recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nadan Vidošević** (Split, 30.1. 1960) hrvatski je poduzetnik i političar, poznat po dugogodišnjem vođenju Hrvatske gospodarske komore.

Biografija
----------

Rođen je u Splitu, gdje je polazio Osnovnu školu "Zlata Šegvić", a od 5. razreda OŠ "Bratstvo i jedinstvo". Nakon toga je upisao Klasičnu gimnaziju "Natko Nodilo". Bavio se i sportom i to u plivačkom klubu *Mornar*, a potom i vaterpolskom klubu *Jadran* iz Splita. Paralelno s vaterpolom bavio se veslanjem, košarkom i ronjenjem.

Godine 1984. završio je studij ekonomije na Ekonomskom fakultetu Sveučilišta u Splitu. Karijeru je započeo kao referent u tvrtki *Dalmacijacement*, gdje 1990. godine preuzima funkciju generalnog direktora i to u trenutku kada je u proglašen stečaj tvrtke. 

Iste se godine priključio Hrvatskoj demokratskoj zajednici. Godine 1993. je kao njen kandidat izabran u prvi saziv Županijskog doma Sabora te postao prvi župan Splitsko-dalmatinske županije. Na mjestu župana je ostao do 1994. godine, a 1993. godine je postao ministar gospodarstva u vladi Nikice Valentića. Godine 1995. napušta Vladu te je izabran za predsjednika Hrvatske gospodarske komore, a na tom mjestu se nalazi i do danas. Iste je godine na izborima za Zastupnički dom Sabora kao kandidat HDZ-a u splitskoj izbornoj jedinici poražen od kandidata udružene opozicije. Od 2005. je generalni direktor tvrtke *Kraš* d.d. 

Sredinom 1990-ih bio je predsjednik nogometnog kluba Hajduk, koji se za trajanja njegova mandata plasirao u četvrtfinale Lige prvaka te je u to vrijeme kotirao kao 5. po redu klub u Europi. Jedno je vrijeme bio i na čelu Hrvatskog nogometnog saveza.

Od 2007. godine Vidošević je u svojim javnim nastupima počeo sve žešće kritizirati ekonomsku politiku vlade Ive Sanadera. Mnogi su komentatori to tumačili njegovom namjerom da se kandidira na predsjedničkim izborima 2009. godine. Vidošević je te namjere službeno potvrdio u jesen 2009. godine, nakon čega je automatski izbačen iz HDZ-a. Na prvom krugu izbora 27.12. je dobio manje 11,3 % glasova - manje nego što su mu predviđale ankete, te završio na četvrtom mjestu. Nekoliko dana kasnije se u Dnevniku HRT-a između dvojice preostalih kandidata opredijelio za Ivu Josipovića.

12. studenog 2013. je uhićen pod sumnjom za pronevjeru.

Nadan Vidošević je u braku sa suprugom Inom s kojom ima troje djece.

Izvori
------

1. ↑

Eksterni linkovi
----------------

* Službena stranica Arhivirano 2010-01-16 na Wayback Machine-u
* Prava istina o Nadanu Vidoševiću Arhivirano 2009-12-03 na Wayback Machine-u

***Nadan Vidošević*** na Wikimedijinoj ostavi
**Nadbiskup** (grč. *αρχεπίσκοπος*, od grč. *arché* — *prvi* + grč. *episkopos* — *nadzornik*) je biskupski čin u Rimokatoličkoj crkvi.

U Pravoslavnoj crkvi postoji čin arhiepiskopa.

Jurisdikcija
------------

Nadbiskup se nalazi na čelu nadbiskupije. Biskupija se naziva nadbiskupijom kad je riječ o središtu jedne crkvene pokrajine — metropolije — ili kad je riječ o istorijskoj biskupiji. Nadbiskup na čelu metropolije je ujedno i metropolit. Iz istorijskih razloga postoji i izuzetak od pravila da je metropolit uvijek nadbiskup, naime rimski biskup — papa — nije nadbiskup, iako je metropolit. Nadbiskup se od biskupa razlikuje čašću, ali ne i svetim redom: razlika između njih nije sakramentalna, nego funkcionalna. Zato biskup, kada postaje nadbiskup, ne mora primiti novi sakrament.

Vrste
-----

U Rimokatoličkoj crkvi postoje i nadbiskupi koji nisu metropoliti. Tri su vrste takvih nadbiskupa:

* titularni nadbiskupi — nadbiskupi ugašenih nadbiskupija čiji naslov nose. Takvi nadbiskupi često djeluju u Rimskoj kuriji ili kao nunciji;
* nadbiskupi u biskupijama koje nose naziv nadbiskupije, premda nisu sjedište metropolije. Npr. nadbiskup Strazbura je je neposredno podređen papi, a nadbiskup Avinjona je sufragan marsejskog nadbiskupa. U Hrvatskoj je u takvom položaju Zadarska nadbiskupija koja je neposredno podređena papi;
* biskupi koji dobiju titulu nadbiskupa *-{ad personam}-*, a da njihova biskupija ne postane nadbiskupijom. U tom slučaju, titula nadbiskupa ostaje vezana za osobu, kao počasna titula.

Nadbiskupi
----------

Neki od današnjih nadbiskupa na prostoru bivše SFRJ:

* Nadbiskup beogradski Stanislav Hočevar;
* Nadbiskup sarajevski Vinko Puljić;
* Nadbiskup zagrebački Josip Bozanić;
* Nadbiskup splitsko-makarski Marin Barašić;
* Nadbiskup riječki Ivan Devčić;
* Nadbiskup đakovačko-osječki Marin Srakić.
* Nadbiskup zadarski Želimir Puljić.

Veze
----

* Biskup
* Metropolit
Ciklus nutrijenata u okeanima
**Nutrijent** je hemikalija koja je potrebna organizmu za život i rast, ili supstanca koja se koristi u metabolizmu organizma i koja se unesi iz okoline. Nutrijenti se koriste za formiranje i popravku tkiva, regulaciju telesnih procesa i kao izvor energije. Metodi unosa nutrijenata variraju, dok životinje i protisti konzumiraju hranu i vare je sistemom za varenje, većina biljki unosi nutrijente direktno iz zemljišta kroz korenje ili iz atmosfere.

Organski nutrijenti obuhvataju ugljene hidrate, masti, proteine (ili njihove gradivne blokove, aminokiseline), i vitamine. Neorganska hemijska jedinjenja kao što su dijetarni minerali, voda, i kiseonik se takođe smatraju nutrijentima. Nutrient se smatra „esencijalnim" ako je neophodno da se unese iz spoljašnjih izvora, bilo zato što organizam ne može da ga sintetiše ili ga formira u nedovoljnim količinama. Nutrijenti koji su potrebni u veoma malim količinama su mikronutrijenti, dok su oni potrebni u velikim količinama makronutrijenti. Dejstvo nutrijenata je zavisno od doze.

Vidi još
--------

* Ishrana
* Nutricionizam

Literatura
----------

* Ensminger, Audrey H. (1994). *Foods & nutrition encyclopedia*. CRC Press. str. 527-. ISBN 978-0-8493-8980-1.
* SIZER, FRANCES; WHITNEY, ELLIE (12 November 2007). *NUTRITION: CONCEPTS AND CONTROVERSIES*. Cengage Learning. str. 26-. ISBN 978-0-495-39065-7. Pristupljeno 12. 10. 2010.
**Los Lagos** je grad na jugu Čilea u Provinciji Valdivia, u kom živi 9,798 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Los Lagos se nalazi u sredini Regije Los Ríos, udaljen 50 km istočno od svog provincijskog centra Valdivije i 834 km južno od Santiaga de Chile sa kojim je povezan Panameričkim autoputom.

Grad se prostire na ušću rijeke Collileufu u rijeku Calle-Calle.

Historija
---------

Los Lagos je službeno osnovan 1891. nakon preseljenja iz doline rijeke Quinchilca na današnji lokalitet.
Međutim, njegova historija seže u 16. vijek kad su španjolski konkvistadori osnovali fortifikaciju Quinchilca.

Mjesto je početkom 19. vijeka bilo poznato po splavarima koji su tako prevozili drvenu građu do Valdivije. Posao im je propao dolaskom željeznice.

Los Lagos je polazna točka za one koji žele posjetiti Jezero Riñihue, udaljeno 34 km istočno od grada.

Privreda
--------

Pored ratarstva i stočarstva za ekonomiju grada važna je mljekarska i drvna industrija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Chile: Los Rios*" (engleski). City population. Pristupljeno 26. 10 2020.
2. 1 2 3 4  „*Comuna Los Lagos*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 27.10.2020.

Vanjske veze
------------

***Los Lagos (Čile)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Los Lagos* (službene stranice) (`es`)
Leiji Matsumoto
**Leiji Matsumoto** (松本 零士, *Leiji Matsumoto*, rođen 25. siječnja 1938. - 13. veljače 2023.) japanski je crtač stripa.

Japanski autor animiranih serija rođen kao Akira Matsumoto, poznat po neobičnom animacijskom stilu sa zaštitnim znakom preuveličanih čeljusti i premalenih očiju glavnih protagonista, dok su svi ostali likovi nacrtani normalnom fizionomijom.

Isprva je počeao karijeru kao crtač mangi za djevojke u 50-ima, da bi se kasnije u svojim pričama posvetio žanru znanstvene fantastike i podžanru *Space Opera*. Stripovi *Space Battleship Yamato* (1974.) te *Captain Harlock* i *Galaxy Express 999* pokazali su se kao njegovi prijelomni radovi koji su mu donijeli slavu, te su realizirani i kao anime serije. Budući da se neki njegovi likovi javljaju u svim njegovim ostvarenjima, pojavio se termin "*Leijiversum*" koji označava "njegov" svemir. U kasnijoj je karijeri surađivao sa glazbenim bendom "*Daft Punk*" za koju je animirao glazbeni spot.

Serije *Queen Millennia*, *Galaxy Express 999*, *Captain Harlock*, *Space Battleship Yamato* i druge.

Vanjske poveznice
-----------------

* Leijiverse.com
* *Leiji Matsumoto* na Internet Movie Databaseu
Ovo je članak o sinu cara Suzonga od Tanga. Za njegovog pradjeda, čije se ime ispisuje kao "Li Dan" na pinyinu, v. Car Ruizong od Tanga. Za njegovog strica v. Li Cong.

**Li Tan** (李倓) (? -757), poznat po prinčevskoj tituli **Princ od Jianninga** (建寧王), posthumno **Princ od Qija** (齊王) zatim **Car Chengtian** (承天皇帝, doslovno "car koji je nosio nebo"), bio je kineski carski princ iz dinastije Tang. Bio je sin cara Suzonga, te mu se pripisuje da je za vrijeme Anshi ustanka svom ocu sugerirao da bježi u Lingwu, a što je Suzongu na kraju omogućilo da stvori bazu iz koje će poraziti pobunjenike. Međutim, nakon što je uvrijedio Suzonogovu omiljenu konkubinu Suprugu Zhang i moćnog eunuha Li Fuguoa optuživši ih za zločine, oni su ga optužili da namjerava ubiti svog starijeg brata Li Chua, princa od Guangpinga. Zbog toga mu je car Suzong naredio da izvrši samoubistvo. Nakon što je Li Chu postao car 762. godine (kao car Daizong), posthumno je rehabilitirao brata, davši mu prvo titulu Princ od Qija, a potom Car Chengtian, kao znak priznanja za zasluge u kršenju pobune.

Izvori
------

* *Knjiga Tanga*, vol. 116 Arhivirano 2008-09-21 na Wayback Machine-u.
* *Nova knjiga Tanga*, vol. 82 Arhivirano 2007-12-26 na Wayback Machine-u.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 218, 219, 224.
**Johann Georg Leopold Mozart** (Augsburg, 14.11. 1719. - Salzburg, 28.5. 1787.), njemačko-austrijski skladatelj i otac poznatog glazbenog genija Wolfganga Amadeusa Mozarta.

Život
-----

Leopold Mozart rođen je u Augsburgu kao sin knjigoveže Johanna Georga Mozarta (1679.-1736.). Studirao je teologiju u Salzburgu, no više zanimanja pokazuje za glazbu. Godine 1740. postaje violinist i komornik grofova Thurn und Taxis.

Ženi se 1747. godine s Annom Marijom Pertl, s kojom je imao sedmoro djece. Samo dvoje od njihove djece doživjelo je određenu starost koji su već u djetinjstvu postali glazbena čuda od djece: Maria Anna Mozart (nazvana *Nannerl*) i Wolfgang Amadeus Mozart. 

Leopold Mozart bio je dvorski kapelnik i skladatelj na tadašnjem dvoru salzburškog nadbiskupa. U današnje doba uglavnom je poznat kao otac i pedagog genijalnog sina, iako je skladao djela koja se i danas izvode. Iste godine kada je rođen i njegov sin Wolfgang (1756.) napisao je djelo *Versuch einer gründlichen Violinschule*, koja predstavlja izvor za današnja saznanja o glazbenoj praksi 18. stoljeća.

Odnos oca i sina očito je zahladio oko 1781./82. godine, kada se Wolfgang nastanio u Beču i oženio "jednom Webericom". U kasnijim pismima svojoj kćeri *Nannerl* spominje *Wolfganga Amadéa* bez imena, navodeći ga samo kao "*tvoj brat*". Leopold Mozart suprotstavljao se braku svog sina s Constanze Weber te je tijekom jedne posjete Beču kritizirao Wolfgangovu neuhranjenost, njihov neuredan stan i katastrofalnu financijsku situaciju.

Kao uzrok smrti Leopolda Mozarta navodi se otvrdnuće želuca, što se eventualno može povezati s rakom želuca.

Leopold Mozart je kao i Wolfgang bio član lože slobodnih zidara *"Zur wahren Eintracht"* u Beču.

Djela
-----

* *Eine musikalische Schlittenfahrt (Glazbena vožnja saonicama)*
* *Simfonija u D-duru "Die Bauernhochzeit" (Seljačko vjenčanje)*

***Leopold Mozart*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 44°52′20.8″N, 13°50′53″E
**Nimfej** (lat. *Nymphaeum*), antička građevina podignuta nad izvorom vode u samom centru Pule vjerojatno već u 1. stoljeću prije Krista. Osim utilitarne funkcije opskrbe vodom, postoje mišljenja da je dio Nimfeja bio posvećen božici Dijani, a djelomice se mogao koristiti i kao kupalište (*bagno romano*). Može se pretpostaviti da se taj izvor vode koristio i za potrebe Amfiteatra.

Nimfej je definitivno bio najveći izvor vode, u blizini amfiteatra i samog mora, gdje se voda iz izvora skuplja u mramorni "bazen". Osim toga grad je imao 4 vodospreme kojima je omogućeno da opskrbljuju vodom dijelove Pule koji su znatno iznad nadmorske visine Nimfeja. Jedna je vodosprema otkrivena 1911. godine, u unutrašnjosti mletačkog Kaštela, a dubina joj je 25 metara. U blizini je otkrivena još jedna. Na jednoj padini je vodosprema koju je financirao Lucije Menacije Prisk koji je u 2. stoljeću dao Puli 400.000 sestercija (preko 30 kg zlata) za opskrbu vodom gornjeg i donjeg dijela grada. Bez obzira na niži Nimfej, pomoću tadašnjih tehničkih rješenja voda se iz Nimfeja dovodila do znatno više vodospreme i njome su se uglavnom opskrbljivale kuće na višem djelu antičke Pule, na brežuljku. Niži se dio kuća opskrbljivao vodospremom pokraj Malog rimskog kazališta. Osim toga nađeni su dokazi da je i Pula imala svoj akvadukt. Za pravo priključka trebala je carska dozvola. Ako se dobila, u kuću se voda dovodila točno definiranom širinom cijevi te se lako pratila potrošnja na osnovu koje se voda plaćala. I kanalizacija je većim dijelom bila pametno riješena. Cijevi za odvod nalazile su se uglavnom uz prometnice, većim dijelom prekrivene kamenim četvrtastim pločama. O kvaliteti gradnje dovoljno govori činjenica da su i dan danas neke ulice u staroj jezgri Pule priključene na rimsku kanalizaciju.

Kroz cijelu povijest grada zaštiti izvora posvećivana je posebna briga koja se može pročitati u gradskim propisima već od srednjeg vijeka. Nad izvorom vode izgrađeno je suvremeno crpilište 1860. za potrebe Arsenala, vojne bolnice i drugih vojnih građevina, da bi se krajem stoljeća povezao s civilnim vodovodom u jedinstveni sustav. Danas se voda iz Nimfeja ne koristi više za piće, već samo za zalijevanje obližnjih parkova.

Nedavno je na Svjetski dan vode u Puli pokrenuta inicijativa za osnivanjem muzeja vode. Već su počela istraživanja i prikupljanje eksponata koji će prikazati povijest pulske vodoopskrbe tijekom više od dva tisućljeća. Upravo će se uz antički Nimfej predstaviti sadržaji budućeg muzeja.

Više informacija
----------------

* Povijest Pule
* Pula
**Nela Eržišnik** (Banja Luka, 18. lipnja 1922. - Volosko, 14. kolovoza 2007.), hrvatska komičarka, rođena pod imenom **Nevenka Maras**, a potom uzela ime **Marija Blažević**.

Životopis
---------

### Djetinjstvo i mladost

Rodila se u obitelji Ivana i Matilde Marasa u Banja Luci.

Djetinjstvo je provela u Gospiću i Otočcu, gdje je završila pučku školu i tri razreda gimnazije. S obitelji se preselila u Zagreb 1935. gdje je završila gornjogradsku gimnaziju. Kao mlada djevojka u doba NDH radila je u glavnoj pošti u Jurišićevoj ulici. Poslije Drugog svjetskog rata završila je 1948. studij glume na Zemaljskoj glumačkoj školi u Zagrebu.

### Glumačka karijera

Glumačku karijeru počela je u Hrvatskom narodnom kazlištu, a 1953. prelazi u Zagrebačko dramsko kazalište (kasnije Kazalište Gavella). Proslavila se osobito 1952. naslovnom ulogom u Aristofanovoj „Lisistrati". Kazališnu karijeru završila je naprasno naslovnom ulogom u Nušićevoj „Gospođi ministarki."

Filmsku karijeru počela je 1950-ih i 1960-ih godina kao filmska glumica u hrvatskim filmovima „Sinji galeb (1953)", „Jubilej gospodina Ikla (1955)", „Ne okreći se, sine", „Svoga tela gospodar (1957)", „Samo ljudi (1957)", „H-8", „Signali nad gradom (1960)", „Martin u oblacima (1961)", „Breza (1967)".

### Komičarka

Krajem pedesetih godina u humorističnoj emisiji Radio Zagreba "Porodica Veselić" javlja se kao kućna pomoćnica Marica Hrdalo, čiji lik razvija i u drugim radioemisijama (Veselo veče, Vesela revija) i javnim nastupima, te kao obična, jednostavna žena komentira aktualnosti u zemlji i u svijetu te stiče osobitu popularnost. Drugi lik koji je paralelno tumačila bila je lička seljanka tetka Ika (Ikača). Kao komičarka obišla je mnoge krajeve i zemlje te imala velik broj susreta s publikom. Među njezinim poštovateljima bio je i Josip Broz Tito.

Zanimljivosti
-------------

Za vrijeme Domovinskog rata podržavala je obranu Hrvatske. Početkom 2000-ih privukla je pozornost otvorenim pismom što ga je poslala Miodragu Petroviću Čkalji, srpskom komičaru, kad je čula da ovaj njezin kolega i komičarska legenda nekadašnje Jugoslavije trpi krajnje siromaštvo kao zaboravljeni umirovljenik.

2003. objavljena je njezina autobiografska knjiga „Moja tri života".

Nagrade
-------

2006. je dobila nagradu 3. nagradu Dubravko Horvatić, za memoarsku prozu objavljenu u Hrvatskom slovu 2005. godine.
Ovo je članak o pretendentu na prijestolje. Za kancelara v. Li Mi (kancelar).

| **Wei Gong** (魏公) |
| --- |
| Porodično ime: | Li (李, lǐ) |
| Osobno ime: | Mi (密, mì) |
| Posthumno ime: | Nema |

**Li Mi** (李密) (582–619), kurtoazno ime **Xuansui** (玄邃), pseudonim **Liu Zhiyuan** (劉智遠), bio je vođa kineskog pobunjeničkog pokreta protiv vladavine dinastije Sui. Ispočetka je bio glavni strateg generala Yang Xuangana koji je godine 613. pokrenuo bezuspješni ustanak protiv cara Yanga. Godine 617. je Li Mi lično pokrenuo novi ustanak i brzo stekao toliko pristalica da se očekivalo kako će s lakoćom poraziti dinastiju Sui i osnovati novu dinastiju. Zahvaljujući tome su ga brojni drugi ustanički vođe, kao što su Dou Jiande, Meng Haigong (孟海公), Xu Yuanlang i Zhu Can, poticali da preuzme carsku titulu, a čak je i Li Yuan (budući car Gaozu od Tanga) pisao udvorička pisma koja su se tumačila kao implicitno priznanje njegove carske titule. Njegova vojska, međutim, nije uspjela poraziti vojsku Suija kraj istočne prijestolnice Luoyang niti ju je uspjela osvojiti. Godine 618. je dinastiji Sui lojalni general Wang Shichong organizirao zasjedu u kojoj je Li Mijeva vojska uništena. Li Mi je nakon toga utočište pronašao na teritoriji novosnovane dinastije Tang, gdje je priznao Li Yuana za cara. Međutim, ubrzo nakon toga je digao ustanak protiv njega, pokušavši obnoviti svoju vojsku. General Sheng Yanshi (盛彥師) ga je zarobio i pogubio.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Car Yang od Suija**  |  **Vladar Kine (Istočni Henan)** 617–618 | Slijedi: **Yang Tong od Suija**  |
**Amalberga od Temsea** (cca. 741 - 10. jul 772) bila je lotaringijska žena koja se slavi kao svetica u Rimokatoličkoj crkvi, posebno u Temseu, Gentu, Munsterbilzenu i drugim dijelovima Flandrije. Pripisuju joj se mnoga čuda kao što je prijelaz rijeke na velikoj ribi. 

Hagiograf Goscelin iz Canterburyja navodi priču prema koju joj je bezuspješno zaprosio franački kralj Karlo Veliki. Ona se tada bacila na crkveni oltar. Karlo ju je odatle pokušao odvesti silom, ali joj je slomio ruku; dalji pokušaj je čudesno spriječen. Karlo Veliki se nakon toga razbolio, ali je ozdravio nakon što mu je Amalberga oprostila i počela se moliti Bogu za njegovo zdravlje.

Ne treba je miješati sa Amalbergom od Maubegea.

Izvori
------

* "St. Amalberga" from the *Catholic Encyclopedia*

Literatura
----------

* Love, Rosalind (2005). „'Et quis me tanto oneri parem faciet?': Goscelin of Saint-Bertin and the Life of Amelberga". u: Katherine O'Brien O'Keeffe and Andy Orchard. *Latin Learning and English Lore: Studies in Anglo-Saxon Literature for Michael Lapidge*. Toronto Old English Series. Toronto: University of Toronto Press. pp. 231–52.


***Amalberga iz Temsea*** na Wikimedijinoj ostavi
**Nyköping** čita se **Nićeping** je lučki grad i općina na jugoistoku Švedske od 29,891 stanovnika u užem centru, 
dok kao općina ima 51,644.

Nyköping je i administrativni centar grofovije Södermanland koja ima 270,738 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Nyköping leži na ušću rijeka Nyköpingsån u Baltičko more , udaljen oko 100 km zapadno od Stockholma.

Historija
---------

Nyköping se razvio kao trgovište prije 1250. pored brda na kojem je oko 1260. izagrađen istoimeni zamak.
On je vremenom postao jedno od glavnih švedskih uporišta, naročito za vladavine kraljeva Gustav I Vase i Karla IX, ovaj posljednji živio je u gradu kao knez od 1568.

Privreda
--------

Nyköping se počeo razvijati kao industrijsko naselje još u doba manufaktura, koje su pokretali riječni slapovi, tad su se 
proizvodili predmeti od željeza i mjedi. Kasnije su podignute tvornice tekstila, namještaja i mlinovi za žito. 
Nešto kasnije razvila se brodogradnja, ali je vremenom zamrla kad se razvilo brodogradilište u Oxelösundu.

Znamenitosti
------------

Od historijskih građevina Nyköping ima crkvu sv. Nikole iz 12. vijeka i danas restaurirane ostatke svog srednjovjekovnog zamka, u kojem je smješten muzej Södermanlanda.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Sweden: Södermanland" (engleski). City population. Pristupljeno 08. 04. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Nyköping*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 08. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Nyköping*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada* (`sv`)
* *Nyköping* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Nelson** (engleski: *Nelson River*) je rijeka u Kanadi duga 644 km , koja zajedno sa Rijekom Saskatchewan formira plovni put dug 2 575 km koji se proteže do kanadskih Stjenovitih planina na zapad.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Nelson* izvire iz Jezera Winnipeg u kanadskoj provinciji Manitobi odatle teče prema sjeveroistoku do svog uvira u Hudsonov zaljev. 

Karta porječja rijeka Nelson i Saskatchewan
*Rijeka Nelson* ima porječje veliko oko 1 150 000 km², na rijeci su podignute dvije velike hidoelektrane *Kelsey*, oko 240 km nizvodno od Jezera Winnipeg i nešto niže još jedna kod *Slapova Kettle*. 

Duž rijeke ide i trasa željezničke pruge prema Hudsonovom zaljevu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   „*Nelson River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Nelson River* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Rat Osam prinčeva**, **Ustanak Osam kraljeva** ili **Ustanak Osam prinčeva** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *bā wáng zhī luàn*; Wade-Giles: pa wang chih luan) je naziv za period političke nestabilnosti i endemskog građanskog rata koji je pogodio Kinu od 291. do 306. godine, za vrijeme vladavine cara Huija iz dinastije Jin. Ime je dobio po njegovim glavnim sudionicima, prinčevima (*wang* kin. *王*), iz iste dinastije, čije su biografije prikupljene u poglavlju 59 "Historije dinastije Jin" (*Jinshu*). Većina borbi se odvijala u sjevernoj Kini koja je pri tome opustošena, a što su početkom 4. vijeka iskoristili Wu Hu nomadi i digli veliki ustanak kojim je kineska carska vlast protjerana iz sjeverne Kine.

Osam prinčeva su bili:

* Sima Liang (kin. 司馬亮), sin Sima Yija (kin. 司馬懿), titularni princ od Runana (kin. 汝南王)
* Sima Wei (kin. 司馬瑋), sin cara Wua, princ od Chua (kin. 楚王)
* Sima Lun (kin. 司馬倫), sin Sima Yija, princ od Zhaoa (kin. 趙王)
* Sima Jiong (kin. 司馬冏), nećak cara Wua, princ od Qi (kin. 齊王)
* Sima Ying (kin. 司馬穎), sin cara Wua, princ od Chengdua (kin. 成都王)
* Sima Ai (kin. 司馬乂), sin cara Wua, princ od Changshaa (kin. 長沙王)
* Sima Yong (kin. 司馬顒), daleki rođak cara Wua, princ od Hejiana. (kin. 河間王)
* Sima Yue (kin. 司馬越), daleki rođak cara Wua, princ od Donghaija (kin. 東海王)
**Rat nacionalne zaštite** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Hù guó zhànzhēng*), također poznat i kao **Antimonarhijski rat** je bio građanski rat koji se odigrao od 1915. do 1916. godine u Kini između centralne, tzv. Beiyanške vlade novoproglađenog Kineskog Carstva na čelu sa Yuan Shikaijem na jednoj, te pobunjenih južnih provincija koje su nastojale sačuvati, odnosno obnoviti Republiku Kinu. Rat je izbio nakon što je Yuan Shikai, dotadašnji predsjednik Republike, u nastojanju da povrati autoritet načet pristajanjem na japanski ultimatum u proljeće 1915. godine, odlučio obnoviti monarhiju srušenu u Xinhai revoluciji četiri godine ranije. Na taj potez su Tang Jiayo, zapovjednik kineskih trupa u provinciji Yunan i nekadašnji revolucionarni vođa Cai E nakon ultimatuma proglasili nezavisnost i formirali tzv. Armiju nacionalne zaštite. Yuan Shikai je dvije godine ranije sličnu pobunu, poznatu kao Druga revolucija, ugušio uz pomoć moćne i sebi vjerne Beiyanške armije. Na Yunan je poslano njenih 80.000 pripadnika, ali je pokušaj brzog gušenja pobune propao, što zbog snažnog otpora, što zbog nepristupačnog terena, ali i nevoljkosti oficira Beiyanške armije za rat, koji su smatrali da u novom Yuanu Shikaiju vojska neće biti potrebna. Nakon toga je niz guvernera i vojnih zapovjednika u južnim provincijama prešao na stranu Armije nacionalne zaštite, a pobunjenike su iz oportunističkih razloga počeli podržavati i Japanci. U takvim okolnostima je Yuan Shikai shvatio da više nema podršku, te je odlučio odustati od obnove monarhije i umjesto toga ponovno preuzeti dužnost predsjednika Republike. Time je rat završio, ali je nakon Yuanove smrti nekoliko mjeseci kasnije centralna vlast u Kini bila oslabljena, a što je niz oportunističkih oficirskih i drugih klika iskoristilo da se nametnu kao gospodari rata, odnosno započnu višegodišnji period kaosa poznat kao Era gospodara rata.

Izvri
-----

* Fairbank, John King; Twitchett, Denis (1983). The Cambridge History of China: Republican China 1912–1949, Part 1. Cambridge University Press. ISBN 9780521235419.
* Putnam Weale, Bertram Lenox (1917). The fight for the Republic in China. Dodd, Mead and Company. pp. 490. OCLC 1541271.
U rod ***Amanita*** spada oko 600 vrsta gljiva uključujući i neke koje su najotrovnije na svijetu. Vrste iz ovog roda su odgovorne za oko 95% smrti izazvanih trovanjem gljivama, a 50% toga izazove zelena pupavka. Najčešći toksin u ovim gljivama je α-amanitin.

U ovaj rod također spadaju mnoge jestive gljive, ali miciolozi uglavnom ne podržavaju gljivare amatere da biraju ove za ljudsku upotrebu. Međutim, u nekim kulturama, lokalne jestive vrste iz ovog roda su česte na tržnicama tokom sezone rasta. Dobri primjeri za to su *Amanita zambiana* i druge mesnate vrste iz Srednje Afrike, *Amanita basii* i slične vrste u Meksiku, blagva u Europi, i *Amanita chepangiana* iz Jugoistočne Azije. Druge vrste se koriste za obojene umake, poput crvene *Amanita jacksonii*, čiji je areal od istočne Kanade do istoka Meksika.

Za mnoge vrste se ne zna jesu li jestive, posebno u zemljama poput Australije gdje su mnoge gljive slabo poznate.

Otrovnost
---------

Neke gljive iz ovog roda u sebi sadrže amatoksine, koji mogu izazvati prestanak rada jetre i smrt. Tu spadaju: zelena pupavka, *Amanita virosa*, *Amanita bisporigera* i *Amanita ocreata*, kao i *Amanita verna*.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Amanita** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Amanita** |

***Amanita*** na Wikimedijinoj ostavi
**Naissaar** (njemački: *Nargen*; švedski: *Nargö*) maleni je otok koji se nalazi sjeverozapadno od Tallinna u Estoniji; administrativno pripada ruralnoj općini Viimsi. Ukupna površina otoka iznosi 18.6 km²; otok je dug osam kilometara, širok oko 3.5 kilometara, a od kopna je udaljen oko 8.5 kilometara. Najviša točka na otoku je brdo Kunilamägi, koje doseže visinu od 27 metara. Otok je uglavnom prekriven šumom i stijenama. Godine 2005. na stanovniku je živjelo 10 stalnih stanovnika, a brojka se 2011. godine popela na oko 35. Administrativno, površina otoka podijeljena je između tri sela: Lõunaküla, Tagaküla i Väikeheinamaa. 

Za vrijeme revolucionarnih zbivanja u Rusiji, na otoku je proglašena kratkotrajna, nepriznata Sovjetska Republika Naissaar. Do Drugog svjetskog rata, na otoku je živjelo oko 450 ljudi, uglavnom Estonskih Šveđana, međutim ti su ljudi napustili otok nakon rata. Za vrijeme Sovjetskog Saveza, otok je dodijeljen vojsci tako da civili nisu imali pristup. 

Iako utvrde datiraju još iz perioda Petra I. Velikog i njegovih planova za fortifikaciju Tallinna, glavne utvrde nastale su u periodu ruske vladavine prije Drugog svjetskog rata. Danas se male kuće iz švedskog perioda postepeno obnavljaju, kao i željeznica koja spaja sjeverni i južni dio otoka. 

Jedan od najpoznatijih stanovnika otoka bio je optičar Bernhard Schmidt, zaslužan za izadu posebne vrste teleskopa iz 1930. godine.

Vanjske veze
------------

***Naissaar*** na Wikimedijinoj ostavi

* "Jalutuskäik saladusliku Naissaare lõunarajal"
* Fortress of Naissaar
* "Naissaar, Former Soviet Navy Base"
* F.F. Raskolnikov, "Tales of Sub-Lieutenant Ilyin. A prisoner of the British"

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 245393797
* LCCN: sh87003229
* GND: 4439130-4

 |
Indijanci Nukak, majka i dijete.
**Nukak** (Nukak Maku, Macusa), pleme američkih Indijanaca nastanjenih u amazonskom bazenu između rijeka Guaviare i Inírida. Nukaki su jedna od kojih 6 grupa Makú Indijanaca, nomadskih lovaca i sakupljača koji žive po malenim obiteljskim grupama u prašumama duž riječnih obala, i u neprekidnom pokretu. Kod kraćih zadržavanja podižu kolibe od drveta i palmina lišća, a viseći ležaj-hammock, glavni je namještaj. Uz lov i ribolov sakupljaju voće, orahe, insekte, med i kornjače. Muškarci su naoružani puhaljkama sa strelicama čiji su vrškovi premazani otrovom kurare, a hvataju majmune i ptice. 

Prve kontakte sa bijelim došljacima imaju 1988. a njihov teritorij pretežno su zauzeli uzgajivači koke, razne militantne političke skupine i kolumbijska armija. 

Jezik Nukak Indijanaca ostao je neklasificiran. Preostalo ih je oko 300.

Vanjske poveznice
-----------------

* NUKAK-MAKU
* Nukak Maku by NIELS VAN IPEREN

Izvori
------

1. ↑  „Ethn. 14th". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-06. Pristupljeno 2014-08-06.
**Alarihov zakonik** ili Alarihov Brevijarijum (Breviarium Alaricianum ili Lex Romana Visigothorum) je zakonski zbornik koji je 506 izdao vizigotski kralj Alarih II za svoje rimske podanike. Sastavljen je iz rimskih izvora, a sadrži i mnoge tačke prepisane iz teodosijevog zakonika. Posle savjetovanja sa predstavnicima crkve i visokog plemstva zakonik je stupio na snagu (2. februar 506), u 22. godini Alarihove vladavine. Prekršajem se smatrala primjena bilo kakvog drugog zakona i za nju je slijedila predviđena kazna. Zakonik je bio u upotrebi sve do 654 kada ga je ukinuo vizigotski kralj Rekesvint. Alarihov zakonik ima izuzetnu vrijednost, jer predstavlja jedan od rijetkih istorijskih izvora o životu rimskih podanika u vizigotskoj državi.

Vidi još
--------

* Alarih II
* Gotski zakonik
* Rekesvint

Literatura
----------

* Gustav Hänel: *Lex Romana Visigothorum*, Berlin 1849 (reizdanje 1962).

Vanjske veze
------------

***Alarikov brevijar*** na Wikimedijinoj ostavi

* Istorijska biblioteka:Alarihov brevijar
Andrejin krst
Andrejin krst sa dodatnom svetlosnom indikacijom
**Andrejin krst** čine dve linije iste dužine, ukrštene u obliku ćiriličnog slova H odnosno latiničnog slova X i zapravo u osnovi predstavlja grčki krst okrenut za 45°.

Naziv
-----

Naziv je dobio po Svetom apostolu Andreju Prvozvanom, koji je razapet na takvom krstu. Predstavlja rasprostranjen oblik u heraldici i veksikologiji.

***Andrijin krst*** na Wikimedijinoj ostavi

U saobraćaju
------------

U saobraćaju se koristi kao saobraćajni znak koji najavljuje železničku prugu te traži posebnu opreznost prilikom prelaska preko pruge. Ako postoji više koloseka, onda se broj krstova povećava na broj koloseka.

| * p
* r
* u
Hrišćanski krstovi |
| --- |
| 
* Latinski krst Katolički
* Obrnuti krst svetog Petra Obrnuti
* Dvostruki krst Dvostruki
* Ruski krst Ruski
* Papski krst Papski
* Grčki krst Grčki
* Gvozdeni krst Gvozdeni ili željezni
* Templarski krst Templarski
* Pravoslavni krst Pravoslavni
* Jerusalimski krst Jerusalimski ili jeruzalemski
* Vizantijski krst Vizantijski ili bizantski
* Krst Golgota Golgota
* Keltski krst Keltski
* T ili Tau krst T ili Tau
* Krst svetog Andreja Sv. Andrejev

 |
**Ljubomir Đukić** (8. jul 1966), jugoslavenski pisac. Piše poeziju, poetsku prozu, prozu, kritičke osvrte, a aktivan i na polju performansa. Idejni tvorac i osnivač Umetničke radionice „Kanjiški krug" i dvojezičnog književnog časopisa *Orbis* (objavljivan od 1996. do 2007. godine)

Objavio je osam knjiga poezije. Bio je saradnik mnogih omladinskih, studentskih i knjževnih časopisa u SFRJ.

„Divne, realne laži" je knjiga o poeziji Ljubomira Đukića autora Miodraga Mrkića (1999)

Deceniju se bavio organizacijom klupskog života; propagirajući elektronsku muziku (*house, techno, trance...*).

Živi i stvara u Subotici, izučavajući psihosocijalnu kulturu, umetnost i komunikaciju seksualnih manjina (LGBT populacija).

Opus
----

Knjige
* *Darežljivi morbidarijum*
* *Lični prtljag*
* *Divne, realne laži*, knjiga o poeziji Ljubomira Đukića; autora Miodraga Mrkića (1999)

E-knjige
* *Stara Kanjiža* (2015)
* *Nije teško biti gej* (2016)
* fragmenti intime (2019)

Vanjske veze
------------

* Divne, realne laži
* Stara Kanjiža
* Nije teško biti gej
* fragmenti intime
**Lauš** je jedno od gradskih naselja Banje Luke koje je dobilo ime po kamenu Laušu koji se na tom području pronalazio. Na Laušu postoje dvije mjesne zajednice, Lauš I, i Lauš II.Lauš okružuju mjesne zajednice Pobrdje, Paprikovac i Pavlovac.

Obrazovanje
-----------

U naselju se nalazi Osnovna škola „Sveti Sava". Pri školi je 16. decembra 2011. otvoreno dječije obdanište.

Saobraćaj
---------

Linija 6 javnog prevoza ide sa Lauša do autobuske stanice, prolazeći kroz Centar.

Sport
-----

Naselje je sjedište omladinskog fudbalskog kluba Lauš.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva 1991. u SFRJ, u mjesnoj zajednici Lauš je živjelo 10.910 stanovnika.

|  |
| --- |
| **MZ Lauš** |
| **godina popisa** | **1991.** |
| Srbi | 8.384 (76,85%) |
| Jugosloveni | 1.008 (9,24%) |
| Muslimani | 587 (5,38%) |
| Hrvati | 413 (3,78%) |
| ostali i nepoznato | 518 (4,75%) |
| **ukupno** | **10.910** |

Galerija
--------

* Hram svetog Jovana Bogoslova u LaušuHram svetog Jovana Bogoslova u Laušu

Vidi još
--------

* Banja Luka

Izvori
------

1. 1 2  „Banjaluka: Otvorena dva nova vrtića" (sr). Radio-televizija Republike Srpske. 16. 12. 2011.. Pristupljeno 16. 12. 2011.
2. ↑  Savezni zavod za statistiku i evidenciju FNRJ i SFRJ, popisi stanovništva 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. i 1991. godine.

Vanjske veze
------------

***Lauš*** na Wikimedijinoj ostavi

Šablon:Grad Banja Luka
Fasada raščlanjena lezenama, katedrala sv. Stošije, Zadar, 13. vijek
**Lezena** je naziv za plitki vertikalni istak u obliku pilastra, koji istodobno ojačava i ukrašava te raščlanjuje zidnu plohu.

Lezene su vrlo često povezane nizovima slijepih lukova (arkade), osobito u romanici. U jednostavnoj formi javljaju se još u kasnoj antici (npr. Aja Sofija, oko 537. god), na pročeljima, bočnim stranama i apsidama, a osobito su česte u romanici. U gotici imaju sličnu funkciju kao i ranije, ali u kojoj više dominira konstruktivni nego dekorativni element. Lazene su česte i u arhitekturi kasnijih stilskih epoha, osobito na pročeljima monumentalnih zdanja renesanse, baroka, neoklasicizma i neostilova historicizma.

Bilješke
--------

1. ↑  ELU 1964.; Damjanov/Radulić 1967.
2. ↑  Müller/Vogel 1999
3. ↑  ELU 1964
4. ↑  ELU 1964.

Literatura
----------

* ELU 1962 – Lezena, Enciklopedija likovnih umjetnosti, sv. 3, Zagreb, 1964. str. 311.
* Damjanov/Radulić 1967 - Damjanov, Jadranka; Radulić, Ksenija: Lezena, Umjetnost (Likovne umjetnosti), 3. izdanje, Zagreb, 1967. str. 151.
* Müller/Vogel 1999 - Werner Müller; Gunther Vogel: Atlas arhitekture 1, preveo Milan Pelc, Zagreb, 1999. str. 257.
Shema održivog razvoja
**Održivi razvoj** podrazumeva takav razvoj društva koji raspoloživim resursima zadovoljava ljudske potrebe, ne ugrožavajući prirodne sisteme i životnu sredinu, čime se osigurava dugoročno postojanje ljudskog društva i njegovog okruženja. Koncept održivog razvoja predstavlja novu strategiju i filozofiju društvenog razvoja.

Održivi razvoj se najčešće dovodi u vezu sa zaštitom životne sredine, odnosno nastojanjem da se zabrinutost za opstanak živog sveta na planeti Zemlji poveže sa očuvanjem prirodnih resursa i brojnim ekološkim izazovima koji stoje pred svakim društvom, državom i čovečanstvom u celini.

Aktuelnosti samog pojma doprinosi ugroženost životne sredine, koja se ogleda u ekološkim izazovima i problemima kao što su: globalno zagrevanje, smanjivanje ozonskog omotača, „efekat staklene bašte", nestanak šuma, pretvaranje plodnog zemljišta u pustinje, pojava kiselih kiša, izumiranje životinjskih i biljnih vrsta.

Definicije održivog razvoja
---------------------------

Ne postoji jedinstvena i opšteprihvaćena definicija pojma održivog razvoja.

Najčešće se navodi definicija održivog razvoja koju je 1987. godine dala Svetska komisija za okruženje i razvoj pri Ujedinjenim nacijama (tzv. Bruntland komisija) u svom izveštaju pod nazivom „Naša zajednička budućnost". Definicija glasi:

*„Održivi razvoj je razvoj koji zadovoljava potrebe sadašnjice, ne dovodeći u pitanje sposobnost budućih generacija da zadovolje vlastite potrebe."*

Održivi razvoj podrazumeva ravnotežu između potrošnje resursa i sposobnosti obnavljanja prirodnih sistema.

Jedna sveobuhvatna definicija održivog razvoja glasi: „održivi razvoj predstavlja integralni ekonomski, tehnološki, socijalni i kulturni razvoj, usklađen sa potrebama zaštite i unapređenja životne sredine, koji omogućava sadašnjim i budućim generacijama zadovoljavanje njihovih potreba i poboljšanje kvaliteta života".

Dimenzije održivog razvoja
--------------------------

Uobičajeno je da se koncept održivog razvoja može razložiti u tri osnovne dimenzije: ekološka, ekonomska i socijalna održivost. Postoje predlozi da se kultura uvrsti kao četvrta dimenzija održivosti. Prema drugim izvorima, četvrta dimenzija je institucionalna, pri čemu se ima u vidu princip dobrog upravljanja.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  Centar za demokratsku tranziciju
3. ↑  United Cities and Local Governments, "Culture: Fourth Pillar of Sustainable Development".
4. ↑  United Nations Commission on Sustainable Development. Report on the Third Session (11-28 April 1995.) Economic and Social Council. Official Records, 1995. Supplement No.12. E/1995/32 E/CN.17/1995/36. United Nations, New York, 1995

Vanjske veze
------------

* Ekološki program Ujedinjenih nacija
* Evropska unija i zaštita okruženja
* Nacionalna strategija održivog razvoja Republike Srbije[*mrtav link*]

***Održivi razvoj*** na Wikimedijinoj ostavi
Održavanje cesta
Popravak traktora
**Održavanje** je generalno govoreći postupak kojim se nastoji održati istim neko stanje ili neka sposobnost. Održavanje kao takvo najveću primjenu ima u tehničkim znanostima, gdje postoji i cijelo jedno područje koje se bavi teorijom održavanja.

Održavanje u tehnici
--------------------

Održavanje u tehnici podrazumjeva postupak pregleda, popravka ili poboljšavanja nekog uređaja čime mu se otklanja kvar, poboljšava postojeće stanje ili samo produžava radni vijek. Teorija održavanja temelji se na dva sukobljena zahtjeva:

* Troškovi održavanja moraju biti što manji,
* Uređaj mora raditi što pouzdanije.

Kako je nemoguće pomiriti ova dva zahtjeva cijela teorija održavanja se zasniva na kompromisu odnosno na pokušaju da se postigne što veća sigurnost uz što manju cijenu. Pri tome važnu ulogu imaju zakoni i pravila koja se moraju poštovati pri radu pojedinih uređaja koja nameću minimume standarda koji moraju biti zadovoljeni za pojedine grane tehnike.

Strategije održavanja
---------------------

Postoje dvije strategije održavanja. To su:

* Korektivno održavanje,
* Preventivno održavanje.

**Korektivno održavanje** je održavanje kod kojeg se uređaj održava tek nakon što je nastupio kvar odnosno zastoj. Ovaj način održavanja je najzastupljeniji usprkos cijelom nizu negativnih svojstava koje sa sobom nosi. Ovaj način održavanja naziva se i *ne diraj dok radi*.

**Preventivno održavanje** je održavanje prilikom kojeg se uređaj održava prije nego nastupi kvar. Ovaj način dokida negativna svojstva korektivnog održavanja, ali sa sobom nosi neka druga negativna svojstva. Preventivno održavnje se može vršiti na nekoliko načina. Može biti izvedeno kao Planirano održavanje, koje se vrši u zadanim vremenskim intervalima (engleski: Time Based Maintenance) ili na temelju broja prijeđenih kilometara, na temelju broja radnih sati, nakon određenog broja izvršenih radnih operacija, itd; ili kao prediktivno održavanje (održavanje po stanju) kod koje se aktivnosti održavanja realiziraju na temelju stanja dijelova i sustava.

Korektivno održavanje se najčešće realizira neplanski i urgentno, a preventivno održavanje se realizira planski, odnosno kada se za to ukaže potreba.

Prilikom održavanja uređaja koriste se oba navedena načina, vitalni dijelovi se većinom održavaju aktivnim načinom, odnosno preventivno, a manje bitni pasivno, odnosno korektivnim načinom.

Literatura
----------

* Dr. Stipe Belak: *Terotehnologija*, Šibenik, 2005. ISBN 953-6781-18-2
* Dr. Željko Novinc, Amir Halep: *Tehnička dijagnostika i monitoring u industriji*, Kigen, Zagreb, 2010.
* Dr. Ivo Čala: *Održavanje opreme* (9. poglavlje: *Proizvodno strojarstv*o) Školska knjiga, Zagreb, 2002.
* Dr. Josip Lovrić: *Osnove brodske terotehnologije*, Pomorski fakultet Dubrovnik, Dubrovnik, 1989.

Vanjske veze
------------

***Održavanje*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hrvatsko društvo održavatelja Arhivirano 2010-05-07 na Wayback Machine-u
* Studija o organizaciji održavanja
**Alberico I** (*Alberik*; ? - 922/925) bio je langobardski vojvoda Spoleta od 897/898. do smrti, najpoznatiji po dominaciji nad Rimom i papama u prve dvije decenije 10. vijeka.

Prvi put se spominje kao paž na dvoru franačkog vojvode Guida III od Spoleta, koji je kasnije postao sveti rimski car. Na njegovoj se strani borio u bitci na Trebiji 889. Međutim, godine 897/98. je mučki ubio njegovog sina ili nećaka Guida IV te preuzeo Vojvodstvo Spoleto.

Zahvaljujući tome što se istakao u odbijanju mađarskih napada na Italiju, kralj Berengar I od Italije mu je 899/900. priznao titulu vojvode. Alberico se potom pokazao kao vješt diplomat, koji je izgradio dobre odnose sa svojim susjedima. Sa markgrofom Adalbertom II od Toskane je sklopio savez protiv pape Sergija III te čak 907. prepriječio put Berengaru u Rim na njegovu carsku krunidbu.

Najvažniji je, međutim, bio savez sa Teofilaktom I, grofom od Tuskuluma čiji će klan Tusculani dominirati papinstvom sljedećih vijek i pol. Savez je potvrdio ženidbom za njegovu kćer Maroziju, a Alberico je dobio titulu patricius Romanorum. Godine 915. je sudjelovao u znamenitoj bitci kod Garigliana kao jedan od komandanta kršćanske vojske koja je razbila Saracene. Godine 917. je imenovan "konzulom Rimljana".

Njegova vladavina nad Rimom je, međutim, postala tiranska, pa je istjeran iz grada. Između 922. i 925. je ubijen u mjestu Orte.

Sa Marozijom je imao tri sina: Alberica II koji je kasnije dominirao Rimom; Constantinoa (umro iza 945), biskupa Sergija od Nepija (umro prije 963). Neki izvori da mu je četvrti sin bio papa Ivan XI (dok drugi navode da je Ivan XI nezakoniti sin pape Sergija III).

Literatura
----------

* *Lexikon des Mittelalters* Arhivirano 2006-05-17 na Wayback Machine-u
* Cawley, Charles, *Medieval Lands Project on Alberico, Marchese di Spoleto*, Foundation for Medieval Genealogy, pristupljeno August 2012 , Šablon:Better source

| Italijansko plemstvo |
| --- |
| Prethodi:**Guy IV** | **vojvoda Spoleta**898–922napomena: neprecizni datumi | Slijedi:**Boniface I** |
| **Nepoznat/a** | **Patricius Romanorum**909–922 | Slijedi:**Alberico II** |
Sredozemlje tokom Alpske orogeneze
**Alpska orogeneza** je orogenska faza u kasnom mezozoiku i u kenozoiku tokom kojeg je nastao Alpsko-himalajski lanac planina. Taj pojas uključuje (sa zapada na istok) planine i gorja Atlas, Rif, Pirineje, Alpe, Apenine, Dinaride, Pind, Karpate, Balkansko gorje, Taurus, Kavkaz, Alborz, Zagros, Hindukuš, Pamir, Karakorum i Himalaje. Alpska orogeneza je također imala svoje faze od kojih su nastale neke od navedinih planina kao npr. Karpatska orogeneza ili Himalajska orogeneza.

Alpska orogeneza sudjelovala je i u stvaranju ostalih, manjih planinskih lanaca i gorja. Alpska orogeneza započela je kada su se Afrički kontinent i Indijski potkontinent s juga, sudarili sa Evroazijskom pločom na sjeveru. Konvergentni pokreti između tektonskih ploča započeli su već u kredi, ali su se glavne faze događale tek u paleocenu i eocenu. Alpska orogeneza smatra se jednim od tri glavne orogeneze u Evropi, zajedno još s Kaledonijskom i Hercinskom orogenezom.

Faze
----

1. Starokimirska (gornji trijas; prije oko 205 mil. godina)
2. Mladokimirska (kraj jure - početak krede; prije oko 145 mil. godina)
3. Austrijska (gornja kreda; prije oko 80 mil. godina)
4. Laramijska (kreda - tercijar; prije oko 65 mil. godina)
5. Pirinejska (gornji eocen - gornji oligocen; prije oko 35 mil. godina)
6. Savska (gornji oligocen - donji miocen; prije oko 27—23 mil. godina)
7. Štajerska granica (donji i srednji miocen; prije oko 15 mil. godina)
8. Atička (srednji sarmat - pont; prije oko 5 mil. godina)
9. Rodanska granica (donji i srednji sarmat; prije oko 7 mi. godina)
10. Vlaška granica (gornji pliocen - kvartar; prije oko 1,8 mil. godina)
11. Pasadenska (pleistocen; prije oko 1 mil. godina do danas)

***Alpska orogeneza*** na Wikimedijinoj ostavi
Rumunjski An-24 na pisti (2003)
**Antonov An-24** (NATO kodno ime: "Coke") je turboelisni dvomotorni transportni avion sa 44 sjedala proizvođen u Sovjetskom Savezu (današnjoj Ukrajini) od strane Antonovljevog biroa za dizajn. Prvi put je poletio godine 1960. Sagrađeno je preko 1.000 primjeraka, a preko 880 je još uvijek u službi u svijetu, uglavnom u zemljama ZND-u i Africi. U augustu 2006. preko 448 aparata tipa Antonov An-24 se koristi od strane civilnih zrakoplovnih tvrtki.

Napravljen je s namjerom da zamijeni veteranski elisni transportni avion Il-14 na kratkim i srdnjim prugama. Dizajn aviona je optimiziran za korištenje grubih pista i nepripremljenih aerodroma u udaljenim lokacijama. Visoka krila štite motore i elise od komadića tla, a odnos snage i težine je veći nego kod mnogih sličnih aparata. Motor je grub i ne traži sofisticiranu zemaljsku opremu za održavanje. 

Kineska Xian Aircraft Manufacturing Company pravi kopije An-24 pod nazivom **Yunshuji Y-7**. Proizvodnja se u Kini nastavlja, iako je u Ukrajini završila još 1978 godine.

Izvori
------

1. ↑  Flight International, 3-9 October 2006

***Antonov An-24*** na Wikimedijinoj ostavi
**Alpine A110**, znan pod nazivom "Berlinette", bio je sportski automobil francuskog proizvođača automobila Alpine koji se proizvodio od 1961. do 1977. Model je predstavljen kao nasljednik modela Alpine A108. 

Na modelu iz 1961. kao uostalom i na drugim Alpine modelima, mnogi dijelovi, uključujući i motor su bili Renaultovi. A110 je dolazio sa dva motora: 1.1 L R8 Major ili R8 Gordini. Gordini motor davao je 95 KS (71 kW) SAE pri 6500 okr/min. Kasnih 1960ih čelični R8 Gordini, zamijenjen je aluminijskim Renault 16 TS motorom. Sa duplim Weber 45 karburatorom, TS motor je razvijao 125 KS (93 kW) DIN pri 6000 okr/min, što je tvornički A110 1600S tjeralo da najveće brzine od 210 km/h (130 mph).

Automobil je slavu stekao tijekom 1970ih kao pobjednički reli automobil. Nakon što je 1960ih pobjedio na brojnim reli utrkama, pokazao se uspješnim u novoosnovnom međunarodnom prvenstvu za proizvođaće koje se je održavalo od 1970. do 1972. i koje je prethodilo svjetskom prvenstvu u reliju prvi put održanom 1973. Prve sezone je A110 1600S, u vozačkim rukama Bernard Darniche, Jean-Pierre Nicolas, Jean-Luc Thérier, te Jean-Claude Andruet osvojio svoj prvi i jedini naslov svjetskog prvaka u reliju.

***Alpine A110*** na Wikimedijinoj ostavi