recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Aerodrom Nica Azurna obala** (francuski: *Aéroport de Nice-Côte d'Azur*) (IATA: **NCE**, ICAO: **LFMN**) je međunarodni aerodrom koji se nalazi u francuskom gradu Nici.

Aerodrom se nalazi 5,9 km jugozapadno od centra grada i glavni je aerodrom za Francusku rivijeru (Côte d'Azur) i Monako.

Sa 14,485 000 putnika 2019. Nica je treći francuski aerodrom po prometu.

Aerodromski terminal

Historija i karakteristike
--------------------------

Historija aeronautike u Nici seže do ranih 1900-ih, kad je na hipodromu 1910. održan aero miting. Nakon tog od 1918. iz Nice lete poštanski avioni za Korziku. Prvi aerodrom izgrađen je krajem 1920-ih, a prvi korisnik bio je Aero klub Nica.

Za Drugog svjetskog rata aerodrom je koristila vojska, pa su tek 1944. napravljena značajnija poboljšanja, uključujući izgradnju betonske
piste.
Ubrzo nakon tog je Air France otvorio redovnu liniju između Nice i Pariza, koja je brzo postala vrlo popularna.

Do 1950. broj putnika skočio je na oko 200 000 godišnje, da bi 1964. dosegao milion, a zatim dva miliona 1972. Nakon nekoliko proširenja terminal i produljenja piste na oko 2,700 metara, koja je omogućila sletanje širokotrupnih Jumbo jet-ova i procvat turističkih aranžmana donijeli su daljnji prosperitet aerodromu. 
Druga pista izgrađena je 1978. nasipavanjem mora.

Novi terminal br. 2 podignut je 1987. odtad do danas se i nadalje ulaže u proširenje i sigurnost aerodroma.

Izvori
------

1. 1 2  „*Statistiques annuelles*" (francuski). Union des Aéroports Français (UAF). Pristupljeno 16.10.2022.
2. 1 2 3 4  „*Nice Cote d'Azur Airport (NCE) History, Facts and Overview*" (engleski). Airports Guides. Pristupljeno 15.10.2022.

Vanjske veze
------------

***Aerodrom Nica Azurna obala*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Welcome to do airport Nice-Côte d'Azur* ()
**Piura** je grad od 155,552 stanovnika i aglomeracija 522,400 stanovnika na sjeveru Perua u Departmanu Piura u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Centar grada Plaza de Armas
Grad se prostire u dolini rijeke Piure, udaljen 65 km) zapadno od pacifičke luke Paita.

Historija
---------

*San Miguel de Piura* je bio prvi grad koji je (1532]].) u Peruu osnovao konkvistador Francisco Pizarro.

Sufiks - *Piura* je dobio po kečuanskoj riječ]]i "Pirhua" što znači ambar (skladište zaliha), jer je u davna vremena Piura bila baza za snabdjevanje Kečua kolonista.

Grad je između 1535. - 1570. podignut po tipičnom španjolskom kolonijalnom urbanizmu, sa crkvom i samostanom u sredini.

Privreda i transport
--------------------

Danas je Piura grad prehrambene i tekstilne industrije u kom se prerađuju plodovi njegove poljoprivredne okolice; šećerna trska, riža i pamuk.

Kako se nalazi na trasi Panameričkog autoputa dobro je povezan sa ostalim gradovima u zemlji, pored tog ima i *Internacionalni aerodromom Guillermo Concha Iberico* (ICAO: **SPUR**, IATA: **PIU**) koji se nalazi istočno od centra grada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Piura Conglomeration in Piura*" (engleski). City population. Pristupljeno 5.06.2023.
2. 1 2  „*Piura Locality in Piura*" (engleski). City population. Pristupljeno 5.06.2023.
3. 1 2 3 4  „*Piura, Peru*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 4.06.2023.
4. 1 2  „*Historia de Piura*" (španjolski). Municipalidad Provincial de Piura. Pristupljeno 5.06.2023.
5. ↑  „*Capitán FAP Guillermo Concha Iberico International Airport*" (engleski). SKYbrary. Pristupljeno 4.06. 2023.

Vanjske veze
------------

***Piura*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad Provincial de Piura* (službene stranice) ()
**Aerodrom Lyon-Saint-Exupéry** (francuski: *Aéroport de Lyon-Saint-Exupéry*) nekad znan kao *Lyon Satolas Airport* (IATA: **LYS**, ICAO: **LFLL**) je internacionalni aerodrom koji se nalazi u francuskom gradu Colombier-Saugnieu, 24 km istočno od centra Lyona.

Aerodromski terminal
Aerodrom je 2019. opslužio ukupno 11,739,000 putnika.

Historija
---------

Aerodrom je otvoren 1975. kao zamjena za dotadašnji Aerodrom Lyon Bron, koji se nije mogao proširiti, a sve veći broj putničkih aviona zahtjevao je novi.
Sredinom 1990-ih do aeredroma je izgrađena željeznička pruga, za TGV vlakove.

Na prijelazu u Novi milenij aerodrom je službeno nazvan Aerodrom Saint Exupery (LYS), u čast slavnog francuskog pilota i pisca Antoina Saint-Exupéryja.

Putnicima stoje na raspolaganju dva terminala u dva nivoa, koji su spojeni centralnom dvoranom. Udaljenost između tih objekata nije velika pa se do njih može pješice. Terminali su povezani sa velikim parkiralištem besplatnim autobusima, a uskoro će biti povezani brzim tramvajima koji će voziti do centra 
Lyona.
Pored aerodroma nalaze se dva autoputa za Lyon A432 i N346.

Izvori
------

1. 1 2  „*Statistiques annuelles*" (francuski). Union des Aéroports Français (UAF). Pristupljeno 24.10.2022.
2. 1 2 3  „*Lyon Saint Exupery Airport (LYS), Airport Information*" (engleski). Airports Guides. Pristupljeno 24.10.2022.
3. 1 2  „*Lyon Saint Exupery Airport (LYS), History, Facts and Overview*" (engleski). Airports Guides. Pristupljeno 24.10.2022.

Vanjske veze
------------

***Aerodrom Lyon-Saint-Exupéry*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lyon Aéroport (službene stranice)* ()
Koordinate: 42°29′41″N 01°35′44″E﻿ / ﻿42.49472°N 1.59556°E﻿ / 42.49472; 1.59556

**Dolina Madriu-Perafita-Claror** je glečerska dolina na Pirenejima, u jugoistočnom dijelu Andore. Ona prekriva područje površine od 42.47 km², što čini 9% ukupne površine Andore, te je drugi najveći sliv u državi. Ova izolirana i nerazvijena dolina je prepoznata kao vrijedno sklonište ugroženih živih vrsta i poznata je kao "duhovno srce" Andore. Zbog toga je 2004. godine upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi.

Odlike
------

Ova dolina se nalazi u donjem desnom kutu topografske karte Andore
Dolinu rijeka Madriu, Perafita i Claror čini krajolik pašnjaka, stjenovitih brežuljaka i dubokih šumovitih dolina koje su okružene planinskim liticama s juga, istoka i zapada (kojima graniči sa Španjolskom), te strminom na sjeveru koja se spušta u dolinu rijeke Valira. Dolina je izolirana od ostatka Andore i može joj se pristupiti samo pješačkim stazama koje je povezuju s Roussillonom na istoku, Languedocom na sjeveru i Katalonijom na jugu. Put za središte Andore je popločan kamenim pločama.

U dnu doline nalaze se dva naselja, Entremesaigües i Ramio, koja su bila naseljena posljednjih 700 godina, sve do posljednjih 50 od kada su postala samo ljetovališta. Naselja su okružena terasastim poljima na kojima se uzgao raž i pšenica, pa čak i vinova loza, a danas uglavnom služe kao pašnjaci, dok su viša prekrivena šumom. Njihovih dvanaest kuća, sve u svemu, izgrađeno je od lokalnog granita s krovom prekrivenim škriljevcem, te svaka ima veliku šupu za skladištenje žita ili sijena.

Pašnjaci doline su korišteni od prije srednjeg vijeka za ljetnu ispašu ovaca, krava i konja, dok su njihovi pastiri provodili ta ljeta u malenim kamenim nastambama poput bunja (kažun). Na obalama rijeke Madriu su nekad bile i talionice željeza koje se vadilo u dolini, ali su napuštene 1790. godine.

Danas se obnavljaju mnoge pastirske nastambe, granični zidovi i pješačke staze, koji su vremenom propali, ali ne postoji plan izgradnje pristupne ceste jer se dolina želi sačuvati za uzgoj visoko kvalitetne stoke i ograničeni turizam.

* Obnovljeno pastirsko skloništeObnovljeno pastirsko sklonište
* Obnovljeno pastirsko skloništeObnovljeno pastirsko sklonište
* Obnovljeno pastirsko skloništeObnovljeno pastirsko sklonište
* Obnovljeno pastirsko skloništeObnovljeno pastirsko sklonište

Vanjske veze
------------

* Službena stranica doline Madriu-Perafita-Claror Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u ()

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Pirenejska skloništa u Andori** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 306266130
* SUDOC: 177979615

 |
Koordinate: 0°20′55″S 32°33′05″E﻿ / ﻿0.34861°S 32.55139°E﻿ / -0.34861; 32.55139

**Kasubi grobnice** ili **Ssekabaka grobnice** su grobnice kabaka (kraljeva Buganda) koje se nalaze na brdu Kasubi u Kampali, glavnom gradu Ugande.

Položaj grobnica na brdu Kasubi
Unutrašnjost grobnice Muzibu Azaala Mpanga s portretima pokopanih kabaka
Kružne grobnice prekrivene slamnatim krovom su otpočeli graditi kraljevi Buganda 1881. godine na kružnom lokalitetu, a nastavili su ih dodavati i drugi plemići. Ovaj lokalitet postao je važno duhovno i političko mjesto naroda Baganda, s tu su pokopana i četiri kralja Buganda:

* Muteesa I. (1835.–1884.)
* Mwanga II. (1867.–1903.)
* Daudi Chwa II. (1896.–1939.)
* Sir Edward Muteesa II. (1924.–1969.)

Zbog toga je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi 2001. godine, a na popis ugroženih mjesta svjetske baštine dospio je nakon požara u 16. ožujka 2010. godine kada je izgorjela središnja građevina, grobnica *Muzibu Azaala Mpanga*. Izvor požara je još uvijek nepoznat, ali se dogodio u vrijeme loših odnosa između Kraljevine Buganda s vladom Ugande, čija je jedna od upravnih jedinica. Kada su kralj Bugande, Muwenda Mutebi II. i predsjednik Ugande, Yoweri Museveni, dan poslije požara, posjetili lokalitet, izbili su neredi naroda Baganda pri kojima su policajci ubili dvojicu prosvjednika, a nekoliko pro-rojalističkih novinara je uhićeno. Ipak, vlada Ugande se obvezala pomoći Kraljevstvu Buganda u obnovi uništenih grobnica.

Povezano
--------

Ostala svjetska baština u Ugandi:

* Rwenzori
* Bwindi

Izvori
------

1. ↑  Službena stranica Arhivirano 2012-03-04 na Wayback Machine-u () Posjećeno 25. ožujka 2011.
2. ↑  „Kasubi grobnice". UNESCO. Pristupljeno 25. ožujka 2011.
3. ↑  Troops open fire, two dead in Uganda tomb riots AFP 17. ožujka 2010. () Posjećeno 26. ožujka 2011.
4. ↑  Government To Help Restore Kasubi Tombs Arhivirano 2011-07-26 na Wayback Machine-u sa stranica Predsjednika Ugande, 27. ožujka 2010. godine () Posjećeno 26. ožujka 2011.

Vanjske veze
------------

***Kasubi grobnice*** na Wikimedijinoj ostavi

* Royal Kasubi Tombs Destroyed in Fire Arhivirano 2010-03-30 na Wayback Machine-u blog () Posjećeno 25. ožujka 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 766148574338424430005
* SUDOC: 155067117

 |
**Andrija Konc** (Sombor, 10. studenog 1919. - Bjelovar, 1945.) hrvatski operetni pjevač i šansonjer, najpopularniji pjevač četrdesetih godina.

Životopis
---------

Glas je školovao u zagrebačkoj Muzičkoj akademiji u klasi profesora Lava Vrbanića, kod kojeg je i diplomirao. U Zagrebu je jedno vrijeme pjevao u opernom zboru HNK-a, ali ga je napustio i opredjelio se za zabavnu glazbu. U kratkom vremenu postao je vrlo popularan. Pjevao je u najelitnijim zagrebačkim lokalima, snimao je gramofonske ploče, pjevao je na radiju, gostovao u inozemstvu. Andrija Konc je 1933. pristupio konobarskom športskom klubu Hajduk u Zagrebu i tamo je šest godina igrao na mjestu vratara. Godine 1938. zagrebačke Ilustrovane športske novine objavile su vijest da "odlični vratar Konc odlazi ove godine u Budimpeštu, gdje će igrati za Ferencvarosz..." Konc je ipak prednost dao svojem školovanju na Akademiji i nije otišao u Budimpeštu, ali je 1939. postao vratar tadašnjeg službenog državnog nogometnog prvaka, zagrebačkog HAŠK -a. 

Dana 22. ožujka 1945. godine izveo je uživo na hrvatskom krugovalu skladbu Ljube Kuntarića "Ti ni ne slutiš", a nešto kasnije iste godine njegova sudbina ostala je do današnjih dana nepoznata. 

Dolaskom nove vlasti 8. svibnja 1945. na Radio Zagrebu mnoge se radijske djelatnike surovo maknulo, a mnogima je bio zabranjen svaki javni nastup. Popularni domaći šlageri u novom duhu "kolektivizma" smjeli su biti izvođeni samo u orkestralnoj inačici, dok su se pjevale isključivo narodne pjesme u pratnji tamburaških sastava. 

Eliza Gerner u svojoj knjizi "U sjeni stoljeća koje odlazi" navodi da je 1945. odveden u logor, vjerojatno zato jer je bio zvijezda Endehazije, dok lokalni izvori, spominju likvidaciju Andrije Konca u samom Bjelovaru, premda ni za jedno ni za drugo nema izravnih dokaza. Jedino je neosporna činjenica da se Andriji Koncu gubi svaki trag nakon ulaska u zgradu bjelovarske OZNA-e 1945. godine. Po skidanju zabrane spominjanja imena Andrije Konca 1993. godine, Eliza Gerner navodi kako je poslala sve izreske iz novina njegovoj sestri Elizabeti, koja je u međuvremenu umrla.

Izvori
------

* Vjesnik on line - Kultura[*mrtav link*]
* Tragična sudbina zagrebačkog pjevača - Novi list
Albert Houtum-Schindler (oko 1870. g.)
Sir **Albert Houtum-Schindler** (Nizozemska ili Njemačka, 24. septembar 1846. - Fenstanton u Engleskoj, 15. juni 1916.), nizozemski iranist i zaposlenik u iranskoj vladi u doba kadžarske dinastije.

Studirao je na Univerzitetu u Leipzigu, a 1868. poslan je u Iran zbog razvijanja telegrafske mreže. Osam godina kasnije postao je glavnim istražiteljem tamošnje državne telegrafske službe, a dobio je i počasnu titulu generala iranskih oružanih snaga. Od 1882. godine radi kao izvršni direktor horasanskih rudnika tirkiza, dok u 1889. postaje direktorom jedne od rudarskih grana iranske Imperijalne banke. Nakon što projekt 1894. godine završava neuspjehom, počinje raditi kao lojalni savjetnik kadžarskoj vladi. Od 1902. do 1911. godine radio je i kao honorarni veleposlanik Švedske, a istovremeno dobija i iransko kraljevsko odlikovanje „Lava i Sunca" kao i britansku titulu *Sira*. Godine 1911. odlazi u Britaniju u kojoj i umire pet godina kasnije.

Tijekom svog 43-godišnjeg boravka u Iranu proputovao je brojna lokalna mjesta i upoznao se s njihovom kulturom o kojoj je objavio velik broj članaka u uglednim evropskim znanstvenim časopisima i enciklopedijama poput Britannice. Područja koja je obradio uključuju geografske, historijske, lingvističke, etnografske i financijske teme.

Opus
----

* () *Die Parsen in Persien: ihre Sprache und einige ihrer Gebräuche*, Zeitschrift der Deutschen Morgenländischen Gesellschaft 36. (1882.) - članak o zoroastrijskoj zajednici u Jazdu i Kermanu
* () *On the Length of the Persian Farsakh*, Royal Geographical Society & Monthly Record of Geography, New Monthly Series 10(9): str. 584.-588. (1888.)
* () *The Telegraph Department in Persia*, Asiatic Quarterly Review (1892.)
* () *Chess and Playing Cards: Catalogue of games and implements for divination exhibited by the United States National Museum in connection with the department of archaeology and paleontology of the University of Pennsylvania at the Cotton States and International Exposition*, Stewart Culin, Atlanta, Georgia (1895.) - dio o kartaškoj igri zvanoj „gandžifa"
* () *Eastern Persian Irak*, Royal Geographical Society, London (1896.) - članak o regiji između Isfahana i Teherana

Vanjske veze
------------

* Encyclopædia Iranica (John D. Gurney): Houtum-Schindler, Albert
**Bastion** je francuska riječ iz srednjeg vijeka preuzeta iz starotalijanskog *bastione*, koja je pak derivat od dijalektalnog *bastire* = graditi, a ona je u talijanski došla iz germanskog i slična je staronjemačkoj riječi *besten* = krpati.
Ona bi se dala prevesti kao **branik** jer su bastioni upravo tome služili, to je naime bio novi način gradnje utvrda - poligonalna klinasta izbočina u bedemu koja je omogućavala braniocima da pod paljbom drže prostor ispred same utvrde ali i svaki od njezinih bočnih dijelova (bedeme i susjedne bastione). S tim novim arhitektonskim elementom u gradnji fortifikacija braniocima je omogućeno aktivno branjenje.

Karakteristike
--------------

Bastion na ulazu u Castello del Buonconsiglio u talijanskom Trentu
Jednostavna definicija bastiona glasi to je arhitektonski element kod fortifikacija koji ima dva fronta i dva boka, sa kojih je moguće pokrivati vatrom vlastite bedeme i susjedne bastione.

Bastion je bio niži od tornja, kako bi se smanjila šteta od snažnije artiljerije, ali su bili puno širi i masivniji kako bi se po njima mogla razmjestiti vlastita artiljerija.
Prema rasporedu, izgledu, mjestu i karakteristikama bastiona i njihovih dodataka, razlikuju se; starotalijanski, novotalijanski, staroholandski, pruski, mezjerski i novoholanski bastionski sistemi.

Ako usporedimo bastion u svom najrazvijenijem obliku sa srednjovijekovnim i renesansnim tornjevima, vidimo da se bastion jako razlikuje od svojih predhodnika, ta razlike proizlaze iz razumijevanja mogućnosti, kako u napadu tako i obrani od artiljerije ali i od novog naučnog interesa za fortifikacije.

Historija
---------

Bastioni su se pojavili s razvojem artiljerije, jer su domet i razorna snaga topovskih zrna doveli do tog da se dotadašnji način gradnje utvrda sa visokim tornjevima pokazao potpuno promašen za moderne topove. 
Nezna se točno gdje je izgrađen prvi bastion, a isto tako i pod kakvim i čijim uticajem. Ipak se danas većina stručnjaka slaže da su se prvi bastioni počeli graditi u Toskani početkom 16. vijeka.

Tlocrt karlovačke utvrde iz 1774. na svakom uglu šesterokuta je bastion
Konačni oblik bastionskom sistemu utvrđivanja dali su francuski vojni Inženjeri Blaise François Pagan (1604. - 1665.), autor Rasprave o fortifikacijama (Traité des fortifications) i njegov učenik Vauban (1633. - 1707.). Upravo je Vauban izgradio najbolje primjere bastiona, koji se i danas mogu vidjeti u Lillu. i Longwyu. Bastioni su bili karakteristični za doba kad je barut vladao, prestali su se graditi sredinom 19. vijeka.

Najljepši primjer bastiona na južnoslavenskim prostorima je Karlovačka tvrđava, koja ima tlocrt u obliku šesterokuta, a na svakom uglu po jedan bastion.

Vanjske veze
------------

***Bastion*** na Wikimedijinoj ostavi

* Bastion na portalu Fortress Study Group Arhivirano 2013-05-14 na Wayback Machine-u ()
**Alkmaar** je grad i općina (gemeente) od 94.971 stanovnika. u nizozemskoj provinciji Sjevernoj Holandiji.

Geografija
----------

Alkmaar leži na sjeverozapadu Nizozemske, duž kanala Noordhollandsch. Smješten je 10 km istočno od Sjevernog mora.

Historija
---------

Engleski misionari Willibrord i Adalbert širili su kršćanstvo u 8. vijeku upravo u tom kraju. U 10. vijeku bio je tek malo ribarsko selo, okruženo močvarama. Alkmaar je status grada dobio 1254. i tad je bio prijestolnica Kennemerlanda, jednog od prvih feuda holandskih grofova. Orobili su ga Frižani 1132. i još jednom 1517. udružena vojska Frižana i Gelderlanda. Nakon 1564. grad je postao značajni trgovački centar, a tad su i isušene močvare u okolici. Alkmaar je postao simbol Nizozemske revolucije jer je 1573. uspješno odolio španjolskoj opsadi, na što danas podsjeća spomenik u Parku Victorie.

Kaasmarkt u Alkmaaru
Za vrijeme Napoleonskih ratova grad su zauzele britansko-ruske snage, poslane da sruše Batavijsku republiku, ali su se one povukle nakon teškog poraza od strane udružene holandsko-francuske armije u bitci kod Castricuma, nakon kojeg je u Alkmaaru 1799. potpisan sporazum o povlačenju iz Holandije.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost Alkmaara je zgrada za vaganje roba Waaggebouw sa zvonikom, podignuta 1582. na temeljima stare kapele iz 14. vijeka. Pored nje tu je i crkva Sint-Laurenskerk, sagrađena od 1470. do 1520. godine, u kojoj se nalaze jedne od najstarijih orgulja u Holandiji (iz 1511), zatim Gradska vijećnica (1520), dvorac Sonoy iz 16. vijeka i nekoliko interesantnih ubožnica.

Privreda
--------

Alkmaar je centar poljoprivrednog kraja i poznat je po proizvodnji povrća, uzgoju krava i velikoj količini mliječnih proizvoda, naročito sireva. Svakog petka od aprila do oktobra održava se tradicionalna tržnica sireva (Kaasmarkt) koja je postala velika turistička atrakcija. Grad je i industrijski grad u kom se proizvodi namještaj, odjeća, papir i crkvene orgulje.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Njemačka Darmstadt
* Ujedinjeno Kraljevstvo Bath
* Mađarska Tata
 | * Turska Bergama
* Francuska Troyes
 |

Vanjske veze
------------

***Alkmaar*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice općine ()
* *Alkmaar* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 163285236
* LCCN: n78095447
* GND: 4243503-1
* SUDOC: 028643372
* BNF: cb120436715 (podaci)
* NKC: ge518031

 |
**Arica** je lučki grad na sjeveru Čilea u kom živi 231,890 stanovnika

Arica je administrativni centar Regije Arica y Parinacota i Provincije Arica.

Geografske karakteristike
-------------------------

Arica se nalazi blizu peruanske granice koja je udaljena svega dvadesetak km, ali je od svog glavnog grada udaljena preko dvije hiljade km.
Grad se prostire duž obale Tihog oceana, u podnožju strmog brda Morro, koje dominira gradom. Na južnim granicama grada već počinju pješčane dine Pustinje Atacama.

Centar grada

Historija
---------

Arica je osnovana 1541. pod imenom - Villa de San Marcos de Arica, na mjestu pretkolumbijskog naselja. Sve do 1879. kad ga je zauzela čileanska vojska, bila je dio Perua. Čile je stekao kontrolu nad Aricom 1883. nakon potpisivanja Ugovora iz Ancona sa Peruom, ali je pitanje granica konačno rješeno tek 1929.

Sve do sredine 20. vijeka Arica je bila slobodna luka, koncentrirana na transport roba za Boliviju. Ona je još uvijek besplatna luka za Boliviju i trgovački centar za taj dio Perua i sjevernog Čilea.

Privreda i transport
--------------------

Današnja Arica je grad prehrambene industrije (prerada i konzerviranje ribe).

Poljoprivreda je razvijena u navodnjavanim dolinama Azapa i Lluta, gdje se uzgajaju masline i agrumi za izvoz.

Arica je važno transportno raskršće, željezničkom prugom preko Anda, dugom 458 km povezana je sa La Pazom, a kako se nalazi na trasi Panameričkog autoputa, preko nje ide sav transport za zemlje sjevera.
Uz to je naftovodom povezana sa bolivijskom Orurom, pa je njena luka vrlo prometna. Pored nafte velik dio tereta odnosi se na izvoz ruda iz Bolivije; kositar, volfram, bakar, antimon, salitru i vunu i pamuk.

Grad ima i internacionalni aerodrom - Chacalluta (IATA: ARI, ICAO: SCAR).

Uz sve to Arica je i popularno ljetovalište dobro stojećih Bolivijaca.

Pobratimski gradovi
-------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Peru Arequipa, Peru
* Urugvaj Artigas, Urugvaj
* Francuska Bressuire, Francuska
* Peru Iquitos, Peru
* Bolivija Cochabamba, Bolivija
* Brazil Cuiabá, Brazil
 | * Izrael Eilat, Izrael
* Bolivija La Paz, Bolivija
* Meksiko Monterrey, Meksiko
* Urugvaj Montevideo, Urugvaj
* Peru Moquegua, Peru
* Meksiko Putla de Guerrero, Meksiko
 | * Brazil Rondônia, Brazil
* Bolivija Santa Cruz de la Sierra, Bolivija
* Peru Tacna, Peru
* Francuska Taiohae, Francuska Polinezija
* Ekvador Tulcán, Ekvador
 |

Arica\_panorama.jpg

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Chile: Arica y Parinacota*" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 10 2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Arica, Chile*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 14.10. 2020.
3. 1 2 3  „*Arica*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMK. Pristupljeno 14.10. 2020.

Vanjske veze
------------

***Arica*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ilustre Municipalidad de Arica* (službene stranice) ()
* *Arica* (službene stranice) ()
**Aventicum** je bio prijestolnica rimske Helvetie, danas je arheološko nalazište na sjeverozapadu Švicarske u 
Kantonu Vaud, pored grada Avenchesa i Murtenskog jezera.

Nakon napuštanja grada krajem 6. vijeka, koristio se kao kamenolom, tako da danas svega nekoliko spomenika svjedoči o njegovoj nekadašnjoj veličini.

Historija
---------

Ostatci stupova rimskog hrama
Aventicum je nastao ex nihilo na samom početku Naše ere, sa namjerom da postane prijestolnica Helvetie. Postepeno je integriran u Rimsko Carstvo nakon zauzimanja Alpa i Donje Germanije.

Rimljani su prvo podigli luku negdje oko 5/6 godine Naše ere na Murtenskom jezeru. U to vrijeme započela je izgradnja bedema dugog 5,5 km koji je okruživao površinu od 228 hektara. Ubrzo nakon tog izgrađeni su teatar, amfiteatar i hram, tri karakteristične građevine rimske javne arhitekture.

Nakon tog su izgradili mrežu ortogonalnih ulica, karakterističnu za rimske gradove.
Više od 60 tako razgraničenih insula raspoređeno je do 2. vijeka. Grad je tad imao forum, nekoliko termi, najmanje osam hramova i groblja smještena na izlazima iz grada.

Aventicum koji se ispočetka zvao *Forum Tiberii*, svoje prvo *zlatno doba* doživio je za vladavine careva Tiberija i Klaudija (30-50 godine Naše ere).
Za vladavine cara Vespazijana (69-79.) kome su otac i sinovi dio života proveli u Aventicumu, grad je uzdignut u rang kolonije pod imenom *Colonia Pia Flavia Constans Emerita Helvetiorum Foederata*.

Negdje između 85.-89. Aventicum je integriran u novu provinciju Gornju Germaniju.

Procjenjuje je se da je krajem 1. vijeka imao 20,000 stanovnika.
Većinsko stanovništo Aventicuma činili su Helveti, njihova elita uspjela je zadržati svoj status pa su i prvi dobili rimskog građanstva, kao garanti političke stabilnosti.
Daleko od carskih limesa i regionalnih političkih kriza, Aventicum je živio dugi period prosperiteta sve do početka 3. vijeka.

Upadi Alamana 259-260. izgleda da nisu bili toliko razorni kako se donedavno tvrdilo, jer je grad nastavio živjeti i tokom 4. vijeka kad su izgrađene prve kršćanske
crkve južno od amfiteatra. Po svemu sudeći bio je sjedište biskupije sve do kraja 6. vijeka.
Propao je jer je postao periferni pogranični grad između Burgundskog Vojvodstva i Alamana.

U 7. vijek pojavio se novi naziv mjesta, *Wibili*, koji je kasnije postao *Wiflisburg*.

Zanimanje za arheološke ostatke rimskog Aventicuma rodilo se u 16. vijeku, poneka arheološka iskapanja vršena su od 18. vijeka, ali prava sistematska istraživanja započela su tek nakon osnivanja udruženja - Pro Aventico 1885. Nešto ranije 1824. osnovan je Rimski muzej, koji se od 1838. nalazi u srednjovjekovnoj kuli podignutoj na ostacima rimskog amfiteatra tokom 11. vijeka.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Un peu d'histoire*" (francuski). Aventicum- Site et Musée romains d'Avenches. Pristupljeno 03.11.2022.
2. 1 2 3  „*Aventicum*" (francuski). Dictionnaire historique de la Suisse. Pristupljeno 03.11.2022.

Vanjske veze
------------

***Aventicum*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Aventicum* (stranice muzeja) ()
**Bar Jusuf** (arapski: : بحر يوسف/Bahr Yussef) je slatkovodni kanal u Egiptu dug 250 km, koji ide od brane na Nilu kod Dejruta u Muhafazi Asjut do Oaze Fajum i Jezera Karun.

Za Drevnog Egipta bio je poznat kao **Mer-Ver** (Veliki kanal), njegovo današnje arapsko ime ime odnosi se na *Jusufa* (islamski pandan) biblijskog *Proroka Josifa*.

Historija
---------

Još je u vrijeme faraona Menesa, osnivača Prve dinastije (2900. pne.) postojao je prirodni rukavac Nila, kojim je za velikih poplava tekla voda do Depresije Fajum u kom se prostiralo Jezero Merid.

Karta kanala
Kako je Nil stalno meandrirao - rukavac se napunio pijeskom i voda više nije mogla teći do Jezera Merid koje je služilo kao retencija za velikih poplava, a i kraj u Depresiji Fajum više nije imao vode za navodnjavanje.

Prvi kanal iskopan je za vladavine faraona iz Dvanaeste dinastije Egipta, a dovršio ga je Amenemhat III.
Taj kanal koji je sljedio trasu nekadašnjeg rukavca bio je dug 16 km i dubok 5 metara. Na svakom kraju kanala bila je brana sa ustavom za regulaciju toka vode.

Negdje oko 230. pne. taj kanal je napušten, jer Nil više nije toliko plavio, pa više nije bilo potrebe da Jezero Merid služi kao retencija.
Velik dio jezera je isušen i pretvoren u oranice.

Današnji kanal je iskopan krajem 19. vijeka, kao dio velikog Kanal Ibrahimija koji uzima vodu kod Asjuta, a kod Dejruta se grana u današnji kanal Bar Jusuf.

Izvori
------

1. 1 2  „*Bahr Yousef Canal*" (engleski). Looklex. Arhivirano iz originala na datum 2018-03-11. Pristupljeno 5.7.2020.
2. 1 2 3 4 5  Hubert Chanson. „*The Hydraulics of Open Channel Flow*" (engleski). Elsevier Ltd. Arhivirano iz originala na datum 2008-01-13. Pristupljeno 5.7.2020.

Vanjske veze
------------

***Bar Jusuf*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Bahr Yousef Canal* Arhivirano 2018-03-11 na Wayback Machine-u ()
**Beni Mellal** (arapski: بني ملال‎‎) je grad od 192,676 stanovnika na sjeveru Maroka u Regiji Béni Mellal-Khénifra, u kojoj je

administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Beni Mellal leži udaljen dvjestotinjak km jugoistočno od Casablance i Atlanskog oceana, i gotovo isto toliko (sjeveroistočno) od 
Marakeša.
Grad se prostire po zapadnim obroncima Masiva Srednji Atlas, i plodnoj dobro navodnjavanoj dolini Tadla.
Brana i akumulacija Bin el-Ouidane na rijeci El-Abid, leže udaljeni 58 km jugozapadno od centra grada.

Panorama grada sa kazbom u prvom planu

Historija
---------

Za srednjeg vijeka bio je znan pod imenom *Hisn Day*, nakon tog samo *Dai*, po riječici *Dai Da* koja protiče kroz sam centar.

Znamenitosti
------------

Beni Mellal ima dosta građevina iz 17. vijeka, iz perioda kad je zemljom vladala Dinastija Almoravida. Najveća atrakcija grada je Kazba bel-Kush iz 
17. vijeka (restaurirana u 19. vijeku) koja se nalazi na ulazu u grad.

Privreda i transport
--------------------

Beni Mellal je trgovački centar ratarsko-stočarskog kraja, poznatog po maslinama, narančama i smokvama.

Grad je autoputem A8 povezan sa Casablancom, a autoputem N˚8 sa Marakešom i Fesom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Morocco, Kingdom of Morocco*" (engleski). City population. Pristupljeno 6. 06. 2020.
2. 1 2 3  „*Beni Mellal, Morocco*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 6.6. 2020.
3. 1 2 3 4  „*A propos de Béni Mellal*" (engleski). InfosTourismeMaroc. Pristupljeno 6.6. 2020.

Vanjske veze
------------

***Beni Mellal*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Commune de Beni Mellal* (službene stranice) Arhivirano 2020-06-08 na Wayback Machine-u ()
* *A propos de Béni Mellal* ()
**Beni Isguen** (arapski: بني يزقن, berberski: *At isdjen*) je grad (danas zapravo kvart grada Gardaje) u Pokrajini Gardaja.

Danas je svjetski poznat kao jedan od pentopolisa koji formira - M'zab koji je 1982. uvršten na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Africi.

Geografske karakteristike
-------------------------

Beni Isguen leži u saharskoj pustinji u oazi *Vadi Mzab*, udaljen svega 7 km jugoistočno od svog pokrajinskog administrativnog centra Gardaje, sa kojim je zapravo spojen u jedinstvenu urbanu cjelinu.

Utvrđena džamija sa neobičnim minaretom

Historija
---------

Beni Isguen je osnovan 1321. kao posljednji od pentopolisa u M'zabu, ostalih četiri; Gardaja, Melika, Bounoura i El Atteuf su stariji, tako da je njegov ksar gotovo netaknut od tih vremena, osim što je u 20. vijeku restauriran.

Trg na kom se održava suk
Ksar Beni Isguena je smješten na brdu iznad ušća Vadi Mzaba i Vadi Ntisa, točno u sredini između Melike, Bounoura.
Opasan je bedemom dugim 1525 m i visokim 3 m, debelim 1 m pri dnu a 20 cm na vrhu. Još i danas se u njega može ući samo jednim od petoro vrata.

Sve ulice vode do nevelikog (806 m²) trokutastog trga na kom se svakog dana (osim petka) od 1860. održava suk poznat je po neobičnom običaju da se nakon Ikindija namaza roba koja dotad nije prodana rasprodaje na aukciji.

Izvori
------

1. ↑  „*M'Zab Valley*" (engleski). UNESCO. Pristupljeno 20.2. 2020.
2. ↑  „*Ghardaïa, una pentapoli nel Sahara*" (talijanski). Arte e Arti. Pristupljeno 21.2. 2020.
3. 1 2 3 4 5  „*Le ksar de Benisguen (At isdjen)*" (francuski). OPVM. Pristupljeno 21.2. 2020.

Vanjske veze
------------

***Beni Isguen*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Le ksar de Benisguen ( At isdjen )* ()
**Belváros-Lipótváros** je popularno ime za V. okrug mađarskog glavnog grada - Budimpešte. On se službeno zove **V Okrug Budimpešte**(mađarski: *Budapest V. kerülete*). Taj okrug je 2015. imao 26,277 stanovnika, koji su živjeli na površini od 2.59 km².

Karakteristike i historija
--------------------------

Belváros-Lipótváros leži duž lijeve obale Dunava, neposredno do Józsefvárosa - VIII. Okruga. Danas je to strogi historijski 
centar Budimpešte, tu se nalazi poznata pješačka ulica Váci.

Ime okruga Belváros-Lipótváros je sintagma od imena dva historijska naselja iz kojih je sastavljen, a to su bili - *Belváros* (Unutrašnji grad - Centar) i *Lipótváros* (Leopoldov grad).

Belváros je historijski centar Pešte, a Lipótváros je iznikao 
početkom 19. vijeka. On se polovicom 20. vijeka, kada je sagrađena Palača mađarskog parlamenta premetnuo u politički i financijski centar Mađarske. Ta dva susjeda su u početku bili samostalni okruzi. Belváros - IV. a Lipótváros - V. Okrug. Ujedinili su se - 1950. ali je broj IV dan Okrugu Újpest (Nova Pešta).

Razlog što *Belváros* nije I. Okrug, je u tom, što je do 1873. Budim bio glavni grad Mađarske, pa je numeriranje od I. do III, ostalo rezervirano za 
kvartove pored Budimskog dvorca, a kvartovi na peštanskoj strani dobili su brojeve od IV. do X.

Ulica Váci
Bulevar Józsefa Attile, dijeli V. okrug - popola, jer ide od Lančanog mosta do Trga Erzsébet. 
Po dobrom dijelu okruga leže brojne vladine zgrade od Palače parlamenta do ministrarstva i Palače vrhovnog suda.

Pored tog tu se nalaze i brojne banke i Etnografski muzej.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Srbija, Bačka Topola
* Njemačka, Berlinski IV Okrug (Charlottenburg-Wilmersdorf)
* Rumunjska, Gheorgheni
* Poljska, Krakovski I. Orug
* Italija, Mondragone
* Češka, Praški II. Okrug
* Ukrajina, Rahiv
* Slovačka, Rožnjava
* Rumunjska, Râmetea

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Budapest City" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 07. 2016.
2. 1 2  „*Lipótváros*" (engleski). We Love Budapest. Arhivirano iz originala na datum 2016-06-30. Pristupljeno 12. 07. 2016.

Vanjske veze
------------

***Belváros-Lipótváros*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Belváros-Lipótváros Önkormányzata* ()

| * p
* r
* u
Okruzi Budimpešte |
| --- |
| 
* I. Várkerület
* II. 2 Okrug
* III. Óbuda-Békásmegyer
* IV. Újpest
* V. Belváros-Lipótváros
* VI. Terézváros
* VII. Erzsébetváros
* VIII. Józsefváros
* IX. Ferencváros
* X. Kőbánya
* XI. Újbuda
* XII. Hegyvidék
* XIII. 13 Okrug
* XIV. Zugló
* XV. 15 Okrug
* XVI. 16 Okrug
* XVII. Rákosmente
* XVIII. Pestszentlőrinc-Pestszentimre
* XIX. Kispest
* XX. Pesterzsébet
* XXI. Csepel
* XXII. Budafok-Tétény
* XXIII. Soroksár

 | Grb Budimpešte |

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Bijela Volta** (engleski: *White Volta*, francuski: *Volta Blanche*) je afrička rijeka duga 640 km, koja uz rijeku Crnu Voltu formira rijeku Voltu.

Hidrografija
------------

Porječje rijeke Volta
Bijela Volta izvire na visoravni između dva masiva u Burkini Faso, sjeverno od glavnog grada Ouagadougou, kao **Nakambe**. Od izvora teče u smjeru juga, prema Gani nakon ulaska u Ganu prima svoju najveću pritoku Crvenu Voltu, zatim se malo zavija prema zapadu, a onda ponovo teče prema jugu do uvira u jezero Volta. Bijela Volta teče relativno sporo, svega 40 cm na km, i ima mali dotok voda jer joj je porječje relativno suh kraj za taj dio svijeta.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*White Volta*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 2. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

***Bijela Volta (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *White Volta* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315169069

 |
Za austrijski dio pruge, v. Južna željeznica (Austrija), za istoimenu kompaniju, v. Südbahn-Gesellschaft

**Južna željeznica** (njemački: *Österreichische Südbahn* ili samo *Südbahn*) je naziv za željezničku prugu dugu 577,2 km koja je povezuje Beč sa lukom u Trstu, te istoimenu željezničku kompaniju (Südbahn-Gesellschaft) koja je egzistirala od 1841. do 1923. godine.

Historija gradnje
-----------------

Orginalna lokomotiva Južnih željeznica
Prva dionica pruge od Beča do Gloggnitza izgrađena je od 1839. do 1842. godine, kao privatni poduhvat kompanije Wien-Gloggnitzer Eisenbahn Gesellschaft. Nacrti za izgradnju pruge počeli su se raditi još 1837. godine. Austrijska monarhija dala je 1839. koncesiju za izgradnju pruge tada moćnom bankaru i financijeru Georgu von Sini, ali je već 1841. izdala dekret sa namjerom da sama gradi veće dionice.

### Dionica Beč–Graz

Sljedeću puno veću dionicu od Mürzzuschlaga, preko Graza, Maribora, Celja, Ljubljane do Trsta, od 1842. do 1857. gradila je država. Za gradnju te dionice se osobito angažirao nadvojvoda Johann Habsburški. Na dionici je osobito bilo teško izgraditi planinsku dionicu Semmeringbahn koja se počela graditi još 1842. godine, ali se gradnja toliko odužila da su radovi na toj dionici bili gotovi tek 1854. godine. Dionica je savladana uz pomoć planova agilnog inžinjera Karla Rittera von Ghege. Puno lakša dionica od Mürzzuschlaga do Graza gradila se svega dvije godine i dovršena je 1844. godine.

### Dionica Graz–Celje

Dionica Graz–Celje građena je od 1844. do 2. juna 1846. godine, također pod nadzorom inženjera Carla Ghege.

### Dionica Celje–Ljubljana

Dionica Celje–Ljubljana dionica gradila se tri godine i svečano je otvorena 16. septembra 1849. kada je stigao prvi vlak u Ljubljanu.

### Dionica Ljubljana–Trst

Pripreme za gradnju dionice Ljubljana–Trst počele su još 1842. godine, ali se zapravo počela graditi od 1850. godine. Pruga je svečano otvorena 27. jula 1857. kada je prvi vlak ušao na stanicu u Trstu, u kom je osobno bio car Franjo Josip.

Sudbina nakon gradnje
---------------------

Južne željeznice su 1858. prodane privatnoj kompaniji Südbahn-Gesellschaft u vlasništvu porodice Rothschild, koja je od 1863. do 1871. izgradila dionicu Maribor–Klagenfurt–Villach–Lienz–Fortezza. Južne željeznice u Austriji su nacionalizirane 1923. i od tada dionica Bruck an der Mur–Klagenfurt–Villach služi kao dio linije za Italiju. KSHS je uzela željeznice u zakup do 1958, uz godišnju isplatu 5,8 milijuna francuskih franaka, nakon čega bi pruga postala svojina KSHS. Bečki kolodvor Südbahnhof, koji je razrušen za Drugog svjetskog rata, ponovno je podignut do 1956. godine. Do maja 1963. elektrificirana je dionica Beč–Tarvisio, a do maja 1966. i dionica Bruck an der Mur–Graz. Danas po orginalnoj dionici više ne voze vlakovi jer izravne veze iz Beča za Trst preko Slovenije više nema, zbog slabe potražnje i neekonomičnosti linije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Südbahn*" (engleski). Encyclopedia of Austria. Pristupljeno 7. 5. 2014.
2. ↑  "Politika", 30. avg. 1923, str. 3

Vanjske veze
------------

* *Südbahn* na portalu Encyclopedia of Austria ()
**Bojador** (arapski: بوجدور, *Būjaydūr*, španjolski: *Cabo Bojador*) je grad u Zapadnoj Sahari koji broji 42.651 stanovnika.

Geografija
----------

Bojador leži pored istoimenog rta nedaleko od atlanske obale u Zapadnoj Sahari, udaljen oko 200 km jugozapadno od svog glavnog grada El Aaiúna i oko 340 km sjeveoistočno od Dakhle.

Historija
---------

Vojna baza marokanske vojske sa svjetionikom
Ime je dobio po nedalekom rtu Bojador čije je orginalno arapsko ime *Abu Khaṭar* (dosl. Otac opasnosti). Tako je nazvan zbog brojnih hridi, plitkog mora i jakih struja, zbog čega ga je bilo opasno oploviti.

Prvi evropski moreplovac koji ga je oplovio 1434. bio je portugalski istraživač Gil Eanes. Kasnije su portugalski trgovci roblem koristili uvalu iza rta za sidrenje i trgovanje s domorocima. Nakon 1450. nastupio je period u kojem su se Španjolci i Portugalci međusobno nadmetali oko Bojadora. Španjolska je konačno dobila pravo na rt i tadašnje selo Bojador 1860. godine, nakon sklapanja mirovnog ugovora s Marokom u Tétouanu, pa ga je 1884. i službeno anektirala.

Početkom 20. vijeka podignut je svjetionik kako bi olakšao plovidbu oko rta. Nakon povlačenja Španjolske iz Zapadne Sahare 1976. godine, Maroko je anektirao taj kraj i značajno investirao u Bojador izgradivši postrojenje za desalinizaciju i vojnu bazu s kasarnama za prilično veliki garnizon. Usto ga je proglasio administrativnim centrom svoje nove provincije provincije Boujdour.

Dobrom asfaltnom cestom dugom 200 km povezan je sa svojim glavnim gradom El Aaiúnom na sjeveru.

Privreda
--------

Najveća i osnovna privredna aktivnost je ribarstvo.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Gana Ketta, Gana
* Španija San Sebastián, Španjolska

Izvori
------

1. 1 2  „*Western Sahara*" (engleski). City population. Pristupljeno 11. 11. 2018.
2. 1 2 3  „*Boujdour* "(engleski). Looklex. Arhivirano iz originala na datum 2016-04-04. Pristupljeno 12. 11. 2018.
3. ↑  „*Bojador*" (hrvatski). Proleksis. Pristupljeno 11. 11. 2018.
4. 1 2 3 4 5  „*Cape Bojador*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 11. 2018.

Vanjske veze
------------

***Bojador*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Bojador*
**Borgarbyggð** je općina na zapadu Islanda od 3 535 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Teritorij općine *Borgarbyggð* leži na zapadu Islanda, duž obale zaljeva Faxaflói, između poluotoka Snæfellsnes i fjorda Borgarfjörður pa u dubinu otoka. Najveće naselje u općini je Borgarnes od 1 824 stanovnika (to je i sjedište općine), zatim slijede kamp Univerziteta Bifröst, Hvanneyri, Húsafell i Varmaland. Općina je udaljena oko 36 km od administrativnog centra Regije Vesturland - Akranesa i oko 70 km od Rejkjavika.

Historija
---------

Općina Borgarbyggð nastala je 11. juna 1994. kad su se udružila naselja Borgarnes, Norðurárdalur, Stafholstungur i Hraun u novu općinu.

Pozicija Općine Borgarbyggð na karta - IslandaPozicija Općine Borgarbyggð na karta - Islanda

Privreda
--------

Općina Borgarbyggð je poljoprivredni kraj, jedna od rijetkih na Islandu u kojoj ribarstvo nije najvažnija grana privrede.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Danska, Dragsholm
* Švedska, Falkenberg
* Farski otoci, Leirvík
 | * Finska, Phitihupudas
* Norveška, Ullensaker
* Francuska, Bonsecours
 |

Izvori
------

1. 1 2  „Iceland: Municipalites and Urban Settlements" (engleski). City population. Pristupljeno 23. 03. 2014.

Vanjske veze
------------

***Borgarbyggð*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice općine Borgarbyggð ()
**Brokopondo** je akumulacijsko jezero u Surinamskom distriktu Brokopondo, službeno zvano *Prof. dr. ir. W.J. van Blommesteinmeer* po 
inženjeru koji ga je projektirao Willemu Johanu van Blommesteinu.

Karakteristike i historija
--------------------------

Karta Surinama sa pozicijom jezera
Jezero ima površinu od 1,560 km², zapreminu od 20 miliona m³, i maksimalnu dubinu od 40 metra.

Jezero je formirano nakon izgradnje brane 1961. sa hidroelektranom na Rijeci Surinam, visoke 54 
metra i duge 1,913 m kod sela Afobaka.
Hidroelektrana sa šest turbina (svaka snage 30,000 Kw) proizvodi električnu energiju koja se dalekovodom prenosi do 
livnice aluminija u Paranamu.
Voda se punila do 1964. odnosno sve do 1971. kad je dostigla optimalni vodostaja.
Kako drveće nije posječeno, na tom prostoru ogromne tropske šume, još uvijek strše suha stabla u plićim dijelovima 
jezera.
Zbog tog jezera koje danas zauzima 1% teritorija Surinama iseljeno je oko 5,000 ljudi.

U vijeme dok se jezero punilo vodom, proučavan je njen kvalitet, kao i implikacije na floru i faunu. Opaženo je da se povećao salinitet u rijeci 
nizvodno od brane, a u samom jezeru su nestale karakteristične vrste planktona, što je izazvalo ugibanje nekih vrsta riba, školjki i puževa.

I pored svih kritika, naročito od strane Svjetske banke jezero je omogućilo razvoj surinamske unutrašnjosti i smanjila salinitet rijeke iznad jezera.

Jezero je pomoglo lokalnom stanovništvu navodnjavanje u vrijeme suše, i potaklo razvoj turizma.

Izvori
------

1. 1 2  P. Leentvaar. „*The man-made Lake Brokopondo*" (engleski). Hydrobiological observations in Surinam. Pristupljeno 16.11.2022.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Brokopondo Reservoir*" (engleski). Alluring World. Pristupljeno 16.11.2022.
3. 1 2 3 4 5  „*Brokopondo*" (engleski). Suriname view. Pristupljeno 16.11.2022.

Vanjske veze
------------

***Brokopondo (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Brokopondo Reservoir* ()
**Brielle** ili **Den Briell** je grad od 12,885 stanovnika i općina od 17,704 stan. na jugozapadu Nizozemske u Provinciji Južna Holandija.

Geografske karakteristike
-------------------------

Brielle se prostire na Otoku Voorne-Putten, pored ušća Nieuwe Maasa u Sjeverno more, udaljen tridesetak km od centra Rotterdama

Historija
---------

Centar grada
Grad iz zraka
Brielle je nikao u srednjem vijeku kao utvrda i rezidencija grofova od Voorna, od kojih je dobio gradska prava 1330. 
Zlatni period toga grada bio je 15. vijeka. U to vrijeme njegov smještaj na ušću Maasa, donio mu je ugled dobre pretovarne luke za brodove na putu za Zeeland, Rotterdam ili Dordrecht. 
Brodovi iz Briella plovili su do Islanda, Skandinavije, Rusije, Poljske, Sjeverne Afrike i Bliskog istoka. 
Brielle je sklopao sporazume sa hanzeatskim gradovima, pomorci iz Briella su čak po Švedskoj imali vlastite trgovačke kolonije.

Iz tog vremena datira i izgradnja gotičke crkve Grote (Sint-Catharijnekerk) koja je veličinom trebala parirati crkvi Sint Jan u 's-Hertogenboschu. Gradnja se odužila i ispala je skromnija zbog ekonomske krize u koju je zapao grad tokom 16. i 17. vijeka.

Najslavnija epizoda u historiji tog grada desila se za Nizozemske revolucije, kad su ga 1. aprila 1572. u drskoj akciji zauzeli Geuzeni. Tako je postao prvi 
grad u Holandiji oslobođen od španjolske vlasti.

Nakon što su Geuzeni prilično lako zauzeli Brielle, počela je izgradnja moderne utvrde umjesto srednjovjekovnih bedema, ona se otegla do 1713.
Od tad se na utvrdi malo tog promijenilo, tako da je ona jedna od najbolje očuvanih u Nizozemskoj.

Kada je Maas odnosno njegovo ušće De Gote pregrađen, počela je stagnacija grada. 
Pored tog što je bio utvrda, grad je bio važan za okolicu kao trgovište, a kasnije i kao obrazovni centar.
Tokom 20. vijeka, Brielle se našao opasno blizu industrijskim i lučkim pogonima Rotterdama, a i pomorstvo je zamrlo.
Danas se okrenuo turizmu i uslužnom sektoru.

Pobratimski grad
----------------

* Češka Havlíčkův Brod, Češka od 1985.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Brielle in Brielle (South Holland)*" (engleski). City population. Pristupljeno 26.10.2022.
2. 1 2 3 4  „*Brielle Municipality in Zuid-Holland (Netherlands)*" (engleski). City population. Pristupljeno 26.10.2022.
3. 1 2 3  „*Geschiedenis Brielle*" (nizozemski). Geschiedenis van Zuid Holland. Pristupljeno 26.10.2022.
4. 1 2 3 4  „*Historie*" (nizozemski). Gemeente Brielle. Pristupljeno 26.10.2022.
5. ↑  „*Partnerstad*" (nizozemski). Gemeente Brielle. Pristupljeno 26.10.2022.

Vanjske veze
------------

***Brielle*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gemeente Brielle* (službene stranice) ()
**Borgarnes** je grad od 1 824 stanovnika  u općini Borgarbyggð na zapadu Islanda.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Borgarnes* leži na zapadu Islanda, u fjordu Borgarfjörður. On je najveće naselje, i sjedište općine Borgarbyggð koja ima 3 535 stanovnika. Grad je udaljen oko 36 km od administrativnog centra Regije Vesturland - Akranes i oko 70 km od Rejkjavika.

Historija
---------

Borgarnes se prvi put spominje u sagi Egils pod imenom Digranes još za prve kolonizacije Islanda, ali se odtada do 19. vijeka ništa ne zna o njemu.

Prvi veći objekt u naselju bila je tvornica konzervi podignuta 1857. nakon tog je slijedeći bila trgovina izgrađena 1877. Status grada dobio je 1913. tad se zvao - Borgarneshreppur, 1987. naselje je prezvano u Borgarnesbær. Ono se 1994.udružilo s naseljima Hraunr, Norðurárdalur i Stafholstungur u novu općinu - **Borgarbyggð**.

Pogled na grad sa crkvenog tornja

Privreda
--------

Najveći poslodavac u gradu je kompanija Kaupfélag Borgfirðinga, koja se bavi trgovinom i preradom mlijeka.

Okolica je poljoprivredni kraj pa je grad centar za sve okolne farme, koje u njemu nabavljaju sve što im treba.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Danska, Dragsholm
* Švedska, Falkenberg
* Farski otoci, Leirvík
 | * Finska, Phitihupudas
* Norveška, Ullensaker
 |

Izvori
------

1. 1 2 3  „Iceland: Municipalites and Urban Settlements" (engleski). City population. Pristupljeno 23. 03. 2014.

Vanjske veze
------------

***Borgarnes*** na Wikimedijinoj ostavi

* Borgarnes na portalu Visit West Iceland Arhivirano 2014-02-02 na Wayback Machine-u ()