recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jarrow** je lučki grad od 43,826 stanovnika koji se nalazi na sjeveroistoku Engleske u Metropolitanskoj grofoviji Tyne and Wear.

Administrativno podpada pod metropolitanski borough South Tyneside.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad leži na južnoj obali rijeke Tyne, nedaleko od njena ušća u Sjeverno more.

Historija
---------

Jarrow je bio mjesto gdje je Benedict Biscop 681. podigao samostan sv. Pavla, blizanac sv. Petra kog je prije tog podigao u Sunderlandu. Oni zajedno bili su poznati kao Opatija Monkwearmouth-Jarrow. Ta opatija bila je dom Bede Uvaženog koji je imao veliku ulogu u pokrštavanju Anglosasa. 

Od tog samostana preostali su jedino ruine zidova i dijelovi crkve sv. Pavla posvećene 685.

Jarrow je izrastao sredinom 19. vijeka u grad ugljenokopa i brodogradnje koju je pokrenuo Charles Palmer. 

Grad je postao novinska vijest u oktobru 1936. kad je grupa od dvjestotinjak radnika krenula u marš do Londona, kako bi predala peticiju parlamentu. Uzrok njihova nezadovoljstva bila je velika nezaposlenost (preko 70 %) i siromaštvo zbog Velike ekonomske krize.

Jarrow je tako postao uzor za slične *Marševe gladi* organizirane diljem Engleske.

Današnji Jarrow više nije rudarski grad, ali još uvijek ima brodogradilište, a razvila se mašinogradnja, kao zamjena za rudarstvo. Tu je 1967. izgrađen tunel ispod Rijeke Tyne do sela Willington.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Wuppertal, Njemačka
* Francuska Épinay-sur-Seine, Francuska
* Francuska Noisy-le-Sec, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Jarrow*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 05. 2017.
2. 1 2  „*History of St Paul’s Monastery, Jarrow*" (engleski). English Heritage. Pristupljeno 20. 05. 2017.
3. 1 2  „*The Jarrow Crusade*" (engleski). BBC. Pristupljeno 20. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Jarrow*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jarrow (`en`)
*Za ostale upotrebe, v. Gej strejt alijansa.*

**Gej strejt alijansa** (GSA) je srpska nevladina organizacija osnovana 2005. godine u Beogradu. Ova organizacija se bavi ljudskim pravima, političkim lobiranjem za dobrobit LGBT osoba i drugim srodnim projektima. GSA je bila noseća organizacija iza prve održane Parade Ponosa 2010.

Osnivanje
---------

Neposredni povod za osnivanje GSA je pokušaj novosadske policije 2005. godine da napravi popis LGBT osoba i prikupi što više ličnih podataka o njima. Kao odgovor na ovakav nezakonit čin policije, LGBT aktivista Boris Milićević organizuje kampanju kojom se informiše javnost o ovom pokušaju i u kojoj je više od 600 LGBT osoba, njihovih prijatelja i rođaka poslalo svoje lične podatke predsedniku Srbije, premijeru, predsedniku parlamenta i ministarstvima policije, pravde i ljudskih prava kao znak podrške LGBT populaciji u Srbiji i zaštiti njihovih ljudskih prava.

Nakon toga, 17. novembra 2005. godine u Beogradu, Milićević sa grupom prijatelja osniva Gej strejt alijansu. GSA je nastala po modelu američkih "Gay Straight Alliances", organizacija koje deluju širom SAD na koledžima i u srednjim školama, a koje takođe okupljaju LGBT i heteroseksualne osobe sa ciljem inkluzije i što bolje socijalizacije LGBT populacije u obrazovnim sredinama.

Izvori
------

1. ↑  Gej strejt alijansa | GSA | Istorijat

Vidi još
--------

* Položaj LGBT osoba u Srbiji
* Beogradska povorka ponosa

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal LGBT***  |

* Zvanična internet stranica Gej strejt alijanse
**Hazael** (hebrejski *Hazael,* što znači "Bog je vidio") bio je dvorski službenik, a kasnije i aramejski kralj čije se ime spominje u Bibliji. Prvi put se spominje u 1 Kraljevima 19 kada je bog rekao proroku Elijahu da ga pomaže kao kralja Sirije.

Godinama nakon tog događaja Hadadezer se razbolio te poslao dvorskog službenika Hazaela Elijahovom nasljedniku Eliši. Eliša je rekao Hazaelu da kaže Hadadezeru kako će se oporaviti, ali je otkrio Hazaelu da će kralj umrijeti. Dan kasnije Hazael se vratio Hadadezeru u Damask, te ugušio kralja i sam sebe postavio na prijestolje.

Za vrijeme svoje vladavine koja je trajala otprilike 37 godina (cca. 842. pne.- 805. pne.), kralj Hazael je Aramejce vodio u ratu protiv snaga kralja Jehorama od Izraela i kralja Ahazije od Jude. Nakon što ih je porazio kod Ramoth-Gileada, Hazael odbio dva asirska napada, osvojio izraelitsku teritoriju istočno od Jordana, filistejski grad Gath, te pokušao isto tako osvojitiJeruzalem (2 Kraljevi 12:17). Monumentalni aramejski natpis iskopan kod Tel Dana za većinu naučnika je Hazaelovo djelo, s obzirom da se njime slavi pobjeda nad kraljevima Izraela i Jude. Nedavna iskopavanja kod Tell es-Safi/Gatha su otkrila dokaze o opsadi i osvajanju Gath od strane Hazaela. Uništenje naselja Tell Zeitah u 9. vijeku pne. također može biti rezultata Hazael'ovog pohoda. Kralj Joaš od Jude je spriječio Hazaelovu najezdu tako što ga je potkupio s blagom iz kraljevske palače i hrama, nakon čega je Hazael nestao iz daljih biblijskih svjedočanstava.

Izvori
------

* Biran, A. and Naveh, J. 1995. The Tel Dan Inscription: A New Fragment. *Israel Exploration Journal* 45(1):1–18.
* Ephal, I. and Naveh, J. 1989. Hazael’s Booty Inscriptions. *Israel Exploration Journal* 39(3–4):192–200.
* Lemaire, A. 1991. Hazaël, de Damas, Roi d’Aram. Pp. 91–108 in *Marchands, Diplomates et Empereurs, Études sur la civilisation mésopotamienne offertés à P. Garelli*. Paris: Éditions Recherche sur la Civilisations.
* Maeir, A. 2004. The Historical Background and Dating of Amos VI 2: An Archaeological Perspective from Tell es-Safi/Gath. *Vetus Testamentum* 54(3):319–34.

Eksterni linkovi
----------------

* Tell es-Safi/Gath Excavation Project Blog
* Tell es-Safi/Gath Excavation Project website Arhivirano 2009-04-19 na Stanford Web Archive-u
* Tel Dan Inscription Webpage

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Hadadezer**  |  **Kralj Aram-Damaska** 842. pne.-796. pne. | Slijedi: **Ben-Hadad III**  |
**Lucije Julije Urso Servijan** (*Lucius Julius Ursus Servianus*, 45 - 136) bio je rimski velikodostojnik koji je služio carevima Nervi, Trajanu i Hadrijanu.

Još prije dolaska Nerve na vlast se istakao kao jedan od uticajnijih senatora, a bio je i prijatelj historičara Plinija Mlađeg. Oženio se za Paulinu, stariju Hadrijanovu sestru. Usprkos tazbinstva, na početku političke karijere je bio ljuti Hadrijanov suparnik. Kada je početkom 98. Nerva umro, a Hadrijan poslan u Germaniju da o tome obavijesti njegovog nasljednika Trajana, Servijan je to pokušao spriječiti. Usprkos toga, Servijan i Hadrijan su se kasnije pomirili i postali dobri prijatelji.

Servijan je stekao naklonost Trajana te je za vrijeme njegove vladavine vršio niz važnih dužnosti. Već godine 98. je imenovan guvernerom Germanije, a poslije je služio kao guverner Panonije za vrijeme Dačkih ratova. Pod Trajanom je dva puta služio i kao konzul. Prije nego što je Trajan umro, Paulina i Servijan su svoju kćer Juliju udali za Gneja Pedanija Fuska Salinatora. 

Servijan je i pod Hadrijanom uživao uspješnu karijeru te služio kao konzul. Hadrijan je čak razmišljao o tome da svog prijatelja odredi za nasljednika, ali se predomislio zbog Servijanove poodmakle dobi i umjesto toga pažnju posvetio njegovom unuku Salinatoru. Međutim, 136. se predomislio te usvojio i za nasljednika odredio Lucija Elija, Kada je 138. Lucije umno, novi nasljednik je postao Antonin Pij. Servijan i Salinator, pak, nisu krili svoje nezadovoljstvo tom odlukom te je Hadrijan, nastojeći spriječiti eventualni puč i zavjeru, dao Servijana i njegovog unuka pogubiti. Servijan je prije pogubljenja, prema Kasiju Dionu, Hadrijana prokelo zaželjevši mu da "se moli za smrt koja nikako da dođe". Kletva se ispunila kada se Hadrijan nedugo potom razbolio i umro u najgorim mukama.

Izvori
------
**Louis I** (Madrid, 25. august 1707. - El Escorial, 31. august 1724.. bio je drugi španjolski kralj iz Dinastije Bourbon, nakon svog oca - Felipea V, ali je vladao vrlo kratko od 15. januara 1724. - do svoje smrti 31. augusta 1724.

Biografija
----------

Louis je rođen za vrijeme Rata za španjolsko nasljeđe, koji je izbio zbog osporavanja prava da njegov otac Francuz iz Dinastije Bourbon bude španjolski kralj. Tako da su njegovo rođenje proslavili i Francuzi i Španjolci, iako je i on bio Francuz porijeklom (kralj Louis XIV bio je njegov čukundjed), ipak se njegov izbor za prijestolonasljednika 1709. činio svima kao salamonsko rješenje, pa je u skladu sa protokolom imenovan P*ríncem od Asturije*.

Na tron je zasjeo 15. januara 1724. nakon očeve abdikacije, a službeno je proglašen kraljem 9. februara. Louis se međutim već 19. augusta razbolio, najvjerojatnije od malih boginja pa je 12 dana kasnije umro.

Zbog tog se njegov otac Felipe V vratio na tron.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Kralj Španjolske (1724. do 1724.)** | Nasljednik: |
| **Felipe V** | **Felipe V** |

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Louis, king of Spain*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 10.1. 2020.

Vanjske veze
------------

***Luis I od Španije*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Louis, king of Spain* (`en`)

| * p
* r
* u
Monarsi Španije |
| --- |
| Spisak |
| Bandera del Rey de España | 
* Carlos I
* Felipe II
* Felipe III
* Felipe IV
* Carlos II
* *nadvojvoda Carlos (III)* (osporavan)
* Felipe V
* Luis I
* Felipe V
* Fernando VI
* Carlos III
* Carlos IV
* Fernando VII
* José I
* Fernando VII
* Isabel II
* Amadeo I
* Alfonso XII
* Alfonso XIII
* Juan Carlos I
* Felipe VI

 | Escudo de armas del monarca de España |
**Lucije Flavije Silva** (*Lucius Flavius Silva*, 1. vijek) je bio rimski vojskovođa i političar, poznat prije svega po tome što je kao komandant X legije *Fretensis* godine 73. nakon opsade zauzeo drevnu i teško osvojivu jevrejsku tvrđavu Masada, prije toga prislivši njene branitelje sikarije da izvrše masovno samoubistvo. Time je konačno ugušen Veliki jevrejski ustanak. Silva je od 70. služio kao guverner Judeje. Godine 81. je služio kao carski konzul. Nakon toga nema nikakvih podataka o njegovom životu, pa dio historičara vjeruje kako je pao kao žrtva Domicijanovih čistki, odnosno bio podvrgnut postupku *damnatio memoriae*.

U popularnoj kulturi
--------------------

U američkoj mini-seriji *Masada* iz 1981. lik Silve je tumačio Peter O'Toole.

Izvori
------

* The Roman-Jewish wars and the capture of Masada by Flavius Josephus
* Siege of Masada Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
* New archeological evidence referring to Flavius Silva (2006)


Šablon:Ancient-Rome-bio-stub
**Islandska Zajednica** (islandski: ), također poznata i kao **Islandska Slobodna Država** ili **Islandska Republika** bila je država koja je postojala na današnjem Islandu od oko 930. do 1262. godine. Osnovali su nordijski doseljenici i njihovi potomci, uglavnom iz današnje Norveške; kao tradicionalni datum nastanka se navodi godina 930. kada se prvi put sastao Althing ili opća skupština, koja dan-danas djeluje kao islandski parlament, a u koji je u vrijeme Zajednice služio kao glavno zakonodavno i sudsko tijelo. Za Zajednicu, odnosno Island u to vrijeme, je bilo karakteristično da nije imala državnog poglavara; skupštinom su tek ceremonijalno predsjedali potomci Ingolfra Arnarsona, prvog naseljenika na Islandu; na nižoj razini su postojale poglavice (*goðar*) koje su upravljale nižim upravnim jedinicama poznatim kao *goðorð* - svojevrsnim klanovima kojima se, nezavisno od porijekla, mogao po volji pridružiti svaki Islanđanin. Odlukom Allthinga je godine 1000. je cijeli Island prešao na kršćanstvo, a 1177. su njegovi zakoni, dotada prenošeni usmenom predajom, uredno zapisani (Grágás). U 13. vijeku je Zajednica došla u krizu zbog višedecenijskih krvavih sukoba među klanovima, poznatih kao Doba Sturlunga, ali i zbog političkog pritiska norveških kraljeva. Godine 1262. su islandski poglavice potpisali tzv. Stari pakt kojim su se zakleli na vjernost norveškom kralju Haakonu IV kao svom državnom poglavaru. Time je prestala postojati Islandska Zajednica kao samostalna država.

Islandska Zajednica je sa svojim društveno-političkim uređenjem atipičnim za Evropu u srednjem vijeku, odnosno za cijelu evropsku historiju uopće, privukla pažnju historičara i politologa u 19. vijeku, prvenstveno onih anarhističke orijentacije. Mnogi anarhistički teoretičari njeno 300-godišnje postojanje smatraju krunskim dokazom u prilog tezi da anarhija može funkcionirati kao oblik društvenog uređenja.
Za ostale osobe s istim imenom, v. Lucius Aemilius Paullus (razvrstavanje).
**Lucije Emilije Paul** ili **Paulo** (*Lucius Aemilius Paullus*, ? - 216. pne.) je bio rimski političar i vojskovođa iz doba drugog punskog rata.

Poticao je iz stare i ugledne patricijske porodice Emilija. Godine 219. pne. je prvi put izabran za konzula te je vodio rimsku flotu na pohod preko Jadrana u drugom ilirskom ratu. Tada je zauzeo Faros i porazio Demetrija Hvaranina. Nakon tog pohoda mu je priređen trijumf. Iste je godine, međutim, zajedno sa svojim kolegom Markom Livijem Salinatorom optužen za pronevjeru ratnog plijena, odnosno pri diplomatskoj misiji za Kartaginu. Paulo je, za razliku od Salinatora, tom prilikom proglašen nedužnim.

Nakon izbijanja drugog punskog rata i serije rimskih poraza, godine 216. pne. je po drugi put izabran za konzula kako bi pokušao zaustaviti Hanibala. Kolega mu je bio Gaj Terencije Varon koji je smislio plan koji će dovesti do bitke kod Kane. Paul, koji se tom planu protivio, svejedno je sudjelovao u bitci koja je završila najvećom vojnom katastrofom u rimskoj historiji. On je tada, za razliku od Varona, poginuo. Tradicija navodi kako je poginuo herojski, odbivši ponuđenog konja s kojim je mogao pobjeći s bojišta i ostaviti svoje opkoljene vojnike na cjedilu.

Paulov je sin bio znameniti vojskovođa i političar Lucije Emilije Paul Makedonac, a kći Emilija Tercija se udala za Scipiona Afrikanca.

  


| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi: **Lucius Veturius Philo i Gaius Lutatius Catulus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Markom Livijem Salinatorom* 219. pne. | Slijedi: **Publius Cornelius Scipio i Tiberius Sempronius Longus**  |
| Prethodi: **Gnaeus Servilius Geminus i Marcus Atilius Regulus (Suffect)**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Gajem Terencijem Varonom* 216. pne. | Slijedi: **Tiberius Sempronius Gracchus i Lucius Postumius Albinus**  |
**Lucije Kalpurnije Pizon Frugi Licinijan** (*Lucius Calpurnius Piso Frugi Licinianus*, 38 - 15. januar 69) bio je rimski aristokrat poznat kao usvojeni sin i prezumptivni nasljednik cara Galbe.

Licinijanovi biološki roditelji su bili carski konzul Marko Licinije Kras Frugi i Skribonija, a sam Licinijan je posljednji poznati neposredni potomak znamenitog trijumvira Marka Licinija Krasa. O Licinijanovom životu se ne zna gotovo ništa sve do Godine četiri cara, odnosno 10. januara 69. kada je car Galba, čuvši o pobuni Vitelijevih legija u Gornjoj Germaniji, odlučio ojačati svoj položaj posvojivši Licinijana i tako ga učinivši svojim nasljednikom. Licinijan je to učinio na prijedlog svog pretorijanskog komandanta Kornelija Lakona, kao i zbog toga što je "zgodni i dobro odgojeni" Licinijan u Rimu uživao reputaciju časnog čovjeka. Prije toga je konzul Tit Vinije za nasljednika predložio Otona, ali Galba je smatrao kako je "zbog lošeg morala" Oton previše sličan omraženom Neronu.

Oton, koji je očekivao da bude imenovan za nasljednika, bio je šokiran i razbješnjen Galbinom odlukom. Stoga je odlučio ubiti i Galbu i Licinijana. 15. januara je Galba ubijen na ulici, ali se hrabri centurion po imenu Sempronije Denso naoružan bodežom odupro napadačima i omogućio Licinijanu da se skloni u hramu Vestalki. Ubice, međutim, nisu poštovale azil svetišta, te su odatle izvukli Licinijana i ubili ga na ulici. Poslije su se čak 123 čovjeka prijavila Otonu zbog navodnog sudjelovanja u ubistvu Galbe i Licinijana. Kada je nešto kasnije na vlast u Rimu Vitelije, svi ljudi sa te liste su pogubljeni.

V. također
----------

* Licinia (gens)

Izvori
------

* Arhivirano 2007-09-06 na Wayback Machine-u
* Arhivirano 2009-03-15 na Wayback Machine-u
* Arhivirano 2005-12-31 na Wayback Machine-u
* Suetonius, *Dvanaest Cezara*, Galba & Oton
*
Hestija, grčka božica vatre
**Hestija** (grč. **Ἑστία**, *Hestía*) grčka je božica srca, ognjišta, vatre i doma. Hestijin je pandan u rimskoj mitologiji Vesta, zaštitnica grada Rima. Prikazuje se kao skromna žena zaogrnuta velom, dok drži procvjetalu granu i kotao, a vezana je uz kućno ognjište - *hestia*.

Božica djevica
--------------

Hestijini su roditelji Kron i Reja, djeca Geje i Urana. Braća su joj Zeus, Posejdon i Had, a sestre Hera i Demetra. Kron je progutao svu svoju djecu. Prvo je progutao Hestiju, koja mu je najstarija kćer. Nju je i posljednju povratio. Hestija je prvo stanovala na planini Olimp s drugim bogovima. Nije se htjela udati, kao ni Atena i Artemida. Posejdon i Apolon, njezin nećak, htjeli su ju za ženu, ali ona "položi tešku prisegu, koja se uistinu ispunila, dodirujući glavu zaštitnika Zeusa, da ostane djevojka čitav život, najplemenitija među božicama. I tako joj otac Zeus darovaše izvanrednu krepost umjesto braka, a ona imaše svoje mjesto u sredini kuće, uzimajući najbolji dio" (stihovi iz Homerske himne). Hestiju su ljudi štovali u svakoj kući izlijevanjem vina na vatru ili stavljanjem sira ili kolača na ognjište. Iako je prvo živjela na Olimpu, poslije je dala svetu vatru Dionizu. Nakon toga je otišla živjeti u Delfe, a oni su bili srce i središte svih Helena (Grka), stoga u oba slučaja ostaje božica srca.

Eksterni linkovi
----------------

***Hestija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hestija u klasičnoj literaturi i umjetnosti
* Hestiaj u grčkoj mitologiji
* Homerska himna Hestiji Arhivirano 2004-12-10 na Wayback Machine-u
**Ivan Đuranec** (Kegljevac kraj Bjelovara, 6. travnja 1942. - Bjelovar, 13. listopada 2009.), hrvatski rukometaš.

Počeo je igrati rukomet već s 12 godina. Od 15. godine igra u prvoj momčadi RK "Partizan" Bjelovar, koji je u njegovoj debitantskoj godini bio prvak države. Za klub je nastupio 437 puta  i osvojio 6 naslova prvaka države te 2 naslova kupa. Igrao je na poziciji lijevog krila. Najveći uspjeh postigao je osvojivši s klubom naslov Kupa prvaka Europe 1972. godine. Igrao je u finalnoj utakmici u kojoj je RK "Partizan" pobijedio njemački Gummersbach rezultatom 19:14 u Dortmundu pred 14000 gledatelja. Igrao je i u još dva finala Kupa prvaka Europe 1962. i 1973. godine. U to vrijeme, bio je jedan od najboljih rukometaša svijeta na svojoj poziciji.

Za reprezentaciju bivše Jugoslavije debitirao je s 17 godina. Nastupio je 74 puta i postigao 149 pogodaka. Jedno vrijeme bio je i kapetan reprezentacije. Igrao je na tri svjetska rukometna prvenstva: u SR Njemačkoj 1961. Čehoslovačkoj 1964. i u Švedskoj 1967. Igrao je i za reprezentaciju svijeta 1962. godine.

Prvi izveo "hlebinac", danas poznat kao "cepelin", koji su izveli prebacivajući loptu s jednog krila na drugo, u suradnji s Miroslavom Pribanićem. Osim cepelina, u današnje vrijeme na Kineziološkom fakultetu u Zagrebu se uči Đurančev okret. Karijeru je završio ozlijedivši koljeno, baš nakon jednog "cepelina". Radio je kao rukometni djelatnik, trener, predsjednik i sudac prenoseći znanje mladima.

Umro je u 67. godini u Bjelovaru od srčanog udara.

Izvori
------

1. ↑  Bjelovarac, gradski list, Bjelovar 15. listopada 2009.
2. ↑
3. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2009-10-18. Pristupljeno 2014-07-26.
**Maaseik** (francuski: *Louvain*, njemački: *Löwen*) je grad i općina od 25,389 stanovnika na sjeveroistoku Belgije u flandrijskoj Provinciji Limburg.
On je i administrativni centar Arondismana Maaseik

Geografske karakteristike
-------------------------

Maaseik se prostire duž lijeve obale rijeke Meuse, pored njemačko-nizozemske granice.
Sastoji se od tri naselja (kvarta); Maaseik, Neeroeteren i Opoeteren.

Historija
---------

Historija Maaseika počela je u današnjem kvartu Aldeneiku, u kojem je negdje oko 725. franački plemić Adelhard sagradio benediktinsku opatiju za svoje kćeri Harlindis i Relindis, koju su kako se pretpostavlja uništili Normani.

Oko 950. rimsko-njemački kralj Oton I darovao svoje domene u tom kraju Biskupiji Liège.
U to vrijeme grof od Loona podigao je obrambeni toranj uz koji je niklo naselje *Nieuw-Eycke* (današnji Maaseik) koje je sredinom 13. vijeka dobilo gradska prava. Toranj je pretvoren u zamak Gravenhuis, a grad je opasan bedemima. Grad je prosperirao zahvaljujući proizvodnji tkanina, pa su do 15. vijek tri crkvena reda osnovala svoje samostane.

Burgundski vojvoda Charles Smjeli je 1467. srušio zamak i bedeme. U 16. vijeku je izgrađena nova utvrda, koju je krajem 17. vijeka Kraljevina Francuska dodatno utvrdila prema Vaubanovom modelu. 
Nakon odlaska Francuza srušeni su bastioni, a nakon 1813. i gradska vrata a 1847. i bedemi.

Početkom 20. vijeka izgrađen je most preko rijeke Meuse, koji je više puta rušen i za Prvog i Drugog svjetskog rata. 
Sadašnji je podignut 1951. na mjestu privremenog koji je podigla Vojska Sjedinjenih Američkih Država 1944.

Današnji Maaseik je regionalni centar sa nekoliko malih tvornica i firmi, teatrom, bolnicom, školama i sudom.

Poznati sugrađani
-----------------

* Hubert van Eyck (1385/90.-1426), slikar
* Jan van Eyck (1390.-1441), slikar

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Wegberg, Njemačka

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Belgium: Major Cities and Municipalities*" (engleski). City population. Pristupljeno 09.05. 2022.
2. ↑  „*Gemeentelijk profiel*" (nizozemski). Stad Maaseik. Pristupljeno 09.05. 2022.
3. 1 2 3 4 5  „*Algemene omschrijving*" (nizozemski). Vilters. Pristupljeno 09.05. 2022.
4. ↑  „*Maaseik*" (nizozemski). DB-city. Pristupljeno 09.05. 2022.

Vanjske veze
------------

***Maaseik*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Stad Maaseik* (službene stranice) (`nl`)
Jailsamerska tvrđava
**Jailsamerska tvrđava** je pustinjska tvrđava koju je godine 1156. radžputski vladar Rawal Jaisal podigao u pustinji Thar, a u i oko koje je nastao današnji grad Jailsamer u indijskoj državi Rajahstan. Zbog žutog pijeska koji iz daljine stvara optičku iluziju poznata je i kao Zlatna tvrđava (*Sonar Kella*, *Sonar Quilla*).

Tvrđava, čiji su zidovi visoki 75 m, zamišljena je ne samo kao vojno uporište iz koga je Rawal Jaisal kontrolirao trgovačke rute kroz Thar, nego i kao pravi grad koji je trebao zadovoljavati potrebe 10.000 stanovnika. Zbog toga se u njemu nalaze brojni historijski spomenici. Grad je dan-danas nastanjen, i u njemu živi oko četvrtina stanovnika Jailsamera.

Zlatna tvrđava je godine 1971. indijskom piscu i sineastu Satyajitu Rayu poslužila kao mjesto radnje njegovog romana *Sonar Kella* koga je godine 1974. adaptirao u zapaženi igrani film.

Eksterni linkovi
----------------

***Jailsamerska tvrđava*** na Wikimedijinoj ostavi

* Website on Jaisalmer Fort in Rajasthan - Jaisalmer Fort (Sonar Quila) Information

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315146580

 |
**Ma Rong** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Mǎ Róng*; Wade-Giles: **Ma Jung**, 79–166), kurtoazno ime **Jichang** (季长) bio je kineski pisac, učenjak i historičar iz vremena Istočne dinastije Han. Poznat je kao prvi kineski pisac koji je napisao komentare na *Pet klasika*. Njegovi glavni učenici su bili Lu Zhi i Zheng Xuan. Zbog svojih kritičkih komentara je došao u sukob sa vlašću te bio deset godina suspendiran sa javnih dužnosti. Kasnije je rehabilitiran te imenovan guvernerom Kapetanije Nan (današnja provincija Hubei). *Knjiga Kasnijeg Hana* sadrži i njegovu biografiju. Od originalnih djela mu je poznata *Rapsodija duge flaute* (長笛賦), a pripisuje mu se i djelo pod nazivom *Kronika odanosti* (忠經).

Izvori
------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Ovaj članak sadrži kineski tekst.**Bez pravilne podrške za renderiranje, možete vidjeti upitnike, kvadrate i druge simbole umjesto kineskih znakova. |

* Wang, Xuhua, "Ma Rong" Arhivirano 2007-09-29 na Wayback Machine-u. *Encyclopedia of China* (Chinese History Edition), 1st ed.
* Fei, Zhengang, "Ma Rong" Arhivirano 2007-09-29 na Wayback Machine-u. *Encyclopedia of China* (Chinese Literature Edition), 1st ed.
**Jaime II od Mallorce** (Montpellier, 1243. - Palma de Mallorca, 1311. bio je kralj Mallorce od 1276. do svoje smrti 1311.

Nakon sklapanja Mirovnog sporazuma u Perpignanu 1279. postao je vazal Krune Aragona odnosno svog starijeg brata Pedra III iz čijih se ruku čitav život nastojao istrgnuti.

Biografija
----------

Rođen je kao sin Jaimea I - Osvajača i Violante (kćeri ugarskog kralja Andrije II). Njegovo djetinjstvo i mladost bili su obilježeni porodičnim tragedijama i svađama. Majka mu je umrla kad je imao jedva osam godina, a i brat Fernando i polubrat Alfonso. Svađe su izbijale zbog očevih
testamenata, koje je više puta mjenjao. U konačnom iz 1262. (potvrđen 1272) - Jaime III dobio je Baleare (Mallorcu, Ibizu i Formenteru), Grofoviju Roussillon i Montpellier. Četvrti balearski otok Menorca ostao je čitav njegov život pod muslimanskom vlašću, tako da od njega nije imao ništa.

Nakon smrti svog oca 1276. stupio je na balearski tron.

Preko svoje žene Esclarmunde de Foix sa kojom se oženio 1275. zbližio se sa njenim bratom Rogerom-Bernardom od Andore, koji se stalno bunio protiv aragonske vlasti i bio trn u oku njegovom starijem bratu Pedru III koji je nasljedio aragonski tron.
Nesuglasice je izgladio sklopivši mirovni sporazum sa bratom u Perpignanu 1279. kojim je priznao njegovo suzerenstvo nad svojom kraljevinom.
Njihovi sukobi ipak nisu prestali, jer su im se preklapale jurisdikcije naročito u Montpellieru.

Problem je nastao i kad je Pedro III zatražio pomoć od brata u konfliktu sa francuskim kraljem do kojeg je došlo zbog Kraljevine Sicilije koju je Pedro zauzeo 1282. Jaime je odbio njegovu molbu 1283. pod izlikom da bi zbog tog mogao biti ekskomuniciran od pape.

Sa francuskim kraljem Philippom III (koji je bio suprug njegove sestre Isabelle) sklopio je tajni sporazum u zamku kod Perpignana
Pedro III je 1285. došao u Perpignan, i iznenadio Jaima, koji se uspio spasiti bijegom preko odvodnog kanala i zatražio pomoć od francuskog kralja, koji je napao Kataloniju, ali se morao povući nakon poraza kod pirinejskog prijevoja *Panissara*.

Ljutiti Pedro III zbog tog je organizirao napad na Mallorcu, ali je zbog bolesti to morao prepustiti svom sinu Alfonsu III. 
On je opsjedao Palma de Mallorcu koja je uspjela izdržati 19. novembra 1285. nakon tog je anektirao Baleare. 
Jaime se tri puta bezuspješno pokušao vratiti na tron, to mu je uspjelo tek nakon sklapanja Mirovnog sporazuma u Anagniju 1295. u kom 
je pristao biti poslušan vazal Krune Aragona.

Nakon povratka na tron Jaime se posvetio unapređenju svoje male kraljevine. Valutnom reformom konsolidirao je financije i osnovao jedanaest 
novih naselja na Mallorci.

Izvori
------

1. 1 2  „*Jaime II de Mallorca*" (španjolski). Real Academia de la Historia. Pristupljeno 15.5. 2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Jaume II de Mallorca*" (katalonski). Enciclopèdia Catalana. Pristupljeno 15.5. 2019.

Vanjske veze
------------

***Jaime II od Mallorce*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Jaime II de Mallorca* (`es`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Kralj Mallorce (1276. - 1311.)** | Nasljednik: |
| **Jaime I od Aragona** | **Sancho od Mallorce** |
**Kosmološki argument** je argument za postojanje Boga na osnovu uzročno-posledičnih veza u kosmosu. Poznat je takođe kao **argument iz univerzalne uzročne veze** ili **argument prvog uzroka**. Zaključak kosmološkog argumenta jeste da se na kraju lanca uzročnosti nalazi prvi uzrok, koji se smatra bogom. Istorija ovog argumenta seže do Aristotela ili ranije, razvijena je u neoplatonizmu, a kasnije u hrišćanstvu i srednjovekovnoj islamskoj filozofiji.

Varijanta ovog argumenta je dokaz o „prvom pokretaču" ili "nepokrenutom pokretaču".

Razvoj
------

U srednjovekovnoj arapskoj filozofiji, Ibn Rušd je kritikovao Avicenin kosmološki argument, tvrdeći da jedino fizički argumenti, kao što je onaj koji ukazuje na potrebu za prvim pokretačem, mogu dokazati postojanje fizičkih stvari.

Razrađujući kosmološki argument, Bonaventura tvrdi da Bog može da se sazna iz stvorenih bića kao uzrok iz posledice.

Toma Akvinski je formulisao pet argumenata kojima dokazuje božje postojanje. Jedan od njih, argument za neuzrokovani uzrok, glasi: "Sve ima svoj uzrok. I svaki uzrok opet ima svoj uzrok. Ali, ne možemo imati beskonačan niz uzroka. Stoga, mora postojati neki neuzrokovani uzrok koji uzrokuje svaku promjenu, ali pri tom sam nije prouzrokovan ničijim utjecajem. Takav neuzrokovani uzrok ljudi nazivaju Bog."

Izvori
------

1. ↑  Averoes, Oksfordski filozofski rečnik, Sajmon Blekburn, Svetovi. Šablon:Page1
2. ↑  Frederik Koplston, Srednjovekovna filozofija (str. 256), Beograd, 1989.
3. ↑  Put Alvina Plantinge u dokazivanju Božjeg postojanja

Vidi još
--------

* Postojanje boga
* Nepokrenuti pokretač

Spoljašnje veze
---------------

* Kosmoliški argument za postojanje Boga
Kan **Krum** (803.–814.) je bio jedan od tri kana koji su imali naziv *Kanas (u) Bigi* (Kan (od) Bogа). Bio je naslednik kana Kardama i rodom je od panonskih Prabugara, koji su bili u službi Avara. 805. se oslobodio nadvlade Avara i iskoristio je priliku za ekspanziju preko Karpata u Trasilvaniju sve do Dunava i istočne Panonije. Tada je graničio sa Francima i kraljevstvom Karla Velikog.

Odnosi sa vizantijskim carem Nićiforom I
----------------------------------------

Kan Krum se zalagao sa *oslobođenje* Slovena na Balkanu i njihovo potpadanje pod bugarsku državu. 807. bugarske snage su pobedili vizantijsku armiju u sutjesci reke Strume. 809. su uspešno opsedali Serdiku (današnja Sofija). Krum je vizantijskoj vojsci obećao siguran izlazak iz tvrđave, ali prekršio je obećanje i pobio 6.000 vojnika. To je navelo cara Nićifora I, da naseljava ljudstvo iz Male Azije na bugarsko-vizantijsku granicu. Takođe je probao povratiti Serdiku, ali neuspešno.

Krumov kaganat
811. Niđifor je predvodio veliku armiju protiv Bugara i stigao je do Karnobata. Tu se Krum 11. jula 811. založio za pregovore, ali Nićifor je nastavio sa pohodom. Vizantijska armija je uspešno prešla balkanske planine i bugarske sačekuše i potukla je bugarski odred od 12.000 vojnika, koji je pokušavao sprečiti upad u Meziju. Drugi bugarski odred od 50.000 vojnika je bio potučen pored zidina prestolnice Pliske 20. jula 811.

Vizantijska vojska je popljačkala Plisku i počinila je veliki masakr. Vraćali su se najkraćim putem preko planina. Knez Krum ih je uhvatio u zasedi. Pobio je celu vojsku i vizantijskog cara Nićifora. Od njegove lobanje je napravio pehar za vino.

Vidi još
--------

* Spisak bugarskih vladara

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Kardam** | **Kan Bugarske** | Nasljednik:**Omurtag** |

Eksterni linkovi
----------------

***Krum*** na Wikimedijinoj ostavi
**Žan Batist Kamij Koro** (fr. *Jean-Baptiste Camille Corot*, Pariz, 16. jul 1796 — 22. februar 1875) je bio francuski slikar. Slikarstvom počinje da se bavi tek 1822. inspirisan delima Kloda Lorena i Nikole Pusena. Više puta je boravio u Italiji gde je slikao panorame Rima (*Pogled na Koloseum,* 1825) i mnogobrojne predstave pejzaža. Bio je povezan sa umetnicima Barbizonske škole ali je ublažavao njihov realizam unoseći na slike mitološke i alegorijske elemente. Njegovi kasni radovi na kojima su zastupljene skale sivih tonova anticipiraju impresionizam. Pored pejzaža slikao je i aktove na kojima je primetan uticaj Đorđonea i Vermera kao i grafike. Njegov opus obuhvata oko 2000 slika, 300 crteža i desetak grafičkih listova. Koro je slikar koga su još za života kritičari i kolege prozvali "kralj pejzaža". Iako nikad nije shvatao mišljenja impresionista, smatra se da je upravo on oslobodio francuski pejzaž od neoklasičnih kanona i otvorio put umetnosti nove epohe (impresionalizmu). Načešće je radio u šumi Fontenblo koja je bila raj za slikare tog vremena, pogotovo za barbizonce. Na slikama Koro ne stremi da prikaže prirodu takva kakva u stvari i jeste već samo svoj utisak o njoj, koristeći njene oblike i nijanse pomoću kojih želi da izrazi svoje poetično raspoloženje. Bio je slikar širokih, svetlih horizonta prekrivenih maglom, prozračnog neba iz kojih se vide njegova iskrena i puna života osećanja.

Spoljašnje veze
---------------

***Jean-Baptiste-Camille Corot*** na Wikimedijinoj ostavi
Koža
**Koža** je materijal koji se dobiva štavljenjem sirove životinjske kože. Upotreba životinjske kože je počela u davnoj prošlosti čovjeka. Kako sirova koža postaje vremenom kruta i lomljiva, to je navelo čovjeka da je obrađuje. Nanjraniji oblik prerade kože se sastojao u dimljenju i podmazivanju masnoćom. Iz ovih djelatnosti je razvijen zanat, a zatim i industrijska grana - kožarstvo. Kožarstvo je uznapredovalo pronalaskom hromnog štavljenja. Pojedini vještački materijali danas zamijenjuju kožu, ali nemaju toliko dobre osobine kao prirodna štavljena koža. Koža može biti prilicno udobna za spavanje. Tako su nekada nasi preci spavali na udobnoj kozi od medjeda lisice itd...

Hemijski sastav
---------------

Sirova koža u prosjeku ima sljedeći hemijski sastav: 65% voda, 1% masti, 0,5% mineralne supstance, a ostatak su bjelančevine (kolagen, keratin i elastin). Za industrijsku upotrebu su interesantni samo vlaknaste bjelančevine (kolagen i elastin), a keratin se odstranjuje.

Sirovine
--------

Osnovne sirovine u kožarstvu su kože domaćih životinja (goveđa i teleća), konjska, svinjska, ovčija koža. Osim toga koriste se i kože nekih divljih životinja i gmizavaca.To su koža: zmije,leoparda, tigra, antilope, krokodila i druge...
Sirovina je materijal uzet iz prirode bez ikakve obrade.

Održavanje kožnih predmeta
--------------------------

Zavisi od vrste kože i samog predmeta. Kožni nameštaj održava se različito od kožne odeće, na primer. Treba koristiti adekvatna sredstva za određenu vrstu kože od koje je predmet načinjen. Kreme se ne koriste često, kao na primer sprejevi. Izbegavajte vodu, jer ona ubrzava proces pucanja kože.

Izvori
------

1. ↑  Kakopedija: Kako održavati kožni nameštaj

***Koža (materijal)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Helebarda** spada u prvo oružje pravljeno od motke. Bilo je mnogo više od običnog oružja. Osnova helebarde je sekira koja se nalazi na vrhu koplja dužine oko dva metra. Oštrica sekire je balansirana pomoću kuke koja je povezivana sa suprotne strane, što je helebardi davalo tri različite vrste napada (upotrebe).

Glavna upotreba helebarde je bila borba protiv konjice. Protiv prvobitnog naleta konjice korišćeno je koplje dužine oko dva metra. Nakon udara konjice koristila se kuka koja je služila da se jahač zbaci sa konja i konačno se pomoću oštre sekire, koja je sa lakoćom probijala sve vrste oklopa, moćnim zamahom mogao dovršiti zbačeni protivnik.

Helebarda se koristila isključivo u formacijskim borbama. Vojnik koji bi zamahnuo helebardom postajao je veoma ranjiv, te je zavisio od saboraca oko sebe.

Danas se helebarde iz ceremonijalnih razloga koriste kao oružje papine Švajcarske garde u Vatikanu.

Vidi još
--------

Spisak oružja u srednjem veku

***Helebarda*** na Wikimedijinoj ostavi
**Jason Statham** (London, 26. 7. 1967.) britanski je filmski glumac. Najpoznatiji je po svojim ulogama u akcijskim filmovima, kao što su *Duhovi Marsa*, *Transporter*, *Collateral*, *Lopovi, ubojice i dvije nabijene puške*, *Ubrzanje*, *Smrtonosno oružje (1,2,3)* i drugi.

Biografija
----------

Statham se rodio u Londonu, kao sin barskog pjevača i plesačice. U djetinjstvu je igrao nogomet i bio ulični zabavljač, ali su ga od svega najviše zanimali skokovi u vodu. Bio je dvanaest godina član britanske reprezentacije te je na SP-u 1992. zauzeo 12. mjesto.

Stathama je opazio redatelj Guy Ritchie dok je ovaj radio kao model. Godine 1998. dao mu je ulogu u svojem hitu *Lopovi, ubojice i dvije nabijene puške*, čime je Statham postao glumac praktično bez ikakvog glumačkog obrazovanja. Slijedila je uloga u još jednom Ritchiejevom filmu, *Snatch* iz 2000. godine. Nakon što je film zaradio preko 80 milijuna dolara, Stathamu su bila otvorena vrata Hollywooda te se on 2001. pojavio u dva filma: *The One* sa Jetom Lijem i *Duhovi Marsa* s Ice Cubeom.

Možda najpoznatija Stathamova uloga je ona u filmu *Transporter* iz 2002. godine, gdje glumi profesionalnog vozača Franka Martina, koji dođe u sukob s mafijom. Snimljena su i dva nastavka filma, *Transporter 2* (2005.) i *Transporter 3* (2008.).

Izvori
------

1. ↑  Jason Statham, last action hero, Times Online
2. ↑  An interview with Jason Statham, IGN.com
3. ↑  Biografija glumca Jason Statham

Vanjske veze
------------

***Jason Statham*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jason Statham na IMDb-u (`en`)
* Jason Statham Online Arhivirano 2009-03-16 na Wayback Machine-u - neslužbena stranica (`en`)
Meandri na rijeci Nowitna u Poljskoj
**Meandar** je geografski pojam za zavojito korito rijeke koje krivuda u obliku slova S.  Meandar može biti i naziv za same okuke krivudave rijeke.

Porijeklo imena
---------------

Nastanak i nestanak Meandra
Naziv je dobio po današnjoj rijeci Büyük Menderes u Maloj Aziji, koju su stari Grci zvali **Maiandros** (grčki:*Μαίανδρος*), koja je bila karakteristična po svom vrlo izvijenom vodotoku u donjem dijelu.

Njeno ime je već za Klasične Grčke postalo sinonim za sve što je savijeno i izvijeno, poput istoimenih dekorativnih uzoraka ili govorničkih figura i ideja, kao i za geomorfološke pojave.
Već je grčki historičar za rijeku Meandar Strabon rekao: "...njezin tok tako je izuzetno izvijen da se sve izvijeno može zvati meandrijanje."

Model razvoja meandra

Karakteristike Meandra
----------------------

Meandre obično imaju rijeke u ravničarskom dijelu, oni nastaju erozivnim djelovanjem vodene struje na zemljište uz korito rijeke. Voda se ne kreće pravocrtno već vrtložno i po inerciji. Zbog toga erozija djeluje na pojedine točke korita različito. Najslabije je djelovanje duž konveksnih a najjače duž konkavnih stranica. Voda postupno ruši konkavne obale, i tako vremenom riječni tok dobivja oblik meandra.

Izuzetak je uklješteni meandar, koji nastaje u planinama, gdje riječni tok obilazi vrhove, pa zato krivuda.

Na meandru se razlikuje vrat (najkraći razmak između konkavnih obala jednog meandra) i duljina - udaljenost na rijeci od početka do završetka vrata. Za vrijeme poplave voda preljeva meandar, pa voda poteče kraćim putem. Tako odsječeni meandri se pretvaraju u riječno jezero.

Izvori
------

1. ↑  Geografie-Lexikon: Mäander, sa poratala *geodz.com* (`de`)
2. ↑  Strabon, *Geografija*, knjiga 12 poglavlje

Eksterni linkovi
----------------

***Meandar*** na Wikimedijinoj ostavi

* Nitsa Movshovitz & Hadar Alla Shmuklar: River Meandering and a Mathematical Model of this Phenomenon, Physicalplus, Israel Physical Society (IPS) Arhivirano 2008-02-20 na Wayback Machine-u (`en`)
**Gilbert fitz Gilbert de Clare** (c. 1100 – 6. januar 1148), bio je anglo-normanski plemić, poznat po tome što je 1138. postao prvi earl Pembrokea in 1138.

Rodio se kao sin barona Gilberta Fitz Richarda de cLarea i Anne de Clermont. Ispočetka nije imao velikih posjeda i zemlje, ali se istakao ratovanjem u Normandiji. Posjede je naslijedio od svojih stričeva Waltera de Clarea i Rogera de Clarea; to je uključivalo posjede u Walesu. Godine 1138. ga je kralj Stephen imenovao earlom Pembrokea, ali mu dao i zamak Pevensey. 

Za vrijeme građanskog rata, počevši od bitke kod Lincolna je nekoliko puta prelazio sa strane Stephena na stranu kraljice Matilde i obrnuto. Sa Stephenom se pomirio nedugo pred smrt.

Bio je oženjen za Isabel de Beuamont, nekadašnju ljubavnicu kralja Henryja I. S njom je imao troje djece, uključujući sina i nasljednika Richarda.

Napomene
--------

1. ↑  Nosio je nadimak 'Strongbow' (Snažni luk), ali se s njim daleko češće vezuje njegov sin Richard.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Gilbert de Clare at Castlewales.com
**Jelena Pudar** (Kragujevac, 5. maja 1984) je pevačica grupe Neverne bebe.

Biografija
----------

Jelena Pudar rođena je 5. maja 1984. godine u Kragujevcu.

Od malih nogu pokazivala talenat za muziku. Sa 6 godina je krenula u pripremnu muzičku školu, a godinu dana kasnije paralelno je pohađala i nižu muzičku školu "Miloje Milojevic" (odsek klavir) i osnovnu školu "Svetozar Markovic". Tih godina upisuje školu modernog plesa, a kasnije i džez baleta.

U osmom razredu osnovne škole upisala je solo pevanje u klasi profesorke Anđele Saramandić. Na zahtev profesorke krenula je u operske vode. Nižu muzičku školu je završila sa 15 godina, ali je vuče neka druga vrsta muzike. Zato što je jedna vrsta isključivala drugu, upisuje sredju ekonomsku školu.

Tad ima prvi susret sa svojim bendom "Superstition", a kasnije i bendom "Element". Sa 17 godina pojavljuje se na 3k-duru, gde su je primetili članovi grupe Neverne bebe.

Nakon personalnih promena u Nevernim bebama sredinom juna 2003. godine sledi poziv od Milana Đurđevića. Nekoliko dana posle Janinog dolaska u bend i Jelena postaje član Nevernih beba.

Ubrzo, već 5. jula 2003. godine, sa Janom Šušteršič pored sebe, debitovala je u Herceg Novom.

U isto vreme upisala je Filološki fakultet u Kragujevcu, odsek španski jezik.

Eksterni linkovi
----------------

* Biografija Jelene Pudar na sajtu www.neverne-bebe.com

| * p
* r
* u
Neverne bebe |
| --- |
| 
* **Milan Đurđević**
* **Vladan Đurđević**
* **Saša Ranđelović**
* **Jelena Pudar**
* **Vladimir Ružičić**
* **Tijana Sretković**

* Čedomir Macura
* Bane Jelić
* Bili King
* Dušan Šubarević
* Gorica Ponjavić
* Aleksandar Tasić
* Goran Marinković
* Dušan Ivanišević
* Jana Šušteršič

 |
| Studijski albumi | 
* *Neverne bebe I* (1994)
* *Neverne bebe II* (1997)
* *Južno od sreće* (2001)
* *Iza oblaka* (2007)
* *Praštam* (2012)
* *Priča o nama* (2017)

 |
| Kompilacije | 
* *The Best Of — Dvoje* (2004)
* *The Best of* (2018)

 |
| Povezano | 
* Bajaga i instruktori
* Viktorija
* Galija
* Osvajači
* Sanja Ilić & Balkanika
* Slomljena stakla
* Smak
* Di Luna Blues Band

 |
**Helen Wagner** (3. septembar 1918 - 1. maj 2010) bila je američka glumica, najpoznatija po ulozi Nancy Hughes u televizijskoj sapunici *As the World Turns*. Taj je lik, zamišljen kao svojevrsni "grčki zbor" koji komentira i sudi aktivnosti drugih likova, počela tumačiti u prvoj sceni prve epizode, emitirane 2. aprila 1956. godine, te je kao stalni član postave, nastupala sljedećih nekoliko decenija. Godine 2006. ju je Guinessova knjiga rekorda, na 50. obljetnicu, službeno priznala kao glumca s najdužim stažom u tumačenju jednog te istog lika na televiziji. Kada je godine 2009. mreža CBS odlučila obustaviti snimanje, planiralo se da Wagner nastupi u posljednjoj sceni posljednje epizode planiranoj za septembar 2010. godine. Te je planove, međutim, spriječila njena smrt od raka 1. maja 2010. godine.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Helen Wagner na IMDb-u (`en`)
* Helen Wagner - video-snimka intervjua na Archive of American Television (`en`) (October 2004)
* Helen Wagner na Find a Grave
Max i Emil Skladanowsky ispred ekrana za filmske projekcije.
**Max Skladanowsky** (30. april 1863 - 30. novembar 1939) bio je njemački fotograf, najpoznatiji po tome što je zajedno sa svojim bratom Emilom Skladanowskym (1866 - 1945) razvio uređaj za projekcije ranih filmova koji je prozvao Bioskop. Njega je prvi put demonstrirao u julu 1895. u berlinskoj četvrti Pankow kao dio varijete predstave. Do ugovorenog angažmana u pariškom klubu Folies Bergère u januaru 1896. nije došlo, jer su u međuvremenu braća Lumiere demonstrirala svoj tehnički superiorniji uređaj poznat kao Kinematograf. Skladanowsky je poboljšao svoj bioskop i s njim otišao na turneju po Njemačkoj, Nizozemskoj i Skandinaviji koja je potrajala sve do 1897. kada su mu vlasti oduzele dozvolu za rad. Tada se vratio poslu fotografa, ali je neko vrijeme pokušavao voditi kompaniju za proizvodnju filmova.

Godine 1995. je Wim Wenders odao počast braći Skladanowsky snimivši biografski film *Die Gebrüder Skladanowsky*.

Izvori
------

* Max Skladanowsky na Who's Who of Victorian Cinema
* Castan, Joachim. *Max Skladanowsky oder der Beginn einer deutschen Filmgeschichte*, Stuttgart, 1995. ISBN 3-9803451-3-0. Standard work about Skladanowsky - exciting and profound. It's a pity that there's no English translation.
* Rossell, Deac. Who's Who of Victorian Cinema: Max Skladanowsky. Retrieved May 19, 2006.
* Burns, Paul. The History of the Discovery of Cinematography Arhivirano 2012-06-19 na Wayback Machine-u An Illustrated Chronology

***Max Skladanowsky*** na Wikimedijinoj ostavi
**Jakuze** (ヤクザ ili やくざ, *Yakuza*?), poznate i kao **gokudō** (極道, ***gokudō***?), su pripadnici japanske kriminalne organizacije, tradicionalnog sindikata organizovanog kriminala, takođe poznati i kao „nasilničke grupe". Ime su dobili po popularnoj igri kartama hanafuda, odnosno najlošijoj kombinaciji koju igrač može da izvuče: 8 (ja), 9 (ku) i 3 (sa) što u bukvalnom prevodu znači beznačajno, pa ih u Japanu zovu i 893. Najbrojnija su kriminalna organizacija na svetu. Prepoznaju se po kratko podšišanoj kosi, tetovažama po gotovo celom telu (najpopularnije su irezumi i horimono) i po nedostatku malog prsta na ruci (to ritualno odsecanje se zove jubitsume).

Naime, prilikom prvog prekršaja počinilac mora da odseče vrh malog prsta na levoj ruci i da ga preda svom nadređenom.

Poreklo jakuza leži u razbojničkim družinama takozvanih ronina tj. samuraja bez gospodara koji su lutali i pljačkali Japanom. Prve prave organizacije jakuza su nastale pre oko 300 godina. Bile su to bande Bakuto (kockara) i Tekija (uličnih trgovaca).

U vreme Mejdži reforme tj. modernizacije Japana, oni su počeli da razvijaju poslove vezane za šverc, ucene, iznude, reketiranje i organizovanje prostitucije. Oni potiču iz svih slojeva japanskog društva. Na njihovom čelu se nalazi ojabun (otac) koji komanduje potčinjenima (kobuni). Prijemom u organizaciju član se odriče krvnih veza.

Veće grupe jakuza sastoje se od više manjih koje su lojalne bosu klana kumičou. Kumičo ima mrežu pomoćnika, saiko-komone (stariji savetnici) gde svaki rukovodi nekom od delatnosti u gradskim četvrtima koje kontrolišu. Princip rada jakuza je: „raditi tajno iza legalnih paravana".

Najveći od svih klanova je Jamagučigumi koji se bavi dilovanjem droge, pranjem novca i pornografijom. Na njegovom čelu se više od tri decenije nalazio Kazuo Toaka, treći ojabun od osnivanja klana, do 1981. kada je smrtno ranjen. Ovo je isključivo tajno muško društvo gde ženama nije dozvoljen pristup. Jedino bosova žena ima kontakte sa ostalim članovima koji je zovu ane-san (starija sestra). Simbol ovog klana je značka u obliku romba koji nose na reveru a uz pomoć koje se ući gde god se poželi.

Izvori
------

1. ↑  „Criminal Investigation: Fight Against Organized Crime (1)". *Overview of Japanese Police*. Nacionalna policijska agencija. June 2007. Pristupljeno 23. VI 2008. [*mrtav link*]

***Jakuze*** na Wikimedijinoj ostavi
**Insignija** (latinski: *insignia* plural od *insigne*=znamenje, oznake, izvedeno od *signum*=znak) su vanjske oznake društvenog položaja, zanimanja ili ugleda neke ličnosti.

Najbolji primjer za to su Kruna i žezlo - simboli monarhove vlasti ili uniforme i oznake činova u vojci, policiji i sličnim organizacijama. Odjeća i kojekakvi predmeti (palij, prsten) su znakovi položaja u Hijerarhiji vjerskih organizacija.

Čak i boja može označavati viši položaj kao tamnocrvena (grimizna) - kardinala u Katoličkoj crkvi ili vrlo skupa - purpurna koja je za Rimskog Carstva bila boja rimskih careva.

Insignije imaju i države, gradovi, klubovi i organizacije (zastave, grbovi, pečati).

Izvori
------

1. 1 2  „*insignia*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 30.09.2020.
2. 1 2  „*Insignije*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMK. Pristupljeno 30.09.2020.
3. ↑  „*Boja vatre i krvi, života i smrti*" (hrvatski). Školski portal. Pristupljeno 30.09.2020.

Vanjske veze
------------

***Insignija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Insignije* (`en`)