***Stolice*** (francuski ***Les Chaises***) je apsurdna farsa koju je napisao Eugène Ionesco. Drama je napisana 1952. godine, a iste te godine je i izvedena. Radnja drame govori o dvama likovima znanim kao Stari i Stara i o njihovom ugošćavanju nevidljivih osoba.

Likovi
------

* **Stari**, 95 godina, je glavni lik drame koji sa svojom suprugom ugošćuje nevidljive osobe kako bi im preko govornika prenio svoje misli.
* **Stara**, 94 godine, se supruga Starog koja mu pomaže u gostoprimstvu.
* **Govornik**, 45-50 godina, je lik koji je nevidljivim gostima trebao predstaviti, no ispostavlja se da je on zapravo i nijem i gluh.
* **i mnogo drugih osoba** - autor u ovu skupinu likova ubraja sve nevidljive goste koji su došli poslušati Starog.

Radnja
------

Radnja započinje u domu Starog i Stare koji se pripremaju za dolazak gostiju. Stari je na papir iznio sve svoje misli koje bi trebale poboljšati svijet i čekao je govornika da ih iznese gostima. Stara, njegova supruga, služi mu kao pomoćnica, no u nekim dijelovima utemeljuje mu čak i majku. Ona je u nekim trenucima i znatno entuzijastičnija oko predavanja nego on.

Dolazak gosta obilježen je komentarom Starog i Stare kako se čuje dolazak čamca, te stavljanjem stolica. Gosti koje oni ugošćuju su nevidljili i postoje samo u glavama Starog i Stare. No, oni njih ugošćuju kao da su stvarni, kao da ih svi vide. Oni s njima vode uljudne dijaloge, premještaju ih, ugošćuju i poslužuju, no oni nisu svjesni da sve to rade zraku, u njihovim glavama oni postoje. Među tim imaginarnim osobama pojavljuju se ugledne gospođe, liječnici i vojni časnici. Stari i Stara se prema njima odnose pokorno i dolaskom svakog gosta stavljaju jednu stolicu na pozornicu.

No, dolaskom sve više gostiju nastaje gužva. Tada se Stari i Stara gube među nevidljivom masom na suprotnim krajevima pozornice. Stara i Stari se međusobno dovikuju sa suprotnih krajeva pozornice uporno tražaći jedno, no na koncu se upuštaju u razgovor sa gostima o raznim stvarima. Tijekom tog razgovora u njihov dom ulazi imaginarni kralj, kojem se Stari uporno pokušava prikazati, no ne uspijeva među nevidljivom masom. Tijekom govora sa kraljem, Stari i Stara viknu *Živio Car!* i bace se kroz prozore kraj kojih su stali i umru.

Lik govornika na pozornicu dolazi tijekom razgovora, no cijelo vrijeme stoji mirno. On je odjeven tako da prema nevidljvim gostima koji trebaju biti stvarni izgleda nestvarno. Osim toga, apsurd je u tome što je govornik trebao svima ispričati govor Staroga, no on se počne glasati kao nijem. Ionesco je kroz ovog lika apsurdirao cijeli ideju Starog i cijeli ovaj događaj. Tada govornik na ploču napiše neke besmislene riječi i okrene se gledalištu, no vidjevši da ono nije shvatilo njegovu poruku on ljutito odlazi sa pozornice.

Nakon toga je uslijedila tišina i na pozornici se vide samo stolice i otvorena vrata. Stari i Stara su mrtvi, a govornik je otišao. Tišina i praznina. No, onda se odjednom čuju glasovi nevidljive svjetine, svakakvi glasovi. Prema Ionescu, to sve treba potrajati da bi izazvalo iznenađujući dojam na pravu publiku i da im se ureže u pamćenje. Tada se polako počinje spuštati zastor.

| * p
* r
* u
Eugène Ionesco |
| --- |
| 
* Rodica Ionesco
* Bérenger
* Teatar apsurda

 |
| Drame | 
* *La Cantatrice chauve* (1950)
* *Les Salutations* (1950)
* *La Leçon* (1951)
* *Le Salon de l'automobile* (1951)
* *Les Chaises* (1952)
* *Le Maître* (1953)
* *Victimes du devoir* (1953)
* *La Jeune Fille à marier* (1953)
* *Amédée ou Comment s'en débarrasser* (1954)
* *Jacques ou la Soumission* (1955)
* *Le Nouveau Locataire* (1955)
* *Le Tableau* (1955)
* *L'Impromptu de l'Alma* (1956)
* *Tueur sans gages* (1959)
* *Scène à quatre* (1959)
* *Rhinocéros* (1959)
* *Apprendre à marcher* (1960)
* *L'Œuf dur* (1961)
* *Délire à deux* (1962)
* *L'avenir est dans les œufs* (1962)
* *Le roi se meurt* (1962)
* *La Photo du colonel* (1962)
* *La Colère* (1962)
* *Le Piéton de l'air* (1963)
* *Exercices de conversation et de diction française pour étudiants américains* (1964)
* *La Soif et la Faim* (1964)
* *Pour préparer un œuf dur* (1965)
* *La Lacune* (1966)
* *Jeux de massacre* (1970)
* *Macbett* (1972)
* *Ce formidable bordel !* (1973)
* *L'Homme aux valises* (1975)
* *Voyage chez les morts* (1980)
* *La Vase* (19..)

 |  |
| Eseji i teorijska djela | 
* *Notes et contre-notes* (1966)
* *Découvertes* (1969)
* *Antidotes* (1977)
* *Un homme en question* (1979)
* *Hugoliade* (1982)
* *Non* (1986)
* *La Quête intermittente* (1988)

 |
| Proza | 
* *La Photo du colonel* (zbirka novela, 1962)
* *Le Solitaire* (roman, 1979)

 |
| Libreta | 
* *Le Maître* (opera, 1959; glazba: Germaine Tailleferre)
* *Maximilien Kolbe* (opera, 1985; glazba: Dominique Probst)

 |
| Kategorija |