recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Satira** (lat. *satura* ili *satira*) je književni oblik u kojemu se kritički ismijava pojedinca, grupu, državu ili vlast. Često je korištena kao sredstvo političke borbe.

Satira je jedina izvorna rimska književna vrsta. Kvintilijan je rekao: *Satura quidem tota nostra est* (= Satira je doista cijela naša). Najpoznatiji su predstavnici Gaj Lucilije, Kvint Horacije Flak, Aulo Perzije Flak i Decim Junije Juvenal.

Rimska satira
-------------

Satiričnih elemenata ima i u grčkoj književnosti, npr. u staroj atičkoj komediji i Aristofanovim napadima na suvremenike (Kleona, Sokrata itd.), zatim u kiničko-stoičkim dijatribama Biona iz Boristena i Menipa iz Gadare. Međutim, ipak su tek rimski književnici razvili satiru kao posebnu književnu vrstu koju karakterizira raznolikost sadržine, a ponekada i oblika (dijalog, pripovijetka, anegdota, raznovrsni metri, mješavina poezije i proze).

Tit Livije opisuje *saturae* kao drevne dramske predstave, koje su prvi puta priređene da bi se umilostivili bogovi tokom jedne epidemije kuge, i koje su predstavljale mješavinu pesme, glazbe i plesa. Ove dramske sature s jedne su strane utjecale na razvitak rimske komedije, a s druge strane iz njih se razvila poludramska "satira", opis piščeva osobna gledišta, duhovit, podrugljiv ili moralizatorski, na suvremene društvene ili književne teme ili jednostavno usmjeren na ljudske mane. 

Rimski autori navode da je prvi pisac stihovanih satira bio Enije, ali čini se da u njima nije bilo invektive ili osobnih napada. Gaj Lucilije bio je prvi koji se u cijelosti posvetio toj književnoj vrsti, i upravo joj je on dao i njen osobeni karakter i heksametarsku formu. Svi kasniji rimski pisci satira smatrali su Lucilija svojim utemeljivačem. Nakon njega djelovao je Marko Terencije Varon, koji je za uzor uzeo Menipove satire, u kojima su se miješali proza i stihovi u različitim metrima. No Varonove satire nisu bile toliko podrugljive kao Lucilijeve i imale su više didaktički ton.

Horacijeve satire pokazuju jak Lucilijev utjecaj, ali ne sadrže osobne napade, nego više kritiziraju općeljudske mane, a sadrže i zanimljive samokritike. Perzije također pokazuje određeni Lucilijev utjecaj, no njegove satire karakterizira jak moralizatorski ton sa stoičkog stajališta i isto ne sadrže direktne osobne napade. Svoj je vrhunac rimska satira dosegla s Juvenalom, koji daje gorke opise poročnosti i zločinstva svake vrste, ali ih radi vlastite sigurnosti povezuje s ljudima prethodne generacije.

Posebnu vrstu satire predstavlja Senekina *Apokolocintoza* (*Pretvaranje Klaudija u tikvu*), poznata i kao *Ludus de morte Claudiii* (= *Igra o Klaudijevoj smrti*). Pisana je menipskom mješavinom proze i poezije i grubim humorom karikira deifikaciju pokojnog cara Klaudija. Na tragu menipske satire je i Petronijev *Satyricon*, no to je već više roman nego satira.
Za ostale osobe s istim imenom, v. Bren.
**Bren** (? - 279. pne.) bio je galski poglavica i jedan od vođa velikog galskog pohoda na Balkan. Njegova je vojska uspjela otjerati Grke od Termopila, te legende navode kako je uspio opljačkati svetište u Delfima, iako antički izvori to negiraju.

Za Brena se navodi da je bio poglavica opkskurnog plemena *Prausi*. Pohod je otpočeo 280. pne. pod kraljem Kambaulom kada je oko 85.000 galskih ratnika iz Panonije prodrlo u Trakiju. Sljedeće su se godine Gali podijelili u tri grupe - prva, pod Keretrijem, je krenula na Tračane i Tribale; druga, pod Bolgijem, je krenula protiv Makedonaca i Ilira; treća, pod Brenom i Akihorijem je krenula na Peoniju. Bolgije je godine 279. pne. porazio Makedonce i ubio njihovog kralja Ptolemeja Kerauna, ali su ga pregrupirani Makedonci porazili pod vodstvom plemića Sostena. Bolgijevim snagama je potom u pomoć došao Bren i porazio Sostena, otvorivši put za pohod na Grčku.

Sljedeće godine su ostale galske poglavice prihvatile Brenov prijedlog da koncentriraju sve svoje snage i krenu na Grčku, gdje ih je čekao najbogatiji plijen. Prema Pauzanijim podacima, galska vojska je imala 152.000 pješaka i 24.400 konjanika. Njima se suprotstavila udružena grčka vojska pod atenskim generalom Kalipom. Grci su Gale prvo pokušali zaustaviti spalivši mostove na rijeci Sperhios, ali su je Gali preplivali na ušću. Potom su Grci podigli obrambenu liniju kod Termopila i uspješno zaustavili, nanijevši mu teške gubitke. Bren je potom manji kontingent poslao na zapad da pustoši Etoliju, kako bi natjerao etolske kontingente kod Termopila da se vrate kući. Plan je uspio, ali su Etolci Galima nanijeli teške gubitke. Potom je Bren uspio pronaći prijevoje kako bi Grcima kod Termopila zašao iza leđa. Grčka je vojska zbog toga evakuirana morskim putem.

Bren je potom, ne čekajući povratak pojačanja iz Etolije, produžio prema Delfima. Tamo su ga lokalni Grci porazili, koristeći zbrku koju je u redovima galske vojske izazvala iznenadna oluja. Bren je ranjen, a pri povlačenju je umro od rana ili izvršio samoubistvo. Ostaci galske vojske su uništeni kod rijeke Sperhios.

V. također
----------

* Galski pohod na Balkan


***Bren (3. vijek pne.)*** na Wikimedijinoj ostavi
Ovo je članak o iranskom jezeru u Torbat-e Džamskom okrugu.  Za druga značenja, v. Namak (razvrstavanje).  

**Namak** (perz. دریاچه نمک; *Darjače-je Namak*) je sezonsko slano jezero u Razavi Horasanu na sjeveroistoku Irana, oko 5,0 km od granice s Afganistanom odnosno 35 km istočno od grada Torbat-e Džama čijem okrugu pripada. Smješteno je na nadmorskoj visini od 757 m podno padina planine Tape-je Kal-e Karim (882 m) koja ga okružuje sa sjevera, istoka i juga. Jezero je trapeznog oblika i pruža se duljinom od 2,3 km u smjeru sjeverozapad-jugoistok, dok mu poprečna širina iznosi 1,7 km. Dubine je do 1,0 m, površine do 2,8 km², te maksimalnog volumena od 1,400.000 m³. Vodom se napaja prvenstveno pomoću pritoka sa zapada koji oblikuje prostranu unutrašnju deltu bez oticanja, dok je količina padalina zanemariva s obzirom na prevladavajuću hladnu stepsku klimu (BSk) odnosno relativno malu površinu pripadajuće kotline. Tokom vrućih ljetnih mjeseci nakupljena voda brzo ishlapi, a ovaj proces pospješuje i izgrađeni nasip na ušću pritoka kojim je voda štedi za poljoprivredu. Unatoč orografskoj izolaciji, Češme-Namak zajedno sa susjednim Češme-Namakom (4,0 km južno) u širem hidrogeološkom smislu pripada porječju Hariruda odnosno slivu Karakuma. Između dvaju jezera proteže se dolina rijeke Džam-Rud, izravnog pritoka Hariruda. Iako obale Namaka nisu naseljene, na sjevernom dijelu kotline nalazi se desetak naseljenih oaza.

Veze
----

* Geografija Irana
* Popis iranskih jezera
Dvorište madrase
Zid dvorišta
**Ben Youssefova medresa** je islamska škola u Marakešu koja je ime dobila po amoravidskom sultanu Ali ibn Yusufu (vl. 1106–1142), poznatom po tome što je proširio grad. Koledž je u 14. vijeku osnovo marinidski sultan Abu al-Hassan te ga povezao s obližnjom Ben Youssefom džamijom. Današnja medresu je dogradio saadijski sultan Abdallah al-Ghalib (1557–1574). Predstavlja najveću medresu u Maroku. Dovršena je godine 1565. Medresa je predstavljala jednu od najvećih teoloških škola Sjeverne Afrike koju je istovremeno moglo pohađati čak 900 učenik. Jedan od najpoznatijih nastavnika je bio Mohammed al-Ifrani (1670–1745). Zatvorena je godine 1960. da bi nakon restauracije bila otvorena za javnost kao historijska znamenitost godine 1982.

Povezano
--------

* Dinastija Saadi
* Madrasa Bou Inania u Fezu
* Bou Inania medresa (Meknes)
* Marakeš
* Fontana Shrob ou shouf
* Palača El Badi
* Saadijski grobovi

***Ben Youssefova madrasa*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 127107195
* SUDOC: 030520126
* BNF: cb121918227 (podaci)

 |
**Benjamin Eugene "Ben" Quayle** (5. novembar 1976 -) je američki republikanski političar koji od 2011. zastupa 3. okrug države Arizona u Predstavničkom domu Kongresa. 

Rodio se u Fort Wayneu tri dana nakon što je njegov otac, republikanski političar Dan Quayle, prvi put izrabran u Kongres 1976. Tokom Reaganove administracije je često posjećivao Bijelu kuću kao dijete, a otac mu je od 1989. do 1993. služio kao potpredsjednik SAD.

Godine 1998. je diplomirao historiju na Duke University a 2002. diplomirao pravo na Pravnom fakultetu Univerziteta Vanderbilt. Prije bavljenja politikom je radio kao advokat u firmama Schulte Roth & Zabel i Snell & Wilmer, prije nego što je osnovao poduzeće Tynwald Capital, specijalizirano za preuzimanje i brigu o malim poduzećima. Također je bio jedan od osnivača zaštitarske kompanije APG-Southwest, kojoj je služio kao izvršni direktor ogranka u Arizoni

Prije početka bavljenja politikom, Quayle je bio jedan od suradnika kontroverznog web-portala "DirtyScottsdale.com", preteče današnjeg TheDirty.com, posvećenog noćnom životu i ogovaranju bogatih i slavnih stanovnika Scottsdalea. Quayle je za portal pisao pod pseudonimom "Brock Landers". 

Godine 2010. je zajedno s ocem na Fox Newsu objavio kako će se kandidirati za mjesto kongresnika. 24. augusta 2010. je, iako s većinom od samo 22 %, uspio izboriti mjesto republikanskog kandidata na predizborima. Iako je za vrijeme izbora "provaljena" njegova karijera u DirtyScottsdale.com, i iako je Quayle nakon poricanja priznao suradnju s portalom, u novembru iste godine je uspio poraziti demokratskog kandidata Johna Hulburda i biti izabran u Kongres.

Godine 2012. je, temeljem novog popisa stanovništva, došlo do reorganizacije kongresnih izbornih okruga u Arizoni, te se Quayle natjecao u novom - 6. izbornom okrugu. Na republikanskim predizborima je poražen od David Schweikerta, te će tako njegov mandat prestati početkom sljedeće godine.

Izvori
------

1. 1 2  Stern, Seth (November 6, 2010). „112th Congress: Ben Quayle, R-Ariz. (3rd District)". *Congressional Quarterly*.
2. ↑
3. ↑  „Former Vice President's son running for Congress". *CNN*. 2010-02-12.
4. ↑  APG Arizona Arhivirano 2011-07-07 na Wayback Machine-u, APG Security

Vanjske veze
------------

* Congressman Ben Quayle Arhivirano 2011-01-09 na Wayback Machine-u *official U.S. House site*
* Ben Quayle for Congress Arhivirano 2013-05-25 na Wayback Machine-u *official campaign site*
* Profile Arhivirano 2011-07-07 na Wayback Machine-u at APG Security

***Ben Quayle*** na Wikimedijinoj ostavi
**Povijesno društvo Koprivnica** osnovano je 23. travnja 1984. godine. Inicijator osnivanja društva je bio prof. dr. sc. Dragutin Feletar koji je na osnivačkoj skupštini bio izabran za dopredsjednika. Prvi predsjednik je bio dugogodišnji ravnatelj Muzeja grada Koprivnice i koprivnički povjesničar Franjo Horvatić, a tajnik dr. sc. Zorko Marković, arheolog i povjesničar tada zaposlen u koprivničkom muzeju. Početni rad društva bio je u uskoj vezi s Geografskim društvom Koprivnica, a početkom 1990-ih godina suradnja je kratkotrajno, ali učinkovito proširena i na Ekološko društvo Koprivnica te na koprivnički ogranak Matice hrvatske. 

Od 1986. do danas predsjednica Povijesnog društva je Ružica Špoljar, umirovljena ugledna nastavnica povijesti. Ovo je društvo sudjelovalo u realizaciji nekoliko knjiga, od kojih treba izdvojiti leksikon Križevčana i monografiju o hrvatskom povjesničaru (Rudolf Horvat). Počasna članica društva je prof. dr. Mira Kolar - Dimitrijević. Objavljuje glasilo *Scientia Podraviana* kojemu je glavni urednik Mirko Lukavski.
Za dokument koji je napisao Government of Pennsylvania, v. Povelja sloboda (razvrstavanje).
**Povelja sloboda** (engleski: ), također poznat kao **Krunidbena povelja** engleski: ), bio je pisani proglas izdan od strane kralja Henryja I nakon stupanja na englesko prijestolje 1100. Njime je kralj izjavio da se smatra vezanim zakonima koji propisuju točno određene postupke prema crkvenim službenicima i plemićima. Često se navodi kao jedan od najznačajnijih dokumenata engleske pravne historije te pretečom daleko poznatije Magne Carte.

Poveljom je Henry nastojao ukloniti zamjerke na zloupotrebe kraljevske vlasti karakteristične za vladavinu njegovog prethodnika i brata Williama II (William Rufus), prije svega pretjerano oporezivanje baruna, zloupotrebu biskupskih sedisvakancija i simoniju.

Kasniji monarsi su uglavnom ignorirali Povelju, sve do 1213. kada je nadbiskup Langton podsjetio pobunjene barune na njeno postojanje.

Izvori
------

1. ↑   Pollock and Maitland *History of English Law, Vol 1* Cambridge University Press, 1968, pp. 95 et seq

Vanjske veze
------------

* Text of the Charter
**Mitrohinova arhiva** (engl. ) je naziv za zbirku najstrože povjerljivih službenih dokumenata sovjetskih tajnih službi koje je godine 1992. Vasilij Mitrohin, bivši visoki funkcionar KGB-a učinio dostupnim zapadnim tajnim službama. Zbirka ne postoji u originalnom obliku, nego kao niz rukopisa koje je Mitrohin na svoju ruku pravio za vrijeme višedecenijske karijere koja je završila 1991. godine sa raspadom SSSR i službenim ukidanjem KGB-a. Mitrohin je svoje zapise iz Moskve odnio u Latviju gdje ih je prvo ponudio američkoj ambasadi, gdje je odbijen, a potom britanskoj, gdje je primljen. Javnost je za Mitrohinovu arhivu doznala 1999. godine, kada je o njoj javno progovorio britanski ministar unutrašnjih poslova Jack Straw, a potom sam Mitrohin o njoj objavio knjigu zajedno sa britanskim historičarem Christopherom Andrewom. Mitrohinova arhiva, koja se smatra najopsežnijom od svih zbirki službenih dokumenata dostupnih nakon propasti SSSR-a, je sadržavala mnoge dotada nepoznate detalje, uključujući široki raspon sovjetskih obavještajnih, ali i subvezivnih aktivnosti u zpadnim i drugim državama tokom nekoliko decenija postojanja, a što uključuje kako logističku i drugu podršku terorističkim organizacijama i intenzivne propagandne i dezinformacijske aktivnosti. Navodi Mitrohinove arhive su u velikoj mjeri potvrdili neke kontroverzne tvrdnje i optužbe, koje se prije svega odnose na ličnosti, poput bračnog para Rosenberg, koje su se smatrale nedužnim žrtvama makartističkih progona, ali su i same stvorile kontroverze, prije svega zbog drugim izvorima nepotkrijepljenih navoda da je niz istaknutih ličnosti i organizacija u Zapadnom bloku bio u službi Sovjeta. Među njima se najviše ističe italijanski premijer Romano Prodi, radi koga je od 2002. do 2006. godine bila u italijanskom parlamentu bila osnovana tzv. Mitrohinova komisija.
*Ovo je članak o američkom nacionalnom spomeniku u donjoj dolini Mississippija; za istoimenu geografsku lokaciju Massachusettsa v.*  Fairhaven (Massachusetts).
**Poverty Point**, poznat po velikim zemljanim humcima, je arheološko nalazište u sjeveroistočnoj Louisiani (kraj grada Epps), s pregledom doline Mississippija. Ime dolazi od plantaže Poverty Point, izgrađene na zemljištu nalazišta. Sagrašeno je oko 1730. pne.–1350. pne. od američkih Indijanaca koji su pripadala arhajskoj kulturi Poverty Point koja je nastanjvoala Deltu Mississippija u to doba , te se nastavila razvijati u sljedećim vijekovima. Zemljane strukture su se dograđivale i širile vijekovima, sve dok nalazište nije dobilo svoj konačni oblik oko 1000. pne.. Često se naziva prvim gradom Sjeverne Amerike, iako je malo vjerojatno da je imao više od 2000 stanovnika.

Vanjski linkovi
---------------

* Poverty Point State Historic Site Arhivirano 2008-08-21 na Wayback Machine-u
* Poverty Point National Monument (National Park Service)
* *Poverty Point Earthworks: Evolutionary Milestones of the Americas* video presentation by The Archaeology Channel Arhivirano 2012-07-30 na Wayback Machine-u
* *Poverty Point: A Terminal Archaic Culture of the Lower Mississippi Valley* Arhivirano 2007-02-06 na Wayback Machine-u by Jon L. Gibson, (1996)

***Poverty Point*** na Wikimedijinoj ostavi
**Mitrofan** (svetovno *Milan Šević*; Novi Sad, 1/14. avgust 1854 — Novi Sad, januar 1918) je bio episkop Srpske pravoslavne crkve.

Svetovni život
--------------

Milan Šević, u monaštvu Mitrofan, rođen je 14. avgusta 1854. u Novom Sadu, gde je završio osnovnu školu i Srpsku pravoslavnu veliku gimnaziju. Pravne nauke je studirao u Gracu i Zagrebu, a bogosloviju je završio u Sremskim Karlovcima 1879.

Za suplenta bogoslovskog zavoda u Zadru postavljen je 1880. a po položenom profesorskom ispitu, 1881. i za profesora. U ovom zavodu bio je i bibliotekar, a od 1885. do 1891. i rektor.

Na poziv patrijarha Georgija (Brankovića) prešao je početkom 1892. u Sremske Karlovce na položaj redovnog profesora bogoslovije. Kao profesor bogoslovije postavljen je za nastojatelja manastira Hopova i upravitelja Monaške škole u istom manastiru. Za nastojatelja manastira Krušedola premešten je 1898. godine.

Monaški život
-------------

Milan Šević je zamonašen kao Mitrofan po činu *odjejanija rjasi i kamilavki*. Episkop dalmatinski Stefan (Knežević) ga je rukopoložio 21. aprila 1880. za đakona, a po prijemu male shime i za prezvitera 28. septembra 1881. Episkop dalmatinski Nikodim (Milaš) odlikovao ga je dostojanstvom sinđela, a patrijarh Georgije činom protosinđela, 1892. i arhimandrita 1895. godine.

Kao profesor bogoslovije bavio se vrlo uspešno naučnim radom. Obradio je sve arhijereje Karlovačke mitropolije, a
objavio je samo odlomke o episkopima bačkim (Šematizam eparhije bačke za godinu 1897. Novi Sad 1897. X-XXXV), vršačkim (Šematizam Srpske pravoslavne eparhije vršačke za godinu 1898. Vršac 18999-25), a nepotpisano o episkopima budimskim (Prvi šematizam pravoslavne srpske eparhije budimske, Sr. Karlovci 1896, 1-8) i episkopima mohačkim i sigetskim (isto, 9). Preveo je i štampao *Pravoslavno ispovedanje vere katoličanske i apostolske crkve istočne* od Petra Mogile i *Pravoslavno Dogmatičko Bogoslovije* u dva dela od Makarija, mitropolita moskovskog.

Za episkopa bačkog posvetili su ga 16. jula 1899. patrijarh Georgije i episkopi pakrački Miron i budimski Lukijan. Zaslugom episkopa Mitrofana podignut je u Novom Sadu velelepni vladičanski dvor po projektu arhitekte Vladimira Nikolića, a saborna crkva je dobila ikonostas znamenitog srpskog slikara Paje Jovanovića prilikom njene spoljašnje i unutrašnje obnove, kojom prilikom je dobila sadašnji svoj izgled.

Kao retko human čovek, episkop Mitrofan je godinama pomagao u Novom Sadu školovanje siromašne dece.

Episkop Mitrofan umro je u Novom Sadu januara 1918. i sahranjen u kripti Saborne crkve, koju je on podigao za sahranjivanje episkopa bačkih.

Spoljašnje veze
---------------

* Sava Vuković: Srpski jerarsi Arhivirano 2013-12-02 na Wayback Machine-u
* Zvanična stranica Eparhije bačke

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**German (Opačić)** | **episkop bački1899 — 1918.** | Nasljednik:**Irinej (Ćirić)** |
**Bitka kod Sallasila**, poznatija pod nazivom **Bitka lanaca**, odigrala se u aprilu 633. na području današnjeg Kuvajta između snaga arapsko-muslimanskog Rašidunskog Kalifata pod Halid ibn Validom na jednoj, i snaga Sasanidskog (Perzijskog) Carstva na drugoj strani. Predstavljala je prvi važniji okršaj arapsko-muslimanskih i perzijskih snaga u pohodu koji će kasnije postati poznat kao muslimansko osvajanje Perzije. Arapsko-muslimansku vojsku je na sjever poslao kalif Abu Bekr nakon uspješne konsolidacije muslimanske vlasti nad Arabijskim poluotokom. Njoj se suprotstavio perzijski guverner Hormuz, koji je raspolagao brojčano nadmoćnim snagama. Svjestan Hormuzove brojčane nadmoći, pogotovo u teškoj, oklopljenoj konjici, Halid je pred bitku koristio strategiju temeljenu na većoj pokretljivosti svoje arapske lake konjice i kamila, te je izmorio neprijatelja. Kada je konačno došlo do okršaja, Hormuz je svoje umorne i demoralizirane trupe vezao lancima kako bi neprijatelju dao do znanja da će se boriti do kraja, a po čemu je bitka kasnije i dobila ime. Na samom početku je, u skladu sa tadašnjim perzijskim ratnim običajima, Halidu ponuđen dvoboj sa Hormuzom, što je on prihvatio, te u njemu ubio Hormuza. Obezglavljena perzijska vojska je potom napadnuta i gotovo potpuno uništena. Eliminacija perzijske vojske je Halidu otklonila prepreku za napredovanje na sjever prema Mezopotamiji, gdje je za nekoliko mjeseci u tri velike bitke odnio tri velike pobjede i tako uspostavio muslimansku vlast.

Izvori
------

Online literatura
-----------------

* A.I. Akram, **The Sword of Allah: Khalid bin al-Waleed, His Life and Campaigns** Lahore, 1969
Domestic workers in the United States in 1914
**Kućni poslovi** je izraz koji u najširem smislu označava redovne aktivnosti potrebne za održavanje nečijeg prebivališta, odnosno kvalitetnog života u nečijoj kući ili stanu - nabavku i pripremanje hrane, pranje i peglanje odjeće, brigu o djeci ili nemoćnim osobama, čišćenje prostorija itd. Takve poslove u pravilu obavljaju sami kućevlasnici ili stanari, odnosno članovi njihove porodice. Ukoliko to nije slučaj, za osobe koje obavljaju te poslove se koristi izraz **posluga**. U prošlosti se za njih najčešće koristio izraz **sluga**, dok se danas koristi izraz **kućni pomoćnik** ili **kućna pomoćnica**.

Eksterni linkovi
----------------

***Posluga*** na Wikimedijinoj ostavi

* List of digitized books on domestic workers in German, English, and other languages at de.wikisource
* Amnesty International paper on the abuse of domestic workers in the Middle East
* A Global Justice Center paper about domestic workers worldwide Arhivirano 2011-10-01 na Wayback Machine-u
* An international campaign for domestic workers' labour rights
* Human Rights Watch article about migrant domestic workers Arhivirano 2010-06-20 na Wayback Machine-u
| Serranía de La Macarena |
| --- |
| Dio |
| Pogled na planine masivaPogled na planine masivaPogled na planine masiva |
| Dužina masiva: | 320 km |
| Širina masiva: | 30 km |
| Površina masiva: | 10,000 km² |
| Najviši vrh: | Gobernador (2,615 m) |
| Zaštićene oblasti: | Nacionalni park |
| Država: |  Kolumbija |

**Serranía de La Macarena** je planinski masiv u sredini Kolumbije, koji se prostire po departmanu Meta.

Geografske karakteristike
-------------------------

Serranía de La Macarena na karti KolumbijeSerranía de La MacarenaSerranía de La Macarena
Masiv je dug nekih 120 km u smjeru sjever-jug, i širok 30 km (istok-zapad).

Sa sjevera odvojen 40 km od Istočnih Kolumbijskih Kordiljera.
Najviši vrh u masivu je *El Gobernador* visok 2,615 metara.

Dio masiva površine 6,200 km² je 1971. proglašen Nacionalnim parkom.
On je poznat i kao *Caño Cristales*, jer ima rijeke, potoke i vodopade.

Ekosistem parka sastoji se od suhih i kišnih šuma, makije i savane. Po planinama raste 50 poznatih vrsta orhideja, botaničari su identificirali više od 2,400 drugih vrsta biljaka.

Fauna uključuje; mravojede, jaguare, pume, jelene, 8 vrsta majmuna, 500 vrsta ptica (uključujući sivonogog tinamoua), 1,200 vrsta insekata i 100 vrsta gmazova.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  „*Caño Cristales: Serranía de la Macarena National Natural Park (Colombia)*" (španjolski). LAC Latin American and Caribbean. Pristupljeno 22.12.2022.

Vanjske veze
------------

***Serranía de La Macarena*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Caño Cristales: Serranía de la Macarena National Natural Park (Colombia)* (`es`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Navojne šipke u motoru s unutrašnjim izgaranjem
**Navojna šipka** ima navoj duž cijele svoje dužine. Raspoloživa je u dimenzijama promjera od 3 mm pa do 36 mm, a obično je duga jedan metar. Također postoje navojne šipke izrađene od različitih materijala kako bi se osigurala potrebna nosivost i izdržljivost na opterećenja. Navojna šipka je namijenjena za vlačna naprezanja.

Materijal navojnih šipki
------------------------

Materijal navojnih šipki se označuje na krajevima s bojom koja označuje materijal čeličnih vijaka: 

* Bez oznake - razred čelika 4.6
* Žuta - razred čelika 8.8
* Zelena - A2 nehrđajući čelik (304)
* Crvena - A4 nehrđajući čelik (316)
* Bijela - razred čelika 10.9

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2017-02-28 na Wayback Machine-u "Konstrukcijski elementi I", Tehnički fakultet Rijeka, Božidar Križan i Saša Zelenika, 2011.
2. ↑   Arhivirano 2012-01-31 na Wayback Machine-u "Elementi strojeva", Fakultet elektrotehnike, strojarstva i brodogradnje Split, Prof. dr. sc. Damir Jelaska, 2011.
**Bitka kod Treize-Septiersa** se odigrala 6. oktobra 1793. godine na zapadu Francuske za vrijeme Vandejskog rata između snaga republikanske vlade na jednoj, i vandejskih kontrarevolucionarnih pobujenika na drugoj strani. Do nje je došlo nekoliko tjedana nakon neuspjele republikanske ofenzive na pobunjeničku teritoriju u Vandeji, prilikom koje su pobunjenici uspjeli počesno pobijediti republikanske kolone u nekoliko bitaka. Republikanski general Jean-Baptiste de Canclaux je nakon toga sastavio novi plan, čiji je cilj bio zajedno s nekoliko drugih armija koncentrično prodrijeti u samo središte pobunjeničke teritorije. Njegove snage, čiju su glavninu činili veterani Rata Prve koalicije iz tzv. Majnčke armije, su 25. septembra započele novu ofenzivu iz Nantesa te zauzeli veliki broj pobunjeničkih uporišta bez velike borbe. Pobunjenici su im se suprotstavili tek 6. oktobra pod vodstvom Mauricea d'Elbéea i Charlesa de Bonchampsa, kada je na pobunjenike naletjela republikanka prethodnica. Došlo je do dvosatne borbe u kojoj su republikanci uspjeli izmanevrirati pobunjenike, prvo ih natjerati da se kriju po šumama i živicama, a onda ih konjicom protjerati sa bojnog polja. Iako je uspio pobijediti, Canclaux je isti dan zbog ranijih poraza po nalogu vlade u Parizu smijenjen, a republikanske snage reogranizirane u tzv. Zapadnu armiju, koju će nominalno voditi Jean Léchelle, a stvarno Jean-Baptiste Kléber.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Jean-Baptiste Kléber, *Mémoires politiques et militaires 1793-1794*, p. 120-124.

Literatura
----------

* Émile Gabory (2009). *Les Guerres de Vendée*. Robert Laffont. Gabory. , p. 268-270.
* Jean-Baptiste Kléber (1989). *Mémoires politiques et militaires 1793-1794*. Tallandier. Kléber. , p. 120-124.
* Yves Gras (1994). *La Guerre de Vendée (1793-1796)*. Economica. Gras. , p. 80.
* Jean Tabeur (2008). *Paris contre la Province, les guerres de l'Ouest*. Economica. Tabeur. , p. 139-140.
**Đorđe Miljenović** (10. decembar 1980.), poznatiji kao **Wikluh Sky**, odnosno **Skaj Vikler**, je srpski hip-hop muzičar, član grupe *Bad Copy*, član Marčelove *Filter ekipe* i solo umetnik. Nastupa i kao *drum and bass* MC. Široj publici postao je poznat nakon hit singla *Otkucaji* (u saradnji s Marčelom) i pojavljivanja u VIP Velikom bratu 2008. 2015 se pojavljuje u regionalnom reality showu Veliki Brat kao voditelj.

Biografija
----------

Đorđe Miljenović rođen je 10. decembra 1980. u Beogradu. Završio je srednju muzičku školu, i dve godine Muzičke akademije na odseku za violu. Studije je po sopstvenim rečima napustio „užasnut činjenicom da će do kraja života svirati tuđu muziku i to pod gomilom nametnutih pravila". Za hip-hop je počeo da se interesuje kada je tokom boravka u Briselu čuo Basta Rajmsovu (*Busta Rhymes*) pesmu *Woo Hah!!*. Po povratku iz Belgije, tada petnaestogodišnji Miljenović, sa dva prijatelja iz Dorćola (Beograd) formira grupu grupu *Jumba Department*. Za prvu pesmu koju su snimili u studiju pomogao im je Kiza i grupe *Robin Hood*. Po njegovim rečima, muzika je podsećala na *Bad Copy*, sa čijim se članovima tada nije poznavao. Kako kaže, sa svojih petnaest godina je već „aktivno visio po studijima". Ajs Nigrutina i Timbeta upoznao je u Domu omladine na jednoj od hip-hop žurki, a u grupu *Bad Copy* ušao je između 1998. i 1999. godine.

Diskografija
------------

**Solo albumi**

* Zašto brate Vikler? (One Records, 2004)
* Shappa (Ammonite Records, 2005)
* Zagađenje u Japanu (Multimedia/Universal, 2006)
* Ortaci ne znaju (Multimedia Records, 2008)
* Viršle sa senfom (Multimedia Records, 2008)

**Sa grupom *Bad Copy***

* Sve sami hedovi (One Records, 2003)
* Najgori do sada (Prohibicija, 2007)

Spoljašnje veze
---------------

* *MySpace* prezentacija
**Božidar Pankretić** (Gaj, Vrbovec, 9. studenoga 1964.) je bivši hrvatski političar, poznat kao ministar regionalnog razvoja,šumarstva i vodnog gospodarstva u Račanovim i Sanaderovim vladama, odnosno jedan od najistaknutijih članova HSS-a 2000-ih.

Životopis
---------

Božidar Pankretić rođen je u Gaju 1964. godine. Sin je hrvatskoga političara Josipa Pankretića. Osnovnu školu i srednju ekonomsku školu završio je u Vrbovcu. Završio je Agronomski fakultet u Zagrebu (VSS – diplomirani inženjer agronomije). Magistrirao je na Agronomskome fakultetu u Zagrebu. Svoju stručnu karijeru započeo je u PIK-u Vrbovec.

Bio je sudionik Domovinskoga rata i nositelj je Spomenice Domovinskoga rata.

Politička djelatnost
--------------------

Član Hrvatske seljačke stranke je od 1992. godine. Bio je član Predsjedništva stranke, pa užeg Predsjedništva te potom član Glavnoga odbora. Bio je dopredsjednik HSS-a i predsjednik zagrebačke Županijske organizacije HSS-a. Inicijator je osnivanja Hrvatskog seljačkog saveza.

1996. godine izabran je za podžupana Zagrebačke županije, godinu kasnije postao je zastupnik u Županijskom domu Hrvatskog državnog sabora, potom i dopredsjednik. Bio je i član Odbora za unutarnju politiku i lokalnu samoupravu.

Godine 2000. je imenovan za ministra poljoprivede u koalicijskoj vladi Ivice Račana, u kojoj je ostao sve do izbora 2003. godine.

12. siječnja 2008. godine imenovan je ministrom u koalicijskoj Vladi predsjednika vlade Ive Sanadera iz kvote Hrvatske seljačke stranke-a. 

U siječnju 2012. godine, nakon loših rezultati njegove stranke na parlamentarnim izborima 2011. godine, povukao se je iz politike.

Poveznice
---------

* Sedma Vlada Republike Hrvatske
* Deseta Vlada Republike Hrvatske

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Božidar Pankretić Arhivirano 2016-02-01 na Wayback Machine-u, *Večernji list*, pristupljeno 25. siječnja 2016.
2. ↑  Hrvatski sabor - Božidar Pankretić Arhivirano 2010-12-03 na Wayback Machine-u, pristupljeno 25. siječnja 2016.

Vanjske poveznice
-----------------

* Ministarstvo poljoprivrede, ribarstva i ruralnog razvoja
* Hrvatska seljačka stranka
**Boeing B-17 Flying Fortress** (*Leteća tvrđava*) je odgovor firme Boeing na natječaj USAAC (*United States Army Air Command*) iz 1934. godine u kome se traži jedan višemotorni bombarder, koji može nositi teret od 900kg preko najmanje 3000km sa približnom brzinom od 320 km/h.

Boeing na ovaj natječaj odgovara modelom *299*. Profilna visina krila ovog aviona odgovarala je pola radijusa trupa i za pogon su se koristila 4 motora firme Wright. Iako se prvi prototip srušio iz nepoznatog razloga, USAAC daje Boeingu nalog za predseriju od 13 aviona, sa oznakom *YB-17* (kasnije Y1B-17). Sa napretkom konstrukcije, ovaj avion se sve više pokazuje vrlo otporan što se tiče avionike, pouzdanosti motora i odbrambenog naoružanja. Najviše aviona ovog tipa izlazi u zadnjim serijama kao *B-17F* (3400 komada) i *B-17G* (8685 komada), sa kojima su saveznici od 1943. do 1945. punili nebo iznad Njemačke. Poslije rata ovaj avion završava svoju vojnu i počinje svoju civilnu ulogu kao transporter čiji su poneki primjerci letjeli do devedesetih godina.

Tehnički podaci (Boeing B-17 Flying Fortress)
---------------------------------------------

| Podaci | Jedinice |
| --- | --- |
| Godina proizvodnje | 1935-1945 |
| Firma | Boeing |
| Raspon krila | 31,62 m |
| Dužina | 22,66 m |
| Visina | 5,82 m |
| Površina krila | 131,92 m² |
| Težina (prazan) | 16.391 kg |
| Mogući tovar | - |
| Težina (maksimalna pri startu) | 29.710 kg |
| Putnici | - |
| Posada | 9 |
| Brzina | 462km/h |
| Visina leta | 10.800 m |
| Dužina leta | 3.220 km |
| Pogon | 4x Wright-R-1820-97 Cyclone zvjezdasti motori |
| Snaga | 4x 895 kW (1.217 KS) |
| Naoružanje | Do 8T bombi i 13\* mitraljez u kalibru 12,7mm |

Vanjske veze
------------

***Boeing B-17*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica

Video

* B-17 Flying Fortress Bombing Mission on military.com
**Molunat** je naselje smješteno na samom jugu Hrvatske u općini Konavle.

Zemljopisni položaj
-------------------

Molunat je smješten na krajnjem jugu Hrvatske, 20 kilometara jugoistočno od Cavtata u uvali istoimenog poluotočića.

Naziv
-----

Naziv Molunat mjesto je dobilo po istoimenom poluotoku, koji je dobio ime po grčkoj riječi *molos* koja znači luka ili uvala.

Povijest
--------

Molunat je osnovan kao zbijeg u 15. stoljeću, a bio je sklonište za oboljele od kuge i karantena za brodove koji su dolazili iz okuženih luka. U selu ima neistraženih ostataka rimske arhitekture, a poluotočić je s kopnene strane zaštićen zidom koji su gradili Dubrovčani od 1468.-1471. godine kako bi u slučaju opasnosti imali gdje skloniti obitelji. Unutarnja površina isparcelizirana je i razdijeljena na zemljišta za kuće stanovnika ili povremenih branitelja 1471. U uvali Veliki Molunat 1958. pronađeni su ostatci broda, oružja i raznih drugih predmeta. Danas se nalaze u dubrovačkom Pomorskom muzeju. Vjerojatno je to bio ruski brod potopljen pri povlačenju pred francuskom flotom 1803.

Ovo rubno područje Republike često je bilo meta napada gusara. Još uvijek u narodu postoji priča po kojoj su gusari oteli četiri djevojke iz obitelji Kise, Ljubenka i Memeda dok su prale rublje u lokvi blizu sela. Za tri se nikad ništa nije saznalo, dok se četvrta javljala i bogato pomagala obitelj.

Tijekom rata u Hrvatskoj Molunat je okupirala JNA te je mjesto skoro u potpunosti bilo uništeno, popljačkano i popaljeno.

Gospodarstvo
------------

Gospodarstvo u Moluntu se zasniva na turizmu, ugostiteljstvu i ribarstvu. U mjestu se nalazi nekoliko malih pješčanih plaža.

Stanovništvo
------------

U Moluntu prema popisu stanovnika iz 2011. godine živi 212 stanovnika uglavnom Hrvata katoličke vjeroispovjesti.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Literatura
----------

* 1. Cvjetković, A: Dubrovačkim ulicama, Dubrovnik, 1999.

Izvori
------

1. ↑  DZS - Popis stanovništva 2011. godine
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Vanjske poveznice
-----------------

  

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Molunat (Konavle)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Konavle |
| --- |
| Brotnice • Cavtat • Čilipi • Drvenik • Duba Konavoska • Dubravka • Dunave • Đurinići • Gabrili • Gruda • Jasenice • Komaji • Kuna Konavoska • Lovorno • Ljuta • Mihanići • Mikulići • Močići • Molunat • Obod • Palje Brdo • Pločice • Poljice • Popovići • Pridvorje • Radovčići • Stravča • Šilješki • Uskoplje • Vitaljina • Vodovađa • Zastolje • Zvekovica |
**Boeing E-3 Sentry (AWACS)** (*AWACS*- Airborne Warning and Control System, avionski sistem kontrole i obavještenja), je odgovor firme Boeing na katalog potreba USAF iz 1963 godine. Boeing odgovara sa E-3 Sentry, avionom baziranom na modelu 707 skupa se firmom Hughes koja za ovaj avion pravi Rotodom u kojem se nalazi radar.

U suštini, glavni djelovi ovog modela su *AN/APY-1* kontrolni radar i prijatelj-neprijatelj sistem prepoznavanja (*IFF/TADIL-C*). Prvi model EC-137D (oznaka USAF) je isporučen 24. marta 1977 godine. Daljne verzije, kao E-3B i C koriste poboljšani *AN/APY-2* radar. NATO u Evropi ima 18 stacioniranih aviona ovog tipa u kojima se nalazi posada sastavljena iz više zemalja. Ovi avioni su stacionirani u Njemačkoj i registrirani su u Luksemburgu. Pored NATO ove avione koristi i Saudija, Velika Britanija i Francuska.

Tehnički podaci (Boeing E-3 Sentry)
-----------------------------------

| Podaci | Jedinice |
| --- | --- |
| Godina produkcije | 1969-1977 |
| Firma | Boeing |
| Raspon krila | 44,42 m |
| Dužina | 46,61 m |
| Visina | 12,60 m |
| Površina krila | 283,35 m² |
| Težina (prazan) | - |
| Mogući tovar | - |
| Težina (maksimalna pri startu) | 147.400 kg |
| Putnici | - |
| Posada | 17 |
| Brzina | 853 km/h |
| Visina leta | 8.840 m |
| Dužina leta | 1.600 km ili 6 sati |
| Pogon | 4x Pratt & Whitney TF-33-PW-100 |
| Snaga | 4x 9.525 kp |
| Naoružanje | - |

Linkovi
-------

* Službena stranica

***Boeing E-3*** na Wikimedijinoj ostavi
Saborna crkva sv Nikole u Washingtonu.
Mitropolit sve Amerike i Kanade Jona
**Pravoslavna crkva u Americi** (engl. ) je pomjesna autokefalna crkva. Nalazi se na 15. mjestu u diptihu pravoslavnih crkava prema izdanju Moskovske patrijaršije.

Nezvanično se naziva i *Američka pravoslavna crkva*.

Status
------

Pravoslavna crkva u Americi je 1970. godine dobila autokefalnost od Ruske pravoslavne crkve. Autokefalnost danas priznaje Ruska, Bugarska, Gruzijska, Poljska i Pravoslavna crkva čeških zemalja i Slovačke. Nije priznata kao autokefalna crkva od strane Carigradske, Aleksandrijske, Antiohijske, Jerusalimske, Rumunske, Kiparske, Grčke i Albanske pravoslavne crkve, ali sa njom se nalaze u punom kanonskom i evharistijskom jedinstvu. One je smatraju i dalje kao samoupravnu crkvu u sastavu Ruske pravoslavne crkve.

Prostiranje
-----------

Njene crkve i manastiri se uglavnom nalaze na teritoriji SAD i Kanade, iako ih ima i u Meksiku i Australiji. Broj vernika je prilično neodređen. Procene idu do 1.100.000 verujućih.

Pravoslavna crkva u Americi je nastala od mitropolije Ruske pravoslavne crkve u Americi (1970) kada je od Moskovske patrijaršije dobila samostalnost.

Povezano
--------

* Arhiepiskopija američka
* Srpska pravoslavna crkva u Sjevernoj i Južnoj Americi

Izvori
------

* Pravoslavna crkva u Americi Arhivirano 2010-01-02 na Wayback Machine-u
* Istorija AMP, Treće oko Arhivirano 2013-10-15 na Wayback Machine-u

Spoljašnje veze
---------------

***Pravoslavna crkva u Americi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanična stranica Pravoslavne crkve u Americi (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 123758642
* LCCN: n81071413
* ISNI: 0000 0000 8565 7546
* GND: 80339-X
* NKC: ko2017952334

 |
A Finnish soldier with a Molotov cocktail in the Winter War.
**Molotovljev koktel**, također poznat kao **petrolejska bomba**, **benzinska bomba** ili **Molotovljeva bomba** je zajednički naziv za niz improviziranih zapaljivih bombi. Poznate po tome što se jednostavno prave, danas se često koriste od strane demonstranata.

Naziv su prvi počeli koristiti Finci za vrijeme sovjetsko-finskog rata. Naziv predstavlja ironični komentar na tvrdnje sovjetskog ministra vanjskih poslova Vjačeslava Molotova da sovjetski bombarderi na Finsku umjesto bombi bacaju hranu („*Molotov obezbeđuje Fincima hranu, a Finci Sovjetima piće*"). Samog Molotova je veoma iritirao ovaj naziv.

Izvori
------

1. ↑  Online Etymology Dictionary: *Molotov cocktail* Arhivirano 2014-08-03 na Wayback Machine-u. Douglas Harper, 2010.
2. ↑  The Second Book of General Ignorance, Faber and Faber, 2010, p.76, ISBN 978-0-571-26965-5
3. ↑  Sebag-Montefiore, Simon (2005). *Stalin: The Court of the Red Tsar*. Vintage Books. str. 335. ISBN 1-4000-7678-1.

Eksterni linkovi
----------------

***Molotovljev koktel*** na Wikimedijinoj ostavi

* A detailed technology of the Molotov cocktail
* Molotov Cocktail on WW2
* History of the Molotov cocktail
* Iraqi insurgents use thermal bombs on Humvees - liveleak.com video
**Pravoslavna episkopska konferencija Belgije, Holandije i Luksemburga** (fr. *Conférence épiscopale orthodoxe du Bénélux* skraćeno **CEOB** ili **AEOF**) je koordinaciono telo koje okuplja sve pravoslavne episkope, na teritoriji zemalja BENELUKS-a, odnosno Belgije Holandije i Luksemburga.

U zemljama Beneluksa ukupno deluje dvanaest pravoslavnih episkopa.

Članovi
-------

* Mitropolit Belgije, Pantelejmon (Kondoiannis) (Carigradska patrijaršija) - Predsedavajući;
* Arhiepiskop Briseljski i Belgijski, Simon (Išunin) (Moskovska patrijaršija) - Potpredsednik;
* Arhiepiskop Komansi - (Carigradska patrijaršija);
* Episkop Zapadnoevropski, Luka (Kovačević) (Srpska patrijaršija);
* Mitropolit zapadne i južne Evrope, Josif (Pop) (Rumunska patrijaršija) - Blagajnik;
* Arhiepiskop Ženevski i zapadne Evrope, Mihail (Donskov) (Moskovska patrijaršija);
* Episkop Evmeniski, Maksim (Mastihis) (Belgijski eparhija Carigradske patrijaršije);
* Episkop Sinope, Atinagora (Pekstadt) (Belgijski eparhija Carigradske Patrijaršije) - Sekretar.

Istorija
--------

Pravoslavna episkopska konferencija Belgije, Holandije i Luksemburga je osnovana u skladu je sa odlukama Četvrte predsaborske svepravoslavne konferencije održane 2009. u Šambeziju u Švajcarskoj. 

Prva skupština Episkopske konferencije održana je 23. juna 2010. u Briselu.

Druga skupština održana je 4. aprila 2011. u Briselu.

Treća skupština održana je 26. januara 2012. godine u Briselu. Razmatrana su pitanja vezana za proces zvaničnog priznanja Pravoslavlja u Holandiji. U cilju objedinjavanja pastirskih napora različitih jurisdikcija i vidljivijeg svedočenja vere u svetu, učesnici foruma su doneli odluku o osnivanju nekoliko komisija u okviru Episkopske konferencije. Na čelu svake od njih biće po jedan episkop, a učestvovaće sveštenici i laici koji su kompetentni u određenoj oblasti.

Učesnici su podržali predlog arhiepiskopa Briselskog i Belgijskog Simona da se objave žitija svetih nepodeljene Crkve, koji su se podvizavali na teritoriji današnjeg Beneluksa.

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična internet stranica AEOF
* Treće zasijedanje Pravoslavne episkopske konferencije zemalja Beneluksa radiosvetigora.wordpress.com
**Betoi**, pleme ili plemena američkih indijanaca nastanjeni u Kolumbiji i ljanosima rijeke Orinoco u venezuelskoj državi Apure. Betoi-teritij pružao se između rijeke Sarare na jugu i Uribante na sjeveru. Njihovo ime u obliku Betóya poslužilo je da se da porodici Tucanoan jer se mislilo da im jezično pripadaju, a ponekad se njime nazivaju i Tucano Indijanci. Istoimenim jezikom, danas nestalim, govorilo je uz Betoie i nekoliko drugih manjih plemena.

Etnolingvist Sergio Elias Ortiz, narode koji govore betoi jezikom klasificira kao jednu od podporodica porodice Chibchan i dijeli na osam užih skupina: Anabalí, Atabaca, Ele, Jabué, Kilifay, Lolaca, Luculía i Situfa .

Drugi autori (Adelaar, 2004.) navode dijalekte Situfa, Airico, Lolaca, Jirara (Jirarru, Jiraru), Betoi i Ele, i klasificira široj skupini macro-paesan. Gumilla (1745; 1945) daje 11 naziva: Jirara, Sítufa, Ayrico, Ele, Luculia, Jabúe, Aráuca, Quilifáy, Anabáli, Loláca i Atabáca.

Izvori
------

1. ↑  „Biblioteca Luis Ángel Arango". Arhivirano iz originala na datum 2009-02-19. Pristupljeno 2014-08-06.
2. ↑  MultiTree[*mrtav link*]
3. ↑  Raoul Zamponi

Vanjske poveznice
-----------------

* Raoul Zamponi, Betoi[*mrtav link*]
Demon Belial, drvorez iz 15. stoljeća
**Belial** (hebr. בְּלִיַּ֫עַל), jedan od četiri vladara pakla, prema grimoriju *Knjiga svete magije Abra-Melina maga*. Smatra ga se demonom laži, koji je nekada pripadao anđelima. Tradicija pripovjeda da je stvoren odmah iza Lucifera, nakon što se ovaj pobunio protiv Boga i bio prognan s Nebesa. Neke židovske sekte smatraju ga vođom pakla.
U Bibliji se često spominje kao sinonim za Sotonu ili personifikaciju zla. U takvom smislu spominje se u Novom Zavjetu (*2 Kor 6; 15*), gdje se prikazuje kao antipod Kristu.

U *Malom ključu kralja Salomona* spominje se kao šezdeset i osmi demon (*Ars Goetia*) koji vlada nad osamdeset ili nad trideset legija. Pojavljuje se u obliku anđela upravljajući kočijom u koju je upregnut zmaj koji riga vatru. Prizivaču pomaže rasdpoznati prijatelje od neprijatelja.

U djelu *Pseudomonarchia Daemonum* Johanna Weyera iz 1583. godine, Belial zahtjeva prinošenje žrtava i darovanje ukoliko prizivač želi da mu odgovara istinito.

Bilješke
--------

1. ↑  Mathers, Samuel Liddell MacGregor (ur.), str. 63.
2. ↑  Knight, Thomas H. str. 90.
3. ↑
4. ↑  Biblija, Sveto pismo Staroga i Novoga zavjeta, str. 1278.
5. ↑  Knight, Thomas H. str. 50.-51.
6. ↑  Belial na deliriumsrealm.com

Literatura
----------

* *Biblija, Sveto pismo Staroga i Novoga zavjeta, Hrvatsko biblijsko društvo, Zagreb/Sarajevo, 2007.* ISBN 978-953-6709-48-9
* *Knight, Thomas H. Demoni, Zagrebačka naklada, Zagreb, 2003.* ISBN 953-6996-16-2
* *Mathers, Samuel Liddell MacGregor (ur.), Knjiga svete magije Abra-Melina maga, Nova Arka, Zagreb, 2000.* ISBN 953-6123-51-7

Vanjske poveznice
-----------------

* Catholic Encyclopedia - Belial (`en`)
* Jewish Encyclopedia - Belial (`en`)
* Belial na deliriumsrealm.com (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **ezoteriji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Niko Miljanić** (1892 — 1957.), doktor medicine, profesor hirurgije i anatomije Medicinskog fakulteta i prvi predsednik CASNO-a.

Biografija
----------

Rođen je 1892. godine na Cetinju. Potiče iz ugledne lekarske porodice iz Banjana.

Završio je Medicinski fakultet u Parizu i kao dobrovoljac učestvovao je u Prvom svetskom ratu. Bio je jedan od osnivača Medicinskog fakulteta u Beogradu i njegov profesor od 1921. godine.

Bio je jedan od osnivača Društva "Sveti Vasilije Ostroški" 1934. godine u Beogradu, koje je iste godine otvorilo istoimenu bolnicu.

Učesnik je Narodnooslobodilačke borbe od 1942. godine. Bio je član Antifašističkog veća narodnog oslobođenja Jugoslavije (AVNOJ), predsednik Zemaljskog antifašističkog veća narodnog oslobođenja Crne Gore (ZAVNOCG), od 15. novembra 1943. do 14. jula 1944. godine i predsednik Crnogorske antifašističke skupštine narodnog oslobođenja (CASNO), od 14. jula 1944. do 21. novembra 1946. godine.

Posle Drugog svetskog rata ponovo se posvetio medicini i radu na Medicnskom fakultetu u Beogradu. Objavio je veći broj naučnih radova. Bio je član Francuske hiruške akademije. Odlikovan je Legijom časti i Ordenom narodnog oslobođenja.

Umro je 20. oktobra 1957. godine u Meksiku, gde je prisustvovao Internacionalnom kongresu hirurga.

Anatomski institut Medicinskog fakulteta u Beogradu i bolnica u Nikšiću nose njegovo ime, kao i ulica u Beogradu.

Literatura
----------

* **Mala enciklopedija Prosveta**, Beograd, 1959. godine
* **Istorijski leksikon Crne Gore**, „Vijesti", Podgorica, 2006. godina
**Moskovski međunarodni poslovni centar** (rus. *Московский международный деловой центр*), znan i kao **Moskva-Siti** (rus. *Москва-Сити*), je poslovni okrug u središtu Moskve, Rusija. Trenutno je još uvijek u izgradnji. Očekuje se da će Moskva-City biti prva zona u Rusiji koja će ujediniti poslovne aktivnosti, životne prostore i zabavu u jednom okrugu. Vlasti u Moskvi su projekt osmislile 1992. godine. Procjenjuje se da će oko 250.000 do 300.000 ljudi raditi i živjeti u kompleksu u bilo koje vrijeme. Za vođenje i praćenje izgradnje je 1992. osnovana tvrtka CITY. Moskva-City se nalazi približno 4 km zapadno od Crvenog trga. Prostire se na području od 60 hektara zemljišta. Prije početka projekta, na ovom zemljištu je bio stari kamenolom sa mnogo napuštenih ili zatvorenih tvornica i skladišta. Procjenjuje se da je ukupna vrijednost projekta oko 12 milijardi američkih dolara.

Poveznice
---------

* Bagrationov most

Izvori
------

1. ↑  „Official website". Eng.citynext.ru. Arhivirano iz originala na datum 2010-10-13. Pristupljeno 25. rujna 2010.
2. ↑  „Construction World: Integrated Body For Urban Design Policy And Development Of Moscow". Stroi.ru. Arhivirano iz originala na datum 2007-10-15. Pristupljeno 25. rujna 2010.
3. 1 2 3  „ОАО "СИТИ" – Москва-Сити – Московский международный деловой центр". Citynext.ru. 14. rujna 2010.. Arhivirano iz originala na datum 2016-02-04. Pristupljeno 25. rujna 2010.
4. 1 2  „Moscow International Business Centre (MIBC), Moscow". Design Build Network. Pristupljeno 25. rujna 2010.

***Moskva-Siti*** na Wikimedijinoj ostavi