recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Neofelis*** ili oblačasti leopardi su rod mačaka koji se sastoji od dvije vrste: oblačastog leoparda (*N. nebulosa*) sa podvrstama: tajvanski ili Neofelis nebulosa brachyurus Swinhoe, 1862†, nepalski, Neofelis nebulosa macrosceloides Hodgson, 1853 i indokineski, Neofelis nebulosa nebulosa (Griffith, 1821); i sundskog oblačastog leoparda (*N. diardi*) s podvrstama *Neofelis diardi borneensis* (G. Cuvier, 1823) i *Neofelis diardi diardi* (G. Cuvier, 1823).

Znanstveni naziv *Neofelis* dolazi od grčke riječi νέος (νεο-) koja znači "nov" i latinske riječi *feles* ("mačka"). Prijevod na hrvatski bi tako bio "nova mačka".

Povijest
--------

Naziv *Neofelis* prvi je predložio britanski zoolog John Edward Gray, 1867. godine. Prema njegovoj klasifikaciji, rod se trebao sastojati od dvije vrste - *Neofelis macrocelis* (danas *N. nebulosa*) i *Neofelis brachyurus*, nekad rasprostranjen na Tajvanu.

Drugi britanski zoolog, Reginald Innes Pocock, prihvatio je klasifikaciju 1917. godine, ali je pretpostavio postojanje samo jedne vrste, *N. nebulosa*, s nekoliko podvrsta. Tako je *Neofelis* bio monotipičan rod do 2006. godine, kada su borneoška i sumatranska populacija oblačastog leoparda izdvojene u zasebnu vrstu - *Neofelis diardi*.

Izgled
------

Lubanja mačaka roda *Neofelis* je izdužena i liči na leopardovu te na onu izumrle mačke Smilodona. Čeljust im je izrazito razvijena, sa snažnim očnjacima.

Najupečatljivije obilježje roda *Neofelis* je ipak krzno, koje na sebi ima karakteristične mrlje zvane "oblaci". Oblaci se sastoje od crnog ruba i lagano potamnjene unutrašnjosti, a pojavljuju se većinom na tijelu mačke, dok se na udovima i glavi pojavljuju točke i pruge.

Rasprostranjenost
-----------------

Mačke roda *Neofelis* rasprostranjene su po cijeloj jugoistočnoj Aziji te u dijelovima Kine.

Oblačasti leopard rasprostranjen je u Nepalu, sjevernoj Indiji, Mjanmaru, Indokini, južnoj Kini i kontinentalnom dijelu Malezije. Tajvanska podvrsta (*Neofelis nebulosa brachyura*) je vjerojatno istrijebljena.

Sundski oblačasti leopard (*N. diardi*) rasprostranjen je na otocima Borneu i Sumatri, dok su fosilni ostaci pronađeni i na Javi.

Ugroženost i zaštita
--------------------

Najveća prijetnja opstanku ovog roda je deforestacija, do koje najviše dolazi zbog potreba za biodizelom koji se dobiva iz uljne palme, koja se, pak, sadi na velikim plantažama na području nekadašnjih šuma.
Druga opasnost je krivolov zbog navodnih ljekovitih svojstava kostiju te zbog krzna.

Rod *Neofelis* zaštićen je CITES-om, no brojno stanje mu opada.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑

Vanjske poveznice
-----------------

* Arhivirano 2015-01-13 na Wayback Machine-u
**Omaguaca** (Humahuaca), jedno od plemena američkih Indijanaca iz argentinske provincije Jujuy, na području sada znanom kao Quebrada de Humahuaca (kanjon Humahuaca). Jezično ovi Indijanci su klasificirani samostalnoj porodici Humaguaca. 
Omaguace su bili poljodjelska zajednica koja je poznavala irigaciju i skladištenje svojih poljodjelskih proizvoda. Njihova naselja nalazila su se na strateškim položajima. Poznavali su kult mrtvih i trofej lubanje. Otkrića kranijalnih deformacija potvrđuju i to da je ritualna deformacija lubanje zauzimala važno mjesto u njihovim običajima. Pritiskom na frontalnu i ocipitalnu kost dobivali su tubularni oblik, koji je mogao biti izvođen samo kod djece najranije dobi, dok su kosti lubanje još mekane. 

Omaguaca-ekonomija temelji se na sistemu terasastih polja s artificijelnim navodnjavanjem. zemlja se obrađivala alatkama sa vršcima od kamena ili tvrdog drveta. Kukuruz, krumpir i quinoa (Chenopodium quinoa) bile su glavne kulture. Mesom nandua (ñandú), gvanaka i nekih ptica lovci su nadopunjavali svoje izvore prehrane.

Omaguace su bili poznati i kao ljuti ratnici koji su izazivali paniku među neprijateljima. Odrezane glave njihovih neprijateljima važile su i kao dekoracija, i kao opomena. 

Kuće su rađene od kamene i dobro organizi rane sustavom koridora.

Izvori
------

1. ↑  Culture Omaguaca[*mrtav link*]

Vanjske poveznice
-----------------

* Humahuaca Arhivirano 2007-07-10 na Wayback Machine-u
**Ogrličasti pingvin** (lat. *Pygoscelis antarcticus*) je vrsta pingvina iz roda *Pygoscelis*. Dobio je ime po tankoj crnoj crti ispod brade, koja izgleda kao da nosi ogrlicu, što ga čini jednom od najprepoznatljivijih vrsta pingvina.

Fizičke osobine
---------------

Ogrličasti pingvini porastu do visine od oko 68 cm. Po sajtu „Svijet pingvina", mužjaci dostižu težinu do oko 5 kg, a ženke oko 4,8 kg. Sajt „*Library.ThinkQuest.org*" navodi prosjek težine ogrličastih pingvina kao 4,5 kg.

Koristeći krila kao peraja, ogrličasti pingvini razvijaju brzinu ronjenja do tridesetak kilometara na sat, što nije mnogo u odnosu na druge pingvine, i rijetko rone dublje od 60 metara. Na kopnu, ogrličasti pingvini se često „sankaju" na stomacima, puštajući se niz nizbrdicu i pomažući se nogama i krilima. Iz vode izlaze na kopno koristeći i noge i krila, i često znaju dosta da skoče iz vode da bi se dohvatili čvrste podloge.

Ponašanje
---------

Mladunče ogrličastog pingvina
Ovi pingvini grade gnijezda na kopnu, koristeći okruglo kamenje. U sezoni uglavnom nose po dva jajeta, i oba roditelja ih paze podjednako, smjenjujući se svakih 5 do 10 dana. U nekim slučajevima se gnijezde i na lednicima, ali uglavnom teže da izbjegnu led.

Mladi se legu iz jaja nakon oko 35 dana, i imaju pufnasto, lako perje, smeđe pozadi i bijelo naprijed. U gnijezdu ostaju 20-30 dana, a nakon toga se pridružuju krešeu. U periodu starosti od oko 50-60 dana nastupa mitarenje, i sa novim perjem se pridružuju odraslima u moru.

Ogrličasti pingvini važe za jedne od najagresivnijih i najhrabrijih pingvina.

Ishrana
-------

Omiljena hrana ogrličastih pingvina je kril, ali se hrane i ribom i drugih sitnim morskim životinjama. Hranu traže uglavnom u blizini obale, ali nekad otplivaju i podalje ka pučini.

Rasprostranjenost
-----------------

Ogrličasti pingvini broje oko 7,5 miliona jedinki, i mogu se naći na Antarktiku, Južnoj Džordžiji i Sendvičkim ostrvima, Južnom Orkniju, Južnim Šetlandskim ostrvima, zatim ostrvima Buve, Baleni i na ostrvu Petra Prvog.

Izvori
------

1. 1 2  Svijet pingvina, „Ogrličasti pingvini" (`en`)
2. ↑  Library.ThinkQuest.org, „Pingvini" Arhivirano 2008-06-02 na Wayback Machine-u (`en`)

Spoljašnje veze
---------------

***Ogrličasti pingvin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Galerija ogrličastih pingvina
* PenguinWorld.com, ogrličasti pingvini

Šablon:Pingvini
**Middelburg** je glavni grad provincije Zeelanda u Nizozemskoj. Grad je 2019. brojao 41.875 stanovnika, a istoimena općina (gemeente) 48.544 stanovnika.

Geografija
----------

Middelburg leži na jugozapadu Nizozemske na poluotoku Walcherenu, koji je nekad bio otok. Ime je dobio zbog svog centralnog položaja na otoku.

Historija
---------

Middelburg je bio prosperitetni grad za srednjeg vijeka kad je preko njega išla trgovina vinima i tekstilom. Svoj kasniji prosperitet ostvario je zahvaljujući tome što je bio sjedište Holandske istočnoindijske kompanije. Middelburg je bio jedan od prvih holandskih gradova kog su 1574. zauzeli Geuzeni, kalvinistički pobunjenici protiv španjolske vlasti. Grad je teško razaren za Drugog svjetskog rata kada je velik dio njegovih starih građevina porušen, ali je dobar dio njih nakon rata temeljito rekonstruiran.

Znamenitosti
------------

Najveće znamenitosti grada su gotička Gradska vijećnica iz 1512. godine, opatija Onze-Lieve-Vrouwe osnovana 1150. u kojoj je danas sjedište provincijske vlade, te Nova crkva (Nieuwe Kerk ili Sint-Nicolaaskerk) iz 16. vijeka.

Privreda
--------

Ekonomija Middelburga se bazira na turizmu i uslugama.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Belgija Vilvoorde
* Japan Nagasaki
* Poljska Głogów
 | * Rumunija Simeria
* Rumunija Teiuş
* Ujedinjeno Kraljevstvo Folkestone
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Middelburg*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25. 1. 2014.

Vanjske veze
------------

***Middelburg*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada (`nl`)
* *Middelburg* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 139561954
* LCCN: n81035076
* GND: 4115142-2
* SUDOC: 114171831
* BNF: cb144896168 (podaci)
* NKC: ge516039

 |
**Kosinjski Bakovac** ili **Bakovac Kosinjski** naselje je u Hrvatskoj, u Ličko-senjskoj županiji.

Zemljopis
---------

Bakovac Kosinjski, je naselje u Lici, smješteno blizu Perušića i 10 km zapadno od Gornjeg Kosinja. Nadmorska visina 507 m.

Stanovništvo
------------

* 2001. - 187
* 1991. - 372 (Hrvati - 367, Srbi - 1, ostali - 4)
* 1981. - 472 (Hrvati - 435, Jugoslaveni - 35, ostali - 2)
* 1971. - 697 (Hrvati - 692, Jugoslaveni - 1, ostali - 4)

### Izvor

* CD rom: "Naselja i stanovništvo RH od 1857-2001. godine", Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Hrvatske, Zagreb, 2005.

Povijest
--------

U starom vijeku su u ovom kraju živjeli Japodi. Iz tog razdoblja datira epigrafski spomenik pisani kamen koji se nalazi iznad sela u šumi Begovači.

Kasnije je na mjestu današnjeg sela bilo naselje srednjovjekovnoga buškoga plemena Ljupčića. Iz ruševina stare crkvice potječu tri ploče s glagoljskim natpisom i grbom Frankopana. Pretpostavlja se da je u Bakovcu bila poznata kosinjska glagoljska tiskara.

Kultura
-------

Crkva u Bakovcu zove se crkva sv. Vida .

Izvor
-----

Velebit Arhivirano 2007-06-25 na Wayback Machine-u

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Kosinjski Bakovac** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
*Glavni članak: Laž*
U logici, **lažno** ili **netačno** je istinitosna vrednost ili nularni logički veznik. U sistemu iskazne logike zasnovanom na funkciji istine postoje dve pretpostavljene istinitosne vrednosti, a to su negacija i istina. Uobičajene oznake za netačno su 0 (naročito u Bulovoj logici i informatici), O (kao prefiks, npr *Opq*), i kao ne Te simbol ⊥.

Postoji još jedan pristup koji se koristi u nekoliko formalnih teorija (na primer, u iskaznom računu zasnovanom na intuicionizmu)gde je netačno iskazna konstanta (tj. nularni veznik)⊥, koja je kao istinitosna vrednost uvek netačna.

U klasičnoj logici i Bulovoj logici
-----------------------------------

Bulova logika definiše netačno u oba smisla navedena gore: "0" je iskazna konstantna, čija je vrednost po definiciji 0. U klasičnom iskaznom računu, u zavisnosti od odabranih skupova osnovnih veznika, netačno može ali i ne mora imati namenski simbol. Kao kod formula *p ∧ ¬p* i *¬(p → p)*.

U oba sistema negacija tačnog daje netačno. Negacija netačnog je ekvivalentno sa tačnim i to ne samo u klasičnoj i Bulovoj logici već i u većini drugih logičkih sistemima, kao što je objašnjeno ispod.

Netačno, negacija, kontradikcija
--------------------------------

U većini logičkih sistemima, negacija, implikacija i netačno se odnose kao:

*¬p ⇔ (p →* ⊥)
Ovo je definicija negacije u nekim sistemima, kao u intuicionoj logici, i može se dokazati u iskaznom računu gde je negacija osnovni veznik. Zato što je *p → p* obično teorema ili aksiom, posledica je da je negiranje netačnog (¬ ⊥) tačno.

Kontradikcija je izjava koja podrazumeva lažno, odnosno φ ⊢ ⊥. Koristeći gornju ekvivalenciju, činjenica da je φ kontradikcija može da se izvede, na primer, iz ⊢ ¬φ. Kontradikcija i lažno se ponekad ne razlikuju, posebno zbog toga jer latinski izraz *falsum* označava oba. Kontradikcije znači da treba da se dokaže da je iskaz netačan, ali samo netačno je iskaz koji je definisan kao suprotnost istini.

Logički sistemi mogu ili i ne moraju da sadrže princip eksplozije (na latinskom, *ex falso quodlibet*), ⊥ ⊢ φ.

Neprotivrečnost
---------------

*Glavni članak: Neprotivrečnost*
Formalna teorija koja koristi veznik "⊥" je neprotivrečna ako i samo ako netačno nije u njenoj teoremi. U odsustvu iskaznih konstanti neke zamene, kao one koje su već pomenute gore se mogu koristiti umesto dokazivanja protivrečnosti.

Vidi još
--------

* Kontradikcija
* Istina (logika)
* Tautologija (logika)

Literatura
----------

* Fisher, Jennifer (2007). *On the Philosophy of Logic*. Cengage Learning. str. 27. ISBN 978-0-495-00888-0.
* Gabbay, Dov M.; Guenthner, Franz (2002). *Handbook of Philosophical Logic*. Springer Netherlands. str. 12. ISBN 978-1-4020-0583-1.
**Optimati** (latinski: , singular *optimas*, doslovno: "najbolji"), također poznati i kao *Boni* ("dobri") je naziv za konzervativnu frakciju u Senatu Rimske Republike koja je postojala od druge polovice 2. vijeka pne. do kraja Republike 40-ih godina pne. Optimatima je zajedničko bilo nastojanje da uspostave, odnosno očuvaju dominaciju Senata nad narodnim skupštinama odnosno spriječe ambiciozne vojne komandante i populističke političare da preko njih potkopaju kako republikanske institucije tako i dominaciju tadašnje rimske aristokracije u rimskoj politici.

Stranka koja je bila suprotstavljena optimatima se zvala populari (*populares*). Njihov međusobni sukob, koji je često eskalirao u nasilje, bitno je doprinio izbijanju građanskih ratova i konačnom kraju Republike.

Optimati su svoj vrhunac imali u vrijeme Sule, vojskovođe koji je 80-ih pne. osvojio vlast u građanskom ratu, zaveo brutalnu diktaturu i sproveo niz ustavnih reformi s ciljem da se uspostavi trajna dominacija optimata nad rimskom politikom. Te su reforme, međutim, nakon Suline smrti postepeno ukinute, što je popularima omogućilo da se oporave, a sukob eskalira kada je na njihovo čelo došao Julije Cezar. Optimate je tada vodio dotadašnji popularski vođa i Cezarov prijatelj Pompej, a njihov sukob je završio Cezarovom pobjedom. Preživjeli optimati, ali dio populara razočaranih Cezarovom diktaturom, se, pak, udružio u novu frakciju zvanu *Liberatores* (Oslobodioci), ali je i ona uništena u građanskom ratu koji je izbio nakon Cezarovog ubistva.

Izvori
------
mikroskop
**Mikroskop** (od grč. *μικρός*: malen, sitan + *σκοπέω*: promatram, gledam; *arh.* **sitnozor**), naprava za gledanje predmeta koji su premali da bi se mogli vidjeti prostim okom. Tehnika proučavanja malih predmeta s pomoću mikroskopa zove se mikroskopija.

Dijelovi mikroskopa jesu: (1) okular, (2) objektiv, (4) veliki vijak, (5) mali vijak, (6) stolić s otvorom, (7) povećalo i (8) tubus.

Na predmetno stakalce stavljmo predmet koji želimo gledati i obavezno staviti kapljicu vode. Nakon toga stavljamo pokrovno stakalce. Stavimo predmetno stakalce na stolić. I sada možemo mikrosopirati.

Mikroskop kroz povijest
-----------------------

Još u 13. stoljeću ljudi su znali brusiti leće za naočale. Prvim otkrićem mikroskopa smatra se onaj Antonija van Leeuwenhoeka, amaterskog znanstvenika koji nije primjenio ideju svog prethodnika Z. Janssena (o postavljanju dviju leća na međusobnu udaljenost) već je koristio samo jednu leću i tako dobio jednostavni mikroskop.

Kasnije, Johannes Kepler, 1611. godine predlaže plan izgradnje složenog mikroskopa (koji ima okular i objektiv), a Robert Hooke, 1665. istražuje stanice pomoću vlastitog složenog mikroskopa.

U 19. stoljeću Carl Zeiss sa svojim suradnikom Ernstom Abbeom (1840. - 1905.) usavršava i riješava nedostatke ondašnjeg složenog mikroskopa te postiže veliku moć razlučivanja (0,5 μm).

Primitivni svjetlosni mikroskopi su kao izvor svjetlosti koristili zrcalo koje je preusmjeravalo sunčevu svjetlost, dok danas mikroskopi imaju ugrađen izvor svjetla.

Danas već postoje elektronski mikroskopi pa čak i skenirajući mikroskopi kojima možemo dobiti trodimenzionalnu sliku promatranog predmeta. Otkriće elektronskog mikroskopa koji ima čak oko 1000 puta veće povećanje od svjetlosnog bitno je pridonjelo mikrobiologiji te je za njega 1929. godine francuski fizičar Louis de Broglie primio Nobelovu nagradu.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Literatura
----------

* "Metallographic and Materialographic Specimen Preparation, Light Microscopy, Image Analysis and Hardness Testing", Kay Geels in collaboration with Struers A/S, ASTM International 2006.
* "Light Microscopy: An ongoing contemporary revolution", Siegfried Weisenburger and Vahid Sandoghdar, arXiv:1412.3255 2014.

Vanjske veze
------------

***Optički mikroskop*** na Wikimedijinoj ostavi

* Antique Microscopes.com A collection of early microscopes
* Historical microscopes Arhivirano 2007-04-19 na Wayback Machine-u, an illustrated collection with more than 3000 photos of scientific microscopes by European makers (`de`)
* The Golub Collection, A collection of 17th through 19th Century microscopes, including extensive descriptions
* *Molecular Expressions*, concepts in optical microscopy
* Online tutorial of practical optical microscopy
* OpenWetWare
* Cell Centered Database
* Antonie van Leeuwenhoek: Father of Microscopy and Microbiology
|  |
| --- |
| **Rimsko-perzijski ratovi** |
| **Rimsko-partski ratovi**  Kara – Kilikijska vrata – Amanski prijevoj – Planina Gindar – Pohodi Marka Antonija – Armenski rat 58–63 – Trajanov pohod na Partiju – Pohodi Lucija Vera – 2. Ktesifon – Nisibis  **Rimsko–sasanidski ratovi**  Resena – Misiče – Barbalis – Edesa – Singara – Amida – 3. Ktesifon – Samara  **Bizantsko-sasanidski ratovi**  Rat 421–422 – Anastazijev rat – Iberijski rat – Lazijski rat – Rat 572–591 – Rat 602–628 |

**Opsada Singare**, odnosno **bitka kod Singare**, se zbila godine 344. za vrijeme rimsko-perzijskih ratova u Mezopotamiji i predstavljala je pokušaj perzijskog kralja Šapura II da zauzme važnu rimsku tvrđavu Singara, odnosno pokušaj rimske vojske pod carem Konstancijom II da to spriječi. O samom toku operacija, odnosno bitke, postoji relativno malo podataka. Historičari su uspjeli rekonstruirati tek da se glavni okršaj dogodio noću, i da su nakon njega obje strane proglasile pobjedu. Nakon toga su Rimljani i Perzijanci sklopili mirovni sporazum kojim je priznat *status quo ante bellum*; Šapur II je, međutim, zbog neuspjeha da proširi perzijske granice na zapad imao više razloga smatrati gubitnikom. Razlog za prekid pohoda je bila i najezda nomada na Transoksijanu, odnosno istočne granice Perzijskog Carstva, koja je prisilila Šapura da se sa svojom vojskom zaputi na istok. Šapur je iz ovog pohoda izvukao pouke koje će daleko bolje iskoristiti kod Amide 359.
Za opsadu u doba Husitskih ratova, v. Opsada Plzeňa (1433-34).
Koordinate: 49°44′51″N 13°22′39″E﻿ / ﻿49.7475°N 13.3776°E﻿ / 49.7475; 13.3776

**Opsada Plzeňa** (češki: ) ili **Bitka za Plzeň** se odigrala od 19. septembra do 21. novembra 1618. godine kada su na početku Tridesetogodišnjeg rata snage pobunjenih čeških protestanata nastojale zauzeti grad Plzeň (njemački: ), koji je bio glavno uporište katolika i pristaša kralja u ustanku svrgnutog kralja Ferdinanda. Do nje je došlo nakon Druge praške defenestracije, odnosno ustanka u kome su protestanti, koji su tada činili većinu stanovnika Kraljevine Češke sa prijestolja svrgnuli katoličkog kralja Ferdinanda iz dinastije Habsburg, a koji je, pak, istovremeno bio i car Svetog Rimskog Carstva. Nakon izbijanja ustanka protestanti su počeli napadati katoličke samostane i imanja katoličkih plemića, te su se katolici sklonili u Plzeň, koji je bio relativno dobro utvrđen. Ustanici su, pak, u međuvremenu formirali vojsku, djelomično financiranu od Savoje i Mletačke Republike, na čije je čelo postavljen iskusni najamnik Ernst von Mansfeld. On je 19. septembra stigao pred grad te ga opkolio, ali ga nije napao nekoliko tjedana jer je trebalo vremena da pristigne artiljerija, a kada je i stigla, ispostavilo se da nema odgovarajuću municiju. Mansfeld je umjesto toga odlučio branitelje glađu natjerati na predaju i u tome je ustrajao prije nego što je 2. novembra zapovijeđen juriš. Mansfeldova se vojska uspjela probiti kroz zidine i garnizon natjerati na predaju. Mansfeld je od gradskih vlasti ishodio 120.000 guldena kao ratne reparacije i 47.000 florina kao nagradu za to što grad nije nakon predaje spalio. Iako je prva značajnija operacija Tridesetogodišnjeg rata završila protestantskom pobjedom, nije imala značajniji efekt na dalji tok sukoba, kao i na sam Češki ustanak. Mansfeld je sa svojom vojskom ostao neaktivan u Plzeňu i nije spriječio snage Carstva i Katoličke lige da dvije godine kasnije u na Biloj hori skrše ustanike i zauzmu Češku.

Vanjske veze
------------

* The Siege Of Pilsen: The Thirty Years' War, worldatlas
**Bitka za Westerplatte**, **opsada Westerplattea** ili **obrana Westerplattea** bio je oružani sukob između poljskih snaga na jednoj, i njemačkih snaga na drugoj strani, koji se odigrao na sjeveru Danziga (današnji Gdanjsk) od 1. do 7. septembra 1939. godine, a koji je poznat po tome što se tradicionalno navodi kao bitka kojom je započeo Drugi svjetski rat. 

*Schelswig-Holstein*, a iz čijih je topova u 4:47 otvorena paljba na poljski garnizon na poluotoku Westerplatte
Njeno poprište je bio Westerplatte, poluotok sjeverno od grada, koji je tada formalno bio protektorat Lige naroda pod imenom Slobodni Grad Danzig, ali u kome je Poljska od 1925. držala skladište municije na Westerplatteu. Kada je teritorijalni spor između Poljske i Njemačke eskalirao u ljeto 1939. godine, skladište je ojačano ljudstvom, naoružanjem i utvrđeno; njemačkim snagama je, pak, likvidacija poljskog garnizona unutar samog Danziga bila jedan od prvih ciljeva ratnog plana. On je pokrenut 1. septembra 1939. u 04:45 kada je njemački bojni brod *Schleswig-Holstein*, koji je prije toga bio došao u Danzig pod izgovorom "službene posjete", iz neposredne blizine otvorio vatru. Slijedio je napad u kome su sudjelovali njemački marinci, ali i pripadnici njemačkih paravojnih formacija iz samog Danziga. Poljski garnizon je, međutim, pružio iznenađujuće efikasan otpor te uspješno odbijao njemačke napade, čak i kada im se priključila Luftwaffe. Tek kada su branitelji ostali bez zaliha vode i lijekova, njihov zapovjednik je donio odluku o kapitulaciji. Iako nije značajno uticala na ishod njemačke kampanje u Poljskoj, obrana Westerplattea je među Poljacima imala veliku propagandnu važnost; njeni branitelji su proglašeni nacionalnim herojima i kasnije postala predmetom brojnih referenci u popularnoj kulturi.

Vidi još
--------

* Invazija Poljske
* Obrana Poljske pošte u Danzigu

Izvori
------

1. ↑  Williamson, D. G. Poland Betrayed: The Nazi-Soviet Invasions of 1939 p. 66

Vanjske veze
------------

***Opsada Westerplattea*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Battle of Westerplatte
**Sogdijanska stijena** ili **Arijamazova stijena** je bila planinska tvrđava u Sogdijani (kraj današnjeg Samarkanda na sjevernom Putu svile), a koju su godine 327. pne. osvojile snage Aleksandra Velikog tokom njegovog pohoda na Aziju.

Aleksandar je tvrđavu opsjeo zato što je u njoj Oksijart, baktrijski plemić i vođa pobunjenika, sklonio svoju supruge te kči Roksanu. Tvrđava, sagrađena na nepristupačnom terenu, se smatrala neosvojivom i na Aleksandrov zahtjev za predaju je rečeno da će se predati tek "kada Makedonci budu mogli letjeti". Međutim, Aleksandar je skupio 300 dobrovoljaca koji su bili dovoljno iskusni i spremni za penjanje na strmim stijenama. Oni su se noću počeli penjati pri čemu je 30 poginulo, ali je 270 došlo do vrha. Kada su to pobunjenici vidjeli, odmah su se predali.

Aleksandar je tako zarobio Oksijartovu supruzgu i kći. Prema njima je dobro postupao, ali se istovremeno zaljubio u Roksanu. Za nju se oženio, a Oksijart je poslije imenovan satrapom Parompisade.

Vanjske veze
------------

* Anabasis (section 4.18.4-19.6) translated into English by Aubrey de Sélincourt Arhivirano 2016-05-04 na Wayback Machine-u
**Laâyoune-Sakia El Hamra** (arapski: العيون - الساقية الحمراء) je jedna od 12 regija na koje je Kraljevina Maroko od 2015 administrativno podjeljena.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Regija Laâyoune-Sakia El Hamra* se nalazi na jugozapadu zemlje, zapravo po anektiranom teritoriju Zapadne Sahare.
Tu aneksiju ne priznaje dobar dio zemalja svijeta i Ujedinjene nacije, koje su tražile krajem 1970-ih da se provede referendum o budućnosti tog teritorija.
Prostire se na površini od 121,219 km² na kojoj živi 367,758 stanovnika (*popis iz 2014.*) .

### Administrativna podjela

Regija je administrativno podjeljena na četiri provincije;

* Boujdour
* Es-Semara
* Laâyoune
* Tarfaya

Administrativni centar regije je grad El Aaiún.

Historija
---------

Regija je formirana u septembru 2015. nakon administrativne reforme, aneksijom tadašnje provincije Es-Semara u Regiju Laâyoune-Boujdour-Sakia El Hamra.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Regions of Morocco*" (engleski). Statoids. Pristupljeno 15. 06. 2020.

Vanjske veze
------------

***Laâyoune-Sakia El Hamra*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Direction Régionale de Laayoune Sakia-El Hamra* (službene stranice) (`fr`)

| * p
* r
* u
 **Regije Maroka nakon 2015.** |
| --- |
| 
Tanger-Tétouan-Al Hoceïma;
Oriental;
Fès-Meknès;
Rabat-Salé-Kénitra;
Béni Mellal-Khénifra;
Casablanca-Settat;
Marrakesh-Safi;
Drâa-Tafilalet;
Souss-Massa;
Guelmim-Oued Noun (\*);
Laâyoune-Sakia El Hamra (\*);
Dakhla-Oued Ed-Dahab (\*)
 Regije označene (\* zvjezdicom) nalazi se potpuno ili samo djelomično na teritoriju Demokratske Arapske Republike Sahare. |  |
**Kosidba na Kupresu** ili Štrljanica (što je lokalni naziv za običaj) je godišnje natjecanje u kosidbi koje se održava u julu na specifičnoj livadi Štrljanica, najnižem dijelu Kupreškog polja, Kupres, Bosna i Hercegovina. Predpostavlja se da se održava još od 1687. godine.. Slobodno sudjeluju sve etničke i vjerske skupine i pojedinci na Kupresu, s tim da se običaj smatra temeljom kulturnog identiteta kraja, bez obzira na porijeklo ljudi. Za čuvanje tradicije najzaslužniji su sami učesnici i Udruženje kosača Kupres.

Dani Kosidbe na Kupresu su tradicionalna kupreška manifestacija u prvoj sedmici jula mjeseca. Osim u košnji, održava se takmičenje i u bacanju kamena s ramena, utrkama konja, skoku u dalj, povlačenju konopa i ostalim tradicionalnim sportovima. U sklopu Dana kosidbe održava se i Međunarodni festival folklora koji redovno posjećuju folklorne grupe iz cijele regije.

Košenje trave na toj visini zahtijeva snagu i posebnu tehniku. Natjecanje uključuje ručno košenje trave kosom, a ocjenjuje se prema vremenu, trudu i količini pokošene trave. Priznata su tri najbolja kosca, a glavni kosac (kosbaša, kolibaša) tretira se kao voditelj koji osigurava uspješnu košnju svih polja za prikupljanje sijena za stoku. Na Kupresu je biti kosbaša bila najveća čast i ugled, sve do polovine 20. stoljeća, pa i još neko vrijeme. Sijeno je bilo neophodno za prehranu stoke u dugim i surovim kupreškim zimama, pa je koševina i spremanje sijena bila najznačajnija i za opstanak presudna aktivnost.

Muškarci, počevši od osamnaeste godine, tradicionalno su natjecatelji, a tradicija se unutar porodice prenosi s oca na sina. Žene grabljaju travu i pripremaju hranu za goste. Ostali elementi povezani s natjecanjem su narodne nošnje, kovanje kosa i priprema stoke za natjecanje.

Na 15. zasjedanju Međuvladine komisije za očuvanje nematerijalne baštine 2020. godine (15.COM), zahvaljujući svojim karakteristikama i specifičnostima, Kosidba na Kupresu je upisana na UNESCO-vu reprezentativnu listu nematerijalne svjetske baštine kao četvrta na toj listi.
|  |
| --- |
|  |

**Sjeverozapadne teritorije** (engleski: *Northwest Territory*) bio je jedan od historijskih teritorija na tlu današnjih Sjedinjenih Američkih Država.

Historija i karakteristike
--------------------------

Sjedinjenih Američkih Država anektirale su *Sjeverozapadne teritorije* dotadašnju ničiju teritoriju, odnosno teritorij ostavljen indijancima - 1783. nakon Američke revolucije.

Stanje je formalizirao Američki Kongres proglasivši ih Organiziranim teritorijima 1787. 
To je tad bio ogroman teritorij, koji je obuhvaćao zemlje zapadno od Pennsylvanije, sjeverno od rijeke Ohio, istočno od rijeke Mississippi i južno od Velikih jezera. 

Od samog početka su počele trzavice između tadašnjih američkih država Virginije, New York, Connecticut i Massachusetts koje su sve polagale pravo na taj teritorij. Na kraju je sva zemlja *Sjeverozapadne teritorije* predana između 1780. - 1800. na upravljanje tadašnjoj vladi Američke konfederacije, ona je između 1785. - 1787. donijela tri zakonska akta poznata kao *Regulativa Sjeverozapadnih teritorija* (Northwest Ordinances) kojim je uređena politika dodjeljivanja zemlje i naseljavanja tih teritorija, koji su onda bili poznati kao Divlji Zapad. 

Na kraju tog procesa su Ohio, Indiana, Illinois, Michigan i Wisconsin organizirani kao savezne države, jedino je jedan mali dio između rijeka St. Croix i Mississippija naknadno pripojen Minnesoti.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Northwest Territory*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 11. 2013.

Vanjske veze
------------

* *Northwest Territory* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **historiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Departman Nueva Segovia** (španjolski: *Departamento de Nueva Segovia*) je jedan od 15 departmana i dvije autonomne regije na koji je Nikaragva podjeljena.

Karakteristike
--------------

Nueva Segovia se nalazi na planinskom sjeveru zemlje, ime je dobio po gradu Segoviji koji se nalazi sjeverozapadno od Madrida.

Departman sa sjevera i zapada graniči sa Republikom Honduras, sa istoka i juga sa Departmanom Jinotega, i sa juga sa Departmanom Madriz.

Departman ima površinu od 3,491 km², na kojoj je 2021. živilo 275,291 stanovnika.

Administrativna podjela
-----------------------

Departman je podjeljen na 12 općina (španjolski: *municipalities*), to su; Ciudad Antigua, Dipilto, El Jícaro, Jalapa, Macuelizo, Murra, Ocotal, Quilalí, San Fernando, Santa María, Wiwillí De Nueva Segovia i Mozonte.

Administrativni centar departmana je grad Ocotal koji ima 47,988 stanovnika.

Historija
---------

Španjolski kolonisti počeli su pristizati u taj kraj tokom 16. vijeka, ali su se zbog otpora indijanaca i provala gusara često napuštali svoja naselja i selili se prema zapadu.

Departman je osnovan 1858. u to vrijeme pokrivao je čitav sjever zemlje.
Godine 1891. od njega se odvojio Departman Esteli, a nakon toga 1936. i Departman Madriz.

Izvori
------

1. 1 2  „*Nueva Segovia, Department*" (engleski). City population. Pristupljeno 02.05.2023.
2. 1 2 3  „*Departamento de Nueva Segovia*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 02.05.2023.
3. 1 2  „*Nueva Segovia*" (španjolski). MapaNicaragua. Pristupljeno 02.05.2023.
4. ↑  „*Ocotal in Nueva Segovia*" (engleski). City population. Pristupljeno 02.05.2023.
5. ↑  „*Estelí*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 02.05.2023.
6. ↑  „*Madriz*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 02.05.2023.

Vanjske veze
------------

***Nueva Segovia (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Segovia/ *Nueva Segovia* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani i autonomne regije Nikaragve |
| --- |
| Zastava NikaragveZastava Nikaragve | 
Boaco • Carazo • Chinandega • Chontales • Estelí • 
Granada • Jinotega • León • Madriz • Managua • Masaya • Matagalpa • Nueva Segovia • Río San Juan • Rivas • Autonomna regija Sjeverni Atlantik • Autonomna regija Južni Atlantik
 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Nu metal** je podžanr hevi metala. U suštini predstavlja fuziju nekoliko žanrova: treš metala, grandža, hip hopa i fanka. Nastao je sredinom devedesetih, a najveći uspeh doživeo je krajem devedesetih i na samom početku 21. veka.

Karakteristike
--------------

Karakterišu ga isprekidani ritmovi i težak gitarski zvuk. Vokali često uključuju repovanje. Za razliku od većine drugih žanrova hevi metala, solo deonice nisu važne, kao ni virtuoznost uopšte, a fokus je na ritmu. Tipični instrumenti su gitara (često sa sedam žica), bas i bubnjevi. Ponekad je prisutan i di džej.

Predstavnici
------------

* Adema
* Korn
* Linkin Park
* Limp Biskit
* Ejlijen ant farm
* Deftons
* Slipknot
* Distrbd
* Kid Rok
* Papa Rouč
* Rejdž Agenst D Mašin
* Koul Čejmber

***Nu metal*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Heavy metal |
| --- |
| Black metal - Death metal - Doom metal - Folk metal - Glam metal - Gothic metal - Groove metal - Heavy metal - Industrial metal - Nu metal - Post-metal - Power metal - Progresivni metal - Speed metal - Symphonic metal - Thrash metal - Viking metal |
Norman Yoshio Mineta
**Norman Yoshio Mineta** (12.11. 1931.-) je američki demokratski političar koji se trenutno nalazi na funkciji sekretara za transport u administraciji predsjednika Georgea W. Busha.

Mineta je rođen u kalifornijskom gradu San Jose u familiji japanskih imigranata. Nakon japanskog napada na Pearl Harbor, Mineta je, kao i mnogi Amerikanci japanskog porijekla, prisilno interniran s kalifornijske obale u unutrašnjost.

Logor u gradu Cody u Wyomingu gdje je bio smješten su povremeno posjećivali skauti, među kojima i budući senator Alan K. Simpson, koji će Mineti postati dugogodišnji prijatelj.

Godine 1953. Mineta je diplomirao ekonomiju, a potom se priključio američkoj vojsci, te je u Japanu i Južnoj Koreji služio kao obavještajni oficir. Nakon toga se priključio očevom osiguravajućem društvu.

Politikom se počeo baviti 1967. godine, kada ga je gradonačelnik San Josea imenovao na ispražnjeno mjesto u gradskom vijeću. Godine 1969. postao je zamjenik gradonačelnika, a dvije godine kasnije i gradonačelnik te tako ušao u historiju kao prvi azijski Amerikanac kome je to uspjelo u jednom većem gradu.

Godine 1975. je izabran u Dom zastupnika američkog Kongresa, gdje je sjedio do 1995. godine. Nakon toga je radio u korporaciji Lockheed, a 2000. godine ga je predsjednik Bill Clinton imenovao za sekretara za trgovinu. Mineta je tako postao prvi Amerikanac azijskog porijekla u federalnom kabinetu.

Nakon izborne pobjede, George W. Bush mu je ponudio mjesto sekretara za transport. Mineta je pristao i danas je jedini član Demokratske stranke u njegovom kabinetu. 

Mineta je odigrao važnu ulogu za vrijeme napada 11. septembra. Po njegovoj naredbi su nad zračnim prostorom SAD prisilno spušteni svi civilni avioni, a odmah je istu naredbu dao i njegov kanadski kolega. Mineta je nekoliko dana nakon napada izdao još jednu naredbu, kojom zračnim linijama zabranjuje profiliranje putnika po rasi.

23.6. 2006. je predsjedniku Bushu podnio ostavku, koja će na snagu stupiti 7.7.

***Norman Mineta*** na Wikimedijinoj ostavi
Dvorac Penfro. Prvi dvorac na ovom mjestu sagrađen je 1093. godine kad je Arnulf od Montgomeryja fortificirao promontorij tijekom normanske invazije na Wales.
**Normanska invazija na Wales** uslijedila je malo poslije normanskog osvajanja Engleske pod Williamom I. Osvajačem, koji je smatrao da je Engleska njegova po pravu rođenja. William nije namjeravao pored Engleske osvojiti i Wales. Velški napadi pod vodstvom kralja Gruffudda ap Llywelyna, ujedinitelja Walesa, protiv Normana u Engleskoj, koji su započeli godinu prije normanske invazije 1066. godine, izazvali su Williama. U početku (1067.–1081.) invazija na Wales nije poduzeta sa žestinom i radi invazije na Englesku. Ipak, snažnija normanska invazija počela je 1081. i do 1094. godine većina Walesa bila je pod nadzorom Williamovog najstarijeg sina, kralja Williama II. Velšani nisu bili naklonjeni "bespotrebno okrutnim" Normanima i do 1101. godine vratili su nadzor nad većim dijelom svoje zemlje, a pod dugim kraljevanjem kralja Gruffudda ap Cynana, koji je pobjegao nakon dvanaest godina normanskog zatočeništva. Gruffuddu je neizravno pomogao norveški kralj Magnus III. Bosonogi koji je kratko napao Normane kod obala otoka Môna (eng. *Isle of Anglesey*) u sjeverozapadnom Walesu, blizu otoka Seiriola (eng. *Puffin*) ubivši pritom Hugha od Montgomeryja i ostavili desetkovane i demoralizovane Normane. Magnus je potom pošao zauzeti Orkneye, Hebride, otok Man, otoke sjeverno od Walesa i zapadno i sjeverno od Škotske i Engleske 1098. godine.

Pod Williamovim četvrtim sinom, kraljem Henryjem I. Normani, sada već dobro utvrđeni u Engleskoj, odgovorili su prodorom zapadno u Wales. Ovog je puta i Velšane i Normane više zanimalo sklopiti mir nego voditi krvave bitke te se razvila relativno stabilna situacija, premda su Normani gore prošli u jugoistočnom Walesu nego na zapadu zemlje. Pat-situacija je potrajala od 1135. do 1154. pod kraljem Stephenom, Henryjevim nećakom i Williamovim unukom po majčinskoj strani. William se upetljao u borbe za moć i građanski rat ("Bezakonje") s kraljicom Matildom, Henryjevom kćeri i jedinim preživjelim zakonitim djetetom.

Bibliografija
-------------

* Carr, A. D. (1995). *Medieval Wales*. St. Martin's Press. ISBN 0-333-54772-1.
* Davies, John (1993). *A History of Wales*. Penguin. ISBN 0-14-028475-3.
* Davies, R. R. (2000). *The Age of Conquest: Wales, 1063–1415*. St. Martin's Press. ISBN 0-19-820198-2.
* Walker, David (1990). *Medieval Wales*. Cambridge University Press. ISBN 0-521-31153-5.
**Nixonov šok** (engleski: ) je kolokvijalni naziv za odluku američkog predjednika Richarda Nixona, objavljenu 15. augusta 1971. godine, temeljem koje je ukinuta dotadašnja konvertibilnost američkog dolara prema zlatu. Njome je izvan snage stavljen Brettonwoodski sistem koji je tečajeve između vodećih svjetskih valuta fiksirao unutar ograničenih parametara, odnosno njime su omogućeni "plivajući" tečajevi koji su postali karakteristika svjetske ekonomije do današnjeg dana.

Nixon je odluku donio potaknut naglim porastom američkog javnog duga koji su u prethodnoj deceniji izazvali nepredviđeno visoki troškovi vijetnamskog rata i opsežnih socijalnih programa tzv. Velikog društva. Nixonov šok je omogućio devalvaciju dolara i kratkoročno imao pozitivne efekte na američku ekonomiju, odnosno doprinio porastu Nixonove popularnosti pred izbore 1972. godine. Među ekonomistima, međutim, vlada rasprava o tome da li su njegovi dugoročni efekti bili negativni ili ne; dio mu pripisuje stagflaciju 1970-ih, a dio endemsku nestabilnost svjetske ekonomije koja će krajem 2000-ih dovesti do velike financijske krize.

Vanjske veze
------------

* Stemming Inflation: the Office of Emergency Preparedness and the 90-day freeze: A comprehensive history of the management of the 90-day wage-price freeze, undertaken by the Office of Emergency Preparedness and the newly established Cost of Living Council.
* The Economy at Mid-1972: A testimony of the Council of Economic Advisers before the Joint Economic Committee on economic developments since President Nixon's New Economic Policy was adopted on August 15, 1971
* Peter Gowan interview on the political and economic effects of ending the Bretton Woods system
|  |
| --- |
|  |

**Nizozemska** ili **Holandska republika**, službeno **Republika sedam ujedinjenih Nizozemskih** (nizozemski: *Republiek der Zeven Verenigde Nederlanden*), bila je država koja je egzistirala od 1588. do 1795. 

Ona se prostirala na otprilike istom prostoru gdje se danas nalazi Kraljevina Nizozemska, a svoj vrhunac imala je u 17. vijeku, kad je bila svjetska sila.

Historija
---------

Republika se sastojala od tadašnjih sedam sjevernih provincija Nizozemske (Holland, Zeeland, Utrecht, Gelderland, Friesland, Overijssel i Drenthe), koje su stekle svoju 
nezavisnost od Španjolske u pobuni vođenoj od 1568. do 1609. Njen nukleus bila je **Utrechtska unija** (1579.), koja je osnovana kako bi se ojačala vojna sposobnost njenih potpisnica i izvela Nizozemska revolucija. 

Južne nizozemske provincije (današnja Belgija i Luksemburg) ostale su vjerne Španjolskoj, dok je provincija Utrecht, koja je bila član Utrechtske unije vremenom postala samostalna država i odvojila se od republike. 

U sljedeća dva vijeka tinjao je sukob oko pitanja političke moći, te formalno jako decentralizirane republike, koja službeno nije imala ni glavni grad, između provincije Holland i prinčeva iz dinastije
Oranje, koji su bili vladari (stadtholder) u dobrom dijelu provincija i htjeli stvoriti centraliziraniju državu. 

Ipak te međusobne trzavice i političke napetosti, nisu spriječile konstantni progres Nizozemske republike u 17. vijeku - zvanom Zlatno doba Holandije. U to vrijeme *Nizozemska republika* stekla je kolonijalno carstvo koje je daleko nadmašivalo njene stvarne resurse, a odigrala je i značajnu ulogu u koalicijskim ratovima protiv francuskog kralja Louisa XIV.. Tad su holandski gradovi izrasli u međunarodne financijske centre, i bili važni centri kulture. 

Republika je doživjela svoj pad u 18. vijek, nakon iscrpljujućih i dugotrajnih međusobnih ratova, između pojedinih vladara, osipanja i propadanja flote i stagnacije svog kolonijalnog carstva, kojeg je zasjenila Engleska. Republika se konačno urušila - 1795. pod utjecajem nizozemske demokratske revolucije i invazije francuskih armija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Dutch Republic*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 26. 01. 2014.

Vanjske veze
------------

***Nizozemska Republika*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Dutch Republic*, na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Košute** je hrvatsko selo u Cetinskoj krajini, u Zagori. U sastavu je grada Trilja (Splitsko-dalmatinska županija). 

Košute su nekada zajedno s naseljima Vedrine i Trilj sačinjavale župu sv. Mihovila arkanđela, a odlukom nadbiskupa splitsko-makarskog, Marina Barišića, 20. kolovoza 2012. postaju samostalna župa Presvetog Srca Isusova Košute.

Stanovništvo
------------

Prema popisu iz 2001. godine, broji 1.752 stanovnika. 
Apsolutno većinsko i jedino autohtono stanovništvo ovog sela su Hrvati, a većina stanovništva izjasnila se kao pripadnici Rimokatoličke crkve. 

***Kretanje broja stanovnika naselja Košute za razdoblje od 1857. do 2001. godine***  

Napomena: Pri popisima stanovništva 1869. i 1921. godine sadržava podatke iz naselja Gardun i Trilj.

Povijest
--------

U blizini zaseoka Dodiga nalazi se napušteni rudnik iz kojega se do 1970-ih vadio lignit. Isti je 1942. napadnut od strane pripadnika NOVJ koji su onesposobili mehanizaciju potrebnu za vađenje budući se ugljen iz rudnika isporučivao okupatorskim snagama.

Kultura
-------

Župna crkva Presvetog Srca Isusova.

Gospodarstvo
------------

Stanovništvo se nekada bavilo poljoprivredom i uzgojem stoke. Danas se sve više napuštaju ove djelatnosti.

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr[*mrtav link*]
2. ↑  „"Guši nas dim iz staroga rudnika lignita"" (Hrvatski).  arhiv.slobodnadalmacija.hr (31. listopada 2011.)

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Košute** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja grada Trilja |
| --- |
| Bisko • Budimir • Čačvina • Čaporice • Gardun • Grab • Jabuka• Kamensko • Košute • Krivodol • Ljut • Nova Sela • Podi • Rože • Strizirep • Strmendolac • Tijarica • Trilj • Ugljane • Vedrine • Velić • Vinine • Vojnić Sinjski • Voštane • Vrabač • Vrpolje |
**Paul Victor Jules Signac** (Pariz, 11. studenog 1863. – Pariz, 15. kolovoza 1935.) je bio francuski postimpresionistički slikar koji je, radeći sa Georgesom Seuratom, razvio stil poentilizam. Rođen u Parizu, Signac je s 18 godina odustao od studija arhitekture i odlučio postati slikar nakon što je prisustvovao izložbi Monetovih dijela. Godine 1884. pomogao je u osnivanju *Salon des Indépendants*, gdje upoznaje Moneta i Seurata. S potonjim će razviti postimpresionističku tehniku poentilizma, koja će ubrzo postati osnovica neoimpresionizma. Neoimpresionizam je zadržao tehniku svojih prethodnika, ali je prilikom primjene iste koristio precizno plasiranje točkica umjetsto pomalo intuitivnog prikaza same impresije, koja ostaje osnovica u oba pravca. Signac je na svojim akvarelima ovu tehniku koristio mnogo slobodnije od Seurata. Nakon 1886. Signac je redovno izlagao u *Salon des Indépendants*, a kao pomorac je proputovao europske obale, koje je prikazao na svojim platnima. U kasnijim godinama je slikao prikaze iz francuskih gradova. 

Izuzev umjetničkog, Signac se bavio i teorijskim radom te je napisao mnoge knjige o slikarstvu, među kojima je i studija *D'Eugène Delacroix au néo-impressionnisme* iz 1899. godine. 

Godine 1892. oženio se Berthom Roblès u Parizu. Tokom 1913. napustio je suprugu i ostavio joj dio svojih nekretnina te se smjestio s ljubavnicom Jeanne Selmersheim-Desgrange, koja će mu roditi kći Ginette. S Roblèsovom je do kraja života ostao prijatelj. Godine 1927. priznao je Ginette kao svoju zakonitu kći. 

Umro je 1935. godine u Parizu od posljedica sepse. Kremiran je tri dana nakon smrti i pokopan na groblju Père Lachaise.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 46767282
* LCCN: n80005086
* ISNI: 0000 0001 2130 9566
* GND: 119425157
* SELIBR: 213145
* SUDOC: 02713783X
* BNF: cb119247303 (podaci)
* BIBSYS: 90127034
* ULAN: 500008410
* NLA: 35499010
* NDL: 00456562
* NKC: ola2002151596
* BNE: XX849634
* CiNii: DA05142749
* KulturNav: id
* RKD: 72519
* CONOR.SI: 104144739
* NSK: 000132373

 |
**Panzer III** je bio njemački tenk koji se nalazio u ratnoj upotrebi do kraja 1943. godine. Službeni naziv Panzer III bilo je Panzerkampfwagen III (PzKpfw III).

### Nastanak

Na zahtjev generala Guderiana početkom 1934. godine izrađen je plan za nastanak novog tenka koji bi zamjenio Panzer I koji nije zadovoljavao u mogućim borbama s tadašnjim tenkovima drugih država. Nezadovoljavajuća brzina razvoja novog tenka dovodi do stvaranja Panzera II koji treba u međuvremenu vršiti njegove dužnosti. Nakon te odluke o gradnji međugeneracijskog tenka, proizvodni i dizajnerski problemi su i dalje mučili Panzer III tako da ih je u trenutku izbijanja drugog svjetskog rata bilo proizvedeno samo stotinjak.

### Ratno djelovanje

Prvo ratno djelovanje ovaj je tenk imao tijekom Poljske kampanje iako su tada upotrebljavani samo njegovi testni primjerci. Njegovo zamišljeno djelovanje bilo je zajedno s tenkom Panzer IV koji bi imao protupješadijske dužnosti, za razliku od Panzera III koji bi bio zadužen za uništenje protivničkih tenkova. Već prvi ozbiljni pokus ovog tenka u pohodu na Francuskoj završava djelomičnim neuspjehom koji rezultira nadogradnjom njegovog nedovoljno jakog topa s promjera 37 mm na onaj 50 mm. Iako je sada ovaj tenk postao jači on se pokazao preslabim u u sukobu s T-34 nakon invazije Sovjetskog Saveza. Taj događaj postaje zvono za uzbunu koja rezultira stalnim zahtjevima za boljim i novijim tenkom. Nekoliko mjeseci nakon što novi tenk popularnog imena Tigar počinje izlaziti s proizvodnih traka 1943. godine dolazi do obustave korištenja Panzera III, a sve tvornice se prebacuju na proizvodnju njegove protutenkovske i protuartiljerijske verzije bez kupole imena Stug III.

Masovno je rabljen na bojištima Francuske, Balkana, Sjeverne Afrike i Sovjetskog Saveza.

### Oprema

Prvobitno je bilo zamišljeno da ovaj tenk uđe u proizvodnju s oklopom debelim 15 mm i topom kalibra 50 mm. Protivno željama mehaniziranog odjela Wehrmachta top je bio smanjen na 37 mm, ali je kupola u koju može stati veći top ostala u proizvodnji tako da je kasnije on lako zamijenjen prema originalnom zahtjevu. Tijekom borbi je bila uočena i slabost oklopa tako da je on do kraja proizvodnje bio stalno uvećavan dok nije dostigao debljinu od 50 mm. Sveukupno je bilo proizvedeno nešto manje od 6000 primjeraka ovog tenka.

### Prenamjene

Iz dizajna ovog tenka napravljeno je najmasovnije njemačko oklopno vozilo u doba drugog svjetskog rata. To je bio Stug III, proizveden u više od 10000 primjeraka. S druge strane Sovjetski Savez je od zarobljenih Panzera III i Stuga III napravio više od 1000 primjeraka svojeg oklopnog vozila imena Su-76i.

### Korištenje izvan Njemačke

Manji broj ranih, slabijih verzija ovog tenka je prodano ili ustupljeno Sovjetskom Savezu, Mađarskoj, Rumunjskoj, Bugarskoj, Slovačkoj i Hrvatskoj. Poslije drugog svjetskog rata Panzer III ostao je u upotrebi na području Norveške.

***Panzer III*** na Wikimedijinoj ostavi