recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Yuracare na etničkoj karti Bolivije
**Yuracaré** (Yurucare, Yuruyure).- Bolivijsko sjedilačko pleme lovaca i ratara nastanjeno u šumovitim predjelima između Río Beni i Rio Marmoré na rijekama Chaparé, Chimoré i Isibore (departmani Cochabamba i Beni). Ovi Indijanci opisani su kao visoki ljudi, svijetle puti, gotovo poput Španjolaca i tamnih očiju. Lica su im ovalnog oblika s orlovskim nosom, žene veoma lijepe. 
Yuracaré su izvrsni lovci i ratnici i uzgajivači kukuruza i manioke. Bili su organizirani po obiteljima bez ikakvog oblika uprave, poligamije nije bilo. Djeci su davali potpunu slobodu i nikada ih nisu kažnjavali, ali su ih ponekad ubijali da ih se oslobode. Odijeća Yuracara rađena je od kore drveta, nalik ponču i oslikanim geometrijskim uzorcima. Populacija 3,700 (2005.). Yuracaré Jezik član je i jedini predstavnik porodice Yuracarean. Dijalektima mansinyo, oromo i soloto govorile su istoime grupe Yuaracara, Mansiño, Soloto i Oromo. Skupinu Oromo istrijebili su Mansiño Indijanci.

Sela
----

Sela u kojima žive nalaze se na područjima općina Villa Tunari, Chimoré i Puerto Villarroel u provincijama Chapare, Carrasco i Moxos, to su. viz.: Ibare, Nueva Cotoca, Galilea, La Misión, La Boca, Santa María, Puerto Cochabamba, Nueva Esperanza i druga .

Mitologija
----------

Šuma je dom Yuracaré Indijancima. Ona ih hrani pa su i mnogi mitovi vezani uz nju. Svi plodovi do kojih oni dolaze u šumi, zahvaljuju jednom preživjelom čovjeku, koji je izašao iz jame, ispod zemlje, nakon što je jedan zao duh zapalio svu šumu, ljude i životinje. Kada se izvukao van, zao duh se smilovao nad preživjelim i pretvorio se u dobročinitelja. Dade preživjelom šaku sjemenja. Ovaj to zasadi i niknu 'prekrasna šuma'.

Izvori
------

1. ↑  Yuracaré
2. ↑  „Yuracare". Arhivirano iz originala na datum 2011-02-09. Pristupljeno 2014-08-06.

Vanjske poveznice
-----------------

* Bolivia: El Pueblo Indígena Yuracaré Bolivia: El Pueblo Indígena Yuracaré;
* Yuracare Yuracare Arhivirano 2006-02-12 na Wayback Machine-u
**Itasi** su grupa ugaslih vulkana na masivu Itasi na Madagaskaru. Smješteni su u regiji Itasi (provincija Antananarivo), 40 km sjeverozapadno od grada Soavinandriana, odnosno oko 200 km u smjeru jugozapada od glavnog grada Antananariva, zapadno od jezera Itasi.

Karakteristike
--------------

Vulkani Itasi u središnjem Madagaskaru su grupa ugaslih vulkana na površini od 750 km², koji imaju tipične vulkanske stošce, kupole od lave i maarske vulkanske kratere. Oni su započeli svoju aktivnost u pliocenu i nastavili u holocenu. Rane erupcije lave stvorile su trahitne kupole i istjecanje bazanitske lave. Kasnije erupcije uzrokovale su istjecanje trahitne lave. Na početku holocena formiran je trahitni maar (vulkanski krater) pored Soavinandriana s nekoliko kraterskih jezera. Još i danas je taj teren srednje seizmički aktivan, s brojnim termalnim izvorima i gejzirima. 

Po nekim izvorima posljednja manja vulkanska aktivnost zbila se 1998. (erupcija gejzira) na stošcu Kasigi, istovremeno sa slabijim potresima.

Izvori
------

1. 1 2  Helmut Schleicher. „Cenozoic Volcanism Madagascar". Univesitet Hamburg. Arhivirano iz originala na datum 2007-06-17. Pristupljeno 10. 10. 2011.
2. 1 2  „Itasy Volcanic Field". Global Volcanism Program. Arhivirano iz originala na datum 2006-12-30. Pristupljeno 10. 10. 2011.

Vanjske veze
------------

* Itasy Volcanic Field, na portalu Global Volcanism Program Arhivirano 2006-12-30 na Wayback Machine-u (`en`)
* Cenozoic Volcanism Madagascar, na portalu Univesitet Hamburg Arhivirano 2007-06-17 na Wayback Machine-u (`en`)
Razni tipovi vulkanskih erupcija
**Vulkanska erupcija** je naziv za izbacivanje lave, tefre (pepeo, lapili, vulkanske bombe i vulkanski blokovi) i raznih gasova iz vulkana. Postoji nekoliko tipova vulkanske erupcije koje su klasificirali vulkanolozi. Oni se često nazivaju po poznatim vulkanima koji su erumpirali, odnosno događajima koji su dali primjer za klasifikaciju. Neki od vulkana za vrijeme svoje aktivnosti pokazuju samo jedan karakteristični tip erupcije, dok drugi mogu u jednom eruptivnom događaju pokazati karakteristike više njih.

Postoje tri glavna tipa erupcije. Najbolje poznate su magmatske erupcije koje stvara dekompresija gasa u magmi koja je tjera naprijed. Freatomagmatske erupcije izaziva suprotan proces, odnosno kompresija gasa unutar magme. Posljednji glavni tip su freatičke erupcije koje izaziva pregrijanje pare uslijed dodira magme sa vodom.

Unutar ovih glavnih tipova erupcije postoje pod-tipovi. Najslabije su havajske i podmorske erupcije, zatim strombolijevske erupcije koje slijede vulkanijske i surtsejske erupcije. Jači tip erupcije je pelejanska erupcija, a potom slijedi plinijska erupcija, dok je najjača ultraplinijska erupcija. Važno mjerilo snage erupcije je Indeks vulkanske eksplozivnosti.

Eksterni linkovi
----------------

***Vulkanska erupcija*** na Wikimedijinoj ostavi

* USGS Hawaiian Volcano Observatory (HVO) homepage. USGS.
* Distinguishing eruptive types Arhivirano 2010-02-20 na Wayback Machine-u.
* How Volcanoes Work. San Diego State University.
**Velika Bosna** je iredentistički koncept bošnjačkih nacionalista prema kome bi Bosna i Hercegovina trebala sadržavati teritorije susjednih država (Srbije, Crne Gore i Hrvatske) na kojima žive Bošnjaci, na kojima su prije Berlinskog kongresa živjeli Bošnjaci ili južnoslavenski muslimani, odnosno koja su bile pod vlašću srednjovjekovne bosanske države. Koncept je populariziran 1990-ih kao protuteža srodnim megalomanskim projektima na Balkanu, međutim, za razliku od dva susjedna iredentistička projekta, nije zastupan kod vodećih bošnjačkih političara i stranaka. Marginalni koncept također je bio predmet dnevnopolitičkih polemika u vidu *tu quoque* napada od strane zagovornika hrvatskog i srpskog iredentizma, uključujući teorije zavjera, prema kojima je svaka ideja cjelovite BiH percipirana kao prikriveni bošnjački iredentizam. Npr. Franjo Tuđman je jednom prilikom optužio Aliju Izetbegovića da planira naseliti 500.000 Turaka i stvoriti fundamentalističku Veliku Bosnu.

Literatura
----------

* (`en`) Mahmutćehajić, Rusmir (2000). *The Denial of Bosnia*. Penn State University Press. str. 49. ISBN 9780271038575.

| * p
* r
* u
Moderni iredentistički pokreti |
| --- |
| 
* Velika Albanija
* Velika Armenija
* Velika Bosna
* Velika Bugarska
* Velika Italija
* Velika Mađarska
* Velika Njemačka
* Velika Poljska
* Velika Rumunija
* Velika Rusija
* Velika Srbija
* Velika Hrvatska
* Velika Turska
* Megali Idea
* Ujedinjena Makedonija

 |
Kralj **Yuri** (? - 18. n.e.) je bio drugi vladar Goguryeoa, najsjevernijeg od Tri kraljevstva Koreje, koji je vladao od oko 19. pne. do 18. n.e. Bio je najstariji sin kralja Dongmyeongseonga, osnivača kraljevstva. Kao i kod većine ranih korejskih vladara, podaci o njegovom životu se uglavnom temelje na korejskom tekstu *Samguk Sagi*. 

Yuri se opisuje kao vojnički moćan i sposoban vladar. Godine 3. n.e. je prijestolnicu svoje države premjestio iz tvrđave Jolbon u tvrđavu Gungnae. Godine 9. je porazio Xiongnue. Tri godine kasnije mu je Wang Mang, kineski car iz novouspostavljene dinastije dinastije Xin, poslao izaslanstvo sa zahtjevom za trupama koje su trebale gušiti seljačke pobune. Yuri je umjesto toga zaratio s Kinezima.

Yuri je imao tri sina - Dojula, Hae-Myunga i Muhyula. Najstariji Dojul je umro u djetinjstvu, pa je Hae-Myung proglašen za prijestonasljednika. Međutim, ubrzo se ispostavilo da je Hae-Myung bahat i nediscipliran, pa je godine 14. Yuri prijestonasljednikom proglasio Muhyula. On je kasnije postao kralj Daemusin od Goguryeoa.

Yuri se pripisuje pjesma koju je napisao za svoju konkubinu Chihui, a koja nosi naziv *Hwangjoga* (황조가/黃鳥歌), što znači "Pjesma Žute ptice." Njen tekst se sačuvao do današnjih dana.

V. također
----------

* Historija Koreje
* Tri kraljevstva Koreje


| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Kralj Dongmyeong** | **Kralj Goguryeoa**19. pne. – 18. n.e. | Slijedi:**Daemusin** |
Raketne topovnjače u Vojnoj luci Lora
**Vojna luka Lora** je luka posebne namjene u Splitu, sjedište Hrvatske ratne mornarice i jedine Pomorske baze u Hrvatskoj. Vojna pomorska baza Lora nalazi se u neposrednoj blizini poljudskog stadiona, u sjevernom dijelu grada, s pogledom na Kaštelanski zaljev, a prostire se na 53 hektara. Akvatorij luke obuhvaća prostor 100 m od obale i lukobrana, a obuhvaća površinu od 23 hektara.  Izgrađena je za potrebe Jugoslavenske ratne mornarice.

U Lori se danas nalazi većina postrojbi HRM: Zapovjedništvo, Zapovjedna satnija, Flotila HRM (Zapovjedništvo flotile, Divizijun za površinska djelovanja, Divizijun za potporu, Protuminski divizijun, Odred rezidencijalnih brodova), Obalna straža Republike Hrvatske (Zapovjedništvo, 1. Divizijun), Bojna obalnog motrenja i obaviješćivanja, Učilište HRM "Petar Krešimir IV." U Lori se nalazi i Dom Hrvatske vojske u kojem se često organiziraju za javnost otvorene manifestacije - predstave, koncerti, skupovi, pa čak i sajmovi, a sportskim terenima se za treninge i nastupe koriste nogometaši NK "Krilnik". Prostorima u Lori privremeno se za predavanja koristi i Filozofski fakultet Sveučilišta u Splitu.

Izvori
------

1. ↑  „Predsjednikovo mirno ljetovanje u ratnoj luci Lora". Arhivirano iz originala na datum 2010-06-30. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  Odluka o osnivanju luka posebne namjene - vojnih luka ("Narodne novine", broj 89/2004.)
3. ↑  Lora ostaje vojno-pomorska baza[*mrtav link*]
**Yukpa** (Yuko, Yucpa, Yupa, Northern Motilón, Carib Motilon, Motilones Tame, Manso), pleme američkih Indijanaca porodice Cariban, nastanjeno u džunglama države Zulia u Venezueli i susjednoj Kolumbiji. Sami sebe oni nazivaju Yukpa, ili ovisno o dijalektu "Yupa" ili "Yu'pa", odnosno  *'krotki narod'* , i u suprotnosti je sa nazivom "Yuko", kako nazivaju svoje susjede iz Kolumbije, a značenje mu je  *'neprijatelji'*  ili  *divlji narod'*. 
Yukpa Indijanci podijeljeni su na cijeli niz pod-plemena: Irapa, Macoa, Tukuko ili Tucuco, Pariri, Sapriria, Rionegrinos, Shaparu, Viakshi i Wasama. Ovim plemenima današnji su habitat područja poznata kao La Serranía de los Motilones, La Serranía de Valledupar i Sierra de Perija. 

Yukpa populacija 1982. iznosila je 3,408, od čega 1,749 muškarca (51%) i 1,659 žena(49%). Poznata su 49 različitih naselja verličine od nekoliko kućanstava pa do sela od 500 stanovnika. 
Yukpa Indijanci su, piše profesor antropolgije sa univerziteta u Marylandu, Michael Paolisso, potomci migracije Kariba kroz veliki dio sjevera Južne Amerike i Malih Antila. 
Svako Yukpa pod-pleme ima svoj tradicionalni teritorij, čije se granice najčešće doline rijeka. Svako od ovih pod-plemena živi u malenim naseljima i zaselcima lociranim na terasastim dolinama riječnih pritoka, sastavljenih od dvije do tri kuće, pa i naseljima do 20 kuća.

Ekonomski sistem Yukpa temelji se na posijeci-i-spali agrikulturi, lovu, ribolovu i sakupljanju. Kultiviranje otrovne (gorke) manioke je napušteno u novije vrijeme, pa uzgajaju kukuruz i grah kao osnovne kulture.

Yukpe ne poznaju rada u kamenu ni koži, ali su vješti u tkanju, glini, a i muškarci i žene izvrsni su košaraši. Tradicionalni luk i strijela zamijenili su puškama. 
Podjela posla vrši se prema dobi i spolu. Muškarca više slijedi teži rad, dok ženu pripada priprema hrane, kao i žetva i čišćenje polja.

Sistem srodstva Yukpa je irokeški sa klasifikacijskom tipologijom. Socijalna organizacija Yukpa pod-plemena je nezavisna banda koja se sastoji od nuklearnih obitelji, a tu treba naversti da danas mnogi pripadnici pojedinih pod-plemena žive van plemenskog teritorija. Sve ove bande su endogamne, a u prošlosti, vrlo često i u ratu jedna sa drugom. Svako pod-pleme, što se tiče političke organizacije je autonomno. U današnje vrijeme sve je više institucionaliziranih oblika političkog vođe u vidu seoskog glavešine, napose u akulturiranim zajednicama.

Religija je animistička a šamani imaju znatan utjecaj u zajednici. Svoje mrtve, nakon što duša izađe kroz desnu ruku, umotaju u hasure i odnesu van sela. Tijelo pokojnika postavljali su na naročite platforme, dok ih danas ostavljaju u kolibi mrtvih

Vanjske poveznice
-----------------

* Yukpa
**Certosa di Pavia** (prevedeno sa talijanskog: Kartuzijanski samostan u Paviji, latinski: *Gratiarum Carthusia - Monastero di Santa Maria delle Grazie*) je samostan u Lombardiji koji se nalazi u istoimenom naselju, udaljenom 8 km sjeverno od Pavije.

Historija
---------

Kamen temeljac 27. augusta 1396. položio je Gian Galeazzo Visconti, prvi milanski vojvoda koji je naručio gradnju kod arhitekta Marca Solarija, što je uklesano na fasadi. Mjesto je strateški odabrao na pola puta između Milana i Pavije, drugog po veličini grada u Milanskom Vojvodstvu u kom je imao dvor. Crkva je bila posljednja građevina kompleksa koja je podignuta i trebala je postati mauzolej porodice Visconti. Projektirana je kao monumentalna trobrodna bazilika, što je bilo netipično za kartuzijance. Brod u gotičkom stilu je dovršen 1465. godine, a kako se u to vrijeme po Italiji već proširila renesansa, ostatak je sagrađen u novom stilu. Redizajn je napravio Giovanni Solari i gradnju je nastavio njegov sin Guiniforte Solari, a nakon njega Giovanni Antonio Amadeo (1481–1499). Crkva je posvećena 3. maja 1497. godine, iako donji dio fasade nije dovršen sve do 1507.

Crkva ima tlocrt latinskog križa sa tri broda i transeptom, tipičnim za gotičku arhitekturu. Prezbiterij završava apsidom, natkriven je križnim svodom na gotičkim lukovima. Inspiracija za to je vjerojatno bila Milanska katedrala. Svodovi su dekorirani geometrijskim formama i zvjezdanim nebom. Transept i glavna kapela završavaju sa četvrtastim kapelama pravokutnog tlocrta i manjim polukružnim apsidama. Fasada crkve poznata je po bujnoj dekoraciji, tipičnoj za lombardsku arhitekturu, a svaki je dio ukrašen reljefima, umetnutim mramorom i skulpturama. Skulptori koji su radili na fasadi bili su Cristoforo Mantegazza i Giovanni Antonio Amadeo.

Ugovor o izgradnji obavezivao je redovnike da dio prihoda od zemlje u njihovu vlasništvu upotrebe za poboljšanje materijalnog statusa samostana, tako da je Certosa skupila veliku kolekciju umjetnina od 15. do 18. vijeka. Nakon što je car Josip II 1782. objavio Patent o vjerskoj toleranciji, kartuzijanci su ukinuti i istjerani iz samostana, pa su u njega 1784. ušli cisterciti, a nakon njih 1789. karmelićani. Za napoleonskih vremena 1810. samostan je zatvoren, sve do 1843. kad su ga ponovno dobili kartuzijanci. Nakon osnivanja Kraljevine Italije 1866. proglašen je nacionalnim spomenikom i oduzet crkvi, mada su neki benediktinci boravili u njemu sve do 1880. godine. U njemu danas žive cisterciti koji su se u njega uselili 1960-ih. U augustu 1946. u kompleksu je otkriveno ilegalno ekshumirano tijelo Benita Mussolinija, koje su sakrila dva franjevca.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*History*" (engleski). Certosa di Pavia. Pristupljeno 24. 2. 2019.

Vanjske veze
------------

***Certosa di Pavia*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Benvenuti alla Certosa di Pavia* (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 132622625
* LCCN: n87904393
* GND: 4200932-7
* SUDOC: 028960300
* NKC: ko2015883602
* CiNii: DA0915636X

 |
Smještaj Sihote-Alnja u Rusiji
Planina Holodilnik
**Sihote-Alinj** (ruski: Сихотэ́-Али́нь) je planinski vijenac u ruskim oblastima Primorski kraj i Habarovski kraj, koji se proteže oko 900 km do sjeveroistočne ruske pacifičke luke u Japanskom moru, Vladivostoka. Najviše planine su Tordoki Jani koja ima visinu od 2077 metara i Ko (2003 m) u Habarovskom kraju, te Anik (1933 m) u Primorskom kraju. 

Ovo područje je jedno od najneobičnijih područja umjerene klime na svijetu. Tu se žive uobičajene životinje koje obitavaju u tajgama poput sobova (*Rangifer tarandus*), vukova i mrkih medvjeda (*Ursus arctos lasiotus*), uz tropske vrste kao što je amurski leopard (*Panthera pardus orientalis*), sibirski tigar (*Panthera tigris altaica*), kineska patka (*Mergus squamatus*), Blakinstonova sova ribarica (*Bubo blakistoni*) i azijski crni medvjed (*Ursus thibetanus*). Najstarije drvo je tisuću godina stara Japanska tisa (*Taxus cuspidata*). 

Sihote-Alinj je prvi sustavno istražio i opisao ruski istraživač i pisac, Vladimir Arsenijev, 1910-ih i 1920-ih, koji je svoje avanture opisao u nekoliko knjiga, između ostalih i *Dersu Uzala* (1923.) koju je u uspješan film ekranizirao Akira Kurosava 1975. godine.

Park prirode Sihote-Alinj je osnovan 1935. godine upravo kako bi se sačuvala njegova jedinstvena bioraznolikost i ima veličinu od 4.033.000 hektara od čega središnji kopneni dio ima 3.985 hektara. Od 2001. godine, njegovih 1.553.928 hekatara je upisano na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji zbog svoje važnosti "u očuvanju ugroženih životinja tropskog pojasa koje žive zajedno s onima iz tajgi".

Izvori
------

1. ↑

Vanjske poveznice
-----------------

***Sihote-Alinj*** na Wikimedijinoj ostavi

* Središnji Sihote-Alinj na stranicama Fundacije za zaštitu prirodne baštine (`en`)

Koordinate: 45°20′00″N 136°10′00″E﻿ / ﻿45.33333°N 136.16667°E﻿ / 45.33333; 136.16667
**Sijalinska kiselina** je opšti termin za *N*- ili *O*-supstituisane derivate neuraminske kiseline, monosaharida čija osnova sadrži devet ugljenika. Ovaj termin se isto tako koristi kao ime najraprostranjenijeg člana ove grupe, N-acetilneuraminske kiseline (Neu5Ac ili NANA). Sijalinska kiselina je široko zastupljena u žitotinjskim tkivima i u manjoj meri kod drugih vrsta, uglavnom u obliku glikoproteina i gangliozida. Amino grupa obično nosi bilo acetil ili glikolil grupu, mada je i niz drugih modifikacija poznat. Hidroksilni supstituenti mogu znatno da variraju; acetil, laktil, metil, sulfat, i fosfatne grupe su nađene.

N-acetilneuraminska kiselina i Kdn, dve sijalinske kiseline
Anomerna konfiguracija neuraminske kiseline

Structure
---------

Numerisanje strukture sijalinske kiseline počinje od karboksilatnog ugljenika i nastavlja se oko lanca. Konfiguracija koja stavlja ugljeni hidrat u aksijalnu poziciju je alfa-anomer.

Biosinteza
----------

U bakterijskim sistemima, sijalinske kiseline se biosintetišu posredstvom enzima aldolaza. Taj enzim koristi derivate manoze kao supstrate, i umeće tri ugljenika iz piruvata u rezultirajuću strukturu sijalinske kiseline. Ti enzimi mogu da se koriste za hemoenzimatsku sintezu derivata sijalinske kiseline.

Biosinteza sijalinske kiselne posredstvom bakterijske aldolaze.

Vidi još
--------

* Sijalidoza
* Sijaloglikoprotein
* Sijaliltransferaza

Literatura
----------

* Varki, Ajit; Roland Schauer (2008). *in Essentials of Glycobiology*. Cold Spring Harbor Press. str. Ch. 14.

Spoljašnje veze
---------------

* Sialic acid in evolution
Za pokret vojne jedinice na ratnom zadatku, v. Manevar.
Vojne vježbe peruanske vojske
**Vojne vježbe** (ili **vojni manevri**) su u vojnoj terminologiji najviši oblik vježbi operativno-taktičkih jedinica kopnene vojske, ratne mornarice i avijacije. Izvode se na terenu u svim godišnjim dobima, u uslovima sličnim stvarnim ratnim uslovima.

Termin manevri (mn.) je različitog značenja od sličnog termina manevar (pokret vojne jedinice na ratnom zadatku).

Ciljevi manevara su različiti. Mogu se izvoditi s ciljem: provjera spremnosti i obučenosti jedinica, provjera ratnog plana, plana mobilizacije, organizacije jedinica, ispitivanje naoružanja, sposobnost štabova i komandovanja, demonstracija snage, itd.

U Srbiji, prvi manevri stajaće vojske su održani septembra 1837. kod Požarevca. Trajali su 20 dana i na njima je učestvovala čitava regularna vojska od 1700 ljudi. Na kasnijim manevrima na Kosmaju 1908. učesvuje 40.000 vojnika a njima rukovodi vojvoda Radomir Putnik.

Jugoslovenska vojska održava najveće Kupske manevre u septembru 1937. godine. Učestvuje 55.000 vojnika, 11.000 konja i 130 aviona. Manevri traju 15 dana.

U FNRJ i SFRJ, izvodi se niz većih manevara. U manevrima 1949. i 1953. učestvuju skoro sve operativne jedinice JNA. U manevrima Sloboda 71 (2-9. oktobar 1971) učestvuju i jedinice Teritorijalne odbrane, Civilne zaštite i stanovništvo.

Povezano
--------

* Vojska

Literatura
----------

***Vojne vježbe*** na Wikimedijinoj ostavi

* Vojna enciklopedija, Beograd, 1973. knjiga peta, str. 262-271.
|  |
| --- |
| **Sisačko-moslavačka županija** |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| [[image:|200px|Zastava Sisačko-moslovačke]] | Grb Sisačko-moslovačke |
| (Zastava) | (Grb) |

 |
| Sisačko-moslavačka županija |
| Sjedište županije | Sisak |
| Broj stanovnika (2001.) | 172 439 |
| Površina | 4.468 km2 |
| Župan | Ivo Žinić (HDZ) |

**Sisačko-moslavačka županija** je županija u središnjoj Hrvatskoj sa sjedištem u Sisku.

Administrativna podjela i stanovništvo
--------------------------------------

Starosna piramida Sisačko-moslavačke županije prema popisu stanovništva 2011. g.
Županija je podijeljena na 6 gradova i 13 općina. 

* Gradovi:
	+ Grad Glina
	+ Grad Hrvatska Kostajnica
	+ Grad Kutina
	+ Grad Novska
	+ Grad Sisak
	+ Grad Petrinja
* Općine:
	+ Općina Donji Kukuruzari
	+ Općina Dvor
	+ Općina Gvozd
	+ Općina Hrvatska Dubica
	+ Općina Jasenovac
	+ Općina Lekenik
	+ Općina Lipovljani
	+ Općina Majur
	+ Općina Martinska Ves
	+ Općina Popovača
	+ Općina Sunja
	+ Općina Topusko
	+ Općina Velika Ludina

### Stanovništvo

Središnju Hrvatsku, kojoj pripada i prostor Sisačko - moslavačke županije određuje najveća gustoća industrijske izgrađenosti, zaposlenosti i proizvodnje, čiju osnovu čini industrijalizirani trokut Zagreb - Karlovac - Sisak na koji se nadovezuje nekoliko manjih industrijskih sustava i pojedinih industrijskih središta. 

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine na prostoru Županije živi 183.730 stanovnika ( 4.1 % stanovništva Hrvatske ). Gustoća naseljenosti je 42 stanovnika/km²

Etnički sastav: Hrvati 82.1 %, Srbi 11.7 %, Bošnjaci 0.6 % i drugi ( 1991. 287.002 stanovnika, Hrvati 56.3 %, Srbi 34.5 % ).

Županijska uprava
-----------------

Zemljopis
---------

Sisačko-moslavačka županija ima površinu od 4.463 km2, te je po površini među najvećim županijama u Republici Hrvatskoj i zauzima cca 7,9% kopnenog teritorija Republike Hrvatske.

Sisačko-moslavačka županija graniči s pet županija, a na jugu graniči sa susjednom državom Bosnom i Hercegovinom.

**Granične županije su:**

* Karlovačka (zapad)
* Zagrebačka (sjever)
* Bjelovarsko-bilogorska (sjever; sjevero-istok)
* Požeško-slavonska (istok)
* Brodsko-posavska (jugo-istok)

Povijest
--------

Gospodarstvo
------------

Kultura
-------

Znamenitosti
------------

Vanjske poveznice
-----------------

***Sisačko-moslavačka županija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Plan grada Siska - CroMaps navigator

| * p
* r
* u
Hrvatske županije |
| --- |
| 
Zagrebačka |
Krapinsko-zagorska |
Sisačko-moslavačka |
Karlovačka |
Varaždinska |
Koprivničko-križevačka |
Bjelovarsko-bilogorska |
Primorsko-goranska |
Ličko-senjska |
Virovitičko-podravska |
Požeško-slavonska |
Brodsko-posavska |
Zadarska |
Osječko-baranjska |
Šibensko-kninska |
Vukovarsko-srijemska |
Splitsko-dalmatinska |
Istarska |
Dubrovačko-neretvanska |
Međimurska |
Grad Zagreb
 |  |
**Chiquita** službeno - **Chiquita Brands International** je multinacionalna korporacija sa sjedištem u Fort Lauderdalu (Florida) Sjedinjene Američke Države kojoj je glavni biznis proizvodnja i prodaja banana.

Korporacija posluje sa današnjim imenom od 1990. godine, pored proizvodnje i distribucije banana, bavi se i širokom lepezom prehrambenih proizvoda, od mesa, ulja, masti do pića. Pored tog ima divizije koje se bave telekomunikacijama, plastikom i stočnom hranom.

Historija
---------

Nastala je 1970. kao američka korporacija **United Brands Company**, spajanjem United Fruit Company i holdinga **AMK** (koji se bavio mesom).

Nakon što je Europska unija sredinom 1990-ih uvela ograničenja uvoza banana, Chiquita je pretrpjela nagli pad profita, što je dovelo do njezine reorganizacije pod zaštitom od bankrota 2001. godine.

Američke novine The Cincinnati Enquirer, objavile su 1998. seriju članaka optužujući Chiquitu za niz nedjela, uključujući kršenja prava radnika. Novine su povukle članke nakon što se doznalo da su neki od dokaza na kojima su se članci bazirali pribavljeni nezakonito. 
Chiquita je 2007. ipak priznala krivnju za optužbe za nezakonite isplate desničarskoj miliciji u Kolumbiji, zbog tog je kažnjena s 25 miliona dolara, kad se nagodila sa Ministarstvom pravde Sjedinjenih Država.

Chiquita Brands International se u martu 2014. spojila sa multinacionalnom korporacijom Fyffes, koja se također bavila distribucijom banana i voća.
Nakon spajanja, Chiquita-Fyffes kontrolira više od 29% tržišta banana, što je više od bilo koje kompanije u svijetu danas. Ali to nije prvi put da te kompanije posluju zajednički, jer su do 1986. bile vlasništvo United Fruit Company. Njihovo suvremeno spajanje je nastavak preuzimanja tržišta banana, iako puno suptilnijim metodama, a ne kao što je nekad radio United Fruit Company.

Chiquita je 2018. sa oko 20,000 zaposlenih ostvarila prihod od 3,1 milijardi dolara.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Chiquita Brands International, Inc.*" (engleska). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 17.2.2023.
2. ↑   Lindsey Morey. „Blood For Bananas: United Fruit’s Central American Empire" (engleski). Washington State University. Pristupljeno 19.2.2023.
3. ↑  „United Fruit Company" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMK. Pristupljeno 19.2.2023.

Vanjske veze
------------

***Chiquita*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice* (`en`)
* *Chiquita Brands International, Inc.* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Ramenonošci** (Brachiopoda) su koljeno životinja koje žive isključivo u moru. To su bilateralne životinje s dvostranom ljušturom, i izgledom jako podsjećaju na školjke, pa ih se sve do početka 19. stoljeća smatralo školjkama iako se od njih razlikuju čitavom organizacijom kao i simetrijom.

Za razliku od školjki čije ljušture imaju lijevu i desnu polovicu, ljuštura ramenonožaca se, prema građi tijela, dijeli na gornju i donju, odnosno leđnu i trbušnu, pri čemu je trbušni dio ljušture uglavnom veći. Trbušni dio ljušture na vrhu je kljunasto zavijen. Kroz taj zavoj izlazi mišićno stopalo kojim se životinja drži za podlogu (sjedilački organizam). Na suprotnoj, usnoj strani, imaju dvije tako zvane "kosturne ručice" (dva zavojita "ramena", po čemu su dobili ime). Obje su prekrivene sitnim trepetljikama, kojima stvara strujanje vode u kojoj je hrana i kisik prema usnom otvoru.

Ramenonošci su pravi pretstavnici filtratora, koji žive sjedačkim životom i iz vode filtriraju hranu. Hrana su im uglavnom jednostanične životinje. Ne stvaraju kolonije, žive solitarno, no često u većim skupinama. Osim jednog roda, sve druge vrste su razdvojenih spolova i razmnožavaju se spolno, a oplodnja se odvija u vodi.

Danas ovo koljeno ima samo oko 260 vrsta koje sve žive samo u Sredozemnom moru, pa tako i u Jadranu, kao živi fosili koji su ostali nepromijenjeni 400 milijuna godina. No u ranijim geološkim razdobljima to je bilo vrstama vrlo brojno koljeno. Opisano je oko 30.000 fosilnih vrsta. Danas veličina njihove ljušture ne prelazi 5 cm, no među fosilnim vrstama ima ih i do 30 cm. Najčešći su na dubinama između 10 i 50 metara, ali mnoge vrste su dubokomorske.

Literatura
----------

* Hrvatska opća enciklopedija, Leksikografski zavod Miroslav Krleža, Zagreb ISBN 978-953-6036-39-4

Vanjske poveznice
-----------------

***Ramenonošci*** na Wikimedijinoj ostavi

 
Wikivrste imaju podatke o:
***Ramenonošcima***

* UC-Berkeley Museum of Paleontology
* Palaeos Brachiopoda
* BrachNet
* Information from the Kansas Geological Survey Arhivirano 2008-07-05 na Wayback Machine-u
* site of R.Filippi
* Brachiopoda World Database Arhivirano 2007-05-28 na Wayback Machine-u
**Ramirez** je zagrebački rock sastav, dio tzv. *novog novog vala* u hrvatskoj glazbi.

Članovi
-------

* Aljoša Šerić - vokal i akustična gitara
* Saša Jungić - električna gitara
* Tomislav Šušak - bas gitara
* Goran Leka - bubnjevi

Bivši član:

* Ozren Ratković - bas/Loop PC/Management

Povijest
--------

Debitantski album Ramirez snima tijekom 2004. pod ravnanjem Denisa Mujadžića – Denykena i predstavlja ga singlom "Iste cipele", koji debitira na prvim mjestima brojnih mainstream top ljestvica u Hrvatskoj i postiže zapažen uspjeh. Album se prodaje u relativno dobroj nakladi s obzirom na domaće prilike i bend na krilima uspješnih nastupa (kao predgrupa Hladnom pivu na njihovoj turneji, na zagrebačkom koncertu Fiju Briju, kao i double bill koncertu s *hip-pop* sastavom Elemental) izdaje još tri singla.

Video spot za pjesmu "Fantastično, bezobrazno" 2009. biva zabranjen na svim nacionalnim tv postajama u Republici Hrvatskoj. Kontroverzni video spot režirao je Filip Filković Philatz. Video spot je prvenstveno zabranjen zbog neprikladnog sadržaja poput prikazivanja vizualnog nasilja, korištenje alkohola i prikazivanje istog te uporaba opojnih sredstava.

Diskografija
------------

### Albumi

* *Ramirez* (2004.)
* *Copy/Paste* (2006.)
* *Divovi i kamikaze* (2009.)
* *Svijet je lijep* (2011.)

### Singlovi

* "Iste cipele" (2004.)
* "Sve je OK" (2004.)
* "Otjeraj me" (2005.)
* "Barcelona" (2005.)
* "Ništa posebno" (2006.)
* "Loš (treća)" (2006.)
* "Copy/Paste" (2006.)
* "Učini nešto danas" (2009.)
* "Sedam" (2009.)
* "Fantastično, bezobrazno" (2009.)
* "Ti i ja" (2010.)
* "Da li me voli" (2011.)

Bilješke
--------

* MojTv: Recenzija video spota "Fantastično, bezobrazno" - 7. studenog 2009.
* Tportal: Članak o cenzuri video spota "Fantastično, bezobrazno" - 9. studenog 2009.
**Weiz** je grad na jugu Austrije od 11,316 stanovnika
, on je i administrativni centar Okruga Weiz.

Geografske karakteristike
-------------------------

Weiz leži na istoku Štajerske u dolini potoka *Weizbach* (pritoka Rabe), udaljen tridesetak km sjeveroistočno od Graza.

Historija
---------

Weiz je osnovan prije 1188. ali je status grada dobio tek 1932.

Znamenitosti
------------

Od znamenitosti Weiz ima romaničko - gotičku parohijsku crkvu Tabor, koja je prvi put dokumentirana još 1188. sa korom iz 14. vijeka, koja je barokizirana 1644.

Pored nje značajna je i palača Ratmannsdorf podignuta između 1555. - 1565. u kojoj je danas smješten okružni sud i ruševine zamka Ober-Radmannsdorf iz 12. vijeka.

Privreda
--------

Od 6,422 zaposlenih koliko ih je bilo 1991. oko 67 % je radilo u trgovini i industriji. Najveći pogon pripada kompaniji Elin, koja proizvodi transformatore, kablove i slične uređaje za prijenos električne energije. Pored tog ima i tvornice parketa, cigli i betona.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Austrija, Ajka
* Njemačka, Offenburg
* Poljska, Grodzisk Mazowiecki

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Steiermark" (engleski). City population. Pristupljeno 20. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Weiz*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 20. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Weiz*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Weiza* (`de`)
**Bolton** je grad od 198,826 stanovnika i Metropolitanski borough od 281,619 stanovnika na sjeverozapadu Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Bolton leži u Grofoviji Greater Manchester po sjevernim obrocima masiva Pennines, udaljen 16 km sjeverozapadno od Manchestera.

Historija
---------

Od 16. vijeka Bolton je postao poznat po vunenim tkaninama, tokom 18. vijeka pamuk je zamijenio vunu, pa je porasla proizvodnja pređe i tkanina.

Samuel Crompton rodom iz Boltona, izumio je 1779. mehanički razboj - Spinning mule (Mulu za predenje), koji je revolucionirao predenje. Bolton je svoju prvu predionicu otvorio 1780. Do sredine 19. vijeka Bolton je izrastao u snažan tekstilni i rudarski (ugljen) centar. Uz to je proizvodio i papir, boje (bjelila), mašine i niz drugih stvari.

Predionice pamuka propale su tokom 20. vijek, tako da je danas industrijska struktura grada vrlo raznolika, iako je još 1960-ih većina zaposlenih radila u mašinogradnji.

Znamenitosti
------------

Atrakcije su kuća u kojoj je rođen Samuel Crompton - *Firwood Fold*, kao i palača (*Hall i’ th’ Wood*) u kojoj je kasnije živio, ova potonja je uređena kao muzej.

U Boltonu je 1851. rođen William Hesketh Lever, koji sa bratom Jamesom osnovao kompaniju - Lever Brothers, današnji Unilever.

Sport
-----

* Grad je poznat i po nogometnom klubu Bolton Wanderers F.C. koji je osnovan 1874.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Le Mans, Francuska
* Njemačka Paderborn, Njemačka

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „North West England" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 12. 2016.
2. 1 2 3 4  „United Kingdom: Greater Manchester" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 12. 2016.
3. 1 2 3 4 5 6  „*Bolton*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Bolton*** na Wikimedijinoj ostavi

* Bolton Council Arhivirano 2017-01-19 na Wayback Machine-u (`en`)
**Veliko vijeće poglavica** (engleski: *Great Council of Chiefs*; fidžijski: *Bose Levu Vakaturaga*; hindski: ग्रेट काउंसिल ऑफ चीफ्स) bilo je ustavno tijelo na Fidžiju od 1876. do 2012. godine. Veliko vijeće poglavica bilo je savjetodavno tijelo s ograničenim političkim ovlastima te bi se moglo nazvati ustavnim tijelom *sui generis*, s obzirom da nije pripadalo nijednoj od tri temeljne grane vlasti te je u Ustavu iz 1997. bilo izdvojeno kao samostalno tijelo u 8. poglavlju.

Iako je tek kasnije konstitucionalizirano, Veliko vijeće poglavica postojalo je još od 1876. godine. Tadašnji guverner, Sir Arthur Hamilton-Gordon, utemeljio je Veliko vijeće kao savjetodavno tijelo sastavljeno od lokalnih plemenskih čelnika u sklopu svoje politike konsolidacije vlasti među domorodačkim stanovništvom. Članovi vijeća davali su guverneru savjete oko unutrašnje politike te su birali domorodačke predstavnike u parlamentu sve do 1963. godine. Sastanci Vijeća u kolonijalno doba održavali su se svake ili svake druge godine uz veliku ceremoniju kojom je predsjedao guverner. 

Sredinom XX. vijeka, članstvo u Vijeću je prošireno tako da nije sadržavalo samo plemenske čelnike, međutim ta je odluka poništena nakon pučeva 1987. godine. Veliko vijeće formalno je konstitucionalizirano 1970. godine, kada su članovi Vijeća dobili ovlast predlaganja određenog broja članova Senata; s godinama je broj tih članova varirao. Od 80-ih godina, Veliko vijeće bilo je predmet velikih manipulacija od strane izvršne vlasti. Nakon državnog udara 2006. godine, komodor Frank Bainimarama suspendirao je Veliko vijeće tokom 2007. godine. Ono je ponovo formirano naredne godine, međutim nakon što je odnos između Vijeća i Bainimarame nanovo postao nepodnošljiv, potonji je tokom 2012. godine objavio kako je predsjednik Epeli Nailatikau odobrio dekrete kojima je Veliko vijeće poglavica formalno ukinuto, što je u konačnici formalizirano i u Ustavu iz 2013. godine, koji nije sadržavao odredbe o Velikom vijeću. 

Veliko vijeće poglavica nije bilo identično kao mnogo širi Dom poglavica, mada su se ovlasti tih dvaju tijela povijesno poklapale u značajnoj mjeri.

Sastav Velikog vijeća
---------------------

U svom posljednjem sazivu, Veliko vijeće imalo je ukupno 55 članova. To su mahom bili nasljedni poglavice, uz izuzetak posebno imenovanih članova koji su dolazili iz drugih društvenih skupina. Sastav je bio sljedeći:

* Predsjednik Fidžija (*ex officio*)
* Potpredsjednik Fidžija (*ex officio*)
* Premijer Fidžija (*ex officio*)
* 6 članova imenovanih od strane Predsjednika, uz savjetovanje s Ministrom fidžijskih poslova
* 42 provincijska čelnika (14 čelnika na Fidžiju birali su po trojicu)
* 3 predstavnika Vijeća Rotume
* 1 doživotni član (Sitiveni Rabuka)

Uz izuzetak doživotnog člana, mandati svih ostalih članova trajali su četiri godine. Vijeće je također priznalo i Elizabeth II, bivšu vladaricu Fidžija, kao vrhovnog poglavicu, iako ona nije bila članica Velikog vijeća.

Vanjske veze
------------

* ABC.net.au: events with the Great Council of Chiefs (GCC)
**Zawiercie** je grad od 49,204 stanovnika na jugu Poljske u Šleskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Zawiercie se nalazi 45 km sjeveroistočno od Katowica, i 70 km sjeverozapadno od Krakova. 
U kvartu Kromołów izvirea rijeka Warta.

Historija
---------

Kromołów je najstariji kvart današnje Zawiercie, on je dokumentiran još 1193. - 1431. se spominje kovačnica Zawiercie, a 1492. i selo Zawiercie.
Kasnije se o njemu piše kao feudu koji povremeno mjenja vlasnike.

Još na početku 19. vijeka (1827. ) radi se o dva sela Malom i Velikom Zawierciu, koja su se razvojem industrije spojila pa se broj stanovnika 1887. popeo na 5.200, da bi se na početku Prvog svjetskog rata - 1914. povećao do 35000.

Izgradnja željezničke pruge Varšava - Beč u drugoj polovici 19. vijeka imala je presudnu ulogu na razvoj grada, jer su tad proradile prve tvornice; predionica pamuka (1869.), željezara (1880), staklarna (1898.).

Pobratimski gradovi
-------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Njemačka Bornheim, Njemačka
* Slovačka Dolni Kubin, Slovačka
* Ukrajina Donjeck, Ukrajina
 | * Austrija Ebensee, Austrija
* Ukrajina Kamjanjec-Podiljski, Ukrajina
* Italija Ponte Lambro, Italija
 | * Italija San Giovanni la Punta, Italija
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Poland: Major Cities*" (engleski). City population. Pristupljeno 05.01.2021.
2. ↑   „Warta" (poljski). Rzeki Polski. Pristupljeno 5.01. 2021.
3. 1 2  „*History and monuments*" (engleski). Urząd Miejski w Zawierciu. Pristupljeno 5.6.2021.

Vanjske veze
------------

***Zawiercie*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Urząd Miejski w Zawierciu* (službene stranice) (`pl`)
***Vasa Železnova*** (rus. *Васса Железнова*) je drama ruskog književnika Maksima Gorkog originalno objavljena 1910. godine. Naslovna protagonistica je bogata vlasnica brodarskog poduzeća koja nastoji po svaku cijenu očuvati ugled porodice bez obzira na to što su njeni članovi ogrezli u alkoholizmu i razvratu. Gorki je u sovjetsko doba tekst 1935. godine preradio u skladu sa tadašnjom doktrinom socrealizma, unijevši u nju motiv klasne borbe. Ta je verzija kasnije često izvođena u sovjetskom teatru, ali je postala popularna i izvan sovjetskih granica. *Vasa Železnova* je postala predmetom nekoliko filmskih i televizijskih ekranizacija, od kojih je najpoznatiji film *Vasa* snimljen 1983. godine u režiji Gljeba Panfilova, a 1977. je vlastitu verziju u obliku istoimene TV-drame na programu JRT emitirala TV Beograd.

Vanjske veze
------------

* Tekstovi
	+ Prva verzija Arhivirano 2017-05-31 na Wayback Machine-u na gorkiy.lit-info.ru (`ru`)
	+ Druga verzija na theatre-library.ru (`ru`)
Prostiranje jezično-ždrelnog, vagusnog i pomoćnog živca
**Pomoćni živac** (lat. *nervus accesorius*) je kranijalni živac koji inerviše sternokleidomastoidni i trapezasti mišić, a pored toga daje granu koja ulazi u sastav živca lutaoca i inerviše muskulaturu mekog nepca, ždrela i grkljana. Živac nastaje spajanjem lobanjskih i kičmenih korenova.

Lobanjski korenovi izlaze iz moždanog stabla kroz zadnji bočni žleb produžene moždine, dok kičmeni korenovi polaze iz bočne vrpce gornjeg dela kičmene moždine. Kičmeni korenovi se pružaju naviše kroz kičmeni kanal, ulaze u lobanju kroz veliki potiljačni otvor i spajaju se sa lobanjskim korenovima obrazujući pomoćni živac. Živac odlazi unapred i upolje i napušta lobanjsku duplju kroz jugularni otvor i ulazi u laterofaringealni prostor. U njegovom gornjem delu se deli na svoje završne grane.

Završne grane
-------------

Završne grane pomoćnog živca su: spoljašnja i unutrašnja grana.

Spoljašnja grana (lat. *ramus externus*) se prostire iz laterofaringealnog prostora upolje i naniže i ulazi u sternokleidomastoidni mišić. U njemu se grana spaja sa drugim i trećim vratnim živcem i nakon što izađe iz ovog mišića ulazi u trapezasti mišić. U njemu se spoljašnja grana ponovo anastomozuje sa trećim i četvrtim vratnim živcem.

Unutrašnja grana (lat. *ramus internus*) se posle kraćeg puta priključuje vagusu i donosi motorna vlakna za njegove ždrelne grane, gornji i povratni grkljanski živac za inervaciju poprečno-prugaste muskulature mekog nepca, ždrela i grkljana.

Literatura
----------

* Dr Slavoljub V. Jovanović, dr Nadežda A. Jeličić: "Anatomija čoveka – glava i vrat" ("Savremena administracija" Beograd 2000.) ISBN 86-387-0604-9

| Moždani živci |
| --- |
| **0** krajnji živac | **I** mirisni živci | **II** vidni živac | **III** živac pokretač oka | **IV** trohlearni živac | **V** trograni živac (*oftalmični, gornjovilični, donjovilični živac*) | **VI** živac odvodilac | **VII** živac lica | **VIII** tremno-pužni živac | **IX** jezično-ždrelni živac | **X** živac lutalac | **XI** pomoćni živac | **XII** podjezični živac |
**Bjelobog** ili **Bjelun** u slavenskoj mitologiji rekonstruirani je bijeli bog, Crnobogova suprotnost.

Etimologija
-----------

Bjelobogovo ime složenica je dviju riječi: bijele boje, od prasl. i stsl. *bělъ* te riječi za božanstvo, od prasl. i stsl. *bogъ*.

Tragove njegova imena vidio i u slavenskim toponimima: Bělbožice u Češkoj, Bilobožnica u Ukrajini te Bialobože u Poljskoj. Katkad su toponimi u paru s Crnobogom: Bileboh i Czorneboh blizu Bautzena u Lužicama, a češke Bělbožice u paru su s mjestom Černíkovice. Zajedno s nekim sintagmama u slavenskim jezicima, sve su to argumenti dualističke teorije.

Izvori
------

Bez obzira na novije povijesne zapise o ovom božanstvu, nijedan ga stariji izvor ne spominje. Smatra se da su poluprofesionalni sakupljači folklornih legenda u 19. stoljeću jednostavno zaključili ako postoji Crnobog, da i Bjelobog mora postojati.

U drugoj polovici 12. stoljeće njemački je svećenik Helmold u svojem djelu *Chronica Slavorum* opisao vjeru i običaje nekolicine zapadnoslavenskih poganskih plemena, a među ostalima spominje slavenski dualizam te Crnoboga. No, Bjelobog se nigdje imenom ne spominje, a moguće je da je dualizam samo Helmoldova interpretacija budući da nije poznavao slavenske jezike.

Mitologija
----------

Bjelobog je sjajio bjelinom, kao starac s dugačkom, lepršavom bijelom bradom u bijelom ogrtaču. Vodio je ljude koji bi se izgubili na putu te se govorilo da su šume mračne bez Bjeluna. Svoje štovaoce nagrađivao je obasipajući ih zlatom, a u njegovoj bi milosti bio čovjek koji se obogatio i uspio.
Koordinate: 44°51′28.6″N, 13°50′37.8″E
**Visoka teološka škola u Puli** je katoličko visoko učilište utemeljeno 30. rujna 1993. godine dekretom porečko-pulskog biskupa Antuna Bogetića.

Povijest
--------

Potreba za visokim teološkim učilištem javilo se nakon osnutka Biskupijsko-misijskog sjemeništa Redemptoris Mater u Puli 8. prosinca 1991. godine. Kako sjemeništarci ne bi trebali odlaziti u Rijeku na studij teologije, mons. Antun Bogetić utemeljio je Visoku teološku školu u Puli nakon što je porečko-pulskoj biskupiji i sjemeništu ustupljen na korištenje prostor bivše vojarne "Pajo Širola" na Vidikovcu. Od tada škola djeluje u sklopu Biskupijsko-misijskoga sjemeništa Redemptoris Mater.

Organizacija
------------

Na Visokoj teološkoj školi predavanja drže profesori iz teoloških učilišta u Zagrebu, Splitu, Rimu, Padovi, Asizu, Ljubljani i dr. Upisuju se samo svećenički kandidati, a nakon završenoga studija, koji traje 12 semestara, postiže se zvanje diplomiranoga teologa. Posljednja dva semestra uključuju pastoral.

U školi se obrazuje tridesetak bogoslova (2004.) različite životne dobi i izobrazbe (od srednjoškolske do visokoškolske), koji će djelovati u duhu Neokatekumenskoga puta u biskupijama diljem svijeta.

Više informacija
----------------

* Porečko-pulska biskupija
Ne poistovijećivati sa Parlamentarni sistem.

**Oblici vladavine**  
Serija članaka iz političkih nauka

|  |  |
| --- | --- |
|  | Spisak društvenih uređenja* anarhija
* aristokracija
* autoritarizam
* autokracija
* demokracija

direktna demokracija
predstavnička demokracija* despotizam
* diktatura
* jednopartijska država
* kleptokracija
* komunistička država
* kritarhija
* kritokracija
* meritokracija
* monarhija

apsolutna monarhija
ustavna monarhija* oligarhija
* ohlokracija
* plutokracija
* republika

kapitalistička republika
mješovita vlada
parlamentarna republika
socijalistička republika
ustavna republika* pleme
* teokracija
* timokracija
* tiranija
* totalitarizam
* fašizam
* feudalizam
 |


**Predstavnička demokratija**, također **posredna**, **inidrektna** ili, ređe, **parlamentarna demokratija**, je naziv za društveno-političko uređenje demokratskog tipa u kojoj vlast nastaje temeljem izbora na kojima građani biraju svoje predstavnike - inokosne predstavnike izvršne i/li sudske, odnosno članove predstavničkih tela (skupština, parlament) kao zakonodavne vlasti - a koji potom donose odluke u njihovo ime. 

U svetu postoje različiti oblici predstavničke demokratije koji variraju oko toga da li je šef države nasledniomonarh ili izabrani predsednik, odnosno da li je izvršna vlast podređena parlamentu (kao u parlamentarnom sistemu, odnosno postoji jasna deoba vlasti (kao u tzv. kongresnim republikama poput SAD). 

Predstavnička demokratija se navodi kao alternativa, odnosno kao suprotnost konceptu tzv. neposredne demokratije, iako u pojedinim državama oba sistema mogu koegzistirati kroz različite oblike referenduma.

Kritika predstavničke demokratije
---------------------------------

Pobornici direktne demokratije smatraju da se reč demokratija danas svela na *"pravo ljudi da izaberu svoju vladu"* (Prizma rečnik) i da se ovo shvatanje demokratije manifestuje kroz *"izborne cirkuse"* koji se konstantno iznova javljaju i u kojima postaje sve teže ubediti ljude da u njima učestvuju. 

Oni dalje smatraju da je parlamentarna demokratija "lutkarska predstava" koja daje sredstva i moć eliti i "profesionalnim političarima", a oduzima od naroda. Izbori, i ostali *"momenti demokratskog učešća"*, nisu ništa drugo do deo folklora koji daje parlamentarnom kapitalizmu legitiman izgled. 

> *"Trebalo bi stati na put smešnoj ideji, koju propagiraju šefovi, da smo mi došli na ovaj svet da bismo se međusobno takmičili. Vrata ka pravednijem svetu se otvaraju onog momenta kada se odbace nejednakost i nadmetanje (pre svega tržišno), a ravnopravnost i saradnja postanu vodeći principi u našim životima."*
> 
>

Vanjske veze
------------

***Predstavnička demokratija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Predstavnička demokratija na Projektu Open Directory
**Predsjedništvo Republike Bosne i Hercegovine** je bilo vrhovni izvršni organ vlasti Republike Bosne i Hercegovine za vrijeme rata od 1992. do 1995. Činilo ga je sedam članova - po dva iz muslimanskog (od 1993. bošnjačkog), srpskog i hrvatskog naroda i jedan predstavnik "ostalih" naroda i narodnosti. Nastalo je temeljem prvih višestranačkih izbora 1990. za tadašnje Predsjedništvo SR BiH, a na kome su pobijedili predstavnici tri glavne nacionalne stranke - muslimanske SDA, srpske SDS i hrvatske HDZ. U originalnom sastavu su ga činili:

* Fikret Abdić (SDA)
* Alija Izetbegović (SDA)
* Ejup Ganić (SDA) (kao zastupnik Jugoslavena)
* Biljana Plavšić (SDS)
* Nikola Koljević (SDS)
* Stjepan Kljujić (HDZ BiH)
* Franjo Boras (HDZ BiH)

Godine 1992. su nakon proglašenja Republike Srpske Predsjedništvo napustili Plavšić i Koljević, a nešto kasnije i Franjo Boras. Tada je odlučeno da se na ispražnjena mjesta kooptiraju bivši kandidati koji su na izborima osvojili najveći broj glasova. Kao predstavnici Srba su kooptirani Nenad Kecmanović i Mirko Pejanović, a kao predstavnik Hrvata Ivo Komšić. Nešto kasnije je Kecmanović također napustio Predsjedništvo, pa je umjesto njega kooptirana Tatjana Ljujić-Mijatović. 

Godine 1993. je iz Predsjedništva zbog secesionističke pobune u Velikoj Kladuši izbačen Abdić, te je njegovo mjesto preuzeo Nijaz Duraković.

Predsjedništvo je djelovalo sve do primjene odredbi Daytonskog sporazuma temeljem kojih je oformljeno Predsjedništvo BiH koje čine tri člana.