recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Pustinje*** je drugi studijski album riječke rock skupine Laufer, kojeg 1994. godine objavljuje diskografska kuća Croatia Records.

Materijal za album je pripreman i sniman na otoku Krku, a remiks je napravljen u studiju "RSL Luca" u Novom mestu, Slovenija, dok je montaža i obrada čitavog materijala odrađena u studiju "Metro" u Ljubljani. Produkciju su radili zajedno s Janezom Križajem, a album je odlično prošao kod publike i glazbenih kritičara.

O albumu
--------

Članovi Laufera u postavi Damir Urban (prvi vokal), Vlado Simčić (gitara), Ljubo Silić (bas gitara) i Alen Tibljaš (bubnjevi), u mjesecu rujnu odlaze na otok Krk kako bi pripremili i snimili materijal za novi studijski album. Samo snimanje materijala trajalo je vrlo kratko i gotovo sve skladbe snimljene su iz *prve ruke* uz rijetke producentske zahvate i nadosnimavanja u ljetnom predahu između dvije turneje. Skladbe se bave temama svakodnevnice iz tog vremena poput konfuzije odrastanja ("…hej tata, oprosti mi što izgledam kao pas…"), nesanice, neuroze, bijesa, destruktivnog PTSP-a u glavama dojučerašnjih prijatelja iz ulice, potrage za duhovnošću u duhovnim i materijalnim pustinjama sivih gradova ("… poljubi mi oči su nam kao pustinje, gdje bez ijedne riječi sve razumijem…"), umora na licima iscrpljenih prolaznika od loših vijesti, besparice i beznađa, te pogrešnim ljubavnim vezama ("…nikad neće saznati o čemu pričam.."), i rezultiraju s prepoznatljivim bombastičnim, organskim zvukom. Ipak skladbe sadrže i dozu optimizma jer album *Pustinje* je ustvari jedna skladba podijeljena u više različitih cjelina.

Nakon što je album objavljen, Lauferi 1995. godine dobivaju diskografsku nagradu **Porin** za najbolji alternativni rock album godine. Sviraju na brojnim koncertima i zauzimaju #1 na svim top ljestvicama.

Popis pjesama
-------------

1. "Falš" (0:24)
2. "Hej tata" (2:25)
3. "Vampir" (4:08)
4. "Govorim u snu" (4:24)
5. "Viđđđeno" (4:20)
6. "Matematička" (3:22)
7. "Mišolovka" (3:51)
8. "Umorni kompas" (6:07)
9. "Balerina" (3:55)
10. "Mjesečev rog" (7:20)
11. "Pustinje" (5:53)

Izvođači
--------

* Damir Urban - Prvi vokal
* Vlado Simčić - Gitara
* Ljubo Silić - Bas gitara
* Vedran Križan - Klavijature
* Alen Tibljaš - Bubnjevi
* Edi Kraljić - Prateći vokali

### Produkcija

* Producent - Janez Križaj, Laufer
* Izvršni producent - Tomislav Šunjić
* Autori - Damir Urban (skladba: 11), Laufer (skladbe: 1 do 10), Vlado Simčić (skladba: 11)
* Snimatelj - Mr Tambourine Man
* Dizajn - Božesačuvaj
* Fotografija - Nino Šolić

Izvori
------

1. ↑  Rirock.com - Laufer - *Pustinje* (T.R.I.P. / Croatia Records, 1994.) - Autor Robert Paulić, objavljeno 12. studenog 2005.g.

Vanjske poveznice
-----------------

* Rirock - Recenzija albuma
**Manfred Bieler** (Zerbst, 3. jul 1934 - München, 23. april 2002) bio je njemački književnik, najpoznatiji kao autor popularnih TV drama. Karijeru je započeo u komunističkoj Istočnoj Njemačkoj gdje je stekao popularnost, ali i nesklonost tadašnjih vlasti zbog kritičkog stava prema režimu. Godine 1965. je napisao scenario za film *Das Kaninchen bin ich* koji će zbog prikaza tamne strane pravosuđa u tadašnjoj državi kasnije završiti u bunkeru. Suočen sa time, godine 1967. se preselio u Čehoslovačku čiji je komunistički režim bio nešto liberalniji. Godine 1968. se nakon invazije Varšavskog pakta emigrirao na Zapad te od 1971. živio u Zapadnoj Njemačkoj.

Vanjske veze
------------

* Literatur von und über Manfred Bieler u katalogu Deutschen Nationalbibliothek ()
* Šablon:DDB
* Manfred Bieler na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 51718791
* LCCN: n83016668
* ISNI: 0000 0001 0934 0202
* GND: 119160994
* SELIBR: 309279
* SUDOC: 02935904X
* BNF: cb12100256s (podaci)
* BIBSYS: 90087895
* NKC: jo2002109719

 |
Za općinu na Kreti v. Nikos Kazantzakis (općina).
**Nikos Kazantzakis** (grčki: **Νίκος Καζαντζάκης**) (18.2. 1883, Heraklion, Kreta, Otomansko Carstvo - 26.10. 1957, Freiburg, Njemačka), autor pjesama, romana, eseja, drama i putopisa, je bio jedan od najvažniji i najprevođenijih grčkih pisaca i filozofa 20. vijeka. Slavu je stekao tek nakon smrti kada je godine 1964. režirao Michael Cacoyannis režirao film *Grk Zorba*, temlejn na Kazantzakisovom istoimenom romanu. Godine 1988. Martin Scorsese je na temelju njegovog kontroverznog romana režirao jednako kontroverzni film *Posljednje Kristovo iskušenje*.

Eksterni linkovi
----------------

***Nikos Kazantzakis*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Nikos Kazantzakis Museum, Crete
* The Nikos Kazantzakis Pages at the Historical Museum of Crete

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 14771803
* LCCN: n79100889
* ISNI: 0000 0001 2276 806X
* GND: 118560867
* SELIBR: 193120
* SUDOC: 026946769
* BNF: cb11909524d (podaci)
* BIBSYS: 90129886
* MusicBrainz: 80c5adf3-fcc2-43ba-b7ea-8a09503f9c6e
* NLA: 36174095
* NDL: 00445325
* NKC: jn20000603325
* BNE: XX1091518
* CiNii: DA0097313X
* CONOR.SI: 5257059
* NSK: 000077093

 |
Ovo je članak o dokumentarnom filmu.  Za istoimeni album grupe British Sea Power, vidi Man Of Aran (album).  

***Man of Aran*** (sh. *Čovjek sa Arana*) je britanski crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1934. u režiji Roberta J. Flahertyja, poznat kao prvo zvučno ostvarenje u njegovoj filmografiji.

Flaherty je film snimio na Otocima Arana na zapadnoj obali Irske između 1931. i 1933. godine. U njemu je prikazao život tamošnjih stanovnika, odnosno njihovu borbu sa prirodom. Flaherty je, slično kao u svojim ranijim djelima *Nanook sa sjevera* i *Moana*, nastojao stvarnost učiniti "egzotičnijom", pa je inzistirao da stanovnici otoka pred kamerama koriste primitivne tehnike lova na ribu koju su decenijama bili napustili. "Porodicu" koja čini nominalne protagoniste filma, pak, čine troje žitelja Arana koji međusobno uopće nisu bili u rodu, ali koje je Flaherty odabrao zbog njihove fotogeničnosti. Usprkos tih kontroverzi, Flahertyjevo djelo se smatra jednim od klasičnih ostvarenja dokumentarnog, odnosno etnografskog žanra. Godine 1934. je osvojio Mussolinijev kup za najbolji strani film na Venecijanskom filmskom festivalu.

Vanjske veze
------------

* *Man of Aran* na sajtu IMDb
* *Man of Aran* na AllMovie-u ()

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Robert J. Flaherty |
| --- |
| 
* *Nanook of the North* (1922)
* *Moana* (1926)
* *The Twenty-four Dollar Island* (1927)
* *Tabu* (1931)
* *Man of Aran* (1934)
* *Elephant Boy* (1937)
* *The Land* (1942)
* *Louisiana Story* (1948)

 |
*Za ostala značenja, vidi Manon Lescaut (razvrstavanje).*

***Histoire du chevalier Des Grieux et de Manon Lescaut*** (sh. *Historija viteza Des Grieuxa i Manon Lescaut*), poznatiji pod skraćenim naslovom ***Manon Lescaut***, je roman francuskog književnika Antoinea Françoisa Prévosta objavljen 1731. godine. Predstavlja sedmi i posljednji tom lažnih memoara pod naslovom *Mémoires et aventures d'un homme de qualité*. U njoj narator, vitez Des Grieux, opisuje kako je izgubio porodično nasljedstvo i razočarao oca pobjegavši sa svojom ljubavnicom, lijepom prostitutkom Manon Lescaut. Radnja opisuje kako Des Grieux, u nastojanju da osigura luksuzne predmete i lagodni životni stil Manon, mora varati prijatelje i činiti svakojake zločine; dvoje ljubavnika na kraju završe u (tada francuskom) New Orleansu gdje će na početku idilični boravak završiti tragedijom. Prévostov roman je zbog svoje teme izazvao senzaciju, ali i kontroverze te ga je tadašnja kraljevska cenzura dala zabraniti; usprkos toga je stekao popularnost zahvaljujući tome što se ilegalno preštampavao i distribuirao. Godine 1753. je Prévost izdao novu verziju očišćenu od "pikantnih" detalja i u kojoj protagoniste osuđuje sa stajališta katoličkog morala.

*Manon Lescaut* je kasnije postala poznata po tome što su je mnogi ugledni književnici citirali i navodili u svojim djelima, za što je vjerojatno najpoznatiji primjer *Dama s kamelijama* Alexandrea Dumasa sina, kao i inspiracija za balete, opere, brojne filmove i TV-serije.

Vanjske veze
------------

* () Manon Lescaut, version audio
* () Manon Lescaut, texte version image

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305991439
* LCCN: n83187585
* GND: 4139056-8
* SUDOC: 027441415
* BNF: cb12009078j (podaci)
* NLA: 35545997
* BNE: XX1924280

 |
**Marido en alquiler** (sh. *Muškarac po narudžbini*), originalno znana kao **Reina madre** (sh. *Kraljica majka*), je američka telenovela, produkcijske kuće Telemundo, čija su snimanja počnela krajem 2012. u Majamiju i Los Anđelesu.

Predstavlja rimejk brazilske telenovele *Fina estampa* iz 2011.

Sinopsis
--------

Nakon što joj je suprug misteriozno nestao tokom morske plovidbe, Griselda je spremna na sve kako bi održala ostatak svoje porodice na okupu. Čak i da postane majstor, i bavi se poslom koji je neuobičajan za žene. Skromna i vredna, Griselda je ponosna na svoj posao, kojim uspeva da dokaže kako ljudi mogu da imaju pristojan i srećan život bez ugrožavanja tuđih vrednosti. Jedan od njenih sinova upušta se u vezu sa ćerkom Tereze Kristine, bogate, elegantne i površne žene. Tereza Kristina je zgrožena mogućnošću da se veže za ženu iz niže klase, i uprkos protivljenju svog supruga Renea, neprestano ponižava Griseldu.

Nakon višegodišnjeg igranja igara na sreću sa istim kombinacijama, Griselda osvaja 25 miliona dolara. Njen život se iznenada menja, ali ne i priroda. Tek stečeno bogatstvo ne samo da Griseldi olakšava život, već i uzrokuje "vaskrs" davno nestalog supruga, koji je pre nekoliko godina proglašen mrtvim, ostavivši tako niz komplikacija u životu Griselde i njene porodice. Uprkos tome što sada ima više novca nego što je ikad zamišljala, Griselda shvata da u životu nikada nije lako, ali da je za nekoga jakog i odlučnog sve moguće, čak i da u poznim godinama pronađe pravu ljubav.

Napomene i reference
--------------------

1. ↑  Telemundo i Globo snimaju rimejk telenovele *Fina estampa*[*mrtav link*]
***Maya Memsaab*** (Hindi: माया मेमसाब, Urdu: مایا میمساب , aka *Maya* i *Maya: Očaravajuća iluzija* ) je indijski film snimljen 1993 godine, koji je režisirao Ketan Mehta. Film je adaptacija romana "Gospođa Bovari".

Sadržaj
-------

Maya je lijepa ali ekstravagantna žena, seoskog doktora.

Lijepa, mlada Maya (Deepa Sahi) je žena sa velikim ambicijama i snovima. Jednoga dana, njen otac je pao sa stepenica i povrijedio nogu. Mladi seoski doktor, dolazi da se stara o njemu. On se zaljubljuje u Mayu i poslije nekog vremena, njih dvoje se uzimaju.

Isprva ona uživa u braku i rađa dijete, ali što vrijeme više prolazi, brak za nju postaje monotonija i dosada. Ona počinje da mašta o romansi i luksuznom životu.

Tu upoznaje mladog momka (Shahrukh Khan) i počinje vezu sa njim, ali posle nekoga vremena on odlazi i ona nalazi zamjenu. Da bi na kraju, njena kuća završila pod hipotekom, ona se ubija na tajanstven način...

Uloge
-----

* Deepa Sahi - Maya Das
* Farooq Shaikh - Dr. Charu Das (Maya's husband)
* Shah Rukh Khan - Lalit Kumar (Maya's lover)
* Raj Babbar - Rudra (Maya's lover)
* Shreeram Lagoo .... Maya's father
* Paresh Rawal - Lalaji (debt collector)
* Om Puri .... Special appearance
* Raghuvir Yadav .... Street Beggar

Pjesme
------

* Chhaya Jagi - Hridayanath Mangeshkar
* Yeh Shehar Bada - Lata Mangeshkar
* Ek Haseen Nigah Ka - Kumar Sanu
* Khud Se Baatein - Lata Mangeshkar
* Mere Sarahane Jalao Sapne - Lata Mangeshkar
* O Dil Banjare - Lata Mangeshkar
* **Music Director:**Hridayanath Mangeshkar

Eksterni linkovi
----------------

* *Maya Memsaab* na sajtu IMDb
**Mediala — kob dva merila** je dokumentarni TV esej autora Slobodana Ž. Jovanovića u trajanju od 40 minuta, a u proizvodnji Radio-televizija Srbije 1993. godine.

Nastao je kao pokušaj autora da demistifikuje nabeđenost *„Mediale"*, avangardnog pokreta *„dvanaestorice"* kojeg su činili: Leonid Šejka, Olja Ivanjicki, Milić Stanković, Kosta Bradić, Milovan Vidak, Siniša Vuković, Vladan Radovanović, Miro Glavurtić, Vladimir Veličković, Ljuba Popović, Miodrag Đurić Dado i Svetozar Samurović.

Kroz svedočenja akademika Miće Popovića, istoričara umetnosti dr Nikole Kusovca, i akademskih slikara Olje Ivanjicki i Koste Bradića, uz mnoštvo dokumentarnog materijala razotkrivamo ideju umetnika koji su osnovali *„Medialu"* propuštajući je kroz prizmu vremena u kojem je stvorena.

U emisije je prikazana i slika koju su slikali svih *„dvanaestorica"* zajedno i koja predstavlja vizuelni identitet ideje *„Mediale"*, a koju je svih ovih godina čuvala Olja Ivanjicki.

Autorska ekipa
--------------

* Reditelj Slobodan Ž. Jovanović
* Adaptacija teksta Slobodan Ž. Jovanović
* Scenario Slobodan Ž. Jovanović
* Kompozitor Petar Antonović
* Scenograf Dora Dušanović
* Koreografija Nela Antonović
* Kamermani Veselko Krčmar, Predrag Todorović i Miloš Ristić
* Montažer Nebojša Stanković

Učestvuju
---------

* Olja Ivanjicki, akademski slikar
* Akademik Mića Popović
* Dr Nikola Kusovac, istoričar umetnosti
* Kosta Bradić, akademski slikar
* Stihove kazuju Aleksandra Nikolić i Ivan Jagodić
* Tekst čitala Slavica Obradović
* Balerine Ana Stefanović i Milena Zdravković

Spoljašnje veze
---------------

* *Mediala - kob dva merila* na sajtu IMDb
Za istoimeni film iz 2013. godine, vidite članak Meghe Dhaka Tara (film, 2013).

***Meghe Dhaka Tara*** (bengalski:  *Mēghē Ḍhākā Tārā*, doslovno ***Zvijezda pod oblacima*** *ili **Zvijezda prekrivena oblacima***) je indijski crno-bijeli igrani film snimljen 1959. na bengalskom jeziku u režiji Ritwika Ghataka. Po žanru je drama i predstavlja ekranizaciju istoimenog romana Shaktipade Rajgurua. Protagonistica, čiji lik tumači Supriya Choudhury, je Neeta, mlada i lijepa djevojka koja zajedno sa porodicom živi u Calcutti gdje je izbjegla iz Istočnog Pakistana. Film prikazuje njene napore da preživi, ali i kako će njena naivnost i nesposobnost da loše sudi o ljudima oko sebe izazvati tragediju. *Meghe Dhaka Tara* nakon premijere nije imao nekog naročitog uspjeha, ali je kod kasnijih kritičara stekao ugled kao jedno od boljih i važnijih ostvarenja pokreta Parallel Cinema. Ghatak se u filmu još uvijek nije eksplicitno bavio političkim temama karakterističnim za kasniji period njegove karijere, ali je film imao značajan socijalni angažman, te je, između ostalog, bio jedan od prvih koji obrađuje ekonomske i socijalne posljedice podjele Bengala, odnosno Indije, dotada jedne od tabu-tema u indijskoj kinematografiji.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Meghe Dhaka Tara* na sajtu IMDb
* Films of Ritwik Ghatak, by Erin O'Donnell

| * p
* r
* u
Ritwik Ghatak |
| --- |
| Scenarij i režija | 
* *Nagarik* (1952)
* *Ajantrik* (1958)
* *Bari Theke Paliye* (1958)
* *Meghe Dhaka Tara* (1960)
* *Komal Gandhar* (1961)
* *Subarnarekha* (1962/1965)
* *Titash Ekti Nadir Naam* (1973)
* *Jukti Takko Aar Gappo* (1974)

 |
| Scenariji | 
* *Madhumati* (1958)
* *Kumari Mon* (1962)
* *Rajkanya* (1965)

 |
| Kratki i dokumentarni filmovi | 
* *Fear* (1965)
* *Amar Lenin* (1970)
* *Ramkinkar Baij* (1975)

 |
| Nedovršeni filmovi | 
* *Bedeni (film)* (1951)
* *Kato Ajanare* (1959)
* *Bagalar Banga Darshan* (1964)

 |
| Razno | 
* Popis djela čiji je autor Ritwik Ghatak
* *Meghe Dhaka Tara* (2013)
* Nilkantha Bagchi

 |
***Menschen im Sturm*** (sh. *Ljudi u oluji*) je njemački crno-bijeli film snimljen 1941. u režiji Fritza Petera Bucha, poznat kao jedan od rijetkih igranih filmova iz doba Trećeg rajha radnjom smješten na područje bivše Jugoslavije.

Protagonisti filma su pripadnici njemačke manjine (folksdojčeri), koji nakon izbijanja drugog svjetskog rata trpe zlostavljanja od vlasti Kraljevine Jugoslavije i tamošnjeg srpskog stanovništva. Film je nastao u propagandne svrhe, odnosno trebao je opravdati invaziju i okupaciju Jugoslavije u proljeće iste godine. Kao model za zaplet i likove je, pak, poslužio *Heimkehr*, koji je prikazivao stradanja folksdojčera u predratnoj Poljskoj. Dio filma je tokom juna 1941. sniman u Zagrebu, koji je tada bio prijestolnica novouspostavljene Nezavisne Države Hrvatske. Članove ekipe je primio poglavnik Ante Pavelić i zamolio da u film ubace lik Hrvata koji pomaže Nijemcima; ta molba mu je ispunjena, te film sadrži lik hrvatskog apotekara koga Srbi ubiju zbog njegovih pro-njemačkih simpatija. *Menschen im Sturm* je premijerno prikazan u Berlinu krajem 1941. godine, a u Zagrebu u ožujku 1942. godine. Nakon drugog svjetskog rata je u Njemačkoj došao na popis zabranjenih filmova.

Početkom 2014. je u Zagrebu ponovno prikazan u okviru promocije knjige *Kinematografija u NDH* Daniela Rafaelića.

V. također
----------

* Srbofobija
* *Heimkehr*

Vanjske veze
------------

* *Menschen im Sturm* na sajtu IMDb
* "Ljudi u oluji": Zabranjeni nacistički film prvi put u Zagrebu nakon 70 godina, Jutarnji list, 23. I 2014
*Za ostale upotrebe, v. Bijeg.*
***Bijeg*** (rus. *Бег*) je drama ruskog i sovjetskog književnika Mihaila Bulgakova napisana 1926. godine. Radnja se događa pred kraj građanskog rata na Krimu, u vrijeme kada ostaci belogardejskih snaga pokušavaju pružiti posljednji otpor pobjedničkoj Crvenoj armiji. Protagonisti su bjelogardejski oficiri, predstavnici predrevolucionarne elite izbjegli pred boljševičkim režimom, koji su se našli suočeni sa dilemom da li nastaviti sve besmisleniju borbu ili pokušati emigrirati na Zapad. Bulgakov je dramu velikim dijelom temeljio na vlastitim iskustvima ljekara u bjelogardejskoj vojsci, ali i sjećanjima svoje druge supruge Ljubov Belozerskaje i bjelogardejskog generala Jakova Slaščova koji su se nekoliko godina prije, koristeći amnestiju sovjetskih vlasti iz emigracije vratili u domovinu.

Drama se originalno trebala 1928. praizvesti u moskovskom teatru MHAT, ali je povučena iz programa, navodno na intervenciju Staljina, koji je smatrao neprihvatljivim da se zbivanja iz građanskog rata prikazuju iz perspektive poraženih protivnika sovjetskog režima. Praizvedena je tek nakon Staljinove smrti, odnosno 1957. u Staljingradskom teatru.

Bila je ekranizirana dva puta - godine 1968. kao istoimena TV drama u bivšoj Jugoslaviji, te 1970. kao istoimeni historijski filmski spektakl u režiji Aleksandra Alova i Vladimira Naumova.

Vanjske veze
------------

* Краткое содержание
* По материалам книги Б. Соколова «Булгаковская энциклопедия».
* Скачать, прочитать пьесу «Бег»

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 57149841919402841390

 |
**„Besa"** je srpski film iz 2009. godine, rađen u koprodukciji sa još nekoliko zemalja. Režirao ga je Srđan Karanović, koji je napisao i scenario.

Film je svoju premijeru je imao u Sloveniji 2009. godine, a u Srbiji 30. marta 2010. godine.

Film je bio srpski kandidat za Oskara za najbolji film van enleskog govornog područja za 2010. godinu.

Radnja
------

Na samom početku Prvog svetskog rata Filip (Nebojša Dugalić), Srbin, direktor škole u srpskoj provinciji, dobija poziv da hitno ode u Beograd po ratni raspored. Svoju suprugu Leu (Iva Krajnc), Slovenku, nema kod koga da ostavi jer su se njih dvoje skoro doselili u varošicu i nikog zaista ne poznaju. Azem (Miki Manojlović), Albanac, školski poslužitelj, Filipu daje besu (obećanje) da će čuvati Leu i da joj se ništa neće dogoditi. Lea i Azem, bivaju prinuđeni na suživot u napuštenoj školi. Njihov odnos se razvija od trpeljivosti, preko mržnje do tolerancije i neobičnog prijateljstva. U školi se nastanjuje i šarmantni, mladi poručnik srpske vojske (Raša Bukvić) kome se Lea od prvog trenutka dopada. Međutim, između Lee i Azima se događa, neočekivana, zbog bese zabranjena i nemoguća ljubav. Tada se vraća Filip, a rat stiže konačno i do varošice. Filip i Lea odvode svoje đake u izbeglištvo, dok Azem ostaje da čuva školu. Besa je ispunjena, ali i nije....

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Miki Manojlović | Azem |
| Iva Krajnc | Lea |
| Nebojša Dugalić | Filip |
| Radivoje Bukvić | poručnik Jevrem |
| Ana Kostovska | učiteljica |
| Radivoj Knežević |  |
| Jovo Maksić | Mane |
| Nikola Krneta | vojnik |
| Slobodan Filipović | žandarm |

Povezano
--------

* Srpski filmovi kandidovani za Oskara

Vanjske veze
------------

* *Besa* na sajtu IMDb
**Dejan Katalina** je srpski novinar i pisac, rođen 22. 8. 1971. u Beogradu.

Objavio je deset knjiga proze, među kojima su najzapaženije zbirke priča „Varikina" i „Kako izbeći ljubav na svakom ćošku", kao i romani „Teranje", „Pesak u klompama", „Košmarenje" i „Precrtani".

Dobitnik nagrade *Zlatni hrast*, za najbolju knjigu poezije 2022. godine izdavačke kuće Nova poetika, za zbirku pesama "Hitovi poznog kapitalizma".

Sarađivao na izradi Leksikona YU mitologije.

Za zbirku poezije "Hitovi poznog kapitalizma" nagrađen je Zlatnim hrastom, nagradom za najbolju zbiku poezije 2022. na konkursu izdavačke kuće Nova poetika.

Pored pisanja knjiga, preko dvadeset godina se bavi novinarstvom. Bio je najmlađi glavni urednik časopisa „Duga" u njegovoj istoriji. Uređivao je i magazine „Glamur" i „Zoom", te radio na portalima Espreso.rs i Mondo.rs. Pisao je autorske kolumne, muzičke recenzije i prikaze knjiga za veliki broj novina i magazina u Srbiji.

Kraće vreme živeo je u Aleksandriji (Egipat) i Londonu.

Živi i radi u Beogradu. Oženjen je i ima dvoje dece.

### Bibliografija

* Varikina (SKC, 2001.)
* Sha Bilo - Story of Sunshine (Komuna, 2002.)
* Kako izbeći ljubav na svakom ćošku (Narodna knjiga, 2005.)
* Život je $kandal (Draganić, 2006.)
* Pesak u klompama (Draganić, 2007.)
* Teranje (Bata Tisak, 2010.)
* Gospodin Zverka je pH neutralan (Galakta, 2011.)
* Silikoni & neoni (Admiral Books, 2013.)
* Košmarenje (Evro-Giunti, 2013.)
* Precrtani (Laguna, 2015)
* Upomoć, veštica se zaljubila u mene (Portalibris, 2021.)
* Hitovi poznog kapitalizma - poezija (Nova poetika 2023.)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 51076005

 |
**Božidar Domagoj Burić** (Zagreb, 1972. -.), hrvatski novinar, glazbenik i nekadašnji urednik Znanstveno-obrazovnog programa i direktor programa Hrvatske televizije.

Osnovnu i srednju školu završio je u Dubrovniku, a diplomirao je povijest i arheologiju na Filozofskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu. Od 1995. godine zaposlen je na Hrvatskoj radioteleviziji, isprva kao stručni suradnik i autor u Dokumentarnom programu HTV-a. Godine 2002. postaje urednik Znanstveno-obrazovnog programa, a ubrzo i odgovorni urednik programske cjeline za kulturu, znanost i obrazovanje. Na mjestu urednika Znanstveno-obrazovnog programa bio je do 2007. godine, kada je javnim natječajem izabran za direktora programa Hrvatske televizije. Tu najvišu programsku dužnost obavljao je do srpnja 2010, kada se povukao zbog zdravstvenih tegoba.

Burić se, osim navedenih najviših funkcija na HTV-u, cijelo vrijeme bavio i autorskim radom, uvijek kao redatelj, scenarist i skladatelj glazbe. Autor je znanstveno-popularnih serijala "Tajnoviti srednji vijek", "Ludi rimski carevi" i "Hrvatski kraljevi". U njegovim serijama se po prvi puta u hrvatskoj dokumentarnoj i obrazovnoj produkciji koriste kompjutorski vizualni efekti na ozbiljnijoj razini. Serije "Tajnoviti srednji vijek" i "Ludi rimski carevi" među najprodavanijim su proizvodima HRT-a na inozemnim televizijskim tržištima.

Osim navedenih serijala, Burić je pokretač i idejni autor popularno-znanstvene TV-emisije "Na rubu znanosti", koju vodi i uređuje Krešimir Mišak, zatim emisija "Znanstvena petica", "Budućnost Zemlje", "Znam, a ne znam", te autor dokumentarnih filmova "Srednjovjekovna inkvizicija - šibenske vještice" i "Diplomacija starog Dubrovnika".

Burić je aktivan i kao glazbenik. Član je Hrvatskog društva skladatelja, te ima i formalnu glazbenu naobrazbu. Tijekom srednjoškolskih i fakultetskih dana objavio je nekoliko autorskih glazbenih albuma (godine 1998. Croatia Records objavila je njegov autorski glazbeni album "U prvom licu"). Bio je suosnivač i član prvog dubrovačkog alternativnog sastava *Kulturocid*, potom član rock-sastava Coma baby. Burić je poliinstrumentalist, na svojim albumima svira gitare, bubnjeve, klavir i klavijature, te je vokalni izvođač.

Vanjske veze
------------

* Članci o Domagoju Buriću Arhivirano 2011-10-24 na Wayback Machine-u
* Domagoj Burić razriješen dužnosti, Hloverka nova direktorica programa[*mrtav link*]
**Dominique Lapierre** (31. jul 1931 - ) je francuski književnik, novinar i publicist najpoznatiji po popularnim historijskim knjigama koje je napisao zajedno sa svojim američkim kolegom i prijateljem Larryjem Collinsom.

Rodio se u porodici diplomata i mladost proveo u SAD, gdje je od najranijih dana pokazao pustolovni duh; njegova prva knjiga, koju je objavio sa 18 godina, je bila putopis temeljen na putovanju koje je poduzeo širom SAD i Meksika sa 30 dolara u džepu. Kasnije je osvojio Fulbrightovu stipendiju i studirao ekonomiju na Lafayette Collegeu. Oženio se za urednicu modnog časopisa sa 21 godina, a medeni mjesec je produžio na godinu dana, putujući svijetom i izdržavajući se povremenim poslovima.

Lapierre se 1950-ih prilikom odsluženja vojnog roka u Francuskoj upoznao sa Collinsom, koji je tada služio vojni rok u američkom štabu u Parizu. Poslije je radio kao dopisnik za *Paris Match*. Sa Collinsom je 1965. napisao *Gori li Pariz?*, knjigu koja je u stilu triler-romana opisivala dramatične događaje vezane uz oslobođenje Pariza u Drugom svjetskom ratu. Knjiga je postala bestsleer, a sljedeće godine je adaptirana u istoimeni film. Collins i Lapierre su isti koncept sa uspjehom ponovili u knjizi *O Jerusalem!* posvećenima osnivanju Izraela, te *Freedom at Midnight* posvećenoj podjeli Indije.

Lapierreove knjige su se kasnije bavile indijskim temama, a među kojima se ističe *La Cité de la joie* (Grad radosti), roman posvećen humanitarnim radnicima u sirotinjskim četvrtima Calcutte, te knjiga ''*Il était minuit cinq à Bhopal* posvećena katastrofi u Bhopalu.

Bibliografija
-------------

samostalno
* *Un dollar les mille kilomètres*, roman 1949
* *Chessman m'a dit*, 1960
* *La Cité de la joie*, 1985
* *Plus grands que l'amour*, 1990
* *Mille soleil*, 1997
* *Un arc-en-ciel dans la nuit*, 2008

sa Larryjem Collinsom
* *Paris brûle-t-il ?*, récit, 1965
* *...Ou tu porteras mon deuil*, récit, 1968
* *Ô Jérusalem*, 1972
* *Cette nuit la liberté*, récit sur l'indépendance des Indes, 1975 (ISBN 2266061399)
* *Le Cinquième Cavalier*, récit, 1980
* *New York brûle-t-il ?*, roman, 2004, (ISBN 2-7441-7404-1)

sa Jean-Pierre Pedrazzinijem
* *Il était une fois l'URSS*, 2005

Avec Javier Moro
* *Il était minuit cinq à Bhopal*, récit, 2001

Autres
* Dominique Lapierre, entouré de vingt-sept autres personnalités, exprime ses impressions sur le temps qui passe dans le livre de Catherine Cuzin, *Aventuriers du temps*, TheBookEdition.com

Izvori
------

### Vanjske veze

* Site officiel de l'Association Cité de la Joie
* Film documentaire d'Isabelle Millard pour ARTE et KTO TV

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 76318357
* LCCN: n80043549
* ISNI: 0000 0001 2140 0327
* GND: 119061767
* SUDOC: 026965631
* BNF: cb119110458 (podaci)
* BIBSYS: 90189404
* NLA: 35291694
* NDL: 00446880
* NKC: jn20000603663
* BNE: XX934638
* CiNii: DA01518365
* CONOR.SI: 48235107
* NSK: 000014516

 |
**Ekehard I** (nem. *Ekkehard*, latinski: , oko 900–973), poznat i kao **Stariji** (lat. *Maior*), iz Toggenburga u današnjoj Švajarskoj, bio je monah i dekan u opatiji sv. Galena. Poticao je iz ugledne porodice i svoje obrazovanje stekao u opatiji sv. Galena. Kad se pridružio benediktinskom redu, postavljen je za upravnika tamošnje škole. Kasnije, pod opatom Kralom, koji je Ekehardu ukazivao veliko poverenje, izabran je za dekana manastira i neko je vreme upravljao svim poslovima opatije. Hodočastio je u Rim, gde ga je neko vreme zadržao papa Jovan XII, koji mu je dao neke mošti Jovana Krstitelja. Nakon Kralove smrti Ekehard je odbio ponuđeni položaj opata, navodno jer je ostao šepav zbog neke povrede noge. Međutim, uticao je na izbor Burkarda, sina grofa Ulriha od Buhorna, na položaj opata; Burkard je potom upravljao manastirom uz Ekehardove savete i pomoć. Ekehard je u blizini manastira podigao bolnicu za siromašne i strance, a i inače je mnogo polagao na dobrotvorni rad.

Ekehard se istakao i kao književnik. Napisao je nekoliko himni i sekvenci, npr. u slavu Svetog trojstva, Jovana Krsitelja, sv. Benedikta, sv. Kolumbana i sv. Stefana. Prema svedočenju Ekeharda IV (umro 1060), Ekehard I autor je i epa *Valtarije snažne ruke* *(Waltharius manu fortis)*, za koji neki današnji ispitivači misle da nije istovetan sa sačuvanim epom *Valtarije* *(Waltharius)*.

Literatura
----------

* Buckwald, Wolfgang; Hohlweg, Armin; Prinz, Otto (1984). *Rečnik grčkih i latinski pisaca antike i srednjeg veka [Tusculum-Lexicon griechischer und lateinischer Autoren des Alterums und des Mittelalters]*. Beograd: Vuk Karadžić.
* Hosu, Stjepan (1977), „Srednjovjekovna latinska književnost", *Povijest svjetske književnosti*, **2.**, Zagreb: Mladost, pp. 347–403
* Kirsch, Johann Peter (1909), „Ekkehard", *The Catholic Encyclopedia*, **5**, New York: Robert Appleton Company

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 72188301
* LCCN: n80084660
* ISNI: 0000 0003 5496 0712
* GND: 100940382
* SUDOC: 059398507
* BNF: cb121140959 (podaci)
* HDS: 012583

 |
**Bohumil Hrabal** (Brno, 28. 3. 1914. – Prag, 3. 2. 1997.) bio je češki pisac, te po nekima jedan od najvećih pisaca 20. stoljeća.

Rodio se u mjestu Brno-Židenice, Moravska, ali je proveo djetinjstvo u pivovari Nymburk kao posinak poslovođe. U Prag se doselio tijekom 1940-ih, gdje je i ostao.

Prvo je radio kao fizički radnik u čeličani, a kasnije se prihvaća olovke i piše svoja djela. U 50 godina karijere napisao je 35 djela od kojih su gotovo sva prevedena na čak 27 jezika i ekranizirana (dio ih je režirao Jiri Menzel). Hrabal je bio pripovjedač i imao je ekspresivan stil. Spada, uz Jaroslava Hašeka, Karela Čapeka i Milana Kunderu, u društvo najboljih čeških književnika 20. stoljeća.

Kupio je kućicu u mjestu Kersko, gdje je držao mačke ("kočenky") i posjećivao ih do kraja života. Njegova najpoznatija djela su *Strogo kontrolirani vlakovi* i *Služio sam engleskog kralja*.

Neka njegova djela komunističke vlasti su zabranile i nisu ih izdavale. Običavao je ići u pivnice. Njegov roman *Sati plesa za starije osobe* sastoji se od samo jedne rečenice.

Poginuo je u 82. godini padom s petog kata bolnice. Navodno je pokušao nahraniti golubove. Pokopan je u obiteljskoj grobnici, gdje mu počivaju majka, očuh, stric, žena i brat.

Izvori
------

1. ↑  "Bohumil Hrabal", James Wood; *London Review of Books*, Vol. 23 No. 1, 2001)

Eksterni linkovi
----------------

***Bohumil Hrabal*** na Wikimedijinoj ostavi

* Bohumil Hrabal - biografija
* "Bohumil Hrabal", biografija Jamesa Wooda
* Hrabal i Prag
* Bohumil Hrabal na sajtu IMDb
***Miehen tie*** (sh. *Čovjekov put*) je finski crno-bijeli igrani film snimljen u režiji Nyrkija Tapiovaare i premijerno prikazan 1940. godine. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana F. E. Sillanpääe. Protagonist, koga tumači Gunnar Hiiloskorpi je Paavo, seljak kome je umrla žena, a njena porodica oduzela jedino dijete. Radnja, koja se odvija u četiri godišnja doba, prikazuje kako se Paavo pokušava nositi sa novom situacijom, odnosno obnoviti vezu sa sa starom ljubavi (koju tumači Mirjami Kuosmanen). Prije nego što je Tapiovaara stigao dovršiti film, izbio je rat sa Sovjetima, u kojem je, kao pripadnik finske vojske, poginuo. Film su nakon završetka rata dovršili glumac Hugo Hytönen i producent Erik Blomberg, pri čemu su morali nadosnimiti neke scene, jer je glumci, isto kao i Tapiovaara, bili poginuli. Miehen tie su kasniji kritičari hvalili zbog izuzetno kvalitetne fotografije u noćnim scenama, te ga navode kao prilog tvrdnjama da je tragično preminuli Tapiovaara bio sineast godinama ispred svog vremena.

Literatura
----------

* Toiviainen, Sakari: Nyrki Tapiovaaran tie; Suomen elokuva-arkisto, Valtion painatuskeskus, Helsinki 1986, ISBN 951-860-115-1

Vanjske veze
------------

* *Miehen tie* na sajtu IMDb
**Eilís Dillon** (1920 - 1994) je bila irska spisateljica, autorica preko 50 knjiga od kojih je njih 15 prevedeno.

Rođena je u Galwayu u irskoj nacionalističkoj porodici. Bliski rođak joj je bio Joseph Mary Plunkett, jedan od vođa Uskršnjeg ustanka, strijeljan 1916.

Obrazovana je u samostanu, a nakon kraće karijere u hotelijerstvu se godine 1940. udala za 18 godina starijeg Cormaca Ó Cuilleanáina, nastavnika na univerzitetu u Corku. Tada je počela pisati dječje knjige, prvo na irskom, zatim na engleskom jeziku.

1960-ih se preselila u Rim. Nakon suprugove smrti je godine 1970. napisala svoj najuspješniji roman *Across the Bitter Sea* (1973), a godine 1974. udala za američkog kritičara i pisca Viviana Merciera.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 61633108
* LCCN: n50027327
* ISNI: 0000 0001 1065 5703
* GND: 119458772
* SUDOC: 033101612
* BNF: cb124002220 (podaci)
* BIBSYS: 90771555
* NDL: 00685621
* NKC: xx0033174
* CiNii: DA03386844
* CONOR.SI: 98502243

 |
**Bojana Lekić** (devojačko prezime Kirćanski, rođena 9. septembra 1966. u Beogradu) je srpska novinarka. Završila je Filološki fakultet u Beogradu, odsek jugoslovenska i opšta književnost. Radila je za Omladinske novine, TV Beograd, Studio B, B92, RTS, BKTV. Danas je vlasnik firme Brendon, koja se bavi savetovanjem, obrazovanjem i produkcijom.

Karijera
--------

Postala je poznata kao urednik i voditelj u B92 i emisijom "U četri oka sa Bojanom Lekić". Nakon dobijanja nagrade fondacije "Braće Karić" u 2001. ulazi u sukob sa direktorom B92 nakon čega napušta B92.

Radila je kao najmlađi urednik političkog programa RTS-a, a kasnije je prešla u BKTV. Bojana Lekić imenovana je za generalnu direktorku televizije "Avala" 2010. Na toj dužnosti je bila do decembra 2011. godine.
Ima svoju kolumnu u nedeljniku NIN.

Nagrade
-------

Bojana Lekić je dobitnik više nagrada:

* nagrada "Jug Grizelj" za istraživačko novinarstvo za 1995.
* nagrada fondacija "Braća Karić" u 2001. godini

Izvori
------

1. ↑  "Bojana Lekić". Vreme, 11. oktobar 2001.
2. ↑
3. ↑  "Bojana Lekić novi direktor TV Avala". UNS, 16.10.2010.
4. ↑  "Bojana Lekić napustila TV Avala" Arhivirano 2012-12-30 na Wayback Machine-u. TEVE, 05.01.2012.
5. ↑  "Bojana Lekić piše za NIN". Blic, 22.04.2010.

Vanjske veze
------------

* "Intervju - Bojana Lekić".

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
***Rađanje Japana*** (日本誕生, *Nippon Tanjō*?), također poznat i pod naslovom ***Tri blaga*** (engl. ) je japanski fantastično-pustolovni igrani film snimljen 1959. godine u režiji Hiroshija Inagakija. Radnja se temelji na drevnim japanskim mitovima i smještena je u Japan na početku 1. milenijuma, u vrijeme vladavine legendarnog cara Keikoa. Protagonist, čiji lik tumači Toshiro Mifune, je njegov sin i prijestonasljednik princ Ousu, koga suparnici sa dvora šalju na zadatke kako bi na njima poginuo, ali umjesto toga princu pomoć pružaju šintoistička božanstva. *Rađanje Japana* je predstavljao izuzetno skup i ambiciozan projekt tadašnje japanske kinematografije, koji se, sa obzirom na temu i epski karakter, često uspoređivao, odnosno nazivao japanskim odgovorom na hollywoodski film *Deset zapovijedi*. Danas je poznat po antologijskoj sceni u kojoj se glavni lik bori protiv osmoglavog zmaja Orochija, a koja je koristili tada najnaprednije specijalne efekte studija Toho, odnosno uvela nove standarde tzv. *tokusatsu* filmova.

Godine 1994. je snimljen remake pod naslovom *Yamato Takeru*.

Izvori
------

1. ↑  The Other Side of Toho

Vanjske veze
------------

* *Rađanje Japana* na sajtu IMDb
* The Three Treasures na Toho Kingdom.

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Hiroshi Inagaki |
| --- |
| 
* *Sword for Hire* (1952)
* *Samurai I: Musashi Miyamoto* (1954)
* *Samurai II: Duel at Ichijoji Temple* (1955)
* *The Lone Journey* (1955)
* *Samurai III: Duel at Ganryu Island* (1956)
* *Arashi* (1956)
* *Yagyu Secret Scrolls* (1957)
* *Yagyu Secret Scrolls part II* (1958)
* *Rickshaw Man* (1958)
* *The Birth of Japan* (1959)
* *Life of an Expert Swordsman* (1959)
* *Chushingura: Hana no Maki, Yuki no Maki* (1962)
* *Samurai Banners* (1969)

 |
**Maroje Lang** (27. 11. 1972, Zagreb), ugledni hrvatski ekonomist i zamjenik ministra financija Republike Hrvatske od 2014 do 2015 godine.

Biografija
----------

### Podrijetlo, školovanje i doškolvanje

Dr. sc. Maroje Lang je rođen 27. 11. 1972 godine u uglednoj zagrebačkoj porodici Slobodana i Nade Lang. Sa očeve strane je židovskog i dubrovačkog podrijetla. Nakon završene osnovne škole, dr. Lang je od 1987 do 1990 u Zagrebu pohađao XV. gimnaziju (*Matematičko informatički obrazovni centar*) tj. ugledni MIOC. Nakon mature godinu dana je boravio u Sjedinjenim Američkim Državama (SAD) gdje je pohađao "Srednju školu Woodrow Wilson" u Washington, D.C.-u. Po povratku u Zagreb upisao je Ekonomski fakultet Sveučilišta u Zagrebu koji je pohađao od 1991 do 1997 godine. Na studijskoj godini, od 1993 do 1994, pohađao je Bard College u Saveznoj državi New York, SAD. Od 1997 do 2001 godine, dr. Lang je pohađao poslijediplomski znanstveni studij "Ekonomija međunarodne razmjene" na Ekonomskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu. Znanstveni magistarski studij iz ekonomije je pohađao od 1999 do 2000 godine na London School of Economics u Velikoj Britaniji. 2011 promoviran je u Doktora znanosti na Ekonomskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu.

### Karijera i stručne aktivnosti

Dr. Lang se 1997 zaposlio kao ekonomist u Hrvatskoj narodnoj banci (HNB) u Odjelu za projekciju i analizu platne bilance i tečaja. Do 2012 u HNB je obnašao više vodećih pozicija. 2012 postavljen je za pomoćnika ministra financija Slavka Linića i na poziciju Nacionalnog dužnosnika za ovjeravanje. Razriješenjem Linića i imenovanjem Borisa Lalovca za novog ministra 2014 godine, dr. Lang je kao najobrazovaniji kandidat u Ministarstvu financija imenovan za novog zamjenika ministra financija. 31. 8. 2015 godine, dr. Lang je na vlastiti zahtjev razriješen dužnosti zamjenika ministra financija i dužnosti Nacionalnog dužnosnika za ovjeravanje.

Dr. Lang se tijekom dosadašnje karijere stručno usavršavao i sudjelovao na brojnim specijalističkim seminarima, radionicama i konferencijama u organizaciji Međunarodnog monetarnog fonda, središnjih banaka, te drugih ekonomskih organizacija. Autor je većeg broja znanstvenih i stručnih radova iz područja makroekonomije i financija, te predavač na Ekonomskom fakultetu u Sveučilišta Zagrebu i Zagrebačkoj školi ekonomije i managementa.
grb Nadbiskupa Uzinića
**Msgr. Mate Uzinić** (Dubrava, Omiš, 17. rujna 1967 je riječki nadbiskup koadjutor (2020-) i bivši dubrovački biskup (2011-2020).

Životopis
---------

U rodnoj Dubravi (Splitsko-makarska nadbiskupija) pohađao je osnovnu školu, a gimnaziju u Nadbiskupskom sjemeništu u Splitu. Od 1988. do 1993. studirao je teologiju na Katoličkome bogoslovnom fakultetu u Splitu. Od 1992. do 1993. pastoralno je djelovao kao đakon u župi Trilju.

Za svećenika je zaređen 27. lipnja 1993. u Splitu. Od 1993. do 1995. bio je župni vikar u Omišu, a od 1995. do 1996. župnik u župi Otriću-Strugama, u mjestu Otriću-Seocima.

Od 1996. do 2000. studirao je u Rimu na Papinskome lateranskom sveučilištu, gdje je postigao licencijat iz crkvenog i građanskog prava. Od 2000. do 2002. služio je kao sudski vikar i sudac na Crkvenome interdijecezanskom sudu I. stupnja u Splitu. Od 2000. suradnik je i u pastoralu u župi Strožancu, a od 2001. rektor je Centralnoga bogoslovnog sjemeništa u Splitu. Od 2002. član je Prezbiterskog vijeća Splitsko-makarske nadbiskupije, a od 2004. član Vijeća Hrvatske biskupske konferencije za sjemeništa i promicanje zvanja.

Dana 24. siječnja 2011. godine papa Benedikt XVI, imenovao ga je dubrovačkim biskupom.

Za biskupa je zaređen i ustoličen na katedru dubrovačkih biskupa 19. ožujka 2011. u dubrovačkoj katedrali. Glavni zareditelj je bio msgr. Marin Barišić, nadbiskup splitsko-makarski i metropolit, a suzareditelji kardinal Josip Bozanić, nadbiskup zagrebački i msgr. Želimir Puljić, nadbiskup zadarski.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Riječki nadbiskup** | Nasljednik: |
| **Ivan Devčić** | **trenutni** |

Vanjske poveznice
-----------------

* Biskup msgr. Mate Uznić

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305647122

 |
**Mato Martinković** (Vinkovci, 6. IX. 1973), hrvatski svećenik i pjesnik.

Životopis
---------

Osnovnu školu pohađao je u Lipovcu, srednju vjersku klasičnu gimnaziju u Zagrebu i Đakovu, a teološki fakultet u Đakovu i Rijeci. Postavši svećenik, svoju mladu misu slavio je u Lipovcu. Kao svećenik djelovao je kao župni vikar u Slavonskom Brodu i Osijeku i kao upravitelj župe u Sarvašu. Od 15. VIII. 2002. vršio je službu župnika u Bilju, a 1. XII. 2004. postao je dekan Baranjskog dekanata. Dana 21. VIII. 2005. preuzeo je službu župnika u Vukovaru.

Poezija
-------

Pjesme je objavljivao u zbirci pjesama studenata teologije u Đakovu *"I dogodi se ljubav"* i u časopisu Baranja na dlanu (broj 2), a na CD-u Oj, Baranjo ponosita mati autor je naslovne pjesme zajedno s pjesnikom Stipom Golubovim iz Draža. CD je priređen za akciju *"Neka Baranja uskrsne"*. Pjesmu je uglazbio Aleksandar Homoky u suradnji sa Željkom Nikolinom, a izvode je mnoga poznata imena iz svijeta tamburaške glazbe.

Hrvatsko-mađarski kulturni centar Općine Bilje izdao mu je u srpnju 2005. godine, kao treću knjigu edicije Baranjski pučki pjesnici, zbirku pjesama Kao da sanjam (34 str.).

Bavi se i novinarskim radom.

Izvori
------

* Mato Martinković: Kao da sanjam, Bilje, 2005.
* *"Kratki životopis župnika vlč. Mate Martinkovića"*, Baranja na dlanu, I, 2, 26 - Valpovo, 31. X. 2004. (+ fotografija, izbor pjesama)
Prvo izdanje knjige "Il Regno de gli Slavi", 1601.
**Mavro Orbini** ili **Mauro Orbin** (Mavar Orbini) (druga polovina 16. vijeka – 1610.), dubrovački benediktinac, historičar i prevodilac.

Porijeklo Maura Orbina vezuje se za jednog kotorskog doseljenika na područje Dubrovnika sredinom 16. vijeka. Mauro Orbin je po ocu bio iz ugledne, a po majci Flori, iz manje ugledne porodice. Već u ranoj mladosti Orbin se odlučio za redovnički poziv. Pristupio je benediktincima u opatiji Svete Marije na ostrvu Mljetu. Orbin je 1592. bio prior samostana Sv. Andrije na Mljetu, a 1593. opat Sv. Mihovila arhanđela u Paklenom na ostrvu Šipanu. Imao je 1597. i naslov opata benediktinske opatije Sv. Marije u Bačkom vojvodstvu (jurisdikcija Kaločkih nadbiskupa u Ugarskoj), no ista opatija je bila pod osmanskom vlašću. Tako je taj naslov za Orbina bio isprazan jer tu dužnost nije mogao obavljati.
Orbin je krajem 16. vijeka boravio u više navrata u Italiji. Tamo je prikupljao građu za svoje djelo Kraljevstvo Slavena. Njegov rad su finansirali dubrovački plemić Marin Bobaljević i trgovac Rade Sladojević.

Mauro Orbin je najpoznatiji po djelu Kraljevstvo Slavena, koje je objavljeno u Pesaru 1601. U tom djelu, Orbini je zapisao: "Od svih naroda koji govore slavenski, Bosanci imaju najglađi i najelegantniji jezik; i diče se činjenicom da jedini oni dan-danas paze na čistotu slavenskoga jezika."

Poslije izlaska njegovog djela bio je opat Sv. Mihovila na Šipanu. Došao je u sukob sa predstavnicima Mljetske kongregacije i bio je na prinudnom boravku na Šipanu 1604-1606. Tada je preveo djelo italijanskog franjevca Angela Ellija /Lo specchio spirituale del principio e del fine della vita humana /Zrcalo duhovno od početka i sfarhe xivota coviecanskoga, prevod je objavljen u Rimu 1614/. Orbin je 1609. bio prior na Mljetu, a 1610. bio je župnik u Malom Stonu. Umro je 1610.

Djela
-----

* "Il Regno degli Slavi", Pesaro, 1601.
* "Zrcalo duhovno...", 1595.

Izvori
------

1. ↑  Orbini, Regno de gli Slavi, str. 377.

| * p
* r
* u
Panslavizam |
| --- |
| Osnovne teme | 
* Slaveni
* Panslavenske boje
* "Hej, Slaveni"
* Slavistika
* Međunarodni slavistički kongres
* Sveslovenski kongresi
	+ Praški sveslovenski kongres 1848.
* Slovenska epopeja
* Slavofilija
* "Zdravljica"
* *Chronica Slavorum*
* *Arnoldi Chronica Slavorum*

 | Poštanska razglednica sa likovima Svetog Ćirila i Metodija, sa natpisom „Čuvaj nam, Bože, baštinu Otaca!" na osam slovenskih jezika. |
| Panslavenski jezici | 
* Međuslovenski
* Slovio

 |
| Organizacije i pokreti | 
* Ilirski pokret
* Austroslavizam
* Počveničestvo
* Neoslavizam
* Euroslavizam
* Čehoslovakizam
* Jugoslavenstvo
* Sokolski pokret

 |
| Ličnosti | 
* Braća Miladinov
* Florijan Cejnova
* Jan Arnošt Smoler
* Jan Herkel
* Jan Kolar
* Juraj Križanić
* Matija Ban
* Matija Majar
* Mavro Orbini
* Mihail Pogodin
* Nikolaj Hartvig
* Simon Jenko
* Aleksa Šantić
* Ljudovit Štur

 |
| Publikacije | 
* *Moskvitjanjin*
* *Slavic Review*

 |
| Vezane teme | 
* Antislavizam
* Bečki književni dogovor
* Rodoverje
* Slavenski jezici
* Slavenska imena
* Slovenski kalendar
* Slavenska mitologija
* Slavenizacija

 |
Za ostale osobe s istim imenom, v. Max Baer (razvrstavanje).

**Max Baer** (11. februar 1909 – 21. novembar 1959) bio je američki profesionalni boksač, poznat kao prvak svijeta u teškoj kategoriji 1930-ih.

Odrastao je kao dijete jevrejskog oca i protestantske majke, a boksačku karijeru je započeo nakon rada na očevoj farmi. Pažnju javnosti je stekao 1930. godine kada je nokautirao svog protivnika Frankieja Campbella, koji je nedugo nakon toga umro. Smrt njegovog drugog protivnika Ernieja Schlaafa, iako se dogodila mjesecima nakon meča, mu je donijela titulu "ubice". U junu 1933. je tehničkim nokautom pobijedio njemačkog prvaka Maxa Schmellinga, noseći Davidovu Zvijezdu na svojim boksericama, preuzevši tako jevrejski identitet u znak prkosa nacističkom režimu. Godine 1934. je pobijedio u meču protiv Prima Carnere, postavši prvak svijeta. Titulu je izgubio 1935. u spektakularnom meču protiv Jamesa J. Braddocka, iako je bio apsolutni favorit. Poznat je i po tome što je 1. juna 1939. izgubio meč od Loua Nove - prvi u historiji koji je prenošen na televiziji.

Baer je boksačku karijeru završio 1941. Poslije toga se bavio profesionalnim rvanjem, povremeno glumio na filmovima i televiziji i radio kao disk-džokej. Jedna od uloga mu je bila i u *The Harder They Fall*, igranom filmu inspiriranom njegovim suparništvom s Carneroom, a u kome je "Buddy Brannen", lik inspiriran na njemu, prikazan kao krvoločni ubica. Godine 1959. je umro od srčanog udara.

Baerov brat Buddy Baer je također bio uspješan boksač. Sam Baer se ženio dva puta. Iz drugog braka je imao troje djece, uključujući Maxa Baera Jr. koji je postao uspješni televizijski glumac i poduzetnik.

Baer se pojavljuje kao lik u biografskom filmu *Cinderella Man*, gdje ga je tumačio Craig Bierko.

Djelomična fimografija
----------------------

* *The Prizefighter and the Lady* (1933)
* *Over She Goes* (1938)
* *The Navy Comes Through* (1942)
* *Africa Screams* (1949) - zajedno s bratom Buddyjem
* *The Harder They Fall* (1956)

Literatura
----------

* Los Angeles Times, March 30, 1934, pg. 12, *Germany Bans Film of Baer*
* Los Angeles Times Magazine, *Mad Max*, J.R. Moehringer (Times Staff Writer), January 7, 2007

Vanjske veze
------------

* The True Story About the Life of Max Baer
* Službeni veb-sajt
* Profesionalni bokserski podaci za Max Baer sa BoxRec
* Max Baer na sajtu IMDb
* Max Baer na Find a Grave
* Max Baer na Allmovieu
* Site about Max Baer Arhivirano 2019-08-25 na Wayback Machine-u
* Watch Max Baer in Africa Screams
* International Boxing Hall of Fame biography
* Fraternal Order of Eagles Charity Foundation

| Postignuća |
| --- |
| Prethodi: **Primo Carnera**  |  **Prvak svijeta u teškoj kategoriji** 1934–1935 | Slijedi: **James J. Braddock**  |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 11966718
* LCCN: no2002006593
* ISNI: 0000 0000 5555 4300
* GND: 137310137

 |