recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinate: 17°18′56″N 87°32′4″W﻿ / ﻿17.31556°N 87.53444°W﻿ / 17.31556; -87.53444

**Koraljni greben Belizea** čini serija koraljnog grebenja koji se protežu uzduž obale Belizea, oko 300 metara na sjeveru do 40 km na jugu. Ovaj koraljni greben, dug oko 300 km, je dugi dio 900 km dugog Mezoameričkog koraljnog grebena koji se kontonuirano pruža od Cancúna na sjeveroistočnom vrhu Yucatánskog poluotoka, duž tzv. Rivijere Maya, do Hondurasa, što ga čini drugim najvećim koraljnim grebenom na svijetu, nakon Velikog koraljnog grebena u Australiji. 

Rezervat prirode koraljnog grebena Belizea zauzima veliku većinu grebena, oko 960 km², uključujući 7 morskih rezervata (Hol Chan), 450 *caya* sprudi kao što su Ambergris Caye, Caye Caulker, Caye Chapel, St. George's Caye, Long Caye, Northern Caye i Sandbore Caye) i 3 atola kao što je Velika Plava Rupa. Koraljni greben Belizea je jedno od biološki najraznovrsnijih ekosustava na svijetu, te je dom za oko 70 vrsta tvrdih i 36 vrsta mekanih koralja, 500 vrsta riba i stotine vrsta beskralješaka. No kako je tek 10% grebena istraženo, pretpostavlja se da 90% vrsta tek treba otkriti. Zbog toga je Rezervat prirode koraljnog grebena Belizea upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Americi 1996. godine, a na popis ugroženih mjesta svjetske baštine je dospio 2009. godine zbog sječe šume mangrova i pretjeranog razvoja koji je doveo do rasipanja grebenja Znanstvenici vjeruju kako je usljed oluja i globalnog zagrijavanja, što je izazvalo izbjeljivanje koralja, od 1998. godine oštećeno oko 40% koraljnog grebena Belizea. Kako se ovaj trend nastavlja, mnogi vjeruju kako greben nema mogućnost oporavka.

Koraljni greben Belizea je vitalno ribolovno područje i najpopularnija turistička destinacija Belizea, koju svake godine posjeti oko 260.000 ronioca iz cijeloga svijeta.

* Ambergris CayeAmbergris Caye
* Velika Plava RupaVelika Plava Rupa
* Pomorski rezervat Hol ChanPomorski rezervat Hol Chan
* Tzv. "Moždani koralj"Tzv. "Moždani koralj"
* Plavoglavi morski grgečPlavoglavi morski grgeč

Izvori
------

1. ↑  Sue Wells, *Belize Barrier Reef Case Study Arhivirano 2013-06-05 na Wayback Machine-u* (`en`) Posjećeno 24. ožujka 2011.
2. ↑  „Belize Barrier Reef Reserve System". UNESCO. Pristupljeno 24. ožujka 2011.
3. ↑  Brian Handwerk i Lauri Hafvenstein, Belize Reef Die-Off Due to Climate Change? National Geographic News
25. ožujka 2003. (`en`) Posjećeno 24. ožujka 2011.
4. ↑  Roger Harrabin, *Reef at forefront of CO2 battle*, BBC News, Belize, 12. lipnja 2006. (`en`) Posjećeno 24. ožujka 2011.

Vanjske veze
------------

***Koraljni greben Belizea*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice turističkog ureda Belizea
* Greatest Dive Sites: Scuba diving at the Belize Barrier Reef (`en`) Posjećeno 24. ožujka 2011.
**Nacka** je grad od 15,591 stanovnika na istoku Švedske, te administrativni centar 
općine Nacka (od 90.108 stanovnika), jedne od 11 općina koje formiraju grad Stockholm.

Geografija
----------

Nacka leži u grofoviji Stockholm, na poluotoku Sicklaön, udaljena oko pet km istočno od centra Stockholma.

Historija
---------

Nacka je jedan od najmlađih švedskih gradova, osnovan 1949. kad je imao 1500 stanovnika. Formiranje tog naselja počelo je oko 1870. kao industrijskog predgrađa Stockholma u koji su seljene tvornice.
Prvi se formirao kvart Saltsjöbaden 1893. kao naselje urbanih vila, on je 1909. dobio status trgovišta. Ostali dio bio je mješavina industrijskih pogona i seljačkih posjeda, ali je oko 1910. već oko polovice stanovništa bilo gradsko, a tad su već iznikli kvartovi Sickla i Järla.

Gradska željeznica Saltsjöbanan stigla je do Nacke 1893. tad su izgrađene tvornice *AB de Lavals Ångturbin* (1893.), *AB Diesels motorfabrik* (1898.) i dva mlina; *Saltsjökvar* i *Tre kronor*. Tako da je krajem 19. vijeka Nacka bila mješavina industrijskih pogona i stambenih zgrada. Ipak kako se produžavala željeznica i gradile nove stanice, gradilo se sve više stambenih 
blokova. Danas je Nacka stambeno naselje, 1989. izgrađen je trgovački centar Forum Nacka, kao centar naselja, a sprema se izgradnja novog Värmdövägena.

Izvori
------

1. 1 2  „Folkmängd i tätort och småort per kommun 2010" (švedski). Statistiska centralbyrån. Pristupljeno 21. 5. 2015.
2. 1 2 3  „Sweden: Stockholm" (engleski). City population. Pristupljeno 21. 5. 2015.
3. 1 2 3 4  „*Nackas historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 21. 5. 2015.

Vanjske veze
------------

***Nacka*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice općine Nacka* (`sv`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 153063198
* GND: 4242895-6

 |
Bista Nerve
**Nerva**, punim imenom **Marko Kokcej Nerva** (lat. *Marcus Cocceius Nerva*, rođen oko 30. god. n. e. stupio na presto 96. god. n. e. umro 98. godine), bio je rimski car, naslednik Domicijanov i osnivač carske dinastije koja se, ne sasvim tačno, naziva antoninskom.

Nerva je pripadao starom senatorskom rodu, ali je njegov rod, slično Vespazijanovom, pripadao italskom, a ne rimskom nobilitetu. Nerva je bio povezan i sa dinastijom Julijevaca-Klaudijevaca jer se njegov ujak Oktavije Lenat *(Octavius Laenas)* oženio Rubelijom Basom *(Rubellia Bassa)*, praunukom cara Tiberija.

Nerva je prvi od tzv. petorice dobrih careva te poslednji car koji je i po poreklu i po rođenju bio Italik. Nije imao uobičajenu državničku karijeru, ali je obavljao dužnost konzula sa Vespazijanom 71. godine i sa Domicijanom 90. godine.

Proglašen je za cara nakon Domicijanovog ubistva 96. godine. Prema rečima Kasija Diona, zaverenici su carski presto ponudili upravo Nervi zato što je bio star (u trenutku proglašenja imao je 61 godinu) i zato što nije imao dece.

Kratkotrajna Nervina vladavina simbolisala je nastupanje nove epohe sloge senata i princepsa. Proglašena je amnestija onih koji su bili optuženi pod Domicijanom po zakonu o uvredi veličanstva, a potkazivači *(delatores)* su bili kažnjeni. Ali među vojnicima je bilo mnogo onih koji su bili nezadovoljni izborom senatorskog cara, pa su pretorijanci 97. godine provalili u carsku palatu i čak nakratko zarobili Nervu. On je ispunio njihove zahteve za kažnjavanjem Domicijanovih ubica, a zatim je, da bi osnažio svoje uporište u vojsci, usinio Marka Ulpija Trajana, namesnika Germanije, koji je uživao veliku popularnost među vojnicima. Trajan je kasnije kaznio smrću Kasperija Elijana *(Casperius Aelianus)*, prefekta pretorijanaca koji je poveo ovu pobunu protiv Nerve.

Nerva je sproveo agrarni zakon po kome je najsiromašnijim građanima podeljena zemlja. Ali od posebnog značaja bilo je osnivanje tzv. alimentarnih fondova, čiji puni razvitak pada u vreme vladavine Nervinih naslednika. 

Umro je prirodnom smrću i odmah bio deifikovan od strane senata.

***Nerva*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Rimski car96. - 98.** | Nasljednik: |
| **Domicijan81. - 96.** | **Trajan98. - 117.** |
***La Bête*** (sh. *Zvijer*) je francuski erotski film snimljen 1975. godine u režiji Waleriana Borowczyka, poznat kao jedno od najkontroverznijih ostvarenja u njegovoj filmografiji.

PO žanru osim erotike, pripada i hororu, fantastici i melodrami, a kao labavi predložak je poslužila novela *Lokis* francuskog pisca Prospera Mériméea. Protagonistica, koju tumači Lisbeth Hummell, je mlada djevojka kojoj je otac ostavio nasljedstvo pod uvjetom da se uda za aristokrata (čiji lik tumači Pierre Benedetti) za koga se ispostavi da je mentalno retardiran. Radnja se događa na aristokratovom imanju gdje ona dobija vizije i erotske fantazije temeljene na knjizi o djevojci (čiji lik tumači Sirpa Lane koja se borila sa tajanstvenim čudovištem prije 200 godina.

Borowczyk je originalno namjeravao *La Bête* snimiti kao jedan od segmenata svog ranijeg, omnibus filma *Nemoralne priče*, pri čemu je kao svojevrsni historijski predložak trebao poslužiti slučaj Zvijeri iz Gévaudana. Na kraju je od svega odlučio napraviti samostalni film koji je premijerno prikazan početkom 1975. na Festivalu fantastičnog filma u Avoriazu. Slično kao i prethondik, i *La Bête* je nastojao iskoristiti seksualnom revolucijom potaknut kolaps dotadašnjih cenzorskih standarda, odnosno prikazivati dotada tabuizirane alternativne i "pomaknute" oblike seksualnosti, od kojih je možda najblaži prikaz lika svećenika koji ima više nego očigledne pederastijske sklonosti. Publici i javnosti je, međutim, najviše u oči upala eksplicitnost filma, prije svega u scenama erekcije i ejakulacije Zvijeri, odnosno motiv zoofilije. Zbog toga je *La Bête* imao strahovitih problema sa cenzurom u brojnim zemljama, a u Francuskoj su ga vlasti proglasile pornografskim i ispočetka dozvolili prikazivanje tek u za taj žanr specijaliziranim kino-dvoranama. Borowczykov je film, međutim, sa vremenom dobio brojne poklonike i svojevrsni kult status.

Uloge
-----

* Sirpa Lane ... Romilda de l'Esperance
* Lisbeth Hummel ... Lucy Broadhurst
* Elisabeth Kaza ... Virginia Broadhurst
* Pierre Benedetti ... Mathurin de l'Esperance
* Guy Tréjan ... Pierre de l'Esperance
* Roland Armontel ... Svećenik
* Marcel Dalio ... Duc Rammaendelo De Balo
* Robert Capia ... Roberto Capia
* Pascale Rivault ... Clarisse De l'Esperance

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *The Beast* na IMDb-u (`en`)
* *The Beast* na Rotten Tomatoes-u (`en`)
* Online review from *Moria*
* Complete film

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Walerian Borowczyk |
| --- |
| 
* Dom (1958, short)
* Mr. and Mrs. Kabal's Theatre (1967)
* Goto, Island of Love (1968)
* Contes immoraux (1974)
* The Story of Sin (1975)
* The Beast (1975)
* Immoral Women (1979)
* Docteur Jekyll et les femmes (1981)
* Emmanuelle 5 (1987)

 |
**Nabesna** (engleski: *Nabesna Glacier*) je jedan od većih glečera na svijetu koji se nalazi u američkoj saveznoj državi Aljaska u Nacionalnom parku Wrangell-St. Elias.

Geografske karakteristike
-------------------------

Stalno osvježivan novim količinama snijega koji pada po planini Wrangell, - on se proteže u duljinu od nekih 85 km, pa je Nabesna najduži dolinski glečer Sjeverne Amerike.

*Nabesna* se kliže iz velikog ledenog polja koje se prostire po sjevernim obroncima vulkanske planine Wrangell (4317 m). Glava glečera leži na nekih 1728 metara nadmorske visine izmaknuta prema istoku, glečer kliže prema sjeveru do svog podnožja na nadmorskoj visini od 526 m, oko 24 km južno od napuštenog rudarskog naselja Nabesna. Ogromna masa glečera Nabesna hrani oko 40 okolnih manjih glečera, i rijeku Nabesnu koja izvire iz njega, koja je najveća pritoka Rijeke Tanana.

Glečeru je dao ime 1902. F. C. Schrader iz Američkog geološkog društva, po istoimenoj rijeci Nabesna.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Nabesna Glacier*" (engleski). U.S. Geological Survey. Pristupljeno 01. 11. 2013.

Vanjske veze
------------

* *Nabesna Glacier* na portalu U.S. Geological Survey (`en`)
**Tigrica** (latinski *Melopsittacus undulatus*) je papiga iz potporodice Loriinae. Jedina je vrsta roda *Melopsittacus*. Žive u suhoj unutrašnjosti Australije, gdje žive već barem pet milijuna godina. Prijašnji istraživači su mislili da su tigrice bile vrsta između roda *Neophema* i *Pezoporus* zbog pruga na tijelu. Međutim, istraživanja DNK tigrica je pokazalo da su srodnije lorijima (potporodica Loriinae) i smokvinim papagajima.

Izgled
------

Divlje tigrice koje nastanjuju Australiju su 18 cm duge i 30-40 grama teške, a boja tijela je svijetlozelena sa žutom glavom. Pruge idu od glave preko leđa i krila. Kljun je maslinastozelen a noge su plavkastosive i zigodaktilne. Divlje tigrice su upadljivo manje od onih u zatočeništvu. Postoji spolni dimorfizam, jer mužjaci imaju plave nosnice, a ženke imaju smeđe kada odrastu. 

### Boja

Postoje barem 32 primarne mutacije kod boje ovih papiga. Svaka od njih pripada u jednu skupinu od ovih: albinizam (potpuno ili djelomično smanjen melanin u svim tkivima ili strukturama tijela), dilucija (manja količina melanina samo kod perja), leucizam (nigdje nema melanina ili ga ima samo na perju) i melanizam (jako velika količina melanina kod perja).

Razmnožavanje
-------------

U divljini se uglavnom razmnožavaju između lipnja i rujna na sjeveru Australije i između kolovoza i siječnja na jugu. Gnijezdo je rupa u drvetu, stubu ograde ili palom drvetu. Ženka nese 4-6 jaja, koja inkubira 18-21 dan. Obično su duga 1-2 cm, bijela, bez ikakvih pruga. Mladi su slijepi i bespomoćni do oko 10 dana starosti, kada im se oči otvaraju i paperje počinje rasti. Pravo perje razviju sa oko 3 tjedna starosti. Sada se već može raspoznati boja perja. Mužjak počinje pomagati oko podizanja mladih. Odrasli su sa oko 6 tjedana starosti.

Izvori
------

1. ↑  Forshaw, Joseph Michael; William T. Cooper (1973 & 1981). *Parrots of the World* (1st and 2nd izd.). ISBN 0-87666-959-3.

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **tigrica** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **tigrici** |

* Tigrice - njega, ponašanje, bolesti, igračke, pripitomljavanje... Arhivirano 2006-05-02 na Wayback Machine-u
**Zaljev Paria** (španjolski: *Golfo de Paria*) je veliki zaljev u Karipskom moru na sjeveroistoku Venecuele, kojeg sa zapada zatvara poluotok poluotok Paria, a sa sjevera i istoka otok Trinidad.

Geografija
----------

Zaljev Paria proteže se nekih 160 km duž obale Venecuele u smjeru istok-zapad, i nekih 65 km u smjeru sjever-jug. S Karipskim morem povezan je preko tjesnaca Zmajeva usta, a s Atlantikom na istoku preko tjesnaca Zmijska usta. Oba su široki oko 16 km. 

U zaljev utječe rijeka San Juan i nekoliko rukavaca delte Orinoca, među njima i veliki Caño Mánamo. U zaljevu su smještene brojne luke, među njima trinidadske San Juan i Port of Spain, odnosno venecuelanske Güiria i Pedernales.

Do zaljeva Paria je na svom trećem putovanju 1498 doplovio Kristofor Kolumbo i tada prvi put ugledao obale američkog kontinenta.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Gulf of Paria*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 29. 9. 2012.

Vanjske veze
------------

***Paria (zaljev)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gulf of Paria* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 233906575
* LCCN: sh90002857
* BNF: cb15203369q (podaci)

 |
**Llanquihue** je grad na jugu Čilea u Regiji Llanquihue, u kom živi 13,063 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Llanquihue leži na zapadnoj obali Jezera Llanquihue, na mjestu gdje istječe rijeka Maullín, gotovo spojen sa Puerto Varasom kao njegovo sjeverno predgrađe.

Od regionalnog i provincijskog administrativnog centra Puerto Montta udaljen je 27 km sjeverno.

Historija
---------

Općina Llanquihue osnovana je tek 1968. kad se Llanquihue oslobodio jurisdikcije Puerto Varasa. 
Na svom početku krajem 19. vijeka to je bilo svratište od par kuća za putnike koji su morali pregaziti rijeku.
Iz njega se zavilo selo *El Desagüe* koje je do 1893. već imalo most i školu.

Privreda
--------

Pored ratarstva i stočarstva za ekonomiju grada važan je turizam, zbog Jezera Llanquihue i vulkana Osorno.
Kako u gradu i okolici živi poprilična njemačka manjina grad je poznat po festivalu piva u januaru.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Chile: Los Lagos*" (engleski). City population. Pristupljeno 26. 10 2020.
2. 1 2 3 4 5  „*Llanquihue (Chile)*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 26.10.2020.

Vanjske veze
------------

***Llanquihue*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Llanquihue* (službene stranice) (`es`)
**Evandro Goebel** (port. *Evandro Goebel*; 23. avgust 1986, Blumenau, Brazil) je brazilski fudbaler,a igra u Eštorilu. Igra na poziciji ofanzivnog veznog. Na zahtev Crvene zvezde, srpske vlasti su u julu 2011. Goebelu dale srpsko državljanstvo.

Karijera
--------

Prvi profesionalni nastup imao je 10. februara 2005. na utakmici državnog prvenstva Parane između Atletika Paranaense i Malutroma koja je završena rezultatom 3:1. 

Svoj prvi profesionalni gol za Atletiko Paranaense postigao je 1. juna 2005. na domaćem terenu na utakmici protiv Santosa u Kupu Libertadores, koja je završena rezultatom 3:2. 

Godine 2008. Atletiko ga pozajmljuje Gojasu, a iste godine prelazi u Palmeiras. Dvadesetog maja 2009. prelazi u Atletiko Mineiro gde na pozajmici ostaje do decembra 2009.

Dana 25. maja 2010. sa saigračem iz Atletiko Mineira Renanom Oliveirom prelazi u Vitoriju kao zamena za napadača Neto Berola. U Vitoriji je igrao do kraja 2010.

Dana 1. decembra 2010. potpisuje troipogodišnji ugovor sa Crvenom zvezdom, a 5. decembra je i zvanično predstavljen javnosti. Evandro je 21. avgusta 2012. sporazumno raskinuo ugovor sa Crvenom zvezdom.

Spoljašnje veze
---------------

* Profil na transfermarkt.co.uk
* Profil na sambafoot.com
* Statistika fudbalera na utakmica.rs
* Evandro postao Srbin Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
General Vlasov i pripadnici kvislinške Ruske oslobodilačke armije 1944.
**Andrej Andrejevič Vlasov** (ruski: ; 14. septembar 1901 - 2. august 1946) je bio ruski i sovjetski vojskovođa poznat po tome što je za vrijeme drugog svjetskog rata prešao na stranu nacističke Njemačke i dobio komandu nad tzv. Ruskom oslobodilačkom armijom (ROA), koja se do kraja borila protiv savezničkih snaga.

Rođen je u siromašnoj seljačkoj porodici koja ga je poslala na školovanje u pravoslavnu bogosloviju, a koje je prekinulo izbijanje ruske revolucije. Nakon toga se Vlasov počeo školovati za agronoma, prije nego što je u toku građanskog rata 1919. regrutiran u Crvenu armiju. Poslan je na južni front gdje je sudjelovao u borbama protiv belogardejaca pod Vrangelom te stekao oficirski čin. Godine 1930. je postao član KPSS, a 1938. je u činu general-majora poslan u Kinu kao sovjetski vojni savjetnik pri štabu Chang Kai Sheka, gdje je ostao godinu dana. Njemačka invazija SSSR 1941. ga je zatekla na zapadnoj granici; u sljedećih nekoliko mjeseci se istakao kao izuzetno energični komandant koji je napadačima nanosio teške gubitke i usporio njihovo napredovanje u dubinu sovjetske teritorije; sudjelovao je u bitci za Moskvu nakon koje ga je službena sovjetska propaganda slavila kao jednog od njenih pobjednika. U proljeće 1942. je, pak, njegov pokušaj deblokade odsječenog Lenjingrada završio katastrofalnim porazom u kome su snage pod njegovom komandom ostale opkoljene i uništene. Vlasov se nekoliko mjeseci krio iza njemačkih borbenih linija sve dok nije zarobljen. Nijemci su ga uz pomoć bivših belogardejskih oficira nakon nekog vremena uspjeli nagovoriti da prijeđe na njihovu stranu. Kao najviše rangirani prebjeg i bivši sovjetski heroj, Vlasov je predstavljao jedan od najvrednijih njemačkih propagandnih aduta u ratu; s druge strane, ROA, s kojom je trebao komandirati, je formalno osnovana tek u jesen 1944. godine. Njene snage su, između ostalog, u martu i aprilu 1945. njegove jedinice su djelovale protiv Jugoslovenske armije u Sloveniji na području Suhe krajine. Sam Vlasov se 10. maja 1945. predao Amerikancima u Tirolu. Oni su njega i njegove pristaše, međutim, nasilno repatrirale na sovjetsku teritoriju. U Moskvi mu se sudilo za izdaju, te je osuđen na smrt i pogubljen. U doba hladnog rata se Vlasov na Zapadu i u emigrantskim krugovima slavio kao heroj i mučenik, a u post-sovjetskoj Rusiji je postao predmetom rasprave među historičarima, kao i zahtjeva za formalnom sudskom rehabilitacijom.

Izvori
------

1. ↑

Vanjske veze
------------

* Генерал Андрей Власов (специализированный сайт)
* Историческая энциклопедия. Власов А. А. Arhivirano 2007-03-10 na Wayback Machine-u
* Russian Volunteers in the German Wehrmacht in WWII (Lt. Gen. Władysław Anders and Antonio Muňoz {ed.}) ()
* Генерал Власов. Человек и маска. Статья Л.Млечина на сайте ИТАР-ТАСС
**Fahri Koruturk** (tur. *Fahri Korutürk*; Istanbul, 3. avgust 1903 — Istanbul, 12. oktobar 1987) bio je turski mornarički oficir, diplomata i 6. predsednik Turske.

Biografija
----------

Pohađao je školu za mornaričke kadete 1916, na kojoj je diplomirao 1923. godine. Mornaričku akademiju diplomirao je 1933. godine. Obučavao se na krstaricama i podmornicama.

Godine 1936, učestvovao je na mirovnoj konferenciji kao vojni savetnik. Bio je i mornarički ataše u Rimu, Berlinu i Stokholmu. Godine 1950. postao je kontraadmiral, zapovedao s nekoliko vojnih jedinica dok nije postao admiral.

Godine 1960. penzionisan je s položaja zapovednika turske mornarice. Tadašnji predsednik Džemal Gursel imenovao ga je u Senat. Predsednik Dževdet Sunaj predložio ga je Velikoj narodnoj skupštini Turske, te je Koruturk tako postao šesti predsednik Turske. Položio je zakletvu 6. aprila 1973, a odstupio na isti datum 1980. godine, nakon odsluženog sedmogodišnjeg mandata. Nakon toga je postao doživotni senator.

Prezime Koruturk dao mu je Kemal Ataturk. Od 1944. do smrti bio je oženjen s Emel. Imali su troje dece.

Umro je u Istanbulu, ali je sahranjen na Turskom državnom groblju u Ankari.

Izvori
------

1. 1 2 3  Who is Who Database – *Fahri Korutürk (1903–1987)* Arhivirano 2013-10-26 na Wayback Machine-u (`tr`)
2. ↑  Imenica *koru* znači "štititi", a odnosi se na Ataturkovo očekivanje da Koruturk sačuva njegovu ostavštinu.

***Fahri Korutürk*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Predsjednici Turske |
| --- |
| 
Mustafa Kemal Atatürk |
İsmet İnönü |
Celal Bayar |
Cemal Gürsel |
Cevdet Sunay |
Fahri Korutürk |
Kenan Evren |
Turgut Özal |
Süleyman Demirel |
Ahmet Necdet Sezer |
Abdullah Gül | Recep Tayyip Erdoğan
 | Zastava predsjednika Turske |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 54029311
* LCCN: nr94012794
* ISNI: 0000 0001 0973 1860
* GND: 130303194

 |
| Tel Atlas |
| --- |
| Dio Atlasa |
| Pogled na planine u pokrajini MiliPogled na planine u pokrajini MiliPogled na planine u pokrajini Mili |
| Dužina masiva: | 1600 km |
| Širina masiva: | 115 km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | Lala Hedidža (2308 m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Maroko Alžir Tunis |

**Tel Atlas** (arap.  [*al-Aṭlas at-tallī*]; zvan i kao **Primorski Atlas**) je planinski masiv na sjeveru Magreba, dio većeg masiva Atlasa. Prostire se u dužinu od oko 1600 km od istočnog Maroka preko Alžira do Tunisa.

Geografija
----------

Tel Atlas se u Maroku prostire u dužinu od 240 km, od masiva Rifa i Ceute na istoku do Melille. Masiv se nadalje niže duž obale Sredozemnog mora prema istoku do rta Bona u Tunisu. Karakterističan je po svojim strmim krševitim vrhuncima koji se dramatično uzdižu iz grebena masiva.

Karta masiva
U Alžiru se Tel Atlas račva na pet glavnih podmasiva, a najviši je Velika Kabilija koji doseže visinu od 2308 m na planini Lala Hedidža. U Tunisu se Tel Atlas sastoji od obalnih planina i unutrašnje visoravni, sa planinskim vrhuncima do 1370 m.

Vanjske veze
------------

***Tel Atlas*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Tell Atlas, mountains, Africa* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 249003373
* GND: 4106165-2
* SUDOC: 033485070
* BNF: cb135052873 (podaci)

 |
**Tenedos** (grčki *Τένεδος*), **Tened**, **Bozca** ili **Bozcaada** (na turskom Goli otok) je manji turski otok u Trakijskom moru, pored ulaza u Dardanele na sjeverozapadu Turske.

Geografija
----------

Centar Tenedosa
Tenedos leži oko 20 km južno od Dardanela, nedaleko od drevnog grada Troje. Do otoka se može doći do trajektom iz Geyiklija na turskom kopnu. Ima oblik trokuta, a građen je od vapnenačkih stijena. Gotovo svo stanovništvo živi u istoimenom naselju na sjeveroistoku otoka.

Historija
---------

Tokom duge historije Tenedosom su vladali Feničani, Grci, Perzijanci, Bizantinci, Đenovežani, Mlečani i Osmanlije. Nakon Rata za Chioggiu 1381. između Mletačke Republike i Republike Genove, otok je potpuno napušten i utvrda razorena. Osmanlije su zauzele potpuno napušteni Tenedos 1455. kao prvi otok u Egeju. Oni su otok ponovno naselili i to mješanim stanovništvom, Grcima i Turcima. Jedno kratko vrijeme od 1807. otokom je vladala Carska Rusija.

Fotografija Tenedosa iz svemira
Od novog vijeka na Tenedosu je živjelo pretežno grčko stanovništvo. To se sve promijenilo nakon Grčko-turskog rata (1919–1922) i potpisivanja mirovnog sporazuma iz Lausanne kada je otok pripao novoosnovanoj Republici Turskoj. Sporazum iz Lausanne predviđao je puna manjinska prava grčkom stanovništvu, ali se ono praktički iselilo nakon 1960-ih.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost Tenedosa je monumentalna utvrda koja dominira nad naseljem i mala pravoslavna crkva još uvijek služi malobrojnim grčkim vjernicima.

Privreda
--------

Otočka ekonomija bazira se na turizmu, ribarstvu i proizvodnji vina.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*The island History, life and culture*" (engleski). Aliki Konukevi. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-14. Pristupljeno 9. 9. 2013.

Vanjske veze
------------

***Tenedos*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice otoka ()
* *The island History, life and culture* na portalu Aliki Konukevi ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 241865350
* GND: 4570263-9

 |
**Tukani** (lat. *Ramphastidae*) su porodica ptica iz reda *Piciformes*. Imaju izuzetno velik kljun, a vrsta sa najvećim kljunom je toko tukan (*Ramphastots toco*), sa duljinom kljuna od 23 cm. U bliskom su srodstvu sa barbetima i potiču od zajedničkog pretka.

Toko tukan (*Ramphastots toco*)Šareni tukan (*Ramphastos dicolorus*)

Opis
----

Tukani su nezgrapne ptice veličine od 29 cm i 130 g kod vrste *Pteroglossus inscriptus* do 63 cm i 680 g kod toko tukana. Imaju upadljiv veliki kljun koji je kod mužjaka obično duži. Iako izgleda težak, vrlo je lagan jer tanka rožnata prevlaka prekriva šuplju unutrašnjost kljuna, u kojoj su isprepletene brojne potporne palice. Ponekada se kljun slomi, ali neke ptice uspjevaju dugo preživjeti, pa čak i kada im je slomljen velik dio kljuna.

Tukani se hrane uglavnom voćem, ali također i kukcima i nekim kralježnjacima; neke vrste i aktivno love guštere, zmije, ptiće i ptičija jaja. Tokom pljačkanja gnijezda veliki kljun prestraši roditelje ptića i oni ne napadaju tukana; u napad kreću tek kada tukan odleti i pokaže svoja nezaštićena leđa. Kljun tukanima omogućava i da budu dominantni u odnosu na druge ptice koje se hrane voćem. Imaju dug jezik i nazubljen kljun i često su im goli dijelovi kože na licima jarko obojeni. Neke vrste blijedih očiju imaju tamne šare ispred i iza crne zjenice, te zbog toga izgleda kao da imaju vodoravni prorez.

Perje tukana je šareno i postoje razne kombinacije: crna sa crvenom, žutom i bijelom, crna i zelena sa žutom crvenom i kestenjastom bojom itd. Ne pokazuju izražen spolni dimorfizam, osim kod vrsta roda *Selenidera* i nekih arasarija.

Oglašavaju se neglazbenim kreštanjem, groktanjem i sličnim zvukovima, ali nekolicina ih izvodi glazbeno cviljenje i kliktanje.

Razmnožavanje
-------------

Svi se tukani gnijezde u dupljama drveća, a neke vrste preuzimaju napuštena gnijezda djetlića ili barbeta ili ih ponekada otjeraju i prošire rupu. Prostorija za gnijezdo je neobložena i tu ženka snese 1-5 bijelih jaja koja inkubiraju oba roditelja 15-18 dana. Ptići su potpuno goli bez imalo perja. Nakon izlijeganja mladunci ostaju u gnijezdu sljedećih 40 do 60 dana, a hrane ih oba roditelja.

Rasprostranjenost
-----------------

Tukani nastanjuju Južnu Ameriku od Meksika do sjeverne Argentine. Staništa su im prašume i savane. Rijetko ih se viđa iznad 3650 m nadmorske visine.

Izvori
------

1. ↑  „Pulse - Spring 2005 newsletter". University of California, San Diego Jacobs School of Engineering. Spring 2005. Arhivirano iz originala na datum 2015-02-22. Pristupljeno 2009-06-29.
2. ↑  Remsen, J.V. Remsen, Jr.; Hyde M.A. & A. Chapman. (1993) "The Diets of Neotropical Trogons, Motmots, Barbets and Toucans" *The Condor* **95** (1): 178–92.
3. ↑  Robinson, S.K. (1985) "Coloniality in the Yellow-Rumped Cacique as a Defense against Nest Predators" *Auk* **10** (3): 506–19.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **tukani** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **tukanima** |

***Tukani*** na Wikimedijinoj ostavi
Zastava Jerseyja
Zastava do 1981.
**Zastava Jerseyja** usvojena je od strane vlasti dana 12. lipnja 1979. godine, proglašena od kraljice Elizabete II. na datum 10. prosinca 1980. a prvi put službeno istaknuta 1. travnja 1981. godine.

Zastava ima bijelu osnovu na kojoj se nalazi dijagonalni crveni križ (križ sv. Patricka) čiji kraci idu do krajeva zastave, a u gornjem kvadratu, iznad presjeka križa, nalazi se grb Jerseyja sa krunom Plantageneta.

Historija
---------

Tradicionalno tumačenje nastanka je da je ovakva zastava izabrana u srednjem vijeku uslijed toga što se morala razlikovati od zastava zaraćenih država Engleske i Francuske, pošto su Kanalski otoci dobili povelju o neutralnosti od pape. Tako je engleski križ Sv. Georgea zamijenjen dijagonalnim. Zastavi je mnogo kasnije (1981.) dodat grb kako bi se razlikovala od zastave koja je usvojena u međunarodnom sistemu komunikacije zastavama na moru. To je bilo potrebno i radi razlikovanja od zastave Sjeverne Irske.

Druga teorija govori o normanskom podrijetlu zastave.

Na samom Jerseyju ovo je službena zastava, ali se kao simbol mnogo češće koristi grb, štit s tri leoparda.

***Zastava Jerseyja*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Zastave država i teritorija Evrope |
| --- |
| Afrika • Azija • Južna Amerika • Oceanija • Sjeverna Amerika |
| Samostalne države | 
* Albanija
* Andora
* Armenija2
* Austrija
* Azerbejdžan1
* Belgija
* Belorusija
* Bosna i Hercegovina
* Bugarska
* Crna Gora
* Češka
* Danska3
* Estonija
* Finska
* Francuska3
* Gruzija1
* Grčka
* Hrvatska
* Irska
* Island
* Italija
* Kazahstan1
* Kipar2
* Latvija
* Lihtenštajn
* Litvanija
* Luksemburg
* Mađarska
* Malta
* Moldavija
* Monako
* Nizozemska3
* Norveška3
* Njemačka
* Poljska
* Portugal3
* Rumunija
* Rusija1
* San Marino
* Severna Makedonija
* Slovačka
* Slovenija
* Srbija
* Španija3
* Švedska
* Švicarska
* Turska1
* Ujedinjeno Kraljevstvo3
	+ Engleska
	+ Sjeverna Irska
	+ Škotska
	+ Wales
* Ukrajina
* Vatikan

 |
| Nepriznate ilidjelomično priznate države | 
* Abhazija
* Južna Osetija
* Kosovo
* Pridnjestrovlje
* Republika Arcah2
* Sjeverni Kipar2

 |
| Zavisni teritoriji | 

|  |  |
| --- | --- |
| Danska | Farski otoci |
| Finska | Åland |
| Ujedinjeno Kraljevstvo | 
* Gibraltar
* Guernsey
	+ Alderney
	+ Herm
	+ Sark
* Jersey
* otok Man

 |

 |
| 1 Značajan dio teritorija se nalazi u Aziji. • 2 U potpunosti u Aziji, ali ima društvene i političke veze s Evropom. • 3 Posjeduje zavisne ili slične teritorije izvan Evrope. |
**Terezin** (njemački: *Theresienstadt*) je gradić na sjeverozapadu Češke od 2,899 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Terezin se nalazi Ústečkom kraju, svega par kilometara od ušća Ohre u Labu.
S druge strane Labe leže puno veće Litomerice (administrativni centar) pa je Terezin danas zapravo predgrađe tog 
grada.

Historija
---------

Ulaz u koncentracijski logor
Theresienstadt je osnovan 1780. kao utvrda za odbranu sjevernih granica, po naredbi cara Svetog Rimskog Carstva Josepha II.

Od osnivanja sve do 1882. bio je vojnička utvrda, ali i strogi zatvor u kom je ležao Aleksandros Ipsilantis i Gavrilo Princip koji je u njemu i umro.

Reinhard Heydrich tadašnji šef SS-a za Protektorat Češka i Moravska, osnovao je novembru
1941. - koncentracijski logor u Theresienstadtu. 
To je zapravo bio tranzitni logor za Židove deportirane iz Protektorata, (kasnije i iz drugih okupiranih zemalja) iz kojih su slani u Auschwitz i druge logore smrti.
Kroz njega je prošlo oko 140 000 Židova, - 87.000 je preseljeno u druge logore, a samo 3.800 je preživjelo i dočekalo slobodu.

Nacisti su 1942. protjerali 7000 Čeha koji su dotad živjeli u Terezinu, ogradili ga i pretvorili u geto za Židove. 
U njemu su vladali surovi uvjeti, kadkad je u njemu bilo i po 50 000 Židova (umjesto nekadašnjih 7000 Čeha), kako je bilo malo hrane samo te 1942. pomrlo je 15.891 ljudi.

Pretpostavlja se da je u Terezinu između 1941. - 1945. od glad, epidemija i tortura, pomrlo oko 35 000 zatvorenika.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Poljska, Dembno
* Njemačka, Strausberg
* Slovačka, Komoran

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Czech Republic: Ústecký kraj" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 09. 2020.
2. 1 2  „*Terezin*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMK. Pristupljeno 16. 09. 2020.
3. 1 2 3  „*Visit us The Fortress of TEREZÍN*" (engleski). Terezin. Arhivirano iz originala na datum 2020-10-16. Pristupljeno 16. 09. 2020.
4. ↑  „*Ipsilantis, Alexandros*" (njemački). Biographisches Lexikon zur Geschichte Südosteuropas. Pristupljeno 14.09.2020.
5. 1 2 3  „*Theresienstadt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 09. 2020.

Vanjske veze
------------

***Terezin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Terezin (službene stranice) ()
**Miloš Ekert** (Prag, 1890 — Beograd, 17. septembar 1967) je bio češki fudbaler i jedan od osnivača BSK-a.

Biografija
----------

Bio je prvi strani fudbaler koji je došao u fudbalski klub Srpski mač, krajem 1907. godine. On je u Beograd došao kao službenik Praške kreditne banke. Fudbalsku karijeru započeo je u Pragu, a kasnije kada je kao službenik živeo u Zagrebu (tada u okviru Austrougarske, kao i Prag) i igrao za HAŠK. Krajem 1907. godine dolazi u Kraljevinu Srbiju gde postaje igrač i sekretar fudbalskog kluba Srpski mač. Iako je došao u Srbiju ostao je u kontaktu sa bivšim saigračima iz „HAŠK-a".
HAŠK-u je tada Fudbalski savez Mađarske (kao član FIFA), zabranio da nastupa na zvaničnim međunarodnim utakmicama. Do ovoga je došlo zbog takozvane Železničarske pragmatike iz 1907. (zakon da na železnici u Hrvatskoj i Slavoniji, koje su tada pripadale Mađarskoj, u upotrebi bude isključivo mađarski jezik), usled čega je došlo do nezadovoljstva Hrvata, uz koje su bili i Srbi „prečani". Zbog toga je Mađarski fudbalski savez, kao član Fife, zabranio klubovima iz Hrvatske da igraju međunarodne utakmice.

Miloš Ekert je u tome video šansu da Srpski mač i HAŠK odigraju prijateljsku utakmicu u Zagrebu. Većina igrača je pristala, ali anj uprava, na čelu sa predsednikom Radivojem Novakovićem, protivila utakmicu. Smatrali su da utakmica ne treba da se igra pošto je Srpski mač mnogo slabiji od HAŠK-a. Uprava je odlučila da sve igrače koji samovoljno odu u Zagreb izbaci iz kluba. Sa članovima Srpskog mača pošlo je i par igrača iz SK Soko. Pošto su izbačeni iz klubova u putu za Zagreb su odlučili da se predstave kao reprezentacija Kraljevine Srbije. U Zagrebu su doživeli dva poraza, a u Beogradu je njihov samovoljan čin doživeo osudu.

Igrači, među kojima je bio i Miloš Ekert su po povratku u Beograd bili izbačeni iz svojih klubova. Međutim u 1911. godini su osnovali novi klub - FK Beogradski sport klub. U novom klubu Miloš Ekert je bio blagajnik. Miloš Ekert je i došao na ideju da ime kluba bude Beogradski sportski klub (BSK) što su svi prisutni prihvatili.
Terestričke planete Sunčevog sistema:  
Merkur, Venera, Zemlja i Mars
**Terestrička planeta** je tip planete s čvrstom površinom, za razliku od plinovitih divova. Termin "terestrički" je nastao od latinske riječi "terra" što znači "Zemlja", pa bi se atribut "terestrički" mogao prevesti kao "zemljoliki". Često ih se još naziva "unutarnjim planetama". Najvećim dijelom se sastoje od stijena, malog su dijametra, prosječno oko 5 puta veće gustoće od vode i imaju rijetku atmosferu. Od plinovitih divova su odijeljeni pojasom asteroida za koji postoji pretpostavka da predstavlja ostatke neuspjele, neformirane pete terestričke planete (pojas se nalazi između Marsa i Jupitera).

Terestričke planete su tokom svog formiranja bile pod utjecajem više temperature i jače gravitacije, te su zato manje i bogate tvrđim materijalima poput silicija i željeza. Struktura sve četiri terestričke planete našeg Sunčevog sistema je slična: u njima se nalazi metalna jezgra, oko koje se nalazi silikatni omotač.

Od otkrivenih egzoplaneta, manji dio čine egzoplaneti terestričkog tipa. Mnogo veći broj otkrivenih egzoplaneta čine plinoviti divovi.

Terestričke planete našeg Sunčevog sistema su:

* Merkur
* Venera
* Zemlja
* Mars

***Terestrička planeta*** na Wikimedijinoj ostavi
Jiří Jeslínek
**Jiří Jeslínek** (16 travnja 1962), češki nogometaš, biši igrač Hajduka iz 1990-tih godina

Prvi nastup za Bile ima (u početnom sastavu) 21. listopada 1990. protiv Osijeka u Splitu (3:0). odigrao je uikupno 54 utakmice (24 prvenstvene), a jedini prvenstveni (ujedno i službeni) zgoditak dao je 19. prosinca 1990 iz jedanaesteraca Crvenoj Zvezdi u Splitu (3:5; nakon neriješenog rezultata 1:1). Dva puta nasutpa u kup utakmicama i dva puta na europskim natjecanjima (ali bez zgoditaka).

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 24 | 1 |
| Kup | 2 | 0 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 2 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **28** | **1**
 |
| Prijateljske | 26 | 5 |
| ***Sveukupno*** | **54** | **5** |

Jiří je igrao po mnogim klubovima a započeo je u praškoj Slaviji 1980 a završio u Dukla Praha. Hajduk je bio jedini klub van Češke u kojemu je igrao.

Prvenstveni nastupi i golovi
----------------------------

* 1980–1982 Slavia Praha 56 (6)
* 1982 Dukla Praha 6 (0)
* 1983–1984 Rudá Hvězda Cheb 36 (1)
* 1984–1989 Slavia Praha 138 (24)
* 1990 Union Cheb 21 (2)
* 1991 Hajduk Split 24 (1)
* 1991–1992 Sparta Praha 9 (0)
* 1992–1993 SKP Fomei Hradec Kralove 38 (4)
* 1994–1997 Dukla Praha 33 (1)

Izvori

Izvori
------

1. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk
2. ↑  Worldfootbal.net
**Tizi Uzu** (arapski: ثيزي وزو / Tīzī Wuzū, berberski: Tizi Wezzu) je grad od 104,312 stanovnika na sjeveru Alžira u Pokrajini Tizi Uzu u kojoj je i administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Tizi Uzu leži u planinskoj regiji Velika Kabilija na mjestu planinskog prijevoja. Grad se prostire u uskoj kotlini vadi Sabaja okružen brdima. 
Njegovo ime *Tizi Uzu* prevedeno sa arapskog znači - *Prijevoj žutilovki* (grmolike biljke).

Veći (suvremeni) dio grada leži na nadmorskoj visini od dvjestotinjak metara, a stariji Gornji grad na 600 metara.

Od glavnog grada Alžira je udaljen 88 km istočno.

Historija
---------

Moderni dio grada
Tizi Uzu je nastao za osmanske vlasti.

U grad je izrastao za Francuske kolonijalne uprave, službeno je osnovan carskim dekretom 27. oktobra 1858.

Željeznica iz Alžira stigla je do grada 1888. pa je 1948. već imao 6.320 stanovnika (u širokoj okolici 43.931).

Tizi Uzu je 1956 postao regionalni administrativni centar.

Naglo i potpuno nekontrolirano je narastao u vrijeme Alžirskog rata za nezavisnost (1954.-1962.) doseljavanjem velikog broja seoskog stanovništva, uznemirenog borbama u blizini njihovih sela.

Današnji Tizi Uzu ima i *Univerzitet Mouloud Mammeri*, koji je osnovan dekretom predsjednika Boumediena 1977. Prvu akademsku godinu 1978/79 upisalo je 490 studenata.
Danas univerzitet ima devet fakulteta na kojima studira 49 392 studenata.

Privreda
--------

Pored tog što je regionalni administrativno- trgovački centar Tizi Uzu je grad prehrambene industrije koja prerađuje proizvode iz njegove okolice masline, smokve, grožđe.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Tunis Bizerta, Tunis
* Francuska La Roche-sur-Yon, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Algeria, People's Democratic Republic of Algeria*" (engleski). City population. Pristupljeno 12.2. 2020.
2. 1 2 3 4 5  „*Tizi Ouzou, Algeria*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 12.2. 2020.
3. 1 2 3  Saïd Doumane. „*Tizi-Ouzou : historique d’un col et son urbanisation*" (francuski). OpenEdition Journals. Pristupljeno 12.2. 2020.
4. ↑  „*Transport et accessibilité dans la wilaya de M'sila*" (francuski). Chambre Algérienne de Commerce et d'Industrie. Arhivirano iz originala na datum 2016-06-08. Pristupljeno 12.2. 2020.
5. ↑  „*Historique*" (francuski). Université Mouloud Mammeri. Pristupljeno 12.2. 2020.

Vanjske veze
------------

***Tizi Uzu*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Tizi-Ouzou : historique d’un col et son urbanisation* ()
Zastava Gabona
**Zastava Gabona** je usvojena 1960. Boje na zastavi su zelena zlatna i plava i nose simboličko značenje. Zelena predstavlja šume, žuta predstavlja ekvator, a plava more. 

***Zastava Gabona*** na Wikimedijinoj ostavi

Zastave država u Africi

Položaj Afrike
Alžir • 
Angola • 
Benin • 
Bocvana • 
Burkina Faso • 
Burundi • 
Čad • 
Džibuti • 
Egipat1) • 
Ekvatorijalna Gvineja • 
Eritreja • 
Esvatini • 
Etiopija • 
Gabon • 
Gambija • 
Gana • 
Gvineja • 
Gvineja Bisau • 
Jemen1) • 
Južnoafrička Republika • 
Kamerun • 
Kenija • 
Komori • 
Demokratska Republika Kongo • 
Republika Kongo • 
Lesoto • 
Liberija • 
Libija • 
Madagaskar • 
Malavi • 
Mali • 
Mauricijus • 
Mauritanija • 
Maroko • 
Mozambik • 
Namibija • 
Niger • 
Nigerija • 
Obala Slonovače • 
Ruanda • 
Sejšeli • 
Senegal • 
Sijera Leone • 
Somalija • 
Centralna Afrička Republika • 
Sudan • 
Sao Tome i Principe • 
Tanzanija • 
Togo • 
Tunis • 
Uganda • 
Zambija • 
Zelenortska Ostrva • 
Zimbabve

**Teritorije i nepriznate države**: 

Ceuta (Španija) • 
Južni Sudan • 
Kanarska ostrva (Španija) • 
Madeira ostrva (Portugal) • 
Mayotte (Francuska) • 
Melilla (Španija) • 
Reunion (Francuska) • 
Somaliland • 
Sveta Helena (Velika Britanija) • 
Zapadna Sahara • 
Zanzibar (Tanzanija)

1)Smatrani i dijelom Azije.

**Ostale zastave**: 

Zastave Afrike • 
Zastave Azije • 
Zastave Evrope • 
Zastave Južne Amerike • 
Zastave Okeanije • 
Zastave Sjeverne Amerike
**Kamene stolice u Zovom dolu**  pripadaju grupi istorijskih spomenika pronađenih na teritoriji srednjovjekovne bosanske države. Na području opštine Nevesinje do sada je evidentirano 5 kamenih stolica, najverovatnije iz 15. vijeka. Sve stolice se nalaze u okolini sela Zovi Do, petnaestak kilometara od Nevesinja.

Na teritoriji srednjovijekovne Bosne i Hercegovine do danas je nađeno 42. kamenih stolica. Na nekim primjercima uklesani su reljefni motivi simboličkog i dekorativnog karaktera, a na nekim ćirilični natpisi. Predstavljaju suštinski simbol vlasti i ugleda feudalnog društvenog sloja. Smještene su na otvorenom prostoru, a najčešće u utvrđenim gradovima srednjovjekovne bosanske države gdje ih se može naći i više u okviru jednog lokaliteta.

Oko 1,5 km jugozapadno od zaseoka Podkula, nalazi se lokalitet Banj do, preko koga vodi put na tvrđavu Zaposti, poznatu i kao Hercegov grad. Podigao ju je Stjepan Vukčić Kosača. Na pomenutom lokalitetu nalazi se kamena stijena u kojoj su uklesane tri stolice, okrenute prema tvrđavi. Ovaj lokalitet sa stolicama okolni stanovnici zovu Stolovi.

Opis
----

U odnosu na zajedničku pozadinu, sjedišta su isturena i odvojena, u obliku nepravilnih pravougaonika. Sjedište srednje stolice je dugo 98, široko 50, a od zemlje odignuto 40 cm; sjedište desne stolice je dugo 70, široko 45, a odignuto 40 cm, sjedište lijeve stolice je dugo 75, široko 35, a odignuto od zemlje 60 cm. Sve tri stolice imaju naslone za leđa koji su u obliku nepravilnih trouglova visine oko 120 cm. 

Sa stolova se vidi Hercegov grad, koji je udaljen oko 1,5 km vazdušne linije na zapadnu stranu. U njemu se nalaze još dvije kamene stolice. One su usječene u dosta velike stijene, jedna unutar grada, a druga neposreno izvan zidina. Stolice su slične i sjedište im je dugačko oko 270, široko oko 60, a od zemlje je odignuto 50 cm. Imaju nepravilan naslon za leđa visine oko 60 cm. Ove stolice, sa stolicama u gradu Kulini, su najvećih dimenzija.

Literatura
----------

* Bešlagić, Šefik (1985). *Kamene Stolice Srednjovjekovne Bosne I Hercegovine*.


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
Koordinate: 62°14′59″N 25°11′00″E﻿ / ﻿62.24972°N 25.18333°E﻿ / 62.24972; 25.18333

**Stara crkva u Petäjävesi** (finski: *Petäjäveden vanha kirkko*) je drvena crkva u finskom gradu Petäjävesi, 1 km od središta grada, koja je 1994. god. upisana je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi kao reprezentativna luteranska crkva skandinavske tradicije drvene gradnje u kojoj se skladno kombiniraju renesansni elementi sa starijim gotičkim, ali i originalnim finskim elementima arhitekture.

Stara crkva u Petäjävesi
Kupola na sjecištu krakova crkve iznutra
Crkvu je izgradio lokalni graditelj Jaakko Klemetinpoika Lepptien od 1763.-64. godine na poluotoku između dva jezera, Jämsänvesi i Petäjävesi, i bila je dostupna samo brodom ljeti, ili preko leda zimi. Tlocrt joj je u obliku renesansne crkve centralnog tipa s upisanim grčkim križem raspona krakova od 17, i širinom od 7 metara. Krov s oktagonalnom kupolom je oslikan tako da imitira lukove od opeke na kamenim gotičkim crkvama. Njen monumentalni toranj sa satom je konstruirao unuk graditelja crkve, Erkki Lapptien, 1821. godine.

Nakon što je 1867. godine u središtu Petäjävesija podignuta nova crkva, ova "stara" je napuštena i nakon samo 12 godina joj je zaprijetilo rušenje. Austrijski povjesničar umjetnosti Josef Strzygowski ukazao je na njezinu vrijednost 1929. godine, nakon čega je otpočela njezina prva obnova. Danas je Stara crkva u Petäjävesi velika turistička atrakcija, a ljeti se u njoj održavaju i vjerske obredi, ponajviše vjenčanja.

Poveznice
---------

* Slovačke drvene crkve
* Crkve mira u Šleskoj (Poljska)

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica kongregacije u Petäjävesi Arhivirano 2010-08-06 na Wayback Machine-u ()
* Informacije na stranicama gradskog vijeća u Petäjävesi Arhivirano 2011-05-18 na Wayback Machine-u ()

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Stara crkva u Petäjävesi** |

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Finskoj |
| --- |
|  | 
Visoka obala (Arhipelag Kvarken)1) • Drvena crkva u Petäjävesi • Historijski centar Raume • Eneolitsko groblje u Sammallahdenmäki • Struveov luk1) • Utvrda Suomenlinna • Stara tvornica kartona u Verlau 
 | Finska zastava |
| 
1) Zajednička svjetska baština Švedske i Finske,  2) Zajednička svjetska baština deset zemalja (Latvija, Norveška, Švedska, Finska, Estonija, Litva, Rusija, Bjelorusija, Ukrajina, Moldova)
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 249780539
* LCCN: n2012029904

 |
**Ilija Došen** (Vedro Polje, kod B. Petrovca, 14. septembra 1914 — Beograd, narodni heroj Jugoslavije, politički komesar 5. krajiškog korpusa.

Biografija
----------

Osnovnu školu završio je u Oštrelju kod Bosanskog Petrovca, a gimnaziju u Prijedoru, Trebinju i Bihaću. Diplomirao je na Pravnom fakultetu u Beogradu 1940. godine..

Po okupaciji Jugoslavije 1941, bio je zadužen da radi na organizovanju ustanka u okolini Bosanskog Petrovca. Jula 1941. godine, bio je postavljen za političkog komesara štaba Bosanskopetrovačkog sreza i sekretara Sreskog komiteta KPJ u Bosanskom Petrovcu. Bio je član Oblasnog komiteta KPJ za Bosansku krajinu.

Za njega je vezan jedan događaj kada je pokazao pravičnost i ljudskost. U ljeto 1941 ustanici su zarobili petrovačkog načelnika Rifata Kulenovića kojeg su ustaše postavile na tu funkciju. Po dolasku na dužnost, Kulenović je odmah oslobodio zarobljenike iz ustaškog logora. Znajući za taj njegov gest, Došen mu se zahvalio, pustio ga, i nije dozvolio da ustanici likvidiraju zarobljenog Kulenovića.

Bio je vijećnik ZAVNOBiH-a i AVNOJ-a od njegovog prvog zasjedanja u Bihaću.

Posle rata obavljao je mnoge poslove u republičkoj i saveznoj administraciji, kao što su ministar unutrašnjih poslova u prvoj vladi NR BiH, pomoćnik ministra trgovine u vladi FNRJ, predsednik kontrolne komisije vlade NR BiH. Takođe je bio predsednik Vrhovnog suda BiH, Vrhovnog suda Jugoslavije.

Nosilac je Partizanske spomenice 1941, Ordena narodnog oslobođenja i ostalih jugoslovenskih odlikovanja.

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal NOB***  |

* „Narodni heroji Jugoslavije". Beograd: Mladost. 1975.