recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Paraćinska grupa** je kulturna grupa bronzanog doba, koja zahvata srednji tok Velike Morave i donji tok Južne Morave, na istoku oko Zaječara, a na zapadu predstavlja zapadno srpsku varijantu Vatinske kulture. Istraživali su je 1955-1956. Milutin i Draga Garašanin.
Datovanje je na osnovu igle sa glavom u obliku pečata, po kojoj Paraćin I spada u Bronzano doba II, (BrB2-C).

Lokaliteti
----------

Lokaliteti ove kulturne grupe su u srednjem toku Velike Morave, i u donjem toku Južne Morave:

* Paraćin
* Opština Aleksinac
* Jagodina (Naselja oko Jagodine lokalitet - Sarina Međa, koji spada u sezonska naselja)
* Despotovac
* Rutevac
* Niš

Grupa je bila u vezi sa Medijana grupom, a graničila se sa zapadnosrpskom varijantom Vatinske grupe, a na severu sa Dubovac Žuto brdo grupom.

Nekropole
---------

Nekropole su česte, nalaze se na rečnim terasama i pripadaju takozvanim nekropolama ravnih polja sa urnama. Iznad grobova nije postojalo nikakvo obeležje.
Sahranjivanje je isključivo kremacija, uz urne su stavljane i druge keramičke posude, retko metalni predmeti.
Razlika u odnosu na druge kulture je u tome što nema tumulusa.
Najbolje istražena je nekropola Glozar, na rečnoj terasi. Izuzetak od ravnih grobova je mali tumulus Đurinac, lokaliteti oko Zaječara imaju grobna mesta obeležena kamenim pločama.
Nije bilo selekcije kostiju sa lomače. Ovde se nalaze ostaci pepela, drveta, gar, i ostaci pokojnika. Plitko iskopana jama pokriva se zdelom.
U nerkopoli su urne grupisane u takozvane rodovske zajednice.

Pokretni materijal
------------------

Karakteristični metalni predmeti su:

* Igle sa pečatnom glavom,
* spiralni nopenring,
* prstenje,
* narukvice,

Keramika iz nekropola je slabijeg kvaliteta, slabije pečena i ima peska. Ornamenti su plastična rebra i kanelovanje.
Urne imaju dva osnovna tipa:

* kruskaste
* bikonične

Urne su prekrivane zdelama koje imaju nizak cilindrični vrat i bradavičaste ukrase. Sudovi su konični sa drškom koja prelazi obod i imaju ispupčenje. Javljaju se i posude sa dve drške.

Vidi još
--------

Šablon:Portal2

* Dubovačko Žutobrdska grupa
* Medijana grupa
* Vatinska kultura
* Bronzano doba
**Bellatrix "Bella" Lestrange** (1951. – 1998.) je bila čistokrvna vještica i smrtonoša, pripadnica porodice Black. Bila je posebno draga lordu Voldemortu, koji ju je zvao Bella. U filmu ju glumi Helena Bonham Carter.

Etimologija
-----------

Bellatrix je ime najsjajnije zvijezde sazviježđa Oriona, a ime joj znači "ratnica". Po Orionu je nazvan Bellatrixin tetak Orion Black. *Bella* je latinska riječ, a znači "lijepa". *Lestrange* dolazi od francuskog *l'étrange*. *Black* znači "crna".

Život
-----

Bellatrix je kćer Cygnusa Blacka III. i Druelle Black, sestra Andromede Tonks i Narcisse Malfoy, teta Nymphadore Tonks i Draca Malfoya, nećakinja Walburge i Oriona Black, sestrična Siriusa III. i Regulusa Arcturusa Blacka, žena Rodolphusa Lestrangea.

Bellatrix, njezin muž i njegov brat Rabastan, te Barty Crouch II. su bili smrtonoše te su uhvaćeni nakon Voldemortova pada. Barty Crouch I. im je predsjedao na suđenju, te su osuđeni na doživotnu kaznu u Azkabanu zbog mučenja porodice Longbottom.

1995. je Voldemort dobio novo tijelo te je pred svim smrtonošama izjavio da su najvjerniji bili Lestrangeovi. 1996. je oslobodio Bellatrix i ostale smrtonoše iz Azkabana.

U Odjelu tajni, u Dvorani proročanstava, Bellatrix je ubila Siriusa Blacka i mučila Nevillea, a Harry ju je zato pogodio kletvom *Cruciatus*. Nakon toga je došao Voldemort i borio se sa Dumbledoreom. Potom je zgrabio Bellatrix i poveo ju sa sobom. 1996. su Bellatrix i Narcissa otišli u Prelčev kraj Severusu Snapeu. Narcissa i Snape su napravili Neprekršivu zakletvu, a Bellatrix je bila svjedok. 1997. se preselila u kuću porodice Malfoy, gdje joj se pridružio Voldemort. Kopiju Gryffindorovog mača je Bellatrix stavila u svoj sef u Gringottsu. Kad su hvatači uhvatili Harryja, Rona i Hermionu, odveli su ih Bellatrix koja je mučila Hermionu i ubila vilenjaka Dobbyja. Hermiona je uzela Bellatrixinu vlas i napravila višesokovni napitak. 1998. je u Hogwartsu ubila svoju nećakinju Nymphadoru te se rugala kad je Minerva McGonagall plakala za Harryjem. Napala je Ginny, pa ju je ubila njezina majka Molly. Voldemort se razbjesnio i htio ubiti Molly, ali se Harry otkrio i ubio ga.

Vanjske veze
------------

* Bellatrix Lestrange na vanjskoj Harry Potter Wiki
**Boeing B-29 Superfortress** (*Supertvrđava*) je odgovor firme Boeing na natječaj USAAC (*United States Army Air Command*) iz 1939 godine na kome se zalažu četiri poznata proizvođača aviona. 

Boeing na ovaj natječaj odgovara modelom *345* koji je tako iznenadio da prije prvog leta Boeing dobiva narudžubu od 1500 komada. Avion koji je pored drugih stvari građen kao zračna komora, posjeduje sistem za električno uvlačenje točkova koji je do tada nepoznat. Od ljeta 1943. se isporučuju prvi avioni na USAAF i ulaze u rat na pacifičkom frontu. Najpoznatija (iako najospornija) akcija ovih bombardera je bacanje atomskih bombi na japanske gradove Hirošima i Nagasaki.

Malo bolja verzija ovog aviona se pravi od 1944. godine, koja ima mogućnost prijema većeg broja bombi i poboljšanja u avionici. Ovaj model se kod Boeinga označava kao model 345-2 a kod USAAC kao *B-29D* (kasnije kao *XB-44*). Iz ovog modela 1947. godine je izveden zadnji model označen kao *B-50*. Od ovog modela je proizvedeno 79 komada koji daju osnovu američkih prekookeanskih bombardera do pojave *B-52* 1952. godine.

Tehnički podaci (Boeing B-29 Superfortress)
-------------------------------------------

| Podaci | Jedinice |
| --- | --- |
| Godina produkcije | 1942-1949 |
| Firma | Boeing |
| Raspon krila | 43,05 m |
| Dužina | 30,18 m |
| Visina | 9,02 m |
| površina krila | 161,27 m² |
| Težina (prazan) | 31.815 kg |
| Mogući tovar | - |
| Težina (maksimalna pri startu) | 63.958 kg |
| Putnici | - |
| Posada | 10 |
| Brzina | 576km/h |
| Visina leta | 9.700 m |
| Dužina leta | 6.600 km |
| Pogon | 4x Wright-R-3350-23-23A/41 Cyclone-18 zvjezdasti motori |
| Snaga | 4x 1.640 kW (2.231 KS) |
| Naoružanje | Do 4.100 kg bombi i 10\* mitraljez u kalibru 12,7mm i top 20 mm |

Linkovi
-------

* Službena stranica

***Boeing B-29*** na Wikimedijinoj ostavi
**Modlinska armija** (polj. *Armia Modlin*) bila je jedna od armija poljske vojske koja je djelovala na početku Drugog svjetskog rata. Službeno je osnovana 23. marta 1939. godine sa zadatkom da glavni grad Varšavu brani od eventualnog njemačkog napada sa sjevera, odnosno Istočne Pruske. Sjedište joj je bila Tvrđava Modlin (50 km sjeverno od Varšave) po kojoj je dobila, a sastojala se od dvije pješadijske divizije i dvije konjičke brigade.

Na samom početku njemačke invazije Modlinska armija se 1. septembra 1939. suprotstavila jedinicama njemačke 3. armije iz Istočne Pruske, a što je dovelo do bitke na Mlawi u kojoj su njemačke snage do 3. septembra slomile poljski otpor i natjeralih na povlačenje prema jugu. Dio snaga Modlinske armije se priključio obrani Varšave i novoformiranoj Varšavskoj armiji, a dio je nastavio na jug prema tzv. Rumunjskom mostobranu gdje je razbijen u Bitka kod Tomaszówa Lubelskog 26. septembra i natjeran na kapitulaciju.

Vanjske veze
------------

* Photos of some fortifications of Army Modlin
* More photos Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
**Boeing B-47 Stratojet** je odgovor firme Boeing na potrebe USAAF za jedan mlazni avion kao nasljednik za B-29 poslije Drugog svjetskog rata. Ovaj avion bazira na preurađenom modelu *450* koji je konstruisan skupa sa firmom Douglas-Tulsa (*sadašnjim McDonnel-Douglas ili MDD*, proizvođačem F-15 Eagle i F/A-18 Hornet). 

Posebna novost na ovome avionu su bili 6 mlaznih turbina na jako unazad povučenim krilima. Prvi prototip, *B-47A*, je poletio 25. juna 1950 godine, tako da je u Korejskom ratu ušao na vrijeme. Zadnje verzije ovog aviona su iz službe izišle 1966. godine. Neki od demilitariziranih aviona ovog tipa su se do 80-ih koristili kao transporteri u civilnoj službi.

Tehnički podaci (Boeing B-47 Stratojet)
---------------------------------------

| Podaci | Jedinice |
| --- | --- |
| Godina produkcije | 1949-1954 |
| Firma | Boeing
 |
| Raspon krila | 35,36 m |
| Dužina | 33,48 m |
| Visina | 8,51 m |
| Površina krila | 132,66 m² |
| Težina (prazan) | 36.630 kg |
| Mogući tovar | - |
| Težina (maksimalna pri startu) | 89.893 kg |
| Putnici | - |
| Posada | 3 |
| Brzina | 975 km/h |
| Visina leta | 12.345 m |
| Dužina leta | 6.440 km |
| Pogon | 6x General-Electric-J47-GE-25 mlazne turbine |
| Snaga | 6x 3.266 kp |
| Naoružanje | Do 10 T bombi i 2 topa kalibra 20mm |

Linkovi
-------

Službena stranica

***Boeing B-47*** na Wikimedijinoj ostavi
**Modrikača** (*Lepista nuda*) je vrsta jestive gljive dobre kvalitete. Saprofit je.

Opis
----

Klobuk je 5-15 cm širok, prvo konveksan, zatim otvoren. Rub je uvijen i vijugav. U mladosti je cijela gljiva modroljubičaste boje, a klobuk je poslije smeđast i tamniji u tjemenu. Boja klobuka veoma varira i u jednoj grupi mogu rasti gljive sa modrikastim, sivim i smeđastim klobukom. Listići su vrlo gusti, modroljubičaste boje. Napola su prirasli stručku, a do oboda su duži i izgledaju malo polegnuti. Stručak cilindričnog oblika je 5-10 cm visok, pun i vlaknast. Modroljubičaste je boje i pahuljasto čehav. Pri dnu je malo deblji i vidljivi su ostaci micelija. Meso je bjelkastoljubičasto, lomljivo i ugodnog mirisa.

Spore su u masi ljubičastocrvene. Eliptično su zavijene i bradavičaste, veličine 5-8x3-4 mikrometra.

Meso modrikače sa fenolom postane smeđe, a sa sulfovanilinom postane blijedoljubičasto.

Ova gljiva raste najviše u jesen (ali ponekada i zimi) na terenima koji su bogati humusom, odnosno u svim šumama i uz rubove šuma. Rastu u skupinama ili pojedinačno.

Slične vrste
------------

Boja klobuka modrikače jako varira, te tako može stvoriti zabunu kod gljivara. Mnoge vrste su sličnog izgleda, ali su sve jestive.
Bizovačke toplice - Hotel "Termia" i "Aquapolis"
Odjel za fizikalnu medicinu i rehabilitaciju
**Bizovačke toplice** su toplice (banja) pored mjesta Bizovca u Osječko-baranjskoj županiji (Slavonija, Hrvatska). Nalaze se na kraju bizovačke Sunčane ulice, s lijeve strane županije ceste Ž4067 Bizovac - Brođanci - Čepinski Martinci.

Otkriće geotermalnih izvora
---------------------------

Bušeći naftu 1967. godine radnici hrvatske naftne kompanije pronašli su na dubini od 1830 metara vrelu vodu (96°C), koja je slana i veoma bogata mineralima, a toplija je od bilo koje druge poznate termalne vode. Drugi geotermalni izvor je plići (1650 m), voda nije toliko vruća (85 °C), ali je gotovo istovjetnog sastava, no bistrija od vode s prvog izvora. Eksploatacija vode počela je odmah jer su se ljudi počeli kupali u ispusnim kanalima.

Gradnja infrastrukture
----------------------

Godine 1974. izgrađen je otvoreni bazen i uz njega smještajni objekt s restoranom i zatvorenim bazenom. Današnji hotel **"Termia"** otvoren je 1990. godine, a u sklopu njega Poliklinika za medicinsku rehabilitaciju.

Godine 1997. završena je izgradnja **"Aquapolisa"**, suvremenog kupališnog kompleksa s 9 bazena i 1500 kvadratnih metara vodene površine s poluolimpijskim bazenom, bazenom za neplivače, dječjim bazenom, bazenom s vodenim atrakcijama, glazbenom špiljom i virpulima te s tri *đakuzi*-bazena različite veličine i dubine s velikom vodenom gljivom i umjetnim brzacima.

Toplice
-------

Zimi je "Aquapolis" zatvoreni, klimatizirani i idealno zagrijani zabavno-rekreacijski prostor, dok je ljeti prava rivijera koja prima približno 6000 kupača.

Uz Bizovačke toplice nalazi se i medicinski kompleks OFMIR-a (Odjela za fizikalnu medicinu i rehabilitaciju) Kliničke bolnice Osijek. Oba kompleksa imaju velika parkirališta za automobile i autobuse, a između njih i županijske cesta Ž4067 nalaze se listopadni šumarci.

Toplice su redovitim autobusnim linijama povezane s Našicama i Osijekom, a u blizini se nalazi i željeznička stanica Bizovac.

Pored smještaja u hotelu "Termia", moguć je i smještaj u domaćoj radinosti u Bizovcu (npr. u Sunčanoj ulici).

Fotogalerija
------------

* Hotel "Termia"
* Ulaz u "Aquapolis"
* Parkiralište za autobuse

* Bizovačke toplice
* Tabla na cesti Brođanci-Bizovac
* Tabla na cesti Brođanci-Bizovac

Vanjske veze
------------

***Bizovačke toplice*** na Wikimedijinoj ostavi

* Bizovačke toplice
**Bajkoviti prion** (lat. *Pachyptila turtur*), vrsta morskih ptica iz roda *Pachyptila*.

Opis i stanište
---------------

Bajkoviti prion je najmanji od svih priona. Veličina mu je oko 23-28 cm s rasponom od krila 56-60 cm, a težina je 88-175 grama. Perje je plavosive boje, dok je rep bijel, s crnim vrhom. Ova ptica hrani se planktonom i drugim sitnim morskim životinjama, a često se hrani u društvu drugih jedinki, ponekad i jedinki drugih vrsta morskih ptica. Hranu najčešće nalazi na površini vode, rijetko roni. Prijetnja ovim pticama, posebno mladim jedinkama su štakori i ribarski brodovi. Okvirna populacija ovih ptica je 5 000 000 jedinki. *Pachyptila turtur* živi na području Novog Zelanda, Australije i Južne Afrike.

Razmnožavanje
-------------

Sezona gniježđenja počinje u rujnu. Ove ptice se gnijezde u kolonijama uglavnom na manjim otocima. Kao gnijezdišta im služe rupe u tlu koje iskopaju kljunom ili nogama. U rupi se nalazi jedno bijelo jaje iz kojega se izlegne ptić za 55 dana. Roditelji ga hrane 43-56 dana , nakon čega sve ptice napuštaju koloniju.

Izvori
------

1. 1 2   Maynard, B. J. (2003). „Shearwaters, petrels, and fulmars (Procellariidae)". u: Hutchins, Michael; Jackson, Jerome A.; Bock, Walter J. i dr... *Grzimek's Animal Life Encyclopedia*. **8 Birds I Tinamous and Ratites to Hoatzins**. Joseph E. Trumpey, Chief Scientific Illustrator (2 izd.). Farmington Hills, MI: Gale Group. pp. 123–133. ISBN 0-7876-5784-0.
2. ↑  Harrison, C.; Greensmith, A. (1993). Bunting, E.. ur. *Birds of the World*. New York, NY: Dorling Kindersley. str. 51. ISBN 1-56458-295-7.
3. ↑  Bajkoviti prion na New Zeland Birds.com, pristupljeno 3. februara 2015.
**San Martino ai Monti** (službeno talijanski: *Santi Silvestro e Martino ai Monti*) je manja bazilika i titularna crkva nadbiskupa Varšave Kazimierza Nycza, koja se nalazi u rionu Monti, talijanskog glavnog grada Rima. Crkva leži na brdašcu nedaleko od poznate Bazilike Santa Maria Maggiore.

Historija
---------

Crkvu je prema predanju podigao papa Silvestar I u 4. vijeku. Između 498. i 514. na tom istom mjestu papa Simah podigao je baziliku i posvetio je sv. Martinu. Između 771. i 795. papa Hadrijan I restaurirao je baziliku i posvetio je njenom osnivaču papi sv. Silvestru. Papa Bonifacije VIII. je 1229. poklonio crkvu karmelićanima. Velike promjene crkva je doživjela tokom 17. vijeka, a 1714. podignut je i zvonik.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Notizie Storiche*" (talijanski). Basilica dei Santi Silvestro e Martino ai Monti. Arhivirano iz originala na datum 2018-07-09. Pristupljeno 3. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

***San Martino ai Monti*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Basilica dei Santi Silvestro e Martino ai Monti* Arhivirano 2018-04-19 na Wayback Machine-u (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 158746004
* LCCN: nr2004026715
* GND: 4740877-7

 |
Pripadnici Bamilekea
**Bamileke** (francuski Bamiléké) je zajednički naziv za skupine polu-Bantu (ili Savanski Bantu) entičkih grupa koje su uglavnom koncentrirane u zapadnim visoravnima Zapadne provincije Kameruna, zapadno od rijeke Noun i jugoistočno od planina Bamboutos te u regiji Mungo u Primorskoj, Jugozapadnoj i Centralnoj provinciji. Bamileke se dijele na preko 100 pojedinačnih grupa od kojih je svaka pod vodstvom poglavice ili *fona*. No, u svakom slučaju, sve su te grupe historijski, kulturno i jezički povezane jedna s drugom. Krajem 20. vijeka bilo je 2,120.000 Bamilekea, što ih čini najbrojnijom od svih polu-Bantu grupa. Govore nizom jezika iz bantoidske grane niger-kongo porodice jezika. Svi ti jezici su povezani, pa neki drže kako postoji jedinstveni bamileke jezik sa sedamnaest i više dijalekata u kontinuumu.

Bamileke su na teritoriju današnjeg Kameruna počeli stizati u valovima različitih plemenima od 17. vijeka. Sve do 1884. godine i uspostavljanja njemačke vlasti nije postojala svijest o zajedničkom porijeklu među različitim plemenima. Bamileke su ubrzo, zbog visoke stope prirodnog priraštaja, migrirali u različite dijelove Kameruna, što je bilo uzrokom mnogobrojnih etničkih sukoba, pogotovo s narodom Bakossi.

Bamileke su se tradicionalno bavili poljoprivredom, ali su poznati i po tradicionalnim drvenim skulpturama. Bili su jedni od prvih afričkih naroda koji se prilagodio evropskom kapitalizmu te su zbog naglo stečenog bogatstva i utjecaja stekli neprijateljstvo drugih kamerunskih naroda. Bamileke su se također prilagodili evropskim kolonizatorima prihvaćajući kršćanstvo, pa su danas po vjeri uglavnom katolici i protestanti, mada uz to također ispovijedaju i tradicionalni animizam.

***Bamileke*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85011425
* GND: 4080250-4
* SUDOC: 028565134
* BNF: cb12037537g (podaci)

 |
**Mozabiti**, **Mzabites** ili **Beni Mzab** (arapski: بني ميزاب, Banī Mīzāb) su berberska etnička grupa, koja živi u oazi Vadi M'zab u južnom Alžiru.

Karakteristike
--------------

Mozabiti su pripadnici ibadijske islamske sekte haridžita, potomci sljedbenika rustamidskog lidera Abd ar-Raḥmān ibn Rustama, koji su bili protjerani iz Tiareta (današnji Tagdempt) i pobjegli (vjerojatno u 9. vijeku) u saharsku pustinju.

Prema svojoj usmjenoj predaji prvo su 911. izbjegli u Sedratu, arheološki lokalitet pored današnje Vargle, a jedan vijek kasnije su iz obrambenih razloga odabrali najsuroviji kraj koji su mogli pronaći i preselili se u Oazu M'zab i podigli svoj prvi ksar El Atteuf negdje oko 1010.

Forma Islama koji Mozabiti prakticiraju je vrlo stroga, egalitarna i separatistička. Nitko tko nije Ibadit nemože biti primljen u mozabitsku džamiju. 
Moralni standard im je je krut, a standardi religiozne čistoće vrlo visoki. Zbog tog se Mozabiti ne žene izvan svoje sekte, to je razlog da su fizički vrlo slični, karakterističnih širokih lica. Žene se vrlo strogo oblače u tradicionalne abaje i pokrivaju lica nikabom i nikad ne napuštaju dom i Oazu M'zab, za razliku od njih muškarce se može vidjeti po čitavom Alžiru, kao sitne poduzetnike koji se najčešće bave prehranom, ali se povremeno vraćaju u oazu.

Mozabiti su poznati po svojim rukotvorinama od mesinga, nakitu, grnčariji i tepisima i po specijalnom festivalu svakog proljeća posvećenom tepisima.

Njihove velike plantaže palmi, rezultat su usavršenih metoda uzgajanja, i mukotrpnog rada kojim se bave od maja do januara. Svoje palme navodnjavaju na gotovo naučni način, prema strogim pravilima o distribuciji dragocjene vode, brane i sve melioracione radove provode zajednički i vrlo efikasno, pa je njihova oaza 
nadaleko čuvena po svojoj plodnosti.

Izvori
------

1. ↑  „*Mozabites*" (francuski). Larousse. Pristupljeno 23.2. 2020.
2. 1 2 3 4 5  „*Mʾzabite people*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 23.2. 2020.

Vanjske veze
------------

* *Mzab - Mozabite* (`fr`)
|  |
| --- |
|  |

**Marinidi** (zvani i *Banu Marin*) bila je dinastija berberskog porijekla koja je u 13. vijeku svrgnula Almohade i do 15. vijeka vladala Marokom i dijelovima Sjeverne Afrike.

Historija
---------

Marinidi su bili pleme i dio većeg plemenskog saveza Zenata, te kao takvi tradicionalni saveznici Omejadskog Kalifata iz Córdobe na Iberijskom poluotoku. Marinidi su više od jednog vijeka vladali istočnim Marokom, kad je 1248. njihov vladar Abu Jaḥja zauzeo Fes i pretvorio ga u marinidsku prijestolnicu. Nakon što su 1269. porazili posljednjeg almohadskog kalifa i zauzeli Marakeš, Marinidi su pod vodsvom Abu Jusufa Jakuba postali vladari Maroka.

Da bi ispunili ono što su smatrali svetom muslimanskom dužnošću i stekli vjerski ugled, proglasili džihad (sveti rat) u al-Andalusu koji je trajao do sredine 14. vijeka. Iako je rat pomogao nasridskim vladarima iz Emirata Granada da učvrste svoj položaj i usporio napredovanje kršćanskih snaga prema Gibraltarskom tjesnacu, nijedan teritorij nije oduzet od kršćana. Sa druge strane Marinidi nisu uspjeli niti u svojim vojničkim kampanjama po Africi trajno zauzeti niti jednu zemlju i tako obnoviti sjaj i veličinu Almohadskog Kalifata.

Najmoćniji marinidski sultan Abu al-Hasan uspio je 1337. zauzeti abdalvadidsku prijestolnicu Tlemcen u Alžiru, ali ni on niti njegov nasljednik Abu Inan nisu bili u stanju srušiti vladavinu Hafsida u Tunisu. Uzaludne kampanje su međutim iscrpile resurse dinastije, pa se u 15. vijeku Marinidski Sultanat našao u stanju anarhije. To su iskoristili Vatasidi (Banu Vaṭas), sporedna grana marinidske dinastije, te preuzela vlast nad Marokom 1465. godine, ali su srušeni sa trona 1548. kad su Sadidi zauzeli Fes.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Marīnid dynasty, Berber dynasty*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 6. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

***Marinidi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Marīnid dynasty, Berber dynasty* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 3282927
* GND: 119528460

 |
Monsun u brdima središnje Indije
**Monsunom** (od *mausim*, arap. godišnje doba) se naziva strujanje zraka u donjim dijelovima troposfere na vrlo velikim područjima u tropima i suptropima. Osnovno obilježje monsuna su monsunski vjetrovi vrlo stabilnog smjera koji se mijenja dva puta godišnje.

Monsunski vjetrovi a time i monsun kao takav posljedica su uglavnom kretanje zenita sunca između obratnica pa otuda i različitog zagrijavanja odnosno hlađenja pojedinih dijelova zemljine površine kao i skretanja smjera vjetrova zbog djelovanja coriolisove sile.

Najsnažnije izraženo monsunsko područje, a istovremeno od tuda potiče i naziv, je područje Indijskog oceana. Tu je i ishodište indijskog ali i sjevernoaustralskog i istočnoafričkog monsuna.

Monsun ima vrlo veliki utjecaj na klimu u područjima koja zahvaća, pa se klima na tim područjima naziva monsunska klima. To je posljedica vrlo velike vlage koju sa sobom donose monsunski vjetrovi. Područja imaju vrlo vlažna ljeta s puno monsunskih kiša pa s tim u vezi na tim područjima rastu monsunske šume kao zaseban tip šuma. Iz tog vrlo snažnog utjecaja na prirodu izvedeno je i ogromno značenje monsuna za gospodarstvo i kulturu tih područja, što posebno obilježava indijski monsun.

Etimologija
-----------

Arapski pomorci su riječju "mausim" (što znači godišnje doba) nazvali fenomen jedne vrste vjetra u Arapskom moru koji mijenja smjer uporedo s godišnjim dobom. U osnovi, pojam monsun i danas označava promjenu smjera vjetra između godišnjih doba, iako se u novije vrijeme s razumijevanjem uzroka vjetra mijenja i značenje pojma. Značenje pojma se od oznake za fenomen vjetra godišnjeg doba proširilo do ukupnosti uzroka, dinamike i djelovanja koji uzrokuju fenomen. Radi boljeg razumijevanja pojma danas se koriste izrazi **monsunski sistem** ili i **monsunska cirkulacija**. U svakom slučaju, monsun je značajan klimatski faktor.
Jedina (legalna) kraljica u židovskoj povijesti bila je **Saloma Aleksandra**. Rođena 139, umrla 67. pr. Kr.

Žena Aristobula I. a zatim njegovog brata kralja Aleksandra Janaja (vlada 103-76. pr.Kr.). Za njegove vladavine dolazi do građanskog rata, u kojoj Saloma podržava stranku farizeja, koja je inače neprijateljska prema vladajućoj dinastiji Hasmonejaca. Nakon njegove smrti, 76-67. pr.Kr, vlada samostalno. Njezina je vladavina bila mirna.

Nakon njezine smrti, dolazi do građanskog rata između njezina dva sina, Hirkana II i Aristobula II, koji obojica svojataju kraljevsku vlast. Obojici se suprotstavljaju poklonici obnove teokratske vlasti. To vodi do rimskog osvajanja 63.pr.Kr.

Literatura
----------

* Keller, Werner: *Povijest Židova. Od biblijskih vremene do stvaranja Izraela*, Zagreb: Naprijed, 1992, str. 22. (*Und wurden zerstreut unter alle Völker. Die nachbibliche Geschichte des jüischen Volkes*, Zürich: Buchklub Ex Libris, 1970.)
* Opća enciklopedija JLZ

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 83164120
* LCCN: no2007113665
* ISNI: 0000 0000 6701 3288
* GND: 102458965X
* BNF: cb16296309k (podaci)

 |
Agrijanski peltast, koji nosi tri koplja za bacanje - jedno u ruci, a dva u svojoj pelti kao dodatnu municiju.
**Peltast** (starogrčki: πελταστής) je u antičkoj Grčkoj bio naziv za pripadnika lake pješadije specijaliziranog za bacanje kopalja (džilita). Najčešće su koristili kao čarkaši.

Ime je dobio po peltarionu, štitu od pruća napravljenom u obliku polumjeseca. Antički izvori, kao i arheološki nalazi i klasična umjetnost sugeriraju kako su se peltasti prvi put pojavili u Trakiji, odnosno odatle su ih preuzele grčke kolonije osnivane u klasičnom periodu. Peltatsti su tada uglavnom služili kao pomoćne trupe grčkih polisa, čija se vojska gotovo isključivo sastojala od teške pješadije, odnosno hoplita.

Najčešće su raspoređivani na bokovima vojske, kako bi održavali liniju između hoplitske falange u centru te konjice na krilima, odnosno na neravnom terenu. Taktika im se sastojala od toga da se približe neprijateljskim linijama i odatle izbace koplja na zgusnute neprijateljske redove. Ukoliko bi na njih jurišali hopliti, peltasti su u pravilu bježali te bi im - s obzirom na neopterećenost teškim oklopom - obično uspjeli pobjeći.

Peltaste se u klasičnom periodu uglavnom regrutiralo od strane najsiromašnijih građana koji nisu mogli sebi priuštiti oklop, odnosno od robova ili - kao u slučaju Sparte - helota. Od vremena peloponeskog rata, pak, peltasti igraju sve važniju ulogu u starogrčkim vojskama, a redove im popunjavaju najamnici, najčešće iz Trakije.

Početkom 4. vijeka pne. atenski vojskovođa Ifikrat je poduzeo cijeli niz reformi čiji je cilj bio poboljšati efikasnost peltasta. Historičari se danas spore u čemu su se sastojale te reforme, ali se pretpostavlja da su se one svodile na uvođenje bolje opreme i oružja, odnosno taktike koja je peltastima omogućila da se hoplitima suprotstave u borbi prsa u prsa. Rezultati tih reformi su se vidjeli godine 391. pne. u bitci kod Lehaja kada su atenski peltasti porazili spartanske hoplite. Peltasti su se nakon toga postepeno do 3. vijeka pne. transformirali u poseban oblik srednje pješadije pod nazivom *thureophoroi*. U antičkoj Grčkoj je tada riječ "peltast" postala sinonim za najamnika.

Eksterni linkovi
----------------

* Picture of a Peltast
**Pemon** (Pemong), pleme ili grupa plemena američih Indijanaca porodice Cariban, naseljeni u području poznatom kao Gran Sabana i dolinama rijeka Caroní, Carun i donja Paragua, u državi Bolívar, Venezuela. Pemoni se sastoje od tri različite skupine, to su Camaracoto u dolinama Kamarata, Uriman i dijelom uz Paragua. Južna skupina poznata je kao Taurepan (Taurepang ili Taulipang), i sjeverna kao Arekuna ili Arecuna. Ove skupine govore srodnim dijalektima, od kojih se Camaracoto možda razlikuju .

Život i običaji
---------------

Direktnih kontakata sa Europljanima sve do iza 1900. bilo je minimalno. Populacija Pemona iznosila je 1970. 8,000, a 1982, popisano ih je 11,600. Pemoni su lovci, ribari, sakupljači i obrađivači tla, posijeci-i-spali. Uzgagaju gorku manioku, batatu, ocumo, banane, kukuruz i drugo. Pamuk uzgajaju zbog izrade visećih ležaljki-hamaka. Uzgoj duhana su zanemarili jer su u mogućnosti nabaviti komercijalne cigarete. Lov je danas značajan, hvata se tapir, jelen, pekari, paka, aguti i ptice, a u njega se ide puškom. U prehranu također ulaze i palmino voće, neki leteći insekti i larve. 

Kao obrtnici vješti su u pletenju spomenutih hamaka ili visećih mreža za spavanje, i mreža za nošenje malene djece; izradi dugout kanua, (monoksila), koji se dube u jednom komadu drveta; nadalje u košaraštvu (dekorirane košare), izradi glinenih lonaca i ogrlica od trgovačkih bisera.

Posao je podijeljen na muški i ženski. tako muškarci idu u lov, ribolov (kod nekih papuanskih plemena to je ženski posao), pletenje košara, gradnja kuća i sakupljanje divlje hrane. Ženama je posao u polju, kuhanju, pletenju pamučnih artikala, izradi piva od manioke, posao oko djece. 

Terminologija sistema srodstva je irokeškog tipa s nekim varijacijama (za bratića). Kreolski termini, posebno za šurjaka, koriste se kod bilingualnih Pemona. Za tradicionalne Pemone osobno ime je tabu, a ono je čest slučaj kod južnoameričkih Indijanaca.

Brak je uglavnom monogaman, ali dozvoljena je i poliginija, a oko 8% Pemona ima dvije ili više žena, koje su veoma često sestre (sororat). Bračnih ceremonija nema. Settlement se sastoji od dva do tri domaćinstva, čije su obitelji uglavnom nuklearne. 

Vjeruju u različite duhove sa kojima komuniciraju šamani, zaduženi i za liječenje bolesnih.

Izvori
------

1. ↑  Pemon

Vanjske poveznice
-----------------

* Pemon
**Murau** je grad na jugu Austrije od 3,718 stanovnika, on je administrativni centar Okruga Murau.

Geografske karakteristike
-------------------------

Murau leži na jugu Gornje Štajerske, u gornjem toku rijeke Mure, na ušću potoka Ranten.

Historija
---------

Murau je bio naselje još od brončanog doba i za rimskih vremena. U srednjem vijeku novo naselje osnovali su kneževi od Liechtensteina, tako da je prvi put spomenut u dokumentima 1250. a 1298. je dobio status grada,

Za srednjeg vijeka bio je poznat kao transportni centar za željezo i sol.

Znamenitosti
------------

Od nekadašnjih 7 gradskih vrata, ostala su sačuvana dva; Friesacher (14. / 15. vijek) i Gissübl (14. vijek).

Najveća znamenitost Muraua je zamak Obermurau, koji dominira nad gradom i dolinom, kompletno obnovljen između 1628. - 1630. i gotička parohijska crkva posvećena 1296, sa freskama iz 14. - 15. vijeka.

Privreda
--------

Od 1,728 zaposlenih u 1991. 74 % je radilo u tercijarnom sektoru, turizmu, trgovini i zanatsvu, koje proizvodi predmete od metala i pivo.

Murau je zimski turistički centar poznat po skijaškim skokovima, jer ima 5 skakaonica od 120, 80, 50, 30 i 20 metara.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Italija, Fagagna

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Steiermark" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Murau*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 16. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Murau*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Muraua* Arhivirano 2004-01-29 na Wayback Machine-u (`de`)
Mesnevija
**Mesnevija** (perz.: **مثنوی معنوی**) je poema perzijskog pjesnika Dželaludina Rumija. Sastoji se od šest svezaka (džiltova), s najviše 25.000 stihova. Za nju se kaže da je srž Kur'ana, jer tumači više ajeta i daje odgovore na mnoga teška pitanja iz akaida i islamske filozofije. Sadrži poučne priče iz života, sa slikovitim izlaganjem, popraćenim poukama i vjerskim savjetima. Neiscrpan je izvor mudrosti i predmet mnogobrojnih studija, a prema mnogima jedno od najpoznatijih i najuticajnijih djela sufizma. Duhovni je tekst koji derviše uči kako postići svoj cilj da budu zaista zaljubljeni u Boga.

**Mesnevihân** (perz.: **مثنوی خوان**) je naziv za naslov stručnog tumača "Mesnevije".

Spoljašnje veze
---------------

***Mesnevija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mesnevi ve Mevlânâ Hakkında Yapılmış Doktora ve Yüksek Lisans Çalışmaları Arhivirano 29.10.2007. na Wayback Machine-u



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 186055148
* NKC: aun2006372266

 |
*Ne poistovećivati sa **Muzejem Eretz Izrael**.*

**Muzej Izraela u Jeruzalemu** (hebrejski: , *Muze'on Yisrael, Yerushalayim*) je nacionalni muzej Izraela sa sjedištem u Jeruzalemu, osnovan 1965. godine. Nalazi se u četvrti Giva Ram, u blizini Kneseta, izraelskog Vrhovnog suda i Hebrejskog univerziteta.

Smatra se jednim od vodećih umjetničkih i arheoloških muzeja na svijetu. Osnovan je na poticaj nekadašnjeg gradonačelnika Teddyja Kolleka. Poznat je po velikoj zbirci eksponata biblijske arheologije, jevrejske ceremonijalne umjetnosti, etnografije, lijepih umjetnosti, predmeta iz Afrike, Sjeverne i Južne Amerike, Oceanije i Dalekog Istoka, te rijetkih rukopisa i drevnih statua. Unutar muzeja se nalazi i specifično dizajnirana zgrada poznata kao Svetište Knjige, koja sadrži Svitke Mrtvog mora i predmete otkrivene u Masadi. U muzeju se nalazi ukupno preko 500.000 eksponata, od kojih se njih 7.000 mogu pogledati online.

* 
*

Eksterni linkovi
----------------

***Muzej Izraela*** na Wikimedijinoj ostavi

* Israel Museum website
* Israel Museum website (`he`)
	+ Programs and Events Languages عربي Arhivirano 2011-01-24 na Wayback Machine-u (`ar`)

  

Koordinate: 31°46′20.56″N 35°12′16.29″E﻿ / ﻿31.7723778°N 35.2045250°E﻿ / 31.7723778; 35.2045250
Karta svijeta na kojoj su označene zemlje sa parlamentarnim sistemom

**Oblici vladavine**  
Serija članaka iz političkih nauka

|  |  |
| --- | --- |
|  | Spisak društvenih uređenja* anarhija
* aristokracija
* autoritarizam
* autokracija
* demokracija

direktna demokracija
predstavnička demokracija* despotizam
* diktatura
* jednopartijska država
* kleptokracija
* komunistička država
* kritarhija
* kritokracija
* meritokracija
* monarhija

apsolutna monarhija
ustavna monarhija* oligarhija
* ohlokracija
* plutokracija
* republika

kapitalistička republika
mješovita vlada
parlamentarna republika
socijalistička republika
ustavna republika* pleme
* teokracija
* timokracija
* tiranija
* totalitarizam
* fašizam
* feudalizam
 |


**Parlamentarni sistem** ili **parlamentarizam** je naziv za društveno-političko uređenje u kome je izvršna vlast neke zemlje čvrsto povezana, odnosno podređena zakonodavnoj vlasti koju čini parlament. To znači da parlament bira izvršnu vlast (koju obično vodi šef vlade) te da ju je također sposoban zamijeniti u slučaju izglasavanja nepovjerenja. Ovisno o tome da li se na mjestu šefa države nalazi monarh ili predsjednik države sa parlamentarnim sistemom se nazivaju parlamentarnim monarhijama i parlamentarnim republikama.

Parlamentarni sistem se razlikuje od predsjedničkog ili tzv. kongresnog sistema, u kome je načelo trodiobe vlasti dosljedno sprovedeno, odnosno izvršna i zakonodavna vlast su međusobno odvojene. Svojevrsni hibrid postoji u tzv. polupredsjedničkom sistemu.

V. također
----------

* Westminsterski sistem
**Muzej Like Gospić** osnovan je 1958. godine, a od 1965. nalazi se u današnjoj zgradi, spomeniku kulture - B kategorije, građenom koncem 18. stoljeća 1789. godine kao ured i stan general pukovnika Ličke pukovnije u vrijeme Vojne krajine.

Povijest
--------

Od trenutka osnutka je kao Muzej općine Gospić, a 1970. godine prerasta u regionalni muzej, odnosno od tada skrbi za svu pokretnu spomeničku baštinu, te za nepokretne spomenike kulture na području regije Like, danas kontinentalnog dijela Ličko-senjske županije.

Odjeli muzeja
-------------

Prema kategorizaciji, Muzej Like Gospić pripada grupi kompleksnih muzeja, što znači da unutar svoje institucije objedinjuje i skrbi o svim područjima iz burne i bogate prošlosti ličkog prostora:

* Arheološki odjel s pripadajućim Lapidarijem,
* Numizmatički odjel,
* Kulturno povijesni odjel s pripadajućom Zbirkom oružja,
* Etnografski odjel,
* Galerijski odjel,
* Prirodoslovni odjel s poentom Velebita.

Jedna od posebnosti ovog Muzeja je jedina na području Županije tradicionalna likovna manifestacija Ličkog likovnog anala ili popularno nazvanog *Likanale*, koja od 1966. godine neprekidno okuplja velik broj renomiranih umjetnika - slikara, kipara, grafičara, keramičara, koji su osebujnim vezama utkani u ove prostore, a čija djela tvore bogat galerijski Fundus Muzeja.

Muzej je do sada sudjelovao ili provodio brojna arheološka istraživanja (Konjsko Brdo 1975.; Kosinjska dolina 1987.-1989.; Jankuša pećina 1988.; Bužim 1996.; Žuta Lokva 1996.-2001.; Udbina 1996-2001.; Lički Novi 1999.; Mušaluk 2001.). Uz započeta istraživanja iz antičkog i srednjevjekovnog razdoblja, planirana su istraživanja i na drugim lokalitetima.

Otvoren je novi Stalni postav arheologije Terra viva kojim se objedinjuje sveukupna slika Like od pretpovijesti do konca srednjeg vijeka, odnosno turske vladavine.

Stalni postav etnografije nalazi se unutar muzejskog dvorišta, u posebnoj, tradicionalnoj ličkoj kući brvnašici sa šimlom kao pokrovom i pripadajućim interijernim uređenjem, koji uz manje izmjene prati tradicionalna događanja tijekom godišnjih doba.

Za sada su posjetiteljima u Muzeju dostupni Stalni postav arheologije, Etnografski postav i Lapidarij, te povremene izložbe prema godišnjim planovima.

Muzej posjeduje i stručnu biblioteku koja pripada otvorenom tipu i na taj način se ostvaruje određeni kontakt s korisnicima, posebice učenicima i studentima.
Ujedno se radi i na stalnoj godišnjoj edukaciji djece, od predškolske do adolescenske dobi, u suradnji s vrtićem, školama i fakultetima.

Kao posebna, ali pripadajuća muzejska jedinica postoji i Memorijalni centar "Nikola Tesla" u Smiljanu koji je otvoren 10. srpnja 2006. godine povodom obilježavanja 150 godina rođenja Nikole Tesle.

Izvor
-----

* Službene stranice Grada Gospića Arhivirano 2008-11-12 na Wayback Machine-u
**Marko Valerije Levin** (*Marcus Valerius Laevinus*, 3. vijek pne.) bio je rimski vojskovođa u doba drugog punskog i prvog makedonskog rata.

Godine 215. pne. je izabran za pretora i poslan u Brundizij kako bi zaštitio istočnu obalu Italije i spriječio Filipa V Makedonskog da pošalje pojačanja Hanibalu. Sljedeće godine je dobio status propraetora, te je s vojskom prešao Jadran u Iliriju, gdje je od Makedonaca preoteo Orik i iznenadnim prepadom razbio Filipovu opsadu Apoloniju. Sljedećih nekoliko godina je nastojao suzbiti Filipove pokušaje pohoda na Italiju, i to uz podržavajući Etolski savez.

Godine 210. pne. je izabran za konzula, zajedno sa Markom Klaudijem Marcelom. Tada je napustio Grčku, ostavivši je svom zamjeniku - prokonzulu Publiju Sulpiciju Galbi Maksimu. Povjerena mu je Sicilija gdje je krajem iste godine osvojio posljednje kartaginsko uporište Akragas (današnji Agrigento). Nakon završetka ratnih operacija, posvetio se obnovi poljoprivrede na otoku kako bi stvorio zalihe hrane za Hanibalovim pohodima opustošenu Italiju. Godine 208. pne. je otpolovio za Sjevernu Afriku gdje je napao Klupeju i porazio kartaginsku flotu. Godine 207. pne. je opustošio obalu oko Utike i Kartagine, te uništio još jednu kartaginsku flotu. Godine 206. pne. je vraćen u Rim, a zamijenio ga je pretor C. Servilius Geminus.

Izvori
------

* Caven, Brian (1980). "The Punic Wars", Weidenfeld & Nicholson

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Publius Sulpicius Galba Maximus i Gnaeus Fulvius Centumalus Maximus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Markom Klaudijem Marcelom*210. pne. | Slijedi: **Quintus Fabius Maximus Verrucosus i Quintus Fulvius Flaccus**  |
Događaj poznat kao **Masakr u Omariji** se dogodio 23.4. 1997. u alžirskom selu Omaria blizu Medee, južno od grada Alžira. Napadači naoružani noževima, sabljama i pištokjima su za tri sata ubili 42 ljudi - uključujući 17 žena i 3 bebe - a nakon toga počeli komadati, a u nekim slučajevima spaljivati leševe. Jedna od žrtava je bila trudnica kojoj su otvorili trbuh, izvadili te potom isjekli fetus na komade. Dan prije toga se dogodio Masakr u Haouch Khemistiju. 

Nasilje je izazvalo međunarodnu osudu osoba koje su se držale odgovirnima; portparol američkog State Departmenta Nicholas Burns je izjavio da "ovi islamistički teroristi... zaslužuju posebne kritike i osude zbog ovih sramtonih djela", dok je alžirski FLN izjavio kako je "ovo barbarstvo osuđeno od svih vjera, zakona i običaja čovječanstva."

U Omariji se prije toga već bio dogodio masakr 22.1. 1997 kada je 23 ljudi.

V. također
----------

* Popis alžirskih masakra 1990-ih

Eksterni linkovi
----------------

* CNN Arhivirano 2008-10-28 na Wayback Machine-u
* MDO Arhivirano 2005-05-01 na Wayback Machine-u
* Chronology
Baldassare Peruzzi: Muze, dok plešu
**Muze** (grč. **Μουσαι**, *Mousai*) su grčke božice. Ima ih devet, nadahnjuju slikare, kipare i književnike. Danas se ta riječ koristi za onoga tko nadahnjuje umjetnika. Imena Muza su: Euterpa ("Razveseljavanje"), Kaliopa ("Lijepa glasa"), Klio ("Slava"), Erato ("Ljupka"), Melpomena ("Pjevačica"), Polihimnija ("Bogata u himnama"), Terpsihora ("Užitak plesa"), Talija ("Cvjetna") i Uranija ("Nebeska").

Porijeklo
---------

Devet navedenih muza su kćeri Zeusa i Mnemozine, božice pamćenja, ili Urana i Geje. Također, postoji i inačica (Pauzanije) da postoje dva naraštaja Muza - prve su Muze kćeri Urana i Geje, a druge su kćeri Zeusa i Mnemozine. Također, možda su i Harmonijine kćeri. Muze su vodene nimfe, zvane i Pieride, Aganipide i Korikide. Izvori su važni za Muze. Vođa Muza je Apolon, a s njim prebivaju pokraj izvora na planini Parnas. Zato je Parnas "planina Muza". Pauzanije tvrdi da su prve tri Muze ("starije Muze"): Aoida, Meleta i Mnema (poslije je još pridodana Arha). "Mlađe Muze" su zaštitnice znanosti i umjetnosti. Poznata metoda za pamćenje imena muza naziva se "TUM PECCET". U renesansi su prikazivane s atributima. Platon je klasičnu pjesnikinju Sapfu s otoka Lezba prozvao desetom Muzom zbog svoje slave i darovitosti.

Djela Muza
----------

Andrea Mantegna: Parnas, planina Muza koje plešu u sredini, gore na stijeni su Mars i Venera
Muze prate Apolona i s njim pjevaju. Plesale su na vjenčanju Peleja s Tetidom. Sjede kraj Zeusa na Olimpu i pjevaju o bogovima, ljudima i herojima. Pokopale su Orfejevo tijelo. Dok su ostale Muze zaštitnice nečega, Uranija je i božica neba, čije se ime povezuje s bogom neba Uranom. Muze su nadahnule Hezioda. Homerovi stihovi o Muzama, *Odiseja*:

> O junaku mi kazuj, o Muzo, o prometnom onom  
> 
> Koji se mnogo naluto razorivši presvetu Troju  
> 
> (...)  
> 
> I nama, Zeusova kćeri, pripovjedi o tome svemu!  
> 
> 
> 
> 

* KaliopaKaliopa
* KlioKlio
* EratoErato
* Melpomena s HeziodomMelpomena s Heziodom
* TerpsihoraTerpsihora
* TalijaTalija
* UranijaUranija
* Jedna MuzaJedna Muza

Eksterni linkovi
----------------

***Muze*** na Wikimedijinoj ostavi

* Izvorne Muze u klasičnoj literaturi
* Muze u klasičnoj literaturi i umjetnosti
	+ Euterpa u klasičnoj literaturi i umjetnosti
	+ Kaliopa u klasičnoj literaturi i umjetnosti
	+ Klio u klasičnoj literaturi i umjetnosti
	+ Erato u klasičnoj literaturi i umjetnosti
	+ Melpomena u klasičnoj literaturi i umjetnosti
	+ Polihimnija u klasičnoj literaturi i umjetnosti
	+ Talija u klasičnoj literaturi i umjetnosti
	+ Terpsihora u klasičnoj literaturi i umjetnosti
	+ Uranija u klasičnoj literaturi i umjetnosti

| * p
* r
* u
Muze iz grčke mitologije |
| --- |
| Erato • Euterpa • Kaliopa • Klio • Melpomena • Polihimnija • Talija • Terpsihora • Uranija |
**Masakr u Si Zerrouku** se dogodio u naselju Si Zerrouk u oblasti Larba u Alžiru 27.7. 1997. U njemu je ubijeno oko 50 ljudi.

Vjeruje se kako je povod za masakr bio sukob između dvije islamističke paravojne formacije - Naoružane islamske grupe (GIA) i Armije islamskog spasa koje su od početka 1990-ih pokušavale svrgnuti alžirsku svjetovnu vlast. Laarba je bila snažno uporište Mustaphe Kartalija, čelnika GIA-e koji je nedugo prije masakra prešao u redove AIS-a.

Masakr je započeo nedugo nakon što je naselje ostalo bez struje. Napalo ga je između 30 i 100 gerilaca naoružanih sačmaricama, noževima i sabljama. Počeli su upadati u kuće i žiteljima - uključujući žene i malu djecu - rezati grkljane, a u pojedinim slučajevima su žrtve i žive zapaljene. Ubijeno je između 47 i 58 ljudi, a masakr se dogodio u relativnoj blizini vojnog garnizona.

Eksterni linkovi
----------------

* Economist
* Arabic News Arhivirano 2012-07-16 na Wayback Machine-u
* Arabic News Arhivirano 2004-12-16 na Wayback Machine-u
* Business Recorder Arhivirano 2005-11-02 na Wayback Machine-u
* Histoire des civilisations
* "The Massacres in Algeria: Behind the Wall of Silence" Arhivirano 2005-11-27 na Wayback Machine-u
**Marko Petronije Sura Mamertin** (*Marcus Petronius Sura Mamertinus*, ? - 190/192) bio je rimski političar i velikodostojnik iz doba kraja Nervo-Antoninske dinastije. 

Bio je sin konzula Marka Petronija Mamertina, a njegov vlastiti brat Marko Petronije Sura Septimijan je godine 190. također služio kao konzul. Mamertin je također bio u rodu sa znamenitim gramatičarom Markom Kornelijem Frontonom.

Za vrijeme vladavine cara Marka Aurelija se vjerio, a potom oženio za carevu kćer Aniju Kornificiju Faustinu Mlađu. Oko godine 173. ona mu je rodila sina po imenu Petronije Antonin.

Za vrijeme vladavine Komoda godine 182. je služio kao konzul. Između 190. i 192. Komod ga je optužio za zavjeru te dao pogubiti zajedno sa bratom, sinom i članovima porodice. Jedino je Kornificija kao careva sestra uspjela preživiti čistku.

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:**Commodus , Lucius Antistius Burrus** | **Konzul Rimskog Carstva**182*Quintus Tineius Rufus* | Slijedi:**Commodus, Gaius Aufidius Victorinus** |

Izvori
------

* The Fall of the Roman Empire: Film and History By Martin M. Winkler 2009
* A commentary on the Letters of M. Cornelius Fronto, By Michael Petrus Josephus van den Hout, Marcus Cornelius Fronto 1999
* From Tiberius to the Antonines: a history of the Roman Empire AD 14-192, by Albino Garzetti, 1974
* Articles of Marcus Petronius Sura Mamertinus and Marcus Petronius Sura Septimianus from the German Version of Wikipedia
* Arhivirano 2012-10-28 na Wayback Machine-u
Rimska provincija Galija Belgika oko 120. godine
**Galija Belgika** je bila rimska provincija koja se nalazila u današnjem južnom delu Holandije, Belgije, Luksemburga, severoistočne Francuske i zapadne Nemačke. Domorodačko stanovništvo Galije Belgike, Belgi, bili su neka vrsta mešavine između Kelta i Germana.

Galija Belgika je postala rimska provincija nakon Cezarovog osvajanja Galije. Tokom prvog veka je došlo da promene granica: severna Galija Belgika je postala Donja Germanija, a istočni deo Belgike je postala Gornja Germanija. S druge strane ostatak Galije Belgike je dobio neke teritorije na jugu, uključujući važni grad Rems. U vreme Dioklecijana od Galije Belgike formirane su dve provincije Belgika Prima i Belgika Sekunda.

Teritorija Galije Belgike je posle propasti Rimskog carstva bila centar merovinškog kralja Hlodoveka. Kasnije je ova ista teritorija bila srce Karolinškog carstva, države Karla Velikog.

***Belgijska Galija*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Rimske provincije (120. g.) |
| --- |
|  | Achaea • Aegyptus • Africa • Alpes Cottiae • Alpes Maritimae • Alpes Poenninae • Arabia Petraea • Armenia Inferior • Asia • Assyria • Bithynia • Britannia • Cappadocia • Cilicia • Commagene • Corsica et Sardinia • Creta et Cyrenaica • Cyprus • Dacia • Dalmatia • Epirus • Galatia • Gallia Aquitania • Gallia Belgica • Gallia Lugdunensis • Gallia Narbonensis • Germania Inferior • Germania Superior • Hispania Baetica • Hispania Lusitania • Hispania Tarraconensis • Italia • Iudaea • Lycaonia • Lycia • Macedonia • Mauretania Caesariensis • Mauretania Tingitana • Moesia • Noricum • Osroene • Pannonia • Pamphylia • Pisidia • Pontus • Raetia • Sicilia • Sophene • Syria • Thracia |  |