Gavran na glavi Atenine biste, simbola mudrosti koji pripovjedača navodi kao intelektualca. Ovu je ilustraciju napravio Édouard Manet povodom izdanja francuskog prijevoda poeme kojeg je preveo Stéphane Mallarmé.
***Gavran***, najpoznatija poema Edgara Allana Poea. Tamna poema koja govori o izgubljenoj ljubavi. Prvi put je izdana 29. siječnja 1845. a po izdanju donijela mu je svjetsku slavu.

Interpretacija
--------------

Ova pjesma je arhetip Poevih melankoličnih pjesama čiji je središnji motiv neprežaljeni gubitak voljene osobe i nesmirljiva bol
nanesena nemilosrdnošću vremenskog tijeka stvarnosti. Ona pjeva o *Ljepoti* i o tuzi koju *Ljepota* neizbježno u senzibilnom
ljudskom biću pobuđuje. 

Za Poea, nema ljepše, poetičnije teme za pjesmu od „preuranjene smrti voljene djevojke". Logika njegovog zaključivanja je slijedeća: *Ljepota* kao jedina legitimna provincija pjesništva u svom vrhunaravnom obliku neizbježno iz ljudske duše iznuđuje suze, odnosno u njoj pobuđuje *Tugu*, melankoliju. Od tu krenuvši, on postavlja slijedeće pitanje: „Od svih melankoličnih tema, koja je po univerzalnom shvaćanju čovječanstva najmelankoličnija?" Jedan, i samo jedan odgovor mu se pritom nametnuo: *Smrt*. Sada, njega kao pjesnika, zanima kada je ova od svih tema najmelankoličnija, istovremeno i najviše poetična? Tada kada se najbliže veže uz ideju Ljepote, glasi njegov odgovor. Iz ovog, i iz još nekoliko sporednih argumenata, on dolazi do zaključka, dedukcijom, da je najpoetičnija od svih pjesničkih tema smrt prelijepe žene i također, nalazi izvan svake sumnje, da su za njeno izgovaranje najprikladnije usne nesretnog i njene prisutnosti uskraćenog ljubavnika.

Pjesma započimlje prisjećanjem pjesnika na jednu davnu, sjetnu decembarsku noć, kada je za stolom sjedivši, polu-pospan proučavao stare, neobične spise u nadi da će tako iz svog srca odagnati tugu za neprežaljenim gubitkom ljubavi svog života: djevom besprijekorne ljepote, kojoj anđeli nadjenuše ime Lenora, jer postadoše bezimena dolje u svijetu smrtnika. Upravo ovo nastojanje pripovjedača da zaboravi svoju preminulu ljubavnicu i njegova nemogućnost, točnije njegova sklonost samoranjavanju i perverzno naslađivanje u upornom odbijanju istog nastojanja, predstavlja samu srž i dinamiku cijele poeme.

Ono što obavija pjesmu mističnošću je dijelom scenografija: otuđenost doma u romantičarskoj nigdjezemlji, kontrast olujne noći i mirnoće koja vlada u prostoriji-boravištu učenjaka, te ponajviše pojava i neobično ponašanje ptice simbola – Gavrana. Isprva, pripovjedač je ispunjen strahom na prve zvuke muklih udaraca po vratima – možda zbog štiva koje je stajalo pred njim, i u kojem je tražio više od bijega od svojeg sjećanja na izgubljenu draganu? Da još uvijek sluti njen povratak jasno je naznačeno njegovim mračnom hodniku upućenim šapatom: *„Lenora"*. Nije li to bio strah na divlju pomisao da bi se to upravo njezin duh mogao nalaziti pred njegovim vratima? Nadalje, pjesnik nam aludira na Hadsko porijeklo mračne ptice u stihu *„Kako te na žalu zovu hadske noći otkud stiže?"*, a time i zlokobnih namjera same ptičurine. Da će on (gavran) zauzeti dominantnu ulogu, naslućeno je njegovim slijetanjem na mramorno poprsje boginje Palade izvan pjesnikova dohvata, čime je jasno istaknut kontrast crno-bijelo, odnosno slutnja da će svjetloću razuma (*Palada=Atena*) progutati crnoća noći. Da nije riječ o običnoj ptici, jasno nam govori veoma zgodan, ali posve slučajan, iako neobičan gavranov odgovor na glasno izrečene pjesnikove misli: *"Svi me druzi ostaviše, Otići će i on kao nade što me ostaviše". Tad će Gavran "Nikad više"*. 

Ta mističnost svoj vrhunac doživljava u zadnje dvije strofe pjesme, gdje se gavrana uspoređuje sa *„zloduhom, što sniva, spava"* i istovremeno se razotkriva dotad skrivena, ali dijelom naslućivana, alegoričnost pjesme u stihovima *„Iz mog srca kljun svoj vadi, nek ti trag se ovdje zbriše!" „Reče Gavran: "Nikad više"*. Za primijeti je, da riječi „iz mog srca kljun svoj vadi" predstavljaju prvu metaforu u cijeloj pjesmi i zajedno sa odgovorom „Nikad više" potiču čitatelja da preispita svoje dosadašnje poimanje pjesme i potraži dublji moralni sadržaj. Tek se u zadnjoj strofi naznačuje da je gavran zapravo simbol *tugujućeg i nesvršujućeg prisjećanja*, kako svojim vlastitim riječima tumači Poe.

Zanimljivosti
-------------

Po vlastitim riječima Edgara Poea, pjesma je napisana od kraja prema početku, potpuno programatski, a ipak vrhunskim umjetničkim majstorstvom. Krenuvši od dužine pjesme, teme, zatima motiva, odredio je *refren* kao glavnu stilsku figuru i odlučio se za "Nevermore" = "Nikad više".

Pjesma
------

*Edgar Allan Poe*

***Gavran***
*Jednom jedne strašne noći, ja razmišljah u samoći,*
*Čitah crne, prašne knjige, koje staro znanje skriše;*
*Dok sam u san skoro pao, netko mi je zakucao,*
*Na vrata mi zakucao - zakucao tiho - tiše -*
*"To je putnik" ja promrmljah, "koji bježi ispred kiše",*
*Samo to i ništa više.*
*Ah, da, još se sjećam jasno, u prosincu bješe kasno*
*Svaki ugarak, što trne, duhove po podu riše.*
*Željno čekam ja svanuće, uzalud iz knjiga vučem*
*Spas od boli što me muče, jer me od Nje rastaviše.*
*Od djevojke anđeoske, od Lenore rastaviše,*
*Ah, nje sada nema više.*
*Od svilenog, tužnog šuma iz zastora od baršuna*
*Nikad prije osjećani užasi me zahvatiše;*
*Dok mi srce snažno bije, ja ga mirim sve hrabrije:*
*"Putnik moli da se skrije od te noći, bure, kiše.*
*Putnik kuca na ta vrata, da se skrije ispred kiše.*
*Samo to je, ništa više."*
*Ohrabrih se iznenada, ne oklijevah više tada:*
*"Gospodine il gospođo, izvinjenje moje stiže!*
*Mene teški snovi prate, a vi nježno kucat znate,*
*Tako tiho i bez snage, vaši prsti vrata biše,*
*Da sam sanjiv jedva čuo" - Tu se vrata otvoriše -*
*Mrak je tamo, ništa više.*
*Pogled mrak je prodrijet htio, čudno zastrašen sam bio,*
*Sumnjajući, sanjajući, sni mi paklenski se sniše;*
*Nedirnuta bje tišina, znaka nije dala tmina,*
*Rečena je reč jedina, šapnuta od zvuka kiše:*
*"Lenora" ja šapnuh tiho, jeka mi je vrati tiše,*
*Samo to i ništa više.*
*Kad u sobu ja se vratih, cijelom dušom tad zaplamtih:*
*Nešto jači nego prije udarci se ponoviše.*
*"Sigurno", ja rekoh, "to je na prozoru sobe moje;*
*Pogledat ću trenom što je, kakve se tu tajne skriše.*
*Mirno, srce. Da, vidimo, kakve se tu tajne skriše -*
*Vjetar to je, ništa više.*
*Prozorsku otvorih kuku, kad uz lepet i uz buku,*
*Kroza nj uđe gordi Gavran, svetih dana što već biše,*
*Nit da poklon glavom mahne, ni trenutak on da stane,*
*S likom lorda ili dame kroz moju se sobu diže*
*I na kip Palade sleti, što se iznad vrata diže,*
*Sleti, sjede, ništa više.*
*Ovaj stvor u crnom plaštu, nasmija mi tužnu maštu*
*Teškim, mrkim dostojanstvom, kojim čitav lik mu diše.*
*"Nek ti kresta jadno visi", rekoh, "kukavica nisi,*
*Strašni, mračni Gavran ti si, što sa žala Noći stiže,*
*Kako te na žalu zovu hadske noći otkud stiže?"*
*Reče Gavran: "Nikad više".*
*Začudih se tome mnogo, što je jasno zborit mogo,*
*Premda nejasne mu riječi malo tog mi razjasniše.*
*Ali priznat mora svako, ne događa da se lako,*
*Da živ čovjek gleda tako, pticu što se nad njim njiše,*
*Životinju ili pticu, što nad vratima se njiše*
*S tim imenom "Nikad više".*
*Ali Gavran sjedeć tamo, govori riječ jednu samo,*
*Ko da duša mu i srce u tu jednu riječ se sliše.*
*To je sve što on mi reče - dalje krila ne pokreće,*
*Dok moj šapat mir presiječe: "Svi me druzi ostaviše,*
*Otići će i on kao nade što me ostaviše".*
*Tad će Gavran "Nikad više".* 
*Dok ja stajah još zatečen - odgovor bje spremno rečen.*
*"Nema sumnje," rekoh, "ta je riječ tek trica, ništa više*
*Od nesretnog gazde čuta, kojega je sudba kruta,*
*Pratila duž njegova puta, dok mu sve se pjesme sliše*
*U tužaljke puste nade, koje teret u se zbiše,*
*Od "nikada-nikad više".*
*Al taj stvor u crnom plaštu, još mi u smijeh goni maštu,*
*Ja naslonjač tad okrenuh bisti, gdje se Gavran njiše*
 *Na baršun mi glava klone, a ja mislim misli one,*
*Stapam mašte tužne, bolne; kakvu meni sudbu piše*
*Ova strašna kobna ptica, kakvu meni sudba piše*
*Grakćuć stalno: "Nikad više".*
*Sjedih tražeć smiso toga, ne govoreć niti sloga*
*Ptici, čije žarke oči moju dušu rasplamtiše;*
*Tako misleć misli bone, pustih glavu da mi klone*
*I u baršun da mi tone, kojim svijetlo sjene riše,*
*Naslonit se na taj baršun, kojim svijetlo sjene riše*
*O n a ne će nikad više.*
*Zrak tad ko da gušćim stade, na me neki miris pade*
*Ko da anđel lakih nogu kadionik čudni njiše.*
*"Ludo", viknuh, "to su glasi, bog će posla da te spasi*
*Bol i tugu da ti gasi, što te tako izmučiše.*
*Pij nepenthe, da u srcu zaborav Lenoru zbriše."*
*Rače Gavran: "Nikad više".*
*"Zli proroče, ne znam pravo, da l si ptica ili đavo,*
*Da li te je Satan poslo, il te bure izbaciše*
*Sama, al nezastrašena, u tu pustu zemlju sjena*
*U dom ovaj opsednuti, - zaklinjem te, ah, ne šuti*
*Reci, reci ima' l melem jada, što me izmučiše?"*
*Reče Gavran: "Nikad više".*
*"Zli proroče, ne znam pravo, da l si ptica ili đavo,*
*Al u ime Boga po kom obojici grud nam diše,*
*Smiri dušu rastuženu, reci da l ću u Edenu*
*Zagrliti svoju ženu, od koje me rastaviše, Anđeosku tu*
*Lenoru, od koje me rastaviše?"*
*Reče Gavran: "Nikad više".*
*"Dosta ti govorit dadoh, crna ptico!" Tad ustadoh,*
*"U oluje divlje bježi, što se kroz noć raskriliše!*
*Ne ostavi niti traga svojih laži kraj mog praga,*
*Meni je samoća draga - usne same dovršiše -*
*Iz mog srca kljun svoj vadi, nek ti trag se ovdje zbriše!"*
*Reče Gavran: "Nikad više".*
*I taj Gavran, šuteć samo, još je tamo, još je tamo,*
*Na Palade kip je sjeo, što se iznad vrata diže,*
*Oči su mu slika prava zloduha što sniva, spava,*
*Svijetlost, što ga obasjava, na dnu njegovu sjenu riše,*
*Moja duša iz tih sjena, što mi cijelu sobu skriše*
*Ustat ne će - nikad više!*

Vanjske poveznice
-----------------


***The Raven*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Edgar Allan Poe |
| --- |
| Bibliografija |
| Poezija | 
* *Tamerlane* (1827)
* *Al Aaraaf* (1829)
* "Sonnet to Science" (1829)
* "To Helen" (1831)
* "The City in the Sea" (1831)
* "The Haunted Palace" (1839)
* "The Conqueror Worm" (1843)
* "Lenore" (1843)
* "Eulalie" (1843)
* *The Raven* (1845)
* "Ulalume" (1847)
* "A Dream Within a Dream" (1849)
* "Eldorado" (1849)
* "The Bells" (1849)
* "Annabel Lee" (1849)"

 |  |
| Priče | 
* "Metzengerstein" (1832)
* "Bon-Bon" (1832)
* "MS. Found in a Bottle" (1833)
* "Berenice" (1835)
* "Morella" (1835)
* "The Unparalleled Adventure of One Hans Pfaall" (1835)
* "Ligeia" (1838)
* "A Predicament" (1838)
* "The Devil in the Belfry" (1839)
* "The Man That Was Used Up" (1839)
* "The Fall of the House of Usher" (1839)
* "William Wilson" (1839)
* "The Conversation of Eiros and Charmion" (1839)
* "The Business Man" (1840)
* "The Man of the Crowd" (1840)
* "The Murders in the Rue Morgue" (1841)
* "A Descent into the Maelström" (1841)
* "Never Bet the Devil Your Head" (1841)
* "Eleonora" (1841)
* "The Oval Portrait" (1842)
* "The Masque of the Red Death" (1842)
* "The Mystery of Marie Rogêt" (1842)
* "The Pit and the Pendulum" (1842)
* "The Tell-Tale Heart" (1843)
* "The Gold-Bug" (1843)
* "The Black Cat" (1843)
* "The Spectacles" (1844)
* "A Tale of the Ragged Mountains" (1844)
* "The Premature Burial" (1844)
* "The Oblong Box" (1844)
* "The Angel of the Odd" (1844)
* "Thou Art the Man" (1844)
* "The Purloined Letter" (1844)
* "Some Words with a Mummy" (1845)
* "The Thousand-and-Second Tale of Scheherazade" (1845)
* "The Imp of the Perverse" (1845)
* "The System of Doctor Tarr and Professor Fether" (1845)
* "The Facts in the Case of M. Valdemar" (1845)
* "The Cask of Amontillado" (1846)
* "Hop-Frog" (1849)

 |
| Eseji | 
* "Maelzel's Chess Player" (1836)
* "The Philosophy of Furniture" (1840)
* "Morning on the Wissahiccon" (1844)
* "The Philosophy of Composition" (1846)
* "The Poetic Principle" (1846)
* *Eureka: A Prose Poem* (1848)

 |
| Romani | 
* *The Narrative of Arthur Gordon Pym of Nantucket* (1837)
* *The Journal of Julius Rodman* (1840)

 |
| Zbirke | 
* *Tamerlane and Other Poems* (1827)
* *Tales of the Grotesque and Arabesque* (1840)

 |
| Drama | 
* *Politian* (1835)

 |
| Ostala djela | 
* *The Conchologist's First Book* (1839)
* *The Balloon-Hoax* (1844)
* *The Light-House* (1849)

 |
| Povezani članci | 
* Virginia Eliza Clemm Poe (supruga)
* Eliza Poe (majka)
* David Poe Jr. (otac)
* William Henry Poe (brat)
* Poeov muzej
* Poeova koliba
* Kuća i muzej Edgara Allana Poea
* Nacionalno historijsko mjesto
* časopis *The Penn*
* Smrt
* Nagrada Edgar
* Popularna kultura
	+ Film i televizija
	+ Muzika
* Poe Toaster
* *Tales of Mystery & Imagination*

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 174920976
* LCCN: n82225090
* GND: 4217729-7
* BNF: cb12038661v (podaci)
* BNE: XX2135733

 |