recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vinko Milić** (Split, 22. siječnja 1833. - Split, 22. travnja 1910.), hrvatski političar i publicist.

Životopis
---------

Rodio se u pučkoj obitelji u Velom Varošu. Osnovnu i srednju školu završio je u rodnom Splitu, a pravo na sveučilištima u Padovi i Grazu. Po završetku studija radio je u raznim mjestima Dalmacije, a početkom 60-ih godina 19. stoljeća u riječkom županijskom sudu.

Godine 1861. sukobio se s Niccolom Tommaseom u spisu *A Niccolo Tommaseo i dalmato-slavi ossia i quesiti di patrio interesse* u kojem osporava Tommaseove misli i ideje. Za razliku od Tommasea koji se zalagao za autonomiju Dalmacije, smatrajući da bi bilo štetno njeno povezivanje s Hrvatskom, Milić je tvrdio da je Dalmacija uvijek bila dio Hrvatske, te da su razlike između Dalmacije i Hrvatske nametnute stoljetnom odvojenošću, a ne razlikom među narodom koji je isti.

Pisao je članke i u zagrebačkom *Pozoru*, karlovačkom *Glasonoši* i tršćanskom *Diavolettu*, te u časopisu *Znakovi vremena* u kojem napada tadašnji bečki centralizam, iznoseći ideju potrebe federalizacije monarhije te ne štedeći ni vladara Franju Josipa, ni bana Šokčevića, ni kasnije Raucha, zbog čega se protiv njega pokreću disciplinski postupci kod tadašnjeg Banskog stola i suda sedmorice. Ti sukobi traju do 1868. godine kada se Milić vraća u Dalmaciju.

U Dalmaciji najprije obnaša dužnost kod pokrajinskog suda u Zadru, zatim u Budvi, nakon čega postaje gradski sudac u Splitu, da bi od 1886. godine postao predsjednik Okružnog suda u Dubrovniku. Uživao je veliki ugled kod Dubrovćana, pa je izabran u Dalmatinski sabor. Nakon umirovljenja vraća se u Split gdje je 1900. izabran za načelnika i na toj dužnosti ostaje šest godina. Građani Splita također ga biraju u Dalmatinski sabor u kojem je predsjednik kluba hrvatske stranke.

Početkom 20. stoljeća Milić je, zajedno s Franom Supilom, Antom Trumbićem i Čingrijom jedan od tvoraca politike novoga kursa i *Riječke rezolucije*.

Bilješke
--------

1. ↑  Sladoljev, Gordana, Vinko Milić, str. 19.
2. 1 2  Sladoljev, Gordana, Vinko Milić, str. 20.
3. ↑  Sladoljev, Gordana, Vinko Milić, str. 21.
4. ↑  Na današnji dan - Vinko Milić

Literatura
----------

* *Sladoljev, Gordana, Vinko Milić, u Hrvatski narodni preporod u Splitu 1882, Društvo prijatelja kulturne baštine Split, Split, 1982.*

Vanjske poveznice
-----------------

* Na današnji dan - Vinko Milić na stranicama Zadarskog lista ()
**Internacionalni aerodrom Johan Adolf Pengel** (engleski: *Johan Adolf Pengel International Airport*) (IATA: **PBM**, ICAO: **SMJP**) poznat kao **Aerodrom Paramaribo-Zanderij** je glavni surinamski aerodrom koji se nalazi u selu Zanderij, udaljen 45 km od južno od glavnog grada Paramariba.

Historija
---------

Aerodromski terminal
Prije Drugog svjetskog rata Zanderij je bio jedan od aerodroma koji je koristila američka avio-kompanija Pan American World Airways. 
Nakon što je Treći Reich okupirao Nizozemsku 1940. godine, Sjedinjene Američke Države su od nizozemske vlade u egzilu u Londonu dobile prava na vojnu bazu u tom aerodromu.

Prve američke snage stigle su na aerodrom 30. novembra 1941. i proširile objekte da postane transportna baza za slanje zaliha iz programa Zakona o zajmu i najmu u Ujedinjeno Kraljevstvo rutama preko sigurnijeg južnog Atlantika.

Ulaskom Sjedinjenih Američkih Država u rat u decembru 1941. važnost aerodroma Zanderij je drastično porasla, jer je postao glavna transportna baza na južnoatlantskoj ruti.
Iz Zanderija se transportirao Ratni materijal i trupe do aerodroma Freetown u Sierra Leone i dalje do europskih i afričkih frontova.

Pored tog aerodrom su koristile protupodmorničke patrole da izviđaju karipske i južnoameričke obale.

Nakon stjecanja nezavisnosti aerodrom je 1989. dobio ime po bivšem političaru i premijeru Surinama *Johanu Adolfu Pengelu* (1916.-1970)

Izvori
------

1. ↑  „*Airport Statistics*" (engleski). Johan Adolf Pengel International Airport. Pristupljeno 26.11.2022.
2. 1 2 3 4 5 6  „*History*" (engleski). Japi Airport. Pristupljeno 26.11.2022.

Vanjske veze
------------

***Međunarodni aerodrom Johan Adolf Pengel*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Johan Adolf Pengel International Airport* ()
**Operacija "Velika Kapela"** je bila udružena osovinska operacija Italijana, NDH i četnika protiv partizana u NDH (oblast Velika Kapela), vođena tokom septembra 1942. godine.

Tok operacije
-------------

Štab 2. italijanske armije naredio je 20. avgusta, 5. armiskom korpusu da napadne i uništi 1. primorsko-goranski odred na području Velike Kapele. Za napad su predviđene znatne snage: divizije »Granatieri di Sardenja«, »Re« i »Lombardija«, 14. obalska brigada, artiljeriske i inžinjeriske jedinice 5 armiskog korpusa, dva bataljona 11. korpusa (za obezbeđenje prelaza na Kupi), delovi 5 grupacije granične straže i ustaško-domobranske i četničke jedinice sa tog područja. Izvršivši pripreme, neprijatelj je, 16 septembra, sa kružne osnovice Prokike, Žuta Lokva, Brinje, Jezerane, Plaški, Josipdol, Ogulin, Gomirje, Mrkopalj, Lokve, Fužine, Crikvenica, Novi i Senj, otpočeo da prodire na slobodnu teritoriju, težeći ka Drežnici i Jasenku. Iako su se na toj prostoriji zatekla svega tri bataljona 1 primorsko-goranskog odreda, ipak je neprijatelj sporo nadirao i tek je 20 septembra uspeo da zauzme Drežnicu.

Da bi izbegao okruženje na prostoru između Stalka, Ledenica i Brinja, Stab 5 zone prebacio je bataljon »Matija Gubec« preko pruge Ogulin — Sušak sa zadatkom da dejstvuje oko Liča i Fužina, a bataljone »Marko Trbović« i »Ljubica Gerovac« na prostoriju između Jezerana i Modruša da napadaju neprijatelja na komunikacijama Jezerane — Drežnica i Modruš — Jezerane. Istovremeno je naredio 2 primorsko-goranskom odredu da aktivnijim dejstvom na području Delnice, Lokve i Brod Moravice za sebe veže što jače italijanske snage. Krajem septembra sa Korduna su hitno vraćeni 1 i 2 udarni bataljon 1 primorsko-goranskog odreda, koji su 28 septembra izvršili napad na sela Tisovac, Josipovac (na komunikaciji Ogulin — Jasenak) i tom prilikom ubili i ranili oko 180 neprijateljskih vojnika. Isto tako je i 2 primorsko-goranski odred, 2 oktobra na putu Brod na Kupi — Delnice, razbio jednu italijansku kolonu jačine 300 vojnika.

Rezultat
--------

Ovladavši slobodnom teritorijom, Italijani su se početkom oktobra počeli povlačiti u polazne garnizone. A pošto su u toku napada popalili gotovo sva sela oslobođene teritorije i opljačkali i poslednje zrno žita, oni su doveli u težak položai i 1 primorsko-goranski odred i narod, naročito u pogledu ishrane i stanova.

Izvori
------

1. 1 2  OSLOBODILAČKI RAT NARODA JUGOSLAVIJE - knjiga 1

Vidi još
--------

* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

Vanjske veze
------------

* Operation VELIKA KAPELA
*Za ostala značenja, vidi Himmelskibet (razvrstavanje).*

*Himmelskibet*
***Himmelskibet*** (sh. *Nebeski letač*) je danski crno-bijeli nijemi science fiction film snimljen 1918. godine u režiji Holger-Madsena, poznat kao prva space opera u historiji filma.

Radnja prikazuje kako grupa istraživača sa Zemlje u svemirskom brodu putuje na Mars gdje, na svoje veliko iznenađenje, pronalazi miroljubivu vegetarijansku i pacifističku civilizaciju. Film je nastao u jeku prvog svjetskog rata, velikim dijelom na poticaj producenta Olea Olsena, kao i pacifistički orijentiranog Holger-Madsena, koji se nadao da će filmovi poput *Himmelskibeta* potaknuti zaraćene države da sklope mir. Himmelskibet se smatra jednim od rijetkih science fiction ostvarenja danske kinematografije, koja će sljedeći film tog žanra - *Reptilicus* - napraviti tek 1962. godine.

Uloge
-----

* Nils Asther... Marsovski građanin
* Philip Bech ... Marsovski mudri vođa
* Alf Blutecher ... Dr. Krafft, Avantisov prijatelj
* Frederik Jacobsen ... Professr Dubius
* Lilly Jacobson ... Marya, kći marsovskog vođe
* Svend Kornbeck ... David Dane, Amerikanac
* Nicolai Neiiendam ... Profesor Planetaros, astronom
* Alfred Osmund ... Marsovski svećenik
* Zanny Petersen ... Corona, Avantijeva sestra
* Gunnar Tolnæs ... Avanti Planetaros, pomorski kapetan

Vanjske veze
------------

* *Himmelskibet* na sajtu IMDb
* Plot summary
Za istoimeni igrani film, vidite članak Derviš i smrt (film).

**Derviš i smrt** je najuspješniji roman jugoslovenskog pisca Meše Selimovića, inspirisan tragičnom smrću Mešinog starijeg brata Šefkije Selimovića.

Roman je pisan u razdoblju od četiri godine (1962-1966) u piščevom poodmaklom dobu. Objavljen je 1966. godine od strane izdavačke kuće Svjetlost iz Sarajeva i doživio nevjerovatan uspjeh u okvirima čitalačke javnosti širom tadašnje Jugoslavije. Roman je doživio brojna reizdanja. *Derviš i smrt* donio je Selimoviću mnogobrojne najviše jugoslavenske nagrade, između ostalih Njegoševu, Goranovu i NIN-ovu nagradu.

Žanr romana je psihološka drama sa primjesama filozofije uskomiješane s lirskim doživljajem okolnosti i unutarnjih previranja.

Glavni protagonista romana je Ahmed Nurudin koji se susreće sa poteškoćama koje mu nosi hapšenje njegovog brata i sudar sa totalitarnom vlašću 19. vijeka u Bosni, u okolnostima koje izaziva navedeni događaj. 

Derviš i smrt je doživio ekranizaciju 1972. godine, u režiji Save Mrmaka i sa Zoranom Radmilovićem u glavnoj ulozi, u obliku istoimene TV drame. 1974. je snimljen i film *Derviš i smrt* u režiji Zdravka Velimirovića, sa Vojom Mirićem u glavnoj, i Velimirom *Batom* Živojinovićem, Borisom Dvornikom, Pavlom Vujisićem, Abdurrahmanom Šaljom, Farukom Begollijem i drugima u ostalim ulogama.

Kasnije je Meša Selimović izdao svojevrsni produžetak ovog djela u obliku romana Tvrđava (1970).

Izvori
------

1. ↑  „Zašto je streljan Šefkija". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-05. Pristupljeno 2012-09-17.

Vanjski linkovi
---------------

* Esad Duraković, "Poetičke i stilske funkcije mota/epigrafa u romanu Derviš i smrt Meše Selimovića Arhivirano 2011-11-14 na Wayback Machine-u", *ADUproduction*, februar 2010.
* Nihad Agić, "O modelima perspektiviranja u romanu Derviš i smrt Meše Selimovića Arhivirano 2011-11-10 na Wayback Machine-u", *Novi izraz: Časopis za književnu i umjetničku kritiku*, br 13 (2000).
* Atifa Šaljić, "Motiv pehlivanstva u romanu Derviš i smrt Mehmeda Meše Selimovića", *Bicent*, 13-05-2010.
* Nadija Rebronja, "Derviš ili čovek, život i smrt. Religijski podtekst romana Derviš i smrt Meše Selimovića", Službeni glasnik, Beograd, 2010.
* Branka Tarbuk-Topić, "Tematsko-motivski kompleks u romanu "Derviš i smrt" Meše Selimovića Arhivirano 2012-06-16 na Wayback Machine-u", Beograd, 2000
* Enver Kazaz, "Sjećanja kao dokumentarni okvir političke parabole u "Dervišu i smrti" i "Tvrđavi" Meše Selimovića[*mrtav link*]", Preporod, 2010
**Francisco de Paula Santander** (Villa del Rosario, 2. april 1792. - Bogotá, 6. maj 1840.), bio je vojnik, državnik i uz 
Simóna Bolívara lider Borbe za nezavisnost Latinske Amerike, koji je u periodu 1833. - 1837. bio predsjednik novoosnovane 
Republike Nova Granada (Kolumbija).

Biografija
----------

Santander je napustio pravni fakultet 1810. kako bi se pridružio ustaničkoj vojsci u kojoj je brzo je napredovao. Izbjegao je španjolsku kontraofenzivu 1816. i zarobljavanje bijegom na istok u dolinu Orinica. U bolívarovu vojsku se vratio 1819. kao brigadni general i sudjelovao u presudnim bitkama za oslobođenje Vicekraljevstva Nova Granada.

Nakon oslobođenja postao je potpredsjednik Velike Kolumbije, u kojoj su tada bili i današnja Venecuela i Ekvador.
Dobar dio vremena prije 1827. bio je i predsjednik za Bolívarove odsutnosti. Santander se pokazao kao efikasni državnik, koji se drži demokratskih i republikanskih principa. 

Ubrzo nakon stjecanja nezavisnosti Santander i Bolívar su se počeli sukobljavati zbog političkih razlika, kulminacija njihovih zatrovanih odnosa počela je 1826. kad je Bolívar odlučio pod svaku cijenu zadržati Venecuelu sastavu Velike Kolumbije, što Santander nije odobravao.

Neuspjeli pokušaj atentata na Simóna Bolívara u septembru 1828. kad su zavjerenici upali u njegovu Palaču San Carlos u Bogoti da ga ubiju, a on se spasio bijegom kroz prozor, umalo je koštala Santandera života, jer je osuđen na smrt kao inicijator zavjere. Život mu je pomilovao sam Bolivar, ali je osuđen na egzil.

Nakon što se Velika Kolumbija raspala 1830. - 1831. je osnovana nova Republika Nova Granada i donešen novi ustav 1832. Santander je pozvan u zemlju da prezme dužnost predsjednika u aprilu 1833.

Njegov mandat koji je trajao do 1837. protekao je manje više u redu, iako ga je njegov animozitet prema bolivaristima ponovno skoro koštao glave, jer je protiv njega izvršio neuspješni državni udar general José Sarda. 
Nakon tog je bio senator za provinciju Novu Granadu. Nakon njegove smrti počeo je dvogodišnji građanski rat.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Francisco de Paula Santander*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 8.1.2023.

Vanjske veze
------------

***Francisco de Paula Santander*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Francisco de Paula Santander* (na portalu Encyclopaedia Britannica) ()
**Heljda** (*Fagopyrum esculentum, F. cymosum, F. tataricum*) se svrstava u žitarice jer ima rižino zrno i način korištenja, a po morfološkim i fiziološkim svojstvima se bitno razlikuje od drugih žitarica.

Heljda je jedna od najstarijih kultiviranih biljaka na svijetu. Poznata je po svojim zdravstvenim prednostima i hranjivim svojstvima. Heljda se uzgaja u Europi, Aziji i Americi, a biljka može izdržati niske temperature i rasti na siromašnom tlu, što je čini idealnom za uzgoj u različitim klimatskim uvjetima.

Heljda je izuzetno bogata hranjivim tvarima. Sadrži bjelančevine, vlakna, vitamine i minerale. Heljda je bogata željezom, fosforom, magnezijem i cinkom. Ova žitarica takođe sadrži primetne količine vitamine B1 i B2 koji pomažu u održavanju zdravlja.

Heljda sadrži visoku razinu bjelančevina, što je čini idealnom namirnicom za vegetarijance i vegane koji traže izvor proteina koji ne dolazi od životinjskih izvora. Također, heljda ne sadrži gluten pa je pogodna za osobe koje pate od celijakije tj. intolerancije na gluten.

Heljda ima brojne zdravstvene prednosti: Njena visoka razina vlakana pomaže u održavanju zdravog probavnog sustava. Heljda također pomaže u održavanju zdravog kardiovaskularnog sustava. Rutin koji se nalazi u heljdi pomaže u jačanju krvnih žila i smanjuje rizik od srčanih bolesti. Heljda ima niski glikemijski indeks, što znači da ne uzrokuje nagli porast razine šećera u krvi. To je korisno za osobe koje pate od dijabetesa ili žele kontrolirati nivo šećera u krvi.

Heljda također ima antioksidativna svojstva koja pomažu u borbi protiv slobodnih radikala u tijelu. Slobodni radikali su molekule koje oštećuju stanice i tkiva u tijelu, a povezani su s mnogim bolestima, uključujući rak i starenje.

Heljda se može koristiti na razne načine u prehrani. Može se kuhati kao riža ili prilog, dodavati u juhe i salate, ili koristiti kao sastojak u pecivima i tijestima. Također se može koristiti za pripremu kaša i kašica. Uzimajući u obzir njene hranjive vrijednosti i zdravstvene prednosti, heljda bi se trebala naći u prehrani svakoga tko traži hranu bogatu bjelančevinama. Također, heljda se može koristiti za pripremu zdravih zalogaja poput heljdinih palačinki ili energetskih kuglica, a i medonosna je kultura.

Stabljika visine od 30 - 150 cm, rebrasta, razgranata, kad sazri crvena, listovi su srcoliki.

Plod je oraščić.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **biljci** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


***Heljda*** na Wikimedijinoj ostavi
**Meri Štajduhar** (Prvić Luka (Šibenik), 16. septembar 1950 - Zagreb, 30. januar 2008) bila je hrvatska novinarka, poznata kao urednice kulturne rubrike tjednika Danas 1990-ih koji je tih godina važio za predvodnika demokratizacije na jugoslavenskim prostorima.

Biografija
----------

Meri je rođena je u Prvić Luci, kod Šibenika, Filozofski fakultet (komparativnu književnost i filozofiju) završila je u Zagrebu 1975. Nakon toga pohađala je Vjesnikovu internu novinarsku školu "Otokar Keršovani" i upisala studij novinarstva na Fakultetu političkih znanosti u Zagrebu.
Prvi posao bio joj je gradska rubrika Vjesnika 1977. ubrzo je postala urednica tjednog priloga Sedam dana. Od 1982. počinje pisati komentare za časopis Danas, a nakon toga postaje urednica kulturne rubrike tjednika Danas.
Objavila je mnoge tekstove iz kulture s kraja turbulentnih devedesetih, koji su uvijek bili vrlo analitični i često puta vrlo kritični, ali nikad nekonstruktivni, niti puko razmetanje. Meri Štajduhar bila je među pionirima demokratizacije ondašnjeg društva, ali kako to uobičajeno biva **revolucija jede vlastitu djecu** - tako je i Meri Štajduhar nakon tih procesa postala žrtva vlastitih napora - ostala je bez posla. Ono što je još paradoksalnije - bila je proskribirana kao - ako ne baš čisti neprijatelj, a ono kao nesklona novoj hrvatskoj demokraciji.

I u tim izuzetno teškim trenucima, nije klonula duhom, pisala je za fanzin magazin Arkzin, i nastavila misliti svojom glavom. Pisala je bilo gdje su joj dali prostora, za Feral Tribune, Novi list. Ali taj život krajnjeg osiromašenog proletera koji živi od mrvica, nije bio za krhku i nježnu Meri moguć na dulje staze - dobila je rak i umrla u bolnici u Jordanovcu.

Bibliografija
-------------

* Zanos pohranjen u stihove, Zbornik radova o Dobriši Cesariću / priredio Dubravko Jelčić: 1930-1980, Zagreb : Mladost, 1992. (Članak) ISBN 86-05-00627-7
* Politički procesi Vladi Gotovcu (dokumenti), Institut "Vlado Gotovac"/ urednik Mirko kKatofil, Zagreb (Članak), ISBN 978-953-99049-2-8

On line tekstovi Meri Štajduhar;

* Mefisto iz Mrduše Donje (Feral Tribune, br.892, str.62, 19/10/2002)
* Čast bez remintende (Feral Tribune, br.459, str.10, 04/07/1994 na portalu Digitalni arhiv INFOBIRO)[*mrtav link*]

Izvori
------

1. 1 2 3  Vjesnik on line (Subota, 2. veljače 2008)
2. ↑  Džepovi otpora - Vesna Janković, @Rkz!n (portal kontra-punkt)[*mrtav link*]

Eksterni linkovi
----------------

* Meri ST (Tajne Marije Bistrice - tekst i fotografija Meri Štajduhar[*mrtav link*]
Osmoza - kompjuterska simulacija
**Osmoza** predstavlja difuziju molekula rastvarača kroz polupropustljivu membranu koja propušta molekule rastvarača ali ne propušta molekule rastvorene supstance. Osmoza se javlja kad su koncentracije rastvora sa dve strane membrane različite. Pošto polupropustljiva membrana propušta samo molekule rastvarača, ali ne i rastvarene supstance... dolazi do difuzije rastvarača kroz membranu tj. molekuli rastvarača prolaze kroz membranu kako bi se izjednačile koncentracije sa obe strane membrane. Molekuli rastvarača se kreću iz sredine sa manjom koncentracijom u sredinu sa većom koncentracijom rastvorenih supstanci. Predstavlja vrstu pasivnog transporta. 

Pri difuziji molekula rastvarača kroz membranu dolazi do porastva nivoa tečnosti na jednoj strani membrane i smanjenja nivoa tečnosti na drugom nivou. Porast nivoa tečnosti na jednoj strani stvara hidrostatički pricak koji se suprotstavlja osmozi tj. osmotskom pricku koji djeluje na membranu. Kada se ova dva pricka izjednače doći će do upostave ravnoteže i proces difuzije će se završiti tj. neće više doći do podizanja nivoa tečnosti.

Pritisak pri kome se uspostavlja ova ravnoteža se naziva efektivni osmotski pritisak. 
Osmotski pritisak je veći što je koncentracija rastvora veća i obrnuto. 

U prirodi postoji više primjera osmoze, kao što je uzimanje vode iz zemljišta od strane biljaka ili ulaženje vode u ćeliju itd. 
Ako se ćelije nalaze u vodenom rastvoru, voda (koja u ćeliji vrši funkciju rastvarača) će težiti da prođe kroz ćelijsku membranu u cilju da se izjednače koncentracije sa obe strane membrane. Tako, ako ćeliju stavimo u hipotoničan rastvor (rastvor koji je manje koncentracije u odnos na samu ćeliju) doći će do ulaženja šećera u ćeliju, do njenog bubrenja i prskanja. U hipertoničnom rastvoru (koncentrovaniji od rastvora u samoj ćeliji), voda će izlaziti iz ćelije i ona će se smežurati. Zbog toga je veoma važno da se održava stalan osmotki pritisak, odnosno količina vode u organizmu što se naziva osmoregulacija. Kod sisara se osmoregulacija vrši preko bubrega – višak vode iz krvi prelazi u mokraću.

Vidi još
--------

* ćelija (biologija)
* difuzija.

Literatura
----------

* Šerban, M, Nada: Ćelija - strukture i oblici, ZUNS, Beograd, 2001
* Grozdanović-Radovanović, Jelena: Citologija, ZUNS, Beograd, 2000
* Pantić, R, V: Biologija ćelije, Univerzitet u Beogradu, beograd, 1997
* Diklić, Vukosava, Kosanović, Marija, Dukić, Smiljka, Nikoliš, Jovanka: Biologija sa humanom genetikom, Grafopan, Beograd, 2001
* Petrović, N, Đorđe: Osnovi enzimologije, ZUNS, Beograd, 1998

Spoljašnje veze
---------------

***Osmoza*** na Wikimedijinoj ostavi

* BioNet škola
* Biologija ćelije Arhivirano 2005-12-14 na Wayback Machine-u
***Historia calamitatum*** (na latinskom: "Historija (mojih) nevolja") ili ***Abaelardi ad Amicum Suum Consolatoria*** je autobiografski tekst koga je na latinskom jeziku napisao znameniti francuski srednjovjekovni filozof Pierre Abelard. Napisan je u epistolarnom stilu, odnosno pod snažnim uticajem Augustinovih *Ispovijesti*. U njemu Abelard detaljno opisuje svoj život, kao i iznosi vlastite stavove o ženama, obrazovanju, monastičkom životu, odnosu države i crkve, kao i vlastitom društvenom miljeu. Iako se Abelard u svojoj knjizi nastojao opisati kao žrtva progona, pa čak i uspoređivao svoje patnje sa Isusovim, historičari je smatraju izuzetno vrijednim izvorom podataka kako o njegovoj znamenitoj ljubavnoj vezi sa Heloise, tako i počecima univerzitetskog života u Parizu. *Historia* je također značajna kao i jedan od prvih autobiografskih tekstova u književnosti srednjovjekovne Evrope.

Najstarija sačuvana kopija rukopisa potiče od 1350. godine.

Vanjske veze
------------

* English translation of Historia Calamitatum on the Internet Medieval Sourcebook
* Talking book of the above translation
* Latin text of Historia Calamitatum from the Latin Library
**Vinko (Vicko) Katalinić** (Split, 1857. - Split, 15. svibnja 1917.), hrvatski poduzetnik, političar i splitski načelnik (1911.-1912. i 1913.-1914.).

Rodio se u Splitu u obitelji Katalinić koja potječe iz Trogira. Otac mu je bio poduzetnik Anđeo Katalinić (1834.-1896.), a majka Ivanica Cerineo. Školovao se u splitskoj realci, dvije godine u trgovačkoj školi u Ljubljani, a zatim u Beču na akademiji.

Ženio se dva puta, drugi put se vjenčao 1893. godine s Jelisavetom Bajazetov s kojom je imao sina i kčer. Nastavio je trgovačke poslove oca i strica Petra, a neko vrijeme bio je zastupni društva *Assicurazioni generali* iz Trsta, potkonzul kraljevine Grčke, predsjednik mjesne podružnice *Ljubljanske banke* i predsjednik *Hrvatske radničke zadruge*.

Od rane mladosti pristao je uz narodni pokret pa je aktivno sudjelovao u *Narodnoj glazbi* i od 1897. bio predsjednik *Hrvatskog sokola*. Participirao je i u političkom životu, te je na izborima za Općinsko vijeće 6. rujna 1897. izabran za jednog od prisjednika. Kasnije je, kao prvi općinski prisjednik, zamjenjivao načelnika dr. Vicka Mihaljevića, da bi nakon njegove smrti 1911. kratko vrijeme obnašao dužnost načelnika (do 1912.). Kada je općinska uprava iskazala panslavističko oduševljenje i simpatije prema akciji balkanskih naroda protiv Turske, austrijske vlasti raspustile su upravu i za upravitelja postavile komesara dr. Teodora Šporna.

Vinko je nastavio aktivno sudjelovati kao predsjednik odbora Crvenog križa balkanskih zemalja i prikupljao pomoć borcima u ratu koji su vodile Srbija, Bugarska, Grčka i Crna Gora protiv Turske.

Početkom 1913. održani su novi izbori za Općinsko vijeće, nakon kojih je 26. travnja izabrana nova općinska uprava. Katalinić je ponovno izabran za načelnika kao i svi prijašnji prisjednici, uključujući dr. Josipa Smodlaku, dr. Antu Trumbića, dr. Ivu Tartagliju, I. D. Ilića, dr. F. Prvana i dr. Gaju Bulata. Kada je počeo Prvi svjetski rat, počela su u Splitu masovna uhićenja i progoni narodnjaka, da bi naposljetku 13. kolovoza 1914. bila raspuštena splitska Općina.

Vidi još
--------

* Dodatak:Popis splitskih gradonačelnika

Bilješke
--------

1. ↑  Piplović, Stanko, Porodica Katalinić u splitskom narodnom preporodu, str. 26.
2. ↑  Piplović, Stanko, Porodica Katalinić u splitskom narodnom preporodu, str. 27.
3. ↑  Piplović, Stanko, Porodica Katalinić u splitskom narodnom preporodu, str. 29.
4. ↑  Piplović, Stanko, Porodica Katalinić u splitskom narodnom preporodu, str. 28.-29.

Literatura
----------

* *Piplović, Stanko: Porodica Katalinić u splitskom narodnom preporodu, u Hrvatski narodni preporod u Splitu 1882. Društvo prijatelja kulturne baštine Split, Split, 1982.*

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Folio 3v iz Bede iz Sankt Peterburga
***Historia ecclesiastica gentis Anglorum*** (doslovno: ***Crkvena historija engleskog naroda***; engleski: ) je latinski tekst koji je u prvoj polovici 8. vijeka napisao anglosaksonski redovnik Beda Uvaženi i u kome se opisuje historija kršćanske crkve u dotadašnjoj Engleskoj, odnosno opća historija Engleske od vremena Julija Cezara do Bedinih dana. Iako se tekst najviše bavi religijskim pitanjima, odnosno sukobom između kršćanstva u standardnom obliku koga je propisivala Rimokatolička crkva i tzv. keltskog kršćanstva, smatra se jednim od najvažnijih historijskih izvora za anglosaksonsku historiju, odnosno historiju zapadne Evrope u ranom srednjom vijeku i tzv. Mračnom dobu. Većina historičara drži da je *Historia* dovršena godine 731. kada je Beda imao 59 godina života.

Eksterni linkovi
----------------

WikiizvorWikiizvor
Latinski Wikiizvor ima originalni tekst vezan uz ovaj članak:
***Historia Ecclesiastica gentis Anglorum***

* Bede, *Historia ecclesiastica gentis Anglorum*, in Latin from The Latin Library.
* Bede, *Ecclesiastical History of the English Nation* Arhivirano 2009-08-30 na Wayback Machine-u, Excerpts. From the Internet Medieval Sourcebook.
* Bede, *Bede's Ecclesiastical History of England*, A.M. Sellar's 1907 Translation. From the

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 126152138599610981463
* LCCN: n85005809
* GND: 4236580-6
* SUDOC: 029669391
* NLA: 35047307

 |
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Ivan Benigar**. Za druga značenja, v. Ivan Benigar (matematičar i fizičar).* |

**Ivan Benigar** (špa. *Juan Benigar*) (Zagreb, 23. prosinca 1883. - Poi Pucon, Neuquen, 14. siječnja 1950.), bio je hrvatski civilni inženjer, čovjek znanosti, poliglot (15 jezika!), antropolog, filolog, jezikoslovac, etnolog, leksikograf, povjesničar, filozof, istraživač i humanist.

Životopis
---------

Rodio se je u Zagrebu 23. prosinca 1883. Studirao je u Grazu i Pragu te završio studije kao civilni inženjer. 1904. u Zagrebu objavio je gramatiku *Bugarsku slovnica sa čitankom*.[*pojasniti*] Godine 1908. dolazi u Buenos Aires te odlazi na jug Patagonije gdje do konca života živi među Indijancima Mapuche odnosno *Araucanos*. Bio je izvanredni poznavatelj Indijanaca ovog dijela južnoameričkog kontinenta, njihove kulture, običaja i jezika. Godine 1910. oženio se unukom indijanskog poglavice **Catriel**, Eufemiom Scheypuquin, s kojom je imao jedanaestero djece.

Šest godina nakon smrti prve supruge ponovno se ženi s Rosariom Pena, koja je također bila Indijanka Mapuche. S njom je imao četvero djece. Umro je u mjestu Poi Pucon u pokrajini Neuquenu 14. siječnja 1950. Benigar je bio čovjek znanosti, antropolog, filolog, povjesničar, filozof, istraživač i humanist. Govorio je **15 jezika**. Napisao je rječnik jezika Mapuche Indijanaca i nekoliko knjiga. Svojim radovima i istraživanjima zadužio je znanost Latinske Amerike. Od 1924. bio je član *Vijeća američke povijesti i numizmatike*. Danas je to Povijesna akademija u Buenos Airesu. Nije stoga čudo da je Ivan Benigar nazvan "bijelim poglavicom Mapuche Indijanaca". Borio se za prava tog naroda, čiji je jezik i kulturu istraživao i proučavao.

U Argentini napisao je dvije knjige: *El problema del hombre americano* (Problem američkog čovjeka) i *La Patagonia peinsa* (Patagonija misli; o raščlamba gospodarsko-društvenog položaja Indijanaca i sitnog seljaštva)

Izvori
------

* Hrvatski informativni centar Arhivirano 2008-04-10 na Wayback Machine-u Hrvati izvan domovine

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s internetskih stranica Hrvatskog informativnog centra. Vidi Dopusnicu Hrvatskog informativnog centra.

1. ↑  Enciklopedija Slovenije, Mladinska knjiga, Ljubljana, 1987, knjga I,str.240 (slovenski)

Povezano
--------

* Aleksa Benigar, katolički svećenik slovenskog podrijetla, Hrvat i Zagrepčanin po rođenju, franjevac, misionar u Kini, profesor teologije, pisac, Stepinčev životopisac, slovenskog podrijetla
* Ivan Benigar, hrvatski prof. matematike slovenskog podrijetla

Vanjske poveznice
-----------------

* Cobiss[*mrtav link*] Izabrana djela (slovenski)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 810747
* LCCN: no95002542
* ISNI: 0000 0000 5592 9598
* GND: 118910396
* CONOR.SI: 49678179

 |
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Kobac**. Za druga značenja, v. Kobac (razvrstavanje).* |

Accipiter nisus
**Obični kobac** (lat. *Accipiter nisus*) je mala ptica sokolovka koja živi u Sjevernoj Europi, Aziji i Sjevernoj Africi. Ta sokolovka je također i ptica selica.

Opis
----

Ptica ima kratka krila i dugo tijelo te su mužjaci veliki 24-34 cm s rasponom krila od 59-64 cm. Mužjaci imaju tamno sivo perje i crvenkasti trbuh.

Ženke su velike 34-41 cm i raspon krila doseže 67-80 cm. One imaju sivo perje s bijelim točkicama po tijelu te se u letu glasaju s prepoznatljivim "*flap-flap*".

Prehrambene navike
------------------

Obični kobac hrani se manjim pticama kao što su kos i jarebica (ponekad lovi i vrapce), miševima i šišmišima. U lovu se oslanja na svoj izrazito oštar vid i vidi puno bolje od čovjeka. Svojim kandžama na nogama i kljunom životinje rastrga na sitne komade.

Razmnožavanje
-------------

Ženka u svibnju ili srpnju izgradi gnijezdo u koje snese otprilike 5 jaja i sjedi na njima nekoliko tjedana. Izlegu se ptići i u gnijezdu ostanu dovoljno dugo dok ne postanu samostalni.

Način leta običnog kopca

Ugroženost
----------

Nekada je obični kobac bio rijedak, no danas je zaštićen i broj tih ptica polako i raste.

Podvrste
--------

* Postoji 7 podvrsta običnog kopca. To su:

1. **Accipiter nisus dementjevi**
2. **Accipiter nisus granti**
3. **Accipiter nisus melaschistos**
4. **Accipiter nisus nisosimilis**
5. **Accipiter nisus nisus**
6. **Accipiter nisus punicus**
7. **Accipiter nisus wolterstorffi**

Galerija
--------

* Ilustracija odraslih običnih kobacaIlustracija odraslih običnih kobaca
* Ženka ima prepoznatljivo sivo perjeŽenka ima prepoznatljivo sivo perje
* Obični kobac u letuObični kobac u letu
* Obični kobac na poljuObični kobac na polju
* Glava običnog kopca s velikim očima i oštrim kljunomGlava običnog kopca s velikim očima i oštrim kljunom
* 

***Kobac*** na Wikimedijinoj ostavi
Ovo je članak o irskom piscu.  Za country pjevača, vidi Jamie O'Neal.  
**Jamie O'Neill** (Dun Laoghaire, Irska, 1962.-) je irski pisac najpoznatiji po hvaljenom romanu At Swim, Two Boys (2001).

O'Neill je odrastao u porodici u kojoj se sukobljavao s ocem, te je pobjegao od kuće u dobi od 17 godina. Godine 1982. je nakratko došao u London gdje je upoznao TV-voditelja Russella Hartyja. Ubrzo je postao njegov ljubavnik i počeo s njim živjeti. Harty je u O'Neillu prepoznao spisateljski talent i bez njegovog znanja slao rukopise poznatim izdavačima.

Godine 1988. Harty je umro od hepatitisa B, odnosno posljedica AIDS-a. Zbog toga je Harty postao metom tabloida, te su njegovi roditelji u Irskoj saznali da im je sin homoseksualac. Istovremeno se Hartyjeva porodica pobrinula da mladi O'Neill bude izbačen iz kuće i ostane bez svega.

O'Neill je neko vrijeme živio kao beskućnik, da bi ga susret s baletanom Julienom Joyem - svojim novim ljubavnikom potakao da ponovno počne pisati. Njegov roman At, Swim Two Boys je pisao deset godina, ali je pri tome stekao rekordni književni avans u historiji irske književnosti.

Danas O'Neill živi u Irskoj.

Romani
------

* *Disturbance* (1989)
* *Kilbrack* (1990)
* *At Swim, Two Boys* (2001)

Vanjske veze
------------

* Jamie O'Neill personal website

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 92787346
* LCCN: nr92010998
* ISNI: 0000 0001 0925 2085
* GND: 1027719376
* SUDOC: 060233397
* BNF: cb146339268 (podaci)
* BNE: XX1553255

 |
**Gyeon Hwon** (867?-936) bio je kralj i osnivač države Hubaekje, jednog od Kasnija tri kraljevstva Koreje, kojim je vladao od 900. do 935. Ponekad se navodi i kao "Jin Hwon" (진훤), a poznat je i kao osnivač korejskog klana Hwanggan Gyeon.

Rodio se u seljačkoj porodici u Mungyeongu. Otac mu se zvao Ajagae. Sam Gyeon Hwon je postao vojnik, a kasnije i oficir u državi Silla. U to vrijeme je pod vlašću kraljice Jinseong centralna vlast oslabila, a pokušaji nasilnog nametanja poreza seljacima su doveli do seljačkog ustanka pod vodstvom Ajagaea, koji je kao središte pobune odredio Sangju.

Gyeon je, nezavisno od oca, digao ustanak i godine 892. zauzeo gradove Wansanju i Mujinju, a potom cijelu teritoriju nekadašnje države Baekje. Tamo je uživao podršku stanovništva koje nije voljelo vladare države Silla.

Gyeon Hwon je sebe potom godine 900. proglasio kraljem države Hubaekje ("kasniji Baekje") i uspostavio prijestolnicu u gradu Wansanju. Nakon toga je uspostavio diplomatske odnose sa Kinom, i nastojao proširiti teritorije, zbog čega je došao u sukob sa Gung Yeom, vladarom suparničke države Hugoguryeo. Taj je sukob dugo potrajao, a 930. doveo do poraza u bitci kod Gochanga; pokušaj da zauzme Gaeseong, glavni grad države Goryeo, također je doveo do poraza 934.

Godine 935. ga je svrgnuo sin Singeom i zatvorio u Hram Geumsan. Stari kralj je odatle uspio pobjeći i utočište pronašao kod svog suparnika Wang Geona u Goryeou. On mu je dao zemlju i robove, a sljedeće godine su zajedno u krenuli u pohod u kome je Hubaekje uništena. Iste godine je umro od tumora.

Izvori
------

1. 1 2 3
2. ↑  Šablon:Ko Ajagae Arhivirano 2023-08-12 na Wayback Machine-u at Doosan Encyclopedia
3. ↑  Park Yeonggyu (박영규), *Annals of the Silla Dynasty* (신라왕조실록) pp 427-433, Woongjin, Seoul, 2004. ISBN 89-01-04752-7
4. ↑  Lee Hyun-hee, Park Sung-soo, Yoon Nae-hyun, translated by The Academy of Korean Studies, *New History of Korea* pp 263-265, Jimoondang, Paju, 2005. ISBN 89-88095-85-5
5. 1 2
6. ↑
***Dick Barton: Special Agent*** (sh. *Dick Barton: Specijalni agent*) je britanski crno-bijeli igrani film snimljen 1948. godine u režiji Alfreda J. Gouldinga. Predstavljao je adaptaciju popularne BBC-jeve radio serije *Dick Barton*. Naslovni protagonist, koga tumači Don Stannard, je bivši komandos koji zajedno sa nekoliko prijatelja u jednom ribarskom selu razotkriva neonacističku zavjeru sa ciljem da se otruje londonski vodovod. Film je producirao nedavno obnovljeni studio Hammer Films, pri je uložen izuzetno nizak budžet, kako za otkup autorskih prava, tako i za samu ekranizaciju. Usprkos toga, kao i loših kritika, koje su se zadržale do današnjih dana, *Dick Barton* je postigao komercijalni uspjeh i potakao Hammer da snimi još dva nastavka - *Dick Barton Strikes Back* i *Dick Barton at Bay*.

Uloge
-----

* Don Stannard ... Dick Barton
* George Ford ... Snowey
* Jack Shaw ... Jack
* Gillian Maude ... Jean
* Beatrice Kane ... Mrs Horrock
* Ivor Danvers ... Snub
* Geoffrey Wincott ... Dr Caspar
* Arthur Bush ... Schuler
* Alec Ross ... Tony

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Dick Barton: Special Agent* na sajtu IMDb
**Operacija Varaždin** je bila zajednička operacija Vermahta i snaga NDH protiv partizana u oblasti Slavonije. Vođena je od 18. do 25. jula 1943. godine.

Tokom operacije Varaždin od 14. do 22. jula 1943. godine, 12. slavonska brigada vodila je najteže i najsurovije borbe koje su do tada vođene u sjevernoj i sjeverozapadnoj Hrvatskoj.

Tok operacije
-------------

Osovinska ofanziva »Varaždin« na 12. i 16. slavonsku NOU brigadu i Kalnički NOP odred počela je već 14. jula 1943. Ofanziva je zatekla 12. slavonsku brigadu između sela Meljana, Žarovnice i Predbukovja. 14. jula je vođena žestoka borba s njemačkom pješadijom i tenkovima, potpomognutim avionima, kod sela Žarovnice. Borbe protiv njemačkih tenkova vođene su u selima Mikovljani, Kamešnici i kod Beleca, oko Krapine, Trgovišta, Kraljevca, Moždanice, Trakošćana, Predbukovja, Lobora, Osijeka, Jazbine, Dedine i Svete Katalene, te na širem prostoru oko Ivančice i Kalnika. Gotovo sve geografske tačke bile su poprište teških borbi sa nadmoćnim osovinskim snagama, uz neprestanu podršku avijacije.

Nakon žestokih borbi na liniji Prebukovje-Pleš-Klenik-Druškovec 14. jula, pod pritiskom jakih neprijateljskih snaga 12. slavonska brigada izvela je manevar preko Lobora u pravcu Slovenije. U toku marša napala je iz pokreta ustašku posadu i oslobodila Trakošćan. Izbijanjem do Slovenije odmah su reagovale njemačke jedinice, a naročito dalekometna artiljerija. Pošto je dalji pokret sa topom 100 mm bio otežan, donesena je odluka da se posljednje 24 granate ispale na tzv. teritoriju Njemačkog Rajha. Nijemci su uzvraćali artiljerijom.

15. jula su na pravcu Tužno - Ivanec - Lepoglava vođene borbe sa dijelovima njemačke 187. divizije uz podršku 20 tenkova i 7 aviona.

20. jul 1943. zapamćen je po najkrvavijoj borbi u sjeverozapadnoj Hrvatskoj koju je vodila 12. slavonska brigada. U rejonu sela Mihovljana, Kamešnice, Žimbrinovaca i Dedine izbačeno je iz stroja oko 150 boraca 12. brigade, od čega je 40 poginulo.

Literatura
----------

* Jovan Kokot: Dvanaesta proleterska slavonska brigada, Beograd, Vojnoizdavački i novinski centar, 1987

Izvori
------

1. 1 2 3  Jovan Kokot: Borbe u ofanzivi »Varaždin«

Vidi još
--------

* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

Vanjske veze
------------

* Operation "Varaždin"
* Jovan Kokot: Borbe u ofanzivi »Varaždin«

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **bitkama i ratovima** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Janie Marèse** (rođena kao **Jeanne Marie Thérèse Bugnot**, Chartres, Eure-et-Loir, 23. maj 1908 - Sainte-Maxime, Var, 14. august 1931) bila je francuska filmska glumica poznata po naslovnoj ulozi u Renoirovom filmu *La Chienne*. Za vrijeme snimanja je započela ljubavnu vezu s glumcem Georgesom Flamantom, koji je u filmu tumačio njenog makroa i ljubavnika. Renoir je podsticao tu vezu jer je smatrao da će nastup njih oboje biti autentičan. Nakon snimanja je Flamant, koji je jedva znao voziti, poveo Marèse na vožnju automobilom. Tada je izazvao nesreću u kojoj je Marèse poginula. Francuska javnost je bila duboko pogođena smrću mlade i talentirane glumice na samom početku karijere, a štampa Flamanta proglasila "ubicom". Glumac Michel Simon koji se za vrijeme snimanja zaljubio u Marèse je krivcem smatrao Renoira, te mu poslije prijetio smrću.

Filmografija
------------

**cjelovečernji**

* 1930: *Amours viennoises* - rež. Jean Choux i Robert Land
* 1931: *Mam'zelle Nitouche* - rež. Marc Allégret
* 1931: *La Chienne* - rež. Jean Renoir

**kratki**

* 1929: *C'est par amour pour vous Madame* - rež. Henri Lepage
* 1931: *Les Quatre Jambes* - rež. Marc Allégret
* 1931: *Isolons-nous Gustave* - rež. Marc Allégret
* 1931: *Le Collier* - rež. Marc Allégret

Izvori
------

1. ↑  Janie Marèse at IMDb.com
**Janko Prunk** (O ovom zvuku audio?/i, Loka pri Zidanem Mostu, 30.12. 1942.) je slovenački istoričar i političar.

Prunk je bio rodjen u malom selu Loka pri Zidanem Mostu u centralnoj Sloveniji, koja je tada bila okupirana od Njemačke. Prunk ima želju po pisanju istorije, pisao je več o analitičkoj istoriji, moderni istoriji i genezi modernih političkih formacija i istoriji socialne i političke filozofije u Sloveniji. Pisao je i o istoriji političkog "movements" u Sloveniji od kraja 19. stolječa do 2. svjetskog rata, specialno o Slovenskome krščanskome socializmu i istoriji slovenačkih nacionalnih pitanja.

Diplomirao je historiju 1966. godine na Filozofskom fakultetu Univerziteta u Ljubljani, da bi potom 1972. godine magistrirao, a 1976. godine doktorirao. Nakon toga je studirao na Univerzitetu u Leipzigu, na Institutu za evropsku historiju u Mainzu, te na Visokoj školi za socijalne studije u Parizu. Bio je profesor na univerzitetima u Freiburgu i Kölnu. Redovni je profesor na Fakultetu za društvene nauke u Ljubljani.

Njegova djela bave se modernom historijom od kraja 19. vijeka do 1941. godine, posebno problematikom slovenskog kršćanskog socijalizma i historiji slovenskog nacionalnog pitanja.

U prvoj vladi Janeza Drnovšeka (1992.-1993.) bio je ministar za Slovence u svijetu i narodnosti u Sloveniji. 2005. godine postao je predsjednik slovenskog dijela Hrvatsko-slovenskog historijskog povjerenstva koje se bavi odnosima ova dva naroda od sredine 19. vijeka do raspada bivše Jugoslavije, te njihova državnog osamostaljenja.

Djela
-----

* *Put krščanskih socialistov v Osvobodilno fronto slovenskega naroda*. Ljubljana, 1977;
* *Boris Kidrič*. Ljubljana, 1984;
* *Slovenski narodni programi: narodni programi v slovenski politični misli od 1848 do 1945*. 2. izd. Ljubljana, 1987;
* *Nova slovenska samozavest: pogovori sa slovenskimi političnimi prvaki*. Ljubljana, 1990;
* *Slovenski narodni vzpon: narodna politika (1768-1992)*. Ljubljana, 1992;
* *Kratka zgodovina Slovenije*. Ljubljana, 1998.
* *Kratka zgodovina Slovenije*. 2. izdanje, Ljubljana, 2002;
* *Zgodovina ideoloških spopadov med vojnama*. Ljubljana, 2004;
* Janko Prunk in Cirila Toplak, *Parlamentarna izkušnja Slovencev*. Ljubljana, 2005;
* Cirila Toplak in Marjeta Hočevar, *Parlamentarna izkušnja Slovencev : 1848-2004*. 2. razširjena izd. Knjižna zbirka Politični procesi in institucije. Ljubljana, 2006.
* *Kratka zgodovina Slovenije*. 3. izdanje, Založba Grad Arhivirano 2022-01-04 na Wayback Machine-u, Ljubljana, 2008

Vanjske veze
------------

***Janko Prunk*** na Wikimedijinoj ostavi

* Osobna stranica Arhivirano 2016-10-05 na Wayback Machine-u
* Bilaterarni odnosi[*mrtav link*]
* Slovenski povjesničar Prunk o potrebi uvažavanja načela pravičnosti
**Minimalno vitalni proizvod** (minimum viable product, MVP) je proizvod koji ima minimalne, ali dovoljne funkcije da zadovolji prve potrošače. Glavni zadatak je dobiti povratnu informaciju za formiranje hipoteza daljnjeg razvoja proizvoda.

Naglasak na izdavanju MVP-a znači da programeri potencijalno izbjegavaju dugotrajan i (u konačnici) nepotreban rad. Prikupljanje informacija od MVP-a često je jeftinije od razvoja proizvoda s puno značajki. To оmogućuje smanjiti troškove i rizike ako proizvod ne radi, na primjer, zbog pogrešnih pretpostavki. Prisutnost MVP u tvrtke je jedan od uvjeta za privlačenje financiranja rizičnog kapitala.

Pojam je smislio i definirao Frank Robinson oko 2001. a su ga popularizirali Steve Blank i Eric Rees. To također može uključivati provođenje preliminarne analize tržišta.

Budući da MVP testira potencijalni poslovni model za kupce kako bi vidjeli kako će tržište reagirati, to je posebno korisno za nove/početne tvrtke koje su više zabrinute za razjašnjenje gdje postoje potencijalne poslovne prilike, a ne izvršavanjem unaprijed pripremljenog izoliranog poslovnog modela.

Izvori
------

1. ↑  „Minimum Viable Product (MVP)". techopedia.com. Pristupljeno 29. listopada 2021.
2. ↑  „Minimum Viable Product: a guide". startuplessonslearned.com. Pristupljeno 29. listopada 2021.
3. ↑  „A Minimum Viable Product Is Not a Product, It's a Process". ycombinator.com. Arhivirano iz originala na datum 2021-08-13. Pristupljeno 29. listopada 2021.
4. ↑  „Series A, B, C Funding: Averages, Investors, Valuations". fundz.net. Pristupljeno 29. listopada 2021.
5. ↑  „A Proven Methodology to Maximize Return on Risk". syncdev.com. Arhivirano iz originala na datum 18. veljače 2019.. Pristupljeno 29. listopada 2021.
6. ↑  „Perfection By Subtraction – The Minimum Feature Set". steveblank.com. Pristupljeno 29. listopada 2021.
7. ↑  „The single worst marketing decision you can make". thenextweb.com. Pristupljeno 29. listopada 2021.
8. ↑  „Venture Hacks interview: "What is the minimum viable product?"". startuplessonslearned.blogspot.com. Pristupljeno 29. listopada 2021.
9. ↑  „Why the Lean Start-Up Changes Everything". hbr.org. Pristupljeno 29. listopada 2021.
Za istoimeni film, vidite članak Crvena hudika (film).

Cvjetovi i plodovi
Plodovoi
***Crvena hudika*** (Šibikovina, žganci, snježne grude, kalina, bekovina lat. Viburnum opulus) je biljna vrsta iz porodice Adoxaceae (moškovičevke). Listopadni je grm visine do 5 metara, koji cvate krajem proljeća bijelim grudastim cvatovima veličine do 10 cm. Plodovi su crvene boje, koji ako se konzumiraju u većim količinama djeluju otrovno. Postaju jestivi tek nakon prvih mrazeva, najbolje ih je konzumirati tek nakon što ih se prokuha par minuta.

Kod nas raste po rubovima šuma, uz obale rijeka i potoka, te uz nasipe, pruge i na livadama. Udomaćena je u Europi, te središnjoj Aziji. Postoji veliki broj kultiviranih odlika koje se koriste u hortikulturi, ali i nekoliko odlika koje se uzgajaju zbog plodova (sorte "Zernica", "Krasnji korall", "Krasnaja grozd", "Granatovi braslet","Taežnij rubin", "Vigorovskaja sladkaja","Gordovina","Marija","Wentworth","Phillips","Andrews","Hahs"). Koristi se i kao ljekovita biljka u upotrebi su kora i korijen koji se skidaju,odnosno iskapaju u proljeće i jesen. Razmnožava se uz pomoć ptica koje privlače njezine bobice upadljive crvene boje.

Ljekovito djelovanje
--------------------

Kora djeluje antispazmodično,stežuće i sedativno.

Sadržaj
-------

Viburnin, treslovina, šećer, smola, pektin, valerijanska i viburinska kiselina, mineralne tvari, vitamin C; Plodovi sadrže 11 - 49 mg/100g vitamina C, od 0,58 - 2,38 mg% provitamina A, te 1,11- 2,08 % organskih kiselina.

Sorte koje se koriste u hortikulturi
------------------------------------

* '**Compactum'**, manje visine rasta,najviše 2 metra. Promjer krošnje najviše 1,6 metara. Cvate krajem proljeća, cvjetovi bijeli.
* '**Harvest Gold'** (syn.: 'Park Harvest', 'Aureum'). Mladi listovi žute boje.
* '**Kristy D.'** (syn.: 'Variegatum'). Šareni listovi.
* '**Nanum'**. Patuljasta sorta, visina do 60 cm.
* '**Roseum'** ('Sterile'). Najraširenija sorta. Visina do 4 metra. Cvate krajem lipnja, početkom srpnja.
* '**Xanthocarpum'**. Sorta žutih plodova.

Dodatna literatura
------------------

* Dericks-Tan, Vollbrecht: Auf den Spuren der Wildfrüchte in Europa, ISBN 978-3-00021129-4, Abadi-Verlag 2009. Str. 258
* Grlić, Lj. Samoniklo jestivo bilje, Zagreb 1980.
* Konstantinov,J.Universalnoe lekarstvo kalina,Moskva 2018.
* Bastide P. 1988: Catechin tannins angioprotective principles of viburnum opulus l. Plantes Medicinales Et Phytotherapie: str.242-246

Izvori
------

1. ↑  „Rasadnik". Arhivirano iz originala na datum 2016-05-15. Pristupljeno 2019-04-10.
2. ↑   Pristupljeno 24.09.2015.
3. ↑   Pristupljeno 16.10.2015.
4. ↑   Pristupljeno 24. rujna 2015.

Vanjske poveznice
-----------------

* 

***Crvena hudika*** na Wikimedijinoj ostavi

Wikivrste ima informacije vezane uz:
***Viburnum opulus***