recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Peebles** (škotsko-gelski *Na Pùballan*, škotski: *Peebles*) je kraljevski grad na jugoistoku Škotske od 
8,376 stanovnika.

Peebles administrativno podpada pod Područno vijeće (council area) - Scottish Borders.

Geografske karakteristike
-------------------------

Peebles leži na ušću potoka Eddleston u rijeku Tweed, 35 km južno od Edinburgha.

Historija
---------

Peebles je izrastao u okrilju zamka škotskih kraljeva, koji su tu često boravili zbog lova u obližnjoj šumi Ettrick.
Status kraljevskog grada dobio je 1367. Dobar dio svoje historije bio je prijestolnica tradicionalnog countya Peeblesshire.

Znamenitosti i atrakcije
------------------------

Najveće znamenitosti grada uz dijelove gradskih bedema koji su još uvijek na nekim dijelovima očuvani, su ruševine stare crkva Crosskirk iz 1261.

Privreda
--------

Današnji Peebles je trgovački centar poljoprivrednog kraja, koji ima nešto tekstilne industrije (proizvodnja tvida i vunene pletene robe).

Kako leži gotovo u centru pitoresknog Southern Uplandsa grad ima potencijala za razvoj turizma.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Peebles (Scottish Borders)" (engleski). City population. Pristupljeno 21. 01. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Peebles*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 1. 2015.

Vanjske veze
------------

***Peebles*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Peebles* (`en`)
**Rovaniemi** je grad i općina na sjeveru Finske od 61,215 stanovnika.

Rovaniemi je i administrativni centar Regije Lapland.

Geografske karakteristike
-------------------------

Rovaniemi leži na ušću dviju velikih rijeka Ounasjoki i Kemijoki, pored Arktičkog kruga (10 km južnije).

Historija
---------

Rovaniemi se prvi put spominje u dokumentima 1453. kao grupa malih naselja čiji su se stanovnici bavili lovom i ribolovom i zemljoradnjom.

Naselje je počelo rasti u 19. vijeku u vrijeme buma rudarstva i 
potrage za rijetkim mineralima, tad je Rovaniemi izrastao u centar Laplanda.

Od 1938. je administrativni centar Regije Lapland, a status grada 
dobio je 1960. 

Grad je obrazovni centar Laplanda, dom dva univerziteta Primjenjene nauke i Laplanda.

Najveće atrakcije grada vezane su uz Arktički krug, snijeg (skijalište) i Djeda Mraza, pa tako postoji njegovo selo i zabavni park.

Privreda i transport
--------------------

Turizam je najvažnija grana privrede, svake godine Rovaniemi posjeti oko 400 000 gostiju, od kojih su preko 60% stranci.

Rovaniemi je povezan željeznicom sa ostatkom zemlje, grad ima i aerodrom (IATA: RVN, ICAO: EFRO) udaljen 10 km sjeverno od centra.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Rusija, Murmansk
* Švedska, Kiruna
* Norveška, Narvik
* Island, Grindavík
* Njemačka, Kassel
* Njemačka, Neustrelitz
* Poljska, Olsztyn
 | * Austrija, St. Johann in Tirol
* Mađarska, Ajka
* Mađarska, Veszprém
* BiH, Drvar
* SAD, Cadillac
* Kina, Harbin
* Turska, Alanya
 |

Izvori
------

1. 1 2 3  „Finland: Lapland" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 10. 2015.
2. 1 2  „*General information*" (engleski). Rovaniemi kaupunki. Pristupljeno 14. 10. 2014.
3. 1 2 3 4  „*Rovaniemi*" (engleski). Rovaniemi kaupunki. Pristupljeno 14. 10. 2014.
4. ↑  „*Twin Cities*" (engleski). Rovaniemi kaupunki. Pristupljeno 14. 10. 2014.

Vanjske veze
------------

***Rovaniemi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada* (`fi`)
Montezuma II
**Montezuma II** (1466.-1520.), ili Motecuhzoma Xocoyotzin, bio je deveti i posljednji astečki vladar koji je 1503. godine izabran za vladara. Njegova vladavina je privedena kraju dolaskom španjolskih konkvistadora na čelu sa Hernanom Cortesom.

Postoji mnogo kontradiktornih povijesnih izvora o njegovom životu i osobnosti, zato se zapravo malo o njemu sigurno zna. Prema nekim povijesnim izvorima, Montezuma je bio vrlo praznovjeran čovjek i vjerovao je da su španjolski konkvistadori zapravo potomci boga Quetzalcoatla. Hernan Cortes ga je potom zarobio i pokušavao upravljati Astečkim carstvom manipulirajući Montezumom. 1520. godine, Asteci su podigli ustanak protiv Španjolaca, i te je godine Montezuma ubijen. Ne zna se da li je ubijen sa strane Španjolaca ili Asteka.

Montezuma se rodio u Tenochtitlanu, današnjem Mexico Cityu. Njegovo ime na nahuatl jeziku znači "onaj koji se ljuti kao kralj". Tijekom njegove vladavine Astečko carstvo je dostiglo svoj vrhunac. Montezuma je ratovanjem proširio teritorij carstva i inkorporirao narode Yopi i Zapotec u carstvo.

Imao je osam kćeri i jedanaest sinova.

Prvi kontakt sa Španjolcima
---------------------------

Montezuma se prvi put susreo s europskim doseljenicima 1517. godine, kad je ekspedicija Juana de Grijalve dospijela na istočnu obalu Astečkog carstva. Montezuma je naredio da se budući dolasci stranaca pomno prate.
Montezuma je bio informiran o dolasku Cortesa, te je poslao svoje delegate da pozdrave strance. Cortes se udružio s narodom Tlaxcalteca, koji su bili neprijatelji Astečkog carstva i zajedno su podizali ustanke protiv astečke vladavine. 
Montezuma je toga bio svjestan, a Španjolcima je slao darove (prema jednoj verziji zato jer se bojao španjolaca, a prema drugoj zato jer je u astečkoj kulturi to bio način pokazivanja superiornosti).

***Montezuma II*** na Wikimedijinoj ostavi
Barringerov krater ili Đavolji kanjoj, meteoritni udarni krater u Arizoni, SAD.
Uobičajeni oblici tektita.
**Astroblem** (*astro*: zvijezda + grč. *βλῆμα*: rana) je udarni krater na Zemlji nastao padom manjega nebeskog tijela. Astroblemi su obično prekriveni mlađim geološkim slojevima pa ih se teško prepoznaje. Nađeno ih je više od stotine, promjera 1 do 100 kilometara.

Astroblemi tektiti
------------------

I na Zemlju su padali planetoidi. No razmjerno malo ima kratera koji su slobodno izloženi i uočljivi. Takav je, na primjer, Đavolji kanjoj, meteoritni udarni krater u Arizoni. U promjeru ima 1 200 metara, dubok je 180 metara, a materijal mu je na rub nabačen 40 metara iznad okolne ravnice. Ukupno je pronađeno do stotinu kružnih i prstenastih tvorevina kojima se mjere kreću od nekoliko kilometara do više stotina kilometara, a nedvojbeno su ostaci udara iz svemira. Pretežno su sačuvani u starijim geološkim slojevima, kao što je kanadski štit ili euroazijska nizina. Veličina nekih astroblema usporediva je i s manjim Mjesečevim morima! Tako je i Hudsonov zaljev, luk kojega odgovara promjeru od 440 km, možda ostatak udarnog kratera. Udari planetoida morali su utjecati na geološki razvoj Zemljine kore; koliki je taj utjecaj, ima tek da se istraži. 

S astroblemima povezana je pojava tektita. To su staklasta tijela (grč. *tektos*: rastopljen) nalik meteoritima. Nalaze se na tlu, ali su sasvim drugog sastava nego što ga ima okolno tlo. Dimenzije su im od mikroskopskih do veličine lopte. Pretežni dio obujma otpada na staklasti silicijev dioksid. Po kemijskom sastavu slični su eruptivnoj stijeni andezitu, ali su za razliku od drugih stijena vrlo dehidrirani. Tamno su zeleni i smeđi i najrazličitijih oblika. No oblik im svjedoči da su se morali gibati atmosferom s velikom brzinom, od 6 do 11 km/s. Staklasta građa upućuje na to da su nastali brzim hlađenjem. Rješenje zagonetke njihova postanka dao je raspored njihova nalazišta. Uvijek su povezani s astroblemima. U sudaru nebeskog tijela i stijene dolazi do eksplozije, stijena se tali, a njeni odlomci u letu hlade. Dakle, i tektiti su "pali s neba", ali su pritom potekli od materijala izbačenog u sudaru meteorita i Zemljine površine. Poznati su tektiti moldaviti, australiti i drugi.

Izvori
------

1. ↑   **astroblem**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2014.
2. ↑  Vladis Vujnović : "Astronomija", Školska knjiga, 1989.
**Markos Moulitsas Zúñiga** (11. septembar 1971 - ), također poznat po nadimku **Kos**, je američki ljevičarski aktivist, politički komentator i bloger, poznat kao autor izuzetno popularnog i uticajnog liberalnog bloga Daily Kos, koji se smatra glasom lijevog krila američke Demokratske stranke. Moulitsas također piše kolumne za časopise *The Hill* i *Newsweek*.

Životopis
---------

Markos Moulitsas se rodio u Chicagu kao dijete Grka i Salvadorke. Godine 1976. se s porodicom preselio u Salvador. Odatle se porodica vratila natrag u SAD zbog građanskog rata, odnosno kada je doznala da su je komunistički gerilci stavili na popis za likvidaciju. Moulitsas je u tinejdžerskim godinama po svojim političkim stavovima bio desničar i podržavao republikance. Nakon završene srednje škole se 1989. prijavio u američku vojsku i u njoj služio tri godine, uglavnom u tadašnjoj Zapadnoj Njemačkoj. Na temelju svojih iskustava je stekao dojam da vojska predstavlja "idealno društvo", u kome se "teško radi, ali se zadovoljavaju sve potrebe".

U vojsci je počela evolucija Moulitsasovih političkih stavova, koja se nastavila za vrijeme školovanja na Northern Illinois University gdje je 1996. stekao diplome iz novinarstva, filozofije i političkih nauka te bostonskom Pravnom fakultetu gdje je 1999. stekao titulu J.D.. Nakon diplomiranja se preselio u područje Zaljeva San Francisca gdje je radio kao pomoćnik u web trgovini. Godine 2002. je počeo pisati Daily Kos, kome će se potpuno i profesionalno posvetiti od 2004.

Daily Kos se ubrzo pretvorio u jedan od najpopularnijih i najuticajnijih blogova u SAD. Već 2003. je Moulitsas dobio pozivnicu za konvenciju kalifornijske Demokratske stranke, a od 2006. se održavaju godišnje konvencije čitatelja i suradnika bloga YearlyKos, danas poznate kao Netroots Nation.

Bibliografija
-------------

* *Crashing the Gate: Netroots, Grassroots, and the Rise of People Powered Politics* (Chelsea Green, 2006) ISBN 1-931498-99-7
* *Taking On the System: Rules for Radical Change in a Digital Era* (Penguin Group, 2008) ISBN 0-451-22519-8

Vanjske veze
------------

* Daily Kos: State of the Nation
* Moulitsas Zuniga, Markos Profile Current Biography, 2007
* Party Central Arhivirano 2004-12-30 na Wayback Machine-u East Bay Express, December 2004.
* Kos makes the most of blogging, daily Arhivirano 2006-03-02 na Wayback Machine-u Contra Costa Times, April 2005
* New York Review of Books profile, April 2006
* Public events featuring Markos Moulitsas Zúniga
* Kos Call (profile of Markos on Washington Monthly) Arhivirano 2006-02-07 na Wayback Machine-u
* Keynote address at 2006 Yearly Kos (video) Arhivirano 2009-04-28 na Wayback Machine-u
**Markovac** (talijanski **San Marco** [sam ˈmarko]), selo koje se nalazi 1 km zračne linije sjeverozapadno od Višnjana, dok je cestom udaljeno nešto više od 2 km, na prometnom pravcu Višnjan-Labinci. Markovac, koji je s oko 145 stanovnika najveće selo u općini Višnjan, poznat je po dobrim vinarima i kvalitetnim vinima.

Selo je nastalo još u rimsko doba; osnovali su ga rimski vojnici koji su ostali živjeti na tim područjima.

U selu se nalazi crkva Sv. Agate, te se svake godine slave blagdani Sv. Agate, Sv. Elene i Sv. Marka.

Po popisu iz 2001. u selu je živio 141 stanovnik. Taj broj stanovnika ima stalnu tendenciju rasta, zbog doseljavanja stanovništva. Prevladava zrelo stanovništvo, pa staro, a onda tek mlado. S obzirom na broj mladog stanovništva, Markovac je smješten odmah iza matičnog grada Višnjana.

Izvori
------

1. ↑  Popis DZS

Vanjske poveznice
-----------------

* Karta Markovca na glosk.com Arhivirano 2007-09-30 na Wayback Machine-u

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Markovac (Višnjan)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Višnjan |
| --- |
| Anžići • Bačva • Barat • Barići • Baškoti • Benčani • Broskvari • Bucalovići • Bujarići • Cerion • Cvitani • Deklevi • Diklići • Fabci • Farini • Gambetići • Kočići • Kolumbera • Korlevići • Košutići • Kurjavići • Legovići • Majkusi • Markovac • Milanezi • Prašćari • Prhati • Pršurići • Radoši kod Višnjana • Radovani • Rafaeli • Rapavel • Sinožići • Smolići • Srebrnići • Strpačići • Sveti Ivan • Štuti • Vejaki • Višnjan • Vranići kod Višnjana • Vrhjani • Zoričići • Ženodraga • Žikovići • Žužići |
**Manahoac** (Mahock, Mahoc)/Tookerov (1895) prijevod "They are very merry," nije vjerojatan/, konfederacija danas izumrlih plemena američkih Indijanaca porodice Siouan koja prvih godina 17. stoljeća naseljavaju područja gornjeg toka rijeke Rappahannock i rijeci Rapidan u Virginiji, na mjestima današnjih okruga Stafford, Spottsylvania, Orange, Fauquier i Culpeper. Prema Swantonu njihov rani dom mogla bi biti dolina rijeke Ohio, ali ih 1608. John Smith nalazi u susjedstvu Monacana, i u ratu sa Powhatanima i Susquehanna Indijancima. Dolaskom Smitha ovi Indijanci su zaratili sa njim, jer su čuli da im je on došao oduzeti zemlju. Nakon dva poduzeta napada ipak su se sprijateljili, i Indijanci su njima u čast priredili svečani doček. U narednih nekoliko desetljeća oni će ipak brzo nestati iz povijesti. Sredinom 17. stoljeća (1654 ili 1656) u blizini slapova na rijeci James, izgleda da je jedno njihovo pleme, vjerojatno pravi Manahoaci ili Mahock potukli su kombinirane snage bijelaca i obalnih Indijanaca. Kasnije ih Lederer (1670.) nalazi na James riveru u blizini Monacana i naziva ih Mahock. Pleme Mahoc ili Mahock, kaže W. J. McGee, pripadalo je konfederaciji Monacan, a Bushnell njihovo stanište identificira sa starim Monacan selom Massinacack. Godine 1700 Stegarakije guverner Virginije, Spotswood, šalje ih u Fort Christanna, gdje su i Meipontsky (drugo Monacan pleme), Stegaraki i po svoj prilici Ontponea. O njima se još čuje do 1723. Postoji dobri razlozi da se vjeruje kako su se ovi njihovi ostaci pomiješali sa Tutelima i Saponima sa kojima dijele kasniju sudbinu putovanja u New York i konačni nestanak. Izvorna populacija, prema Mooneyu bila je oko 1,500 (1600).

Plemena konfederacije
---------------------

* Hassinunga, gornji Rappahannock.
* Manahoac, prema Jeffersonu (1801), u okruzima Stafford i Spottsylvania. Vidi Mahock.
* Ontponea (Ontponi), okrug Orange.
* Shackaconia (Shackakoni), južna obala Rappahannock Rivera u okrugu Spottsylvania.
* Stegaraki (Stegarake), na rijeci Rapidan u okrugu Orange.
* Tanxnitania (Tauxitania), sjeverna obala gornjeg toka Rappahannocka u okrugu Fauquier.
* Tegninateo (Tegniati), u okrugu Culpeper County, gornji Rappahannock.
* Whonkentia, okrug Fauquier, kod izvora Rappahannocka.

Etnografija
-----------

Arheološki nalazi pokazuju da su Manahoaci dugi period boravili u pordučjima uz rijeke Rappahannock i Rapidan. Na lokalitetima njihovih sela i kampova pronađeni su vrškovi strijela i klomljeni komadi keramike. Poput Powhatana prakticirali su uz agrar i sakupljanje voća i oraha i lov i ribolov. Kultura Manahoaca bila je kultura kamenog doba. Među kamenim artefaktima pronađene su kamene sjekire, strugači, glave za lule i drugo. Njihovo jedino selo poznato po imenu bilo je ribarsko naselje Mahaskahod.

Vanjske poveznice
-----------------

* The Manahoac Confederacy of Virginia Arhivirano 2007-08-25 na Wayback Machine-u
* Manahoac Indians Arhivirano 2007-10-27 na Wayback Machine-u
* Manahoac Arhivirano 2011-01-05 na Wayback Machine-u
**Managua** (španjolski: *Departamento de Managua*) je jedan od 15 departmana na koji je Nikaragva administrativno podjeljena.

Karakteristike
--------------

Managua se nalazi na jugu zemlje, sa sjevera graniči sa Departmanom Matagalpa, na jugu sa Pacifikom, na istoku sa departmanima Boaco, Río San Juan, Masaya i Carazo i sa zapada sa Departmanom León.
Kako je pretežno ravničarski ima izuzetno vruću klimu, prosječne temperature 30-35 °C, čak i u višim predjelima se kreće od 24 do 32 °C.

Departman ima površinu od 3465 km², na kojoj je 2022. živilo 1,559,774 stanovnika.

Administrativna podjela
-----------------------

Managua je podjeljena na 9 općina (španjolski: *municipalities*); Ciudad Sandino, El Crucero, Managua, Mateare, San Francisco Libre, San Rafael del Sur, Ticuantepe, Tipitapa, Villa Carlos Fonseca.

Administrativni centar departmana je grad Managua koji ima 1,047,286 stanovnika.

Historija
---------

Departman Managua je osnovan u februaru 1875.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Managua*" (španjolski). Mapa Nicaragua. Pristupljeno 6.4.2023.
2. ↑  „*Managua Department – Capital: Managua*" (engleski). City population. Pristupljeno 6.4.2023.
3. ↑  „*Managua in Managua*" (engleski). City population. Pristupljeno 6.4.2023.
4. ↑  „*Historia de Managua*" (španjolski). Alcaldía de Managua. Pristupljeno 6.4.2023.

Vanjske veze
------------

***Managua (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Managua* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani i autonomne regije Nikaragve |
| --- |
| Zastava NikaragveZastava Nikaragve | 
Boaco • Carazo • Chinandega • Chontales • Estelí • 
Granada • Jinotega • León • Madriz • Managua • Masaya • Matagalpa • Nueva Segovia • Río San Juan • Rivas • Autonomna regija Sjeverni Atlantik • Autonomna regija Južni Atlantik
 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Bertrade de Montfort** (o. 1070 - 14. februar 1117) bila je francuska plemkinja, najpoznatija kao kraljica Francuske, odnosno druga supruga kralja Filipa I te predmet jednog od najvećih skandala na dvorovima srednjovjekovne Evrope.

Rodila se kao kćer sjevernofrancuskog feudalca Simona I de Montforta i grofice Agnes od Evreuxa. Srednjovjekovni kroničari navode da je bila izuzetno lijepa, ali da joj je to bila jedina pozitivna osobina, očigledno aludirajući na njenu sklonost promiskuitetu ili zavodničkoj manipulaciji. Kao njena prva žrtva se navodi pohotni grof Fulk IV od Anjoua koji ju je 1089. oženio kao svoju četvrtu po redu suprugu. Njemu je rodila sina po imenu Fulk koji će kasnije postati kralj Jeruzalema.

Vrlo brzo nakon toga je zavela kralja Filipa, koji je u to vrijeme bio oženjen za Bertu Holandsku, majku njegovo petoro djece. Godine 1092. je pobjegla s muževog dvora i preselila se kod Filipa koji je smjesta "otpustio" Bertu i vjenčao se za Bertrade. Dvostruka bigamija na francuskom prijestolju je izazvala sablazan kod predstavnika Katoličke crkve; kada je biskup Ivo od Chartresa, ugledni kanonski pravnik, odbio dati suglasnost za brak, nakratko je pritvoren. Godine 1095. su i Filip i Bertrade ekskomunicirani od strane pape Urbana II. Bez obzira na sve to, s bivšim mužem je ostala u dobrim odnosima i zahvaljujući njenom posredovanju su Filip i Fulk postali dobri prijatelji.

Bertrade je Filipu rodila troje djece. Kroničar Orderic Vitalis navodi kako je radi njih pokušala ukloniti svog posinka i francuskog prijestonasljednika Louisa, pa čak predlagala engleskom kralju Henryju I da ga u prikladnom trenutku uhapsi. Nakon Filipove smrti 1108. se povukla u Opatiju Fontenvraud.


| Francuska kraljevska (carska) porodica |
| --- |
| Prethodi: **Bertha od Holandije**  |  **kraljica Franaka** 1092–1108 | Slijedi: **Adelaide od Mauriennea**  |
**Mravince** (ponekad pogrešno nazivano/pisano **Mravinci**), naselje smješteno na južnim padinama planine Mosora, istočno od Solina, jugoistočno od Klisa, sjeverno od Splita, zapadno od Kučina i Žrnovnice.

Povijest
--------

Do konca 20. stoljeća su bile veličine sela, ali glede porasta broja stanovnika i promjene strukture zapošljenih prema odjeljku zapošljavanja (pomak sa primarnih na sekundarne i tercijarne gospodarske djelatnosti), može ih se smatrati i "mjestom", ali ne i gradićem.

Solinska cementara je ovdje eksploatirala "tupinu".

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovnika iz 2001. godine, Mravince imaju 1.255 stanovnika. Apsolutnu većinu stanovnika čine katolički Hrvati.

Šport
-----

Najpoznatiji sportski klub iz Mravinaca je šahovski klub "Mravince", višestruki prvak Republike Hrvatske.

U Mravincima djeluje i nogometni klub Sloga, koji je većim dijelom svoga postojanja bio niželigaš, ali se trentuno nalazi na prvom mjestu i sprema se za ulazak u viši rang natjecanja. Navijači Sloge su znani pod imenom *Zvrčari*.

U novije vrijeme u Mravincima uspješno djeluje streljački klub *S.K. Mravince*,koji su aktualni ekipni i pojedinačni prvaci Hrvatske u disciplini skeet.

Vanjske poveznice
-----------------

1. ↑  "Politika", 10. feb. 1935
2. ↑  „Službene stranice kluba". Arhivirano iz originala na datum 2017-05-28. Pristupljeno 2021-09-01.

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Mravince** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Solina |
| --- |
| Blaca • Kučine • Mravince • Solin • Vranjic |
**Owen** je bio australski automat iz perioda Drugog svjetskog rata. Konstruirao ga je Evelyn Owen 1939. godine. Prototip u kalibru .22 je predstavljen 24. juna 1939. godine. Automat nije bio prihvaćen u australskom vojnom vrhu, jer tada nisu bile dovoljno prepoznate kvalitete automatskog vatrenog oružja. Poočetkom rata Owen je napustio konstruiranje oružja i stupio u vojsku. Dvije godine nakon toga, Vincent Vardel, u svojoj privatnoj kući je osmislio prototip automata. Vojni krugovi i dalje su gledali u automat s negativne strane, ali je Vlada podržala projekt.

Izbor kalibra nije još uvijek bio određen. Zbog velike upotrebe municije kalibra .45, odlučeno je da se ona iskoristi za automat Owen. Za potrebe ispitivanja, Owen je izrađen u tri kalibra, i to: 9 mm parabelum, .38 i .45. Kao referentni modeli oružja uzeti su Sten i Thompson. U sklopu testiranja, sva oružja su bila prekrivena blatom i pijeskom, s ciljem da se što više simuliraju uvjeti stvarnog ratnog okruženja. Jedini automat koji pri ovom testu nije imao zastoje bio Owen, ali opet nije bilo precizirano koji će kalibar municije automat koristiti, nakon čega je Vlada odlučila da to bude 9 mm Parabelum.

Proizvodnja Owena je tekla u tvornici Lysagt u Port Campbella. Između marta 1942. i februara 1943. proizvedeno je 28 000 automata. Kasnije se uspostavilo da je prva serija bila pogrešnog tipa, te se 10 000 automata nije moglo opremiti borbenim kompletom. 

Iako težak, Owen je ubrzo postao omiljeno oružje zahvaljujući svojoj pouzdanosti. Uspjeh automata je bio dokazan vojnom upotrebom u SAD-u i Novom Zelandu. Automat je bio viđen u Koreji i u Vijetnamu. U australskoj vojsci se zadržao do šezdesetih godina 20. stoljeća kada ga je zamijenio automat F1.
*Za ostale upotrebe, v. Mravnica (razvrstavanje).*

**Mravnica** je gradsko naselje Šibenika. Selo se nalazi na istočnom dijelu Šibensko-kninske županije, u kršu dalmatinske zagore. Nalazi se na južnim obroncima planine Mravnik (najpristupačniji put do vrha je upravo kroz selo Mravnicu), te u udolini ispod brda.

Najbliža sela su joj Perković (3.2km, iza Mravnika) te Primorski Dolac (2.1km, u istočnom dijelu doline). 

U Mravnici trenutačno živi oko 70 mještana. U selu je pet prezimena i to: Papak, Đerek, Džepina, Kundid i Poljičak. 

Selo je spominjano kroz povijest jer je na mjestu današnjih bunara bila granica Mlečana, a i tu je i crkva sv. Petra starija od 400 godina.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Šibenika |
| --- |
| Boraja • Brnjica • Brodarica • Čvrljevo • Danilo • Danilo Biranj • Danilo Kraljice • Donje Polje • Dubrava kod Šibenika • Goriš • Gradina • Grebaštica • Jadrtovac • Kaprije • Konjevrate • Krapanj • Lepenica • Lozovac • Mravnica • Perković • Podine • Radonić • Raslina • Sitno Donje • Slivno • Šibenik • Vrpolje • Vrsno • Zaton • Zlarin • Žaborić • Žirje |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
Sudac Samuel A. Alito, Jr.
**Samuel Anthony Alito, Jr.** (1.4 1950.-) je sudac Vrhovnog suda SAD. Na to je mjesto nominiran 31.10. 2005. od strane predsjednika Georgea W. Busha te 31.1. 2006. potvrđen od Senata uz 58 glasova "za" i 42 glasa "protiv". Ubrzo nakon toga je položio zakletvu, postavši 110. sudac u historiji te institucije. Prije odlaska na tu dužnost, Alito je od 1990. do 2006. služio kao sudac Višeg federalnog suda za treće područje.

Alito je rođen u Trentonu, New Jersey kao dijete italijanskih imigranata. Završio je sveučilište u Princetonu i pravni fakultet sveučilišta u Yaleu.

Do svog izbora u federalni sud 1990. je uglavnom radio kao federalni tužitelj, odnosno pravnik u adminsitraciji Ronalda Reagana. Tamo je izražavao konzervativne stavove o abortusu, što je njegov izbor na mjesto Vrhovnog suca učinilo prilično kontroverznim.

Alito nije bio prvi Bushov izbor za to mjesto, koje je bilo upražnjeno najavom umirovljenja sutkinje Sandre Day O'Connor. Bush je ispočetka mislio imenovati svoju prijateljicu Harriet Miers, ali je od toga odustao nakon što se ispostavilo da za to ne postoji podrška među senatorima Republikanske stranke.

Alitov konzervativizam je izazvao žestok otpor među senatorima Demokratske stranke, koji se boje da će zamjenom umjerene O'Connorove konzervativci po prvi put nakon nekokiko desetljeća steći prevagu u Sudu.

Alito se godine 1985. oženio za bibliotekarku Marthu Ann-Bormgardner, s kojom ima dvoje djece. Po vjeri je katolik, a njegovim izborom su katolici po prvi put stekli većinu u američkom Vrhovnom sudu.

  



|  Vrhovni sud SAD |
| --- |
| 

| Robertsov sud |
| --- |
| 2005–2006: | J.P. Stevens | S.D. O'Connor | A. Scalia | A. Kennedy | D. Souter | C. Thomas | R.B. Ginsburg | S. Breyer |
| 2006–2009: | J.P. Stevens | A. Scalia | A. Kennedy | D. Souter | C. Thomas | R.B. Ginsburg | S. Breyer | S. Alito |
| 2009–2010: | J.P. Stevens | A. Scalia | A. Kennedy | C. Thomas | R.B. Ginsburg | S. Breyer | S. Alito | S. Sotomayor |
| 2010–2016: | A. Scalia | A. Kennedy | C. Thomas | R.B. Ginsburg | S. Breyer | S. Alito | S. Sotomayor | E. Kagan |

 |  |

***Samuel Alito*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bastarni** (latinski:  ili *Basternae*, (starogrčki: ) bili su drevni narod miješanog keltsko-germanskog porijekla koji je između 200. pne. i 300. n.e. nastanjivao područje istočni Karpata i rijeke Dnjepar, što otprilike odgovara današnjoj Moldovi i dijelu južne Ukrajine. Ogranak Bastarna, koga Antika|antički pisci nazivaju *Peucini*, živio je sjeverno od ušća Dunava.

Historičari vjeruju kako su oko 179. pne. Bastarni govorili nekim od keltskih jezika, ali da su se postepeno germanizirali oko 1. vijeka n.e. da bi ih oko 200. počeli asimilirati Sarmati. Historičarima kod Bastarna velike poteškoće čini nedostatak arheoloških artefakata na temelju kojih bi se mogla jasno identificirati njihova kultura.

Peucini su krajem 1. vijeka pne. došli u sukob sa Rimskim Carstvom, odnosno bez uspjeha pokušali zaustaviti rimski prodor u Meziju, južno od Dunava. U 1. vijeku su odnosi sa Rimljanima, pak, bili prijateljski. Oko 180. su vršili pljačkaške pohode na granice Carstva, a sredinom 3. vijeka se Peucini spominju kao dio velike konfederacije Gota.

V. također
----------

* Sarmati
* Dačani
* Karpi
* Goti
Zastava hrvatskog bana
**Ban** je titula avarskog ili ilirskog porekla korišćena u nekoliko jugoistočnih evropskih zemalja od sedmog do dvadesetog veka. 

Smatra se da reč *ban* potiče od sarmatske reči *bajan*; ova je titula takođe srodna titulom *kan*. Reč danas postoji u obliku raznih geografskih pojmova. Postoje i teorije da je reč ilirskog porekla (*banius*), kako se može naći kod arheoloških ostataka u Bosni. Prema jednoj teoriji, ova titula vodi porekla iz naziv avarskog kagana Bajan.

Upotreba titule
---------------

Najpre se titula počela koristiti u Hrvatskoj kraljevini. Nakon toga koristila se i u Mađarskoj kraljevini i njenim zavisnim teritorijama u Bosni. 

Titula se takođe koristila i u Vlaškoj od 14. veka do 1831. (kada se pripojila većoj boljarskoj oblasti Oltenija), srednjevekovnoj Moldaviji, Srpskoj kraljevini, a nakon toga i u Kraljevini Jugoslaviji između 1929. i 1941. godine. Značenje titule se vremenom promenilo — pozicija bana može se uporediti sa pozicijom namesnika ili vojvode, ali nijedna od njih nije tačan opis istorijske banove. Teritorija pod upravom bana zvala se *banat* ili *banovina*.

U srednjem veku ban se pominje u svima pokrajinama srpskog naroda i u Zeti, i u Srbiji, i u Dubrovniku pored Bosne. O tome svedoče i narodne pesme: *Neko beše Strahiniću bane, beše bane u malenoj Banjskoj... Ban Uglješa i vojvoda Gojko... Knjige idu od Prizrena grada, pa Požegu banu Milutinu, vako care bane govoraše... U onoga od Zvečana bana... U tamnici bana Zadranina... Sa kćerima bana od Karlovca... Vino pije Dojčin Petar, varadinski ban...*

Kraljevina Jugoslavija
----------------------

Ban je takođe bila titula pokrajinskih administratora Kraljevine Jugoslavije između 1929. i 1941; svaka se od jugoslovenskih pokrajina zvala *banovina*. Godine 1939. je ustanovljena i Banovina Hrvatska.

Nasleđe
-------

Reč *ban* postoji danas kao deo imena mesta kojim su nekada vladali banovi.

Oblast Banat u Panonskoj niziji između reke Dunav i Tisa (danas u Srbiji, Rumuniji i Mađarskoj) nosi to ime i pored činjenice da nije nikad bio pod vođstvom *bana*.

Region centralne Hrvatske, južno od Siska, zove se Banovina ili Banija. Moguće je da imena gradova Banja Luka i Banovići (BiH) takođe vode porekla iz reči *ban*.

Termin *ban* se danas nalazi i u imenu *banski dvor* koje često nose sedišta visokih instanci vlasti. U Banskom dvoru u Zagrebu zaseda Vlada Republike Hrvatske, dok je Banski dvor u Banjaluci sedište predsednika Republike Srpske. Zgrada pod imenom „Bela banovina" u Novom Sadu dom je Skupštini i Izvršnom veću Autonomne Pokrajine Vojvodine.

Vidi još
--------

* Banovina
* Banovine Kraljevine Jugoslavije
* Popis hrvatskih banova
* Spisak jugoslovenskih banova
* Spisak srpskih banova
* Banat
* Banija
* Banski stoil
David et Goliath, sa pariškog psaltira.
David svira harfu, sa pariškog psaltira.
**Makedonska umjetnost** (ponekada zvana **makedonska renesansa**) bio je period u bizantskoj umjetnosti koji je počeo sa vladavinom cara Vasilija I makedonske dinastije 867. godine. Taj period uslijedio je nakon ukidanja zabrane slikanja ikona (ikonoklazam) i trajao je do pada dinastije sredinom jedanaestog vijeka. Podudario se sa otonskom renesansom u Zapadnoj Evropi. Kasnije, u devetom i desetom vijeku, vojna situacija Bizantskog Carstva se poboljšala, a slikarstvo i arhitektura su oživjele. Crkve su se ponovo gradile, a bizantski crkveni mozaički stil je standardiziran. Najočuvaniji primjeri su u manastiru Hosios Lukas u kopnenom dijelu Grčke i katolikon Nea Monija na ostrvu Hios. Mnogi historičari umjetnosti povezuju vrlo slobodno oslikane freske u Castelsepriju u Italiji sa umjetnošću Konstantinopolja u istom periodu. Došlo je do oživljavanja interesa za teme grčko-rimske baštine (kojih je pariški psaltir važno svjedočanstvo) i koristile su se sofisticiranije tehnike za predstavljanje ljudskih likova. Također je postojao i naturalističan stil, a koristile su se složenije tehnike iz grčke i rimske umjetnosti pomiješane sa kršćanskim temama.

Manastir Hosios Lukas iz 11. vijeka u Grčkoj reprezentativan je za bizantsku umjetnost tokom makedonske dinastije (makedonska renesansa).
Iako je monumentalna skulptura izuzetno rijetka u bizantskoj umjetnosti, u makedonskom periodu došlo je do prethodno neviđenog cvjetanja umjetnosti vajanja bjelokosti. Sačuvani su mnogi kitinjasti triptisi i diptisi od bjelokosti, na kojima je centralna ploča često predstavljala ili deisis (kao u slučaju triptiha iz Harbavillea) ili bogorodicu (kao u slučaju triptiha u Luton Hoou, nastalom za vladavine Nikifora Foke). S druge strane, kovčezi od bjelokosti (prije svega kovčeg iz Verolija, sada u Muzeju Viktorije i Alberta) često prikazuju sekularne motive koji slijede helenističku tradiciju, svjedočeći utjecaj sklonosti klasici u bizantskoj umjetnosti.

Postoji nekolicina sačuvanih građevina iz tog perioda. Pretpostavlja se da je Vasilijeva I zavjetna crkva bogorodice na Forosu (sada nepostojeća) služila kao model za većinu križno-kupolastih svetilišta tog vremena, uključujući i manastirsku crkvu Hosios Lukas u Grčkoj (ca. 1000), Nea Moni na Hiosu (projekat Konstantina IX) i manastir Dafni u blizini Atine (ca. 1050).

Povezano
--------

* Makedonska renesansa
* Pariški psaltir
* Jošuin svitak
* Gunthertuch

Dodatna literatura
------------------

* Evans, Helen C. & Wixom, William D. (1997). The glory of Byzantium: art and culture of the Middle Byzantine era, A.D. 843-1261. New York: The Metropolitan Museum of Art. ISBN 9780810965072.

1. ↑  „Gods Regents on Earth: A Thousand Years of Byzantine Imperial Seals The Macedonian Dynasty (862-1056)". Dumbarton Oaks. Pristupljeno 2014-10-28.
2. ↑  „Imperial Recovery Under the Macedonian Dynasty". Boundless. Pristupljeno 2014-10-28. [*mrtav link*]
Koordinate: 41° 30′ 00" SGŠ, 21° 12′ 36" IGD

**Makedonski Brod** (makedonski: *Македонски Брод*) je gradić u središtu Republike Makedonije sa 3.740 stanovnika na jugoistočnim padinama Suve Gore.
Sjedište je istoimene Opštine Makedonski Brod, koja ima 7.141 stanovnika (po popisu iz 2002.)

Geografske karakteristike
-------------------------

Makedonski Brod je gradić u kraju koji se zove *Poreče* (porječje) to je gornji tok rijeke Treske, kotlina između planina Suva Gora, Karadžica i Dautica u kojem se stanovništvo bavi zemljoradnjom i stočarsvom

Gradić leži na obalama Treske, od Kičeva je udaljen 27 km u smjeru istoka, a 37 km od Prilepa u smjeru sjevero zapada.

Historija
---------

Na mjestu današnjeg grada, bio je pregaziv dio rijeke (brod) i most preko kojeg se za antike odvijao promet između Prilepa i Kičeva.

Po natpisu na grobu nađenom u selu Krapa, vidljivo je da su taj kraj nastanjivali Rimljani. 

Po dolasku Slavena, ovaj kraj zaposjelo je pleme Berziti (Brsjaci).

U blizini Makedonskog Broda, kod sela *Devič*, još su vidljivi tragovi građevina - *Devinite Kuli*, one potvrđuju tezu da je u srednjem vijeku, tu bio grad/utvrda koja je bila centar cijele regije.

Za otomanskih vremena Makedonski Brod je bio selo, - sjedište *Porečke nahije* u *Kičevskom kadiluku* .

Znamenitosti
------------

Saborna crkva sv. Bogorodica
Najpoznatiji objekt su već navedene *Devinite Kuli*, podignute blizu spilje *Pešna*, kod koje se nalaze i tragovi zidina, koje je po mjesnoj usmenoj legendi podigla Pešna, sestra Kraljevića Marka.

U samom mjestu najznačajniji objekt je saborna crkva *sv. Bogorodice*  podignuta 1872. godine, i arheološko nalazište *Rajčica* , ranokršćanska bazilika sa nekropolom.

Vanjske veze
------------

***Makedonski Brod*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Opštine Makedonski Brod

| Gradovi Republike Makedonije |  |
| --- | --- |
| Berovo | Bitola | Bogdanci | Debar | Delčevo | Demir Kapija | Demir Hisar | Gevgelija | Gostivar | Kavadarci | Kičevo | Kočani | Kratovo | Kriva Palanka | Kruševo | Kumanovo | Makedonski Brod | Makedonska Kamenica | Negotino | Ohrid | Pehčevo | Prilep | Probištip | Radoviš | Resen | Štip | Skopje | Struga | Strumica | Sveti Nikole | Tetovo | Valandovo | Veles | Vinica |

  


| p • r • uNaselja opštine Makedonski Brod |
| --- |
| **Makedonski Brod** • 
Belica •
Benče •
Bitovo •
Blizansko •
Breznica •
Brest •
Vir •
Volče •
Gornje Botušje •
Gornje Krušje •
Gornji Manastirec •
Grešnica •
Devič •
Donje Botušje •
Donje Krušje •
Donji Manastirec •
Dragov Dol •
Drenovo •
Zagrad •
Zvečan •
Zdunje •
Zrkle •
Ižište •
Inče •
Kaluđerec •
Kovač •
Kovče •
Kosovo •
Krapa •
Latovo •
Lokvica •
Lupšte •
Mogilec •
Modrište •
Oreovec •
Ramne •
Rasteš •
Rusjaci •
Samokov •
Slansko •
Slatina •
Staro Selo •
Suvodol •
Sušica •
Taževo •
Tomino Selo •
Topolnica •
Trebino •
Trebovlje •
Crešnjevo |  |
**Mikoriza** je simbioza korijena i gljiva. 

Kod većine vrsta šumskog drveća umjerenog podneblja micelij gljiva obavija kratko i debelo bočno korijenje. Na ovaj način, micelij gljiva funkcionalno zamjenjuje korijenove dlačice, te olakšava biljci primanje mineralnih tvari. 

Dvije su vrste mikorize: ektotrofna i endotrofna mikoriza, a postoje i prijelazni oblici.

Ektotrofna mikoriza
-------------------

Prisutna je isključivo u drvenastim vrstama. Neki rodovi gljiva kao što su krasnice (Russula), pupavke (Amanita), vrganji (Boletus) i mliječnice (Lactarius) žive gotovo isključivo simbiotski, s "omotačem" od micelija oko korijena. Hife gljiva ne ulaze u same stanice, ali često oko njih čine tzv. Hartigovu mrežu. Ektotrofna mikoriza olakšava apsorpciju fosfata.

Endotrofna mikoriza
-------------------

Odlikuje se rjeđim hifama koje rastu i oko i unutar korijena. Hife ulaze u pojedine stanice gdje mogu tvoriti jajaste strukture, mjehuriće i razgranjene strukture. Ove strukture sudjeluju u izmjeni iona između biljke i gljiva. 

Endotrofna mikoriza olakšava primanje fosfata i metala u tragovima kao što su cink i bakar. Prisutna je u gotovo svih orhideja kojima simbiotske gljive trebaju za klijanje i razvoj jer im omogućavaju opskrbljivanje vodom.

Izvori
------

* Što su to mikoriza i cikloza? Arhivirano 2008-12-05 na Wayback Machine-u

***Mikoriza*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bajkerski film** (engl. ; doslovno "odmetnički bajkerski film") je naziv za filmski (pod)žanr, odnosno filmove kojima je zajedničko to da glavni motiv radnje predstavljaju motociklističke bande. Tradicionalno se smatra eksploatacijskim žanrom.

Bajkerski filmovi su se prvi put u Hollywoodu nekoliko godina nakon nastanka bajkera kao specifične supkulture u SAD krajem 1940-ih. Kao prvi bajkerski film se tradicionalno navodi *The Wild One* snimljen 1953. godine u Marlonom Brandom u glavnoj ulozi vođe bajkerske bande. Kao specifičan podžanr se, međutim, isprofilirao u drugoj polovici 1960-ih, prije svega zahvaljujući uspjehu Cormanovog filma *The Wild Angels* iz 1966. godine. Iako su u većini slučajeva takvi filmovi bajkere i njihov način života koristili kao izliku kao prikazivanje scena nasilja i seksa, njihova popularnost je velikim dijelom bila i odraz kontrakulture, odnosno toga što je bajkerski antiestablishmentski etos prihvatila mlada publika. Usprkos toga bajkerski filmovi su se značajno razlikovali po sadržaju, tonu, ali i odnosu prema bajkerima - od njihovog veličanja kao slobodarskih buntovnika, pri čemu se ističu hipi-bajkeri u kultnom filmu *Goli u sedlu* do bajkera kao modernih barbara koje moraju uništiti usamljeni policajci ili vigilantistički orijentirani građani, pri čemu je možda najbolji primjer australijski film *Mad Max* iz 1979. godine. Iako su obično u širem žanrovskom određenju pripadali akcijskom filmu, bajkerski filmovi su znali često kombinirati elemente drugih žanrova kao što su komedija, horor, pa i science fiction. Žanr je uglavnom izgubio na popularnosti do sredine 1970-ih, mada su se bajkerski filmovi nastavili snimati do današnjeg dana. Jedan od najsvježijih primjera žanra je američka TV-serija *Sons of Anarchy* posvećena fiktivnoj motociklističkoj bandi.
Ovaj članak je o rimskoj provinciji. Za ostala značenja, pogledajte Makedonija.
Provincija Makedonija oko 120. god. n. e.
Rimska provincija **Makedonija** (lat. *Macedonia*) formalno je osnovana 146. godine st. e. nakon što je rimski vojskovođa Kvint Cecilije Metel porazio Andriska 148. st. e. u poslednjem u nizu tzv. makedonskih ratova, te nakon što su ukinute četiri klijentske republike koje je Rim bio ranije osnovao na teritoriji antičke Makedonije. Rimska provincija obuhvatala je i deo Epira (tzv. *Epirus vetus*), Tesaliju te delove Ilirije i Trakije.

U 3. veku ili 4. veku nove ere provincija Makedonija podeljena je na dva dela: *Makedoniju Primu* (na jugu) i *Makedoniju Salutaris* (na severu). Te su dve provincije bile uključene u Makedonsku dijecezu, koju su još činile Tesalija, Epir, Ahaja i Krit. Makedonska dijeceza je, zajedno s Dakijskom dijecezom i Panonskom dijecezom, činila Ilirsku prefekturu, koja je ustanovljena 318. godine n. e. Kada je Ilirska prefektura 379. godine podeljena na Zapadni i Istočni Ilirik, makedonske su provincije uključene u Istočni Ilirik. Nakon podele Rimskog carstva na Zapadno rimsko carstvo i Istočno rimsko carstvo 395. godine, Makedonija je pripala istočnom delu, odnosno Vizantiji.

### Privreda rimske Makedonije

Egnacijev put u antici
Avgustovim principatom započeo je u Makedoniji dugotrajni period mira, prosperiteta i blagostanja, premda je njena važnost za ekonomiju Rimskog carstva bila manja u poređenju s važnošću njenog suseda, Male Azije.

Ekonomskom napredovanju značajno je doprinela izgradnja Egnacijevog puta, doseljavanje rimskih trgovaca u makedonske gradove, te osnivanje rimskih kolonija. Carska vlada je, zajedno s putevima i upravnim sistemom, donela ekonomski prosperitet, koji je donosio korist kako rimskom vladajućem sloju tako i nižim društvenim slojevima. Uz prostrano obradivo zemljište i bogate pašnjake, vladajuće porodice zgrtale su ogronmna bogatstva u društvu zasnovanom na robovskoj radnoj snazi.

Poboljšanje uslova života dovelo je do povećanja zanatlija u toj oblasti. Kamenoresci, rudari, kovači i drugi upošljavani su u različitim komercijalnim delatnostima. Grci su se zapošljavali kao vaspitači, učitelji i lekari širom Rimskog carstva.

Izvozna privreda u osnovi se temeljila na zemljoradnji i stočarstvu, ali su se izvozili i drugi proizvodi, kao što su gvožđe, bakar, zlato, drvna građa itd. Dodatni izvor prihoda bile su makedonske luke, kao na primer Dion, Solun i Kasandrija.

Eksterni linkovi
----------------

***Makedonija (rimska provincija)*** na Wikimedijinoj ostavi

=

* Macedonia - Province of the Roman Empire
**Río de Oro** (arapski: الساقية الحمراء‎ - *Wādī Al-Dhahab*, dosl. crveni kanal) je jedna od dvije geografske regije u Zapadnoj Sahari (druga je Saguia el Hamra).

Geografija
----------

Río de Oro se proteže po jugu na površini od 184.000 km², od poluotoka Nouadhibou (Cabo Blanco) u Mauritaniji sve do 26° paralele geografske širine na sjeveru, nedaleko od rta Bojador. Klima je pustinjska i vrlo suha, gotovo bez padavina, s ekstremnim temperaturnim varijacijama u unutrašnjosti od oko 0 °C noć]]u do skoro 50 °C u popodnevnim satima.

Administrativni centar regije Dakhla (donedavno Villa Cisneros) ima malu luku, ali nema pitke vode pa se ona mora dovoziti. Regiji su ime dali Portugalski moreplovci po Zlatnoj rijeci (Río de Oro), uskom zaljevu Atlanskog oceana kod Dakle, budući da su tu trgovali s domorocima koji su im plaćali zlatnim prahom.

Historija
---------

Španjolska je 1880-ih zatražila i dobila mandat za protektorat nad obalnom zonom, a nakon njenog povlačenja 1976. jug regije je zaposjela mauritanijska vojska, a sjever marokanska. Njihovu prisutnost osporavali su gerilci Polisarija. Mauritanija se 1979. odrekla teritorijalnih pretenzija i povukla iz sukoba, pa je tada Maroko zaposjeo i anektirao i jug regije. Polisario se nastavio boriti protiv marokanske okupacije sve do septembra 1991. kada je pod okriljem Ujedinjenih Naroda dogovoren prekid vatre. Većinsko domicilno stanovništvo su Berberi, nomadi i muslimani po vjeroispovjesti. Dobar dio njih je pobjegao u izbjegličke kampove koje je podigao Polisario po Alžiru.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Río de Oro*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 11. 2018.

Vanjske veze
------------

* *Río de Oro* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 158499987
* LCCN: n2008011909

 |
**Samudragupta**, poznat i kao **Samudragupta Veliki** je bio vladar Gupta Carstva od 335. do 375. ili 380. godine, poznat po tome što se za njegove vladavine Carstvo proširilo na cijelo područje današnje sjeverne Indije. 

Bio je sin kralja Čandragupte I i kraljice Kumaradevi. Nakon pobjede nad kraljevima Kušane iz Mathure je nastavio širiti vlast na područja koja su do njegove smrti uključivala današnji Rajahstan, Punjab, Kašmir, Nepal, Bengal, Uttar Pradesh i Asam, s time da je krajnja južnu točku osvajanja predstavljao današnji Chennai. Na osnovu natpisa uklesanih u doba njegove vladavine se smatra da je stabilnost Carstva nastojao očuvati tako što pokorenim područjima nije direktno nametao svoju vlast, nego im dozvoljavao da očuvaju svoje vladare koji su poslije služili kao njegovi vazali. 

Pod njegovom vlašću je procvala kultura u Indiji, čiji je bio pokrovitelj. Bio je poznat i kao pobožni hindus i poklonik boga Višnua. Pod njegovom vlašću se hinduizam počeo širiti na istok i počeo uticati na kulturu Jugoistočne Azije. O blagostanju pod njegovom upravom uglavnom svjedoče numizmatički artefakti, odnosno zlatne kovanice koje je izdavao.

Naslijedio ga je sin Čandragupta II.
**Panični poremećaj** spada u grupu anksioznih poremećaja. Napadi panike izazivaju doživljaj kao da će se osoba onesvijestiti, poludjeti ili doživjeti infarkt i umrijeti. Manifestuje se lupanjem srca, nelagodom ili bolom u grudima, znojenjem, drhtanjem, zažarenošću ili trncima po dijelovima tijela, suhim ustima i doživljajem gušenja, strahom od umiranja i gubljenja kontrole, doživljajem nestvarnosti, itd. Napadi panike često se javljaju sa agorafobijom – strahom da će se doživjeti napad panike na mjestima sa kojih bi bilo teško pobjeći, te se takva mjesta izbjegavaju.
Jedna od najuspješnijih metoda za liječenje paničnog poremećaja je metoda One Move. Ovu metodu je izumio Joe Barry, autor poznate knjige Panic Away u kojoj se ova metoda i spominje.

Liječenje
---------

Jedna od najuspješnijih metoda za liječenje paničnog poremećaja je metoda One Move. Ovu metodu je izumio Joe Barry, autor poznate knjige Panic Away u kojoj se ova metoda i spominje. Radi se o samoliječenju bez upotrebe medikamenata.
Satelitska snimka Mesinskog tjesnaca
**Mesinski tjesnac** (ita. ***Stretto di Messina***, lat. ***Fretum Siculum***) je morski prolaz između Sicilije na zapadu i Italije na istoku, koji spaja Jonsko i Tirensko more. Tjesnac je 32 kilometra dug i širine je od 3 do 16 kilometara. Maksimalna dubina iznosi 1046 metara i nalazi se na južnom ulazu.

U antičko doba tjesnac je bio poznat kao *Fretum Siculum* i budio je veliki strah u antičkim mornarima zbog jake plimne struje i vrtloga koji se stvaraju u tjesnacu. Zbog toga su tjesnac povezivali sa grčkim mitom o Skili i Haribdi.

Glavne luke su Messina i Reggio di Calabria. Kroz tjesnac prometuju i trajektne linije koje povezuju Messinu na Siciliji sa gradovima Reggio di Calabria i Villa San Giovanni na kalabrijskoj obali (Italija).

***Mesinski prolaz*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 226890110
* GND: 4100865-0
* SUDOC: 027707520
* BNF: cb11969242r (podaci)

 |
Rotor i stator elektromotora.
**Rotor** (njem. *Rotor* < engl. *rotor*, skr. od *rotator*, prema *rotate* <lat. *rotare*: vrtjeti, okretati), u tehnici, je dio stroja ili drugog uređaja koji svojim okretanjem obavlja neko korisno djelovanje, na primjer rotor Wankelova motora ili elektromotora, parne, plinske ili vjetrene turbine, helikoptera. Kod pogonskih strojeva kao što su elektromotori ili turbine, dovedena se energija (pare, plina, vode, električne struje) pretvara u kinetičku energiju vrtnje rotora, kojom se preko nekoga pretvornika obavlja rad, dok je kod nekih drugih strojeva (električni generator, turbokompresor, centrifugalna sisaljka) postupak obrnut, to jest kinetička energija dovedena rotoru pretvara se u novi oblik. 

Ovisno o vrsti struja njihovi rotori mogu biti različitih izvedaba pa tako istosmjerni strojevi imaju najsloženiji rotor sazdan od namota armature i posebnog sklopa, kolektora ili komutatora, za komutaciju struje za vrijeme vrtnje. Sinkroni strojevi u pravilu imaju magnetizirani rotor. Za stvaranje magnetskog polja obično služe permanentni magneti, a kod strojeva većih snaga elektromagneti pri čemu je na rotor nužno dovesti uzbudnu struju preko četkica i kliznih kolutova. Asinkroni strojevi imaju rotor vrlo jednostavne konstrukcije koji se obično sastoji od metalnog kratkospojenog kaveza (aluminijskih ili bakrenih štapova, međusobno spojenih na oba kraja). Osim ovih nabrojanih, aktivnih dijelova, rotor ima i pomoćne dijelove koji omogućuju rotaciju i pravilan rad kao što su ležajevi, osovina i ventilatorsko kolo za hlađenje motora.

Stator
------

*Glavni članak: Stator*
**Stator** (njem. *Stator*, prema lat. *status*: stajanje) je mirujući dio stroja ili motora (na primjer turbine, sisaljke, elektromotora, generatora), unutar kojega se okreće (rotira) rotor. Statorom se dovodi energija (električna, pare, plina, vode) rotoru, u kojem se pretvara u kinetičku energiju rotacije i dalje u koristan rad (pogonski strojevi), ili stator preuzima energiju s rotora i pretvara ju u neki drugi oblik (električni generator, turbokompresor, centrifugalna sisaljka).

Izvori
------

1. ↑   **rotor**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.
2. ↑   **stator**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.