recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Hans Westmar***, punim naslovom ***Hans Westmar. Einer von vielen. Ein deutsches Schicksal aus dem Jahre 1929*** (sh. *Hans Westmar. Jedan od mnogih. Jedna njemačka sudbina 1929. godine*) je bio njemački crno-bijeli film snimljen 1933. u režiji Franza Wenzlera, poznat kao jedno od prvih filmova sa eksplicitno nacističkom propagandom.

Originalno je bio zamišljen kao biografski film, odnosno trebao je prikazati život Horsta Wessela, vođu berlinskih Jurišnih odreda (SA) i ko-autora nacističke himne *Horst Wessel Lied*, koji je zbog nasilne smrti početkom 1930. godine postao jednim od nacističkih mučenika. Snimanje je počelo nedugo nakon Hitlerovog dolaska na vlast. Kao podloga je poslužila romansirana biografija koju je napisao Hanns Heinz Ewers, koji je također sudjelovao u pisanju scenarija. Autori su se prilikom snimanja uglavnom nastojali držati činjenica, pa su kao savjetnici na snimanju služili Wesselovi suborci, odnosno kao statisti pripadnici SA. Međutim, nakon zatvorene premijere 6. oktobra 1933. je ministar propagande Joseph Goebbels naredio novo snimanje, odnosno da u novoj verziji Wessel bude zamijenjen fiktivnim alter egom pod imenom "Hans Westmar". Kasnije je to obrazložio nastojanjem da se iz Wesselovog/Westmarovog života izbace svi detalji koji bi mogli ocrniti SA i nacistički pokret. Zbog toga su i Ewers i producent Ernst Hanfstaengl pali u nemilost. Hans Westmar se nakon premijere rijetko prikazivao.

Danas je njegovo prikazivanje u Njemačkoj zabranjeno.

Literatura
----------

* Daniel Siemens: The Making of a Nazi Hero,I. B. Tauris London 2013
* Originales Drehbuch des „Horst Wessel"-Films (Typoskript) im Heinrich Heine-Institut (Düsseldorf), NL Hanns Heinz Ewers.
* Martin Loiperdinger: *Hans Westmar. Einstellungsprotokoll* (= *IHSA-Arbeitspapier.* Nr. 12, ZDB-ID 982132-6). Filmland-Presse, München 1980.
* Martin Loiperdinger (Hrsg.): *Märtyrerlegenden im NS-Film.* Leske + Budrich, Opladen 1991, ISBN 3-8100-0700-5.

Vanjske veze
------------

* *Hans Westmar* na sajtu IMDb
* *Hans Westmar. Einer von vielen. Ein deutsches Schicksal aus dem Jahre 1929* dostupan kao besplatni download na Internet Archive
* *Hans Westmar. Einer von vielen. Ein deutsches Schicksal aus dem Jahre 1929* na AllMovie-u ()
* Infos zum Film auf *www.filmportal.de*
* Infos zum Film auf *www.film.at*
* *Filmplakat zu dem nationalsozialistischem Propagandafilm „Hans Westmar"*
* Arhivirano 2014-05-09 na Wayback Machine-u
***High School*** (sh. *Srednja škola*) je američki crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1968. godine u režiji Fredericka Wisemana. U njemu se prikazuje jedan dan nastave u filadelfijskoj srednjoj školi Northeast High School. Film je napravljen u stilu cinéma vérité, a samo je snimanje trajalo pet tjedana u proljeće 1968. godine. Film se i stilom i tematski oslanja na Wisemanov prethodni i kontroverzni film *Titticut Follies*, odnosno predstavlja dio ciklusa kojim je Wiseman obrađivao različite institucije tadašnjeg američkog društva. Škola koju je prikazuje u filmu je prikazana kao izuzetno represivna i autoritarana institucija, u kojoj nastavno osoblje prikazuje krajnji prijezir prema učenicima, a svemu posebnu dimenzija daju reference na tada aktualni vijetnamski rat u kome sudjeluje rodbina učenika, odnosno u kome će neki od njih nakon regrutacije biti poslani. Wiseman se godinama nije usudio prikazati film u Philadelphiji, bojeći se mogućih tužbi. Kritika ga je, međutim, prihvatila i danas se smatra jednim od najboljih dokumentarnih ostvarenja svog vremena.

Izvori
------

1. ↑  „Long-delayed debut of "High School," 2001". *Current*. Arhivirano iz originala na datum 2010-11-20. Pristupljeno 2. XI 2010.

Literatura
----------

* Ellsworth, Liz. *Frederick Wiseman: A Guide to References and Resources*. Boston, MA: G.K.Hall & Co. 1979.
* Grant, Barry Keith. "Five films by Frederick Wiseman" University of California Press, 2006.
* Rosenthal, Alan. *The New Documentary In Action: A Casebook in Film Making*. Berkeley, CA: University of California Press, 1971.

Vanjske veze
------------

* *High School* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Frederick Wiseman |
| --- |
| 
* Titicut Follies
* High School
* Hospital
* Missile
* Ballet
* State Legislature
* La Danse

 |
**Ludovik Crijević Tuberon** (lat. *Ludovicus Cerva Tubero*, 1459–1527) bio je hrvatski latinista, koji se pre svega istakao radom na istoriografiji. Rođen u Dubrovniku, studirao je filozofiju, teologiju i matematiku u Parizu. Razrešvši sklopljeni brak, u 25. godini života priključio se benediktinskom redu i posvetio se proučavanju dela antičkih rimskih istoričara i istraživanju domaće istorije. Dvadesetak godina bio je opat samostana sv. jakova u Višnjici kraj Dubrovnika.

Glavno je Tuberonovo delo *Zapisi o svom vremenu* *(Commentaria temporum suorum)*, objavljeno prvi put 1603, a zatim nekoliko puta preštampano. Ovo istorijsko delo obuhvata razdoblje od smrti kralja Matije Korvina (1490) do smrti pape Lava X (1522) te predstavlja prvorazredni izvor za period Jagelovića u Ugarskoj (1440–1444 i 1490–1526). U njemu Tuberon, ugledajući se na Salustija i Tacita, tečno i slikovito prikazuje događaje, ličnosti, društvene i ekonomske prilike na širokom prostoru od Budima do Carigrada u periodu od 1490. do 1522. godine. Vrlo su zanimljivi ekskursi u dalju prošlost te anegdotski i novelistički umeci s psihološkom karakterizacijom pojedinih ličnosti. Delo je pisano klasičnim latinitetom, koji je autoru pribavio ime "dubrovačkog Salustija". Delo odaje piščev slobodan duh koji je tolerantan prema reformskim pokretima te oštro kritikuje visoki kler i vatikansku politiku, zbog čega je crkva to istorijsko delo 1734. stavila na "Popis zabranjenih knjiga" *(Index librorum prohibitorum)*.

Crijevićeva rasprava *O poreklu, običajima i podvizima Turaka* *(De Turcarum origine, moribus et rebus gestis)* objavljena je 1590, a 1790. štampan je njegov pregled istorije Dubrovnika pod naslovom *O poreklu i razvoju dubrovačkoga grada* *(De origine et incremento urbis Rhacusanae)*. Oba su dela zapravo odlomci iz *Zapisa*.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 166980878
* LCCN: n98013111
* ISNI: 0000 0000 6123 7096
* GND: 10424514X
* SUDOC: 191717487
* BNF: cb106395638 (podaci)
* CONOR.SI: 271332451
* NSK: 000054389

 |
**Samuel Taylor Coleridge** (Ottery St. Mary, 21.10. 1772. - London, 25.7. 1834.), engleski književnik.

Biografija
----------

Pohađao je školu u Cambridgeu, koju napušta i bježi u vojsku, iz koje ga roditelji ubrzo iskupljuju. Nastavio je školovanja, te upozanje Roberta Southeya i s njim planira osnivanje utopističke zajednice u Americi (Pantisocratic community). Pod uticajem je ideja Francuske revolucije i sve se više zanima za politiku i filozofiju, a poslije i za teologiju (ali je konačno, iako je počeo kao jakobinski revolucionar, završio kao konzervativac).

U skladu s planom svoga utopijskog društva, ženi se Sarom Fricker, a Southney s njegovom sestrom, što je dobrim dijelom poslije unesrećilo Coleridgeov život. Lošeg zdravlja, razdiran između vlastitoga stvaralačkog nagona, obiteljskog života i nesigurnih suvremenih prilika, stalno se sukobljavao sa sobom i s okolinom. S mukom se izdržavao, surađujući s novinama, oviseći često posve o pomoći prijatelja. Sprijateljuje se s Wordsworthom, godine 1798. odlazi u Njemačku na nekoliko mjeseci kako bi naučio jezik. Godine 1804. putuje zbog astme na Maltu, gdje se zapošljava kao tajnik guvernera A. Balla, a zatim je u Rimu, gdje je upoznao L. Tiecka i A. Humboldta. Vraća se u Englesku 1806. godine, a njegovo imovno i zdravstveno stanje sve više se pogoršava: prekida dugogodišnje prijateljstvo s Wordsworthom, sve više uživa opijum, no njegov uticaj na mlade sve više raste (Byron, Keats). Podlegao je bolesti, koja ga je cijelog života mučila, i opijumu, ne doživjevši veliku pobjedu svojih ideja, do koje su ubrzo doveli engleski romantičari.

Bio je svestran i neprestano u letu za idejama, a djelovao je kao pjesnik, predavač, propovjedni, novinar, prevoditelj Schillerova "Wallensteina", teolog, kritičar i esejist, davši svemu - sputavan neprilikam i ometan bolešću - mnogo manje nego što je nosio u sebi. Najbolji je i najpoznatiji kao pjesnik triju izvrsnih pjesama: ***"Pjesma o starom mornaru", "Christabel" i "Kubla Khan".*** Po nekima on je najbolji književni kritičar što ga je Engleska ikada imala, čovjek koji je vratio dostojanstvo i dao težinu kritici, okrenuvši se pitanjima njene biti, metode i smisla. Izvršio je golem uticaj na moderne kritičarske škole angloameričke književnosti. Njegova cjelokupna duhovna akcija težila je utopističkoj sintezi znanosti, umjetnosti, religije i politike.

Djela
-----

* "Robespierreov pad" (zajedno s Southeyem)
* "Lirske balade" (zajedno s Wordsworthom)
* "Sibilsko lišće"
* "Biographia Literaria"
* "Ispovijesti ispitivačkog duha"
* "Kritika o Shakespereau"

***Samuel Taylor Coleridge*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 24599809
* LCCN: n78095462
* ISNI: 0000 0001 2277 4996
* GND: 118521500
* SELIBR: 182016
* SUDOC: 02679389X
* BNF: cb11897247f (podaci)
* BIBSYS: 90054481
* ULAN: 500287105
* MusicBrainz: 435584ef-5947-4846-afef-2f204956188b
* NLA: 35029681
* NDL: 00436352
* NKC: jn19990001450
* BNE: XX921526
* CiNii: DA00390710
* CONOR.SI: 22733923
* NSK: 000107930

 |
**Branko Pihač** (Zagreb, 1956) je hrvatski pisac znanstvene fantastike. Diplomirao je radiokomunikacije na Elektrotehničkom fakultetu u Zagrebu, a od 1988. živi u Kanadi.

Pihač je bio jedno od najprominentnijih domaćih imena u Vjesnikovu časopisu za znanstvenu fantastiku *Sirius*, u kojemu je objavio dvadesetak novela i kratkih priča. Njegovo znanstvenofantastično pisanje pripada tvrdoj znanstvenoj fantastici, katkad staromodnog kova, no na svojim najboljim stranicama on uspješno ostvaruje intrigantan spoj filozofske problematizacije i logičke analize, utemeljene u hegelijanskom duhu klasične njemačke filozofije, sa znanstvenim premisama koje često posežu za pseudoznanstvenim i alkemičarskim motivima, katkad i u ironijskom tonu. Njegov je stil klasično pripovijedanje s elementima avanturističkog i kriminalističkog žanra, koje obrađuje poznate žanrovske motive.

Važnije novele:
---------------

* "Fombos, dar zvijezda", Sirius, 41, 1979.
* "Đavolji vrtovi doktora Hirnemiusa", Sirius, 53, 1980.
* "Perpetuum mobile", Sirius, 64, 1981.
* "Prometheus", Sirius, 76, 1982.
* "Čovjek iz Vučjeg Dola", RS magazin, zima 1982.
* "Maggemoniusov most", Sirius, 79, 1983.
* "Posljednja poruka", Sirius, 83, 1983.
* "Poziv", Sirius, 87, 1983.
* "Bumerang", Sirius, 100, 1984.
* "Mačje oko", Sirius, 119, 1986.
* "Eksperiment doktora Kühlgrubera", Alef, 9, 1988.

Prijevodi na strane jezike:
---------------------------

* zbirka priča *Perpetuum mobile* (poljski, 1986) - hrvatski rukopis nikad nije objavljen
* njemačka SF antologija *Venice 2* (1985)
* njemačka SF antologija *Das digitale Dachau (1985)*
* njemačka SF antologija *Entropie* (1986)
* poljski časopis *Fantastyka*
* u češkoj antologiji jugoslavenske fantastike *Duhová křídla* (1985)
**Pedro de Valdivia** je napušteni rudnik i naselje na sjeveru Čilea u Provinciji Tocopilla (Regija Antofagasta).

Geografske karakteristike
-------------------------

Pedro de Valdivia se nalazi u Pustinji Atacama, udaljen tridesetak južno od sestrinske Maria Elene, 100 km od luke Tocopilla i 160 od Antofagaste.

Historija
---------

Površinski kop salitre i naselje Pedro de Valdivia svečano je otvoren 1931. kao posljednji rudnik salitre u Čileu.

Napuštene kuće
Podignut je po uzoru na Mariu Elenu, da mehanički po Guggenheimovom sistemu ekstrahira salitru. Na startu je radilo po 2000 radnika da bi se njihov broj početkom 1960-ih popeo na 11.000.

Naselje je imao više od 1500 kuća, podijeljenih po zonama za samce, administratore i radničke porodice.

Pored tog naselje je imalo i zgrade javne namjene; društveni dom, teatar-kino, školu, bolnicu, poštu, policijsku stanicu, dućane, sportske terene i bazen.

Krajem 1960-ih rudnik je nacionaliziran, nakon tog je 1988. ponovno privatiziran, da bi 1996. završio u bankrotu i prestao sa radom.
Radnici su ga vremenom napustili, pa je postao grad duhova.

Pedro de Valdivia je 1999. proglašen Nacionalnim spomenikom, pa ga posjećuju turisti, a prve nedelje u junu i njegovi bivši stanovnici koji taj dan imaju malu proslavu.

Povezano
--------

* Rudarsko naselje Maria Elena

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Oficina Pedro de Valdivia" (španjolski). Servicio Nacional del Patrimonio Cultural. Pristupljeno 6.12.2020.
2. ↑  „Oficina María Elena" (španjolski). Museo de Antofagasta. Pristupljeno 6.12.2020.

Vanjske veze
------------

***Rudnik Pedro de Valdivia*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Oficina salitrera Pedro de Valdivia* (na portalu Museo de Antofagasta) Arhivirano 2019-02-28 na Wayback Machine-u ()

Oficina salitrera Pedro de Valdivia
**Sarah Kane** (Essex, 3. veljače 1971. - London, 20. veljače 1999.), britanska dramatičarka i redateljica

Njezin prvi komad ***Blasted*** premijerno je izveden 1995. godine u Royal Court Theatre Upstairs. Njezin drugi komad ***Phaedra’s Love*** doživio je premijeru 1996. godine u Gate Theatre. U travnju 1998. ***Cleansed*** je postavljen u Royal Court Theatre Downstairs, a u rujnu iste godine ***Crave*** je izveden u Traverse Theatre, Edinburgh u produkciji Paines Plougha i Bright d.o.o. Njezin posljednji komad ***4.48 Psychosis*** premijerno je izveden u Royal Court Jerwood Theatre Upstairs u lipnju 2000. godine. Njezin kratki film ***Skin*** u produkciji British Screen/Channel Four, premijerno je prikazan u lipnju 1997. godine.

Sarah Kane je izvršila samoubojstvo 1999. godine.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 5087358
* LCCN: no97003704
* ISNI: 0000 0003 5393 7326
* GND: 121936422
* SELIBR: 238010
* SUDOC: 050191012
* BNF: cb13499407t (podaci)
* BIBSYS: 3982
* MusicBrainz: a2c626ea-7007-4dd9-897b-387e5140d88d
* NKC: js20011212058
* BNE: XX1313100

 |
*Za pisca iz 19. veka pogledajte Vuk Jerenic <* (Čačak, 14. 5. 1925. - Beograd, 11. 1. 2001.) bio je srpski pesnik i književnik.

Biografija
----------

Potiče iz gradjanske porodice, od oca Velimira, trgovca, i majke Kosare, rodj. Milikić. Pred Drugi svetski rat, kao mnogi trgovci, Brankov otac je doživeo poslovnu propast i porodica je osiromašila.

Tokom drugog svetskog rata, sa šesnaest godina, Branko je izvesno vreme bio partizanski kurir Ratka Mitrovića, a zatim je odveden u logor, u Smederevsku Palanku, koji je služio za tzv. "prevaspitavanje" omladine. U logoru se razboleo, jedva preživeo, a tek onda nastavio školovanje u čačanskoj Gimnaziji.

Posle rata, živeo je više godina u Sarajevu i već tada postao poznati pesnik. Kasnije prelazi u Beograd i tu završava Pravni fakultet. Uporedo sa studiranjem, radio je kao novinar u časopisu "Duga" i kao saradnik u drugim listovima i književnim časopisima. Više godina je proveo u "Borbi", kao urednik poznate edicije "Žar ptica". Nekoliko godina je bio predsednik poznate izdavačke kuće "Srpska književna zadruga" iz Beograda.

Iako je otišao iz Čačka, bio je emotivno vezan za svoj rodni grad. U Čačku i Dragačevu je pokrenuo mnoge kulturne manifestacije, kao što su "Disovo proleće" i "Dragačevski Sabor trubača", a redovno je saradjivao i u lokalnom listu "Čačanski glas". Od 1964. godine, više je živeo u Čačku i Ovčar Banji nego u Beogradu.

Stvaralaštvo Branka V. Radičevića je obilno i sadrži oko sto naslova. Pisao je pesme, pripovetke, romane, knjige za decu. Istraživao je spomenike - krajputaše (reč "krajputaš" je njegova kovanica), a bio je i istraživač i poznavalac srpskog jezika.

Za književno stvaralaštvo i veliki doprinos srpskoj kulturi bio je nagradjivan, a najznačajnije nagrade su: Sedmojulska nagrada i Vukova nagrada.

Najpoznatija dela su: "Bela žena", "Beli čovek", "Plava linija života", "Budućnost", "Kadionik", "Smrt i ljubav", "Grubići i nežnići", "Seljaci", "Pesme o majci", "Sa Ovčara i Kablara", "Učeni mačak", "Bajke o guslama", "Priče o životinjama".

Bio je aktivan u književnom i društvenom životu do pred smrt. Njegovo poslednje delo je "Sujeverice", u četiri objavljene knjige, koje su doživele veliki uspeh.
Posle kratke i teške bolesti umro je, 11. januara 2001. u Beogradu.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 117375328
* LCCN: n89618686
* ISNI: 0000 0000 8414 0254
* GND: 172568765
* SUDOC: 030504368
* BNF: cb12190530s (podaci)
* BIBSYS: 90379744
* NKC: kup20020000080797
* CONOR.SI: 24772195

 |
**Marga López** (San Miguel de Tucumán, Argentina, 21. lipnja 1924. - Ciudad de México, Meksiko, 4. srpnja 2005.) je bila argentinsko-meksička glumica.

Biografija
----------

Marga je rođena kao **Catalina Margarita López Ramos**. Njezini su roditelji bili Pedro López Sánchez i Dolores Ramos Nava, dok su joj braća i sestre bili Juan, Miguel, Dolores, Pedro, María i Manuel.

Prvi Margin suprug je bio Carlos Amador. Marga se dvaput udala za njega - 1941. i 1961. Njihova su djeca Carlos i Manuel. 1964. Marga se udaje za Artura de Córdovu, koji umire 1973.

Marga je poznata po brojnim ulogama. Pojavila se u više od 80 filmova i u mnogim telenovelama. Njezin najpoznatiji lik je gđica Josefa Villareal u seriji *Između ljubavi i mržnje*.

19. travnja 2005. Marga je doživjela srčani udar. Umrla je u srpnju iste godine.

Vanjske poveznice
-----------------

***Marga López*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 35644965
* LCCN: nr98003420
* ISNI: 0000 0001 2127 851X
* GND: 133436632
* SUDOC: 117679798
* BNF: cb16244037g (podaci)
* NKC: xx0182522
* BNE: XX983860

 |
Savo Štrbac, 2011.
**Savo Štrbac** (Benkovac, 1949. -) je srpski političar, bivši član komisije Vlade Republike Srpske Krajine (RSK) za razmjenu zarobljenika i predaju posmrtnih ostataka tijekom rata u Hrvatskoj, i predsednik Informaciono-dokumentacionoga centra *Veritas*.

Rođen je 1949. u Benkovcu. Pravo je diplomirao u Zagrebu, a do 1990. je radio kao sudija u Zadru. Član Vlade RSK je postao 1993. Godine 1993. zajedno sa drugim građanima tadašnje Republike Srpske Krajine osniva nevladinu i nestranačku organizaciju Informaciono-dokumentacioni centar *Veritas*, sa sjedištem u Kninu. Savo Štrbac je predsednik Veritasa od njegovog osnivanja, a glavna aktivnost njegovog djelovanja je prikupljanje podataka o stradanjima srpskog stanovništa na teritoriji Hrvatske. Živi i radi u Beogradu.

Surađivao je sa bivšom tužiteljicom MKSJ-a, Carlom Del Ponte, u pripremanju optužnice za ratne zločine u predmetu Ante Gotovina i drugi. Prvostupanjskom presudom 2011. Gotovina i Mladen Markač su osuđeni, ali pravomoćnom presudom 2012. oslobođeni svih optužbi. *Veritasova* brojka o poginulima tijekom operacije Oluja je odbačena od Međunarodnog suda pravde (MSP) prilikom međusobne tužbe Hrvatske i Srbije:

> Sud se slaže da ni izvještaj *Hrvatskog helsinškog odbora* niti *Veritasa* ne posjeduju dokaznu težinu da omogući sudu da razmotri kao činjenicu nešto na temelju samo tih dokumenata; doista, i sama Srbija je priznala da izvještaji sadrže činjenične greške.
> 
> 

11.11. 2015. Štrbac je svjedočio u obranu Ratka Mladića u Haagu, koji je bio na suđenju zbog ratnih zločina pred MKSJ-om. Tom prilikom je Mladića nazvao "mudrim oficirom".

Izvori
------

1. ↑  Međunarodni sud pravde (februar 2015). „Croatia vs. Serbia - Judgement". str. 124. Arhivirano iz originala na datum 2016-12-13. Pristupljeno 2015-12-11.
2. ↑  „Mladićeva "Krajinska" uvertira za Bosnu". Sense Agency. 11.11. 2015.. Arhivirano iz originala na datum 2015-11-20. Pristupljeno 2015-12-11.



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 48982241
* LCCN: no2006060316
* ISNI: 0000 0000 5391 1220
* SUDOC: 240709365

 |
Sv. Simeon Novi Teolog
**Simeon Novi Teolog** (oko 949–1022) bio je vizantijski monah i mistički pisac, nazvan Novim Teologom kako bi ga se razlikovalo od druga dva važna svetitelja u istočnom hrišćanstvu koja su takođe dobila epitet "Teolog", apostola Jovana i Grigorija Nazijanskog (4. vek). Svojim duhovnim iskustvima, koja je doživeo pod neposrednim uticajem *Duhovne lestvice* Jovana Lesvtičnika, a koja je i zapisao, Simeon je udario temelje isihastičkom misticizmu, tj. kontemplativnoj molitvi koja je u vizantijskom pravoslavlju cvetala u 14. veku.

Orijentisan prvenstveno na monašku kontemplaciju, Simeon je 980. godine postao starišana manastira Svetog Mame blizu Carigrada. Godine 1009. morao se povući s ovog položaja u Hrizopolj blizu Carigrada zbog svojeg previše strogog upravljanja manastirom i zbog sukoba s carigradskim patrijarhom oko metoda duhovnosti, posebno njegove privrženosti svom duhovnom ocu Simeonu Studiti.

Simeon je pisao katiheze, teološke i etičke propovedi, pisma, *Himne o ljubavima božjim* (u kojima opisuje svoja duhovna iskustva) te *Praktične i teološke glave*, koje su sastavljene u vidu "centurija", tj. nizova od po stotinu aforizama. Čuvena mu je i *Poslanica o ispovedanju*, dugo pripisivana Jovanu Damaskinu, koja je jedno od najvažnijih svedočanstava o duhovnim koncepcijama vizantijskog monaštva. Simeonova mistička teologija predstavlja posebnu fazu u razviju grčke duhovnosti koja je započela još krajem 2. veka. Njena središnja tema jeste uverenje da, primenjujući uobičajene metode umne molitve, čovek može doživeti kontemplativnu "viziju svetlosti", što je simbolični termin koji označava intuitivno prosvetljenje koje mistik spoznaje prilikom svog susretanja s nepoznatim božanskim. Simeon je naglašavao da takvo iskustvo mogu postići svi koji se dubinski posvete molitvenom životu te da je temeljno za tumačenje *Svetog pisma*.

Vanjski linkovi
---------------

* Symeon the New Theologian texts in English and Greek, Select Resources
* Članak o Simeonu Novom Teologu na *Orthodoxwiki*

***Simeon Novi Teolog*** na Wikimedijinoj ostavi
**Simo Mraović** (Kutina, 1966. - Zagreb, 16. XII. 2008), hrvatski pisac.

Životopis
---------

Rođen je 1966. godine u Kutini. Djetinstvo je proživio u Jastrebarskom, a ostatak života u Zagrebu. Na Filozofskom fakultetu u Zagrebu studirao je filozofiju, ruski jezik te književnost i kroatistiku. Radio je kao honorarni suradnik raznih zagrebačkih novina, za televiziju je pisao kratke scenarije za tok-šoue, bio je urednik kulture u dnevnom listu "Republika", vodio je, od 2000. do smrti, poznati nedjeljni tok-šou "Kava i kolači" u zagrebačkoj knjižnici "Bogdan Ogrizović". Bio je član švedskog PEN-a, Društva hrvatskih književnika i Hrvatskog društva pisaca.

Objavljivati je počeo 1984. Roman "Konstantin Bogobojazni" i zbirka pjesama "Gmünd" prevedeni su na ukrajinski i bugarski jezik, "Konstantin Bogobojazni" objavljen je i u Francuskoj, u pripremi je njemačko izdanje, a dijelovi knjiga prevedeni su na slovenski, poljski, mađarski, talijanski i njemački jezik. Prevodio je poeziju s engleskog jezika.

Objavio je zbirke pjesama "Sezona otrova" (1986), "Rimljanima nedostaje milosti" (1990), "Na zemlji je sjena" (1994), "Između usana" (1997), "Laku noć Garbo" (2001), roman "Konstantin Bogobojazni" (2002), drugo izdanje romana "Konstantin Bogobojazni & sabrane pjesme" (2003), "Gmünd" (2004), zbirka pjesama "Nula Nula" (2006), zbirka kolumni "Varaj me nježno" (2006) i treće izdanje romana "Konstantin Bogobojazni" (2007) i knjiga priča "Bajke za plažu" (2007). Posmrtno bit će tiskana njegova dosad nepoznata filozofska novela "Doktor Biblije", koju je napisao u posljednjoj godini života. Pokopan je, po vlastitoj želji, u selu Kozarac na Kordunu.

Djela
-----

* "Bajke za plažu", Durieux, Zagreb 2007. - ISBN 978-953-188-265-1
* "Nula nula", Prosvjeta, Zagreb 2006.
* "Konstantin Bogobojazni & sabrane pjesme", Durieux, Zagreb 2003.
* "Ukrajinske bajke" (urednik), Zagreb 2002.
* "Konstantin Bogobojazni: manjinski roman", Prosvjeta, Zagreb 2002.
* "Laku noć Garbo", Pop&Pop, Zagreb, 2001.
* "Između usana", Meandar, Zagreb, 1997.
* "Na zemlji je sjena", Meandar, Zagreb 1994.
* "Rimljanima nedostaje milosti", Revija, Osijek 1990.
* "Sezona otrova", Quorum, Zagreb 1986.

Izvori
------

Helena PERIČIĆ: "Putovanje/ lutanje / bijeg u poeziji i prozi Sime Mraovića", *Dani Hvarskog kazališta* ("Putovanje, lutanje i bijeg u hrvatskoj književnosti i kazalištu"), zbornik, ur. N. Batušić et. al. Zagreb-Split, HAZU/Književni krug Split, 36, 2010. 332-350.



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 84259567
* LCCN: n96012577
* ISNI: 0000 0001 2282 456X
* SUDOC: 130314781
* BNF: cb17810471b (podaci)
* NKC: js2006358468

 |
**Sinesije iz Kirene** (grč. Συνέσιος, 370–412) bio je episkop grada Ptolemaide u Kirenaici. Potekao je iz jedne porodice koja je vodila poreklo od prvih grčkih doseljenika u Libiji. Bio je Helen po obrazovanju, Rimljanin po političkom opredeljenju. Miran život, koji je na imanju provodio u lovu i bavljenju neoplatonskom filozofija, prekinule su navale varvara iz pustinje. Država nije imala snage da ih suzbije, pa je Sinesije s drugim mladim ljudima ustao sam u odbranu svoje domovine. Tako se istakao da su od njega, paganina, zatražili da postane episkop. Iz osećaja dužnosti i zbog pritiska javnosti prihvatio je to uz teške unutrašnje sukobe odrekavši se svoje filozofije i helenskog životnog stava.

Sav Sinesijev unutrašnji svet odražava se u njegovim *Pismima*, pisanim uzornim epistolografskim stilom. U pismima se daje živa slika celog tog razdoblja; u njima se može pratiti slom antike i rađanje novog sveta. Značajno mu je delo *Dion ili o životu prema njegovom uzoru*, u kome se slavi veza između filozofije i retorike, koju je nekad svojim delovanjem uspostavio Dion Hrizostom. U ovom se traktatu o antičkom putu ka filozofiji i književnosti, koji čarobnim bojama slika idilu jednog muzama obuzetog uglađenog intelektualca, nalazi prvo temeljno razračunavanje jednog estete koji živi u paganskoj tradiciji s metafizičkim aspiracijama i idealima egipatskog monaštva. Sinesijev govor *O kraljevstvu*, koji je održao u Carigradu pred carem Arkadijem, svedoči o njegovom visokom osećanju dužnosti. Taj je govor pun konkretnih saveta o tome šta sve jedan mudar vladar mora znati, ali sadrži i eksplicitnu izjavu da prva careva dužnost mora biti borba protiv korupcije. Pevao je i himne u antičkim stihovima i na dorskom dijalektu svog zavičaja, u kojima često povezuje neoplatonska shvatanja sa hrišćanskim učenjem, pri čemu izbegava svako dogmatsko utvrđivanje.

Vanjski linkovi
---------------

* *Catastasis*
* *On Dreams*
* *In Praise of Baldness*
* Selections from the Works of Synesius of Cyrene, Platonist and Bishop (many epistles, all hymns, both homilies)
* D. Roques, Études sur la correspondance de Synésios de Cyrène reviewed by John Vanderspoel, University of Calgary, in Bryn Mawr Classical Review 02.01.16 Arhivirano 1999-04-27 na Wayback Machine-u
* Catholic Encyclopedia
* Synesius of Cyrene

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 102323982
* LCCN: n81055375
* ISNI: 0000 0001 2145 8721
* GND: 118642634
* SELIBR: 95403
* SUDOC: 086263099
* BNF: cb130916699 (podaci)
* BIBSYS: 90258643
* NLA: 35980032
* NKC: jn19981002181
* BNE: XX958622
* CiNii: DA01323311
* CONOR.SI: 283827811
* NSK: 000442827

 |
**Sreten Ugričić** (Herceg Novi, 1961) je srpski pisac i bivši upravnik Narodne biblioteke Srbije.

Biografija
----------

U Beogradu završio je osnovnu i srednju školu, kao i filozofiju na Filozofskom fakultetu, 1985. godine. Bio je asistent na Filozofskom fakultetu u Prištini, na predmetima Estetika i etika, od 1992. do 1997. godine.

Objavio nekoliko knjiga, i bio urednik časopisa *„Pismo"* (Zemun, 1989—1991) i *„Univerzitetska misao"* (Priština, 1993—1996).

Od 2001. bio je upravnik Narodne biblioteke Srbije, do 20. 1. 2012. godine, kada je smenjen odlukom Vlade Srbije.

Izvori
------

1. ↑  Vlada smenila Sretena Ugričića („Politika", 20. januar 2012)
2. ↑  Smenjen Sreten Ugričić („Večernje novosti", 20. januar 2012)

Vidi još
--------

* Narodna biblioteka Srbije

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 238115
* LCCN: n2001022808
* ISNI: 0000 0001 1945 8909
* GND: 1011975343
* SUDOC: 059369507
* BNF: cb144844829 (podaci)
* NKC: jo2002139556
* CONOR.SI: 94221411

 |
**Kovrdžavi bišon** je vrsta psa. Originalni naziv: *Bichon a Poil Frise*. Reč ˝bichon˝ često se koristi za opisivanje malih, belih pasa kao npr. tulearskog kudravog psa, malteškog psa, friza-kudravog belog psa, bolonjskog psa...

Opis
----

Kovrdžavi bišon u parku Alta Vista, u San Francisku.
Kovrdžavi bišon
Bišon je mali beli pas, duge i kovrdžave dlake koja podseća na krzno mongloske koze, duge uši koje vise tik uz glavu, tamne, okrugle oči sa crnim ivicama, prilično dug, zakrivljen vrat, rep nosi dostojanstveno prebačen preko tela. Voli da bude u društvu čoveka. Ima nezavisan duh, inteligentan je, odan, smeo i živahan. Sa njim je lako živeti jer je izuzetno veseo i samouveren. Lako ga je dresirati, uvek je spreman svima da udovolji kako bi zadobio ljubav i pažnju. Voli kada su ljudi oko njega srećni. Prirodno su druželjubivi i najsrećniji su kada su sa porodicom koja ih vodi svuda sa sobom. Odlično se slažu sa drugim psima, ostalim životinjama i decom. Veoma su poslušni, umeju da upozore na neobične zvuke, lako uče trikove. Kao i većina malih pasa, i bišon ponekad teže nauči da ne vrši nuždu u zatvorenom prostoru. Kovrdžavom bišonu su potrebna pravila ponašanja i granice koje mora da poštuje. Neophodno je da ga vodite u porodične šetnje, to je za njega šetnja u čoporu.
Ne treba dozvoliti bišonu da pati od „sindroma malog psa", što je mogući poremećaj u ponašanju kod svih malih rasa. Tada pas veruje da je on vođa čopora, odnosno porodice u kojoj živi i počinje da im nameće sopstvena pravila. To može da prouzrokuje niz problema u ponašanju kao što su: neprestano lajanje, anksioznost usled samoće, nepoverljivost prema strancima, pa čak i ujedanje. Ovo nisu karakteristike bišona, već nastaju zbog neadekvatnog odnosa između psa i čoveka. Ukoliko ste stabilan, samouveren, smiren, dosledan gazda psu i ako mu obezbedite svakodnevne duge porodične šetnje, bišon će vam biti idealan mali ljubimac, stabilan i pouzdan.

* Težina mužjaka: 3-8 kg
* Težina ženke: 3-6 kg
* Visina mužjaka: 23-40 cm
* Visina ženke: 23-30 cm

Dužina života
-------------

Štene kovrdžavi bišon
Životni vek od 12 do 15 godina

Nega i zdravlje
---------------

Kovrdžavi bišon u centralnom parku
Kovrdžavi bišon je zdrava i dugovečna rasa. Jako se malo linja, ali ima veoma gustu kovrdžavu dlaku koju je iznad svega potrebno redovno održavati. U periodu odrastanja, potrebno ga je češljati svakodnevno. Za odrasle pse preporučuje se češljanje makar jednom nedeljno i odlazak kod frizera za pse jednom mesečno. Ukoliko se redovno ne četka, dlaka će se ućebati i umrsiti do te mere da se ne može raščešljati uopšte. U tom slučaju ispod ućebane dlake mogu se stvoriti rane. Četkanje je neophodno i pre kupanja iz istih razloga. Pored dlake, kada su bišoni u pitanju, potrebno je obratiti pažnju i na negu očiju, budući da je rasa podložna očnim infekcijama i stvaranju katarakte.
***Hoa-Binh*** (sh. *Mir*) je francuski igrani film snimljen 1970. godine u režiji Raoula Coutarda, a kome je to bio režijski debi. Predstavlja adaptaciju romana *La Colonie des cendres* Francoise Lorrain, a radnja se bavi tada aktualnim Vijetnamskim ratom. Protagonist, koga tumači Lan Phi, je 11-godišnji vijetnamski dječak kome se otac prikljuio gerilcima Viet Conga, a majka smrtno oboljela, te je prisiljen preživjeti na ulicama Sajgona. Coutard, koji je tada uživao status jednog od najvećih direktora fotografije Novog vala, inspiraciju za *Hoa-Binh* je pronašao i u vlastitim iskustvima fotoreportera u doba Prvog indokineskog rata. Kritičari su kod filma zapazili inzistiranje na pacifizmom, odnosno odbijanje autora da se svrsta na ijednu od strana u sukobu.

Uloge
-----

* Lan Phi ... Hung
* Huynh Cazenas ... Xuan
* Le Quynh ... Otac
* Marcel Lan Phuong ... Nam
* Bui Thi Thanh ... Tran Thi Ha
* Tran Van Lich ... Politički komesar
* Anh Tuan ... Viet Congov oficir
* Danièle Delorme ... Francuska bolničarka
* Kieu Anh ... Vijetnamska bolničarka
* Xuan Ha ... Majka

Napomene
--------

1. ↑  Na vijetnamskom jeziku.

Vanjske veze
------------

* *Hoa-Binh* na sajtu IMDb
***Kinsey*** je biografski film Billa Condona iz 2004. o životu i radu osnivača seksologije Alfredu Kinseyju.

Radnja
------

Film počinje u crno - bijeloj tehnici s intervjuom kojeg prof. Alfred Kinsey (Liam Neeson) daje svom asistentu Clydu Martinu (Peter Saarsgard). Pripovijeda o svom odrastanju uz autoritrnog i strogog oca, metodističkog svećenika (John Lithgow) i brižnu majku koju je otac ponižavao.

Mladi Kinsey je često bio boležljiv, ali je najviše volio ići u prirodu, a u školi je bio odličan učenik. Izviđački pokret bio je dio njegovog života. Jednom, dok je u trgovini kupovao cigarete, posvađao se s ocem i rekao mu da je napustio fakultet Stevens i prešao na Bowdoin gdje mu je izabrani studij bio biologija.

Kasnije, nakon završenog studija, Kinsey postaje predavač na sveučilištu u Indiani. Tamo se posvećuje proučavanju osa šišljarica, a upoznaje i Claru MacMillen (Laura Linney), koju kasnije i ženi, te s njom ima četvero djece.

Nakon neuspjele prve bračne noći, Kinsey se posvećuje proučavanju seksualnosti ljudi. Potporu mu pruža novoizabrani rektor njegovog sveučilišta Herman Wells (Oliver Platt), a glavni protivnik mu je dosadni Thurman Rice (Tim Curry) čije predavanje o seksu studentski list naziva "najbeskorisnijim predavanjem na kampusu".

Uvodi se bračni kolegij, kojem mogu prisustvovati članovi sveučilišta sa suprugama, diplomci, apsolventi, i oženjeni preddiplomci. Tamo se pojavljuje Clyde Martin koji postaje njegov prvi suradnik. Zapanjen rezultatima istraživanja provedenog među polaznicima njegovog kolegija, odlučuje objaviti knjige koje će američkoj javnosti dati znanstveno utemeljene činjenice.
Za to mu trebaju ljudi i financije. Za novac se obraća Rockefellerovoj zakladi koju vodi dr. Alan Gregg (Dylan Baker), a pomoćnici mu postaju Wardell Pomeroy (Chris O'Donnell) i Paul Gebhard (Timothy Hutton). Oni, radeći kao tim, prvu knjigu objavljuju 5. siječnja 1948. a drugu 1953.

Ustanovljen je Institut za istraživanje seksa, a Kinsey postaje njegov prvi direktor.
Nakon objavljivanja druge knjige, Kinsey gubi potporu sponzora i javnosti, ali ga obraduje svjedočanstvo jedne žene koja govori da joj je spasio život. Film završava njegovim predavanjem o dugovječnosti sekvoja.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica
* *Kinsey* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Bill Condon |
| --- |
| 
* *Sister, Sister* (1987)
* *Deadly Relations* (1993)
* *Candyman: Farewell to the Flesh* (1995)
* *The Man Who Wouldn't Die* (1995)
* *Gods and Monsters* (1998)
* *Kinsey* (2004)
* *Dreamgirls* (2006)
* *The Twilight Saga: Breaking Dawn – Part 1* (2011)
* *The Twilight Saga: Breaking Dawn – Part 2* (2012)
* *The Fifth Estate* (2013)
* *Mr. Holmes* (2015)
* *Beauty and the Beast* (2017)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 316755827
* LCCN: no2005048493
* BNE: XX4175442

 |
Za film temeljen na romanu, vidite članak Howards End (film).

***Howards End*** je roman engleskog književnika E. M. Forstera originalno objavljen 1910. godine. Njegovi protagonisti su članovi tri porodice koji pripadaju različitim klasama - bogati i bezobzirni kapitalisti Wilcoxi; intelektualci iz srednje klase Schlegeli; i ambiciozni, ali siromašni Basti. Radnja prati njihove međusobne odnose i sukobe vezane uz ladanjsku kuću Howards End po kojoj je roman dobio ime, odnosno napore Margaret Schlegel da "prosvijetli" Wilcoxe i pomogne Bastima. *Howards End* se smatra jednim od najpoznatijih Forsterovih romana, odnosno prikaza britanskog edvardijanskog društva i jednim od najboljih socijalnih romana engleske književnosti.

Kasnijim generacijama je poznat kao predložak za istoimenu i nagrađivanu filmsku adaptaciju u režiji Jamesa Ivoryja iz 1992. godine.

Vanjske veze
------------

* Besplatna e-knjiga: *Howards End* na Projektu Gutenberg
* Critical/Historical Edition of *Howards End*
* Study guide with plot summary, analysis and background
* Free online notes, analysis and study questions
* A hypertextual, self-referential, complete edition of Howard's End Arhivirano 2007-10-23 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Djela čiji je autor E. M. Forster |
| --- |
| Romani | 
* *Where Angels Fear to Tread* (1905)
* *The Longest Journey* (1907)
* *A Room with a View* (1908)
* *Howards End* (1910)
* *A Passage to India* (1924)
* *Maurice* (1971)

 |  |
| Priče | 
* *The Celestial Omnibus* (1911)
* *The Eternal Moment* (1928)
* "The Machine Stops"
* "The Life to Come"
* "The Classical Annex"
* "The Other Boat"

 |
***Hypocrites*** (sh. *Licemjeri*) je američki crno-bijeli nijemi film snimljen 1915. u režiji Lois Weber. U filmu postoje dvije paralelne radnje - jedna smještena u srednji vijek, a druga u suvremeno doba - s time da glumci tumače ekvivalente vlastitih likova u oba. Courtenay Foote tako glumi asketskog srednjovjekovnog redovnika koga linčuje bijesna rulja nakon što se ispostavi da njegova statua "Istine" predstavlja golu ženu; njegov drugi lik je suvremeni pastor čija se pastva sastoji od vjernika čije licemjerje, pohlepu i požudu u seriji vinjeta razotkriva Gola Istina (čiji lik tumači Margaret Edwards). Iako je autorica Weber bila najviše motivirana nastojanjem da ukaže na hipokriziju u američkom društvu, film je izazvao najviše pažnje i kontroverzi zbog golotinje. Iako su ga cenzori uglavnom "propustili", u Ohiu je bio zabranjen, a u New Yorku prilikom prikazivanja izazivao nerede. Film *Inspiration*, koji je također sadržavao golotinju, je s druge strane, nekoliko mjeseci kasnije distribuiran bez nekih većih problema. *Hypocrites* je sačuvan, iako su pojedine scene i kadrovi loše kvalitete zbog truljenja filmske vrpce.

Vanjske veze
------------

* *Hypocrites* na sajtu IMDb
* () *Hypocrites* (1915) - AFI na stranici American Film Institute
* () *The Hypocrites* (1915) - Silent Era
* () Kino.com
**Sara Luiz Hit Pejlin** (**Sarah Louise Heath Palin**, rođ. 11. februara 1964) je američka republikanska političarka, poznata po tome što je bila kandidat Džona Mekejna za mesto potpredsednika Sjedinjenih Američkih Država na presedničkim izborima 2008. , odnosno guverner Aljaske od 2007. do 2010. godine.

Pejlin je izabrana za guvernera Aljaske 2006. godine, pobedivši u stranačkim predizborima tadašnjeg guvernera Frenka Murkovskog, i na opštim izborima nekadašnjeg demokratskog guvernera Aljaske Tonija Noulza. Pažnju javnosti je privukla objavljujući etičke propuste vođa Republikanske stranke u Aljasci.

Pre nego što je izabrana za guvernera, Pejlin je služila u dva saziva u gradskom savetu Vasile, grada u Aljasci od 5.470 stanovnika (2000), od 1992–1996, bila izabrana za gradonačelnika Vasile 1996, i bila kandidat za zamenika guvernera na izborima 2002 (kada nije izabrana). Sara Pejlin je prvi ženski kandidat Republikanske stranke za položaj potpredsednika, i drugi kandidat za potpredsednika ispred jedne od dve velike stranke u SAD uopšte; prva je bila demokrata Džeraldin Feraro 1984. Ona je takođe i prvi političar iz Aljaske koja je nacionalni kandidat u kampanji za predsednika ili potpredsednika.

Pejlin je svojom kandidaturom navukla nezadovoljstvo liberalnog i levo orijentisanog dela američke javnosti, te je često opisivana kao "zatucana" i "primitivna konzervativka" koja predstavlja oličenje svega suprotnog Baraku Obami. Pažnju medija je privukao i njen porodični život, odnosno deca koja ima u braku sa naftnim radnikom Todom Pejlinom, pogotovo vanbračna trudnoća njene maloletne kćeri Bristol. Zbog svega toga je njena odluka da napusti guvernerski položaj 2009. shvaćena kao kraj političke karijere, odnosno pokušaj da svoju slavu unovči kao politička komentatorica u medijima. Umesto toga se Pejlin, zahvaljujući popularnosti među demoralisanim konzervativcima, a kasnije i snažnoj podršci populističkom Pokretu čajanki ubrzo nametnula kao jedna od najuticajnih ličnosti Republikanske stranke i imala značajnu ulogu podržavajući "čajankaške" kandidate na izborima 2010.

Bilješke
--------

1. ↑  
„Commissioners - Terms in Office". Oil and Gas Conservation Commission, State of Alaska. 15. 05. 2006..
2. ↑  „Biographical Information John K. Norman" (PDF). Alaska State Legislature. Arhivirano iz originala na datum 2008-09-09. Pristupljeno 11. 09. 2008.
3. ↑  „Alaska Governor Sarah Palin". National Governors Association. Arhivirano iz originala na datum 2008-11-14. Pristupljeno 07. 09. 2008.
4. ↑
5. ↑  Gorski, Eric (30. 08. 2008.). „Evangelicals energized by McCain-Palin ticket". Google News. Arhivirano iz originala na datum 2008-09-02. Pristupljeno 31. 08. 2008.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |



***Sarah Palin*** na Wikimedijinoj ostavi
**Harry Conway "Bud" Fisher** (3. april 1885 – 7. septembar 1954) bio je američki karikaturist, najpoznatiji kao tvorac popularnog i dugovječnog stripa *Mutt and Jeff*. Fisher, koji je strip počeo izrađivati 1907. u *San Francisco Chronicleu*, uspio je na njega registrirati autorsko pravo; zahvaljujući tome je postao prvi autor koji se obogatio zahvaljujući stripu. Godine 1913. je osnovao i vlastiti filmski studio koji je do 1926. snimio nekoliko stotina kratkih igranih i animinranih filmova temeljenih na stripu. Pored stripa se bavio i uzgojem trkaćih konja.

Izvori
------

* Mr. Mutt and the Belmont Stakes Arhivirano 2018-01-25 na Wayback Machine-u
* International Museum of the Horse Arhivirano 2007-03-12 na Wayback Machine-u

Vanjske veze
------------

* Find a Grave: Bud Fisher

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 50691127
* LCCN: n85387789
* ISNI: 0000 0001 0970 7609
* GND: 1049470664
* BIBSYS: 1492758307565
* ULAN: 500123827

 |
***Know Your Enemy: Japan*** (sh. *Spoznaj svog neprijatelja: Japan*) je američki crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1945. godine u režiji Franka Capre i Jorisa Ivensa, poznat kao posljednje propagandno ostvarenje napravljeno za vrijeme Drugog svjetskog rata.

Naručila ga je američka vlada i namijenila prije svega pripadnicima oružanih snaga, te, u manjoj mjeri, javnosti kako bi objasnila razloge rata na Pacifiku i nužnost borbe protiv Japana. Film se u tu svrhu koristi prije svega raznim detaljima iz historije i kulture Japana, pri čemu se naglasak stavlja na šintoizam, carski kult kao i protjerivanje kršćanskih misionara na početku Edo perioda, kako bi se publici sugeriralo kako je Japan, usprkos svojoj navodnoj modernosti, zbog svojih vrijednosti potpuno odbacuje modernu zapadnu civilizaciju kojoj pripadaju zemlje poput SAD. Kasniji su kritičari i historičari u pristupu autora pronašli snažan trag rasizma i šovinističkih predrasuda koji su bili široko uvriježeni u tadašnjoj američkoj javnosti.

Iako je produkcija filma počela još 1942. godine, njen dovršetak su stalno priječile nesuglasice između Capre i Ivensa, uzrokovane prije svega njihovim ideološkim razlozima, odnosno time da je Ivens, kao komunist, nastojao izraziti simpatije za japanski narod i krivnju za rat usmjeriti prvenstveno na japansku vladajuću elitu, uključujući cara Hirohita. Dodatni je problem predstavljala službena neodređenost američkih ratnih ciljeva, odnosno pitanje što uraditi sa Japanom nakon poraza, uključujući pitanje treba li Hirohita održati na prijestolju. Spor između Capre i Ivensa je konačno razriješen tek na intervenciju vojnog vodstva koje je inzistiralo na pojednostavljenom i, po kritičarima, rasističkom, prikazu Japana.

Premijera filma je, međutim, pala samo tri dana nakon atomskog napada na Hiroshimu, odnosno kada je SSSR ušao u rat protiv Japana, a što je za samo nekoliko dana dovelo do japanske kapitulacije. Američki general Douglas MacArthur je, svjestan skorog završetka rata, je smatrao da za filmovima poput *Know Your Enemy* više nema potrebe, odnosno da bi njegov sadržaj mogao zakomplicirati predstojeću okupaciju Japana, te ga je nakon samo tri dana dao zabraniti.

Publika je nakon toga *Know Your Enemy* dobila prilike vidjeti tek 1977. godine kada je prikazan kao dio specijalne emisije na američkoj TV-mreži PBS.

Vanjske veze
------------

* *Know Your Enemy: Japan* na sajtu IMDb
* International Historic Films Arhivirano 2006-10-19 na Wayback Machine-u
* Military Propaganda: Defense Department Films from World War II and Vietnam by Claudia Springer
***Knowing*** je naučnofantastični film iz 2009. koji je režirao Aleks Projas. Glavnu ulogu u filmu glumi Nikolas Kejdž. Film je zvanično prikazan u bioskopima 20. marta 2009.

U Hrvatskoj je prikazan pod naslovom ***Proročanstva***, a u Srbiji pod naslovom ***Kod sudbine***.

Priča
-----

1959. tokom jedne školske ceremonije grupa učenika ima za zadatak da nacrta svoje viđenje budućnosti. Njihovi radovi biće zapečaćeni i čuvaće se 50 godina. Jedna od učenica, Lucinda je međutim na svom papiru napisala gomilu brojeva koji pola veka kasnije padaju u ruke Kejleba Kostlera. Kejlebov otac, uvaženi profesor astrofizike Džon Kostler (Nikolas Kejdž) ubrzo shvata da naizgled nasumice napisani brojevi u stvari predviđaju tačne datume i mesto najvećih svetskih nesreća u proteklih 50 godina. On saznaje da treba da se dogode još tri katastrofe, od kojih će jedna imati uticaj na čitavo čovečanstvo a u koju je nekako umešan i njegov sin. Uz pomoć Lucindine kćerke i unuke on započinje trku sa vremenom kako bi zaustavio neizbežno.

Slogan filma glasio je: *Šta će se desiti kada brojevi odbroje? (What happens when the numbers run out?)*.

Prijem kod publike
------------------

Film je dobio osrednje kritike. Sajt *Rotten Tomatoes* dodelio je filmu ocenu 4.7/10, *Metacritic* 41/100, dok je *Njujork Tajms* naveo da ćete tokom predugih dva sata jedva dočekati da dođe kraj sveta kao i da vas neće zanimati da li će do kraja sve tajne biti otkrivene.

Izvori
------

1. ↑  Ziffer, Daniel (7 April 2008). „Night at the museum". *The Age* (Australia). Pristupljeno 21. V 2008.
2. ↑  „Knowing". *the-numbers.com*. Pristupljeno 26. VII 2009.
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Vanjske veze
------------

* Službeni veb-sajt
* *Knowing* na sajtu IMDb
* *Knowing* na Rotten Tomatoes-u ()
* *Knowing* na Metacriticu
* *Knowing* na Box Office Mojo-u
* *Knowing* na AllRovi-u

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Alex Proyas |
| --- |
| 
* *Spirits of the Air, Gremlins of the Clouds* (1989)
* *The Crow* (1994)
* *Dark City* (1998)
* *Garage Days* (2002)
* *I, Robot* (2004)
* *Knowing* (2009)
* *Gods of Egypt* (2016)

 |