recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Menuet za kitaro: Na petindvajset strelov*** (sh. *Menute za gitaru: U dvadesetpet pucanja*) je roman slovenskog književnika Vitomila Zupana objavljen 1975. godine. Dijelom je autobiografske prirode, odnosno inspiriran autorovim iskustvima partizana u Drugom svjetskom ratu. Naslovni protagonist je Jakob Bergant-Berk, partizan, a radnja se događa u dva vremenska perioda - od 1943. do 1945. godine, te 1973. godine u Španiji gdje na godišnjem odmoru sreće Josepha Bittera, bivšeg njemačkog oficira koji mu je bio neprijatelj u ratu. Roman se isticao hiperrealističkim prikazom rata, odnosno odmakom od dotadašnjeg hagiografskog prikaza partizana, a što je uključivalo i korištenje eksplcitno erotskih sadržaja. Roman je nakon izdavanja izazvao polemike, ali je s vremenom prihvaćen kao jedno od najznačajnijih djela slovenske književnosti 20. vijeka.

Godine 1980. je po njemu snimljen igrani film *Doviđenja u sledećem ratu*.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 308588640

 |
**Perejaslavski sporazum** (ukrajinski: *Переяславська рада*. ruski: *Переяславская радa*)
je ime za sporazum koji su potpisali predstavnici kozačke vojske i ruskog cara 18. januara (8. januara po starom kalendaru) 1654.)

Tim sporazumom je Ukrajina podpala pod rusku vlast, a bio je i *casus belli* za izbijanje Rusko-poljskog rata (1654. - 1667.)

Historija
---------

Bogdan Hmeljnicki hetman Zaporoških kozaka, poveo je još od 1648. pobunu protiv tadašnjih poljskih vladara koji su vladali Ukrajinom. Njegova ratna sreća okrenula se 
1651. kad su ga napustili dotadašnji saveznici - Krimski Tatari, a Poljaci pojačali vojni pritisak. Kako zapravo nije imao kud, Hmeljnicki se obratio za pomoć ruskom caru Alekseju I. da uključi Ukrajinu u svoje carstvo kao autonomni **Kozački Hetmanat**.
Rusi su načelno bili zainteresirani ući u takav savez, ali se ništa nije dogodilo sve do oktobra 1653. kad je ruski Zemski Sobor (skupština) odobrio zahtjev, a car Aleksej poslao delegaciju na čelu sa boljarom Vasilijem Vasiljevičem Buturlinom kod Kozaka.

Čak i nakon što su u decembru 1653. pretrpjeli katastrofalni vojni poraz, - Kozaci odnosno njihova Rada još uvjek nije htjela primiti moskovsku delegaciju u Perejaslavu i službeno predati svoju sudbinu u carske ruke. Ali su dva mjeseca kasnije u martu 1654. detalji ujedinjenja ispregovarani i dogovoreni u Moskvi. Kozacima je dan veliki stupanj autonomije, načelno isti koji su uživali i pod poljskom vlašću, kao i što su svom ostalom stanovništvu Ukrajine obećana ista prava koja su dotad uživali.

Ali ujedinjenje Ukrajine sa Rusijom nije bilo prihvatljivo Poljsko Litavskoj Uniji, koja je tradicionalno imala aspiracija na taj prostor, pa je ubrzo nakon tog izbio Rusko-poljski rat (zvan i Trinaestgodišnji rat), koji je završio Andrusovskim primirjem i podjelom Ukrajine između Poljske i Rusije.

Moderne kontraverze
-------------------

Sporazum je vremenom postao predmet brojnih kontroverznih političko-pseudohistorijskih rasprava, teza i knjiga. Danas kad je to zbog političke situacije postalo en vogue - pojedini autori idu toliko daleko, pa sumnjaju da se radi o (ruskom) falsifikatu.

Brojni današnji ukrajinski historičri iznose kojekakve teze, od toga da je Hmeljnicki izigran od Rusa, pa da se kasnije razočaran htio udružiti sa Šveđanima i Osmanskim Carstvom, i tako vratiti (izgubljenu) autonomiju.

Po nekima on je i uzrok današnjeg (nepovoljnog) položaja Ukrajinske pravoslavne crkve.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Pereyaslav Agreement*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 21. 03. 2014.
2. ↑  Yurii Raikhel. „*Pereiaslav Treaty: Reality and myths*" (engleski). The Day (Дењ. Pristupljeno 21. 03. 2014.

Vanjske veze
------------

* *Pereyaslav Agreement* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
* Pereiaslav Treaty of 1654 na portalu Canadian Institute of Ukrainian Studies (`en`)
Lucky Diamond Rich na Montrealskom umjetničkom tetoviranju 2008.
**Lucky Diamond Rich** ili tek **Lucky Rich** (rođeno ime **Gregory Paul McLaren**; 1971.), »najtetoviranija osoba na svijetu«. Titulu je prethodno nosio Tom Leppard. Tetovaže mu prekrivaju čitavo tijelo, uključujući unutarnju stranu vjeđa, usta, ušiju i prepucija. Od 2006. drži Guinnessov svjetski rekord u 100-postotnoj istetoviranosti.

Rich je performansni umjetnik, ulični performer i međunarodni umjetnički festivalski performer čija djela uključuju gutanje mačeva i žongliranje različitim predmetima dok je na monociklu.

Inspiracija i prva tetovaža
---------------------------

Rich se rodio na Novom Zelandu. Kao mlad dječak čitao je sa zanimanjem o najtetoviranijim ljudima. U mislima nije išao dalje od toga sve dok nije dobio svoju prvu tetovažu, malen žonglerski čunj na svojem boku.

Počeo je tetovirati svaki dio svojeg tijela, uključujući svaku pukotinu i intimno područje. Tetovirao je i nešto bijeloga preko svojih crnih tetovaža te također dodao boje. Za njegove je tetovaže bilo potrebno preko hiljadu sati bojenja, a na tome su radile stotine tetovažnih umjetnika.

Povezano
--------

* Body suit (tetovaža)
* Tetovažni umjetnički stil

Izvori
------

1. ↑  Mary Gardner (19. jula 2011.). Big Ten Questions with Lucky Diamond Rich. tattooroadtrip.com.
2. 1 2  Guinness World Records. „Most Tattooed Person". Pristupljeno 30. aprila 2012.
3. ↑  Totaro, Paola (16. decembra 2004.). „Sydney's Lucky Diamond". *Sydney Morning Herald*. Pristupljeno 13. maja 2012.
4. ↑  Brown, Thom. „An Interview with Lucky Diamond Rich by Thom Green of Mantra". Arhivirano iz originala na datum 2008-03-22. Pristupljeno 7. maja 2007.
5. ↑  Wynn, Kirsty (20. novembra 2011.). „Lucky sharing his tattoo at gathering of ink fans". *NZ Herald*. Pristupljeno 13. maja 2012.

Eksterni linkovi
----------------

***Lucky Diamond Rich*** na Wikimedijinoj ostavi

* videointervju s Amsterdamske tetovažne konvencije 2007. – YouTube
* intervju u junu 2009.
Koordinate: 45°20′08″N 14°25′45″E﻿ / ﻿45.3356573721296°N 14.4292464852333°E﻿ / 45.3356573721296; 14.4292464852333

Ulaz u zgradu Medicinskog fakulteta u Rijeci
**Medicinski fakultet** u Rijeci (latinski *Facultas medica Fluminensis*), djeluje od 1957. i najstariji je poslijeratni fakultet Sveučilišta u Rijeci.

Povijest
--------

Spomenik braći Branchetta na ulazu u Fakultet koji su ovu zgradu podigli kao Ricovero za starije i nemoćne
Tradicija medicinskih znanosti u Rijeci bazira se na radovima liječnika kao što su:Giovanni Battista Cambieri, Saverio Graziana, Antonio Felice Giacich, Giorgio Catti, Antonio Grossich, Lionello Lenaz, Viktor Finderle, Valter Rukavina i drugih. 

Medicinski fakultet u Rijeci osnovan je 12. VII. 1955. godine. Razlog osnivanju prvoga medicinskog fakulteta u Hrvatskoj izvan Zagreba bila je prekapacitiranost Medicinskoga fakulteta u Zagrebu na kojem je studiralo sve više studenata iz Istre, Kvarnera, Gorskog kotara, ali i okolnih regija. U Rijeci je također postojala duga tradicija u obrazovanju medicinskih radnika, tako da su postojali izvrsni preduvjeti za osnivanje medicinskoga fakulteta.

Glavni inicijator osnivanja Medicinskoga fakulteta u Rijeci bio je vrsni liječnik i sveučilišni profesor dr. Andrija Štampar koji je u to vrijeme obnašao dužnost dekana Medicinskoga fakulteta u Zagrebu. Zakonom o osnivanju Medicinskog fakulteta u Rijeci odlučeno je da Medicinski fakultet u Rijeci pripada Sveučilištu u Zagrebu. Odlukom Izvršnog vijeća NR Hrvatske od 20. lipnja 1957. Medicinski fakultet u Rijeci se osamostalio i tako postao prvi fakultet u Hrvatskoj osnovan izvan Zagreba.

Fakultet se smješta u bivši Ricovero za starije i nemoćne braće Branchetta, a uvodno predavanje na temu "*Današnji značaj interne medicine*" održao je prof. dr. Silvije Novak u Gradskoj vijećnici u Rijeci 21. XI. 1955. čime je i službeno započela prva akademska godina najstarijeg poslijeratnog riječkog fakulteta.

Dekani
------

* Silvije Novak (1955. - 1958.)
* Eugen Cerkovnikov (1958. - 1959.)
* Carlo Pansini (1959. - 1960.)
* Dimitrije Atanacković (1960. - 1962.)
* Dušan Jakac (1962. - 1964.)
* Davor Perović (1964. - 1966.)
* Andrija Longhino (1966. - 1968.)
* Zdenko Križan (1968. - 1970.)
* Vladimir Bezjak (1970. - 1972.)
* Slobodan Ćuk (1972. - 1974.)
* Slobodan Marin (1974. - 1979.)
* Vinko Frančišković (1979. - 1983.)
* Daniel Rukavina (1983. - 1987.)
* Slobodan Marin (1987. - 1990.)
* Ante Simonić (1990. - 1994.)
* Miljenko Kovačević (1994. - 1995.)
* Danilo Pavešić (1995. - 1999.)
* Stipan Jonjić (1999. - 2003.)
* Miljenko Kapović (2003. - 2008.)
* Alan Šustić (2008. - 2014.)
* Tomislav Rukavina (2014. - 2020.)
* Goran Hauser (2020. - )

Povezano
--------

* Sveučilište u Rijeci

Vanjske veze
------------

* Mrežne stranice Medicinskoga fakulteta u Rijeci

| * p
* r
* u
Medicinski fakulteti u Hrvatskoj |
| --- |
| Osijek • Pula • Rijeka • Split • Zagreb |


1. ↑  Muzur, Amir. Škrobonja, Ante. Korijeni riječke medicinske misli i tradicije i okolnosti osnivanja Medicinskoga fakulteta u Rijeci[*mrtav link*], Acta Medico-Historica Adriatica , Vol.3 br.2 prosinac 2005. 177-194 (na engleskom)
**Marijan Markovac** (Donji Andrijevci, 19. kolovoza 1887. - Zagreb, 1956.) hrvatski etnograf

Životopis
---------

Rodio se 19. kolovoza 1887. godine u Donjim Andrijevcima u kući Mijatovih, od oca Andrije i majke Kate, rođene Vukašinović. Nakon srednjoškolskog obrazovanja u Slavonskom Brodu, završio je višu Učiteljsku školu u Đurđevcu gdje je ispočetka i radio. Nedugo zatim postao je profesor na današnjoj Učiteljskoj akademiji u Zagrebu. Jedno vrijeme bio je i kustos
Hrvatskog školskog muzeja u Zagrebu. Još jedna od zanimljivosti vezana uz Marijana Markovca svakako je i njegova aktivnost na etnografskom polju. Sam kaže da je ispočetka sabirao etnografsku građu za sebe i svoju zabavu, a kasnije se obratio iskusnijim ljudima, tj. vodećim ljudima tadašnje etnologije.
Nakon toga ga je tadašnji Etnografski odjel Hrvatskog narodnog muzeja (današnjega Etnografskog muzeja u Zagrebu) često slao kao svojega povjerenika u Slavoniju. Kao plod toga rada ostala su iza njega mnoga djela objavljivana u dnevnoj i periodičkoj štampi, a posebno su tu istaknute Etnografske spomenice i Etnografske zbirke u narodnim školama te monografija Selo i seljaci u slavonskoj Posavini. Jedan od članaka u kojemu se izričito govori o običajima sela Donji Andrijevci tj. Božić u slavonskoj Posavini (Dolnji Andrijevci) (1935). Umro je 1956. godine u Zagrebu.

Djela
-----

* "Etnografske spomenice i etnografske zbirke u narodnim školama Banovine Hrvatske", Zagreb, 1940.
* "Stari svatovski običaji u Andrijevcima", Beograd, 1935.
* "Školska radionica : tehnologija oruđa i radnog materijala", Zagreb, 1931.
Rekonstrukcija scene iz stripa u kojoj je Talični Tom "brži od svoje senke".
**Talični Tom** (u izvorniku Lucky Luke) jedan je od najpopularnijih stripova u Evropi, a pripada žanru komičnog vesterna.

Duhovni otac i crtač serijala je Belgijanac Moris de Bever. Posle prvih deset epizoda (od 1957. godine), pa do kraja svog života scenario je pisao Rene Gošini, a kasnije i Bob de Grot, Žan Leterži i drugi.

Likovi
------

Lik Taličnog Toma nadahnut je ulogama glumca Garija Kupera. Obučen je u prepoznatljivo kaubojsko odelo sa crvenom maramom i šeširom. U potezanju pištolja je brži od svoje senke.

Najveći neprijatelji su mu braća Dalton: Džo, Džek, Vilijam i Averel (svaki viši i gluplji od prethodnog) kao i mama Dalton. Tu je i Kalamiti Džejn, neotesana kaubojka koja pije, psuje, podriguje i obara muškarcima ruke.

Verni pratioci i prijatelji kroz njegove brojne avanture na Divljem zapadu su konj Džoli Džamper, a ponekad i najgluplji pas na svetu Rantanplan, koji je kod raznih domaćih izdavača različito prevođen, najčešće kao Lajavko i Šaponja, a u prevodu crtanih filmova kao Buvara.

Srpski prevodi
--------------

„Talični Tom" se u Srbiji i jugoslovenskim zemljama objavljuje više od pola veka, a premijeru je imao početkom 1960-ih u beogradskom listu *Kekec*, kada je imenima likova kumovao pisac Duško Radović, tada član redakcije, scenarista stripova i prevodilac sa francuskog. Serijal se od tada objavljuje i preštampava kod najvećih izdavača („Forum", „Dečje novine", „Politika"...) u časopisima i albumima.

Danas je srpski izdavač „Taličnog Toma" beogradska edicija „Veseli četvrtak". Epizodom *Junak Mlakonja* koja se pojavila na kioscima 4. novembra 2010. godine u prevodu čuvenog prevodioca Đorđa Dimitrijevića (Gaša Šeprtlja, Asteriks...), započeto je najnovije izdanje ovog serijala kod nas, uključujući premijerne epizode koje rade Morisovi naslednici.

Spoljašnje veze
---------------

***Lucky Luke*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanična prezentacija (`fr`)
Prikaz pegginga u kome žena zadovoljava muškarca u "psećoj" pozi uz pomoć pričvršćenog umjetnog penisa (dildo).
**Pegging** je izraz kojim se označava seksualna aktivnost kojim žena analno zadovoljava muškog partnera koristeći kao sredstvo umjetni penis (dildo) pričvršćen za nju, odnosno što, slikovito rečeno, "glumi" muškarca, a njen muški partner "glumi" ženu u konvencionalnom seksualnom odnosu. Muškarac pri tome doživljava zadovoljstvo uslijed stimulacije anusa ili prostate, odnosno dodatno zadovoljstvo uz masturbaciju, dok žena može doživjeti zadovoljstvo uslijed stimulacije koju pruža baza *strap-ona.Također pegging se može primjenjivati sa samo igračkama gdje ženski partner penetrira anus muškarcu sa igračkama koje nisu pričvšćene na strap-on.*

Pegging se također može pojavljivati i u lezbijskim vezama, pri čemu se mogu koristiti posebni dvostruki dildoi za simuliranje dvostruke penetracije.

Izraz je prvi početkom 21. vijeka popularizirao američki seksolog Dan Savage.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Pegging 101: With Ruby Ryder
* Ruby Ryder's Pegging Paradise
* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Pegging***
*Za ostale upotrebe, v. Peštani (Prilep).*

  
Koordinate: 41° 00′ 55" SGŠ, 20° 48′ 39" IGD

**Peštani** (mak. *Пештани*) su naselje u Republici Makedoniji, u jugozapadnom delu države. Peštani pripadaju opštini Ohrid.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Peštani je smešteno u krajnje jugozapadnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Ohrida, naselje je udaljeno 14 km južno.

Peštani se nalaze u istorijskoj oblasti Ohridski kraj, koja se obuhvata istočnu i severoistočnu obalu Ohridskog jezera. Naselje je smešteno na istočnoj obali Ohridskog jezera, a istočno od njega se strmo izdiže planina Galičica. Nadmorska visina naselja je približno 700 metara.

Klima u naselju, i pored znatne nadmorske visine, ima župne odlike, pa je pre umereno kontinentalna nego planinska.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Peštani su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 1.326 stanovnika. 

Većinu stanovništva čine etnički Makedonci (99%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

privreda
--------

Vekovima se stanovnici Peštana bave ribolovom i stočarstvom, no poslednjih nekoliko decenija ove delatnosti zamiru.

U današnje vreme, stanovništvo se uglavnom bavi turizmom i drugim srodnim delatnostima. Dobro su razvijene uslužne delatnosti: trgovina, ugostiteljstvo i saobraćaj.

Zbirka slika
------------

* Priobalje u PeštanimaPriobalje u Peštanima
* Ulazak u PeštaneUlazak u Peštane

Vidi još
--------

* Opština Ohrid

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Peštani (Ohrid)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.ohrid.gov.mk Zvanična stranica opštine Ohrid
* Položaj Peštana na mapi

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Ohrid |
| --- |
| **Ohrid** • 
Vapila • 
Velgošti • 
Velestovo •
Gornji Lakočerej • 
Donje Konjsko • 
Donji Lakočerej • 
Zavoj • 
Jelšani •
Konjsko • 
Kosel • 
Kuratica •
Lagadin • 
Leskojec • 
Livojišta • 
Ljubaništa • 
Openica •
Orman • 
Peštani • 
Plaće •
Podmolje • 
Ramne •
Rasino • 
Rečica • 
Svinjišta •
Sirulja • 
Skrebatno • 
Trpejca •
Šipokno |  |
**Milenijski most** (engleski: *Millennium Bridge*) je jedan od jedanest mostova preko Temze u strogom centru Londona. 

Most povezuje londonske boroughe City of London i Southwark.

Karakteristike
--------------

Pješački čelični most dug je 370 metara, građen je od 1996. do 2000. u sklopu britanskog obilježavanja novog milenija zajedno sa panoramskim vrtuljkom Londonskim okom i Milenijskom kupolom.

Historija
---------

Kad je otvoren 10. juna 2000. u svega dva dana preko njega je prošlo 150 000 ljudi. Međutim, odmah su uočene i njegove konstrukcione greške, jer se kod velikih gužvi počeo se ozbiljno ljuljati pa je zbog tog privremeno zatvoren već 12. juna 2000. Nakon tog su mu ugrađeni amortizeri, da se ublaže vibracije, pa je ponovno pušten u promet 22. februara 2002.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Millennium Bridge*" (engleski). Structure. Pristupljeno 15. 2. 2017.

Vanjske veze
------------

***Milenijski most (London)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Millennium Bridge* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 237019261
* LCCN: sh2003010154
* GND: 4705568-6

 |
**Klinička ispitivanja** su skup procedura u medicinskim istraživanjima i razvoju lekova koja se sprovode da bi se sakupili podaci o bezbednosti (specifičnije, informacije o nepoželjnim reakcijama lekova, kao i nepoželjnim efektima drugih tretmana) i efikasnosti radi zdravstvenih istraživanja (lekova, dijagnostičkih testova, uređaja, terapijskih protokola). Ova ispitivanja se mogu sprovoditi samo nakon što su zadovoljavajuće informacije sakupljene u pogledu nekliničke bezbednosti, i nakon što su ih odgovarajući državni organi date zemlje odobrili.

U zavisnosti od tipa produkta i stepena razvija, istraživači regrutuju zdrave volontere i/ili pacijente inicijalno u male pilot studije, čemu slede studije većih razmera na pacijentima kojima se često poredi novi proizvod sa postojećim tretmanom. Sa porastom obima sakupljenih podataka o bezbednosti i efikasnosti, broj pacijenata se tipično povećava. Klinička ispitivanja mogu da variraju po veličini od jednog centra u jednoj zemlji, do ispitivanja u više centara u nekoliko zemalja.

Trošak pune serije kliničkih ispitivanja može da bude ogroman. Teret pokrivanja tog troška normalno snosi sponzor, koji može da bude vladina organizacija, farmaceutska ili biotehnološka kompanija. Pošto raznovrsnost uloga može da premaši resurse sponzora, kliničkim ispitivanjima često rukovodi kontraktna istraživačka organizacija ili jedinica za klinička ispitivanja akademskog sektora.

Spoljašnje veze
---------------

* Međunarodna harmonizacije tehničkih zahteva za registraciju lekova
* Međunarodna registarska platforma kliničkih ispitivanja
**Ole Andersen Olsen**, poznatiji kao **Ole Olsen** (5. maj 1863 - 5. oktobar 1943) bio je danski filmski producent, poznat kao osnivač kompanije Nordisk Film te izuzetno dugoj, plodnoj i uspješnoj karijeri zbog koje je stekao reputaciju prvog "mogula" u historiji svjetske kinematografije.

Rodio se u siromašnoj porodici, i rane godine su mu bilje obilježene neimaštinom i životarenjem od slabo plaćenih poslova, a dva puta je završio u zatvoru (zbog sitne krađe i prevare). Tek krajem 1880-ih je otkrio svoj talent za show business, kada je na sajmovima prikazivao afričke crnce kao atrakciju. 1901. je otvorio prvo kino u švedskom Malmöu, a 1905. i u Danskoj. Nakon bezuspješnog pokušaja da ishodi ugovor o distribuciji s francuskom tvrtkom Pathe Freres, odlučio je osnovati vlastitu kompaniju Nordisk. Ona je brzo postala uspješna te rasadnik brojnih talenata, zahvaljujući kojima se 1910-e često nazivaju *zlatno doba* danske kinematografije. Ono je došlo do kraja kada su prvi svjetski rat i ruska revolucija Nordisk Filmu zatvorili lukrativna tržišta u Njemačkoj i Rusiji. Usprkos gubitaka, nakon što je 1924. prodao sve dionice u kompaniji, Olsen je bio jedan od najbogatijih Danaca.

Vanjske veze
------------

* Ole Olsen na IMDb-u (`en`)
* Ole Olsen på danskefilm.dk
* Ole Olsens gravkammer – fra Odsherred's Sagn og historier Arhivirano 2005-02-21 na Wayback Machine-u
**Zakon o posebnim merama za sprečavanje vršenja krivičnih dela protiv polne slobode prema maloletnim licima**, u srpskoj javnosti poznat pod kolokvijalnim nazivom **Marijin zakon**, je zakon koji je donesen u Srbiji 2013. godine i kojima su propisan strože mere kontrole nad osuđenim počiniocima krivičnih dela protiv polne slobode prema Krivičnom zakonu Srbije. Ime je dobio po Mariji Jovanović, osmogodišnjoj devojčici iz Starih Ledinaca kraj Novog Sada koja je 26. juna 2010. ubijena od strane počinioca koji je pre toga bio osuđivan za seksualne delikte prema deci i maloletnicima. Nakon zločina otac nevino stradale devojčice je pokrenuo inicijativu za donošenje zakona koji bi za svrhu imao sprečavanje sličnih događaja u budućnosti. Nju su na kraju podržale sve srpske političke stranke i najveći deo javnosti, te je u Skupštini donesen jednoglasno.

V. također
----------

* Meganin zakon

Vanjske veze
------------

* Usvojen Marijin zakon RTS
* Skupština jednoglasno usvojila zakon[*mrtav link*] Alo, 8. IV 2013
*Skena* u rimskom pozorištu u Bosri, Sirija
**Paroda** ili **parod** ili **parodos** (grčki: ἡ πάροδος = ulaz) označavao je u teatru drevne Grčke kako bočni ulaz na pozornicu ili scenu, tako i prvu pesmu koju je hor pevao izlazeći na pozornicu.

Bočni ulaz na pozornicu
-----------------------

Paroda je bočni ulaz na pozornicu (za glumce), odnosno prolaz između gledalaca i scene koji vodi u orhestru (za hor). Sa svake strane pozornice nalazila se po jedna paroda, tačnije između pozornice i *theatrona* (gledališta). Parode treba razlikovati od ulaza koji su na pozornicu vodilu iz *skene* (pozorišne zgrade). U helenističkom periodu parode su bile ukrašene bogato izrezbarenim drvenim vratima. Ponekad se za parodu koristi i termin eisodos.

Ulazna pesma hora
-----------------

U grčkoj tragediji horski element deli se na parodu (ulaznu pesmu) i stasimone (stajaće pesme). Paroda je ulazna pesma hora koja se peva pri ulasku u orkestru. Aristotel u *Poetici* kaže: "Od horskih partija paroda je prvi govor celoga hora". U Eshilovim tragedijama i u Sofoklovom *Ajantu* parodu izvode i horovođa, koji uz frulu recituje anapeste dok hor ulazi, a kad hor dođe do orhestre, svi horeuti (članovi hora) pevaju melski deo, koji ima karakter stasimona (stajaće pesme). U kasnijim tragedijama nema horovođinog anapestičkog dela, nego hor ulazi samo uz pratnju frule, a kad stigne na svoje mesto, peva parodu. U nekim kasnijim dramama paroda, umesto da predstavlja puko ponavljanje prologa u lirskom obliku, dobija dramski karakter i uz učešće glumaca uvodi nove elemente u dramu, uslovljava i započinje radnju.

U komediji paroda, tj. "ulazak hora", jeste scena u kojoj hor dolazi na pozornicu i predstavlja se publici. Na ovom mestu hor obično svom snagom oponira glavnom junaku ili junakovim protivnicima. Paroda se završava nekom kratkom scenom koja omogućuje prelaz na sledeći deo – agon. Tako paroda u komediji ima i lirski i dramski efekat, jer dramska radnja dalje napreduje u parodi. U Aristofanovim *Žabama*, na primer, Dionis sa svojim slugom Ksantijom i za vreme parode putuje u Had i prelazi reku Stiks.
**Pi Rixiu** (kineski: ; pinyin: *Pí Rìxiū*; Wade-Giles: **P'i Jihhsiu**) (cca. 834 – 883) bio je kineski pjesnik iz doba dinastije Tang. Njegova kurtoazna imena su bila **Yishao** (逸少) i **Ximei** (袭美), a pisao je pod književnim pseudonimom **Lumengzi** (鹿门子). Pi je bio suvremenik pjesnika Lu Guimenga; njih dvojica se često zajedno nazivaju Pi-Lu.

Bio je rodom iz Xiangyanga u provinciji Hubei. Godine 867. je položio carski ispit i dobio čin Jinshi. Godine 868. je došao u Suzhou, gdje je od 869. služio kao gradski magistrat. Pred kraj života je sudjelovao u ratu protiv ustanika pod Huang Chaom. Umro je u južnoj Kini.

Izvori
------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Ovaj članak sadrži kineski tekst.**Bez pravilne podrške za renderiranje, možete vidjeti upitnike, kvadrate i druge simbole umjesto kineskih znakova. |

* Qian, Zhonglian, "Pi Rixiu" Arhivirano 2007-09-29 na Wayback Machine-u. *Encyclopedia of China* (Chinese Literature Edition), 1st ed.

Eksterni linkovi
----------------

* Complete Works of Pi Rixiu Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
**Mila** (arapski: ميلة) za antike znan kao **Milevum** (grčki: **Miraeon** / Μιραίον) je grad od 63,251 stanovnika na sjeveroistoku Alžira u Pokrajini Mila u kojoj je i administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mila leži u brdima Atlasa udaljena 50 km od Constantina a 450 km od Alžira.

Milu zbog brojnih vadija odavnina zovu - prijestolnicom vode, danas je to još i više jer se od 2000. nedaleko od nje nalazi veliko Akumulaciono jezero Beni Haroun.

Historija
---------

Mila je jedan od najstarijih gradova Alžira, osnovana je istovremeno kad i prva numidijska kraljevsta, između 2 - 3. vijeka pne.. Nazvana je *Melou* po berberskoj kraljici, ali je tokom historije često mijenjala imena pa se zvala Milev (hiljadu izvora), Milium, Molium, Medius, Milah.
Antički Milev zvali su *Kraljica žita i mlijeka*.
Za rimskih vremena Mila je bila jedna od četiri vojne baze koje su kontrolirale Cirtu.

Susjedna plemena opustošila su okolicu grada 260. a početkom 6. vijeka su i razorila grad.
Bizantski general cara Justinijana - Solomon, iskoristio je krhotine grada za izgradnju citadele i bedema, da spriječi ponovne napade. 
Danas su ti bedemi oko medine dugi 1.200 metara najveća atrakcija grada.

Mila je vrlo rano prihvatila kršćanstvo i postala biskupija, njeni biskupi sudjelovali su na prvim sinodima sve do 674. kad su je zauzeli muslimani kao prvi važniji grad u Alžiru. 
Oni su razorili crkvu i na njenom mjestu podigli džamiju *Sidi Ghanem*.

Znamenitosti
------------

Džamija *Sidi Ghanem* je najstarija u Alžiru, druga u Sjevernoj Africi, nakon one u Tuniskom Kairuanu.

Stara medina proglašena je 1992. nacionalnom baštinom.
*Fontana - Ain Lebled* je stara više od 17 vijekova, izgrađena je vladavine cara Hadrijana i još uvjek služi svrsi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Algeria, People's Democratic Republic of Algeria*" (engleski). City population. Pristupljeno 20.1. 2020.
2. 1 2  „*Presentation de la Wilaya Mila*" (francuski). DCWmila. Pristupljeno 20.1. 2020.
3. ↑  „*Le barrage de Béni Haroun*" (francuski). Al Bayazin. Pristupljeno 20. 12. 2019.
4. 1 2 3 4 5  „*Cinq bonnes raisons de visiter Mila*" (francuski). Visa Algerie. Pristupljeno 20.1. 2020.
5. 1 2 3  „*Mila dans l'Histoire : Une perle archéologique méconnue*" (francuski). AlterInfo. Pristupljeno 20.1. 2020.

Vanjske veze
------------

***Mila (Alžir)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mila* (`fr`)
Akropola i Propileja na slici Lea von Klenza iz 1846. godine.
**Panathenaea** (Παναθήναια "Sveatenski festival") bio je najvažniji festival drevne Atene i jedan od najvećih u starogrčkom svijetu. 

Atinjani su svake godine, u avgustu, organizovali panatenejske svecanosti. Povorka građana pela se do hrama boginje Atine na Akropolju, noseći joj darove. Na čelu povorke išla su kola u obliku broda. Na katarci je umesto jedra bio razapet peplos-odora koju su tkalje istakle u čast Atine. Na peplosu je bila prikazana borba bogova sa gigantima, u kojoj je učestvovala i Zevsova kćerka. Iza kola su stupali tkalje, aristokrati i najistaknutiji političari i državnici. U rukama su nosili korpe sa raznovrsnim darovima namenjenim boginji. Povorku su završavale jedinice atinske vojske. Panatenejske svecanosti podrazumevale su i muzicka i sportska nadmetanja zvana Panatenejske igre. Pobednici su kao nagradu dobijali ulje od svetih Atininih maslina.

Napomena
--------



```
Žaba te gleda
```
**Milo John Radulovich** (Detroit, 28. oktobar 1926 – Lansing, Michigan, 19. novembar 2007.) bio je američki meterolog srpskog porijekla, najpoznatiji po tome što je kao žrtva makartističkih progona svojim slučajem posredno nagnao američku javnost da se okrene protiv senatora Josepha McCarthyja.

Godine 1953. je Radulovich bio rezervni poručnik američkog ratnog zrakoplovstva. Pretpostavljeni su mu tada htjeli oduzeti čin zbog navodne povezanosti s komunistima. Razlog je bio u tome što je njegov otac, rodom iz Srbije, nastojao biti u toku zbivanja u svojoj postojbini tako što se pretplatio na novine iz tadašnje komunističke Jugoslavije. Radulovich je odbio zahtjev da podnese ostavku, pa mu je čin oduzet. Za slučaj se zainteresirao poznati TV-voditelj Edward R. Murrow i snimio o tome reportažu za svoju emisiju *See It Now*. Ona je emitirana 20.10. 1953. i smatra se prekretnicom nakon koje se javnost počela okretati protiv lova na vještice. Mjesec dana nakon emisije je Radulovichu vraćen čin.

Nakon toga je Radulovich radio u Nacionalnoj metereološkoj službi te kao vodeći meterolog aerodroma u Lansingu gdje je 1994. otišao u mirovinu. 

Umro je godine 2007. od moždane kapi. Dvije godine prije toga je njegov slučaj bio jedan od elemenata zapleta filma *Good Night and Good Luck*, a intervju sa Radulovichem se pojavljuje na specijalnim dodacima američkog DVD-izdanja.

Vanjske veze
------------

* Obituary from the *New York Times*
* Obituary from *The Economist*, 29. novembar 2007.
Pod pojmom **Mongoli** se, u užem smislu, podrazumijevaju pravi Mongoli, koji se jezično mogu grubo podijeliti na Istočne i Zapadne Mongole. U širem smislu, pod tim se nazivom podrazumijevaju i **mongolski narodi**, dakle, narodi koji govore nekim mongolskim jezikom. Oni pak, u pravilu, sami sebe nazivaju drugim imenima.

Porijeklo imena
---------------

Ime "Mongol" potiče iz tunguskih jezika i znači "nepobjedivi". Nekada se odnosilo na jedno malo, beznačajno pleme koje je živjelo u srednjem toku rijeke Onon. Kasnije se, za vrijeme Džingis Kana u 13. stoljeću uobičajilo kao skupni naziv za cijeli narod.

Današnje mongolske etničke skupine
----------------------------------

U raznim državama u kojima žive pripadnici mongolskih naroda i etničkih skupina linije razgraničenja između "plemena" i "naroda" se jako razlikuju. U zemlji s najvećim brojem mongolskog stanovništva, Narodnoj Republici Kini Mongole smatraju jednim **narodom**. Timed-, Chahar-, Ordos-, Bargut-, Burjat- i Oirat- Mongoli se svi smatraju narodom Mongola. Uz njih, postoje i drugi narodi koji govore mongolskim jezicima, kao što su: Daur, Tu, Dongksiang, Bonar i dio naroda Jogur. 
Oni se, kao što je rečeno, ne smatraju po nacionalnosti Mongolima, nego su samostalne nacionalnosti. 

U državi Mongoliji žive tri plemena **istočnih Mongola** i jedno **zapadnih Mongola**.

I u Rusiji živi nekoliko skupina koje pripadaju istočnim i zapadnim Mongolima.

Narodi Moghol, Hazara i Aimak žive raspršeni i u Afganistanu i u Pakistanu.

Prema gore navedenom principu, u 2000 godini je u popisu stanovništva u Kini izbrojano 5,813.947 Mongola.

Vanjske veze
------------

***Mongoli*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ethnic groups of Mongolia
* Ethnic map of Mongolia

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 128689413
* LCCN: sh85086834
* BNF: cb11970810t (podaci)
* NDL: 00567830
* NKC: ph117892

 |
Države koje su metarski sistem službeno usvojile
  Države koje metarski sistem još nisu službeno usvojile (SAD, Mianmar i Liberija)
»Metarski sistem je za sve narode za sva vremena.« (Condorcet, 1791). Četiri svakodnevna uređaja za mjerenje koji imaju metarske kalibracije: mjerna traka kalibrirana u centrimetrima, termometar kalibriran u Celsiusovim stupnjevima, uteg od jednog kilograma i električni multimetar koji mjeri volte, ampere i ome.
**Metarski sistem**, naziv za decimalni sistem mjerenja koji se zvanično koristi u SI sistemu mjerenja. Metarski sistem se razvio nakon pada francuske monarhije. Nacionalini savjet republike je 1795. poništio dotada vrijedne mjere koje su se u čitavoj Francuskoj razlikovale. Stare mjere su zamijenjene jedinicama metarskog sistema.

Jedinica dužine
---------------

Metar je definisan kao desetmilionski dio dužine razmaka između pola i ekvatora. Podjela metra podliježe decimalnom sistemu sa latinskim i grčkim prefiksima.

Jedinica mase
-------------

Kao jedinica mase je definisan kilogram. Jedan kilogram je jednak prototipu normnog kilograma, čuvanog u *Internacinalnom Uredu za Težine i Mjerenja* (*International Bureau of Weights and Measures* ). Manja jedinica je gram koja po staroj definiciji odgovara težini jednog kubnog centimetra vode na temperaturi od 4 °C, kada voda ima najveću gustoću (anomalija vode). Nova definicija gram označuje kao hiljaditi dio normne jedinice kilograma (po SI-u) ili kao 1×10-3 kg.

Jedinica zapremine
------------------

Kao jedinica zapremine je definisan jedan litar što odgovara 1000 kubičnih centimetara.

Istorija
--------

Poslije uvođenja metarskog sistema mjere, u Francuskoj je napravljen jedan štap dužine od jednog metra od spoja platine i iridijuma čije su kopije podijeljene po cijelom svijetu kao standard. Za standardiziranje težine je napravljen jedan cilindar od platine težine 1000 g (1 kg kao norma). 

Na početku se Francuzi nisu htjeli pomiriti sa novim jedinicama koje su se tek 1840. probile u čitavoj zemlji. U Velikoj Britaniji metarski sistem je uveden tek 1864. godine paralelno sa britanskim *Imperial Units* sistemom. Godine 1866. metarski sistem je uveden i u SAD, a u Njemačku tek 1870/1871. godine.

Metarski sistem je prenešen na elektricitet, magnetizam, temperaturu itd. i od 1921. vrijedi kao Internationalni Sistem za mjeru (*SI*).

Vidi još
--------

* Mjerni sistem
* Sistemi
* Sistemologija
**Mišo Baričević**, (Dubrovnik, 1951.), hrvatski slikar.

Životopis
---------

Rođen je unutar zidina u dijelu Grada zvanom Sveta Marija. Pripada generaciji nakon dubrovačkih kolorista pa slikare toga razdoblja smatramo produženom rukom dubrovačkog kolorizma. Nakon srednje škole želio je studirati slikarstvo na likovnoj akademiji, ali životne prilike odvele su ga u drugom smjeru. Ubrzo je oženio i dobio djecu pa je na svoj san morao zaboraviti. Radeći kao ugostitelj, susretao se s brojnim likovnim umjetnicima koji su prepoznali njegov talent i potaknuli ga na slikarstvo. Između ostalih to su bili Josip Pino Trostmann i Ivo Dulčić.

Prva izložba protekla je u znaku gradskih motiva, slikao je krovove velikih formata. Odmah je bio hvaljen od likovne kritike. Međutim, drugi ciklus crtica nije dobro prošao u javnosti iako je s njime bio primljen u Hrvatsko društvo likovnih umjetnika (HDLU). Danas radi u kazalištu Marin Držić u Dubrovniku, a u međuvremenu slika i izrađuje reljefe od umjetnih materijala, najčešće stirodura na što su ga inspirirale kazališne kulise. Široj javnosti je poznat po velikih triptisima koje s kolegama Josipom Škerljem i Lorenom Ligoriem nekoliko puta godišnje radi i izlaže u dubrovačkoj katedrali.

U kolovozu 2007. godine sudjeluje u projektu "Dubrovački likovni umjetnici" tijekom kojega je o njegovu životu i stvaralaštvu snimljen dokumentarni film. Autori su Marin Ivanović i Nikša Spremić.

Samostalne izložbe
------------------

* 1976. Dom Sindikata, Dubrovnik

* 1977. Foyer Kazališta Marina Držića, Dubrovnik

* 1978. Franjevački samostan, Slano

* 1978. Foyer Kazališta Marina Držića, Dubrovnik

* 1982. Foyer Kazališta Marina Držića, Dubrovnik

* 1983. Galerija Flora (HDLU), Dubrovnik

* 1991. Atrij palače Sponza, Dubrovnik

* 1992. Galerija Sebastijan, Dubrovnik

* 1993. Foyer Kazališta Marina Držića, Dubrovnik

* 1993. Galerija fotokino kluba Marin Getaldić, Dubrovnik

* 1994. Trijem palače Sponza, Dubrovnik

* 1995. Galerija Placa, Dubrovnik

* 1996. Galerija Placa, Dubrovnik

* 2001. Galerija fotokino kluba Marin Getaldić, Dubrovnik

* 2001. Galerija Ranjina, Dubrovnik

* 2002. Foyer Kazališta Marina Držića, Dubrovnik

* 2002. Dubrovačka katedrala (*Via crucis*), Dubrovnik

* 2003. Foyer Kazališta Marina Držića (*Svjetlo, Radost i Mir Božića*), Dubrovnik

* 2004. Foyer Kazališta Marina Držića (*Križi dubrovački*), Dubrovnik

* 2005. Gradski muzej, Omiš

* 2005. Pučko otvoreno učilište, Imotski

* 2005. Likovni salon Opuzen, Opuzen

* 2006. Galerija Talir, Dubrovnik

Vidi još
--------

* Dubrovačko slikarstvo
**Paisley** (škotsko-gelski: *Pàislig*) je grad na zapadu
Škotske od 76,834 stanovnika, on je i administrativni centar područnog savjeta
Renfrewshire.

Paisley je svojevremeno centar historijske grofovije Renfrewshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Paisley leži u škotskom Lowlandsu, duž rijeke Cart, pritoke Clydea udaljen oko 11 km zapadno od Glasgowa, pa je danas njegovo predgrađe.

Historija
---------

Paisley se razvio kao naselje oko istoimene opatije osnovane 1163. ona je izgorjela 1307. a današnji objekt 
potječe iz 15. vijeka.

Paisley je počeo naglo rasti i razvijati se početkom 18. vijeka kao manufakturni centar za ručno tkana [tkanina|platna]], 
tako da je do kraja vijeka izrastao potpuno novi grad na zemlji koja je dotad pripadala opatiji.

Paisley je postao poznat po svojim maramama od svile i pamuka (koje su se kasnije izrađivale i od vune), to su bile kopije 
azijskih marama, koje su donosili britanski vojnici koji su služili u Indiji. Danas se jedan dio tih uzoraka može vidjeti u lokalnom muzeju. 

Vremenom se sve više počeo industrijski obrađivati pamuk, pa je Paisley izrastao u snažni industrijski centar, poznat po svojim 
radikalno nastrojenim radnicima.

Znamenitosti i obrazovanje
--------------------------

Paisley ima brojne lijepe građevine, a najreprezentativnije su Gradska vijećnica, Javna biblioteka, Gradski muzej, Opservatorij i 
Memorijalna crkva Thomasa Coatsa.

Paisley ima i univerzitet osnovan 1992. koji je dio Univerziteta Zapadne Škotske i nastavljač tradicija Tehnološkog koledža Paisley.

Privreda
--------

Današnji Paisley je grad moderne industrije koja proizvodi strojeve, kemikalije, 
prehrambene proizvode mikroelektroniku i kompjuterske sisteme. 

Pored toga grad ima i dobro razvijen uslužni sektor.

Gradovi prijatelji
------------------

* Njemačka, Fürth
* Danska, Gladsaxe

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Scotland" (engleski). City population. Pristupljeno 30. 11. 2014.
2. 1 2 3 4 5 6 7   „*Paisley*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 11. 2014.

Vanjske veze
------------

***Paisley, Škotska*** na Wikimedijinoj ostavi

* Paisley na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Meleager** (grčki: Mελεαγρος *Meleagros*; ? - 323. pne.), sin Neoptolemu, bio je makedonski oficir u službi Aleksandra Velikog. Historijski izvori ga prvi put spominju 335. pne. u pohodu protiv Geta, da bi potom sudjelovao u svim važnijim bitkama u pohodu na Aziju, sve dok neposredno pred Aleksandrovu smrt nije imenovan komandantom pješadije.

Antički izvori navode kako je Meleager bio prvi od Aleksandrovih generala koji se nakon Aleksandrove smrti 323. pne. suprotstavio planovima Perdike, komandanta Aleksandrove konjice, da se za nasljednika njegovog carstva imenuje nerođeno dijete Aleksandra i Roksane s time da bi Perdika bio regent. Meleager se umjesto toga založio da se Aleksandrovim nasljednicima imenuju već poznati i živući Aleksandrovi muški srodnici - stariji brat Filip Aridej, odnosno Heraklo, nezakoniti Aleksandrov sin s ljubavnicom Barsinom. Većina generala je stala na Perdikinu stranu, te se sa svojim jedinicama ulogorila izvan zidina Babilona. Eskalaciju sukoba je privremeno spriječio kompromis koji je isposlovao Eumen - Aleksandrovim carstvom bi kao suvladari trebali vladati Aridej i Roksanino dijete, ako bude muškarac; Perdika bi, pak, služio kao regent u ime Roksaninog djeteta. 

Perdika je, međutim, pokazao političku spretnost te je lako izmanipulirao slaboumnog Filipa koga je nagovorio da zapovijedi veliku smotru vojske. Ona je bila izlika da se Meleageru vjerne jedinice opkole i prisile na predaju. 300 pripadnika, optuženih za pobunu, je pogubljeno. Meleager se pokušao skloniti u hram, ali je tamo uhvaćen i ubijen.

Izvori
------

* Smith, William (editor); *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, "Meleager (1)" Arhivirano 2005-12-17 na Wayback Machine-u, Boston, (1867)
**Eileen Mary Ure** (18. februar 1933 – 3. april 1975) je bila škotska glumica, najpoznatija po nastupima u britanskom teatru, iako je tokom karijere glumila i u nizu značajnih filmskih i televizijskih ostvarenja.

Odrasla je u porodici inženjera, a relativno rano se posvetila glumi, te po dolasku u London brzo privukla pozornost teatarskih producenata svojom ljepotom, ali i glumačkim talentom. 1956. je nastupila na praizvedbi znamenite drame *Look Back in Anger* prilikom čega je upoznala njenog autora Johna Osborne. Iako je bio oženjen, sa njim je započela ljubavnu vezu, a sljedeće godine su se vjenčali. Brak se zbog Osborneove nevjere također počeo raspadati, te je Ure 1959. godine započela ljubavnu vezu sa glumcem Robertom Shawom koga je upoznala prilikom izvedbe drame *The Changeling*. U njoj je rodila vanbračno dijete, a 1963. se Shawa preudala te mu rodila još troje djece, uključujući glumca Iana Shawa. Posljednje godine života su joj obilježili problemi sa alkoholizmom zbog kojih je sve rjeđe nastupala. 2. aprila 1975. je nastupila zajedno sa Honor Blackman i Brianom Blessedom u teatarskoj adaptaciji TV-drame *The Exorcism*; nastup je bio ocijenjen katastrofalnim. Sljedeći dan je muž pronašao njeno mrtvo truplo, a autopsija naknadno uzrok smrti pripisala predoziranju alkoholom i barbituratima.

Filmovi
-------

* *Storm Over the Nile* (1955) - Mary Burroughs
* *Windom's Way* (1957) - Lee Windom
* *Look Back in Anger* (1958) - Alison Porter
* *Sons and Lovers* (1960) (nominacije za Oscat i Zlatni globus) - Clara Dawes
* *The Mind Benders* (1963) - Oonagh Longman
* *The Luck of Ginger Coffey* (1964) - Vera Coffey
* *Custer of the West* (1967) - Elizabeth Custer
* *Where Eagles Dare* (1968) - Mary Ellison
* *A Reflection of Fear* (1973) - Katherine

Izvori
------

1. ↑

Vanjske veze
------------

* Mary Ure na IMDb-u (`en`)
* Mary Ure na Find a Grave

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 10049931
* LCCN: n88226178
* ISNI: 0000 0000 8089 426X
* GND: 142292729
* SUDOC: 135962218
* BNF: cb14045618g (podaci)
* BIBSYS: 99062358
* NLA: 35249728
* BNE: XX1036538
* CONOR.SI: 47809379

 |
***Parničari*** (grč. Ἐπιτρέποντες) naslov je jedne komedije grčkoga pesnika Menandra, koji je delovao u okviru nove atičke komedije. Oko polovine teksta sačuvano je na papirusima, a još jedan deo teksta na pergamentu.

Zaplet
------

Tokom odsustva svog supruga Harizija Pamfila je rodila dete, pet meseci nakon venčanja, i izložila ga uz pomoć svoje stare dojilje Sofrone. Harizija o tome obavesti njegov rob Onesim te Harizije napusti kuću i ode kod svog prijatelja Herestrata. Istovremeno poziva sviračicu Habrotonu da mu se pridrži, što izaziva veliko ogorčenje Pamfilinog neugodnog oca Smikrina. Pastir Davos pronađe dete i daje ga Sirisku, radniku koji radi na spaljivanju drvenog uglja, čija je žena nedavno imala pobačaj. No Davos i Sirisk se sporečkaju oko toga kome treba da pripadne neki nakit koji je bio s detetom te se najzad slože da će stvar prepustiti sudu prvog prolaznika (odatle naslov komada). Slučajno taj prolaznik bude Smikrin, koji presudi da nakit, kao dokaz porekla, mora ići s detetom. Onesim u jednom komadu nakita prepoznaje prsten svoga gospodara i tako se otkriva da je zapravo Harizije, koji se ionako sad već kaje zbog svog postupka, bio taj koji je zaveo Pamfilu na nekoj svetkovini pre njihovog venčanja te da je on otac njenon izloženog deteta. Uz ljubaznu Habrotoninu pomoć svi se izmiruju i komad se završava posramljenošću Smirkinovom, koji se pojavljuje nesvestan najnovijeg razvoja događaja u nameri da kćerku odvede svojoj kući.

Tematika
--------

Do izražaja u ovoj drami posebno dolazi motiv ljubavi. Naime, ljubav preobražava Harizija, koji prašta svojoj ženi krivicu (tobožnju preljubu) zato što je i sam počinio isti greh i time ide i dalje od moralnih uzusa svoga vremena. Neobičaj je bio poduhvat za antičku pozornicu isticanje jednakosti morala za oba pola. Još je Euripid u *Medeji* istakao težak položaj žene i nejednakost morala koji je tražio vernost od žene, ali nije isti zahtev postavio i muškarcima, dok Menandar ustaje protiv tradicionalnih patrijarhalnih vrednosti.

Zaplet Terencijeve *Sverkve* nalikuje Menandrovim *Parničarima*.
**Marantaceae** je familija monokotiledonih biljaka iz reda Zingiberales, prisutna u svim savremenim sistemima klasifikacije skrivenosemenica. Obuhvata 31 rod sa 550 vrsta. Vrstama najbogatiji rod je *Calathea*, sa oko 300 vrsta. Biljke ove familije rasprostranjene su u tropskim oblastima, ali nisu prisutne u Australiji. Centar nastanka, ali ne i današnjeg diverziteta, familije je Afrika.

Značaj familije leži u mogućnosti korišćenja nekih vrsta (poput *Maranta arundinacea*) u ishrani ljudi, kao i u upotrebi nekih vrsta kao ukrasnih biljaka.

Spisak rodova
-------------

*Afrocalathea* K.Schum.
*Ataenidia* Gagnep.
*Calathea* G.Mey.
*Cominsia* Hemsl.
*Ctenanthe* Eichler
*Donax* Lour.
*Halopegia* K.Schum.
*Haumania* J.Leonard
*Hylaeanthe* A.M.E.Jonker & Jonker
*Hypselodelphys* (K.Schum.) Milne-Redh.
*Ischnosiphon* Korn.
*Koernickanthe* L.Andersson
*Maranta* L.
*Marantochloa* Brongn. ex Gris
*Megaphrynium* Milne-Redh.
*Monophrynium* K.Schum.
*Monophyllanthe* K.Schum.
*Monotagma* K.Schum.
*Myrosma* L.f.
*Phacelophrynium* K.Schum.
*Phrynium* Willd.
*Pleiostachya* K.Schum.
*Sanblasia* L.Andersson
*Saranthe* (Regel & Korn.) Eichler
*Sarcophrynium* K.Schum.
*Schumannianthus* Gagnep.
*Stachyphrynium* K.Schum.
*Stromanthe* Sond.
*Thalia* L.
*Thaumatococcus* Benth.
*Thymocarpus* Nicolson, Steyerm. & Sivad.
*Trachyphrynium* Benth.

Literatura
----------

1. ↑  Stevens, P. F. (2001 onwards). Marantaceae. Angiosperm Phylogeny Website. Dobavljeno: 18.12.2007.
2. ↑  Andersson L, Chase M.W. 2001. Phylogeny and classification of Marantaceae. Botanical Journal of the Linnean Society 135 (3): 275-287.
3. ↑  spisak rodova na serveu RBG Kew
4. ↑  RBG Kew database

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Marantaceae** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Marantaceae** |

* Marantaceae Arhivirano 2007-10-21 na Wayback Machine-u u Watson L. Dallwitz M.J. (1992—danas). The families of flowering plants: descriptions, illustrations, identification, information retrieval. Verzija: 27.4.2006.
* fam. Marantaceae u *Flora of North America*
* fam. Marantaceae u *Flora of China*
* NCBI Taxonomy Browser
* linkovi na serveru CSDL Arhivirano 2008-12-01 na Wayback Machine-u
* Prince L. M. & Kress W. J. 2006. Phylogenetic relationships and classification in Marantaceae: insights from plastid DNA sequence data. *Taxon* 55 (2): 281–296. (ceo tekst članka Arhivirano 2008-08-28 na Wayback Machine-u)
**Los Teques** je glavni grad savezne države Miranda na sjeveru Venecuele od 225,600 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad leži duž riječice San Pedro, na strateškom prijevoju prema sjevernom obalnom pojasu, položen jugozapadno od Caracasa.

Historija
---------

Ime je dobio po lokalnim indijancima, Teques je bio rodno mjesto njihovog poglavice - Guaicaipura (umro 1560.). On je postao slavan po odlučnom otporu španjolskim konkvistadorima koji su tražili legendarno zlato po okolnim brdima. Los Teques je počeo napredovati tokom 17. vijeka, na valu povećane potražnje za šećernom trskom, kakaom, duhanom i kavom.

Vremenom je postao rezidencijalna zona nedalekog Caracasa. Od 1970-ih počeli su se preseljavati i Industrijski pogoni, zbog jeftinijeg zemljišta i jednostavnog pristupa sirovinama koje se transportiraju iz obližnje luke Puerto Cabello.

Los Teques je povezan metro linijom dugom desetak km, sa Caracasom.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Venezuela*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 26. 09. 2017.
2. 1 2 3  „*Los Teques*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 26. 09. 2017.

Vanjske veze
------------

***Los Teques*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Los Teques* na portalu Encyclopedia Britannica (`en`)
* *Alcaldía de Guaicaipuro Estado Bolivariano de Miranda*[*mrtav link*] (`es`)