**Bojan Stupica** (1. avgust 1910. Ljubljana - 22. maj 1970. Beograd) bio je slovenački i jugoslovenski reditelj, arhitekta, dramaturg, profesor, pedagog, graditelj pozorišta.

Počeci
------

Već sa 19. godina kao uspešan student arhitekture u Ljubljani, putovao je po Evropi upoznajući pozorišta. Prva predstava za koju je uradio prevod, dramaturšku obradu, realizovao scenografiju, uradio kostim, i najzad režirao je „Vojna in Mir". U predstavi su igrali Sava Severova, njegova supruga skoro dvadeset godina, Milan Skrebinšek i sam Stupica.

U periodu 1934-1940 na potezu Maribor, Ljubljana i Beograd režirao je 28 predstava od kojih je jednu, u Beogradu, („Molijer", Mihajla Bulgakova), zabranila cenzura.

Rat
---

Za vreme rata biva hapšen, proganjan i na kraju interniran u fašistički logor Gonars blizu Udina – (1942). Posle godinu dana biva pušten iz logora ali nije mogao da hoda.

Režiser i arhitekta
-------------------

Gopine 1945. vraća se u pozorište – na štakama. Postavljen je za pomoćnika upravnika Drame Narodnog gledališča u Ljubljani. Za nepune dve godine, bez obzira na svoje zdravstveno stanje, ostvaruje deset premijera sa sopstvenim scenografijama.

Na studijskom putovanju 1946. u Moskvu i Lenjingrad upoznaje rad sovjetskih pozorišta što za posledicu ima da 11. novembra 1946. Komitetu za umetnost i kulturu u Beogradu preda elaborat za osnivanje centralnog jugoslovenskog teatra – to je današnje Jugoslovensko dramsko pozorište (JDP).

Kao umetnički rukovodilac ostao je na ovom poslu punih osam godina. (1947 do 1955). Istovremeno je bio i reditelj, umetnički rukovodilac i arhitekta. Paralelno režira desetak predstava od kojih se neke smatraju najvećim dostignućima tog doba. „Dundo Maroje" je obišao Pariz, Beč, Budimpeštu, Varšavu, Moskvu, Lenjingrad, Kijev, Veneciju... Ovi njegovi uspesi izazivaju zavist i protiv njega se formira plot i traži se „preispitivanje" njegovih „ideoloških skretanja". Naljućen, podnosi ostavku i sa suprugom Mirom Stupicom prelazi u Zagreb, gde ga angažije Hrvatsko narodno kazalište (HNK). Za dve i po godine rekonstruiše HNK u umetničkom i reperoarskom smislu.

Potom se ponovo vraća u Beograd, u JDP, ali ponovo nastaju sukobi, te prelazi u Narodno pozorište u Beogradu, gde je radio kao reditelj i umetnički rukovodilac.

Stupica je projektovao i Atelje 212 u Beogradu.

Gostuje u Splitu (1967), Ljubljani a na dužnost upravnika JDP-a dolazi 1968. I pored narušenog zdravlja ponovo režira i ponovo gradi i završava (1969) ovog puta teatar koji će po njegovoj smrti (1970) dobiti ime "Bojan Stupica".

Profesor
--------

Predavao je na Akademiji za igralsko umetnost 1945-1947 kao profesor glume i režije.
Na pozorišnoj akademiji 1948-1949 predaje klasi režije i klasi glume, kao jedan od prvih profesora.
Profesor je na Akademiji za kazališnu umetnost u Zagrebu (1955-1957) ponovo u klasi režije i klasi glume.
„Bojanove bebe" je grupa glumaca, među kojima i Milan Gutović, koje je doveo, 1967, u JDP.

Nagrada sa imenom Bojana Stupice
--------------------------------

**Nagrada Bojan Stupica** se dodeljuje za najbolju režiju pozorišne predstave čija je premijera bila u bliskoj prošlosti. Dodeljuje je Savez dramskih umetnika Srbije.

Literatura
----------

* *Sećanje na Bojana Stupicu* - Milenko Misailović

Vanjske veze
------------

***Bojan Stupica*** na Wikimedijinoj ostavi

* NIN - biografija Arhivirano 2008-04-30 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 54973670
* LCCN: nr91021959
* ISNI: 0000 0000 4691 5071
* GND: 120233649
* NKC: av20201069418
* CONOR.SI: 23855715

 |