recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Matthius Merian: Harpija, 1660.
**Harpije** (grč. **Ἅρπυιαι**, *Harpuiai*) ptice su s licima žena; božice oluje. Najčešće su prikazivane kao otimačice i pljačkašice.

Karakteristike
--------------

Harpije nisu uvijek bile zle. Jedna je Harpija sa Zefirom, zapadnim vjetrom, bila majka Ahilejevih konja, kako tvrdi Homer u svojoj *Ilijadi*. Isprva su bile božice oštrog vjetra, a odnosile su duše mrtvih u Had te su se vrlo rijetko upletale u život bogova i ljudi.

Harpije:

* **Ela** ("okretna poput oluje", "goropadna")
* **Kelena** ("tamna"), znana i kao **Podagra** ("brzonoga")
* **Okipeta** ("brzoleta")

Homer ih spominje nekoliko, ali poimence samo Podagru. Heziod spominje Elu i Okipetu. Vergilije spominje Okipetu.

Heziod ih je u svojoj *Teogoniji* nazvao stvorenjima s lijepom kosom. Harpije su isprva bile prikazivane kao ne baš lijepa stvorenja, a kasnije ih se počelo prikazivati prekrasnima, usporedno sa sirenama. U srednjem vijeku zvali su ih djevice-orlovi.

Mitologija
----------

Jacob van Maerlant: Harpija, 1350.
Harpije su bile Iridine sestre, Tifonove i Ehidnine kćeri. Prema drugome izvoru, otac im je bio Taumant, a majka Okeanide Elektra. Fineh, kralj Trakije imao je dar proroštva. Prema jednom izvoru, kažnjen je jer je proročanstvima previše otkrivao, a prema drugome jer je počinio zločin nad sinovima iz prvoga braka. Zeus je bio ljut na nj te ga je kaznio ostavivši ga na otoku s hranom koju nikad nije mogao jesti. Naime, Harpije bi uvijek došle i ukrale hranu iz njegovih ruku prije nego što bi je uspio pojesti, a ono što nisu bile pojele, zagadile bi izmetom. Ovo se nastavljalo sve dok nije stigao Jazon s Argonautima.

Boreadi, Kalais i Zet, krilati sinovi Boreja, sjevernog vjetra, uspjeli su otjerati Harpije, ali ih nisu ubili. Naime, Irida je obećala da Harpije više neće uznemiravati nikoga te su se one vratile u svoju pećinu na Kreti. Zahvalan za njihovu pomoć, Finej je Argonatima pomogao rekavši im kako da prođu Simplegade, začarane stijene.

Eneja je također susreo Harpije na njihovu boravištu u Strofadima gdje su Trojancima krale hranu. Celaeni ih je proklela rekavši da će biti toliko gladni da će jesti stolove prije nego što stignu na kraj putovanja, a Trojanci pobjegoše u strahu.

Literatura
----------

***Harpija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Homer: **Ilijada**, **Odiseja**
* Heziod: **Teogonija**
* Vergilije: **Eneida**
* Ovidije: **Metamorfoze**
Ovo je članak o jugoslavenskom političaru. Za hrvatskog političara vidi Ivan Pernar (hrvatski političar).
Atentat u Narodnoj skupštini 1928.
**Ivan Pernar** (Hrastina kraj Zaprešića, 3. studenoga 1889. – New York, 2. travnja 1967.), jugoslavenski političar. Poslanik u Narodnoj skupštini Kraljevine Jugoslavije. U povijesne anale ušao je 20. lipnja 1928. kada je na njega i njegove kolege iz HSS-a (Stjepana Radića, Pavla Radića, Đuru Basaričeka i Ivana Granđu) bio izvršen atentat u Narodnoj skupštini u Beogradu. Pernar je bio jedna od Račićevih meta, ali je atentat preživio.

21. kolovoza 1938. kao predstavnik HSS-a prisustvovao je sprovodu Andreja Hlinke u Ružomberoku. Kada je 1939. formirana Banovina Hrvatska, Ivan Pernar je imenovan za njenog senatora. Nakon formiranja NDH su ga njene vlasti, kao i druge čelnike HSS, neko vrijeme držale u logoru. Godine 1945. je pred partizanima pobjegao u SAD gdje je 1967. umro u New Yorku.

Vanjske veze
------------

* Ivan Pernar o hrvatsko-srpskim odnosima nakon atentata u Beogradu 1928. godine, Zlatko Begonja


1. ↑
**Conseil de l'Entente** (srpskohrvatski: *Savjet antante*) je regionalna organizacija na području Zapadne Afrike, koja za cilj ima jačanje regionalne suradnje među državama članicama. Organizacija je nastala 29. svibnja 1959. godine, a proizašla je iz kratkotrajne Sahelsko-beninske unije. 

Od 1959. godine, članice su Gornja Volta (danas Burkina Faso), Dahomej (danas Benin), Niger i Obala Bjelokosti, a 1966. godine se organizaciji pridružio i Togo. Organizacija ima svoje sjedište u Abidjanu, u Obali Bjelokosti, gdje se nalazi stalno tajništvo, a uz to postoji i zajednički novčani fond za međusobnu pomoć i zajmove.

Literatura
----------

* Thompson, Virginia (1972), *West Africa's Council of the Entente*, Ithaca: Cornell University Press, ISBN 0-8014-0683-8, OCLC 201010 .

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 147232816
* LCCN: n79095384
* ISNI: 0000 0001 2179 9884
* GND: 505019-4
* SUDOC: 204183421
* BNF: cb13177634v (podaci)

 |
*Za ostale upotrebe, v. Hidalgo.*
Prikaz idalga u španjolskim kolonijama iz 16. stoljeća
**Idalgo** (šp. *hidalgo/fidalgo*) je pripadnik najnižeg plemstva u Španjolskoj i Portugalu, koji je bio oslobođen plaćanja poreza zahvaljujući svom staležu, ali nije obavezno posjedovao zemlju.

Riječ je u uporabi od 7. stoljeća i nastala je od španjolskog „hijo de algo" (nečiji sin). U srednjem vijeku izgovor se promijenio od „hijodealgo" u „hidalgo".

Da bi neko mogao biti proglašen „starim idalgom" *(šp. hidalgo solariego)*, morao je dokazati da su mu i djedovi i bake i s majčine i očeve strane imali titulu idalga. Samo ovi su bili cijenjeni i poštovani od svih. Ostali, koji su titulu dobili za neku zaslugu, bili su omalovažavani i ismijavani. Još jedno bitno obilježje idalga je preziranje fizičkog rada, jer mu je tako nalagao njegov osjećaj za čast. S obzirom na to i na činjenicu da se u kasnijem razdoblju ova titula dodijeljivala na nekontroliran način (jer je svaki vladar, da bi izbjegao dodjeljivanje zemlje, nagrađivao zaslužne dodjeljivanjem titule), Španjolska u 17. stoljeću je bila puna idalga koji su gladni i u dronjcima, ali nikada se ne bi prihvatili nekog posla.

Kad su Burboni došli na španjolsko prijestolje, bilo je već oko pola milijuna idalga koji nisu plaćali porez, što je jako štetilo državi. Ova titula je doživjela veliku reformu i do kraja 19. stoljeća je skoro potpuno nestala, zajedno s društvenim slojem koji je predstavljala.

Literatura
----------

* Pavlović-Samurović Lj. Soldatić D.; *Španska književnost 1.* Nolit, Beograd 1985.

Vanjske poveznice
-----------------

* Asociación de Hidalgos a Fuero de España (AHFE)
* Colegio Mayor Universitario de la AHFE
* Blasones Hispanos
***Codex Theodosianus*** ili ***Teodozijev zakonik*** je naziv za veliku zbirku edikata koji su činili izvor rimskog prava, a koje je dao sastaviti i godine 438. objavio istočnorimski car Teodozije II. Sadržavale je sve zakone Rimskog Carstva donesene od godine 313. do 437. godine, odnosno u doba kada je kršćanstvo bilo službeno prihvaćeno kao jedna od religija, odnosno državna religija Carstva. Teodozije je istočnorimskom Senatu 26. marta 429. objavio kako započinje rad na Codexu, koga su sljedećih osam godina sastavljala 22 vodeća pravna stručnjaka u dvije grupe. Rezultat njihovih napora je bila zbirka od preko 2500 različitih pravnih propisa raspoređenih u 16 knjiga. Ona je službeno objavljena 15. februara 438. a 1. januara 439. je zapadnorimski car Valentinijan III objavio kako važi i za zapadni dio Carstva.

*Codex Theodosianus* je predstavljao najopsežniju kodifikaciju rimskog prava od vremena Zakona dvanaest tablica, kao i nastojanje da se rimsko pravo primijeni ekonomskim, političkim i kulturnim okolnostima kasne antike rimskog Dominat, gdje je autoritet cara morao biti što potpunije potkrijepljen pisanom riječi. Teodozije je, također, kao gorljivi kršćanin, nastojao učvrstiti kršćanski karakter Carstva, odnosno suzbiti herezu, pa veliki dio sadržaja čine i edikti kanonskog prava. 

Codex Theodosianus je poslije propasti Zapadnog Carstva 476. poslužio novonastalim barbarskim državama i njihovim vladarima kao podloga za njihove vlastite zakonike. Na Istoku je, pak, u 6. vijeku postao temelj mnogo opsežnije i uticajnije Justinijanove kodifikacije rimskog prava poznate kao Corpus iuris civilis.

Eksterni linkovi
----------------

* (`en`) Excerpts from the Codex Theodosianus, on religion.
* (`en`) A list of imperial laws of the fourth and fifth centuries contains summaries of many laws involving religion of the Theodosian code, in chronological order.
* Codex Theodosianus, A Dictionary of Greek and Roman Antiquities, John Murray, London 1875.
* Codex Theodosianus (Latin), ancientrome.ru.
* Ed. Mommsen, Meyer, & Krueger (Latin) Arhivirano 2010-06-18 na Wayback Machine-u *The Roman Law Library*
**Hugronafor** (takkođer poznat i kao **Hurganofor**, **Haronofris**, **Harmahis**, **Hyrgonagor**, **Herwennefer** ili **Horwennefer**) je bio staroegipatski pobunjenički vođa nubijskog porijekla  koji je godine 205. pne. poveo pobunu kojom je Gornji Egipat otrgnut od vlasti tadašnjeg helenističkog kralja Ptolemeja IV Filopatora, a poslije čega se Hugronafor proglasio faraonom. Iako o ovom kralju ne postoje nikakvi spomenički zapisi, antički izvori navode da su oin i njegov nasljednik Ankhmakis (također poznat kao Haonopfris ili Ankhwennefer ) veliki dio Egipta držali pod svojom vlašću do 186. pne. Na hramu u Abydosu se nalazi njegov grafit s grčkim imenom Hyrgonaphor, datiran u godinu 201. pne.. Pretpostavlja se da je umro oko godine 197. pne.

Dotični grafit, ispisan na zagrobnom hramu Setija I u Abydous, je napisan na egipatskom jeziku, ali grčkim pismom, što predstavlja najraniji primjer procesa kojim će koptsko pismo zamijeniti dotadašnje demotsko pismo starog Egipta.

Izvori
------

* *History of the Ptolemaic Empire* by Günther Hölbl, Routledge 2000, pp.155ff.
* *Daily Life Of The Nubians* by Robert Steven Bianchi, Greenwood Press 2004, p.224
* *The Jews of Egypt: From Rameses II to Emperor Hadrian* by Joseph Mélèze Modrzejewski, Princeton University Press 1997, p.150
* Willy Clarysse (Katholieke Universiteit Leuven), *The Great Revolt of the Egyptians*, Lecture held at the Center for the Tebtunis Papyri, University of California at Berkeley, on March 16, 2004, accessed 15 August 2006 Arhivirano 2007-03-11 na Wayback Machine-u

1. ↑  Bianchi, op.cit. p.224
2. ↑  Hölbl, op.cit. p.155
3. ↑  Hölbl, op.cit. p.155
4. ↑  Clarysse (2004)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **-**  |  **Odmetnuti faraoni** 205-197. pne. | Slijedi: **Ankhmakis**  |
**Flavije Bauton** (lat: *Flavius Bauto*, umro posle 385. godine) je bio rimski vojskovođa franačkog porekla. Najpoznatiji je kao otac carice Elije Eudoksije, supruge istočnorimskog (vizantijskog) cara Arkadija i majke Teodosija II. 

Bauton je već oko 380. bio vrhovni zapovednik pešadije (*magister peditum*) cara Gracijana, vladara zapadne polovine Rimskog carstva. U to vreme car ga je poslao na Balkan sa vojskom koja je trebala da pomogne istočnom caru Teodosiju I u borbi sa Gotima (*vidi* Gotski rat 377-382). Pošto je Gracijana ubio uzurpator Magnus Maksim 383. godine Teodosije je Bautona poslao u Italiju da zaštiti malog Valentinijana II. Franak je uspeo da zauzme alpske prevoje i spreči prodor Magnusa Maksima na Apeninsko poluostrvo. Nakon toga Bauton se starao o mladom caru sarađujući sa uticajnim milanskim arhiepiskopom Ambrozijem. Vrhunac Bautonove karijere bio je konzulat 385. godine. Nakon toga više mu nema pomena u izvorima, pa se smatra da je umro u periodu između 385. i 388. godine.

Beleške
-------

1. ↑  O'Flynn, J.M, *Generalissimos of the Western Roman Empire*, Edmonton 1983, str. 6-7.

Izvori
------

* O'Flynn, J.M, *Generalissimos of the Western Roman Empire*, Edmonton 1983, str. 6-7.
* *The Prosopography of the Later Roman Empire I: A.D. 260 - 395*, Eds. A.H.M. Jones, J.R. Martindale, J. Morris, Cambridge 1971, str. 159 - 160.
*Za ostala značenja, v. Syagrius (razvrstavanje).*
**Flavije Afranije Sijagrije** (*Flavius Afranius Syagrius*, druga polovica 4. vijeka) je bio rimski političar i velikodostojnik. Bio je rodom iz galo-rimske aristokratske porodice iz Lugdunuma (današnji Lyon). Prvi put se spominje godine 369. kao *notarius*; iste godine ga je car Valentijan I smijenio zbog vojnih neuspjeha. Povukao se u privatni život, ali je - za što se kao jedno od mogućih objašnjenja nudi prijateljstvo sa pjesnikom Auzonijem - stekao naklonost cara Gracijana te 379. postao *magister memoriae*. Poslije toga je služio kao kao prokonzul Afrike, potom od 380. do 382. kao pretorijanski prefekt Italije, da bi 381. postao praefectus urbi|gradski prefekt Rima, a 382. postao konzul.

Izvori
------

* Potter, David Stone, *The Roman Empire at Bay: Ad 180-395*, Routledge, 2004, ISBN 0-415-10057-7, pp. 545–546.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Flavius Syagrius, Flavius Eucherius** | **Konzul Rimskog Carstva**382*Flavius Claudius Antonius* | Slijedi:**Flavius Merobaudes II, Flavius Saturninus** |
| Prethodi:**Anicius Paulinus** | ***Praefectus urbi* Rima**381 | Slijedi:**Valerius Severus** |
**Flavijan II** (grčki: , ? - 518) bio je patrijarh Antiohije od 498. do 512. Stolovao je za vrijeme vladavine bizantskog cara Anastazija I, koji je u kristološkom sporu podržavao mijafizitske episkope nasuprot pravovjernih ("pravoslavnih") pristaša odluka Halkedonskog sabora. Sam Flavijan je bio "halkedonac", ali je prihvatio *Henotikon*, ukaz kojim su se mijafiziti nastojali pomiriti sa pravovjernim kršćanima. Zbog toga je anatemiziran od strane "halkedonskog" patrijarha Konstantinopola, ali to sve nije imalo efekta do 511. kada su na ulicama Antiohije izbili neredi, izazvani sukobima između pristaša i protivnika te odluke. Anastazije je zbog toga sazvao sinod, pretežno ne-halkedonskih episkopa, koji su 512. Flavijana svrgnuli i zamijenili ne-halkedoncem Severom. Flavijan je prognan u Petru gdje je umro 518. Rimokatolička i pravoslavne crkve ga slave kao sveca.

Izvori
------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Paladije**  |  **Patrijarh Antiohije** 498–512 | Slijedi: **Sever**  |
*V. također Flavijan II od Antiohije. Za ostale ličnosti sa istim imenom v. Flavijan.*
**Flavijan I** od Antiohije (cca. 320 - februar 404) bio je episkop ili patrijarh Antiohije od 381. do svoje smrti. Njegova služba je bila obilježena dugogodišnjom šizmom među antiohijskim kršćanima - na jednoj su strani bili sljedbenici Evstatija, odnosno njegovog nasljednika Leontija, koji su bili optuživani za arijanstvo; na drugoj strani su bili sljedbenici pravovjernog Meletija Antiohijskog, koji je i zaredio Flavijana 361. Flavijan je nakon Meletijeve smrti 381. postao novi episkop. Leontijevi sljedbenici su, međutim, kao episkopa priznali Paulina, koga su priznali biskupi Rima i Aleksandrije, isto kao i Paulinovog nasljednika Evagrija. Tek nakon Evagrijeve smrti 393. i kada je Jovan Hristozom 398. postao carigradski patrijarh, zahvaljujući uticaju cara Teodozija I je Flavijan priznat za jedinog episkopa Antiohije. Šizma među vjernicima, međutim, neće biti okončana sve do 415.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Meletije** | **Patrijarh Antiohije**381–404*Paulin*  *(381–388)**Evagrije*  *(388–393)* | Slijedi:**Porfirije** |
Hrapavi (granularni, granulisani) endoplazmatični retikulum**Hrapavi (granularni, granulisani) endoplazmatični retikulum** (gER/gER) je vrsta endoplazmatičnog retikuluma koju odlikuje prisustvo ribozoma na površini membrane koja je okrenuta ka citosolu. Izgled je opisan nazivom — lat. *granulum* = zrno. Membrane granularnog endoplazmatičnog retikuluma obrazuju ploče koje su najčešće postavljene paralelno. Ovaj oblik endoplazmatičnog retikuluma je u kontinuumu sa spoljašnjom membranom jedarnog ovoja. Na ribozomima vezanim za membrane granularnog endoplazmatičnog retikuluma odvija se sinteza proteina. 

Proteini koji se sintetišu u granularnom endoplazmatičnom retikulumu transportuju se vezikulama koje se od njega odvajaju i putuju ka Goldžijevom aparatu, radi dalje obrade, tzv. „sazrevanja".

Literatura
----------

* Šerban, M, Nada: Ćelija - strukture i oblici, ZUNS, Beograd, 2001
* Grozdanović-Radovanović, Jelena: Citologija, ZUNS, Beograd, 2000
* Pantić, R, V: Biologija ćelije, Univerzitet u Beogradu, beograd, 1997
* Diklić, Vukosava, Kosanović, Marija, Dukić, Smiljka, Nikoliš, Jovanka: Biologija sa humanom genetikom, Grafopan, Beograd, 2001
* Petrović, N, Đorđe: Osnovi enzimologije, ZUNS, Beograd, 1998

Vidi još
--------

* Endoplazmatični retikulum
* Glatki endoplazmatični retikulum

Spoljašnje veze
---------------

***Hrapavi endoplazmatični retikulum*** na Wikimedijinoj ostavi

* BioNet Škola
* Bioskolos Arhivirano 2005-12-14 na Wayback Machine-u
**Crawley** (čita se *Kroli*) je grad i borough od 111,223 stanovnika, na jugoistoku Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Crawley leži udaljen 45 km od centra Londona, i svega 29 km sjeverno od Brightona i Kanala La Manche.

Administrativno podpada pod Grofoviju West Sussex, a nekad je njegov najveći dio bio u sastavu historijske grofovije Sussex.

Historija
---------

Crawley je drevni grad, koji je svoju prvu povelju o statusu grada dobio od kralja Johna još 1202. Ali danas tragova njegove srednjovjekovne historije, kao i onih iz 18. vijeka kad je bio odmorište za kočije, ima vrlo malo, jer je gotovo kompletno izgrađen u skladu sa suvremenim urbanističkim principima.

Na njegovom teritoriju se nalazi Aerodrom Gatwick, drugi po veličini londonski aerodrom. Londončanima je namjenjen sportsko rekreacijski centar K2 (otvoren 2005.) i veliki kulturno - zabavni park - Hawth theatre, koji radi od 1988.

Privreda
--------

Crawley je industrijski grad u kom se proizvode strojevi, plastika, prehrambeni i elektrotehnički proizvodi i štampa puno publikacija.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Dorsten

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South East England" (engleski). City population. Pristupljeno 8.12. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Crawley*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 08. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Crawley*** na Wikimedijinoj ostavi

* Crawley Borough Council Arhivirano 2014-10-09 na Wayback Machine-u (`en`)
**Darton** je naselje od 21,345 stanovnika u sredini Engleske u Grofoviji South Yorkshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Darton koji leži nedaleko granice sa Grofovijom West Yorkshire, administrativno podpada pod Metropolitanski borough Barnsley.

Historija
---------

Pretpostavlja se da je ime Darton sintagma, povezana sa staroengleskom riječi *Dearne*, a to je bio naziv za kraj između Engleske i jugoistočne Škotske od sredine 5. do sredine 12. vijeka. Dok je riječ *ton* značila - grad, dakle to bi bilo nešto kao *Grad u Dearnu*. Ali ima i onih koji to osporavaju i misle da je to značilo *jelenska omča* ili nešto slično.

Selo je imalo crkvu podignutu još 1150. ali se službeni registar krštenja, smrti i brakova počeo voditi tek od 1539.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Darton village" (engleski). Darton. Pristupljeno 05. 05. 2017.
2. ↑  „United Kingdom: Yorkshire and the Humber" (engleski). City population. Pristupljeno 05. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Darton*** na Wikimedijinoj ostavi

* Darton village (`en`)
**Humptulips**, pleme američkih Indijanaca porodice Salishan nasetanjeno na rijeci Humptulips u zapadnom Washingtonu i dijelu Grays Harbora, uključujući i Hoquiam Creek i rijeku Whiskam. Jezično Najsrodniji su Chehalisima. Populacija im je 1888. prema Olsenu, spala na svega 18 duša; 21 (1904).

Sela
----

U prošlosti imali su 12 sela:

* Hli'mumi (Curtis, 1907-9), kod North Covea.
* Hoquiam, na Hoquiam Greek.
* Hooshkal (Gibbs), on the north shore of Grays Harbor.
* Kishkallen (Gibbs), sjeverna obala Grays Harbor.
* Klimmim (Gibbs; 1877).
* Kplelch (Curtis), na ušću North Rivera.
* Kwapks (Curtis, 1907-9), ušće North Rivera.
* Mo'nilumsh (Curtis), u Georgetownu.
* Nooachhummik (Gibbs), na obali sjeverno od Grays Harbora.
* Nookalthu (Gibbs), sjeverno od Grays Harbora.
* Nu'moihanhl (Curtis), u Tokelandu.
* Whishkah, na rijeci Whishkah.

Kultura
-------

Humptulipsi čine dio šire zajednice Lower Chehalis i pripadaju kulturnom području Sjeverozapadne obale. Ribolov, sakupljanje (kopanje korijenja) i nešto manje lov glavni su oblici privređivanja.

Povijest
--------

Chehalis plemena svoju populaciju gube 1850.-tih godina, a njihovi ostaci danas su udruženi u konfederaciju *Confederated Tribes of the Chehalis*, u koju su uz Humptulipse konfederirani i Hoquiam, Hooshkal, Klimmin, Nooskhom, Satsop, Wynooche i Wishkah. rezervat se nalazi u okrugu Grays Harbor.

Vanjske poveznice
-----------------

* Confederated Tribes of the Chehalis Arhivirano 2007-08-17 na Wayback Machine-u
Jaje crne rode
**Crna roda** (lat. *Ciconia nigra*) je pored bijele rode (*Ciconia ciconia*) jedina vrsta iz porodice roda (*Ciconiidae*) koja se gnijezdi u Evropi.

Neznantno je manja od bijele rode. Glava, vrat, gornji dio tijela i prsiju im pokriva crno perje s metalnim, ovisno o kutu svjetla zelenkastim, purpurnim ili čak bakrenastim odsjajem. Samo prsa, trbuh, donji dio krila neposredno uz tijelo i donji dio repa su im bijeli. Kljun ovih roda je dugačak i kod ženki ravan, dok se kljun mužjaka čini neznatno savijen uvis. U vrijeme parenja svadbeno ruho odrasle ptice su živo crveni kljun i noge, koje su inače smeđkaste do zagasito tamno crvene. Na svojim dugim nogama ima plivače kožice, kao i bijela roda. 

Plaha je, i nikada ne živi u koloniji. Hrani se ribama, raznim vodozemcima (žabe), kukcima, i sitnim sisavcima. Na jajima sjede oba roditelja i brinu o mladima. Prilično je rijetka.

Populacije koje žive u Evropi su selice (iznimka su većina populacija koje žive na Pirenejskom poluotoku), dok su populacije koje žive u južnim dijelovima Afrike stanarice.

Vanjske veze
------------

* Slika Arhivirano 2007-07-29 na Wayback Machine-u

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Crna roda** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Crna roda** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Crna roda** |
Koordinate: 48° 51′ 49" sgš, 2° 20′ 9" igd

Zgrada Komedi fransez
Unutrašnjost sale Rišelje, krajem 18. veka
**Komedi fransez** ili **Francuski teatar** (fr. *Comédie-Française, Théâtre-Français*) je jedno od pet pozorišta u Francuskoj koje ima status Nacionalnog teatra (*Théâtre national*). Ovo je jedino pozorište među njima koje ima stalni ansambl (*la Troupe de la Comédie-Française*). Glavna zgrada Komedi fransez se nalazi u 1. arondismanu u Parizu, blizu palate Luvr. 

Istorija i slava ovog teatra je blisko povezana sa dramskim piscem Molijerom. 

Pozorište Komedi fransez je osnovano 21. oktobra 1680. naredbom kralja Luja XIV, čime su spojene pariske trupe Otel de Burgonj i Teatar Guenego. Prvu predstavu trupa ovog pozorišta je imala 24. avgusta. Tada je izvedena tragedija Fedra autora Žana Rasina i komedija, manje poznatog, Žan de la Šapela. Repertoar se isprva sastojao od komada Molijera, Rasina, Pjera Korneja, Pola Skarona i Žana de Rotrua.

Izbijanjem Francuske revolucije, pozorište je zatvoreno 3. septembra 1793, a glumci su uhapšeni. Nova vlast je tek 30. maja 1799. dozvolila ponovno okupljanje pozorišne trupe u glavnoj dvorani ovog teatra - Sali Rišelje (*Salle Richelieu*).

Premijera 25. februara 1830. komada *Ernani* Viktora Igoa bila je naročito burna. Tom prilikom su se sukobile pristalice Romantizma sa pristalicama Klasicizma. 

Do danas je u Komedi fransez izvedeno preko 3000 različitih predstava. Danas pozorišna trupa nastupa na tri scene: Sala Rišelje, Teatar Vju Kolombje (*Théâtre du Vieux-Colombier*) i Teatar studio. (*Studio-Théâtre*).

Spoljašnje veze
---------------

***Comédie-Française*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanična internet prezentacija
* Razglednice sa motivom Komedi fransez
* Statistike ministarstva kulture Francuske o posećenosti pozorišta

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 134746571
* LCCN: n50052276
* ISNI: 0000 0001 2097 9859
* GND: 115269-5
* MusicBrainz: fbb41140-417d-4a37-88e0-059d3404b26f
* CiNii: DA06444561

 |
***Junaci na Helgelandu*** (nor.: *Hærmændene på Helgeland*) je sedma drama Henrika Ibsena. 

Napisana je tokom 1857. i prvi put je izvedena u kazalištu Christiania Norske u Oslu 24. novembra 1858.

Radnja se odvija u doba kralja Erika Krvavesjekire (oko 930–934) na sjeveru Norveške u povijesnom Helgelandu, vrijeme u kojem je norveško društvo se prilagođavalo sa tradicije staronordijskih saga na novu eru kršćanstva. 

Drama govori o dolasku Ornulfa i njegovih sedam sinova u potrazi kćeri Dagny i udomiteljice Hjordis, koje su Sigurd, kralj mora, i Gunnar oteli i vjenčali. Tragedija polaže na shvaćanju časti i dužnosti, pa na koncu dovodi do smrti svih Ornulfovih sinova, Sigurda (kojeg je ubio Hjordis) i Hjordisa (samoubojstvom). Radnja podsjeća na germanski mit o Sigmundu i Brynhildi.

Smatra se da je pojava lika Dagny u ovoj drami pridonijela oživljavanju popularnosti ovog imena u Norveškoj i općenito u Skandinaviji u drugoj polovici 19. stoljeća.

Glavni likovi
-------------

* Sigurd Snažni (*Sigurd hin sterke*), kralj mora
* Gunnar (*Gunnar Herse*), bogati zemljoradnik Helgelanda
* Ørnulf (*Ørnulv fra fjordene*), islandski poglavica
* Hjørdis, Ørnulfova udomljena kći
* Dagny, Ørnulfova kći
* Egilov, Gunnarov i Hjørdisov četverogodišnji sin
* Kåre (*Kåre Bonde*), helgelandski seljak

Prijevodi
---------

Dramu je na engleski preveo William Archer i objavio u Londonu 1890. godine.

Izvedbe
-------

Prva izvedba predstave bila je u kazalištu Kristiania Norske, premda to prvotno nije bilo planirano. Budući da Ibsen ekipu Norske Theatre nije smatrao dovoljno sposobnom, dramu je prvo poslao u Christiania Danske Theater. Iako je tamo publika bila oduševljena, ipak pokazalo je se da nemaju potrebnih sredstava za izvedbu djela. Ibsen je pritom bio vrlo nezadovoljan, što je također izrazio u raznim novinskim člancima u kojima je oštro kritizirao upravu Danske Theatre. Unatoč sumnjama u mogućnosti Norske Theatra, odlučio je tu predstavu osobno postaviti, ali s njim kao redateljem. Komad je doživio uspješan prijem, dijelom i zbog polemike koja je nastala, iako je bilo samo nekoliko izvedbi. 

| * p
* r
* u
Henrik Ibsen |
| --- |
| Drame | 
* *Catilina*
* *Kjæmpehøjen*
* *Norma ili Ljubav jednog političara*
* *Ivanjska večer*
* *Gospođa Inger iz Estrota*
* *Gozba u Solhougu*
* *Olaf Liljekrans*
* *Hærmændene paa Helgeland*
* *Fjeldfuglen*
* *Komedija ljubavi*
* *Pretendenti na prijestolje*
* *Brand*
* *Peer Gynt*
* *Savez mladih*
* *Cezar i Galilejci*
* *Samfundets Støtter*
* *Et dukkehjem*
* *Gengangere*
* *En folkefiende*
* *Vildanden*
* *Rosmersholm*
* *Gospođa s mora*
* *Hedda Gabler*
* *Graditelj Solness*
* *Mali Eyolf*
* *John Gabriel Borkman*
* *Når vi døde vågner*

 |  |
| Poezija | 
* *Digte*
* *Terje Vigen*

 |
| Povezaneteme | 
* Suzannah Ibsen
* Ibsenovi citati u Oslu
* *The Oxford Ibsen*
* Centar za Ibsenove studije
	+ *Ibsenove studije*
* Ibsenov muzej u Oslu
* Park Peer Gynt u Oslu
* Norveška Ibsenova nagrada
* Međunarodna Ibsenova nagrada
* Ibsenova godina
* Drama *The Death of Little Ibsen*

 |
Ženske rese
**Crna joha** (lat. *Alnus glutinosa*) je bjelogorično drvo iz porodice Betulaceae.

Rasprostranjenost
-----------------

Raste na sjevernoj polutci u nizinskim šumama uz močvare, rijeke i potoke.

Izgled
------

Naraste do 25 m. Deblo dosiže do vrha krošnje. Kora je crno-smeđa. Izbojci obiluju bjelkastim lenticelama. Pupovi su na dugim stapkama i ljepljivi. Cvjetaju prije listanja. Lišće je okruglasto, 4-10 cm dugo, na vrhu zaobljeno ili tupo prikraćeno, u početku ljepljivo, odozgo u kutevima žila s čupercima žutih dlačica. Otpada zeleno, tj. ne žuti. Muške i ženske rese, javljaju se u jesen. Ženske su rese sitne na dužoj stapci. Priperci odrvene i čine češeriće, koji ostaju dosta dugo na drvetu, nakon što se otvore, a plodovi ispadnu. Supke su obrnuto jajolike, oko 5 m dugačke. Prvi su listovi goli. Plod je sitan, vrlo uskim krilcem okriljen i plosnat.

Ekološki zahtjevi
-----------------

U okolici Đurđevca (Kupinje, Crni jarki, Preložnički berek), crna joha postiže svoj optimum. U ovim podravskim šumama postiže visinu preko 30 m i promjere preko 50 cm. Smatra se da su sastojine crne johe sa staništa đurđevačke Podravine jedinstvene u europskim razmjerima. U Posebnom rezervatu šumske vegetacije „Crni jarki" crna joha tvori dominantnu šumsku fitocenozu s poljskim jasenom i sremzom (*Pruno-Fraxinetum* Oberd. 1953). 

Crna joha je vrsta brza rasta. Ima širolu ekološku valenciju s obzirom na zahtjeve prema toplini, vodi, tlu i svjetlu. Crna joha je vrsta drveća relativno kratkog životnog vijeka, doživi oko 100 godina. Dobro uspijeva u barskim uvjetima. Ona je pionirska vrsta s kojom se osvajaju najmokriji tereni nizinskih područja, zajedno s bijelom vrbom. 

Ona oblikuje tipičnu čupavu (zvonoliku) korijensku mrežu u kojoj prevladava pružanje korijenja u okomitom smjeru. Crna joha živi u simbiozi s bakterijama iz porodice aktinomiceta (*Aktinomyces alni* Peklo) koje tvore crvenkaste kvržice na korijenju. One obogaćuju tlo vežući dušik iz zraka što je jedan od razloga zbog kojeg crna joha ima svojstva pionirske vrste.

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Crna joha** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Crna joha** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Crna joha** |
*Za ostale upotrebe, v. Finej (razvrstavanje).*
**Finej** (starogrčki: ) bio je, u grčkoj mitologiji, sin Belov i Anhinojin, brat Egiptov, Danajev i Kefejev.

Mitologija
----------

Persej pretvara u kamen Fineja i njegove pristalice (Luca Giordano, 17. vek)
Finej je bio zaručen s Kefejevom kćerkom Andromedom pre no što se ona udala za Perseja; kako je Finej kovao zaveru protiv Perseja, ovaj je njega i ostale zaverenike okamenio tako što im je pokazao Meduzinu glavu. Čini se da je ova priča bila obrađena u Euripidovoj izgubljenoj tragediji *Andromedi*, no danas se prikaz ovog mita može naći jedino u Ovidijevim *Metamorfozama*. Prema tom prikazu, Persej je zatražio od Andromede da se uda za njega i obećao da će je za uzvrat osloboditi Keta, morske nemani kojoj je devojka trebalo da bude žrtvovana po nalogu proročišta kao kazna zbog toga što se njena majka Kasiopeja hvalisala da je lepša od Nereida. Persej je uspeo da savlada neman, no dok je na Kefejevom dvoru, na dan svoje svadbe s Andromedom, prepričavao svoj poduhvat, Finej ga je napao ovim rečima:

|  |  |
| --- | --- |
|
| *"en" ait, "en adsum praereptae coniugis ultor;**nec mihi te pennae nec falsum versus in aurum**Iuppiter eripiet."* | "Evo me, evo tu, da osvetim otetu ženu!Ne će te spasti od mene ni krila ni Jupiter u daždtobože pretvoren zlatni!" |

Finej se verovatno hteo oženiti Andromedom kako bi ojačao svoje šanse za preuzimanje prestola, a ne zato što je voleo devojku. Kefej je prekorio svog brata zbog ovog ispada istaknuvši da Finej nije učinio ništa da pomogne svojoj zaručnici, no Finej je ipak bacio koplje na Perseja. Promašio ga je, ali je tad došlo do žestokog okršaja, u kome su mnogi izgubili život, sve dok Persej, okružen neprijateljima, nije iz torbe izvukao Meduzinu glavu i njome okamenio Fineja i njegove pristalice.

Literatura
----------

* Collard, C.; Cropp, M. (2008), *Euripides VII: Fragments. Aegeus–Meleager*, Loeb Classical Library, Cambridge, MA, ISBN 9780674996250 .
* Schmitz, Leonhard (1867), „Phineus (1)",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.
Commodore 16
Commodore 116
**Commodore 16** je kućno računalo koje je razvila tvrtka Commodore. Srce ovog kućnog računala bio je mikroprocesor 8501 koji je bio modernizirana verzija procesore MOS 6502. Na tržište je izbačeno 1984. i prodavalo se obično za 99 USD. Namjera tvrtke je bila zamjena za Commodore VIC-20 koji bi se na tržištu borio protiv jeftinih kompjutera drugih kompanija kao što su bili ZX81 i Texas Instruments TI-99/4A. Jeftinija inačica imena Commodore 116 prodavala se samo u Europi, a razlika je bila jedino u gumenoj tipkovnici i manjem kućištu.

Tehnički podaci
---------------

| Hardverski dio | Osobine |
| --- | --- |
| Proizvođač | Commodore International |
| Država proizvodnje | SAD |
| Vrsta kompjutera | Osobno računalo |
| Procesor | Commodore 8501 |
| Brzina procesora | 0.89 ili 1.7 MHz |
| RAM | 16 KB |
| ROM | 32 KB |
| Rezolucija grafike | 320 x 200 (bez sprajtova) |
| Max. broj boja | 121 boja |
| Dimenzije | 40.7 cm x 20.4 cm x 7.7 cm |
| Monitor | spaja se na TV |
| Mediji | kazetafon |
| Operativni sistem | Commodore Basic |
|

Historija
---------

Tijekom 1983. godine na tržištu osobnih kompjutera se vodio rat korporacija s konkurencijskim kompjuterskim proizvodima. Kako bi Commodore International ojačao svoje pozicije u tom ratu dolazi se do ideje o stvaranju kompjutera Commodore 116. Smjena Commodore direktora Jacka Tramiela nije označila kraj projekta nego samo dizajnerske promjene tako da je originalni projekt jeftinog kompjutera nova uprava podjeljen na Commodore 116 i njegovu skuplju verziju Commodore 16, ali u doba njihovog izlaska na tržište "rat" je već završio tako da su se ovi kompjuteri potpuno nekompaktibilni s bilo kojim drugim kompjuterom našli bez ikakve tržišne niše što dovodi do potpunog prodajnog kraha i zaustavljanja proizvodnje.

| * p
* r
* u
Lista Commodore kompjutera |
| --- |
| 6502-based (8-bitni) | MOS/CBM KIM-1, PET/CBM, CBM-II, VIC-20/VC-20, MAX Machine,C64, SX-64, C16 & 116, Plus/4, C128 |
| 680X0 (16-bitni / 32-bitni) | Amiga 1000, Commodore 900, Amiga 500, Amiga 2000 , Amiga 3000, Amiga 500+, Amiga 600, Amiga 1200, Amiga 4000 |
| Igraće konzole | Commodore 64GS, Amiga CDTV, Amiga CD32 |

***Commodore 16*** na Wikimedijinoj ostavi
**Clickbait** je izraz pejorativnog karaktera, kojim se opisuju senzacionalistički naslovi članaka koji čitateljima web portala navodno nude ekskluzivan ili nesvakidašnji sadržaj. Izraz je složenica engleskih riječi *click* (klik) i *bait* (mamac). Clickbait naslovi najčešće pokušavaju iskoristiti "rupe u znatiželji", pružajući dovoljno informacija da se potakne znatiželja, ali nedovoljno da se ispuni dok se ne otvori poveznica na odabrani sadržaj. Najčešći primjeri clickbait naslova su "nećete vjerovati ovome", "ovo morate vidjeti", "ono što se dogodilo sljedeće će vas šokirati" i sl.

Njegova je svrha privući što više pojedinačnih posjetitelja na portal, čime se utječe na njegovo bolje rangiranje te posljedično višu cijenu oglasnog prostora i privlačenje većeg broja oglašivača. No često imaju i negativne posljedice, čitatelji se osjećaju prevarenima za informacije koje nisu dobili, te portali gube na vjerodostojnosti i vjernosti svojih čitatelja.

Iz povijesne perpektive, može se smatrati razvojnim oblikom žutog tiska koji se koncentrira na senzacionalizam, skandale te preuveličavanje i nestručno prenošenje vijesti radi povećanja prodaje.

Izvori
------

1. ↑  Upworthy
2. ↑  PC Chip
**Hrvatska stranka prava dr. Ante Starčević** je desna (pravaška) politička stranka u Hrvatskoj. Osnovana je u jesen 2009. godine kada se iz Hrvatske stranke prava, nezadovoljna politikom tadašnjeg čelnika Daniela Srba, izdvojila frakcija članova na čelu sa Ružom Tomašić. 

Pred izbore 2011. godine je sklopljen predizborni sporazum sa Hrvatskom čistom strankom prava zahvaljujući kome je Ruža Tomašić izabrana u Hrvatski sabor. Na izborima 2013. je Tomašić također - ovaj put na koalicijskoj listi s HDZ-om - izabrana i u Europski parlament. Isti je rezultat polučila i na izborima sljedeće godine.

Krajem 2014. je Ruža Tomašić napustila stranku i HSP AS novu Hrvatsku konzervativnu stranku. Novo vodstvo na čelu sa Ivanom Tepešom se pred izbore 2015. priključilo Domoljubnoj koaliciji na čelu s HDZ-om, te je osvojilo 3 mjesta u Saboru, te tvori današnju vladajuću većinu.

Eksterni linkovi
----------------

* Službena web stranica HSP dr. Ante Starčević Arhivirano 2009-11-24 na Wayback Machine-u
Vulkan **Irazú** je aktivni vulkan u Kostariki koji se nalazi u blizini grada Cartago. 

Naziv vulkana moguće potječe od kombinacije riječi "ara" (točka) i "tzu" (munja), ili pak od iskrivljenog izgovora riječi *Iztarú*, što je bilo ime indijanskog sela na obroncima vulkana. U Kostariki je vulkan poznat i kao **El Coloso** (španjolski: *Gorostas*), zbog katastrofa što ih je izazvao u historiji. 

Vrh vulkana sadrži nekoliko kratera, jedan od kojih sadrži i jezero Diego de la Haya, kratersko zeleno jezero varijabilne dubine. Sa svoja 3,432m visine, Irazú je najviši aktivni vulkan u Kostariki. Do vrha se lako dolazi iz San Joséa, iz kojeg vode planinska i autobusna staza. Zbog toga je vulkan popularna turistička destinacija. Na vrhu vulkana nalazi se i nekoliko televizijskih odašiljača za područje glavnog grada. 

Ukoliko je vedar dan, s vrha je moguće vidjeti i Atlantski i Tihi ocean. Ipak, takvi su dani prava rijetkost te je vrh vulkana uglavnom prekriven oblacima. 

Također, vulkan je dio Nacionalnog parka Irazú, koji se prostire na 2300 ha zemljišta. Nacionalni park sadrži i šume kojima se mogu susresti životinje poput pasanaca, sova, zečeva, lisica, dijetlića i kolibrija.

***Irazú*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 235647148
* LCCN: sh85067960

 |
***Commentarii de bello civili*** (srpskohrvatski: ) je tekst koga je 40-ih pne. napisao rimski vojskovođa i državnik Julije Cezar kako bi opisao svoje djelovanje u prve dvije godine građanskog rata (49 - 48. pne.) Tekst se sastoji od tri knjige te predstavlja svojevrsni nastavak *Komentara o galskim ratovima*. Iako ima iste stilske značajke kao i prethodnik, historičari *Građanski rat* manje cijene jer Cezar u knjizi uglavnom nastoji opravdati vlastite postupke te ocrniti svoje protivnike; Cezar, također, ulaže manje truda u opisivanje detalja vojnih operacija, davši tek najokvirnije informacije. Usprkos toga, *Građanski rat* se smatra važnim izvorom podataka o tom periodu. Tekst završava s početkom aleksandrijskog rata 48. pne. koji je opisan u sljedećoj knjizi, za koju se ne vjeruje da ju je napisao Cezar.

*Građanski rat* se dugo vremena smatrao izgubljenim, da bi se tek u srednjem vijeku pronašao u arhivama italijanskih gradova-država. Vjeruje se, međutim, kako verziji koja je sačuvana do modernog doba, nedostaje najmanje šesnaest odlomaka teksta.

Eksterni linkovi
----------------

* Perseus Project: *Caesar's Civil War*- *De Bello Civili*, English translation by William Duncan, ed.; also includes a Latin text edition
* Latin only; also includes books 2 and 3.
* Summary
**El Kelaâ des Sraghna** (arapski: قلعة السراغنة / Qala'at as-Sraghna, što znači *Arapski zamak*) je grad od 95,224 stanovnika u sredini Maroka u Regiji Marrakesh-Safi.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kelaat Sraghna se prostire u dolini malog vadija, udaljen 77 km sjeveroistočno od svog regionalnog administrativnog centra Marakeša.

Historija
---------

Prema nekim hipotezama to naselje berberskog plemena Sraghna, osnovao je alauitski sultan Ismail Ibn Šerif (Mulaj Ismail).

Po drugoj naselje je osnovano u 17. vijeku za vladavine Almoravida, zbog kontrole plemena u planinama, a za vladavine Ismail Ibn Šerifa su samo dograđene vojne instalacije. Po toj teoriji naselje je bilo poznato po berberskim imenima; *Gaynou* i *Lagrare*, a podignuto je radi kontrole puta Fes - 
Marakeš.

Postoji i treća hipoteza po kojoj je naselje osnovano krajem 16. vijeka za vladavine Dinastije Sadida, pod imenom *Kelaat Lagrare*.

Privreda
--------

  

Današnji Kelaat Sraghna je administrativno-trgovački centar poljoprivrednog kraja, poznatog po maslinama. Stabla maslina zasađena su na 43.000 hektara, ona u prosjeku daju 100.000 tona godišnje.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Morocco, Kingdom of Morocco*" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 06. 2020.
2. ↑   „*Distance Marrakech → Kelaa-Des-Sraghna*" (francuski). Distance. Pristupljeno 28.6. 2020.
3. 1 2 3 4   „*La Tribu Sraghna*" (francuski). TribusDuMaroc. Pristupljeno 28.6. 2020.

Vanjske veze
------------

***El Kelaâ des Sraghna*** na Wikimedijinoj ostavi

* *La ville de El Kelaat Es-Sraghna* (`fr`)
|  |
| --- |
|  |

**Commonwealth** (prevedeno Zajednica) je bio naziv za kratkotrajnu englesku republiku, nastalu nakon engleskog građanskog rata, koja je egzistirala od 1649. do 1660.

Historija
---------

Nakon engleskog građanskog rata i pogubljenja zarobljenog kralja Charlesa I. u januaru 1649. proglašena je republika deklaracijom poznatom kao *An Act declaring England to be a Commonwealth*. 

Izvršna vlast u republici je bila u rukama *Državnog savjeta*, kojem na čelu bio lider vojske Oliver Cromwell, a zakonodavnu vlast vršio je jednodomni pročišćeni parlament (Rump Parliament) iz kog su protjerani svi protivnici vojske.

Republika je prvo uspjela učvrstiti vlast u Engleskoj a nakon tog i u Škotskoj i Irskoj kad je vojska Olivera Cromwella uspjela do kraja 1650. ugušiti rojalističke pobune. 

Republika se između 1653. - 1659. službeno se zvala *Commonwealth Engleske, Škotske i Irske*, a Državni savjet **Protektorat**, kojem je na čelu bio prvi *lord protektor* Oliver Cromwell. 

Nakon njegove smrti 1658. naslijedio ga je sin Richard Cromwell, koji je svrgnut nakon samo devet mjeseci vladanja 1659. nakon tog je vlast ponovno bila u rukama Državnog savjeta do 1660. tad je obnovljena monarhija, ustoličenjem Charlesa II. sina ubijenog kralja, koji se vratio iz progonstva.

Izvori
------

1. ↑   „*Oliver Cromwell*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 03. 02. 2013.
2. ↑   „*First chairman of the Council*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 03. 02. 2013.

Vanjske veze
------------

***Commonwealth (republika)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *First chairman of the Council* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **historiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Ivica Rajić** (Johovac, Kiseljak, Bosna i Hercegovina, 5. 5. 1958.) komandant Druge operativne grupe HVO-a iz Kiseljaka. Završio je vojnu akademiju u bivšoj Jugoslaviji te je bio kapetan (prve klase) u bivšoj Jugoslavenskoj narodnoj armiji. Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju (MKSJ) podignuo je 1995. protiv njega optužnicu zbog pokolja u Stupnom Dolu tijekom hrvatsko-bošnjačkog sukoba, u kojem je najmanje 37 Bošnjaka - muškaraca, žena, staraca i djece - ubijeno, od kojih su šestorica ubijenih bili borci, a ostalih 31 civili - kao i za uhićenje i zlostavljanje više od 250 Bošnjaka u Varešu.

5. 4. 2003. uhitile su ga hrvatske vlasti i izručile MKSJ-u u Haag. 26. 10. 2005. Rajić je priznao krivnju, čime je postao jedan od sama dva Hrvata optuženih pred MKSJ-om koji su to učinili. Prvi je bio Miroslav Bralo, koji je ranije priznao krivnju, također za zločine u središnjoj Bosni. Priznanje krivnje uračunato je Rajiću kao olakšavajuća okolnost, te je 2006. osuđen na 12 godina zatvora zbog hotimično lišavanja života, nečovječnog postupanja (uključujući seksualno zlostavljanje), oduzimanje imovine, uništavanje širokih razmjera koje nije opravdano vojnom nuždom.

Tijekom ljeta 2011. nakon služenja dvije trećine kazne, pušten je iz zatvora u Španjolskoj te se vratio u Hrvatsku.

Izvori
------

1. ↑  „Tužitelj Međunarodnog suda protiv Ivice Rajića". Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju. 23. kolovoza 1995. Pristupljeno 10. ožujka 2013.
2. ↑  „ICTY osudio Miroslava Bralu na 20 godina zatvora". Index.hr. 7. prosinca 2005. Pristupljeno 10. ožujka 2013.
3. ↑  „Ivici Rajiću 12 godina za zločin iz 1993. u Stupnom Dolu". Index.hr. 8. svibnja 2006. Arhivirano iz originala na datum 2010-09-15. Pristupljeno 10. ožujka 2013.
4. ↑  „Ivica Rajić pušten na slobodu". Sense Agency. 8. rujna 2011. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-05. Pristupljeno 10. ožujka 2013.

Vanjske veze
------------

* Sažetak presude MKSJ
* Priznanje krivnje - video

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 24197903
* LCCN: no96061968
* ISNI: 0000 0000 4319 6606

 |
**Hrvatska smotra** je bila list za književnost, umjetnost i društveni život iz Zagreba. Prvotno je bila "Nacionalni i socijalni mjesečnik".

Osnovao ju je 1933. godine Kerubin Šegvić. Predstavljala je časopis koji je okupljao hrvatske intelektualce na desnici, od onih umjerenijih do radikalnijih, poput Stjepana Buća i Vilka Riegera. Časopis je, naročito u prvim brojevima, zagovarao žestok sukob s marksizmom, obrušivši se tako na lijevo orijentirane pisce u Hrvatskoj poput Miroslava Krleže .

Uređivali su ju kao odgovorni urednici Kerubin Šegvić, zatim Avelin Ćepulić, od 1935. Mato Nikšić, od 1936. su ju uređivali Dušan Žanko i Vilko Rieger te nakon toga samo Dušan Žanko. 1937. se na uredničko mjesto vratio Mato Nikšić. Od 1941. ju je uređivao kao glavni urednik Ivan Oršanić.

Za Hrvatsku smotru su pisali Tias Mortigjija, Vinko Kos i drugi.

Nakon 1945. je desetljećima hrvatska historiografija o Šegviću i njegovoj Hrvatskoj smotri pisala nekritički, bez dubljeg poznavanja njegove biografije i djelatnosti u i prije NDH.
Ne poistovijećivati sa Ivica Vidović.

**Ivan (Ivica) Vdović** (poznat i kao **Vd**; Beograd, 14. marta 1961. – Beograd, 25. septembra 1992.), jugoslovenski i srpski rock glazbenik, najpoznatiji kao bubnjar beogradskih rock skupina Ekatarine Velike i Šarlo akrobata.

U trećem razredu gimnazije, Vdović postaje član sastava Limunovo drvo, kojeg je vodio Milan Mladenović. Kasnije je svirao bubnjeve u sastavu Bore Đorđevića, Suncokret, ali postaje poznat kao bubnjar sastava Šarlo akrobata u kojem su još članovi bili Mladenović i Dušan Kojić. U ovom sastavju ostaje od travnja 1980. do listopada 1981. a onda se pridružuje Mladenoviću koji osniva sastav Katarina II zajedno s Bojanom Pečarom, Gagijem Mihajlovićem i Margitom Stefanović. Kada je Mihajlović napustio sastav, dolazi do promjene imena u Ekatarina Velika, a Vdović napušta sastav 1985.

Iste godine, testiran je pozitivan na HIV. Bio je prva osoba u tadašnjoj Jugoslaviji koja je registrirana kao pozitivna na HIV. Umro je od AIDSa, 1992. i sahranjen je u Beogradu.

Vanjske poveznice
-----------------

* Ivan Vdović na Discogs

Literatura
----------

* Janjatović, Petar (2003). *Ex YU rock enciklopedija*. Beograd: Čigoja štampa. (COBISS).

| * p
* r
* u
Šarlo Akrobata |
| --- |
| **Ivica Vdović • Dušan Kojić • Milan Mladenović** |
| Studijski albumi | *Bistriji ili tuplji čovek biva kad...* |
| Singlovi | *Ona se budi / Mali čovek* |
| Povezano | *Paket aranžman* |
Commodore PET
**Commodore PET *('*P**ersonal **E**electronic **T**ansactor) je ime za 8-bitno računalo koje je razvila kanadsko/američka tvrtka Commodore International 1977. godine. U doba izlaska ovaj kompjuter je činio zajedno s Apple II i Tandy TRS-80 takozvano trojstvo s kojim se rađa industrija kućnim kompjutera. Commodore PET je bio popularan u školama sljedećih zemalja: Ujedinjeno Kraljevstvo, SAD, Kanada. Dizajner ovog računala bio je Chuck Peddle inače tvorac mikroprocesora MOS 6502, a njegov nekompaktibilni nasljednik će biti Commodore VIC-20. Commodore PET se proizvodio između 1977. i 1982. godine.

| * p
* r
* u
Lista Commodore kompjutera |
| --- |
| 6502-based (8-bitni) | MOS/CBM KIM-1, PET/CBM, CBM-II, VIC-20/VC-20, MAX Machine,C64, SX-64, C16 & 116, Plus/4, C128 |
| 680X0 (16-bitni / 32-bitni) | Amiga 1000, Commodore 900, Amiga 500, Amiga 2000 , Amiga 3000, Amiga 500+, Amiga 600, Amiga 1200, Amiga 4000 |
| Igraće konzole | Commodore 64GS, Amiga CDTV, Amiga CD32 |

***Commodore PET*** na Wikimedijinoj ostavi