka 2000. | 30. prosinca 2002. |
| **Josip Lucić** | 30. prosinca 2002. | 16. siječnja 2008. |
| *Slavko Barić*, vršitelj dužnosti | 17. siječnja 2008. |  28. veljače 2008.  |
| **Josip Lucić** | 28. veljače 2008. | 1. ožujka 2011. |
| **Drago Lovrić** | 1. ožujka 2011. | -29.veljače 2016. |

 Mirko Šundov 1.ožujak 2016-29.veljače 2020. Robert Hranj 1.ožujak 2020.-

Veze
----

* Glavni stožer Oružanih snaga Republike Hrvatske
* Oružane snage Republike Hrvatske
CSS Virginia
**Oklopnjača** u najširem smislu označava svaki ratni brod koji na sebi ima željezni oklop u svrhu zaštite od neprijateljske brodske ili obalne artiljerije.

Iako su se prve oklopnjače pojavile u Koreji krajem 16. vijeka obliku tzv. brodova-kornjača upotrijebljenih u imjinskom ratu, pod tim izrazom se najčešće podrazumijeva tip broda razvijen sredinom 19. vijeka zahvaljujući novim dostignućima u metalurgiji, brodskom pogonu i proizvodnji eksploziva.

Poticaj za razvoj oklopnjača bila je pobjeda Rusa u bitci kod Sinopea na početku krimskog rata, kada su Paixhanovi topovi i eksplozivne granate u potpunosti uništile otomansku flotu. Kada su Britanija i Francuska pohitale Turskoj u pomoć, bojali su se da bi se njihova flota isto tako provela prilikom bombardiranja ruskih obalnih utvrđenja na obali Crnog mora. Zato su bombardiranja umjesto neoklopljenim linijskim brodovima vršena u tu svrhu posebno sagrađenim plovećim baterijama zaštićenim oklopom. 

Uspjeh tih baterija je Francuze naveo da pokušaju stvoriti oklopljeni brod koji bi se mogao koristiti na otvorenom moru. Rezultat tih napora je 1859. godine stigao u obliku *La Gloire*, prve moderne oklopnjače, koja se danas često naziva i prvim modernim bojnim brodom. Britanci su na to godinu dana kasnije odgovorili s brodom *HMS Warrior*. 

Oklopnjače su svoju prvu borbenu primjenu imali u američkom građanskom ratu, pri čemu je ispočetka na njihovoj izgradnji inzistirao Jug, nastojeći nadoknaditi nadmoć Sjevera u broju brodova. Prvo takvo plovilo je bilo *CSS Manassas*, koje je u oktobru 1861. uspješno napalo sjevernjačke brodove u rijeci Mississippi. Sjevernjaci su na to, između ostalog, odgovorili izgradnjom vlastite oklopnjače *USS Monitor*, po kojoj će kasnije dobiti posebna klasa brodova. USS Monitor se u martu 1862. sukobio s južnjačkom oklopnjačom *CSS Merrimack* u čuvenoj bitci kod Hampton Roadsa, koji se smatra prvim sukobom oklopnjača u historiji.

Oklopnjače su vrlo brzo prihvatile sve mornarice svijeta, tako da su samo četiri godine kasnije igrale ključnu ulogu u viškoj bitci - najvećem pomorskom okršaju 19. vijeka. Iskustva iz tog okršaja su utjecala na brodograditelje da budućim oklopnjačama pridodaju brodski kljun u svrhu izvođenja kljunovog udara na neprijateljske brodove.

Oklopnjače su se u drugoj polovici 19. vijeka počele specijalizirati i klasificirati. Tako su se razvile tzv. zaštićene krstarice, oklopni krstaši i bojni brodovi-predrednoti, odnosno nešto manje oklopne topovnjače i monitori.

***Oklopnjača*** na Wikimedijinoj ostavi
**Mahdisti** zvani i **Ansari** (arapski: al-Anṣār=*pomoćnik*) je ime za sljedbenike Muhameda Ahmeda - Mahdija ili njegove nasljednike i potomke. 

*Ansar* je drevni termin koji se koristio za Muhadžire (pratioce) Proroka Muhameda za Hidžre, oživljen je za sljedbenike i potomke sudanskog Mahdija, koji se krajem 19. vijeka proglasio novim Mahdijem (spasiteljem islama).

Historija i karakteristike
--------------------------

Mahdisti su se istaknuli svojom fanatičnošću u borbama širom Sudana i i kao stup teokratskog režima, koji je organizirao i vodio sam Mahdi od 1881. do smrti u junu 1885.

Jedno kraće vrijeme pokret je vodio njegov je učenik Abdulah ibn Muhamed-Kalifa koji je uspio stabilizirati režim. Nakon početnih pobjeda, njegovi Mahdisti su ipak pokleknuli u ofenzivi Anglo-egipatske vojske, koja ih je razbila u Bitci kod Omdurmana (2. septembar 1898.)

Abdulah ibn Muhamed je poginuo u posljednjoj Bitci kod Umm Dibajkarata (24. novembar 1899.).

Nakon tog je pokret vodio Mahdijev sin Abd al-Rahman al-Mahdi (umro 1959.), koji se borio protiv vladavine Anglo-egipatskog kondominijuma, pa je od Mahdista tražio da se transformiraju u političko - religiozni pokret. Nakon njegove smrti 1959. pokret je vodio kao imam njegov sin Sidik (umro 1961.), njega je naslijedio član druge grane familije Mahdi - 
imam Hadi al-Mahdi.

On je poginuo 1970. borivši se protiv ljevičarske revolucionarne vlade Sudana, nakon tog je većina članova familije Mahdi pobjegla u inozemstvo.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Mahdist, followers of al-Mahdī*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12.9. 2020.

Vanjske veze
------------

* *Mahdist, followers of al-Mahdī* (`en`)
**Negro** (španjolski: *Río Negro*) je pogranična rijeka između Hondurasa i Nikaragve, duga 154 km.

Hidrologija
-----------

Negro izvire na jugu Hondurasa od tamo teče prema jugozapadu pa nakon tog prema jugu duž honduraško-gvatemalske granice. 
Nešto prije ušća razvaja se na dva glavna rukavca *Estero El Bariral* i *Estero Real*, koja uviru u Zaljev Fonseca.
Estero El Bariral uvire u Hondurasu a Estero Real u Nikaragvi.

Porječje rijeke prostire se na površini od 2,371 km², od tog 1,421 (60 %) u Nikaragvi i 950 (40 %) u Hondurasu.

Međunarodni problemi sa rijekom počeli su sa Uraganom Mitch 1998. koji je poremetio tokove rijeke. Dotad je veći dio vode tekao rukavcem Estero El Bariral u Honduras, a odtad 
rukavcem Estero Real u Nikaragvu.
Pored toga ekološki problemi u slivu su deforestacija, erozija i sedimentacija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Cuencas Transfronterizas de America*" (španjolski). Hispagua. Pristupljeno 4.4.2023.

Vanjske veze
------------

***Río Negro (Centralna Amerika)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Río Negro* (na portalu Mapcarta) (`en`)
**Mahmud iz Kašgara** (arapski: محمود بن الحسين بن محمد الكاشغري‎ *Maḥmūd ibnu 'l-Ḥussayn ibn Muḥammad al-Kāšġarī*; rođen oko 1005 - umro oko 1102) bio je srednjovjekovni lingvist, geograf i učenjak, najpoznatiji kao autor knjige *Sažetak turkijskih jezika* (arapski: ديوان لغات الترك‎, *Dīwān Lughāt al-Turk*) koju je oko 1072/74. napisao kao svojevrsni priručnik za abasidskog kalifa u Bagdadu, u to vrijeme Al-Qa'im. Mahmud je bio rodom iz Kašgara, grad koji se danas nalazi u Kini u daleko sjeverno-zapanoj pokrajini Sinkjang. Otac Husein je bio gradonačelnik Barskona (danas selo u Kirgistanu) u rodu s vladajućom porodicom karahanidskih kanova a prema nekim navodima majka mu je bila arapskog porijekla. Njegovo djelo je poznato i po tome što sadrži jednu od prvih karti na kojoj su prikazane zemlje na kojima žive turkijski narodi. 

Mahmuda svojim sunarodnjakom smatraju današnji Ujguri, Kirgizi i Kazasi.

U knjizi *Sažetak turkijskih jezika* nalazimo bitne podatke o turkijskoj vjeri, o jeziku, o običajima i o turkijskom kalendaru.

Vanjske veze
------------

***Mahmud al-Kašgari*** na Wikimedijinoj ostavi

* Burns, John F. (1986). „IN MARCO POLO'S FOOTSTEPS". Pristupljeno 06. 06. 2021.  (`en`)
* „Divanu Lugati-t Türk Dizini". Pristupljeno 06. 06. 2021.  (`tr`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 71468975
* LCCN: n84037230
* ISNI: 0000 0000 8989 6173
* GND: 119543257
* SUDOC: 127644962
* BNF: cb12363846f (podaci)
* CiNii: DA03289779

 |
**Organizovani kriminal** je vrsta nezakonite radnje u kojem postoji organizacijska struktura slična korporaciji ili udruženju. 

Osnovi cilj organizovanog kriminala je sticanje materijalne koristi ili dohotka. Primjeri kriminalnih organizacija su: talijanska mafija, japanske Jakuze, pirati, itd. Dohotak se stiče prodajom droge, prostitucijom, krijumčarenjem oružja, švercom, piratsvo u muzici i filmovima, pornografiji, trgovanje sa zemljama pod embargom i ostalim zabranjenim radnjama. 

Organizovani kriminal je uspješan u eksploataciji tržišta i potražnje koja postoji u nekoj zemlji i koja se ne mogu zadovoljiti zbog restriktivnih zakona i regulacijama koje trenutno postoje. Organizovani kriminal zanima se za ona tržišta u kojima je profit enorman u odnosu na ulaganja, i radi zaštite tržišta i poslovanja kriminalne organizacije pribjegavaju nezakonitim postupcima: krađom, otmicom, lišavanje života, ucjenom, mitom, itd.

Vidi još
--------

* Korupcija

***Organizovani kriminal*** na Wikimedijinoj ostavi
| Kiseline i baze |
| --- |
| Konstanta disocijacije kiseline Kiselo-bazna ekstrakcija Teorije kiselina i baza Kiselo-bazna titracija Konstanta disocijacije Funkcija kiselosti Puferi pH Protonski afinitet Autojonizacija vodeJačina kiseline |
| 
Tipovi kiselina |
| Brensted •Luis •Mineralne Organske •Jake Superkiseline •Slabe |
| 
Tipovi baza |
| Brensted •Luis •Organske Jake •Superbaze Nenukleofilne •Slabe |
| * p
* r
* u
 |

**Organska kiselina** je organsko jedinjenje sa svojstvima kiseline. Najzastupljenije organske kiseline su karboksilne kiseline, čija kiselost potiče od njihove karboksilne grupe –COOH. Sulfonske kiseline sadrže –SO2OH grupu, i relativno su jake kiseline. Alkoholi mogu da deluju kao kiseline, ali su te kiseline veoma slabe. Relativna stabilnost konjugovane baze kiseline određuje njenu kiselost. Druge grupe takođe mogu da imaju svojstva kiselina, obično slabih, npr: tiolna grupa –SH, enolna grupa, i fenolna grupa. U biološkim sistemima, organska jedinjenja koja sadrže te grupe se generalno smatraju organskim kiselinama.

Primeri organskih kiselina:

* Mlečna kiselina
* Sirćetna kiselina
* Mravlja kiselina
* Limunska kiselina
* Oksalna kiselina
* Urična kiselina

Karakteristike
--------------

Organske kiseline je generalno slaba kiselina i delimično se disociraju u vodi,za razliku od jakih mineralnih kiselina. Organske kiseline nižih molekulskih masa kao što je mravlja kiselina i limunske kiseline se mešaju sa vodom, dok su organske kiseline većih molekulskih masa, poput benzojeve kiseline, nerastvorne u molekulskoj (neutralnoj) formi.

Večina organskih kiselina je veoma rastvorna u organskim rastvaračima. *p*-Toluensulfonska kiselina je relativno jaka kiselina koja se često koristi u organskoj hemiji jer se rastvara u organskim reakcionim rastvaračima.

Literatura
----------

* Dibner, J. J.; Butin, P. (2002). „Use of organic acids as a model to study the impact of gut microflora on nutrition and metabolism". *J. Appl. Poultry Res.* **11** (4): 453–463. Arhivirano iz originala na datum 2011-03-06. Pristupljeno 2014-04-04.
* Patanen, K. H.; Mroz, Z. (1999). „Organic acids for preservation". u: Block, S. S.. *Disinfection, sterilization & preservation* (5th izd.). Philadelphia: Lea Febiger. ISBN 0-683-30740-1.
* Brul, S.; Coote, P. (1999). „Preservative agents in foods, mode of action and microbial resistance mechnismes". *Intl. J. Food Microbiology* **50** (1–2): 1–17. PMID 10488839.

Vidi još
--------

* Kiselo-bazna ekstrakcija
* Organska baza
Nekropola žrtvama fašizma u Novi Travniku
**Nekropola žrtvama fašizma u Novi Travniku** nalazi se 3 km zračne linije od središta Novog Travnika, u pravcu sjeveroistoka, na lokalitetu Ćamića brdo, Bosna i Hercegovina. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 26. do 28. marta 2012. godine je donijela odluku da se nekropola proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo. Nacionalni spomenik čini: dvanaest skulptura poredanih u prostoru sa pristupnim stazama, platoom i krajolikom (brežuljak sa okolnim livadama).

Historija
---------

Spomenik Nekropola žrtvama fašizma u Travniku podignut je 1975. godine u spomen na 700 žrtava fašističkog terora iz Drugog svjetskog rata. 
Spomenik je izveden prema projektu arhitekte Bogdana Bogdanovića, jednoga od najvećih jugoslavenskih graditelja memorijalne arhitekture. Većina njegovih spomenika posvećena je žrtvama fašističke ideologije, a oblikovna izražajnost i ukupan umjetnički izraz memorijala koje je projektovao imaju univerzalnu vrijednost.

Opis dobra
----------

Elementi Nekropole žrtvama fašizma u Novom Travniku su: pristupna staza u vidu terasastog stubišta; brežuljak sa krajolikom i grupa od dvanaest skulptura. Koncept spomenika proizilazi iz odnosa ovih elementa tj. iz odnosa prirode i autorove imaginacije. Skulpture su postavljene u parovima u dva nepravilna niza. Razdaljine između parova skulptura su nepravilne i kreću se između 2 m i 3 m. 

Bogdan Bogdanović u primjeru Nekropole žrtvama fašizma postavlja dvanaest kamenih vojnika stražara koji zauvjek trebaju ostati na tom mjestu, širom otvorenih očiju. Oni su čuvari nedužnih, na straži sa zadatkom da spriječe stradanje. 

Skulptura su izgrađene od kamena (bihacit)a dok je terasasto stubište kombinacija kamena (stube) i tucanika (terase). Širina pristupne staze je 2,60 m.

Svaka od dvanaest skulptura predstavlja glavu vojnika sa široko otvorenim očima koje su ujedno i dominantni motiv spomenika. Postavljene su na postolje kvadratne osnove, koji ima značenje tijela. Sve ivice skulpture su zaobljene bez oštrih pregiba. Skulpture su prividno istovjetne, ali se razlikuju u dimenzijama, što je autorov pokušaj individualizacije skulptura. Ovakvim postupkom on sugerira osobnu svjesnost da svaka od skulptura predstavlja čovjeka vojnika. 

Dimenzije skulpture: visina je 200 cm, širina 140 cm, a dubina 75 cm. Dimenzije postolja visina 80 cm, širina 140 cm i dubina 140 cm.

Vanjski linkovi
---------------

* Spomenici Bogdana Bogdanovića

***Nekropola žrtvama fašizma u Novom Travniku*** na Wikimedijinoj ostavi
**Nekropola stećaka Čengića Bare**, opština Kalinovik, nalazi se na listi 30 srednjovjekovnih nekropola stećaka koje su 2016. godine proglašene Svjetskom baštinom UNESCO-a. Na listi su 22 nekropole u Bosni i Hercegovini, po 3 u Srbiji i Crnoj Gori, a 2 u Hrvatskoj. 

Nekropola je i nacionalni spomenik BiH.

Lokacija
--------

Nkropola se nalazi na Kladovo polju, na planini Zelengori. Od Kalinovika je udaljena oko 11 km vazdušne linije u pravcu jugozapada.

Opis
----

Nekropola sadrži 52 stećka, uglavnom su sanduci. Izrađeni su od krečnjaka i potiču iz kamenoloma koji se nalazi oko 100 metara od nekropole. U nekropoli se nalazi 35 sanduka, od čega je znatan broj visokih. Veliki broj sanduka je sa postoljem. Sljemenjaka ima šest i oni su dosta visoki, što je jedna od karakteristika ove nekropole. Ostatak stećaka čine ploče (11 primjeraka).

Najzastupljeniji motivi na stećcima su; tordirana vrpca i frizovi sa povijenim trolistovima, zatim slijede motivi štita i mača, biljnih stilizacija, krstova u kružnim vijencima, ptica, jelena i scena lova na jelene te kola i turnira. Na stećku br. 45 evidentiran je i natpis u bosanskoj ćirilici koji govori da tu leži Stojan Opodinović. Natpis u tranliteraciji glasi:

```
*1. red: A SE LEŽI STЬN OPODINOB - 2. red: IVЬ*
```

U transkripciji naslov glasi; *A se leži St [o] Ьn (Stojan) OpodinovičЬ*. 

Znatan broj stećaka oštećen je usljed dugotrajnog djelovanja atmosferilija. Stećci su veoma ugroženi prisustvom biljnih organizama, lišaja i mahovina. Veliki je broj utonulih stećaka pa ne postoje konačni podaci o zastupljenosti i raznovrsnosti dekorativnih motiva..

Literatura
----------

* Šefik Bešlagić, Sarajevo: Veselin Masleša, 1971. STEĆCI, KATALOŠKO-TOPOGRAFSKI PREGLED
* Marko Vego, Sarajevo: Izdanje Zemaljskog muzeja, knjiga III, 1964.Zbornik srednjovjekovnih natpisa Bosne i Hercegovine.
**Amalafrid** (latinski: , grčki:  ) je bio bizantski vojskovođa, odnosno tirinški princ. Rodio se kao sin posljednjeg tirinškog kralja Hermanfrida i njegove supruge, ostrogotske princeze Amalaberge. Godine 531. su Tirinško Kraljevstvo osvojili Franci, a otac mu je nedugo nakon toga ubijen. Majka mu je, međutim, zajedno s njim i sestrom Rodelindom uspjela pobjeći u Italiju kod ostrogotskog kralja Teodahada. Godine 540. ih je sve troje za vrijeme Gotskog rata zarobio bizantski vojskovođa Belizar te odveo u Konstantinopol. Tamo je ušao u bizantsku službu. Početkom 550-ih ga je car Justinijan poslao da na čelu malog bizantskog kontingenta pomogne langobardskom kralju Audoinu u borbi protiv Gepida. Audoin i Amalafrid su ostvarili pobjedu. Amalafrid je imao sina po Artahis, ali o njegovoj daljoj sudbini ništa nije poznato.

Izvori
------

* Procopius, Gothic War VII, 25
* Venantius Fortunatus, Carm. App. 3
* Martindale, John R.; Jones, A.H.M.; Morris, John (1992), *The Prosopography of the Later Roman Empire, Volume III: AD 527–641*, Cambridge University Press, ISBN 978-0521201608