recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ashluslay** (Axluslay, Chulupi, Chulupie, Chulupe, Nivaclé). -Pleme američkih Indijanaca nastanjeno u paragvajskom i susjednom dijelu argentinskog Chaca u Južnoj Americi. Pleme jezično pripada grupi Matacan (porodica Mataco-Macan) i služe se šumskim (forest chulupi) i riječnim (river chulupi) dijalektima.

Ashluslayi kulturno pripadaju krugu Chaco plemena čije je glavno zanimanje bilo sakupljanje plodova algarrobe ( Arhivirano 2005-11-18 na Wayback Machine-u) od kojega Chaco-Indijanci dobivaju hranu i pivo. Sazrijevanjem plodova algarrobe pokreću se sva Cahco-plemena. Plodovi se se sakupljaju privlačenjem grana rašljastim štapovima, kasnije se peku u posebnim pećima, i od njih se onda priređuju nepokvarljivo brašno, pahuljice i 'kolači'. Ovako konzervirana hrana Indijancima je mogla dugo potrajati, a danas se njezinom eksploatacijom bave i bijeli stanovnici država u području Chaca. –Med je bio još jedan važan prirodni proizvod koji su Ashluslayi sakupljali. Nordenskiöld koji je dugo živio na Chacu navodi, kako su Ashluslayi da bi imali više sreće u sakupljanju ove poslastice, raskrvarili sebe iznad očiju. 

Ashluslayi su i jedno od plemena u Južnoj Americi koje je poput svojih sjevernoameričkih rođaka, skidalo skalpove, ovaj običaj poznavali su i stari Skiti. Ratnici Ashluslaya skinute skalpove neprijatelja razapinjali su na posebne okvire i sušili na dimu. Ove skalpove, kao znak časti nisu nosili, nego su ga pokazivali nošenjem određenog broja crvenog ptičjeg perja. U Sjevernoj Americi bio je običaj da se crvenom točkom na orlovom perju označi da je nosilac nekog ubio. 
Danas Ashluslaya živi 19,000 u Paragvaju i oko 200 na području Argentine.

Vanjske poveznice
-----------------

* Foto galerija
**Amati** je ime porodice iz Cremone poznate po izradi gudačkih instrumenta naročito violina, koja je djelovala u Cremoni tokom 16. vijeka do 1740.

Historija
---------

Osnivač te slavne porodične bottege, ujedno i osnivač škole za izradu violina u Cremoni bio je **Andrea Amati** koji je negdje oko 1564. izumio prvu violinu. Tradiciju su nastavili članovi njegove porodice, sinovi **Antonio** (oko 1550.-1638.) i **Girolamo** / Hieronymus (1551.-1635.)

Girolamov sin **Nicolò** (1596.-1684) nastavio je tradiciju i postao najpoznatiji u porodici. Njegovi instrumenti isticali su se ljepotom izrade i zvuka, a bio je i majstor kod kog su zanat učili Andrea Guarneri i Stradivari.
Naslijedio ga je sin **Girolamo** (1649.-1740.), koji je nastavio raditi pod utjecajem Antonia Stradivarija koji ga je u svemu zasjenio, pa njegovi instrumenti 
više nisu bili toliko na cijeni.

Izvori
------

1. ↑  „*Amati*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMH. Pristupljeno 26. 1. 2019.
2. 1 2 3 4  „*Amati Family*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 26. 1. 2019.

Vanjske veze
------------

***Amati (porodica)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Amati*
* *Amati Family* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 74755762
* LCCN: sh89003883
* GND: 123263271

 |
**Aleksandar** (gr. **Ἀλέξανδρος**, ? - 48./47. pne.) ili **Aleksandar Makabejac** bio je judejski princ iz hasmonejske dinastije.

Bio je najstariji sin judejskog kralja Aristobula II. Bio je oženjen za Aleksandru Makabejku, kćer svog strica Hirkana II. Njihova kćer je bila hasmonejska princeza Marijamna.

Godine 63. pne. ga je, zajedno sa ocem, prilikom osvajanja Jeruzalema zarobio rimski vojskovođa Pompej te poslao kao taoca u Rim. Za razliku od oca, Aleksandar je na putu uspio pobjeći, a godine 57. pne. je digao ustanak u Judeji, zbog čega se njegov stric i nominalni vladar Judeje Hirkan II obratio za pomoć Rimljanima. Aleksandrovi ustanici su iste godine poraženi od Marka Antonija. Aleksandru je, međutim, uz posredovanje majke, dozvoljeno da ode u egzil. Sljedeće je godine, međutim, koristeći zauzetost rimskog guvernera Aula Gabinija u Egiptu, ponovno digao ustanak i masakrirao sve Rimljane koje je našao u Judeji, natjeravši preživjele da utočište pronađu u utvrđenju na brdu Gerizim. Nakon što je odbio novu mirovnu ponudu od Gabinija, poražen je na planini Tabor prilikom čega su Rimljani masakrirali 10.000 njegovih sljedbenika. Novi je ustanak, pak, izbio nakon katastrofalnog rimskog poraza kod Kare 53. pne. ali je već sljedeće godine ugušen od Kasija.

Aleksandar je novu priliku za ustanak dobio izbijanjem građanskog rata u Rimu 49. pne. Julije Cezar je iz zatočeništva pustio Aristobula II u namjeri da Judeju stavi na njegovu stranu. Aristobul je, međutim, na putu otrovan, dok je Pompej uspio zarobiti Aleksandra te ga pogubiti u Antiohiji.

Vanjske veze
------------

* Egyptian family trees including Alexander Maccabeus
Lokacija Arosaguntacooka
**Androscoggin** (Anasagunticook, Amariscoggin, Ameriscoggin, Anasaguniticook, Arosaguntacook, Asschincantecook), jedno od plemena konfederacije Abenaki sa rijeke Androscoggin u saveznoj američkoj državi Maine. Nesrodno ostalim Abenakima Androscoggini i susjedni im Rocameca bijahu nomadi koji su živjeli duž obala rijeka i jezera krećući se sezonski uzvodno i nizvodno u potrazi za određenim izvorima hrane. Agrikultura je bila slabo zastupljena, dok stalnih naselja, osim spominjanog Arosaguntacook Towna (blizu Lewistona) nisu imali.
Androscoggini su jedini uz Sokokije od Abenaka učestvovali u Ratu Kralja Filipa (King Philip's War; 1675-76). Nakon što su Norridgewockima Englezi sravnili glavno naselje rat se sa Abenakima nastavio i završio u Maineu 1726, nakon čega su plemena Pigwacket, Norridgewock i Androscoggin 1727. konačno protjerani u Kanadu gdje im potomci pod imenom Abénakis de Wôlinak žive na rezervatu Réserve de Wôlinak u Québec.

Vanjske veze
------------

* First Mtn Forest (HISTORY) Arhivirano 2008-07-08 na Wayback Machine-u

Androscoggin
**Aromunski jezik** je jedan od istočnoromanskih jezika koji se govori u Grčkoj, Albaniji, Makedoniji, Rumunjskoj, Bugarskoj i Srbiji. Aromunski je blizak rumunjskom, iako sadrži više riječi grčkog porijekla, dok je rumunjski apsorbirao puno slavenskih i mađarskih riječi.

Karakteristike
--------------

Pretpostavlja se da aromunski jezik govori oko 112.960 govornika, a možda čak i oko 300.000 govornika, i to najviše u Grčkoj, po Makedoniji, Epiru, Trakiji.

Smatra se da u Albaniji ima oko 3850 govornika i to oko Gjirokastëra i Korçë, u Bugarskoj oko 9800 i to oko Blagoevgrada i Ćustendila, u Makedoniji oko 8310 i to u Bitoli, Ohridu, Prilepu, Resenu, Strugi, Skopju i Kruševu.

Pretpostavlja se da u Rumunjskoj ima oko 28.000 govornika i to kod Constanțe, Tulceje, Dobrudže i u Bukureštu, a u Srbiji oko 13.000 govornika i to u Beogradu, Nišu, uz nešto razbacanih enklava po Kosovu i Vojvodini.

Dijalekti aromunskog jezika su; Cipan, Vargarean, Sarbean, Farsilotu, Gramustean i Pindean.

### Ime

Aromunski jezik je poznat pod vrlo različitim imenima, u Makedoniji i Srbiji zovu ga Vlaškim. U Grčkoj Vlahi , u Turskoj Ulahlar, u Albaniji Vllehe ili Çobani (Čobani). Englezi ga zovu Vlachs, Nijemci Wlachen ili Walachen a Francuzi Valaques. Svi ti termini potječu od grčkog Βλάχοι (vlahoi) = pastiri. Kako Srbi nazivaju Aromune Cincarima, tako često nazivaju i njihov jezik cincarskim, u Rumunjskoj je poznat pod imenom Macedo-Romãni.

Sami Aromuni odnosno *Armãnji* (kako sami sebe zovu), svoj jezik zovu *armãneashti* ili *limbã armãneascã*.

### Historija

Najraniji poznati primjeri napisani na aromunskom su manuskripti patrijarha Fotija datirani između 860. i 870. gotovo istovremeno sa manuskriptima koje je u to vrijeme napisao sv. Naum Ohridski. Krajem 18. vijeka objavljene su brojne knjige na aromunskom, sve pisane grčkim alfabetom. Nažalost, velik dio tih djela uništen je tokom rat]]ova koji su vođeni između 1750. i 1788.

Prvi čovjek koji je objavio aromunski tekst na latinici početkom 19. vijeka bio dr. Loryi Constantin Roja. Tokom 1980-ih počeo se razvijati novi aromunski pravopisni sistem koji je usvojen u većini zemalja u kojima se govori aromunski, s izuzetkom Grčke i Rumunjske, gdje se još uvijek koristi grčki alfabet i stari pravopisni sistem. U novom sistemu, koji su predložila četiri aromunska pisca, i objavila 1985. više nema većina slova sa naglaskom, osim slova **ã**.

### Status

Aromunski jezik ima gotovo službeni status u Makedoniji, pa se u nekim osnovnim školama može učiti kao izborni predmet. Aromuni u Makedoniji imaju pravo govoriti svoj aromunski na sudu, a od 2006. aromunski je drugi službeni jezik (nakon makedonskog) u gradu Kruševu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9   „*Aromanian (Armâneaşti)*" (engleski). Omniglot. Pristupljeno 26. 2. 2018.
2. 1 2 3   „*Aromanian*" (engleski). Ethnologue. Pristupljeno 26. 2. 2018.

Vanjske veze
------------

* *Dicționar* (`en`)
* *Aromanian (Armâneaşti)* (`en`)
**Antoine-Joseph Santerre** (16. mart 1752 - 6. februar 1809) bio je francuski vojskovođa, najpoznatiji po ulozi koju je kao zapovjednik pariške Nacionalne garde i strastveni republikanac imao u najvažnijim događajima Francuske revolucije.

Rodio se u porodici relativno imućnih vlasnika pivovare, koju je godine 1770. naslijedio nakon smrti roditelja. Iskazao se kao sposoban poslovan čovjek, ali još više kao filantrop te steako popularnost među masama siromašnih Parižana. Zbog toga je u burnim događajima pred Revoluciju godine 1789. izabran za zapovjednika Nacionalne garde. Na tom je mjestu 14. jula vodio juriš na Bastilju, a nakon masakra na Marsovim poljima 1791. godine je neko vrijeme bio izdan nalog za njegovim hapšenjem. U ljeto 1792. godine je sudjelovao u napadu na kraljevski dvorac Tuilleries prilikom koga je masakrirana kraljeva Švicarska garda, a sam Louis XVI zarobljen. Santerre je od strane revolucionara bio zadužen za njegovo čuvanje, a lično je nadgledao i njegovo pogubljenje na giljotini; prema nekim navodima je upravo on zapovijedio bubnjanje kako mase ne bi mogle čuti kraljev govor, iako će Santerreova porodica to osporavati. Nekoliko mjeseci kasnije, Santerre je poslan u Vandeju kako bi sudjelovao u gušenju kontrarevolucionarnog ustanka; tokom kampanje je sudjelovao u borbama promjenjivog ishoda, sve do poraza u Drugoj bitci kod Corona nakon koje je u septembru 1793. godine opozvan u Pariz i uhapšen. Njegovom hapšenju je pridonijela nepopularnost među ljudstvom, koje mu je zamjeralo navodni kukavičluk i sklonost luksuzu. Santerre je uspio preživjeti jakobinsku strahovladu te je 1794. godine pušten i ponovno dobio čin divizijskog generala, ali više nije sudjelovao u nijednoj kampanji. Nakon što je godine 1800. izašao iz vojske, ponovno se posvetio pivarstvu, ali u tome više nije imao uspjeha, te je umro u siromaštvu.

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 17261732
* LCCN: n86049340
* ISNI: 0000 0000 8360 3368
* GND: 119051079
* SUDOC: 030105803
* BNF: cb12158821r (podaci)
* ULAN: 500354453
* NKC: jn20040331006

 |
**Bidai** (Beadeye, Bedias, Biday, Viday).- Attacapan pleme Indijanaca u krajevima između rijeka Brazos i Trinity u Teksasu, u okruzima Grimes, Houston, Madison, Walker, i Trinity. Španjolski dokumenti spominju ih 1691. pod imenom "Bidey" u susjedstvu Caddoan plemena Hasinai, pa ih možda zato Hodge svrstava u Caddoance. Godine 1718. i 1720. François Simars de Bellisle piše o njima da su agrikulturan narod nastanjen blizu rijeke Trinity u Teksasu. Već 1748.-1749. neki Bidai zapisani su na misiji San Francisco Xavier de Horcasitas, i prije na San Ildefonso, utemeljene za njih, Akokise i Deadose, što su se nalazile blizu Rockdalea. Ove misije kasnije (1755) su napuštene. Godine 1756.-1757. utemeljena je za ista plemena misija Nuestra Señora de la Luz, na donjem toku Trinityja, gdje su se neki Bidai zadržali kraće vrijeme. 1770.-tih godina oni su u savezu sa Francuzima, i prodaju vatreno oružje Lipan Apačima, neprijateljima Španjolaca. Ipak, 1776.-1777. pogađa ih neka epidemija i prepolovi im populaciju, da bi već 1820. preživjelo tek nekoliko Bidai grupica. Neki se priključiše Akikisama, drugi Koasatima, što življaše u blizini, nakon čega su preseljeni svi zahjedno na Brazos Indian Reservation u okrug Young, u Teksasu. Svoj put završili su u Oklahomi, gdje im se ubrzo izgubio identitet. Godine 1830. Jean Berlandier piše o Bidaima, da su pleme koje živi od lova, i veoma siromašno.

Vanjske poveznice
-----------------

* Bidai Indians
* Nuestra Señora de la Luz Mission
* Bidai Indian History
**American** (engleski: *American River*) je rijeka u američkoj saveznoj državi Kaliforniji duga 192 km, velika lijeva pritoka rijeke Sacramento.

Rijeka se sve do 1846. (vrijeme španjolsko - meksičke uprave zvala -**Río de los Americanos**.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Rijeka American* danas izvire iz akumulacionog jezera Folsom, izgrađenog 1955. kod grada Folsom, koje pune rijeke South Fork American i North Fork American. One izviru na obroncima Masiva Sierra Nevada na istoku Kalifornije. Od jezera rijeka teče prema jugozapadu, do svog ušća u rijeku Sacramento kod grada Sacramento.

Karta sliva rijeke *American*
*American* sa svojim pritokama ima sliv velik oko 5 568 km², koji obuhvaća istočni dio države Kalifornija. 

*Rijeka American* bila je poprište velike Zlatne groznice 1849. Prvi zlatni grumen, pronašao je James Marshall - 24. januara 1848. poslovođa u pilani Sutterove komune, na mjestu udaljenom oko 55 km sjeveroistočno od Sacramenta.

Izvori
------

1. 1 2   „*Folsom Dam*" (engleski). State of California. Pristupljeno 29. 01. 2013.
2. ↑  „*Sacramento*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 01. 2013.

Vanjske veze
------------

***American (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Folsom Dam* na portalu State of California (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Bernardo Rossellino** pravim imenom  **Bernardo Gamberelli** (Settignano, 1409. - Firenca, 1464.), bio je firentinski skulptor i arhitekt, znan i kao stariji brat skulptora Antonija Rossellina.

Transformacija srednjovjekovnog Corsignana (današnja Pienza), je njegov amblematiski rad nove renesansne vizije.

Biografija
----------

Biografija
----------

O njegovom školovanju nema podataka, ali se zna da je sudjelovao u dovršenju gotičke fasade laičke bratovštine (*Fraternita dei Laici*) u Arezzu (1433.-35.) 

Rossellino je radio u firentinskoj tradiciji, na tragu Brunelleschijeve jasnoće i plastične dinamike Donatella. 
Nakon radova u Arezzu u Firenci je između 1435.-41. isklesao svoje prvo remek-djelo grobnicu *Leonarda Brunija* u crkvi Santa Croce (1444-51).

Nakon tog je u Firenci 1450. isklesao tabernakul za crkvu *Sant'Egidio*, a 1447. za Bazliku San Lorenzo skulptorsku dekoraciju na fasadi. Grobnicu blažene Villane u Santa Maria Novella isklesao je između 1452.-53.

Na poziv pape Nikole V, 1450. odlazi u Rim. U njemu je zajedno sa Leon Battistom Albertijem radio je na dogradnji transepta i apside Stare bazilike Svetog Petra, na restauraciji bazilike *Santo Stefano Rotondo* i tornjeva na bedemima oko Vatikana.

Od 1462. radi kao arhitekt i urbanist za papu Pia II. na transformaciji srednjovjekovnog naselja Corsignagno (današnja Pienza) u 
idealni renesansni grad.

Prije nego što je umro uspio je podići Katedralu, Palaču i Biskupsku palaču Borgia.

Uz brata, učenik i suradnik bio mu je Desiderio da Settignano, na kog je utjecao.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Rossellino, Bernardo*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 2.2.2022.

Vanjske veze
------------

***Bernardo Rossellino*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Rossellino, Bernardo* (`it`)
**Praptica** ili **arheopteriks** (lat. Archaeopteryx lithographica) je najstarija poznata ptica. Sedam primjeraka arheopteriksa pronađeno je u vapnenačkim naslagama u blizini Eichstätta i Solnhofna u Bavarskoj u južnoj Njemačkoj.

  

Praptica se razvila od dinosaura teropoda, te predstavlja prijelazni oblik između ptica i gmazova. Imala je krila i bila je pokrivena perjem. Živjela je prije približno 145 milijuna godina u kasnom dijelu geološkog razdoblja Jure. Archaeopteryx je mogao letjeti približno 200 km/h.

Fosilni ostaci sačuvali su osim kostura još i otisak perja, što ukazuje na pripadnost pticama. Znakovi pripadnosti gmazovima su čeljust sa zubima u alveoli, te rep dug oko 30cm sa oko 20 ili 21 kralješkom (cijela praptica bila je duga oko pola metra). Grudna kost joj je još uvijek slabo razvijena, kosti zastopalja (metatarsus) i zapešća (metacarpus) pak još nisu razvijene.Ima četiri jednostavna prsta s kandžama za pridržavanje. Arheopteriks je jedini poznati predstavnik podrazreda Sauriurae odnosno Archaeornithes. U drugi podrazred Odonthognathae ubrajaju se dvije vrste arheopteriksa iz razdoblja krede.

Sedmi kostur, za koji se ranije mislilo da pripada vrsti arheopteriks, 2001. je uvršten u red Wellnhoferia. Preostalih šest primjeraka uistinu pripada vrsti arheopteriksa.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
*

Izvori
------

1. ↑  New Scientist, 17. travnja 2004, p. 17

***Archaeopteryx*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bilanca** je sustavni pregled imovine, kapitala i obveza na određeni datum. Sastoji se od dva sastavna dijela, aktive i pasive. 

Bilanca je jedan od pet financijskih izvještaja koje obvezno godišnje sastavljaju trgovačka društva. Bilanca pokazuje financijski položaj društva, imovinu kojom rapolaže društvo, obveze društva i vlasničku glavnicu.

Osnovno pravilo bilance je ujednačenost aktive i pasive i to tako da aktiva prikazuje imovinu po njenim vrstama i likvidnosti (unovčivosti), a pasiva prikazuje izvore, po njihovim vrstama i ročnosti, tj. pasiva odgovara na pitanje iz kojih izvora je stečena ukupna imovina društva, iz vlastitih ili tuđih izvora i koliko su trajni ti izvori.

Takozvano zlatno pravilo financiranja upućuje da imovinu dugog roka upotrebe (primjerice nekretnine i opremu) treba financirati izvorima isto tako dugog roka dospijeća. Financiranje suprotno ovom pravilu dovodi do nemogućnosti izmirivanja obveza o njihovu roku tj. dovodi do insolventnosti društva.

Vidi još
--------

* Aktiva
* Pasiva
Satelitska snimka Andamana
Položaj Andamana na karti
**Andamani** su skupina otoka u Bengalskom zaljevu. Dio su indijske Savezne teritorije Andamani i Nikobari. Port Blair je sa 50.000 stanovnika glavni grad na Andamanima i administrativni centar savezne teritorije. Andamani čine i poseban distrikt unutar te savezne teritorije. Imaju 314.084. stanovnika (2001.).

Zemljopis
---------

Ima 576 otoka u grupi, od čega je 26 nenastanjeno. Najbliža točka se nalazi 547 km od Sumatre. Dužina otočjeg lanca je 352 km, a širina 51 km. Ukupna površina Andamana je 6.408 km². Andamani su jedino mjesto u Indiji s aktivnim vulkanima. Na otoku Baren je proradio vulkan 1990-ih nakon što je mirovao gotovo 200 godina. Erupcija se ponovila u svibnju 2005. što eksperti povezuju sa post-cunamijevskim promjenama u tektonskim pločama. Neaktivan vulkan Narkondam uzdiže se 710 metara iznad mora na 114 km udaljenosti istočno od Sjevernog Andamana.

Povijest
--------

Andamani se prvi put pojavljuju u arapskim dokumentima. Marko Polo ih takođe bilježi u svojim putopisima. Bengalska vlada je 1788.- 1789. pokušala uspostavit kažnjeničku koloniju na Andamanima. Prva kolonija osnovsns je na otoku Čatam, gde se danas nalazi Port Blair. Zbog velike smrtnosti naseljenika i visokih troškova održavanja Andamani su napušteni 1796. Tokom prve polovine 19. stoljeća domoroci su napadali i ubijali sve koji bi se pokušali iskrcati. Englezi su ponovo uspostavili koloniju u Port Blairu 1868. I opet su razne bolesti odnosile živote. Nakon sječe šuma i čišćenja terena (1868. - 1870.) uspostavljeno naselje se riješilo bolesti. Na Andamanima je 1901. bilo 11.947 kažnjenika, 140 britanska vojnika, 300 indijskih vojnika i 643 policajca. Ukupno je bilo 16.106 stanovnika u naselju, organiziranom kao kažnjenička kolonija. Bilo je to mjesto, gdje su zatvarani istaknuti članovi indijskog pokreta za neovisnost. Japan je okupirao Andamane tokom Drugog svjetskog rata. Tijekom rata je tu 30. prosinca 1943. prvi put uz japansku pomoć podignuta zastava indijske nezavisnosti. Poslije rata Andamani postaju ponovo britanski, a zatim 1947. dio nezavisne Indije. Cunami u Indijskom oceanu 2004. je 26. prosinca. razarao obalu Andamana 10 metara visokim valovima.

Etnografija
-----------

Prastanovnici Andamana su Negriti poznati kao Andamanci ili Minkopi, podijeljeni na više plemena čiji jezici čine samostalnu porodicu, to su: 

1. Bojigyab: Aka-Bea, Akar-Bale, Pučikwar (Puchikwar, A-Pucikwar), Aka-Kol, Aka-Kede, Oko-Juwoi koji govore južno-velikoandamanskim jezicima;
2. Önge-Jarawa: Jangil (?; izumrli), Jarawa, Sentineli;
3. Yerewa: Aka-Bo, Aka-Čari, Aka-Jeru, Aka-Kora.

Andamanci su lovci, sakupljači i ribari, često puta navođeni u etnografskoj građi kao jedno od rijetkih naroda koji nisu sami znali izazvati vatru. 

  


***Andamani*** na Wikimedijinoj ostavi
Antarktičko poluostrvo
**Antarktičko poluostrvo** (69°30′S, 065°00′W) je najseverniji deo kopna Antarktika i skoro jedini deo tog kontinenta koji se nalazi van Antarktičkog polarnog kruga. Leži na Zapadnoj hemisferi, odmah pored Južne Amerike. Izlazi iz linije između Kejp Adamsa u moru Vedel i seže u kopno do južno od ostrva Eklund, sve do Prajm Heda (63º13'S).

Upitno je vreme kada je Antarktičko poluostrvo prvi put viđeno, ali se sa sigurnošću zna da se to dogodilo tokom treće decenije 19. veka. Dogovorom između Nadzornog komiteta za antarktička imena SAD i britanske organizacije  1964. godine rešeno je imene poluostrva. Do tada je u SAD bilo zvano „Palmerovo poluostrvo" a u Velikoj Britaniji „Grahamova zemlja". Grejamova Zemlja je danas deo Antarktičkog poluostrva severno od od linije koju čine Kejp Džeremi i Kejp Agasiz, dok je Palmerova Zemlja deo južno od te linije. U Čileu Antarktičko poluostrvo se zvanično zove Zemlja Bernarda O'Higinsa po čileanskom patrioti i antarktičkom vizionaru. Ostale zemlje španskog govornog područja, uključujući i Argentinu ovo poluostrvo zovu Antarktičkim (šp. *Peninsula Antártica*). U Argentini, koja na poluostrvu ima više baza i ljudstva od ma koje druge zemlje, poluostrvo se zove i „Zemlja Svetog Martina" (šp. *Tierra de San Martín*).

Ostrvo je uglavnom u planinama, a njegov najviši vrh je otprilike 2.800 metara. Smatra se da su planine nastavak Anda iz Južne Amerike, a da ih spaja podvodni greben. Taj argument koriste Čile i Argentina za svoje teritorijalne pretenzije. Poluostrvo ima oštre litice sa kojih se glečeri slivaju u Larsenov ledeni zaliv (koji je doživeo značajno pucanje tokom 2002. godine).

Kako poluostrvo ima najumereniju klimu na Antarktiku, na njemu, kao i na okolnim ostrvima, nalazi se najveća koncentracija istraživačkih stanica na kontinentu.

Zaliv nade, koji se nalazi na koordinatama 63°23′S, 057°00′W, nalazi se severno od najservernijeg dela poluostrva, što je Prajm Hed na 63º13'S.

Butovo ostrvo i Skotova planina zakriljuju Lemarijev kanal na zapadnoj strani Antarktičkog poluostrva.

Vidi još
--------

* Argentinski Antarktik
* Čileanski Antarktik
* Britanska Antarktička Teritorija
* Sistem antarktičke povelje

Spoljašnje veze
---------------

***Antarktičko poluostrvo*** na Wikimedijinoj ostavi

* Biološka raznorvstnost na Ardlijevom ostrvu, Južnom šetladnskom arhipelagu i Anartktičkom poluostrvu
* "Of Ice and Men" Nalog turiste koji je posetio Antarktičko poluostrvo (Roderik Ejmi)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 235089664
* LCCN: sh85005489
* GND: 4207012-0

 |
**Andrew Mark Cuomo** (6. decembar 1957 - ) je američki demokratski političar koji se od početka 2011. nalazi na mjestu guvernera države New York. Odrastao je u porodici uglednog demokratskog političara i bivšeg guvernera New Yorka Maria Cuoma. Od 1997. do 2001. je u administraciji Billa Clintona bio na mjestu sekretara za stanovanje i urbani razvoj. Od 2007. do 2010. je bio vrhovni advokat države New York. Na mjesto guvernera je izabran u novemberu 2010. i dužnost je preuzeo od Davida Patersona.

Kao i otac, Andrew Cuomo se smatra jednim od najuglednijih i najuticajnijih predstavnika lijeve, progresivne frakcije u Demokratskoj stranci. Za vrijeme njegovog mandata je u državi New York, usprkos republikanske većine u državnoj skupštini, izglasan istospolni brak, što se smatra jednim od najvećih političkih uspjeha američkih progresivaca posljednjih godina. Zbog toga se Andrew Cuomo smatra jednim od najizglednijih kandidata za demokratsku nominaciju na izborima 2016. godine.

Vanjske veze
------------

* Governor Andrew M. Cuomo *official state government site*
* Andrew Cuomo for New York Governor *official campaign site*

***Andrew Cuomo*** na Wikimedijinoj ostavi
**Andeka** (*Andeca*) ili **Audeka** (*Audeca*; fl. 584-585) je bio posljednji svevski kralj Galecije. Nakon što je njegov prethodnik, malodobni kralj Eborik, položio zakletvu vjernosti vizigotskom kralju Leovigildu, Eborik je na čelu nezadovoljnih svevskih plemića digao ustanak. Eborik je svrgnut, a Andeka je preuzeo prijestolje; prema jednim izvorima Eborik je potom ubijen, a prema drugima poslan u samostan. U svakom slučaju, Andeka se potom oženio za Eborikovu majku, kraljicu Siseguntiju, vjerojatno u nastojanju da stekne legitimitet. Njegov je postupak, međutim, poslužio kao izgovor Leovigildu da pokrene vojni pohod protiv Sveva. Vizigoti su osvojili Galeciju, a Andeka je zarobljen, i prema navodima Ivana Biklarskog, nasilno zaređen i poslan u grad Beja. Njegovo svrgavanje je značilo konačni završetak Svevskog Kraljevstva koje je postojalo od početka 5. vijeka, iako ga je nedugo potom bez uspjeha pokušao obnoviti izvjesni Malarik.

Izvori
------

* Arias, Jorge C. "Identity and Interactions: The Suevi and the Hispano-Romans."[*mrtav link*] University of Virginia: Spring 2007.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Eborik** | **Kralj Galicije**584–585 | Slijedi:**Malarik** |
**Andaluzit** je aluminijski nezosilikatni mineral, s hemijskom formulom Al2SiO5. Njegov varijetet hijastolit često sadrži tamne inkluzije uglja ili gline koje tvore u njemu oblik slova X ili križa.

Prozirni varijeteti pronađeni su u Andaluziji, Španija, i mogu se rezati u zanimljivo drago kamenje. Brušeni andaluziti pokazuju igru boja - crvena, zelena i žuta - što liči na slabiji oblik iridiscencije, iako su ove boje zapravo rezultat neuobičajeno jakog pleokroizma.

Nalazišta
---------

Andaluzit je čest mineral metamorfnih stijena koje su nastale pod visokim pritiskom i/ili temperaturama. Minerali kijanit i silimanit su polimorfi andaluzita i svaki se pojavljuje pod različitm temperaturnim uvjetima i pritiskom pa ih, stoga, rijetko nalazimo sva tri zajedno u nekoj stijeni. Zbog toga su ova tri minerala vrlo koristni indikatori p-T uvjeta nastanka stijena u kojima su nađeni.

Prvi andaluziti su pronađeni u Andaluziji, Španija, 1789. godine, i po toj regiji su i dobili ime.

Slični minerali
---------------

Polimorfi:

* Kijanit
* Sillimanit

Varijetet:

* Hijastolit

Alteracije
----------

Pri izuzetno visokim temperaturama i andaluzit i oba njegova polimorfa mogu prijeći u mulit, Al6Si2O13.

***Andaluzit*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostale upotrebe, v. Arjun (razvrstavanje).*

 **Arjun** je indijski glavni borbeni tenk. Razvoj arjuna počeo je 1974. godine, a prvi prototip je napravljen 1984. godine i predviđalo se da će imati samo indijske sustave, ali je zbog nemogućnosti indijskih stručnjaka i loše kvalitete pojedinih komponenti velik broj stranih tvrtki sudjelovalo u razvoju. Do 1988. sastavljeno je ukupno deset prototipa. Šest ih je bilo predano indijskoj vojsci radi ispitivanja borbenih sposobnosti. Zbog problema sa velikom težinom Arjuna (preko 60 tona) serijska je proizvodnja počela tek 2004. godine.

Vatrena moć
-----------

Osnovu vatrene moći Arjuna čini top od 120 mm glatke cijevi, indijska kopija njemačkog topa ugrađenog u Leopard 2. Top i kupola stabilizirani su u dvije ravnine, i pokretani su električki. Arjunov SUP je vrlo moderan i sličan je onome na tenkovima zapadnih zemlja (Njemačka,SAD itd.). Indija je sama razvila cijeli niz raketa i granata za svoj top od granate s potkalibarnim penetratorom do granate za zadimljavanje bojišta i posebnu granatu za uništavanje helikoptera .

Oklopna zaštita
---------------

Oklopna zaštita je jednaka kao na ranijim inačicama tenka Leopard 2. Arjun koristi kompozitni oklop nepoznatog sastava. Radi zaštite posade streljivo je pohranjeno u vodonepropusne posude za smanjenje rizika od požara i eksplozije municije. Kao dodatna zaštita može se postaviti i reaktivno eksplozivni oklop.

Pokretljivost
-------------

Kod razvoja Arjuna planirana je bila ugradnja plinske turbine snage 1500 KS. No zbog problema koje su indijski stručnjaci imali oko razvijanja turbine odabran je dizel motor MB 838 Ka-501 njemačke tvrtke MTU snage 1400 KS (1030 kW). Uz ovaj motor Arjun postiže brzinu od 72 km/h i može priječi 450 km. Snaga se prenosi preko hidrauličke poluautomatske transmisije sa 4 stupnja prijenosa za naprijed i 2 za nazad.

Izvori
------

1. ↑

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Arjun (tenk)** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Arjun (tenk)** |

| * p
* r
* u
Glavni borbeni tenkovi |
| --- |
|  Italija: **Ariete** •  Indija: **Arjun** •  Ujedinjeno Kraljevstvo: **Challenger 2** •  Južna Koreja: **K1** • **K2 Black Panther** •  Francuska: **Leclerc** •  Njemačka: **Leopard 2** •  Sjedinjene Američke Države: **M1 Abrams** •  Srbija: **M-84AS** •  Hrvatska: **M-95 Degman** •  Izrael: **Merkava** •  Pakistan: **Al Khalid** •  Poljska: **PT-91 Twardy** •  Ukrajina: **T-84** •  Rusija: **T-90** •  Argentina: **TAM** •  Japan: **Tip 90** •  Kina: **Tip 96** • **Tip 99** •  Iran: **Zulfikar** |
**Atbara** (arapski: عطبرة/ Aṭbarah) je grad od 112,021 stanovnika na sjeveroistoku Sudana u Vilajetu Nil.

Geografske karakteristike
-------------------------

Atbara leži na istočnoj obali Nila, na ušću rijeke Atbara. Od svog administrativnog centra Ed Damera udaljena je petnaetak km sjeverno.

Kako se nalazi na važnom raskršću dviju cesta i željezničkih pruga za Kartum izrasla je značajan trgovački centar poljoprivrednog kraja. Atbaru zovu prijestolnicom sudanskih željeznica, jer se u njoj nalazi uprava i najveći dio radionica za održavanje.
Južno od centra grada leži velika cementara, a istočno aerodrom.

Historija
---------

Kod Atbare se u aprilu 1898. dogodila bitka u kojoj je vojska Herberta Kitchenera odbila napad Mahdijevaca.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Sudan*" (engleski). City population. Pristupljeno 10.9. 2020.
2. 1 2  „*Aṭbarah*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 10.9.2020.
3. ↑  „*Battle of Omdurman*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 10.09.2020.

Vanjske veze
------------

***Atbara*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Aṭbarah* (`en`)
**Arje Eldad** (heb. אריה אלדד; Tel Aviv, 1. 5. 1950. – ), izraelski liječnik i političar, zastupnik 16, 17. i 18. saziva Kneseta. Rođen je kao sin Israela Eldada, istaknutog javnog intelektualca i jednog od vođa militantne grupe Lehi. Kao dječak bio je glasovni glumac na izraelskom državnom radiju. Studirao je medicinu na Univerzitetu u Tel Avivu i kasnije je ostvario 25-godišnju karijeru kirurga u medicinskoj službi Izraelskih obrambenih snaga. Politikom se počeo baviti 2003. kada se oštro protivio mirovnom planu i izraelskom povlačenju iz Pojasa Gaze. Iste godine izabran je u Kneset kao zastupnik Nacionalne unije, koalicije ekstremno desničarskih, ultranacionalističkih i neocionističkih političkih stranaka. Godine 2007. osnovao je novu stranku Hatikvu koja je bila dijelom navedene koalicije pet godina, a potom se 2012. pridružila novoj koaliciji Ocma Jehudit koja na izborima 2015. nije osigurala zastupnike. Eldad u Izraelu i regiji glasi kao kontroverzna ličnost, poznata po agresivnim i ratnohuškačkim nastupima.

Vanjske veze
------------

***Arje Eldad*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) *Arieh Eldad*, Knesset
**Astane-je Ašrafije** (perz. آستانه اشرفیه) je grad u sjevernom Iranu odnosno pokrajini Gilan, položen 5 km sjeverozapadno od Lahidžana i 30 km istočno od Rašta. Geografski je smješten uz desnu obalu rijeke Safid-Rud na nadmorskoj visini od -8 m, a od obala Kaspijskog mora udaljen je 20-ak km. Glavne privredne djelatnosti u gradu su uzgajanje riže, kikirikija, svile te ljekovitog bilja. Lokalna svetišta uključuju Hasanovu i Muhamedovu imamzadu, Grobnicu Džalal al-Dina Ašrafa (brata Imama Reze). Historijski, grad se počeo razvijati nakon što su Safavidi podigli imamzadu Čenar Padšah. Glavna prometnica u gradiću je cesta 22 koja ga spaja s Lahidžanom i Raštom, a sjeverna lokalna cesta povezuje ga i s Kijašaherom odnosno kaspijskom obalom. U Astane-je Ašrafiji nalaze se dva mosta preko Safid-Ruda od kojih je južni dugačak oko 1,0 km. Jedan od najpoznatijih stanovnika Astane bio je iranski leksikograf Muhamed Moin. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u Astane-je Ašrafiji je živjelo 36.298 ljudi.

Veze
----

* Gilan

Literatura
----------

* (`en`) Ehlers, Eckart; Bazin, Marcel; Bromberger, Christian [15. prosinca 1987.] (17. kolovoza 2011.). *Āstāna*, Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University.

Vanjske veze
------------

* (`fa`) Službene stranice grada Astane-je Ašrafije Arhivirano 2013-05-11 na Wayback Machine-u

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Astane-je Ašrafije** |
**Aragua** (španjolski: *Río Aragua*) je rijeka na sjeveru Venecuele, duga 55 km, najveća i najznačajnija pritoka Jezera Valencia u saveznoj državi Aragui.

Po rijeci je ime dobila istoimena savezna država Država Aragua.

Karakteristike
--------------

Rijeka se formira u planinskom masivu Karipske Ande sutokom vodotoka; San Carlos, Gabante i Macanillal sjeverno od grada La Victoria u Državi Aragua. Od izvora rijeka teče prema zapadu, prema ušću u Jezero Valencia južno od grada Maracaya.

Vode rijeke koriste se za punjenje akumulacionih jezera Zuata i Taiguaiguay. Nakon njih vode su joj jako zagađene, jer protiče kroz industrijsko predgrađe grada Maracaya - *Palo Negro*.

Dolina rijeke poznata je po proizvodnji šećerne trske i krumpira. Od ostalih kultura uzgaja se; kakao, kava, pamuk, kukuruz, paradajz, citrusi, riža i duhan.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Río Aragua*" (španjolski). Diccionario Libre. Pristupljeno 27. 09. 2017.
2. ↑  „*Estado Aragua*" (španjolski). Venezuelatuya. Pristupljeno 27. 09. 2017.
3. ↑  „*Aragua*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 27. 09. 2017.

Vanjske veze
------------

* *Río Aragua* na portalu Diccionario Libre (`es`)
Antinutrijent fitinska kiselina.
**Antinutrijenti** su prirodne ili sintetičke materije koje utiču na absorpciju nutrijenata. Nutricionistička istraživanja se bave antinutrijentima u hrani i piću.
Uobičajni primer je fitinska kiselina, koja stvara nerastvorne komplekse s kalcijumom, cinkom, gvožđem i bakrom. Belančevine, kao što su tripsinski inhibitori i lektini iz leguminoza, takođe mogu da budu antinutrijenti. Ovi inhibitori enzima deluju na probavu. Još jedan posebno raširen oblik antinutrijenata su flavonoidi. Oni pripadaju skupu polifenola, koji obuhvata i tanine. Ove materije stvaraju helate sa metalima i na taj način im smanjuju absorpciju, te inhibiraju probavne enzime. Ipak, polifenoli poput tanina imaju antikancerogeno delovanje, pa napici kao što je zeleni čaj, koji sadrže visoke koncentracije ovih materije, mogu imati pozitivan učinak na ljude uprkos njihovom antinutrijentskom delovanju.

Antinutrijenti se u izvesnoj količini nalaze u gotovo svoj hrani iz različitih razloga. Međutim, njihove količine su smanjene u današnjem bilju, vjerovatno kao rezultat procesa domestikacije. Uprkos tome, velika popularnost žitarica u modernoj prehrani, izaziva zabrinutost zbog sadržaja antinutrijenata u ovim namirnicama i njihovog uticaja na ljudsko zdravlje. Postoji mogućnost da se antinutrijenti u potpunosti eliminišu koristeći genetički inženjering; međutim, kako ove materije mogu imati i pozitivne učinke (kao što su polifenoli koji smanjuju rizik od nastanka raka, bolesti srca ili dijabetesa), takve genetičke modifikacije mogu stvoriti namirnice bogatije nutrijentima, ali neće poboljšati ljudsko zdravlje.

Mnoge tradicionalne metode pripreme hrane, kao što su fermentacija, kuvanje i namakanje povećavaju nutritivnu vrednost biljnih namirnica smanjenjem pojedinih antinutrijenata (fitinske kiseline, polifenola, oksalne kiseline). Takve metode pripreme imaju široku primenu u zajednicama gde žitarice i leguminoze čine glavni deo prehrane. Važan primer takve pripreme je fermentacija manioke kako bi se proizvelo brašno: ova fermentacija smanjuje količinu toksina i antinutrijenata u gomolju.

Literatura
----------

* Shahidi, Fereidoon (1997). *Antinutrients and phytochemicals in food*. Columbus, OH: American Chemical Society. ISBN 0-8412-3498-1.
Ovo je članak o američkom SF-časopisu.  Za istoimenu TV-seriju, v. Amazing Stories (TV serija).  Za britanski SF-časopis sličnog imena, v. Amazing Science Stories.  
Naslovnica prvog broja iz aprila 1926.; autor: Frank R. Paul
***Amazing Stories*** je bio američki science fiction časopis koji se objavljivao od 1926. do 2005. godine, najpoznatiji kao prvi specijalizirani časopis u historiji žanra. Pokrenuo ga je Hugo Gernback, koji ga je uređivao i vodio do 1931. godine. Rubrika pisama čitalaca u časopisu preko koje se kontaktiralo razne autore se često navodi kao začetak američkog, odnosno kasnije i svjetskog fandoma. Iako su u njemu objavljeni mnogi znameniti tekstovi, a svoj debi imali hvaljeni autori kao Isaac Asimov, Ursulla K. Le Guin i Thomas M. Disch, *Amazing Stories* se ponekad kritizira kao najzaslužniji za "getoizaciju" žanra, odnosno njegovu povezanost sa niskom kulturom i pulp književnošću koja je trajala sve do 1960-ih.

List se prestao objavljivati u martu 2005. ali je Steve Davidson u septembru 2011. otkupio robni znak te tokom 2012. objavio dva "predbroja", nakon kojih bi se list trebao početi objavljivati 2013. godine.

Vanjske veze
------------

***Amazing Stories*** na Wikimedijinoj ostavi

* Amazing Stories home page.
* Amazing Stories blog. Arhivirano 2012-07-14 na Wayback Machine-u
* Amazing Stories issue checklist, with cover scans.
* University of Wisconsin-Parkside Archives, contains 73 of the over 300 issues printed between 1926 to 1951.
Ulaz u **Atrejevu riznicu**.
Presjek Atrejeve grobnice.
Unutrašnjost.
**Atrejeva riznica** (**Atrejeva grobnica**) je grobni tolos u Mikeni iz oko 1300. pne. koja je pripisana mitskom kralju Atreju, Agamemnonovu ocu.

U Mikeni je pronađeno 9 grobnica pokrivenih "lažnom kupolom" od kojih je Atrejeva grobnica najveća i najpoznatija. 

Riznica se sastoji od *dromosa*, centralne dvorane i bočne prostorije. Kompleks je izgrađen u brdu, tako da se s vanjske strane vidi samo ulazni dio – *dromos* (prilaz širok 5, a dug 36 metara) koji završava ulazom (visokim 5 metara) koji je nadsvođen gredom iznad koje je ostavljen trokutast otvor kako bi se olakšao pritisak na gredu (poput *Lavljih vrata* na Mikeni). Jedan od nadvratnika je bio unutrašnji, dug oko 9 m a širok preko 5 m, visine oko 1.20 m a težak oko 12 tona. Taj je prostor prvobitno bio nevidljiv izvana jer je bio pokriven nizom crvenih i zelenih kamenih ploča, sa spiralnim i drugim ornamentima izrađenim u tehnici reljefa. Sam je ulaz bio flankiran bogato rezbarenim, zelenim polustupovima, koji se danas nalaze u Britanskom muzeju. Cijelu je dekoraciju 1810. Uništio Turčin Veli – paša. Dromos se na svom kraju spušta, a od ulaza vodi kratki hodnik do glavne kružne prostorije. 

Glavni kružni prostor natkriven je lažnom kupolom, što znači da su redovi kamena postepeno ispuštaju tvoreći jedinstven zakrivljeni zid koji se sužava do vrha s krunskim kamenom. Svaki vodoravni kamen zaobljen je s unutarnje vidljive strane prilagođavajući se kružnom obliku tlocrta, a gornje strane su izbočene te tako nastaje kupola u obliku košnice. Zidovi su prvotno bili ukrašeni brončanim pločama, možda rozetama čiji se brončani prikivci još vide. Prostorija je služila da se u njoj okupe članovi porodice i održe običaje u čast pokojnika. Kružna prostorija sagrađena je u jednom usjeku u stijeni, ali je njen gornji dio, tj. kupola, ipak nadvisivao okolno tlo. Zato je vrh kupole bio pokriven humkom, koji je možda bio obložen bijelom ilovačom, dok je osnovica humka bila opasana potpornim zidom kamena. Vretenasta kupola je visoka 13.6, a promjera 14.5 metara i iz nje se ulazi u manji četverokutni prostor, vjerojatno riznicu (ili po nekima kriptu). 

Atrejevu riznicu gradio je vjerojatno isti arhitekt koji je kreirao i kupolni grob u Orhomenu i *Lavlja vrata* u Mikeni. U tim je grobovima usavršio stari tip gradnje do veličanstvene monumentalnosti. Mogao je to postići zahvaljujući tome što se tehnika obrade kamena uzdigla do zavidnog stupnja.

Povezano
--------

* Mikenska kultura
* Lavlja vrata

***Atrejeva riznica*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bitka kod Brunaburha** se odigrala 937. u današnjoj sjevernoj Engleskoj ili južnoj škotskoj između engleske vojske pod kraljem Athelstanom i njegovim bratom Edmundom na jednoj, te savezničke vojske vikinškog (nordo-gelskog) dublinskog kralja Olafa III Guthfrinsona, škotskog kralja Constantinea II i strathclydeskog kralja Owena I na drugoj strani. Na temelju relativno oskudnih historijskih podataka je teško rekonstruirati političku pozadinu sukoba koji je doveo do bitke, njen tok, pa i samu preciznu lokaciju, koja je dan-danas nepoznata. Međutim, svi ti izvori - koji uključuju kako Anglosaksonsku kroniku, tako i irske ljetopise i nordijske sage, se slažu da je završila engleskom pobjedom, ali i da je izazvala strahovite gubitke na obje strane. Kasniji britanski historičari je drže najvećom bitkom na britanskom tlu sve do Hastingsa, kao i da je u mnogo čemu pridonijela konačnom uspostavljanju Engleske kao jedinstvene nacionalne države.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Text of the poem "Battle of Brunanburh", including Anglo-Saxon version, modern English translation, and Tennyson's version
* Short documentary produced by C Bebenezer about aural traditions and the possible Burnley location of the battle

Šablon:Coord unknown
Šablon:Use dmy dates
**Bitka kod Brentforda** se odigrala sredinom 1016.  između engleske vojske pod kraljem Edmundom II na jednoj, i danske vojske pod princom Knutom Velikim na drugoj strani. Do nje je došlo nakon što se Edmund II poslije smrti svog oca Ethelreda proglasio kraljem, a danski kralj Knut (čiji je otac Sven Rašljobradi prije nekoliko godina protjerao Ethlreda i proglasio se engleskim kraljem) iskrcao u Engleskoj kako bi to osporio. Predstavljala je jedan od pet okršaja koje spominju izvori kao Anglosaksonska kronika. U njemu je Edmund odnio pobjedu, ali je nije mogao iskoristiti; Kronika sugerira da je razlog za to bila nedisciplina u engleskim redovima, odnosno sklonost vojnika da se odvajaju od glavnine snaga radi naizgled lake pljačke, a zbog čega su Englezi pretrpili teške gubitke. Sukob je konačno riješen bitkom kod Ashingdona u kojoj je Knut odnio odlučujuću pobjedu i prisilio Edmunda na prihvati podjelu Engleske na njegov i Knutov dio.

Napomene
--------

1. ↑  U pitanju je približni datum, s obzirom da nije naveden u historijskim izvorima. Mogla se zbiti između 9. maja kada se Knut iskrcao u Engleskoj i 18. oktobra kada se odigrala bitka kod Ashingdona.

Koordinate: 51°28′43″N 0°18′25″W﻿ / ﻿51.47861°N 0.30694°W﻿ / 51.47861; -0.30694
**Artur** (**Franović**) **Gavazzi** (Split, 14. listopada 1861. - Zagreb, 12. ožujka 1944), hrvatski geograf talijanskog porijekla.

Gavazzi je rođen u Splitu (onda u Austro-Ugarskoj), a studirao je u Zagrebu i Beču, gdje je i postigao doktorat znanosti. Bio je dugogodišnji gimnazijski profesor, a od 1911. godine postaje profesor na Sveučilištu u Zagrebu. Godine 1920. odlazi na Sveučilište u Ljubljani gdje je radio kao prvi profesor geografije. Ondje je osnovao *Zavod za geografiju* i *Zavod za meteorologiju i geodinamiku* sa seizmološkom postajom. Godine 1927. vraća se u Zagreb, gdje pri Filozofskom fakultetu osniva *Zavod za fizičku geografiju* na kojem će do 1944. godine obnašati dužnost predstojnika. Godine 1929. izdaje prvi hrvatski geografski časopis *Hrvatski geografski glasnik* te uređuje prvih 7 brojeva u razdoblju od 1929. do 1939. godine.

Gavazzi se bavio fizičkom geografijom, napose hidro(geo)grafijom, limnologijom i oceanografijom, zatim meteorologijom i klimatologijom te geomorfologijom i morfometrijom. Prvi je započeo sustavno istraživanje sile teže u Hrvatskoj. Jedan je od začetnika Oceanografskog instituta u Splitu.

Za povijest kartografskih projekcija važna je njegova knjižica od 66 stranica pod naslovom *Kartografijske projekcije*, koju je uz druge rukopise svojih predavanja na Sveučilištu umnožio i izdao tridesetih godina Akademski geografski klub u Zagrebu.

Djela
-----

* *Rijeke Hrvatske*, 1905.
* *Zemljopis Hrvatske*, 1909.
* *Geografija Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca*, 1922.
* *Geografijska osnovica hrvatskoga naroda*, 1925.
* *Astronomska geografija*, 1929.
* *Nekoliko riječi o cilju i podjeli geografije*, 1930.
* *O dubinama Jadranskog mora*, 1936.
* *Otkrivanje zemalja*, 1939.
* *Zemljopisni i geopolitički položaj Hrvatske*, 1942. (u ediciji *Zemljopis Hrvatske*)

Izvori
------

1. ↑  Zemljopisje u matematičkom, fisičkom i političkom obziru. Za porabu gimnazialnih učionicah u Hèrvatskoj i Slavonii Arhivirano 2016-12-20 na Wayback Machine-u 1. odsěk: Matematički zemljopis 2. odsěk: Fizički zemljopis 3. odsěk: Politički zemljopis. Stranice Hrvatskog školskog muzeja. Tisak Franje Župana, Zagreb, 1850.

Vanjske veze
------------

* Hrvatski kartografi Arhivirano 2006-07-20 na Wayback Machine-u
* Portal Hrvatskog geografskog društva

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 163469057
* ISNI: 0000 0001 1883 3244
* GND: 144042436
* SUDOC: 130475947
* NKC: js20231177843

 |
Anaïs Nin in the mid-1970s.
**Anaïs Nin** (izgovara se /ana'i:s nin/ "ana-EESE neen") (21.3. 1903 - 14.1. 1977) je bila francuska spisateljica katalonskog, kubanskog i danskog porijekla najpoznatija po svojim dnevnicima koje je pisala skoro šezdeset godina, od dobi od 11 godina do neposredno pred smrt, kao i erotskoj književnosti. 

Anaïs Nin je godinama živjela kao bigamist. Njen prvi suprug je bio Hugh Guiler, bankar i umjetnik s kojim se vjenčala kao mlada žena 1920-ih. Njen drugi suprug bio je Rupert Pole, šumar u rodu sa slavnim arhitektom Frankom Lloydom Wrightom, s kojim se vjenčala 1950-ih dok je još bila u braku s Guilerom. Obojica muškaraca, po svemu sudeći, nisu uopće znali za Ninin dvostruki život te se nisu sreli sve do njene smrti 1977. Nakon što je Hugh Guiler umro 1985, nepročišćene, odnosno necenzurirane, verzije njenih dnevnika su izdane od strane Ruperta Polea. 

Godine 1990. je lik Anais Nin u filmu *Henry i June* tumačila Maria de Medeiros.

Vanjske veze
------------

***Anaïs Nin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Anaïs Nin dot net
* The Anaïs Nin Homepage
* The Official Anais Nin.com
* Anais Nin Cafe discussion group Arhivirano 2006-11-03 na Wayback Machine-u
* Delta of Venus
* Little Birds
* Anaïs Nin Arhivirano 2018-03-03 na Wayback Machine-u