recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| Antička regija Anadolije**Troada** |
| 
Dio ruševina Troje |
| **Lokacija** | Sjeverozapadna Anadolija |
| **Historijski glavni grad** | Troja |
| **Rimska provincija** | Azija |
|
| 
Karta Troade (Troas) |
|

**Troada** (grčki: *Τρωάδα* [*Troáda*]), ili **Troas** (antički grčki: *Τρωάς* [*Troás*]), je historijsko ime za poluotok Biga (moderni turski: *Biga Yarımadası*) u sjeverozapadnom dijelu Anadolije u suvremenoj Turskoj. Ta je regija danas dio provincije Çanakkale. Na sjeverozapadu se nalaze Dardaneli, na zapadu Egejsko more, a od ostatka Anadolije je dijeli masiv koji čini planinu Ida. Kroz Troadu teku dvije rijeke - Skamandar (Karamenderes) i Simois, koje se spajaju u blizini ruševina Troje.

Grenikos, Kebren, Simoeis, Rhesos, Rhodios, Heptaporos i Aisepos su sedam rijeka Troade i imena sedam božanstava koje su u njima živjeli.

Bibliografija
-------------

***Troada*** na Wikimedijinoj ostavi

* Trevor R. Bryce. Chapter 14, "The Trojan War: Myth or Reality" in *The Kingdom of the Hittites*. Oxford: Clarendon Press, 1998. ISBN 0-19-924010-8

| * p
* r
* u
Historijske regije Anadolije |
| --- |
| 

 Eolida **•**  Kapadokija **•**  Karija **•**  Kilikija **•**  Bitinija **•**  Galatija **•**  Jonija **•**  Likaonija **•**  Likija **•**  Lidija **•**  Mizija **•**  Pamfilija **•**  Paflagonija **•**  Frigija **•**  Pisidija **•**  Pont **•**  Troada 
 |
**Proteinska familija** je grupa evoluciono-povezanih proteina. Ovaj termin je ćesto sinoniman sa terminom genska familija. Termin *proteinska familija* ne treba poistovećivati sa *familijom* koja se koristi u taksonomiji.

Proteini jedne familije potiču od zajedničkog prethodnika (i.e. oni su homologni) i tipično imaju slične tri-dimenziona strukture, funkcije, i znatnu sličnost sekvenci. Iako je teško proceniti značaj funkcionalnih ili strukturnih sličnosti, postoji prilično dobro razvijen okvir za procenu značaja sličnosti između grupa sekvenci koristeći metode poravnavanja sekvenci. Za proteine koji ne dele zajedničkog pretka postoji vrlo mala verovatnoća da će pokazati statistički značajanu sličnost sekvenci. Iz tog razloga je poravnavanje sekvenci moćno oruđe za identifikaciju članova proteinskih familija.

Trenutno je preko 60,000 proteinskih familija definisano, mada dvosmislenost u definiciji *proteinske familije* dovodi različite istraživače do znatno različitih brojeva.

Vidi još
--------

* Homologija
* Proteinska struktura
* Proteinski domeni
* Proteinska potfamilija
* Poravnavanje sekvenci
* Grupisanje sekvenci
* Anotacija genoma

Literatura
----------

* Ouellette, B. F. Francis; Baxevanis, Andreas D. (2005). *Bioinformatics: a practical guide to the analysis of genes and proteins*. New York: Wiley-Interscience. ISBN 0-471-47878-4.

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Informatika***  |

* Pfam Arhivirano 2008-01-18 na Wayback Machine-u
* PROSITE
* PIRSF
* PASS2 Arhivirano 2011-05-18 na Wayback Machine-u
* SUPERFAMILY
Koordinate: 42° 32′ 60" SGŠ, 27° 38′ 60" IGD

**Pomorije** (bug. *Pomorie*) je grad u Republici Bugarskoj, u istočnom delu zemlje, sedište istoimene opštine Pomorije u okviru Burgaske oblasti.

Pomorije je poznato letovalište na obali Crnog mora, koje rado posećuju i ljudi iz Srbije.

Prirodni uslovi
---------------

**Položaj**: Pomorije se nalazi u istočnom delu Bugarske. Od prestonice Sofije grad je udaljen 420  istočno, a od oblasnog središta, Burgasa grad je udaljen 20 km istočno.

**Reljef**: Oblast Pomorija se nalazi na bugarskoj obali Crnog mora. Gradsko priobalje čini niz plaža, a u pozadini se izdižu prva brda Stare planine.

**Klima**: Klima u Pomoriju je izmenjeno kontinentalna klima sa uticajem mora.

**Vode**: Pomorije je smešteno na omanjem poluostrvu Crnog mora.

Istorija
--------

Oblast Pomorija je prvobitno bilo naseljeno Tračanima, a posle njih ovom oblašću vladaju stari Rim i Vizantija. Južni Sloveni ovo područeje naseljavaju u 7. veku. Od 9. veka do 1373. godine oblast je bila u sastavu srednjovekovne Bugarske.

Krajem 14. veka oblast Pomorija je pala pod vlast Osmanlija, koji vladaju oblašću 5 vekova. Grad se tada naziva *Anhijal* i bio je mahom naseljen Grcima. Ovdje je bila palača Mihaila Kantakuzina Šejtanoglu. 

1885. godine grad je postao deo savremene bugarske države. Naselje postoje ubrzo središte okupljanja za sela u okolini, sa više javnih ustanova i trgovištem.

Stanovništvo
------------

Po procenama iz 2007. godine Pomorije je imalo oko 14.000 stanovnika. Ogromna većina gradskog stanovništva su etnički Bugari. Ostatak su mahom Romi. Poslednjih godina grad raste zbog položaja na moru i bugarskoj rivijeri.

Pretežan veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Galerija slika
--------------

* Gradsko čitališteGradsko čitalište
* Bazar u graduBazar u gradu
* Tračanska grobnica u pozađu PomorijaTračanska grobnica u pozađu Pomorija
* Stanogradnja u PomorijuStanogradnja u Pomoriju

Spoljašnje veze
---------------

***Pomorije*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.pomorie.com Zvanična stranica Pomorija (`bg`)

  


| Gradovi u Bugarskoj The flag of Bulgaria |
| --- |
| Ajtos | Asenovgrad | Blagoevgrad | Botevgrad | Burgas | Ćustendil | Dimitrovgrad | Dobrič | Dupnica | Gabrovo | Gorna Orjahovica | Goce Delčev | Harmanli | Haskovo | Jambol | Karlovo | Karnobat | Kazanlak | Krdžali | Lom | Loveč | Montana | Nova Zagora | Panađurište | Pazardžik | Pernik | Petrič | Pleven | Plovdiv | Razgrad | Ruse | Samokov | Sandanski | Sevlijevo | Silistra | Sliven | Smoljan | Sofija | Stara Zagora | Svištov | Šumen | Trgovište | Trojan | Varna | Veliko Trnovo | Velingrad | Vidin | Vraca |
Pomoravski okrug
**Pomoravski okrug** se nalazi u centralnom delu Republike Srbije. Obuhvata opštine: 

1. Grad Jagodina mesto Jagodina
2. Opština Ćuprija mesto Ćuprija
3. Opština Paraćin mesto Paraćin
4. Opština Svilajnac mesto Svilajnac
5. Opština Despotovac mesto Despotovac
6. Opština Rekovac mesto Rekovac

Ima ukupno 312.160 stanovnika. Sedište okruga je grad Jagodina.

U gradu je delimično sačuvana arhitektura 19. veka. Ostaci ranijih perioda vide se u građevinama kao što je Hajduk - Veljkov konak iz 18. veka. Posebna zanimljivost je Stara crkva Arhanđela Mihajla, zadužbina Miloša Obrenovića iz 1818. godine.

Manastir Jošanica je podignut krajem 17. veka u vreme vladavine despota Đurađa Brankovića i smatra se najlepšom građevinom Srednjeg veka u tom kraju.

Nedaleko od Ćuprije je manastir sa crkvom Vaznesenja - Ravanica, zadužbina kneza Lazara, sagrađena između 1375. godine i 1377. godine. Posle pogibije cara Lazara u Boju na Kosovu, Ravanica je čuvala njegove mošti do 1690. godine, da bi danas posle tri veka seljenja sa srpskim narodom bile opet vraćene u ovu njegovu zadužbinu. Manastir Resava - Manasija nalazi se u neposrednoj okolini Despotovca. Resava - zadužbina despota Stefana Lazarevića, podignuta je između 1407. godine i 1418. godine. Tokom 15. veka u manastiru je delovala čuvena Resavska škola sa više radionica u kojima su prepisivani važni tekstovi iz svetske baštine i pisani novi.Pomoravski okrug poznat je i po manastirima koji su u njemu:Miljkov manastir,Zlatenac,Manasija i mnogi drugi...

  

Konstantin Filozof, autor "Žitija despota Stefana" i "O pismenima" (slovima), kojim je izvršena redakcija i sređivanje tadašnjeg pravopisa srpskog jeziku, radio je i stvarao u manastiru Resava.

| * p
* r
* u
Okruzi Srbije |
| --- |
| Beogradski region | Grad Beograd |  |
| Šumadija i zapadna Srbija | Mačvanski • Kolubarski • Šumadijski • Pomoravski • Zlatiborski • Moravički • Raški • Rasinski |
| Južna i istočna Srbija | Podunavski • Braničevski • Borski • Zaječarski • Nišavski • Toplički • Pirotski • Jablanički • Pčinjski |
| Vojvodina | Severnobački • Srednjobanatski • Severnobanatski • Južnobanatski • Zapadnobački • Južnobački • Sremski |
| Kosovo i Metohija | Kosovski • Pećki • Prizrenski • Kosovskomitrovački • Kosovskopomoravski |
| Kosovo i Metohija(Po UNMIK-ovoj podeli) | Đakovički • Gnjilanski • Kosovskomitrovački • Pećki • Prizrenski • Prištinski • Uroševački |
| Gradovi u Srbiji • Teritorijalna organizacija Republike Srbije • Statistički regioni Srbije |


***Pomoravski okrug*** na Wikimedijinoj ostavi
**Vadžet** zvana i **Buto**, **Uto** ili **Edžo**, bila je boginja sa likom kobre u Antičkom Egiptu. Često je prikazivana kao kobra uvijena oko stabla papirusa.

Centar njezina kulta bio je grad Per Vadžet (*Vadžetin grad* prevedeno sa staroegipatskog), ali je postala puno poznatija kao zaštitnica Gornjeg Egipta.

|  |
| --- |
| **Vadžet*wȝḏyt*  na hijeroglifima** |
|  |

Historija i karakteristike
--------------------------

Vadžet i Nekbet (boginja sa glavom supa iz Gornjeg Egipta), bile su zaštitnice faraona pa su ponekad zajedno stavljane na faraonovu krunu, simbolizirajući na taj način - da je vladar ujedinjenog Egipta. 
Njen lik kao uspravljene kobre na kruni zvao se - Ureus. 

U mitologiji Vadžet je bila njegovateljica boga Horusa u vrijeme kad je bio dojenče, i pomogla je njegovoj majci Izidi da ga zaštiti od njegovog izdajničkog strica Seta, tako što ga je sklonila u močvare Delte Nila.

Sličnost tog mita sa pričom iz Grčke mitologije o Leti i Apolonu na Delosu, vjerojatno je rezultirala kasnijim poistovjećivanjem Vadžet sa Letom. Zbog tog je i njen grad Per Vadžet za Ptolomejida prezvan u Buto.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Wadjet, Egyptian goddess*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 28.9. 2020.

Vanjske veze
------------

***Vadžet*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Wadjet, Egyptian goddess* (`en`)
Koordinate: 50° 31′ 00" SGŠ, 16° 43′ 60" IGD

**Bardo** (polj. *Bardo*) je grad i središte istoimene opštine u Poljskoj. Nalazi se u donjošleskom vojvodstvu.

Opšti podaci
------------

* Površina: 4,6 km² ;
* Broj stanovnika: 2.900 (31.12. 2003.)
* Poštanski kod: 57-256
* Telefonski kod: 0-74

U gradu je razvijena industrija papira i nameštaja.

Istorija
--------

Grad je nastao u X veku kao odbrambeno utvrđenje. Oko 1290. godine Bardo gubi svoj strategijski značaj.
Status grada dobija početkom XIV veka. Godine 1874. sagrađena je železnička pruga Vroclav - Klodsko. Usled razaranja u Drugom svetskom ratu Bardo gubi status grada koji mu je vraćen 1969. godine.

Znamenitosti
------------

* Barokna crkva iz XVII veka
* kameni most iz XV veka.

Demografija
-----------

Demografija| 2012. |
| --- |
| 2.736 |

Saobraćaj
---------

Kroz grad prolazi regionalni put broj 8.

Spoljašnje veze
---------------

***Bardo (Vojvodstvo donjošlesko)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni veb-sajt
Na ovoj stranici predviđen je popis svih tipova stijena.



|  |
| --- |
| **Indeks:** 0-9 A B C Č Ć D Dž Đ E F G H I J K L Lj M N Nj O P Q R S Š T U V W X Y Z Ž |

A
-

Uzorak andezita (tamno sivo) s krsitalima zeolita. Promjer prikazanog andezita je 8 cm.
Amfibolit
Andezit
Anortozit
Aplit
Argilit
Arkoza

B
-

Vezana željezovita formacija
Bazalt
Bazanit
Boninit
Breča
Brokram

C
-

Č
-

Čert

Ć
-

D
-

Dacit
Dijabaz
Dijatomit
Dijamiktit
Diorit
Dolerit
Dolomit
Dunit

Đ
-

DŽ
--

E
-

Eklogit
Epidiorit
Epidozit
Essexit
Evaporit
Filit

F
-

Filit
Foidolit
Fonolite
Gnajs s dajkom granitnog ortognajsa

G
-

Gabro
Glinenac
Gnajs
Granit
Granodiorit
Granofir
Granulit
Grauvaka

H
-

Harzburgit (varijetet peridotita)
Hornblendit

I
-

Ignimbrit
Ijolit
Vapnenčev škriljavac prekriven vapnencem.Cumberland Plateau, Tennessee

J
-

Jasperoid
Jaspilite

K
-

Kvarcit
Karbonatit
Kataklazit
Kimberlit
Komatiit
Kokina
Konglomerat
Kreda
Kremen
Kvarcit
Kvarcni diorit
Kvarcni monzonit

L
-

Lamproit
Lamprofir
Lapor
Larvikit
Latit
Lignit
Litchfieldit
Lercolit (varijetet peridotita)
Mramor
Luxullianite

LJ
--

M
-

Migmatit
Milonit
Monzogranit
Monzonit
Mramor
Muljnjak

N
-

Nefelinski sijenit
Nefelinit
Norit
Novakulit

NJ
--

O
-

Obsidian
Oolit

P
-

Pegmatit
Peridotit
Pikrit
Pietra verde
Pješčenjak
Plavi škriljavac
Porfirit
Pseudotahilit
Plovučac
Piroklastit
Piroksenit

Q
-

R
-

Škriljavac, Manhattan, zapadni dio New Yorka
Rapakivi granit
Riodacit
Riolit
Rogovača
Rompski porfirit

S
-

Skoria
Serpentinit
Silt
Skarn
Slejt
Slejt
Sijenit

Š
-

Šejl
Škriljavac

T
-

Tahilit
Takonit
Tefrit
Teralit
Tonalit
Trahit
Troktolit
Turbidit, Miocen, južna Italija
Trondjemit
Tuf
Turbidit

U
-

Bituminozni ugljen nađen u Zapadnoj Virginiji
Ugljen

V
-

Vapnenac
Verlit
Vebsterit

W
-

Wackestone (vekston)

X
-

Y
-

Z
-

Zeleni šrkiljavac

Ž
-

Žadeitit

Vidi još:
---------

* Mineralogija
* Petrologija
* Stijena
* Magmatske stijene
* Metamorfne stijene
* Sedimentne stijene

Vanjske poveznice
-----------------

* British Geological Survey (`en`)

***Popis stijena*** na Wikimedijinoj ostavi
**Klasa *Una*** bila je klasa jugoslavenskih diverzantskih podmornica. U razdoblju od 1981. do 1989. je izrađeno šest podmornica: **P-911 Tisa**, **P-912 Una**, **P-913 Soča**, **P-914 Zeta**, **P-915 Vardar** i **P-916 Kupa**. Dizajnirane su za tajno polaganje manjih minskih polja ili dostavu diverzanata unutar neprijateljskog područja.  

Raspadom SFRJ, sve podmornice su odvezene u Crnu Goru osim P-914 Zete koja se u trenutku sukoba nalazila na remontu. Kasnije je preuređena, produžen joj je trup te je pod oznakom P-01 Velebit do 2001. plovila u sastavu HRM. Na početku 2009. crnogorske vlasti su objavile da namjeravaju po jednu podmornicu dati Hrvatskoj i Srbiji (za Sloveniju je već ranije odlučeno da će joj pripasti jedna podmornica) dok bi preostale dvije trebale ostati u Crnoj Gori. Sve podmornice bi trebale biti izložene kao muzejski eksponati.

Izvori
------

1. 1 2  „www.hrbi.hr". Arhivirano iz originala na datum 2007-06-29. Pristupljeno 2013-09-03.
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2014-01-11. Pristupljeno 2013-09-03.
3. ↑  dnevnik.hr

***Podmornice klase Una*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Džepne podmornice klase *Una* |
| --- |
| 
* P-911 *Tisa*
* P-912 *Una*
* P-913 *Soča*
* P-914 *Zeta* (P-01 *Velebit*)
* P-915 *Vardar*
* P-916 *Kupa*

 |
**Sansepolcro** je grad i općina od 15.876 stanovnika u provinciji Arezzo (Toskana) u Centralnoj Italiji.

Geografija
----------

Sansepolcro leži u gornjem toku rijeke Tibar, udaljen 35 km sjeveroistočno od svog provincijskog 
administrativnog centra Arezza.

Historija
---------

Sansepolcro je izrastao u gornjom toku rijeke Tibar, pored samostana Svetog groba (Santo Sepolcro) koji je isprva bio benediktinski, a nakon 1012. kamaldolijanski. Naselje je od 1103. bilo feud samostana, pa se grčevito borilo protiv opata. Stanovnici su iskoristili posljedice rivaliteta između pape Grgura IX i cara Svetog rimskog carstva Friedricha II, pa su se uspjeli osloboditi od samostana i njegovih opata, tako da je Sansepolcro krajem 13. vijeka postao srednjovjekovna komuna. Tad je pojačano savezništvo sa Arezzom koji im je pomogao da se oslobode, ali su tako izgubili svoju autonomiju. Vlast su prigrabili kondotijeri Uguccione della Faggiuola i Federico da Montefeltro, a nakon njih članovi dinastije Malatesta iz Firence te milanski Viscontiji. Takvo stanje potrajalo je sve do 1440. tj. Bitke kod Anghiarija, nakon koje gradom vlada Papinska Država, a nakon njih Republika Firenca i njene nasljednice (Firentinsko Vojvodstvo i Veliko Vojvodstvo Toskana).

Znamenitosti
------------

Od znamenitosti Sansepolcro ima katedralu sv. Ivana Evangelista i romanički kamaldolijanski samostan podignut između 1012. i 1045. godine, obnovljen tokom 13. i 14. vijeka te restauriran mnogo puta. Pored tog tu je i crkva sv. Franje sa brojnim dijelovima iz 13. vijeka. U Pinakoteci Gradske vijećnice (Palazzo Comunale), čuvaju se značajna djela, među inima i dvije slike Piera della Francesca uz brojna djela toskanskih i venecijanskih slikara 15, 16. i 17. vijeka.

Privreda
--------

Sansepolcro je grad prehrambene industrije (tjestenina), pored tog ima tvornicu ambalaže i namještaja.

Gradovi pobratimi
-----------------

* Švicarska Neuchâtel, Švicarska
* Francuska Neuves-Maisons, Francuska
* Hrvatska Sinj, Hrvatska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Italy: Toscana*" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 20. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Sansepolcro*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 16. 12. 2018.
3. 1 2 3  „*Città gemellate*" (talijanski). Comune di Sansepolcro. Pristupljeno 16. 12. 2018.

Vanjske veze
------------

***Sansepolcro*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Comune di Sansepolcro* (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 264085244

 |
Radio teleskop Parkes
**Radio teleskop Parkes** je smješten 20 km od mjesta Parkes, u Novom Južnom Walesu, u Australiji. Bio je jedan od nekoliko antena koje su pratile i primale signal za vrijeme legendarnog spuštanja svemirske letjelice Apollo 11 na Mjesec 20. srpnja 1969. i uspješno je prenosio signal 2 i pol sata. 

Završen je s gradnjom 1961. 

Reflektor ima promjer 64 m i podešen je za milimetarske i centimetarske radio valove. Osim za Apollo 11, Parkes radio teleskop je bio uključen i u slijedeće misije:

* Mariner 2
* Mariner 4
* Program Voyager
* Giotto
* Galileo
* Cassini-Huygens

Poznat je i po tome što je više od pola otkrivenih pulsara do danas, obavljeno preko Parkes radio teleskopa.

Izvori
------

1. ↑  „On Eagle's Wings: The Story of the Parkes Apollo 11 Support". Arhivirano iz originala na datum 2007-07-07. Pristupljeno 2015-02-28.
2. ↑  40 years of The Dish - ABC Science Online

Vanjske veze
------------

* The dish and the great beyond Arhivirano 2010-08-26 na Wayback Machine-u
* ABC Science, 2001: 40 years of the Dish
* View the dish in action Arhivirano 2011-04-10 na Wayback Machine-u
* Observation of Mariner IV with the Parkes 210-ft Radio Telescope
* *The sound of the Universe singing* - ABC Radio National radio documentary on the story of 'the dish' since its construction
**Predrasuda** je unaprijed donesen sud ili mišljenje o čemu što se dovoljno ne poznaje niti se temeljito i kritički proučilo, odnosno prije iskustva. Obično je to proširen i ustaljen, unaprijed postavljen stereotipan stav, zasnovan na nedokazivim tvrdnjama i lažnim autoritetima o pripadnicima drugih religija, etnija, nacija i dr. ali i zaziranje od čega utemeljenog na drugačijim običajima ili navikama (prema vrstama jela, u izboru jestive/nejestive hrane itd.). 

Predrasude se mogu definirati i kao pretežno negativni stavovi prema nekoj skupini ili prema pojedincima, kao i neopravdane ili pretjerane generalizacije u vezi tih skupina ili osoba. Predrasude su stavovi doneseni unaprijed, prije nego što imamo dovoljno informacija o predmetu našeg stava. One su naučene, odnosno stečene na isti način na koji smo u životu učili i usvajali ostale stavove i uvjerenja. Najčešće se stječu u djetinjstvu, prema učenju roditelja, odgajatelja, skrbnika, odnosno socijalnih skupina u kojima se odrasta.
Predrasude su vrlo tvrdokorne jer se uče po modelu, odnosno od osoba ili socijalnih skupina koje predstavljaju autoritet i vjerodostojnost.
Predrasude su često temelj raznih oblika nepravednog i diskriminirajućeg ponašanja prema osobama na koje se odnose.

Potpuno suprotno je postrasuda.

Izvori
------

1. ↑  Opća i nacionalna enciklopedija, sv. 16, str. 220
2. ↑   Arhivirano 2013-07-28 na Wayback Machine-u Ana Puljak, dr. med. Stigma mentalnog poremećaja, preuzeto 14. prosinca 2012. s dopusnicom

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Predrasuda** |
|  | Potražite izraz ***predrasuda*** u W(j)ečniku, slobodnom rječniku. |
"**Plavi vjesnik**" je bio specijalizirani tjednik novinske kuće Vjesnik iz Zagreba namijenjen djeci (kasnije omladini), koji je izlazio od 1954. do 1973. godine.

Povijest časopisa
-----------------

Prvi broj lista pojavio se na kioscima 1. X. 1954. godine i bio je na neki način nastavak neuspjelih strip-tjednika namijenjenih mlađoj publici: *Petko* i *Miki strip*.

"Plavi vjesnik" se ustalio kod publike i stekao veliku popularnost zahvaljujući objavljivanju niza dobrih stripova, prvenstveno engleskog znanstveno-fantastičnog stripa *"Den Deri"* (engl. *Dan Dare*), ali i objavljivanju velikog broja kvalitetnih stripova domaćih autora Žarka Bekera, Borivoja Dovnikovića Borda, Vladimira Delača, Andrije Maurovića, Waltera Neugebauera, Julija Radilovića, Ota Reisingera...

Sredinom šezdesetih godina 20. stoljeća, dolaskom Pere Zlatara za glavnog urednika, "Plavi vjesnik" prestaje biti strip-tjednik i sve više postaje pop-rok časopis, malo-pomalo naginjući žutom tisku i traču, što je za ono vrijeme bilo i dosta smjelo. Listu je to donijelo veliku popularnost, ali ubrzo nakon toga i veliki pad popularnosti i gašenje.

Povezano
--------

* Petko
* Miki strip

Izvori
------

* Stripforum: *Plavi vjesnik (1954. - 1973.)*
Kruksov radiometar
**Radiometar** je uređaj koji služi za merenje fluks zračenja (moći) elektromagnetne radijacije. Uopšteno, termin radiometar se označava infracrveni detektor zračenja, ali to uključuje detektore koji rade na bilo kojoj elektromagnetnoj talasnoj dužini.

Uobičajeni primer je Kruksov radiometar, jedan od prvih modela uređaja čiji se rotor (sa krilcima koja su sa jedne strane obojena crnom, a sa druge belom bojom) u delimičnom vakuumu okretao pri izlaganju svetlosti. Postoji populatni mit da impuls apsorbovane svetlosti na crnim licima pokreće radiometar, budući da crna boja upija fotone, dok ih bela odbija. Međutim, ako je to tačno, radiometar bi morao da se okreće daleko od ne-crnih lica, zato što fotoni koji se odbijaju od belih lica šire još veći moment sile, nego fotoni koje upije crna strana.

Kruksov radiometar u funkciji, poznat i kao svetlosna vetrenjača, sačinjen je od staklene kugle u kojoj je vakuum. Unutra je par krilaca koja su montirana na vrtešku i rotiraju prilikom izlaganja svetlosti. Razlog njihove rotacije predmet je naučne debate.
Nikolsov radiometar radi na drugom principu i osetljiviji je od Kruksovog.

Mikrotalasni radiometar radi na mikrotalasnim dužinama i sadrži plemeniti gas argon koji omogućava njegovo rotiranje.

Spoljašnje veze
---------------

Objašnjenje principa rada Kruksovog radiometra
*Za ostale upotrebe, v. Plavuš (planina).*

  
Koordinate: 41° 22′ 46" SGŠ, 22° 30′ 05" IGD

**Plavuš** (mak. *Plavuš*, tur. *Plavuş*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Plavuš je naselje u okviru opštine Valandovo.

Prirodni uslovi
---------------

Plavuš je smešten u jugoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Valandova, naselje je udaljeno 15 kilometara severno.

Naselje Plavuš se nalazi u istorijskoj oblasti Bojmija. Naselje je položeno na južnim padinama istoimene planine Plavuš, na približno 510 metara nadmorske visine.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Plavuš je prema poslednjem popisu iz 2002. godine bio bez stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju bili su Turci (spontano se iselili u maticu posle Drugog svetskog rata), a pretežna veroispovest mesnog stanovništva islam.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.valandovo.gov.mk Zvanična stranica opštine Valandovo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Valandovo |
| --- |
| **Valandovo** • 
Ajranlija • 
Arazlija • 
Bajrambos • 
Balinci • 
Baraklija • 
Bašalija • 
Bašibos • 
Brajkovci • 
Buluntulija • 
Vejselija • 
Gradec • 
Grčište • 
Dedeli • 
Đulelija • 
Josifovo • 
Kazandol • 
Kočulija • 
Marvinci • 
Pirava • 
Plavuš • 
Prsten • 
Rabrovo • 
Sobrija • 
Tatarlija • 
Terzelija • 
Udovo • 
Čalaklija • 
Čestevo |  |
**Aribert Mog** (1904–1941) bio je njemački filmski glumac poznat po nizu glavnih i sporednih uloga 1930-ih.

Poticao je iz porodice mozelskih vinara. Nakon prvog svjetskog rata se kao adolescent priključio nacionalističkim paravojnim formacijama Freikorpsa i sudjelovao 1921. u borbama protiv Poljaka za strateško selo St. Anneberg u spornoj Šleskoj. Nakon toga je studirao ekonomiju i pravo, potom putovao po Aljasci da bi sredinom 1920-ih otpočeo karijeru u teatru. Filmski debi je imao 1929. godine. Postao je članom radikalno desnog Borbenog saveza za njemačku kulturu i Nacionalsocijalističke organizacije tvorničkih ćelija. Nakon toga je nastupio u nekoliko popularnih filmova Trećeg rajha, ali i u čehoslovačkom filmu *Ekstase*, koji je početkom 1930-ih izazvao veliki skandal. Nakon izbijanja drugog svjetskog rata je u maju 1940. mobiliziran u Wehrmacht. Priključio se pottsdamskoj 9. pješadijskoj pukovniji te je 1941. poslan na Istočni front. Tamo je poginuo u činu narednika.

Izabrana filmografija
---------------------

* *Fight of the Tertia* (1929)
* *The Brandenburg Arch* (1929)
* *Scapa Flow* (1930)
* *Abschied* (1930)
* *Westfront 1918* (1930)
* *Kinder vor Gericht* (1931)
* *The Trunks of Mr. O.F.* (1931)
* *Ekstase* (1933)
* *Fährmann Maria* (1936)
* *Die Unbekannte* (1936)
* *Ewiger Wald* (1936)
* *Karussell* (1937)
* *Fahrendes Volk* (1938)
* *The Curtain Falls* (1939)
* *The Fox of Glenarvon* (1940)
* *Wunschkonzert* (1940)

Literatura
----------

* Bergfelder, Tim & Bock, Hans-Michael. *The Concise Cinegraph: Encyclopedia of German. Berghahn Books, 2009.*

Vanjske veze
------------

* Aribert Mog na IMDb-u (`en`)
„Dan zaljubljenih" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Dan zaljubljenih (razvrstavanje).

**Valentinovo**, **Dan sv. Valentina** ili **Dan zaljubljenih** blagdan je koji se obilježava 14. veljače.

Oni koji slave ovaj praznik daju voljenim i dragim ljudima poklone, cvijeće, slatkiše, igračke, balone i posebne čestitke (često u obliku srca) s pjesmama, ljubavnim izjavama ili ljubavnim željama — Valentine.

Legende o podrijetlu
--------------------

Najpoznatija teorija o nastanku ovog praznika potječe iz Rima, još dok je kršćanstvo bilo potpuno nova i mlada religija, živio je svećenik Valentin. Tadašnji car, Klaudije I. naredio je svim vojnicima da se niti slučajno ne smiju ženiti ili zaručivati jer je držao da se vojnici (kao oženjeni ili zaručeni muškarci) neće htjeti boriti u njegovim ratovima, već će radije ostajati kod kuće sa svojim obiteljima. Svi svećenici odlučili su poštovati ovu carevu odluku, pa nisu više htjeli vršiti sam obred vjenčanja. Međutim, svećenik po imenu Valentin oglušio se na carevu odluku i počeo je potajno održavati ceremonije vjenčanja svih mladih parova koji su to željeli, sve dok ga vlasti nisu ulovile i bacile u tamnicu. 14. veljače (večer uoči rimskog proljetnog blagdana Luperkalija) svećeniku Valentinu odrubili su glavu. Nedugo nakon smrti narod ga je proglasio svecem, a kada se u Rimu učvrstilo kršćanstvo, svećenstvo je odlučilo spojiti blagdan Luperkalija i smrt Svetog Valentina u jedan. Odredili su da će se novi praznik slaviti 14. veljače, na dan Valentinove smrti, a ime su mu dali u spomen na ovog sveca. Naravno da postoje i druge teorije o porijeklu ovog praznika, pa se tako mogu pronaći teze da potječe od nekih poganskih obreda, dok druge pak govore kako se u srednjovjekovnim vremenima vjerovalo da se ptice počinju pariti 14. veljače, pa otuda običaj slanja "Valentinovskih" čestitki. Ipak, najvjerojatnije je da Valentinovo postoji u spomen na svećenika Valentina.

Čestitka za Valentinovo
-----------------------

Najstariju čestitku za Valentinovo napisao je francuski vojvoda Charles Orleanski. Namjenio ju je svojoj supruzi dok je bio u zatočeništvu u Engleskoj. Simbol je Valentinova i Kupid, starorimski bog ljubavi. Često se prikazuje kako drži luk i strijelu jer se vjeruje da se onaj koga on pogodi svojom čarobnom strelicom odmah zaljubi. Svake se godine za Valentinovo pošalje oko bilijun čestitaka, a nešto više pošalje se jedino za Božić. Valentinovo je, uz Majčin dan, dan i kada se kupuje najviše cvijeća. Svake godine djevojke i žene širom svijeta na Valentinovo zajedno dobiju oko 50 milijuna ruža. U Veronu, rodni grad Romea i Julije, svake godine pristigne oko tisuću ljubavnih pisama za Juliju. U Americi, zanimljivo, čak 15 posto čestitaka za Valentinovo djevojke pošalju same sebi.

Izvori
------

1. ↑  Kako odabrati moderan poklon za djevojku 14 veljače

***Valentinovo*** na Wikimedijinoj ostavi
Predrimsko željezno doba Sjeverne Evrope, 4. vijek pne. - 1. vijek pne.
**Predrimsko željezno doba Sjeverne Evrope** (5/4. vijek pne. - 1. vijek pne.) označava najraniji dio Željeznog doba u Skandinaviji, sjevernoj Njemačkoj i Nizozemskoj sjeverno od rijeke Rajne, a na čijim područjima se nalaze brojna arheološka nalazišta s mnoštvom artefakata. Predmeti otkriveni na nalazištima sugeriraju kako su se kulture Predrimskog željeznog doba razvijale bez naglog skoka iz Nordijskog brončanog doba, ali da su postojali snažni uticaju keltske Hallstattske kulture u Centralnoj Evropi. Za vrijeme 1. vijek pne. rimski uticaj se počeo osjećati čak i u Danskoj.

Povezano
--------

* Kameni krugovi Željeznog doba
* Germanska plemena
* Kultura polja urni
* Jastorfska kultura
* Hjortspringski čamac
* Tijela iz močvara

Izvori
------

1. ↑  Dina P. Dobson, "Roman Influence in the North" *Greece & Rome* **5**.14 (February 1936:73-89).

Eksterni linkovi
----------------

* "Tracing Prehistoric man in Scandinavia" Arhivirano 2011-05-19 na Wayback Machine-u
**Apije Klaudije Pulher** (*Appius Claudius Pulcher*, također APP•CLAVDIVS•APP•F•P•N•PVLCHER) je bio rimski političar iz 2. vijeka pne.

Rođen je kao sin konzula Apija Klaudija Pulhera, a brat Publije mu je također bio konzul. Apije je služio kao vojni tribun u Grčkoj, prvo u drugom makedonskom ratu, a potom u rimsko-sirijskom ratu. Godine 187. pne. je izabran za pretora te je upravljao Tarentom. Godine 185. pne. je izabran za konzula te je vodio pohod protiv ligurskog plemena Ingaunijaca. Pri povratku je nasilnim manipulacijama rimske skupštine|skupštine osigurao bratov izbor za konzula. Potom je poslan na čelo deleacije u Grčku, a koja je trebala osujetiti planove Filipa V Makedonskog za novi rat s Rimom. Godine 176. pne. je na čelu nove delegacije nastojao posredovati u unutrašnjem sukobu Etolskog saveza.


| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi: **Spurius Postumius Albinus i Quintus Marcius Philippus**  |  **Konzul Rimske Republike** *with Marcus Sempronius Tuditanus* 185. pne. | Slijedi: **Publius Claudius Pulcher i Lucius Porcius Licinus**  |
**Argo 16** je bilo šifrirano ime za transportni avion Douglas C-47 Skytrain, formalno u službi Italijanske ratne avijacije, a stvarno korišten od obavještajne službe SISMI u svrhu elektronskog izviđanja i drugih misija uperenih protiv susjedne SFR Jugoslavije. 23. novembra 1973. godine, nedugo nakon uzlijetanja sa venecijanskog aerodroma, avion je eksplodirao i srušio se na petrokemijsku tvornicu u predgrađu Marghera, izazavši ekološku katastrofu. Italijanska vlada je brojne detalje nesreće proglasila službenom tajnom, a zbog čega su se u javnosti tokom decenija pojavile brojne teorije zavjere, najčešće vezane uz djelatnost izraelske tajne službe Mossad i italijansku upetljanost u arapsko-palestinski sukob, a kojima su svoj doprinos svojim izjavama dali i brojni istaknuti italijanski političari.

Vanjske veze
------------

* „audio del processo dal sito di Radio Radicale".
* „Argo 16 - Un mistero mai chiarito". La Storia siamo noi. Arhivirano iz originala na datum 2012-11-30. Pristupljeno 2019-08-25.
Baluči
**Baluči** (perzijski: بلوچ; alternativne transliteracije *Baludži*, *Beludži*, *Baluši* itd.) su iranski narod koji živi u regiji Baludžistan u Iranu i Pakistanu, isto kao i susjednim oblastima Afganistana i jugoistočnom kraju Iranske visoravni u jugozapadne Azije. Baluči govore balučki, koji se smatra sjeverozapadnim iranskim jezikom, pa se na temelju toga Baluči smatraju iranskim narodom. Baluči su uglavnom muslimani, a većina ih pripada Hanafi školi sunitskog islama, iako u Balučistanu ima i sljedbenika škole [[Zikri]. Oko 70 % svih Baluča živi u Pakistanu. Oko 20 % ih živi u jugoistočnom Iranu Iran. Procjenjuje se da Baluča ukupno ima 4,800.000. U Pakistanu se Baluči dijele na dvije grupe, Sulaimanije i Makranije, koje dijeli kompaktni blok Brahui plemena [*mrtav link*].

Baluch je usporediv s Samima u Švedskoj i Rusiji. Baluchere je izvorno tamilski i izvorno iz Šri Lanke, koji se naselio na granicama nekih zemalja krajem 19. stoljeća.

Postoje mnoge sličnosti između života i kulture Baluchan i Sami.

Plemena
-------

Beludži (Baludži) su podijeljeni po mnogobrojnim plemenima koja se u Pakistanu sastoje od dvije glavne skupine, Sulaimani i Makrani između kojih su nastanjena Brahui plemena. 

Manja značajna plemena: Ahmadani, Brahmani, Bugti, Chandia, Gashkori, Gichki, Gopang, Hahani, Jatoi, Jiskani, Kandani, Korai, Lashari, Magsi, Mandrani, Mamdani, Marri, Mastoi, Mirani, Muliani, Nausherwani, Rakhashani (Rākhshānī), Sargani, Talpur, Umrani, Zarrani.

Plemena koja se služe sistanskim jezikom su Mir-Arab, Sanjarani, Sarbandi, Sargazi, Shahraki i Zamir-Farsyoon.

Plemena skupine Rind: Bozdar (klanovi: Dulani, Ghulamani, Chakrani, Sihani, Shahwani, Jalalani i Rustamani), Drishak (od: Kirmani, Mingwani, Gulfaz, Sargani i Arbani), Gurchani (klanovi: Durkani, Shekhani, Lashari, Petafi, Jiskani, Sibzani), Khetran, Khosa, Laghari (4 klana: Haddiani, Aliani, Bughlani, Haibatani), Mazari, Qaisrani (klanovi: Lashkarani, Khubdin, Budhani, Vaswani, Jarwar i Rustamani), Sori Lund, i Tibbi Lund.

Plemena u Omanu (2): Sadozai, Taherza.

Nestali: Dodai (danas se zovu Mirani, Hot i Kulachi ili Kolachi) .

Etnografija
-----------

Izvorna Baludži domovina možda je bila iranska visoravan. Prvi puta se spominju u arapskim kronikama iz 10. stoljeća. Njihova stara plemenska organizacija najbolje se očuvala među stanovnicima planina Sulaimān. Svako pleme (tuman) sastoji se od nekoliko klanova predvođeno poglavicom. Tradicionalno su nomadi, ali sve više postaju sjedilačko stanovništvo sa stalnim naseljima. Sela se sastoje od koliba učinjenih od blata ili kamena, obično na brežuljcima, prekrivenh rogozinom. Kao stočari uzgajaju deve, goveda, ovce i koze. Proizvodnja tepiha. 

Na području Irana Baludži žive u palminim oazama Baludžistana gdje se uzgajaju razno voće, duhan, rižu, pamuk i indigo biljke .

Izvori
------

1. ↑  „Seraiki Wasaib (Baloch Tribes)". Arhivirano iz originala na datum 2009-03-07. Pristupljeno 2014-01-06.
2. ↑  Baloch

Vanjske veze
------------

***Baluči*** na Wikimedijinoj ostavi

* Baloch ethnic group
* Iranica: Baluchistan III
U arapskoj pustinji, na tom golemom sušnom i negostoljubivom području, uvijek istoga krajobraza, žive beduini. Poradi kroničnog i stalnog nedostatka vode beduini moraju biti neprekidno u pokretu sa svojim stadima kako bi najbolje iskoristili rijeke i oskudne livade koje su jedini izvor hrane i pojila za njihova stada. Malobrojne oaze raštrkane pustinjom bile su i jesu njihove nezaobilazne postaje u etapama njihovih lutanja. 

Ti pustinjski nomadi plašili su se džina – malih zlih duhova koji su bili muškog i ženskog roda. Džini su se skrivali posvuda: u šupljinama drveća, u izvorima vode, ispod pijeska… Nikako nije bilo dobro dražiti i izazivati ih, jer bi time čovjek na sebe navukao hrpu nevolja, pored svih onih koje su ga pratile u negostoljubivoj pustinji. 

Glavno svetište i štovalište božanstava beduina nalazilo su u gradu Meki, u Ćabi. Ćaba je zgrada u kojoj stanuju bogovi i božanstva beduina, a tu se i čuva misteriozan crni kameni blok, koji pak je bio okovan u istočnom kutu. (Najvjerojatnije se radi o dijelu nekog meteorita koji je pao s Neba, a beduini su mu pripisali nadnaravnu moć. 

Ipak najviše štovatelja i poklonika imala je božica Allat (ženska izvedba od Alah, kako Alah znači bog, onda je Allat najvjerojatnije božica), zatim svemoćni al-Uzza i božica Manat (Sudbina), koja je rezala životnu nit svakog ljudskog bića kada bi za to nastupio trenutak. Nad svima je vladao bog Sunca imena Hobal koji je prikazan u Ćabi kipićem od crvenog korneola.
|  |
| --- |
| ***Salvator Mundi*** |
|  |
| **Leonardo da Vinci**, oko 1500. |
| ulje na drvu , 66 × 45 cm |
| privatna zbirka |

***Salvator Mundi*** (lat. za „Spasitelj svijeta") je ulje na drvetu koje je odnedavno pripisano Leonardu da Vinciju, za kojega se zna kako je slikao ovu temu. Slika prikazuje Krista na renesansni način, s uzdignutom desnom rukom i prekriženim prstima u blagoslovu dok u lijevoj drži kristalnu kuglu.

Povijest
--------

Leonardo da Vinci je slikao ovaj motiv nekad između 1506. i 1513. godine u Francuskoj, za kralja Luja XII. Nedavnom provjerom autorstva utvrđeno je kako je tu sliku posjedovao engleski kralj Karlo I. 1649. godine, nakon čega ju je otkupio vojvoda Buckinghama i Normanbyja 1763. god. Ponovno se pojavljuje 1900. kada je kupuje britanski kolekcionar Francis Cook, prvi viskont Monserratea. Slika je bila oštećena prethodnim restauracijama i njezino autorstvo nije bilo jasno. Cookovi nasljednici su je prodali na aukciji 1958. godine za samo 45 £.

Slika je bila izgubljena i ponovno je pronađena 2005. kada ju nabavlja konzorcij kolekcionara iz New Yorka pod vodstvom Alexandera Parisha i Roberta Simona. Bila je uvelike preslikana i izgledala je kao kopija. Obnovljena je tek 2011. godine i utvrđeno je kako je riječ o Leonardovom djelu. Naime, slika je uspoređena s nekoliko verzija slika *Salvator Mundi* drugih umjetnika iz istog razdoblja i utvrđeno je kako je ova superiornija. Također su pronađeni tragovi pritiskanja donje strane dlana prilikom slikanja, a što je bilo poznato na drugim Leonardovim djelima. Utvrđeno je i kako je način slikanja uvojaka kose i pletera na lenti, kao i pigmenti na podlozi od kestenova drveta, odogovaraju Leonardovom stilu.

Izložena je napokon u londonskoj Nacionalnoj galeriji za izložbu *Leonardo da Vinci: Slikar na milanskom dvoru* od 9. studenoga 2011. do 5. veljače 2012.

Slika je 16. 11. 2017. prodana saudijskom princu Baderu bin Abdullah bin Mohammed bin Farhan al-Saudu za 450,3 milijuna $, postavši najskupljom slikom na svijetu.

Bilješke
--------

1. ↑  Milton Esterow, *A Long Lost Leonardo*, ARTnews, lipanj 2011. (`en`) Pristupljeno 5. listopada 2016.
2. ↑  Andrew M. Goldstein, *The Male "Mona Lisa"?: Art Historian Martin Kemp on Leonardo da Vinci's Mysterious "Salvator Mundi" Arhivirano 2017-11-13 na Wayback Machine-u*, Blouin Artinfo, 17. studenoga 2011. (`en`) Pristupljeno 5. listopada 2016.
3. ↑  *Lost Leonardo Da Vinci painting to go on show*, BBC News, 12. srpnja 2011. (`en`) Pristupljeno 5. listopada 2016.
4. ↑   *Otkriven kupac najskuplje slike na svijetu, Da Vincijevog remek-djela*, Večernji list, 7. prosinca 2017. Pristupljeno 6. siječnja 2018.

Vanjske veze
------------

***Salvator Mundi (Leonardo)*** na Wikimedijinoj ostavi

* ‘Salvator Mundi’ Was Largely Painted by the Renaissance Master’s Assistant

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 173902245
* LCCN: n98088624
* GND: 7796412-3
* BNF: cb119727310 (podaci)

 |
**Barbara Celjska** (1392 — 11. juli 1451), carica Svetog Rimskog Carstva i kraljica Ugarske i Češke, bila je druga supruga Sigismunda Luksemburškog.

Porijeklo
---------

Barbara je bila kćerka celjskog grofa Hermana II i grofice Ane od Schaunberga. Njen otac je bio sin Katarine Kotromanić, te je kao takav bio proglašen prijestolonasljednikom Bosanskog kraljevstva.

Kraljevanje
-----------

Već 1406. godine spominje se kao žena kralja Sigismunda Luksemburškog i ugarska kraljica, iako je njihov brak sklopljen tek kasnije u 1408. godini. Njihovo vjenčanje dalo je Sigismundu podlogu za zahtjev da nastavi vladati kraljevstvima koja je dobio brakom sa svojom prvom suprugom, Marijom Anžuvinskom, budući da je Barbara među bližim precima imala ugarske kraljeve. Iz istog razloga se Barbarina rodica Ana udala za poljskog kralja Vladislava II Jagela, udovca Marijine sestre Jadvige. Sigismund je Barbaru uskoro uveo u državne poslove, pa ga je tako u vladanju zamjenjivala kao regent za vrijeme njegovih izbivanja iz Ugarske u periodu između 1412. i 1414. godine, te 1416. i 1418. godine.

Barbara je Sigismundu rodila njegovo jedino dijete, kćerku Elizabetu, koja je kasnije, baš kao i Barbara, brakom postala kraljica Njemačke, Ugarske. Češke i Slavonije Alberta. Za njemačku kraljicu okrunjena je 1414. godine. Već 1419. žestoko se sukobila sa Sigismundom, koji je nju i njihovu kćer Elizabetu protjerao na više od godine dana. Nakon pomirbe, Barbara od 1420. nosi titulu češke kraljice, a 1437. je okrunjena za češku kraljicu. Od 1433. godine, odnosno od izbora njenog muža za cara, Barabara je nosila titulu carice Svetog Rimskog Carstva.

Kako bi sebi osigurala vlast, odupirala se inicijativi da se prijestolonasljednikom proglasi njen zet, pa je još za života Sigismund zapovjedio da se on zatvori. Novi kralj Albert zatvorio ju je u Bratislavi. Nakon svog oslobođenja i upkos prividnom pomirenju s kraljem, svojim zetom, carica Barbara je pobjegla u Poljsku da kao protivkralja u Češkoj podupre mladoga Kazimira Jagelovića. U Češku se vratila nakon Albertove smrti i nastanila u Melniku, gdje je umrla od kuge 11. jula 1451. godine.

Naslijeđe
---------

Barbarin je savremenik, humanist Enea Silvio Piccolomini, opisivao njen život kao razuzdan i poročan, a historičari su je nazivali spletkaricom, ali je na političkom djelovanju pokazivala oštroumnost i političko umijeće.

Carica Barbara je direktni matrilinearni predak posljednjeg ruskog cara, Nikolaja II, što znači da, zajedno sa svim svojim matrilinearnim potomcima, pripada mitohondrijalnoj haplogrupi T.

  


| Titule po braku |
| --- |
| Prethodnik: **Elizabeta Pjast**  |  **Carica SvetogRimskog Carstva** 1433-1437 | Nasljednik: **Eleonora Portugalska**  |
| Prethodnik:**Margareta Dračka** | **Kraljica Ugarske**1405-1437 | Nasljednik:**Elizabeta Luksemburška** |
| Prethodnik:**Sofija od Bavarske** | **Kraljica Češke**1420-1437 |
| Prethodnik:**Elizabeta Nirnberška** | **Kraljica Njemačke**1411-1433 |

  


***Barbara Celjska*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostale upotrebe, v. Chico.*

**Čiko Felipe Kaetano Lopez i Martinez i Gonzales** (Chico Felipe Cayetano Lopez y Martinez y Gonzales) je fiktivni lik koji se pojavljuje u stripovima o Zagoru gdje je prikazan kao Zagorov najverniji prijatelj i pratilac u svim avanturama. Priča o Zagoru počinje Čikovim dolaskom u Darkvud na brodu Meribel i napadom Delavera na trgovački brodić. Jedini preživeli je Čiko, koji za to ima da zahvali Zagoru. Ubrzo mu se odužuje i spašava ga sigurne smrti u vodi, sa teretom oko nogu, pa tako počinje legendarno prijateljstvo. Zagor završava sa svojim usamljeničkim životom, a koliba u močvari Mo-Hi-La, dobija još jednog stanara.

Čikov lik pratioca gotovo savršenog heroja kao što je Zagor, bio je nešto što se podrazumevalo ranih šezdesetih godina XX veka, u svetu stripa, filma i avanturističke književnosti. Svi autori koji su želeli da pridobiju mlađu publiku, uz heroja bez mane i straha stavljali su i njegovu suprotnost, komičan lik koji je služio da zabavi čitaoce. U trenutku nastanka priče o Zagoru, ovo je već bio oproban scenario. Uzora za njegov lik je bilo mnogo, od Paje Patka do Olija, mada se njegova fizička pojava najviše oslanja na lik Sanča Panse iz Servantesovog Don Kihota. Sa ovom činjenicom su se autori poigrali 1977. godine u epizodi Il cavaliere misteriozo – Tajanstveni jahač (br. 139; ZS 396; ZSSP 6; LUX 146), kada Čiko zaista glumi Sanča Pansu jednom novom Don Kihotu.

Simpatični Meksikanac ogromnog apetita je igrao veliku ulogu u sticanju popularnosti stripa o Zagoru. Njegova večita briga da napuni stomak i sačuva kožu su u potpunoj koliziji sa životom koji je prinuđen da vodi sa Zagorom. Legendarne epizode sa Trampijem i lakoća sa kojom upada u nevolje dale su priči o Zagoru neophodnu komičnu crtu, bez koje bi ovaj strip bio preozbiljan i pretenciozan. Čikov lik održava finu ravnotežu i ne da nam da zaboravimo da je i Zagor običan čovek. Iako se to nije često događalo, povremeno je i Čiko spašavao Zagora iz bezizlaznih situacija i tako vratio deo duga. Zbog svega toga, Zagor nije mogao pronaći vernijeg prijatelja, koji je i pored svoje trapavosti i nevelike fizičke snage nepokolebljivo ostajao uz njega i kada je sve izgledalo izgubljeno. On je majstor upadanja u nevolje, ali je s druge strane pravo dete sreće, kada se sagledaju sve situacije u kojima je Čiko uz pomoć Fortune uspevao da učini ono što ni Zagor nije mogao.

Čiko je jedini lik uz Zagora koji se pojavljuje u svim brojevima, a zbog svoje popularnosti dobio je 1979. godine i svoj serijal Čiko Specijal. Prvi brojevi koje je napisao Serđo Boneli govore o njegovom odrastanju u rodnom Verakruzu i mladosti u Meksiku, ilegalnom prelasku granice i životom u SAD, pre nego što je upoznao Zagora. Kasniji brojevi se bave i Čikovim precima, koje on tako često spominje i avanturama koje su oni doživeli. On je ponosan na svoje poreklo Hidalga – španskog viteza i latinsku krv svojih predaka. Ono što je najinteresantnije, iako se Čiko pojavljuje u svim epizodama Zagora, Zagora nema u svim specijalima o Čiku.

Spoljašnje veze
---------------

* StripoviOnline.com, „Zagor" (`sh`)
***Tri zgodbe*** (sh. *Tri priče*) je jugoslavenski crno-bijeli omnibus film snimljen u režiji Janeta Kavčiča, Igora Pretnarja i Franceta Kosmača i premijerno prikazan 1955. godine. Sastoji od tri priče, koje za zajednički motiv imaju vodu i smrt. Prva priča *Slovo Andreja Vitužnika*, u režiji Kavčiča, se temelji na noveli Antona Ingoliča i prikazuje starog splavara koji nakon nesreće mora napustiti splav. Druga priča *Na valovih Mure*, u režiji Pretnara, se temelji na književnom predlošku Miška Kranjca prikazuje mlinara koji izgubi malo dijete. Treća priča *Koplji pod brezo* se temelji na predlošku Prežihova Voranca i prikazuje kako mladić strada postavljajući koplje pod vodu. Film je snimljen u stilu italijanskog neorealizma.

Uloge
-----

Slovo Andreja Vitužnika
* Stane Sever
* Jože Mlakar
* Janez Vrhovec

Na valovih Mure
* Julka Starič
* Bert Sotlar
* Lojze Potokar
* Nika Juvan

Koplji pod brezo
* Mira Sardoč
* Rudi Kosmač
* Jurij Souček
* Mileva Zakrajšek
* Marjan Kralj

Zunanje povezave
----------------

* *Tri zgodbe* na IMDb-u (`en`)
* *Tri zgodbe*  na stranici Slovenskoga filmskog centra (`sl`)
**Bengalski tigar** (*Panthera tigris tigris*) je najbrojnija podvrsta tigra, i druga po veličini poslije sibirskog. Pripada carstvu životinja, razredu sisavaca i skupini mačaka, točnije velikih mačaka. Bijeli tigrovi su obojene varijante bengalskog tigra.

Osobine
-------

Mužjak bengalskog tigra dosiže dužinu od 275 do 295 cm, ali ima i primjeraka koji su duži i od 305 cm. Ženke su manje i duge su između 240 i 265 cm. Težina im se kreće od 130 pa do 265 kg, može biti viših jedinki. U ramenima im je visina od 90 cm pa do 1 m. 

Osnovna boja im je crveno zlatna. Donji dio tijela im je bijel. Relativno široke crne poprečne pruge se protežu od glave pa sve do vrha repa, a i noge su im jednako tako prugaste. Zanimljivo je da su Bengalski tigrovi najbrža podvrsta tigrova koja može doseći brzinu od 90km/h.

Rasprostranjenost
-----------------

Rasprostranjenost Bengalskog tigra
Bengalski tigar živi u Indiji i na obližnjim otocima, te u Bangladešu, Butanu, Mianmaru i Nepalu, pa čak i u Kini. U Indiji najveća populacija bengalskih tigrova živi u Sundarbanu, najvećoj šumi mangrova na svijetu, ali nastanjuje i sjevernu i središnju Indiju. 

Veličina populacije od oko 2.500 jedinki pokazuje da je bengalski tigar prilično ugrožen, no ipak nije ni blizu tako ugrožen kao druge podvrste tigrova. Iako postoji međunarodna zabrana, trgovinu tigrovim krznom vode kriminalne organizacije i vrsta je sve bliže istijebljenju.

Lov i prehrana
--------------

Potrebno mu je oko 9 kilograma mesa dnevno. On je prašumska životinja, lovi tako da se skrije iza grmlja i gustog lišća, te kad lovina prođe kraj njega, skoči na nju i ugrizom u grlo ili šiju slama joj vrat. Bengalski se tigrovi hrane najčešće bivolima i jelenima, zna pojesti zmije, žabe, miševe, dikobraze, ribe a poneki i ljude.

U normalnim uvjetima, tigrovi ne napadaju ljude, no povremeno se to ipak događa. Poznati su i slučajevi, da neki tigrovi iz nepoznatih razloga postanu gotovo isključivo ljudožderi. Jedna od još nepotvrđenih teorija je, da je u takvim slučajevima riječ o vrlo starim životinjama koje više ne mogu uloviti svoju uobičajenu lovinu. Kako je za njega čovjek laka lovina, nakon prvog uspješnog ulova čovjeka, on ga odabire za svoj stalni izvor hrane.

Razmnožavanje
-------------

Nakon skotnosti od 95 do 112 dana, tigrica koti dva do četiri mladunca. Doji ih oko 6 mjeseci, a nakon toga kreću s majkom prvi put u lov. Mladunci ostaju uz majku najčešće dvije do tri godine, iako s 11 mjeseci imaju dovoljno snage i iskustva za samostalan lov.

Od trenutka koćenja, majka postaje krajnje razdražljiva i ne dozvoljava približavanje drugim pripadnicima svoje vrste, čak niti ocu, jer postoji mogućnost da ih pojedu. (Ovo uvriježeno stanovište se u zadnje vrijeme preispituje, jer su primijećeni i slučajevi da otac mladunaca ponekad sudjeluje u njihovom podizanju. Za sad, to je još uvijek u statusu dokazivanja.)

 
Wikivrste imaju podatke o:
***Panthera tigris tigris***