recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Komad indijske indigo boje
**Indigo** (port. ili španj. Indigo, od lat. indicum, od grč.:indijski), modro bojilo poznato od davnine, derivat *indola*. Nekoć najznačajnije bojilo, dobivalo se iz tzv. indigonosnih biljaka (Indigofera tinctoria). Lišće se ekstrahiralo vrelom vodom i izdvajao se bezbojni indoksil kao jedan od raspadnih proizvoda *glikozida indikana*. Indoksil se zatim oksidacijom sa zrakom prevodio u **indigo**.

Pošto je krajem XIX. St. određena struktura prirodnog indiga, razvijena je njegova kemijska sinteza. Otada se proizvodi samo sintetski i to iz anilina i etilen-oksida ili iz naftalena. Njegova je glavna prednost pred prirodnim indigom veća jakost boje. U čistom stanju indigo je prah, koji otapanjem u alkalnome mediju uz reducens daje intenzivno modru obojenost, pa se u tekstilnoj industriji upotrebljava za bojenje i tisak. Danas je sintetski indigo donekle potisnut novim vrstama sintetskih bojila i popularnosti fotokopirnih strojeva.

### Izvor

* Hrvatska enciklopedija, Broj 5 (Hu-Km), str. 74. Za izdavača:Leksikografski zavod Miroslav Krleža, Zagreb 2000.g. ISBN 953-6036-29-0 (cjelina) i 953-6036-32-0
La Federation balkanique od 15. juna 1929.
***La fédération balkanique*** (Balkanska federacija) je bio međunarodni emigrantski časopis koji je izlazio u Beču između 1924. i 1931. godine na francuskom jeziku. Nakon toga, od maja 1931. do februara 1932. godine je izlazio u Frankfurtu.

Izdavala ga je Balkanska komunistička federacija. Uređivali su ga komunisti emigranti sa Balkana, pretežno iz Jugoslavije i Bugarske.

Od jugoslovenskih komunista u njemu su pisali Mustafa Golubić, Ante Ciliga, Kosta Novaković, Đuro Cvijić i drugi. Labud Kusovac je od 1924. godine je bio urednik lista »Balkanska federacija«. Jedno vreme ga je uređivao i Ognjen Prica.

U časopisu su sarađivali i mnogi ugledni strani komunisti, kao što je francuski novinar i pisac Henri Barbusse.

Izvori
------

1. ↑  Communisme et Intégration Supranationale: La Revue "La Fédération balkanique" (1924 - 1932)
2. ↑  Victor Serge, Memoirs of a revolutionary
3. ↑  Ivan Očak, Jugoslavenske vanpartijske emigrantske organizacije u SSSR-u između dva rata
4. ↑  *Ognjen Prica*, Narodni heroji Jugoslavije, „Mladost" Beograd, 1975. godina

***La fédération balkanique*** na Wikimedijinoj ostavi
endocytic pathway compartmentsElektron mikrograf endozoma u ljudskim HeLa ćelijama. Rani endozomi (E - obleženi za EGFR, 5 minuta nakon internalizacije), kasni endozomi/MVB (M) i lizozomi (L) su vidljivi. Bar, 500 nm.
**Endozom** je set heterogenih membranom oivičenih kanala i vezikula koji se proteže od periferije do perinuklearnog prostora. Zastupljeni su u svim eukariotskim ćelijama i zauzimaju oko 1 % njihovog volumena.

Tipovi
------

Razlikujemo periferni i perinuklearni endozom. Perinuklearni ima vecu kiselost od perifernog zbog prisustva tranmembranskog proteina **enzima ATP-aze** iz granizne memambrane. ATP-aza obavlja aktivni transport H jona iz citosola u lumen organele. Dva su načina komunikacije između perifernog i perinuklearnog endozoma :

1. Periferni endozom se pomjera prema centralnom dijelu ćelije i postepeno sazreva .Pridruzuju mu se transportne vezikule iz Goldžijevog aparata, spajaju se sa hidrolitičkim enzimima i nastaje **endolizozom**. Daljim sazrevanjem i preobražavanjem razvija se **lizozom**.
2. Periferni i perinuklearni endozom i lizozom su posebni entiteti i komuniciraju preko transportnih vezikula. One iz Goldžija prenose lizozomalne enzime u **prelizozom** - završni stadijum sazrevanja, i tu počinje hidrolitička razgradnja pinocitotički unesenog materijala.

Funkcija
--------

Endosom je prihvatni i distributivni centar za produkte pinocitoze, a njegova membrana poseduje makromolekule koji omogucuju prepoznavanje i fuziju pinocitotičkih vezikula, deljenje unesenog materijala i usmeravanje prema njihovom odredištu kao i održavanje kisele reakcije u lumenu (pH = 5-6). Makromolekule i ekstracelularna tečnost se pinocitozom unose u endozom i razvrstavaju prema krajnjem odredištu.

Ligandi se odvajaju od receptora i usmjeravaju prema lizozomu gdje se dalje razgrade. Isti slucaj je i sa molekulama iz ekstracelularne tešnosti koji su bez receptora. Oslobođeni receptori se transportnim vezikulama vraćaju nazad u plazmalemu gde učestvuju u novom pinocitotičkom procesu. Receptori koji su ostali sa ligandima se šalju do lizozoma na dalju razgradnju ili se odvajaju u tranportne vezikule radi transcitoze.

Endozom ima ulogu u unošenju **holesterola, gvožđa i EGF-a (celularni faktor rasta)** u ćelije putem pinocitoze.
**ISO 3166-2** predstavlja drugi dio ISO 3166 standarda kojeg objavljuje Međunarodna organizacija za standardizaciju, a definira kodove za imena subdivizija zemalja (entiteta) i nezavisnih prostora koji su kodirani po standardu ISO 3166-1. Službeni naziv ISO 3166-2 standarda je "*Codes for the representation of names of countries and their subdivisions -- Part 2: Country subdivision code*".

Svrha standarda je da utemelji međunarodnu seriju kratica za mjesta, za upotrebu na naljepnicama na pakiranjima, kontejnerima odnosno spremištima i slično; u svim prilikama gdje kratki alfanumerički kod može poslužiti za potpunu identifikaciju lokacije na prikladan i manje dvosmislen odnosno nejasan način nego što je to puno ime određenog mjesta.

ISO 3166-2 kod se sastoji iz dva dijela, te je odvojen crticom. Prvi dio je ISO 3166-1 alpha-2 kodni element, dok je drugi dio alfabetički ili numerički koji sadrži jedan, dva ili tri simbola. Trenutačno postoji više od 4000 različitih kodova.

Veze
----

* ISO
**Flamingosi** su bili grupa iz Srbije i Crne Gore, koju čine TV voditelj Ognjen Amidžić i glumac Marinko Madžgalj. Zajedno sa džez-folk pevačem Luisom, grupa je osvojila prvo mesto na takmičenju Beovizije 2006. sa pesmom "*Ludi letnji ples*".

Na Evropesmi-Europjesmi 2006. koja je održana 11. marta u Sava centru u Beogradu, "Flamingosi" su osvojili drugo mesto. Kao i 2005. godine u Podgorici, najveći broj poena dobio je dečački sastav "No nejm", ovog puta sa pesmom "*Moja ljubavi*" nakon što članovi žirija iz RTCG nisu dodelili ni jedan poen dvema najbolje plasiranim pesmama sa Beovizije. Glasnim negodovanjem, zviždanjem i bacanjem flaša na podijum, publika u Sava centru nije dozvolila izvođenje pobedničke pesme, nakon čega je izvedena drugoplasirana pesma, pobednik Beovizije i jasan favorit u teleglasanju, "*Ludi letnji ples*" u izvođenju "Flamingosa i Luisa".

Kao epilog spora oko rezultata glasanja, Udruženje javnih radio-televizija Srbije i Crne Gore je saopštilo da na Evropesmi-Europjesmi 2006. nije izabran predstavnik Srbije i Crne Gore na Pesmi Evrovizije u Atini.

Grupa je prestala sa radom nakon smrti Marinka Madžgalja 26.03.2016. godine. Marinko je borbu sa karcinomom pankreasa izgubio u 38 -oj godini života

Eksterni linkovi
----------------

* Zvaničan sajt grupe Flamingosi Arhivirano 2009-01-19 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Pobjednici Beovizije |
| --- |
| Srbija i Crna Gora Srbija i Crna Gora(2003–2006) | 
* Toše Proeski – "Čija si" (2003)
* Negativ – "Zbunjena" (2004)
* Jelena Tomašević – "Jutro" (2005)
* Flamingosi – "Ludi letnji ples" (2006)

 |
| Srbija Srbija(2006–*danas*) | 
* Marija Šerifović – "Molitva" (2007)
* Jelena Tomašević – "Oro" (2008)
* Marko Kon i Milaan – "Cipela" (2009)
* *bez takmičenja (2010–2017)*
* Sanja Ilić i Balkanika – "Nova deca" (2018)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* MusicBrainz: 0ed016f4-5f60-4d4b-8a31-60e29041956b

 |
**Međunarodno udruženje za zračni transport** (akronim **IATA** od engleskog *International Air Transport Association*, francuski *Association internationale du transport aérien*) je svjetsko udruženje, ali i trgovačka organizacije koja okuplja, vodi i pomaže oko 230 avio kompanija koje se bave zračnim prijevozom i na taj način pokriva 94% ukupno ostvarenih redovnih letova u međunarodnom avio transportu. Organizacija ima sjedište je u Montrealu, Kanada, i 101 ured koji pokriva poslovanje u 150 zemalja.

Historija
---------

*IATA* je osnovana 19. aprila 1945. godine u Havani, Kuba, od strane 57 avio kompanija iz 31 države, koje su u to vrijeme bile uglavnom iz Evrope i Sjeverne Amerike. *IATA* je osnovana kao posljeratna nasljednica stare organizacije *Udruženje međunarodnog zračnog transporta* (*International Air Traffic Association*), osnovane 1919. godine u Haagu, u vrijeme kad su počeli prvi redovni međunarodni letovi. Danas *IATA* ima oko 230 članica iz preko 140 zemalja svijeta.

Osnovni cilj organizacije *IATA* je da svojim radom osigura siguran prijevoz putnicima u avionima svojih članica. Zbog tog se organizacija brine o standardizaciji usluga, pomaže svojim članicama da budu konkurentni, te vodi brigu o ujednačenosti cijena (nastoji spriječiti nelojalnu konkurenciju - radikalnim spuštanjem cijena i dampingom). Zbog ujednačavanja cijene prijevoza, IATA je podijelila svijet na tri regije:

1. Sjeverna, Južna i Srednja Amerika.
2. Afrika, Bliski Istok i Evropa (prema IATA-i, u Evropi su i zemlje Magreba (Alžir, Maroko i Tunis).
3. Azija, Australija, Novi Zeland i Oceanija.

*IATA* dodjeljuje troslovne IATA aerodromske kodove (tako naprimjer Zračna luka Zagreb ima kod **ZAG**) i dvoslovne IATA kodove avio kompanijama (npr. Jat Airways ima IATA kod **JU**). IATA kodove ne treba mješati s kodovima ICAO UN-ove organizacije međunarodnog civilnog avio transporta.

Posljednjih decenija *IATA* je meta optužbi da je stvorila kartel, te brojne nove niskotarifne avio kompanije nisu punopravne članice *IATA*-e
*IATA* je od 2005. predmet istrage Evropske Unije i njezine komisije za tržišno natjecanje, u julu 2006. i Ministarstvo za transport Sjedinjenih Američkih Država počelo je provoditi istragu u skladu sa antitrust kampanjom.

Bilješke
--------

1. 1 2  „Airlines". IATA. Arhivirano iz originala na datum 2011-12-08. Pristupljeno 22. februar 2011.
2. ↑  „US DOT Antitrust Immunity". Arhivirano iz originala na datum 2009-07-09. Pristupljeno 2011-09-14.

Eksterni linkovi
----------------

* Službene stranice *IATA*
**Hiperbol** (starogrčki: Ὑπέρβολoς, *Hypérbolos*) (? - 411. pne.) bio je atenski političar kojin je djelovao u vrijeme peloponeskog rata.

Hiperbol je uticaj stekao nakon smrti Kleona, radikalnog demokratskog političara koji je bio vodeći zagovornik nastavka rata te se koristio demagogijom kako bi na svoju stranu doveo atenske mase. Hiperbol je koristio njegove metode, ali je stekao niz neprijatelja, o čemu svjedoče žestoke kritike u Tukididovom tekstu, kao i satire u Aristofanovim komedijama. Antički izvori navode da je bio bogat, ali da je bio izuzetno skromnog porijekla, prema nekima čak i bivši rob, iako su prema takvim tvrdnjama suvremeni historičari skeptični.

Godine 417. pne. je Hiperbolov uticaj toliko narastao da su se - prema Plutarhu - protiv njega morali udružiti konzervativni političar Nikija i njegov demokratski suparnik Alkibijad - te tako spriječiti da obojica postanu žrtve ostracizma. Zajedničkim naporom je izglasan ostracizam protiv Hiperbola koji je postao jedan od posljednjih atenskih političara protiv koga je korištena ta mjera. 

Hiperbol se nakon toga sklonio na Samosu, ali je tamo 411. pne. ubijen kada su na vlast došli zagovornici oligarhije.

Izvori
------

* Oxford Classical Dictionary, 2nd edition (Oxford 1996): Hyperbolus.
* *The Ostracism of Hyberbolus*, J. P. Rhodes, in Ritual, Finance, Politics: Athenian Democratic Accounts presented to David Lewis, eds. R. Osborne, S. Hornblower (Oxford 1994), pp. 85-99.
* The New Politicians of Fifth-Century Athens, W. Robert Connor.
Logo
**Likud** (hebrejski: ליכוד, doslovno "konsolidacija") je desničarska politička stranka u Izraelu.

Korijeni stranke su dijelom u revizionističkom cionizmu koji je nastao kao konzervativna, nacionalistička i fundamentalistička reakcija na socijalističke tendencije u cionističkom pokretu ranog 20. vijeka. Nakon nastanka države Izrael, te su se tendencije uglavnom koncentrirale u stranci Herut, koju je vodio Menachem Begin. 

Godine 1973. Herut se ujedinio s La'am, manjom strankom centra, u Likud ali je zadržao svoju posebnu unutarnju organizaciju sve do 1988. godine. Nakon što je jom kipurski rat po prvi put ukazao na slabosti izraelske države kojom je četvrt vijeka dominirala lijeva Laburistička stranka, godine 1977. je Likud dobio izbore i Begin je postao premijerom. Nakon toga će Likud sudjelovati u izraelskim vladama, bilo na čelu desničarskih koalicijaa, bilo u velikoj koaliciji s laburistima, sve do današnjih dana.

U ekonomskim pitanjima Likud se zalaže za slobodno tržište i neoliberalnu ekonomsku politiku koju karakteriziraju niski porezi i privatizacija državnih tvrtki. U vanjskopolitičkim pitanjima Likud se, kao konzervativna i nacionalistička stranka, za oštru politiku prema Palestincima i arapskim susjedima, te zagovarao aneksiju svih teritorija okupiranih u šestodnevnom ratu, odnosno gradnju židovskih naselja na njima. No, upravo je pod Beginovom vladom započeo mirovni proces, koji će biti nastavljen i pod drugim Likudovim vladama, uključujući vladu Ariela Sharona koja je inicirala jednostrano povlačenje iz Gaze, nastojeći ishoditi kraj Druge intifade. No, ta je odluka izazvala velike podjele u samom Likudu, gdje su mnogi optužili Sharona za izdaju nacionalnih interesa, te je on jedva zadržao vodstvo stranke u sukobu s bivšim premijerom Benjaminom Netanyahuom. Nakon što su laburisti najavili povlačenje iz Sharonove vlade, on je najavio kako napušta Likud kako bi formirao novu stranku centra Kadima.

Izraz *Likudnik* se u posljednje vrijeme udomaćio kao, ponekad pejorativni, naziv za vatrene zagovornike Izraela i njegovih interesa u američkoj politici i javnom životu.

Vanjske veze
------------

***Likud*** na Wikimedijinoj ostavi

* Likud - Službena stranica
* Holandski Likud
**Likurg** (grčki **Λυκοῦργος**; 396–323. pne.), je bio starogrčki logograf (pisac govora) poznat kao jedan od desetorice Atičkih oratora uvrštenih u "Aleksandrijski kanon" sastavljen od Aristofana od Bizantija i Aristarha sa Samotrake u 3. vijeku n.e.

Likurg je rođen u Ateni 396. pne. kao sin Likofrona, člana plemenitaške porodice Eteobutada. U mladosti se školovao na Platonovoj Akademiji, ali je kasnije postao sljedbenik filozofa Isokrata. Relativno rano se počeo baviti politikom, te je stekao veliki ugled među građaninama zbog svog poštenja, savjesnosti te je bio izabiran na niz javnih službi.

U antici je bilo poznato oko dvadesetak Likurgovih govora, ali su se do danas očuvali fragmenti samo jednog.

Bilješke
--------

Eksterni linkovi
----------------

* Lycurgus, *Against Leocrates* (both Greek text and English translation at Perseus)

| * p
* r
* u
Atički oratori |
| --- |
| 

Antifon | 
Andokid | 
Lizija | 
Izokrat | 
Isej | 
Eshin | 
Likurg | 
Demosten | 
Hiperid | 
Dinarh
 |
**Estonska samouprava** (estonski: *Eesti Omavalitsus*, njemački: *Estnische Selbstverwaltung*), znana i kao **Direktorat**, bila je kolaboracionistička marionetska vlada u Estoniji uspostavljena za vrijeme nacističke okupacije, a na čijem je čelu bio Hjalmar Mäe. Estonska samouprava bila je direktno podređena civilnim okupacijskim vlastima *Generalbezirka Estlanda*, a njezine je članove imenovao generalni upravitelj Estonije Karl-Siegmund Litzmann. 

Preciznu ulogu Estonske samouprave u ovom periodu istraživala je Estonska međunarodna komisija za istraživanje zločina protiv čovječnosti, koja je zaključila kako Estonska samouprava nije bila potpuno autonomna u svome djelovanju, ali kako je, unatoč tome, uživala značajne slobode unutar okriva njemačke politike te rasnih i ekonomskih pravila. Isto tako, Komisija je zaključila kako je sudjelovanje u radu Direktorata bilo potpuno dobrovoljno te kako nema nikakvih dokaza da su članovi ove marionetske vlade bili prisiljeni sudjelovati u njoj. U tom je kontekstu uloga Direktorata u pomaganju nacistima prilikom provođenja Holokausta nesporna (članovi Direktorata pomogli su u hapšenju Židova, Roma, ali i politički nepodobnih Estonaca). Ovo se također odnosi i na nezakonita novačenja te prisilni rad.

Tokom četiri godine nacističke okupacije, sastav Direktorata bio je sljedeći:

  

Johannes Soodla je također bio dio vladajućih struktura kao generalni inspektor estonskih *Waffen-SS* jedinica.

Komisija je u konačnici zaključila kako su članovi Direktorata, temeljem svojih funkcija, suodgovorni za sve zločine počinjene od strane nacističkih okupatora.
**Ivo Škrabalo** (Sombor, 19. veljače 1934. - Zagreb, 18. rujna 2011.) bio je hrvatski filmski redatelj, scenarist, filmski publicist i povjesničar filma te političar. Najvažniji dio njegova opusa rad je na povijesti hrvatske kinematografije, o kojoj je objavio četiri knjige, među kojima i kapitalnu povijesnu knjigu *101 godina filma u Hrvatskoj* (1998.).

Životopis
---------

Osnovno i srednje školovanje je imao u rodnom gradu, nakon čega seli u Zagreb, gdje studira na Pravnom fakultetu, gdje je diplomirao i magistirao međunarodno pravo (na temu Bangladeša). Studirao je na zagrebačkoj Akademiji dramske umjetnosti, gdje diplomira filmsku režiju.

Bio je dramaturg u zagrebačkim filmskim kućama. Režirao je nekoliko kratkometražnih filmova, a među ostalima i dokumentarni film *Slamarke divojke*. Od 1986. bio je honorarni suradnik Akademije dramske umjetnosti kao predavač kolegija iz scenarija te povijesti hrvatskoga filma; od 1992. u statusu izvanrednog profesora.

Autor je više djela na temu filma, a autor je i članaka u *Filmskoj enciklopediji*. Njegovo je kapitalno ostvarenje *Između publike i države: povijest hrvatske kinematografije 1896-1980* (1984.), koja je doživjela javnu osudu partijskih krugova zbog isticanja posebnosti hrvatske kinematografije. Prošireno i standardno izdanje knjiga je doživjela 1998. pod naslovom *101 godina filma u Hrvatskoj 1896-1997.: pregled povijesti hrvatske kinematografije*, dok je 2008. Škrabalo priredio skraćeno i ažurirano izdanje pod naslovom *Hrvatska filmska povijest ukratko (1896-2006)*. U knjizi *Dvanaest filmskih portreta* (2006.) izabrao je svoje eseje o hrvatskim filmskim umjetnicima.

Škrabalo je inicijator Dana hrvatskog filma, osnivanja *Hrvatskog filmskog ljetopisa*, kojemu je dao i naslov, a 1991.-1993. bio je direktor Festivala igranog filma u Puli. Godine 1993.-1995. bio je predsjednik Hrvatskog društva filmskih kritičara. Godine 1971. tijekom Hrvatskog proljeća, bio je urednik filmske rubrike u *Hrvatskom tjedniku*.

Politički se aktivirao 1990-ih, gdje je u više mandata ušao u hrvatski Sabor kao zastupnik HSLS-a (liberalne stranke) i LIBRA-e. Za vrijeme Domovinskog rata je u vladi narodnog jedinstva neko vrijeme bio doministrom kulture za međunarodnu suradnju. U ožujku 1996. za vrijeme Zagrebačke krize tadašnji predsjednik Franjo Tuđman odbio je potvrditi njegov izbor za gradonačelnika Zagreba. Bio je zastupnik u dva mandata Hrvatskog sabora, 1992.-1995. i 2000.-2003.

Potpredsjednikom je liberalne, demokratske i reformatorske grupe u Parlamentarnoj skupštini Vijeća Europe.

Nagrade
-------

* za scenarij i tekst filma *Živuće fotografije – slike iz prošlosti filma u Hrvatskoj* na Festivalu u Beogradu 1983.

Izvori
------

* Hrvatski sabor Arhivirano 2010-08-05 na Wayback Machine-u Ivo Škrabalo
* Film.hr[*mrtav link*] Ivo Škrabalo
* Radio Subotica Arhivirano 2016-03-09 na Wayback Machine-u S predstavljanja V. sveska Leksikona podunavskih Hrvata
**Elektra** (grč. **Ήλέκτρα**, *Êléktra*) **nije** boginja svjetla. Izuzme li se Agamemnonova kći, u mitologiji su postojale dvije Elektre:

1. kći Titana Okeana i njegove žene Tetide. Udala se za boga prirodnih pojava na moru Taumanta. S njim je imala 4 kćeri: tri Harpije i Iridu.

1. kći Titana Atlanta i okeanide Pleone. Sa Zeusom je imala sina Dardana i Jaziona te kći Harmoniju. Zeus ju je zajedno sa 6 sestara prenio na nebo i pretvorio je u Vlašiće (Plejade). Nakon pada Troje raspustila je kosu i luta nebom kao zvijezda repatica.

Elektra - Agamemnonova kći
--------------------------

Elektra i Orest
**Elektra** je Agamemnonova i Klitemnestrina kći, Orestova i Ifigenijina sestra.

### Život

Elektra je bila odsutna iz Mikene kad se njezin otac, kralj Agamemnon vratio iz Trojanskog rata i ubrzo biva ubijen od Egista, Klitemnestrina ljubavnika i vlastite žene. Egist i Klitemnestra ubili su i Kasandru, trojansku proročicu koju je Agamemnon doveo sa sobom kao ratni plijen.

  

Osam godina kasnije, Orest dovodi Elektru u Mikenu iz Atene. Prema Eshilu, susreli su se na očevu grobu gdje su se prepoznali i dogovorili osvetu. Osvetili su smrt svoga oca tako da je Orest s prijateljem Piladom ubio i Klitemnestru i Egista. Poslije toga Orest gubi razum jer ga progone Srde (Erinije ili Furije) kojima je bila dužnost krvna osveta. Ipak, Srde nisu progonile Elektru. Orest se sklonio u hram u Delfima. Premda mu je Apolon naložio da osveti oca, bio je bespomoćan što se tiče posljedica tog događaja. Atena ga je dovela na Akropolu gdje su bogovi držali suđenje, a glasovi na posljetku bivaju izjednačeni budući da je Atena dala posljednji glas za Oresta.

Euripid u svome djelu *Ifigenija u Tauridi* priča drukčiju inačicu. Oresta su Srde dovele do Tauride na Crnome moru gdje je njegova sestra Ifigenija bila držana (pripremala je žrtve Artemidi). Kad su doveli Oresta i Pilada da budu žrtve, prepoznali su se te su pobjegli u domovinu. Pilad je pomogao Orestu i Elektri da ubiju majku i njezina ljubavnika. Egist i Klitemnestra dali su Elektru u brak jednome seljaku, misleći da se tako neće osvetiti. No, seljak, Piladov imenjak, poštovao je Elektru i nije je htio dirati. Na posljetku su se Pilad, Orestov prijatelj i Elektra zaljubili i vjenčali.

Djela iste tematike
-------------------

* Eshil: **Orestija** (Agamemnon, Žrtvonoše, Eumenide), tragedije
* Sofoklo: **Elektra**, tragedija
* Euripid: **Elektra**, **Ifigenija u Tauridi**, tragedije
* Eugene O'Neill: **Elektri pristaje crnina**, drama
* Jean-Paul Sartre: **Muhe**, drama
* Richard Strauss: **Elektra**, opera

Vanjske veze
------------

***Elektra*** na Wikimedijinoj ostavi

* Okeanida Elektra u klasičnoj literaturi i umjetnosti] (`en`)
* Nimfa Elektra u klasičnoj literaturi i umjetnosti] (`en`)
* Agamemnonova Elektra u grčkoj mitologiji]
**Električna jegulja** (*Electrophorus electricus* ) je riba koja pripada porodici Gymnotidae iz reda Gymnotiformes a ne jeguljkama (red Anguilliformes) kako im ime sugerira.

Anatomija
---------

*Električna jegulja* ima dugačko, cilindrično, zmijoliko tijelo sivo-smeđe boje, ponekad prošarano crvenom na donjem dijelu trupa. Nema krljušt, već joj je tijelo pokriveno debelom kožom i sluzi koja joj služi kao zaštita. Ima malu tupu glavu s velikim ustima, na koju se nastavlja do 2,75 metra dugačko tijelo, težine do 22 kg. Rep *električne jegulje* čini oko četiri petine njene ukupne dužine, na njemu se s donje strane nalaze njene jedine peraje, kojima se kreće. 
Ima slabo razvijene oči, i pretežno je noćna životinja. 

*Električne jegulje* razvile su svoju sposobnost da strujom omame plijen iz potrebe da zaštite svoja osjetljiva usta od ozljeda oštrih kostiju koje brojne tropske ribe imaju. Omamljeni plijen je nepokretan dovoljno dugo da ga ona proguta, bez žvakanja izravno u želudac. Ponekad se *električna jegulja* uopće ne zamara da strujom omami plijen, već ga munjevito zgrabi i počne gutati, prije nego što je on u stanju reagirati. Rep *električne jegulje* je onaj dio tijela u kom ona ima električne organe. Oni su se razvili iz mišićnog tkiva povezanih brojnim živcima sa kralježnicom. Oni mogu proizvesti napon od 300-650 volti, a to je dovoljno snažno da omami čak i ljude. Te organe one koriste i kao pomoć pri navigaciji i komuniciranju s drugim električnim jeguljama. 

*Električna jegulja* je lijeno stvorenje koja voli spore riječne tokove, gdje izlazi na površinu svakih nekoliko minuta da ustima udahne zrak. Usta električne jegulje bogata su krvnim žilama koje im omogućuju korištenje usta kao pluća. Gotovo suvišne škrge koriste samo da uklone ugljični dioksid iz krvi, a ne za kisik. 

*Električna jegulja* pored riba jede i voće koje padne u vodu, pa na taj način služi kao pomagač u širenju sjemena, ali i kao čistač prašumskog ekosistema.

Unatoč svom imenu i izgledu, ona nije jegulja, već je srodnik karakida, a među njih spadaju i piranje i neonske tetre.

Rasprostranjenost
-----------------

*Električna jegulja* je slatkovodna riba, koja živi u mirnim dijelovima riječnih tokova siromašnim kisikom, muljevitog dna na sjeveroistoku Južne Amerike od Brazila, Venecuele, Kolumbije sve do Gvajane. *Električna jegulja* je jedna od glavnih grabežljivica u tropskim kišnim šumama, gdje čini više od 70 % riblje biomase.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   „*Electric eel*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 23. 09. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Electric eel* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

***Električna jegulja*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ivan Brihta** (Osijek, 14. 4. 1903 - Zagreb, 28. 11. 1960), jugoslavenski kemijski tehnolog i učesnik Narodnooslobodilačke borbe.

Biografija
----------

Dr. sc. Ivan Brihta je rođen 14. 4. 1903 godine, u osječkoj židovskoj obitelji Oskara Brihte. Pučko i srednje školovanje završio je u rodnom Osijeku, a studij kemije na Fakultet kemijskog inženjerstva i tehnologije Sveučilišta u Zagrebu. Po uspostavi Nezavisne Države Hrvatske prebjegao je u Italiju, gdje je bio interniran u logoru u Kalabriji. Narodnooslobodilačkom pokretu u Jugoslaviji je pristupio u rujnu 1943 nakon kapitulacije Italije. Tokom Drugog svjetskog rata Ivan je bio nastavnik u partizanskoj gimnaziji u Glini, a zatim načelnik odjeljenja za industriju pri ZAVNOH-u. Oko 1940 sintetizirao je prvu umjetnu smolu u Jugoslaviji i utemeljio industriju umjetnih smola i polimernih materijala. Ivan je doktorirao 1958 godine, a 1960 postao je redoviti profesor na Tehničkom fakultetu u Skoplju. Među prvima se u Jugoslaviji bavio industrijskim istraživanjima na području organske sinteze, termodinamike i tehničke katalize. Objavio je više znanstvenih radova, knjiga i patenata. Ivan Brihta je umro u Zagrebu, 28. 11. 1960 godine. Pokopan je na židovskom dijelu zagrebačkog groblja Mirogoj.

Izbor iz djela
--------------

* *Nauka, život i tehnika : o postanku, metodi i socijalnoj ulozi nauke*, (1933)
* *Elektricitet i kemija*, Nakladni zavod Hrvatske (1946)
* *Kataliza u kemijskoj industriji*, Tehnička knjiga (1953)

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Partizanska spomenica 1941. | Portal NOBSegment isključivo posvećen **Narodnooslobodilačkoj borbi.** |

* Romano, Jaša (1980). *Jevreji Jugoslavije 1941-1945: žrtve genocida i učesnici narodnooslobodilačkog rata*, Beograd: Jevrejski Istorijski Muzej, Saveza jevrejskih opština Jugoslavije.
**Don Ivan Filipović Grčić**, (Sinj, prije 1660. - Klis?, nakon 1715.) svećenik, književnik i protuosmanski ratnik.

Spominje ga se na početku Morejskog (Bečkog) rata, 1685. kao uglednog vođu velike skupine Cetinjana s kojom je napustio tursko podaništvo i prešao u Solin. Sudjeluje u tadašnjim borbama na hrvatskom jugu, a nakon oslobođenja Sinja od Turaka, 1686. vraća se u Sinj, gdje mu brat Mate uskoro postaje harambaša jedne od *bandira*. Zbog svojih zasluga od mletačkog dužda prima orden Reda sv. Marka, te postaje vitezom (*kavalirom*).

God. 1704. u Veneciji, ponovno izdaje Divkovićeve *Besjede*, no u ikavskom obliku (*Beside*), a također i vlastitu liturgijsku pjesmu "*Pisma koja se piva iliti kanta po epistoli na misi svake nedilje četvrte u misecu, što u jedni strana zovu Mladu nedilju*". Na njenom kraju nalazi se zaziv: "*Svagda nam bilo Ime Isusovo u pomoć, i ob dan i ob noć, i Prisveto Trojstvo i Divica Marija naša pomoćnica i Sveti Jerolim, Sveti Juraj Mučenik, Sv. Ilija, naše zemlje protekturi, Bosne, Ercegovine, Hrvata i svega slavnoga slovinskoga naroda i jezika hrvatskoga, molite se za nas*".

U Bitci pod Sinjem 1715. kao izaslanik, pred turskim predstavnicima odbija predaju grada. Pokopan je vjerojatno na Klisu.

Filip Grabovac ga su svom *Cvitu razgovora* spominje kao istaknutog ratnika. Također, Andrija Kačić Miošić ga u *Razgovoru ugodnom*, u pjesmama o sinjsko-cetinskim *vitezovima i junacima* uvijek stavlja na prvo, počasno mjesto, a o njemu ima i posebnu pjesmu. 
Ušao je i u pučku predaju pa ga se u pjesmama Bože-Bojana Domnjaka, poznatog guslara s kraja 19. i poč. 20. st. naziva *Manuelom Grčićem*.

Izvori
------

* Soldo, Josip Ante; *Sinjska krajina u 17. i 18. st.*, Sinj 1995. ISBN 953-96429-1-4 (cjelina), ISBN 953-96429-0-6
* Kukuljević Sakcinski, Ivan; *Bibliografija hrvatska*, Zagreb 1860.
**Dr. sc. Ivan Cesar** (Beletinec, Sveti Ilija, 9. svibnja 1936. Zagreb, 26. studenoga 1993.) bio je hrvatski političar, književnik i prevoditelj, poznat kao osnivač Hrvatske kršćanske demokratske stranke (HKDS) te jedan od ministara u ratnoj Vladi demokratskog jedinstva.

Cesar je prije početka političke karijere bio poznat kao stručnjak za slavistiku i slovensku književnost. HKDS je osnovao 1990. godine pred prve višestranačke izbore na kojima je nastupio zajedno s još nekoliko stranaka okupljenih u Koaliciju narodnog sporazuma. HKDS je na njima uspjela dobiti parlamentarni status, i temeljem toga je u jeku rata ljeti 1991. Cesar kao njen predstavnik ušao u Gregurićevu vladu, kojom su dominirali predstavnici vladajućeg HDZ. Kao i drugi oporbeni političari, nakon Sarajevskog primirja se počeo 1992. ozbiljnije razilaziti s politikom Franje Tuđmana te ju je napustio.

U ljeto 1992. se kao kandidat HKDS natjecao na predsjedničkim izborima, na kojima je završio na 7. mjestu. Taj je poraz njega i Marka Veselicu, vođu Hrvatske demokratske stranke, potakao da se udruže u novu stranku pod imenom Hrvatska kršćanska demokratska unija (HKDU).

Bibliografija
-------------

* Funkcioniranje literarnih sredstev v Kosmačevi Baladi o trobenti in oblaku. *Primorska srečanja*, št. 24 (1980), str. 263–270. (COBISS)
* *Poetika pripovedne proze Cirila Kosmača*. Ljubljana: Mladinska knjiga, Koper: Lipa, 1981. (COBISS)
* Pornografija kot besedilo. *Sodobnost*, št. 11 (1988), str. 1063–10782. Arhivirano 2016-03-14 na Wayback Machine-u (COBISS)
* Funkcija opisa v slovenskih baročnih pridigah: (na primeru pridig Janeza Svetokriškega Sacrum promptuarium), *Obdobja 9*. Ljubljana: Filozofska fakulteta, 1989, str.185–190. (COBISS)
* *Od riječi do znaka: studije i eseji*. Zagreb: Globus, 1990. (COBISS)
* Ivan Cesar i Jože Pogačnik: *Slovenska književnost*. Zagreb: Školska knjiga, 1991. (COBISS)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 9907922
* ISNI: 0000 0000 0664 7658
* SUDOC: 203537084
* BNF: cb12271907c (podaci)
* CONOR.SI: 67062115

 |
**Ivan Ferenčak** (Kraljev Vrh, 9. svibnja 1894. – Virovitica, 13. travnja 1969.), jugoslavenski komunista i učesnik Oktobarske revolucije.

Biografija
----------

### Ruska revolucija

*Glavni članak: Jugosloveni u Oktobarskoj revoluciji*
Ferenčak je bio časnik Jugoslavenskog dobrovoljačkog korpusa, a potom jedan od osnivača Jugoslovenske komunističke grupe u Moskvi. 

Prvi je urednik „Revolucije", kasnije „Svjetske revolucije", organa Jugoslovenske komunističke grupe u Moskvi. Član Komiteta Grupe postao je u kolovozu 1918.

### Povratak u Jugoslaviju

*Glavni članak: Afera Diamantstein*
Potkraj 1918. godine Ferenčak se vraća u domovinu. U Zagrebu je 5. prosinca sreo povratnika Franju Drobnog, nakon čega se povezuju s mjesnim drugovima: A. Cesarcem, M. Krležom, S. Miljušem i F. Ljuštinom. Njihova glavna zadaća bila je organiziranje ćelija i stvaranje Komunističke partije Jugoslavije. Limarski pomoćnik Rudolf Antolić, preratni socijaldemokrat, radio je na organizaciji radnika u Rijeci, Sušaku i Požegi, gdje je bio vezan s Ferenčakom.

Nakon pobede revolucije u Mađarskoj 1919. godine, Ferenčak i Drobni su prebacivali novac iz Sovjetske Mađarske za pripremu revolucije u Jugoslaviji:

 Wikiquote
*„Za vrijeme vlasti praviteljstva Bele Kuna, ja i Franjo Drobni - kasir, dobili smo zadatak da prebacimo novac za partiju. Zadatak smo izvršili."*(Ivan Ferenčak)
### Kasniji život

Kasnije se pasivizirao i nije učestvovao u NOP-u. Nakon rata živio je u Golom Brdu kod Virovitice.

Umro je 13. travnja 1969. godine u Virovitici.

Izvori
------

1. ↑  »Matična knjiga rođenih župe Kraljev Vrh (1893-1900)«, Kraljev Vrh, str. 104
2. 1 2 3  Ivan Očak, Povratnici iz Sovjetske Rusije u borbi za stvaranje ilegalnih komunističkih organizacija uoči Prvog kongresa SRPJ(k)
3. ↑  »Matična knjiga rođenih župe Kraljev Vrh (1893-1900)«, Kraljev Vrh, str. 104

Vidi još
--------

* Jugosloveni u Oktobarskoj revoluciji
* Afera Diamantstein
iPhone, prvi put objavljen u San Franciscu
**iPhone** je prvi mobilni telefon tvrtke Apple. Karakterizira ga kapacitivni multi-touch zaslon osjetljiv na dodir pomoću kojeg se upravlja telefonom i unosi tekst s obzirom da ne posjeduje fizičku tipkovnicu nego virtualnu.

Osnovna svojstva
----------------

Ovaj vrsta mobilnih telefona ima internet preglednik Mobile Safari, GSM/GPRS/EDGE spojivost, ugrađeni Wi-Fi modul koji podržava (802.11b/g/pre-n) standarde, te Bluetooth 2.1 EDR+ koji se može koristiti isključivo za prijenos audio signala. Posjeduje kameru od 2 Megapixela te službeno ne podržava video snimanje iako postoje neslužbeni načini da se doda mogućnost video snimača.

Dijagonala zaslona je 3.5 inča pri rezoluciji od 480x320 pixela i 163 PPI (pixels per inch). Zaslon koristi jedinstvenu Multi-Touch tehnologiju koja omogućava bilježenje dodira na više točaka odjednom za koju Apple drži patent. Zaslon osjetljiv na dodir koristi kapacitivnu tehnologiju za bilježenje dodira na samom zaslonu promjenom napona na samom ekranu prilikom dodira prsta za razliku od rezistivne koja bilježi sammu snagu dodira. iPhone također sadrži više različitih senzora kao što je senzor za svijetlo koji automatski prilagođava osvjetljenje na ekranu vanjskim prilikama, te senzor za blizinu koji gasi zaslon kada se telefon prinese na uho. Posjeduje i automatski žiroskop koji detektira usmjerenje i inklinaciju samog uređaja te prema tome prilagođava prikaz na zaslonu.

U početku su bila predstavljena dva modela 4GB i 8GB da bi se sa vremenom 4GBa model ukinuo te uveo onaj od 16 GBa

U prodaju je krenuo 29.10. 2007. godine a prestao se prodavati 11.7. 2008. godine kada je zamjenjen novom verzijom imena 3G iPhone.

Sa iPhone-om je predstavljena i potpuno nova mobilna platforma zvana iPhone OS, kasnije iOS, bazirana na Mac OS X operativnom sustavu prilagođenom za mobilne uređaje.

### Svojstva

* Bluetooth 2.0 EDR - samo za audio
* Wi-Fi (802.11 b/g)
* EDGE
* Visual Voicemail
* SMS i E-mail

### Tehničke karakteristike

* Display: multi-touch screen, 16M boja, 320X480 pixela, 3,5 inča, senzori za auto rotaciju, senzor za automatsko gašenje ekrana
* 8 GB memorije
* GPRS, EDGE, Wi-Fi 802.11 b/g, Bluetooth 2,0, USB 2,0
* HTML (Safari Browser), E-mail
* 2 MP kamera
* Google Maps, Widgets, iPod, Kalendar, Editor slika
* Trajanje baterije: 24 sata slušanje glazbe

### Operativni sistem

Sa pojavom iPhone-a 3G, 2008. godine, iPhone je dobio iPhone OS 2 operativni sistem, što je donelo podršku za App Store, tržište aplikacija, na kome se kupuju ili preuzimaju aplikativni programi od raznih izdavača.

Sa iPhone-om 3GS 2009. godine došao je i iPhone OS 3, sa podrškom za pretraživanje aplikacija, Cut/Copy/Paste i obaveštenja. 3.1.3 je poslednja verzija sistemskog softvera za prvi iPhone.

Povezano
--------

* 3G iPhone
* iPhone 3GS

***IPhone*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ivan Milas** (Zmijavci, 18. listopada 1939. - Zmijavci, 29. srpnja 2011.) bio je hrvatski političar, poznat kao jedan od najistaknutijih članova HDZ 1990-ih.

Diplomirao je na Pravnom fakultetu u Zagrebu, te postao predsjednik *Saveza pravnika u privredi Hrvatske* 1970. i direktor kadrovskih poslova u mesnom koncernu Sljeme. Zbog bliskosti Marku Veselicu i sudjelovanju u Hrvatskom proljeću su ga jugoslavenske vlasti 1972. uhapsile i optužile za "kontrarevolucionarnu djelatnost". Pušten je da se brani sa slobode, a što je iskoristio i pobjegao u Austriju, zatrazivši i dobivši poolitički azil. U odsutnosti je bio osuđen na 2,5 godine zatvora.

U emigraciji je ostao sve do veljače 1990. kada je, zajedno sa grupom političkih emigranata došao u Zagreb na Prvi opći sabor HDZ, na kome je izabran u člana Središnjeg odbora. Na prvim višestranačkim izborima je izabran u Hrvatski sabor, gdje će ostati sve do 2003. godine. U to vrijeme je postao jedan od bliskih suradnika predsjednika Franje Tuđmana. U ratnoj Vladi demokratskog jedinstva je od 1991. do 1992. služio kao ministar obrane, a od travnja 1993. do 1998. bio i predsjednik Kluba zastupnika u oba doma Hrvatskog sabora. Godine 1995. ga je Tuđman imenovao Čuvarom državnog pečata, funkcijom koju je jedini obnašao u njenoj povijesti, i koju su kritičari često nazivali "operetnom". 

Sam Milas je izazvao velike kontroverze svojom izjavom da "mozak na Zapadu ništa ne vrijedi, odnosno da jedno kilo mozga vrijedi dvije narke", a što se u liberalnim i lijevim krugovima često tumačilo kao prijezir prema hrvatskoj inteligenciji i odraz primitivizma karakterističan za HDZ i njegovo biračko tijelo. Milas, koji je od 1996. do 2000. također bio član Savjeta Hrvatske narodne banke, se sa druge strane u drugoj polovici 1990-ih žestoko, ali bez uspjeha protivio projektu privatizacije ključnih javnih poduzeća na kome su inzistirali njegovi stranački drugovi, a što je uključivalo kako Hrvatski telekom tako i Privednu banku Zagreb.

Nakon izbora 2003. se povukao iz politike.

Izvori
------

Vanjske poveznice
-----------------

Hrvatski sabor - Ivan Milas Arhivirano 2010-08-05 na Wayback Machine-u
Ljetnikovac Vice Stjepovića-Skočibuhe na Šipanu
Pogled na ljetnikovac s druge strane
Ulaz u ljetnikovac
**Ljetnikovac Vice Stjepovića-Skočibuhe** na otoku Šipanu iz 1563. je zaštićeni spomenik kulture u Hrvatskoj. Nalazi se u Suđurđu.
Površine je 800 m2, a pripadajuće zemljište 3000 m2.

Građen je od veljače do kraja prosinca 1563. godine. Dao ga je sagraditi najveći dubrovački brodograditelj Vice Stjepović–Skočibuha, iz ugledne obitelji Stjepović-Skočibuha, odmah istočno od očevog dvorca. Ljetnikovac-dvorac odlučio je sagraditi dvije godine prije, zbog obiteljskih nesuglasica. 

Mjesto gdje ga je dao izgraditi bilo je brodogradilište. Materijal za gradnu dovažan je s Kupara, a dobavljač je bio ciglar Ivan Antunović. Zidari su bili iz Gruža, Tonko Rusković koji je već prije radio na Stjepovićevim objektima i Stijepo Đivaljević. Veći dio kamena za građu bio je s Korčule, a manji dio iz susjedstva.

Veći je objekt jednokatnica namijenjena stanovanju obitelji. Građena je od obrađenog kamena. Manja je kuća sagrađena za obiteljskog redovnika (glavna i pomoćna zgrada). Kapelica uz južni dio obiteljske zgrade bila je posvećena svetom Tomi (uspomena na oca, prema Vicinim riječima iz oporuke). Kompleks koji je u potpunosti završen krajem 16. stoljeća obuhvaćao je obiteljsku kuću, dvije kule na tri kata (za obranu od gusara), prednji i stražnji vrt sa šetnicom pravokutnog oblika, crkvicu sv. Tome, lože (glorijet), mlinicu, cisterne u kući i u kuli, spremišta, paviljon na teraci, most i utvrđeni ulaz. 

U ljetnikovcu se nalazi renesansni pravokutni kamin s očuvanom štuko-dekoracijom nape (što je izuzetak na dubrovačkom području!), elegantni renesansni kameni umivaonik reljefno oblikovanih rubova i raritetan primjer **jedinog sačuvanog** drvenog balkona (balatur nad stubištem ograde lože) na području Mediterana iz 16. stoljeća .

Ljetnikovac ima sve karakteristike dubrovačke ladanjske arhitekture. Jedini je i potpuno sačuvani ladanjski objekt te vrste u Hrvatskoj. 

2000-ih je bio u funkciji kao muzej.

Vice Stjepović–Skočibuha bio je dubrovački čovjek ispred svog vremena. Bio je i ostao najuglednijim predstavnikom trgovačkog staleža svog doba. Predstavljao je oličenje najboljih kvaliteta poslovnog, uglednog, kulturnog, bogatog i radišnog pučanina..

Izvori
------

1. ↑  Dental centar Marušić - Veze Dubrovnika s obitelji Stjepović-Skočibuha

Vanjske poveznice
-----------------

* Dental centar Marušić - Ljetnikovac Vice Stjepovića Skočibuhe
**Istočni sivi klokan** (*Macropus giganteus*), veliki tobolčar i vrsta klokana koji nastanjuje otvorene šumske oblasti južne i istočne Australije, te Tasmaniju. Znanstveno ime ove vrste je pomalo zbunjujuće - ukazuje na njegovu veličinu, iako je najveći predstavnik zapravo crveni klokan.

Izgled
------

Ovi klokani imaju gusto krzno izrazito sive boje koje postepeno prelazi u braon nijanse, sa bijelim trbuhom, nogama i krajem repa. Klokani koji nastanjuju prostore oko obala su uglavnom svjetlije obojeni od onih iz unutrašnjosti zemlje. Odlikuje ih mala glava, velike uši, kao i svijetla traka koja se prostire duž njuške između nozdrva. Iako manji od crvenog, istočni sivi klokan obično je teži od svog rođaka. Mogu narasti od 85 do 140 centimetara u dužini, a težina mužjaka iznosi 55-66 kilograma. Kao i ostali klokani, imaju snažne zadnje noge i kratke prednje udove. Posjeduju također mišićav rep koji prelazi dužinu od 100 centimetara.

Ponašanje
---------

Istočni sivi klokani žive u grupi koju predvodi mužjak i sastoji se od mlađih mužjaka i ženki sa svojim mladima. Noćne su životinje, dok danju ljenčare i spavaju. Kada nanjuše opasnost, početi će lupati o zemlju kako bi informirali ostale iz grupe. Imaju odlično čulo mirisa i vrlo pokretljive uši koje detektiraju i najmanje zvukove.

Mogu se kretati veoma brzo - najveća izmjerena brzina iznosila je 64 kilometara na sat kod odrasle ženke.

Nastanjuje više pošumljene oblasti istočne Australije i Tasmanije.

Ženka je trudna oko 35 dana. Poslije 300 dana provedenih u tobolcu, mladunče počinje izlaziti i samo se kreće. Najčešće ih majka hrani 18 mjeseci nakon čega potpuno napuštaju tobolac.

Sadašnja populacija istočnih sivih klokana broji na desetine milijuna jedinki, a u uspoređivanju sa populacijom od prije europskih osvajanja, vjerovalo se da ih je bilo skoro stotinu milijuna.
| Dio serije članaka na temu
Hrišćanstvo
Christian crossKršćanstvo |
| --- |
| **Isus Hristos**
Rođenje · Krštenje · Učenje
Smrt · Uskrsnuće
**Osnove**
Apostoli · Evanđelje · Crkva
**Historija**
Rano kršćanstvo · Oci · Sabori
Ikonoklazam · Šizma · Križari
Reformacija · Ekumenizam
**Tradicije**

| Istočne |
| --- |
| Pravoslavlje · Drevnoistočne crkve · Sirijsko hrišćanstvo · Asirska crkva |

| Zapadne |
| --- |
| Rimokatolici · Luterani · Reformisti · Anglikanci · Anabaptisti · Baptisti · Menoniti · Metodisti · Adventisti · Svetosti · Pentekostalci · Envagelici · Fundamentalisti · Liberali |

| Netrinitarne |
| --- |
| Jehovini svjedoci · Pokret Svetaca Posljednjih dana · Unitarijanizam · Hristadelfijanci ·  |

**Teologija**
Stvaranje · Pad · Grijeh · Sud
Spasenje · Carstvo · Hristologija
Trojstvo (Otac, Sin, Sveti duh)
**Biblija**
Stari zavjet · Novi zavjet
Knjige · Kanon · Apokrifi
Ova kutijica: pogledaj • razgovor • uredi |

**Hrišćanska eshatologija** (gr.το έσχατον - poslednji, konačni) je hrišćansko učenje o budućim događajima (spasenju i uspostavljanju Carstva Božijeg ili večnoga života) koje će se zbiti na svršetku istorije, kada će Hristos doći da sudi živima i mrtvima (Ef. 1,20-23; 1. Sol. 5,1-11). Mnogi hrišćani žive s čvrstom eshatološkom nadom u buduće spasenje. 

Eshatologiju ne treba mešati sa "krajem sveta" niti je treba ograničiti na opisivanje događaja koji prate drugi Hristov dolazak: vaskrsenje mrtvih, strašni sud, raj i pakao. Pojam eshatologija obuhvata novi poredak postojanja, stanje krajnjeg preobraženja, koje je predmet molitve i hrišćanske nade: "Da dođe Carstvo Tvoje" (Mt. 6, 10), ali koje je već i sada ovde prisutno i koje se sukobljava sa sadašnjom realnošću: "Carstvo Božijeje unutra u vama" (Lk. 17,21).

Tokom istorije pravili su se razni proračuni u vezi sa Drugim dolaskom. Npr. po Irineju i Ipolitu, istorija sveta trajaće 6000 godina i završiće se sedmim milenijumom pod Hristovim Carstvom (Ps. 89,4; Jevr. 4,4). Ipak, prema Bibliji, Η Δευτέρα Παρουσία će biti veliko iznenađenje, jer "o danu tome i o času niko ne zna, ni anđeli na nebesima, do Otac moj sam" (Mt. 24,36).

Vidi još
--------

* Eshatologija
* Carstvo Božije
Logo HDZ BiH
**Hrvatska demokratska zajednica Bosne i Hercegovine (HDZ BiH)**, politička stranka u Bosni i Hercegovini. 

Osnovana je godine 1990. kao podružnica Hrvatske demokratske zajednice koja je došla na vlast u susjednoj Hrvatskoj nakon prvih demokratskih izbora. Vrlo brzo se nametnula kao nacionalna stranka hrvatskog naroda u BiH, a zajedno s druge dvije vodeće nacionalne stranke - SDA i SDS - je pobijedila na prvim demokratskim izborima u BiH krajem 1990. i ušla u koalicijsku vladu. 

Međutim, za vrijeme raspada Jugoslavije vodstvo HDZ BiH se počinje odvajati od vlade u Sarajevu, te, pogotovo nakon izbijanja rata 1992. godine počinje forsirati politiku secesije, oličene u Hrvatskoj republici Herceg-Bosni. Do promjene politike dolazi tek s Washingtonskim sporazumom 1994. i uspostavljanjem Federacije BiH.

Otada, pa sve do pred izbore 2006. godine, HDZ BiH je bila najstabilnija od sve tri nacionalne stranke, ali je raskol između pristaša Dragana Čovića i Bože Ljubića doveo do formiranja nove stranke pod nazivom Hrvatska demokratska zajednica 1990 (HDZ 1990). Tom raskolu neki promatrači pripisuju činjenicu da je na izborima 2006. za hrvatskog člana Predsjedništva BiH izabran Željko Komšić iz Socijaldemokratske partije BiH.
**Hrvatska izvještajna novinska agencija** (**Hina**) hrvatska je novinska agencija sa sjedištem u Zagrebu.

Povijest
--------

Utemeljena je Zakonom o Hini koji je usvojen u Hrvatskom saboru 26. srpnja 1990. Prvu vijest Hina je emitirala 17. kolovoza 1990.

Novim Zakonom o Hini iz listopada 2001. ona je preustrojena u javnu ustanovu Republike Hrvatske.

Hina može u skladu sa Zakonom i Statutom osnivati u zem­lji i inozemstvu podružnice – dopisništva.

Djelatnost
----------

Djelatnost je Hine prikup­lja­nje i razaši­lja­nje što potpunijih či­njeničnih i objektivnih novinsko-agencijskih informacija o zbi­va­njima u Republici Hrvatskoj i svijetu za potrebe medija i drugih sudionika društvenog, političkog, kulturnog i gospodarskog života. Tu djelatnost Hina obav­lja kao javnu službu samo u slučajevima elementarnih nepogoda, epidemija, izvanrednog ili ratnog sta­nja.

Svoje opće servisne vijesti i informacije Hina je dužna staviti na raspolaga­nje svim pretplatnicima u Republici Hrvatskoj pod jednakim uvjetima.

Izvori
------

1. ↑  „Zakon o Hrvatskoj izvještajnoj novinskoj agenciji "HINA"". *Narodne novine br. 31/1990*. 28. srpnja 1990. Pristupljeno 1. rujna 2008.
2. ↑  „Zakon o Hrvatskoj izvještajnoj novinskoj agenciji". *Narodne novine br. 96/2001*. 7. studenoga 2001. Pristupljeno 1. rujna 2008.

Vanjske veze
------------

* Hinina internetska stranica

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 123308065
* LCCN: n94033297

 |
**Fanzin** je ručno izrađena, amaterska publikacija, koju izdaju entuzijasti iz ljubavi, ne zbog profita. Fanzin je medij andergraund scene. Oni su drukčiji od mejnstrim časopisa jer ne dolaze od sistema već od običnih ljudi za ljude. Uradi sam filozofija (*Do It Yourself*) nalaže da sve oko fanzina završimo sami snalazeći se i oslanjajući se jedni na druge. Npr. neko ima štampač, nečija mama može da kopira na poslu itd. Sponzori i reklamame ubijaju fanzin. 

Ranije su se fanzini pravili na pisaćim mašinama, pa su se seckali i lepili (to je bila priprema za štampu) i onda nosili na kopiranje. Danas je internet malo potisnuo štampane fanzine jer je lakše izdavati preko interneta. Štampani fanzin se može čitati i napolju, ne morate sedeti pored ekrana. S druge strane, danas mnogo ljudi ima štampač, tako da je nikad lakše štampati fanzin. Mnogi fanzinaši kače svoje fanzine skenirane na internet tako da svako ko želi može da ih odštampa na kućnom štampaču.

Eksterni linkovi
----------------

***Fanzin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Helly Chery Zine Arhivirano 2006-06-15 na Wayback Machine-u
* Neradnik Arhivirano 2006-08-13 na Wayback Machine-u