recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Adolf Bele** (Zagreb, 8. svibnja 1941.) hrvatski je povjesničar umjetnosti, novinar, ufolog i pisac.

Životopis
---------

Adolf Bele je 1967. diplomirao na Filozofskom fakultetu u Zagrebu u grupi Povijest umjetnosti – Psihologija. Paralelno je odslušao dvije godine Filozofije i Indologije. Na Fakultetu političkih znanosti u Zagrebu diplomirao je 1974. studij novinarstva.
Još za vrijeme studija, a i kasnije, profesionalno se bavio motocrossom. Osvojio je prvenstvo Hrvatske i 1966. prvenstvo Slovenije u klasi od 250 cm³. Kao natjecatelj - profesionalac, reprezentativac Jugoslavije i novinar, proputovao je gotovo čitavu Europu.
Nakon studija i odsluženja vojnog roka, 1969. godine odlazi na privremeni rad u SR Njemačku. Radi u brodogradilištu u Hamburgu, a potom u raznim građevinskim tvrtkama diljem Njemačke kao prevoditelj i tumač za njemački jezik.

Po povratku u Jugoslaviju, zapošljava se 1974. godine kao novinar u *Borbi*. Od 1974. godine radi u NIGRO "Zadružna štampa" kao direktor OOUR-a "Poljoprivredni vjesnik".

Interes za ufologiju pokazivao je još za vrijeme studentskih dana, potaknut bliskim susretima kojim obiluje indijska mitologija. Unatrag nekoliko godina piše o bliskim susretima u tjedniku "Vikend".

Bibiliografija
--------------

* Bele, Adolf: *Misterij letećih tanjura*, Zagreb: IROS, 1987.
* Bele, Adolf: *Singularitet Svetog Trojstva ili Povratak Bogu / Juda Probuđeni – Peccator*, Zagreb: Prometej, 2001. ISBN 953-6460-15-7
* Bele, Adolf: *Izbavi nas iz pakla droge, Gospodine!*, Zagreb: Glas Koncila, 2008. ISBN 978-953-241-112-6
* Bele, Adolf: *AAMK Sveučilište Zagreb : 60 godina : 1950-2010*, Zagreb : AAMK Sveučilište, 2010. ISBN 978-953-56302-0-3

Vidi još
--------

* Ufologija
* Izvanzemaljci

Izvori
------

1. ↑  Motocross Mačkovci Arhivirano 2014-04-27 na Wayback Machine-u, pistupljeno 27. travnja 2014.

Vanjske poveznice
-----------------

* Katalog Knjižnica grada zagreba: Adolf Bele (bibliografija)
* IKA: »18 portreta pape Wojtyle Jasne Dapas«
* magicus.info – Leteći tanjuri nad Hrvatskom
***Má vlast*** (češki izgovor: , u prijevodu "Moja domovina" ili "Moja otadžbina") je skup šest simfonijskih pjesama koje je između 1874. i 1879. skladao češki skladatelj Bedřich Smetana. Iako se često razmatra kao jedinstveno ostvarenje od šest dijelova – uz izuzetak *Vltave* – te se uvijek tako izvodi, ovih šest skladbi je zamišljeno kao individualna djela. Imale su odvojene premijere između 1875. i 1880.; premijere cjelokupne skladbe održana je 5. 11. 1882. u Pragu, a izveo ju je Adolf Čech, koji je isto izveo dvije odvojene premijere.

U tim djelima Smetana je spojio formu simfonijske pjesme, koju je usavršio Franz Liszt, sa idealima nacionalističke glazbe koji su bili česti u kasnom 19. vijeku. Sva pjesma opisuje pojedine teme krajolika, historije i legende Bohemije.

Eksterni linkovi
----------------

***Má vlast*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ma Vlast: Besplatne partiture na stranici International Music Score Library Project.
* Snimka *Má vlast* u MP3 formatu (2009)
* Puna izvedba druge pjesme *Vltava*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 186316643
* LCCN: n81059079
* GND: 300149573
* BNF: cb139193726 (podaci)
* NKC: aun2006373489
* BNE: XX3385553

 |
*Za ostala značenja, vidi Agija (razvrstavanje).*
**Agija** ili **Hagija iz Trezena** (starogrčki: ) bio je starogrčki pesnik, čije se ime ranije navodilo kao "Augija" zbog pogreške u prvom izdanju *Proklovih izvoda*. Tu je pogrešku ispravio Friedrich Thiersch, na temelju Minhenskog kodeksa, u kome se na jednom mestu spominje "Agija", a na drugom "Hagija". Ime ovog pesnika ne spominje se u delima starijih grčkih autora, osim što je moguće da imena "Egija" ili "Hegija" (starogrčki: ) kod Klimenta Aleksandrijskog i kod Pausanije, predstavljaju samo druge oblike tog imena.

Agija je rođen u Trezenu, a čini se da je živeo i stvarao negde u 7. veku pne. U antici se smatrao jednim od mogućih autora *Povratka* (), epa koji pripada trojanskom ciklusu u okviru kikličkih epopeja i koji je opevao povratak ahejskih junaka svojim domovima nakon razorenja Troje. Ta je pesma počinjala opevajući uzroke nedaća koje su snašle razne grčke junake na povratku iz Troje i nakon što su stigli kući, odnosno nepravdu učinjenu Kasandri i oskvrnuće paladija; cela se pesma, dakle, sadržinski naslanja na *Razorenje Ilija* i prethodi Homerovoj *Odiseji*. Još u antici spominjali su se različiti pesnici kao mogući autori *Povratka*, a često se navodi samo naslov pesme ili se jednostavno koristi izraz "autor *Povratka*" (starogrčki:  ili ὁ τοὺς Νόστους γράψας).

Literatura
----------

* Đurić, Miloš N. (1991). *Istorija helenske književnosti*. Beograd.
* Schmitz, Leonhard (1867). „Agias (2)". u: Smith, William. *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. **1**. Boston. str. 21.
* Sironić, Milivoj; Salopek, Damir (1977). *"Grčka književnost", u: Povijest svjetske književnosti, knj. 2*. Zagreb.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 69321229
* GND: 102394415

 |
**A Hard Day's Night** je singl ploča i veliki hit Beatlesa, objavljen 1964. koji su po njihovom ustaljenom običaju potpisali kao autori Lennon i McCartney, iako je to bio samo Lennon.

Uspjeh
------

Pjesma je bila naslovna tema njihovog prvog igranog istoimenog filma *A Hard Day's Night*, kako su tad Beatlesi već postali #1 sastav, sve je pažljivo isplanirano, tako da bude istovremeno objavljen singl i album i to s obje strane Atlantika. Tako da je singl u augustu 1964. postao američki i britanski #1, na taj način su Beatlesi bili prvi kojima je to pošlo za rukom .

*A Hard Day's Night* bio je jedan u nizu njihovih ranih singlova koji je požnjeo ogroman uspjeh, a Americi pokazao da Beatlesi nisu sastav od jednog hita, i time potvrdio njihov status mega zvijezda.

Nastanak pjesme
---------------

Inspirator naslova pjesme i istoimenog filma je Ringo Starr koji je tom luckastom sintagmom *Veče napornog dana*, - opisao njihov tadašnji život, kao neprekidno sviranje i snimanje tijekom cijelog dana sve do mrklog mraka. Pjesmu je komponirao Lennon doslovno u jedan dan, i to kao posljednju, i to kad su odlučili promijeniti naslov filma i albuma u *Hard Day's Night* umjesto dotadašnjeg radnog naslova - **Beatlemania**.

### Muzika i aranžman

*A Hard Day's Night* je vrlo melodiozna pjesma - u stilu Everly Brothersa, u to vrijeme vrlo popularnog američkog dueta, koji su upravo te godine odradili svoju drugu englesku turneju. Uspjehu pjesme pomoglo je i briljantno odsvirana solo dionica George Harrisona uz klavirsku podršku George Martina. Pjesma počinje glasno odsviranim gis akodrom na električnoj gitari od 12 žica model OS 360/12 FG Rickenbacker, u ono doba - pravo tehničko čudo, koji je Harrison nabavio u februaru 1964.

### Izvođači singla A Hard Day's Night

* John Lennon - pjevač (dvoglas), akustična gitara, ritam gitara
* Paul McCartney - pjevač (dvoglas), bas gitara
* George Harrison - solo gitara
* Ringo Starr - bubnjevi, bongo
* George Martin - klavir

### Stihovi

John Lennon je isto tako i autor stihova, on je zapravo opisao svoj tadašnji život, jer se upravo tad bio oženio sa Cynthiom Powell, pa su mu duge i česte turneje i sve druge obaveze pop stara teško padale.

### Snimanje

Beatlesi su pjesmu *A Hard Day's Night* snimili u Studiju 2 u legendarnoj EMI - jevoj zgradi u londonskom Abbey Roadu 16. aprila 1964. za svega tri sata, uz svog vjernog muzičkog producenta George Martina, za finalnu verziju odabrali su svoj deveti snimak.

Ostale poznate izvedbe
----------------------

Brojni muzičari snimili su svoje verzije te pjesme; Quincy Jones, Peggy Lee, Ella Fitzgerald, Chet Atkins, Billy Preston, Dionne Warwick, Otis Redding... a najveći uspjeh imale su izvedbe; Petera Sellersa (1965.) koja se popela na top 20 u Britaniji, zatim njemačkog punk sastava The Punkles na njihovom debi albumu 1998. i Billy Joela sa albuma *My Lives* iz 2005. 

* I sarajevski sastav Indexi snimio je vrlo brzo nakon Beatlesa 1966. svoju verziju, pod naslovom *Učini jednom bar*.

Vanjske veze
------------

* The Beatles - "A Hard Day's Night" na portalu YouTube
* Stihovi pjesme na portalu Beatlefans ()
* Alana W. Pollack: Notes on "A Hard Day's Night" ()
***Adventures of Superman*** (sh. *Pustolovine Supermana*) je bila američka televizijska serija koja se originalno prikazivala od 1952. do 1958. godine, poznata kao prva televizijska adaptacija stripova o Supermanu.

Naslovni protagonist, čiji je lik tumačio George Reeves, bio je Kal-El, humanoidni vanzemaljac sa uništene planete Kripton, koji se pod krinkom Clarka Kenta, reportera lista Daily Planet, borio protiv gangstera, ludih naučnika, meteora i drugih opasnosti koje su prijetile fiktivnom gradu Metropolisu. Kent je imao partnericu Lois Lane, koju je prvo tumačila Phyliss Coates, a potom Noel Neill.

Serija je nastala nakon što je prethodne godine u B-produkciji snimljen *Superman and the Mole Men*, prvi cjelovečernji film o Supermanu, a u kome su glavne uloge imali Reeves i Coates, i koji je kasnije prikazan kao dvodijelna epizoda. Prva sezona je snimljena još 1951. godine, ali nije prikazana sve dok kao sponzor nije uskočio Kellogg's i tako osigurao njenu distribuciju i nastavak snimanja. Snimanje se odvijalo u studiju RKO Forty Acres, kao i u lokacijama u i oko Los Angelesa, koji je "glumio" Metropolis. Pri tome su se koristila iskustva dotadašnjih filmskih serijala, kao i izuzetno niski budžet (oko 15.000 US$ po epizodi). Usprkos toga, *Adventures of Superman* se odlikovao prilično inventivnim i za tadašnje standarde relativno dobrim specijalnim efektima, te je Reeves postao velika televizijska zvijezda.

Prvih nekoliko sezona je snimljeno u crno-bijeloj tehnici, a prva sezona se, između ostalog, odlikovala prilično mračnim i nasilnim sadržajima, odnosno tonom bliskim film noiru. Od 1955. se, pak, počela snimati u boji, iako će je kao takvu gledatelji vidjeti tek tokom reprize 1965. godine. Tada je došlo i do promjene sadržaja, prilikom koga je ublaženo ili eliminirano nasilje, te naglasak stavljen na humor i sadržaje koji su se smatrali najširoj, odnosno dječjoj publici. Za seriju je, pak, bilo karakteristično i to da se, osim u glavnim likovima, nije oslanjala na "mitologiju" stripa, pa tako u njoj nikada nisu nastupili Supermanovi stalni protivnici kao što je Lex Luthor.

Iznenadna smrt Jacka Hamiltona, koji je bio tumačio lik novinskog urednika Perryja Whitea, je dovela do odgode snimanja epizoda predviđenih za sezonu 1958/59. Planove da se serija ponovno pokrene za sljedeću sezonu je pak konačno zaustavila Reevesova nerazjašnjena smrt u junu 1959. godine. Zbog nje se često upravo TV-serija *Adventures of Superman* navodi u urbanim legendama o tzv. Supermanovom prokletsvu.

Snimanje serije je djelomično prikazano u igranom filmu *Hollywoodland*, snimljenom 2006. godine.

Vanjske veze
------------

* Adventures of Superman at Bygonetv
* Episode Guide at Superman Homepage
* "The Adventures Continue", Website about TV series and George Reeves' career
* *Adventures of Superman* na sajtu IMDb
* "Stamp Day for Superman" episode at the Internet Archive
***Alam Ara*** (hindi: , urdu: , doslovno: *Ukra svijeta*) je indijski crno-bijeli film snimljen 1931. godine u režiji Ardeshira Iranija, poznat kao prvo zvučno ostvarenje u historiji indijske kinematografije.

Radnja se temelji na parsi drami koju je napisao Joseph David i prikazuje suparništvo između dviju kraljevskih supruga u fiktivnom kraljevstvu Kumarpur. Naslovna protagonistica, koju tumači Zubeida, je prognana kćer kraljevog premijera koja mora živjeti među putujućim zabavljačima. Irani je inspiraciju za film pronašao u američkom (djelomično zvučnom) filmu *Show Boat*, ali je također bio motiviran željom da snimi prvi indijski zvučni film. U tu je svrhu otputovao u London kako bi se u tamošnjim studijima što bolje upoznao s najnovijim tehnikama. Alam Ara je na kraju postigao ogroman uspjeh, a što se često tumači time što je Irani inzistirao na velikom broju muzičkih brojeva. Zbog toga se ovaj film smatra začetnikom filmi muzike u Indiji, kao i Bollywooda.

Irani je kasnije setove filma "reciklirao" za film *Kalidas* snimljen na telugu i tamilskom jeziku.

Danas ne postoji nijedna sačuvana kopija, te se smatra izgubljenim.

Uloge
-----

* Master Vithal
* Zubeida ... Alam Ara
* Jillo
* J. Sushila ... Sushila
* Prithviraj Kapoor (posthumno dobio nagradu Dadasaheb Phalke Award za doprinos indijskom filmu.)
* Elizer
* Wazir Mohammed Khan
* Jagdish Sethi
* L. V. Prasad (1982. dobio nagradu Dadasaheb Phalke Award za doprinos indijskom filmu.)

Vanjske veze
------------

***Alam Ara*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alam Ara* na sajtu IMDb

***Alam Ara*** na Wikimedijinoj ostavi
***All Over the Guy*** je američka gej romantična komedija, snimljena 2001. godine u režiji Julie Davis. Scenario je napisao Dan Bucatinsky, koji je preradio svoju predstavu za film. Dan Bucatinsky se pojavljuje u jednoj od glavnih uloga.

Radnja
------

Eli (Dan Bucatinsky) i Tom (Richard Ruccolo) imaju sastanak, koji su im ugovorili njihovi najbolji prijatelji Jackie (Sasha Alexander) i Brett (Adam Goldberg). Oni smatraju da bi Eli i Tom bili odličan par. Njihov prvi sastanak je potpuni neuspeh. Nekoliko dana kasnije slučajno se sretnu na buvljoj pijaci i završe kod Elija, gde Tom provodi noć. Tom, međutim, sledećeg jutra kaže da je to bila greška.

Jackie i Brett, koji su u vezi i kojima odlično ide, rešavaju da ih ponovo spoje. Njih dvojica počinju da razvijaju vezu. Međutim, Tom potiče iz porodice alkoholičara i ima problema sa vezivanjem. Eli je, s druge strane, odrastao uz roditelje koji su psiholozi i koji su pokušavali da ga odgajaju da bude emocionalno otvoren, ali on je postao neurotičan i nesiguran zbog toga. Svoj nemir i nesigurnost maskiraju iza sitnih bespotrebnih svađa. Kada Eli kaže Tomu da ga voli, Tom, uplašen, odlazi od njega.

Na venčanju Jackie i Bretta njih dvojica se ponovo sreću i shvataju da moraju da prevaziđu kako disfunkcionalnost svojih porodica, tako i svoje lične strahove.

Uloge
-----

|  |
| --- |
| **Podela uloga** |
| Glumica/glumac | Lik | Napomene |
| Dan Bucatinsky | Eli Wyckoff |  |
| Richard Ruccolo | Tom |  |
| Sasha Alexander | Jackie Samantha Gold |
| Adam Goldberg | Brett Miles Sanford |  |
| Doris Roberts | Esther |  |
| Joanna Kerns | Lydia |  |
| Nicolas Surovy | Jim |  |
| Andrea Marin | Dr. Ellen Wyskoff |
| Tony Abatemarco | Dr. David Wyckoff |
| Lisa Kudrow | Marie |
| Christina Ricci | Rayna Wyckoff |

Vanjske veze
------------

* *All Over the Guy* na sajtu IMDb
Za pjesmu, vidite članak Amor Gitano (pjesma).

**Ljubav cigana** (šp. *Amor gitano*) je meksička telenovela produkcijske kuće Televisa, snimana tokom 1999. godine, koja se u Srbiji prikazivala tokom 2002. i 2003. godine na Lokalnim Televizijama.

Sinopsis
--------

U davna vremena kada je nepravda bila svakodnevna pojava, Rodolfo, grof Farnesio, zli feudalni gospodar, zatražio je svoje pravo nad jednom seljankom da joj bude prvi muškarac i prekida njeno venčanje. Ali, njegove planove sprečava plemeniti ciganin Renso.

Uskoro će se Renso ponovo osetiti obaveznim da spasi narednu žrtvu grofa Farnesija. Radi se o markezi Adrijani de Astolfi koju je porodica primorala da se uda za grofa kako bi ih spasila od ekonomske propasti. Kako bi se otarasio ciganina, Rodolfo ga optužuje za zločin koji nije počinio i naređuje da ga deportuju na Ostrvo Prokletih – ostrvo zatvor.

Na ostrvo, sa drugim identitetom, dolazi Adrijana koja želi da bude sa Rensom. Rodolfo se, ponovo, umeša i razdvoji ih. Adrijanu, koja se ničega ne seća, udaju za Rodolfa i ona postaje grofica Farnesio.

Renso u zatvoru upoznaje Pedra Minelija, koji je tu takođe nepravendo. Postaju veliki prijatelji i dogovaraju se da pobegnu odatle. Posle višečasovnog plivanja i dolaska na drugo mesto Pedro priznaje Rensu da je on Pedro, grof Mineli i da ima veliko bogatstvo koje želi da mu pokloni kako bi se vratio po svoju voljenu Adrijanu.

Pedro je bolestan i na samrti mu poklanja blago. Moli ga da ode u njegovu vilu i predstavi se kao njegov sin kako bi uništio njegovu bivšu ženu, Astrid de Marnijer, koja ga je izdala i oterala u zatvor zadržavši njegov novac i posede. Pod identitetom grofa Minelija, Renso se vraća kako bi spasio Adrijanu od Rodolfa i Ise Valenti, bivše konobarice, koja je pomoću prevara postala Adrijanina sestra.

Uloge
-----

| Glumci | Likovi |
| --- | --- |
| Marijana Seoane | Markueza Adrijana de Astolfo, grofica Farnesio |
| Maurisio Islas | Renso |
| Alehandro Kamaćo | Rodolfo, grof Farnesio |
| Najlea Norvind | Isa Valenti |
| Marija Rubio | Izolda |
| Rakel Olmedo | Manina |
| Manuel Oheda | Pedro Mineli, grof Mineli |
| Marija Teresa Rivas | Petra |
| Ektor Gomez | Bernal |
| Roberto Palazuelos | Klaudio |
| Alberto Estrelja | Džonas |
| Maja Mišalska | Astrid de Marnijer |
| Hotan Fernandez | Umberto de Astolfo |
| Susana Gonzalez | Zoka |
| Ana Lajevska | Marija |
| Valentino Lanus | Patrisio |
| Huan Karlos Kolombo | Martin |
| Mario Prudom | Renan |
| Umberto Janjez | Danilo |
| Ruben Serda | Fraj Kintin |
| Nurija Bahes | Konstansa de Astolfo |
| Alek Von | Barhen Dino |
| Eduardo Aroijelo | Danijel di Skarpa |
| Karla Albaran | Aja |
| Ivan Bronstein | Baltazar |
| Andrea Garsija | Lukresija |
| Šerlin | Rosalinda |
| Adrijana Akosta | Kleopatra |
| Herardo Albaran | Bernardo le Baun |

Vanjske veze
------------

* Página de alma-latina.net
* Página de Univisión
* *Amor gitano* na sajtu IMDb
*Ukoliko ste tražili drugo značenje, vidite članak Mara.*
Marino kušanje Bude.
**Mara** se u budizmu smatra demonskim bićem koje predstavlja vrhovnog neprijatelja svih ljudi koji nastoje da žive svetim životom. Prema budističkom predanju, on je pokušavao da odvrati Gotama od postizanja probuđenja.

Sam Gotama Buda je govorio o Mari kao o onome ko pomoću raznih poželjnih i dopadljivih stvari iskušava čoveka:

> Dobitak, počast i slava su okrutni, bolni, grubi, predstavljaju prepreku za dostizanje nenadmašne slobode od okova. Kao kad ribar zabaci udicu sa mamcem u duboko jezero, pa je gladna riba proguta. Nakon što proguta udicu, riba bi se našla u nevolji, u propasti, a ribar bi sa njom mogao činiti šta mu je volja. 'Ribar' je naziv za Zlog Maru. 'Udica' je naziv za dobitak, počast i slavu. Ko god žudi za dobitkom, počasti i slavom i naslađuje se njima kad se pojave, naziva se onim koji je progutao udicu, ko je u nevolji, u propasti, jer Zli Mara može sa njim činiti šta mu je volja.
> 
> – Sidarta Gautama

Izvori
------

1. ↑  Trevor O. Ling, Rečnik budizma, Geopoetika, Beograd 1998.
2. ↑  UdicaŠablon:Mrtva veza, Pristupljeno 12. 4. 2013.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **religiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Grob šejha Ahmad-e Džamija u   
Torbat e Jam, Iran.
Šejh **Ahmad Ibn Abolhasan Džāmi-e Nāmagi-e Toršizi** (perzijski: احمد ابن ابوالحسن جامی نامقی ترشیزی‎) (Namag (danas Kašmar), Iran, 1048. - Torbat-e Džam, 1141.), poznatiji pod skraćenim imenom šejh **Ahmad-e Džami**, bio je perzijski sufistički pisac, mistik i pjesnik.

Rođen je u gradu Namagh (današnji Kašmar na sjeveroistoku Irana). Iako mu se porodica bavila zemljoradnjom, tvrdila je da potiče od izvjesnog Džarir ibn Abdulaha koji je bio sahaba ili suputnik proroka Muhameda. Ahmad, koji se po svjedočenju suvremenika isticao orijaškim rastom, crvenom kosom i plavim očima, mladost je proveo u pijankama. Godine 1070. je vidio kako se vino pretvara natrag u grožđe, i to je čudo protumačio kao znak da mora promijeniti svoj život. Odlučio je postati pustinjak te je sljedećih osamnaest godina proveo izvan ljudskog društva. Kada se odlučio vratiti, počeo je propovijedati svoje sufističke ideje, i nakon početne skepse, pridobivati sve veći broj sljedbenika svojim čudesnim iscjeljenjima. Napisao je nekoliko knjiga u kojima iznosi svoje sufističke zamisli, kao i sastavio niz pjesama. Ostatak života je proveo uglavnom u Mad'a'badu (današnji Torbat-e Džam), gdje je i umro i gdje je njegov grob postao mjestom hodočašća.

Literatura
----------

* Franklin Lewis, Heshmat Moayyad: *Colossal Elephant and His Spiritual Feats: The Life and Legendary Vita of Shaykh Ahmad-e Jâm*, Costa Mesa: Mazda, 2004  Arhivirano 2011-07-23 na Wayback Machine-u
* Aftab: *Ahmad-e Džami*
* *Ahamd-e Jam* u Loghatnaameh Arhivirano 2011-07-18 na Wayback Machine-u, *Dehkhoda Encyclopedia*

Vanjske veze
------------

* torbatjam.com Arhivirano 2009-01-22 na Wayback Machine-u ()
* Mauzolej šejha Ahmad-e Džamija Arhivirano 2008-09-08 na Wayback Machine-u ()
* Meftāh al Nadžāt[*mrtav link*] ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 17093307
* LCCN: nr93009747
* ISNI: 0000 0000 9857 5582
* GND: 123870720
* SELIBR: 214564
* SUDOC: 131514466

 |
**Vale Vouk** (Gospić, 21. veljače 1886. - Zagreb, 27. studenog 1962.), hrvatski botaničar slovenskog porijekla.

Potječe iz obitelji farmaceuta, porijeklom iz Slovenije. Njegov rođak Valentin Vouk, otvorio je prvu ljekarnu u Lici 1865. godine.

Maturirao je na gospićkoj gimnaziji 1909. godine, a diplomirao je i doktorirao u Beču. Od 1913. do 1956. uz kraći prekid za vrijeme Drugog svjetskog rata bio je profesor anatomije i fiziologije na Sveučilištu u Zagrebu te upravitelj Botaničkog zavoda i vrta. Pridonio je osnivanju Oceanografskog instituta u Splitu 1930. obnovi Instituta za biologiju mora u Rovinju i Dubrovniku te je organizirao arboretum u Trstenu. Bio je članom JAZU-a od 1920. godine.

Najvažnija djela
----------------

* "Nauka o životu bilja", (Zagreb, 1918.),
* "Elementi botanike", (Zagreb, 1928.).

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 64818139
* LCCN: n80119594
* ISNI: 0000 0001 2027 3733
* GND: 119473992
* SUDOC: 255426895
* BNF: cb12093248k (podaci)
* NKC: kv2011646172
* Botanist: Vouk
* CONOR.SI: 44189283

 |
**Vicko Mihaljević** (1861. - 1911.) je bio hrvatski političar i hrvatski književnik. Po struci je bio odvjetnik.

Kao političara pamti ga se kao splitskog gradonačelnika odnosno načelnika splitske općine od 1907. do 1911. čiji je lik utjelovljen u seriji Velom mistu, a odglumio ga je poznati hrvatski glumac Boris Buzančić. Dok je Mihaljević bio gradonačelnikom, kao prvi općinski prisjednik, zamjenjivao ga je Vinko Katalinić sve do Mihaljevićeve smrti.

Zanimljivost je da je Vicko Mihaljević još 1900-ih godina bio ekološki svjestan. Kad su Vid Morpurgo i njegov poslovni partner Emil Stock dobili koncesiju za izgradnju tvornice likera u Supavlu (splitskom predjelu, onda izvan grada), koncesiju je osporavao tvrdeći da će tvornički otpad zagađivati okolinu. Tom su osporavanju pridonijeli i politički sukobi, jer je Mihaljević bio pravaš.

U književnost je ostavio trag kao pjesnik. Pseudonim kojim se služio je Neurastenicus. Pisao je šaljive pjesme, prigodnice i hrvatske domoljubne pjesme. U nekim je pjesmama proročanski navijestio velike ratove što su uslijedili u budućnosti. 
Glede domoljubnosti svojih pjesama, dobio je premali prostor kod prikaza književne povijesti u Hrvata. Ipak, njegov je doprinos prepoznao Anatolij Kudrjavcev te ga je uvrstio u svoju antologiju *Splite moj: poezija o Splitu* iz 2002. godine. 2005. je godine reizdana njegova zbirka *Pregršt sušnja*, uz pogovore jezikoslovca Radovana Vidovića i Tonka Maroevića.
Njegovu su zbirku pjesama Pregršt sušnja ilustrirali poznati splitski slikar Ante Katunarić, Meneghelo Dinčić i sam Vicko Mihaljević. Primjerak zbirke slučajno je pronađena na zagrebačkom smetištu i potom je priređena za pretisak.

Objavio je zbirke:

* Na uztuk/ izpuškarao Neurastenicus, 1900.
* Pregršt sušnja / skupio Neurastenicus, 1905. (posveta: *Svojemu najboljemu prijatelju i nerazdruživomu poznaniku D. Vicku Mihaljeviću odvjetniku u Splitu da se još jednom naplače, nasmije i naljuti. Neuratstenicus na vansudbenu prijatnu pohranu ljubezno i zahvalno predaje*), ilustrirali: Ante Katunarić, Meneghelo Dinčić i Vicko Mihaljević

Izvor
-----

* Pregršt sušnja, reizdanje 2005. Ex libris, Zagreb, ISBN 9536310554
* Splite moj: poezija o Splitu, 2002.
* Nevenka Bezić-Božanić: Književni odrazi i kulturna zbivanja u Splitu u drugoj polovici 19. stoljeća, Dani Hvarskoga kazališta. Građa i rasprave o hrvatskoj književnosti i kazalištu, sv.26 br.1 travanj 2000.
* Udarna trojka i Pismice dotura Vice, Slobodna Dalmacija, 3. rujna 2005.
* Frano Dulibić: Grafička kultura svestranog Ante Katunarića, Kulturna baština : časopis za pitanja prošlosti splitskoga područja (0351-0557) 38 (2012), 38; 163-178, Pregled bibliografske jedinice broj: 618876, Hrvatska znanstvena bibliografija
* Groblje Lovrinac - Pro Memoria

1. ↑  Želimir Bašić: Prva tvornica "Stock" bila je u Splitu, podlistak Iz prošlosti dalmatinske proizvodnje jakih alkoholnih pića (10), 8. ožujka 2003.

Vanjske poveznice
-----------------

* Naslovnica zbirke Pregršt sušnja[*mrtav link*]
**Frank Wilbur "Spig" Wead** (Peoria, 24. oktobar 1895 – Santa Monica, 15. novembar 1947) je bio američki avijatičar i mornarički oficir, poznat kao jedna od najzaslužnijih ličnosti za osnivanje američke mornaričke avijacije i njen razvoj u prvim decenijama postojanja. Karijeru pilota mu je 1926. prekinula teška ozljeda vrata, te se zbog toga okrenuo pisanju, s vremenom privukavši pažnju Hollywooda gdje je počeo raditi kao scenarist, te postao blizak prijatelj i suradnik Johna Forda. Po izbijanju drugog svjetskog rata je ponovno postao aktivni mornarički oficir, te se zalagao za koncept eskortnih nosača aviona. 

O njegovom životu je 1957. snimljen biografski film *The Wings of Eagles*, gdje je Weadov lik tumačio John Wayne.

Filmografija
------------

* *Dirigible* (1931)
* *Hell Divers* (1931)
* *Airmail* (1932)
* *Ceiling Zero* (1936) — (*Ceiling Zero* na sajtu IMDb)
* *China Clipper (1936)*
* *Test Pilot* (1938)
* *The Citadel* (1938)
* *Dive Bomber* (1941) — (*Dive Bomber* na sajtu IMDb)
* *Destroyer* (1943) — (*Destroyer* na sajtu IMDb)
* *They Were Expendable* (1945)
* *The Beginning or the End* (1947)

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Frank Wead na sajtu IMDb
* Yahoo! Movies: Frank Wead
* excellent dedication to the film- *The Wings of Eagles* Arhivirano 2006-12-30 na Wayback Machine-u
**François de Montcorbier** ili **François des Loges**, poznatiji kao **François Villon** (Pariz, 1431. – nestao 1463.) je bio francuski srednjovjekovni pjesnik, najpoznatiji francuski pisac kasnog Srednjeg vijeka. Villon je u historiji poznat kao vagabund koji je redovito imao kriminalne ispade zbog kojih je dio vremena provodio u zatvoru ili u izgnanstvu iz Pariza, o čemu je pisao u svojim pjesmama. Njegova najpoznatija djela su zbirke *Le Lais* i *Le Grand Testament* te poema "Ballade des pendus".

Iako se o njegovom životu danas zna prilično podataka, postoji cijela serija rupa u njegovoj biografiji koje nisu popunjene ni nakon pet stoljeća. Tako se ni danas ne zna podatak o njegovoj smrti. Naime, Villon je tokom 1462. godine osuđen za krađu (njegovi kriminalni ispadi su dobro dokumentirani), ali je pušten uz jamčevinu. Na slobodi, Villon je ubrzo upao u novu tučnjavu pa je ponovo uhapšen. U zatvoru je mučen, a nedugo zatim osuđen na smrt vješanjem, no parlament je 5. siječnja 1463. godine preobratio kaznu u izgnanstvo. O njegovom životu nakon siječnja 1463. godine se ne zna ništa. François Rabelais je ispričao dvije anegdote koje se danas smatraju neutemeljenima, dok povjesničar Anthony Bonner spekulira kako je Villon nedugo zatim umro. Sve u svemu, njegov nestanak nakon novog izgnanstva iz Pariza ostaje misterij.
**Galijeno Feri** (Gallieno Ferri, 1929-2016) bio je italijanski crtač stripa, najpoznatiji kao likovni tvorac Zagora. Rođen je u Đenovi 21. marta 1929.godine, gde je proveo detinjstvo i mladost. Rano je postao ljubitelj stripa, posebno američkih autora Aleksa Rejmonda, Reja Mura i Harolda Fostera. Po završetku II svetskog rata (1939-1945) kratko radi kao geometar, ali se već 1948. prijavljuje na konkurs u izdavačkoj kući Đovanija De Lea. Primljen je kao veoma talentovan i tu sa De Leom 1949. godine, stvara svog prvog junaka Zelenu sablast (Il Fantasma Verde). Želeći da ostane anoniman, svoje radove potpisuje pseudonimom Fergal. Saradnja sa De Leom je potrajala do 1953. godine, kada su njih dvojica stvorili lik Tander Džeka (Thunder Jack), koji nije uspeo u Italiji ali jeste u Francuskoj. Feri prekida saradnju sa De Leom i odlazi u Francusku gde nastavlja da radi na Tander Džeku sa Francuzom Pjerom Mukoom. U Francuskoj radi do 1959. kad se ženi i seli u Rečo, gradić blizu Đenove, gde živi i danas. 

Tada započinje saradnja sa Serđom Bonelijem , scenaristom i urednikom kuće Araldo, kasnije Serđo Boneli Editore. Boneli je zadivljen Ferijevim radovima i ne propušta priliku da takvog crtača ima u svom timu. Godine 1961. iz njihove saradnje nastaje Zagor, strip koji će obeležiti živote ova dva čoveka. U početku, za Zagorov vizuelni lik je uzor bio američki glumac Robert Tejlor, ali ga Feri postupno menja, sve više ga približavajući sopstvenom liku. Kako je izjavio:*Normalno je da između autora i njegovog lika postoji psihološka, pa i fizička povezanost. Zagor jako liči na mene dok sam bio mlad. Oduvek sam bio avanturističkog duha pa sam ga udahnuo i njemu.* Od kada je izašao prvi broj Duha sa sekirom, Feri se od Zagora više nije rastajao. Nacrtao je na desetine hiljada tabli i sve naslovne strane stripa o Zagoru. Samo triput u karijeri on je svoj talenat pozajmio drugim strip herojima. Iste godine kada je nastao Zagor, Feri je nacrtao dve epizode stripa Crveni šinjel (Giubba Rossa), zatim prvu epizodu novog Bonelijevog junaka Mister Noa 1975. godine (za koga je sledećih desetak godina nacrtao i 115 naslovnih strana), a krajem devedesetih je nacrtao tri naslovne strane specijalnih brojeva Komandanta Marka.

Feri je za svoj rad dobio mnogobrojne nagrade među kojima se izdvajaju Nagrada za najboljeg crtača Ligurije (1984), Hugo Prat (1995) i nagrada FUMO DI CHINA za životno delo.
Gary Burghoff
**Gary Burghoff** (Bristol, Connecticut, 24.5. 1943. -) je američki glumac, najpoznatiji po tome što je tumačio lik kaplara Waltera Eugenea "Radar" O'Reillyja u popularnoj TV-seriji *M\*A\*S\*H*.

Burghoff se rodio s deformiranim stopalima, kao i s četiri prsta lijeve ruke. Usprkos toga, već u srednjoj školi se počeo baviti glumom, kao i muzikom kao jazz bubnjar.

Njegova prva važnija uloga bila je u kazalištu kada je 1967. godine glumio lik Charlieja Browna u mjuziklu *You're a Good Man, Charlie Brown*. Tri godine kasnije je lik Radara O'Reillyja tumačio u Altmanovom filmu MASH, a dvije godine kasnije je postao jedan od tri glumca iz filma koji će isti lik tumačiti u seriji.

Burghoff je od 1971. do 1979. godine bio u braku s Janet Gayle s kojom ima jedno dijete. Od 1985. je u braku s Elisabeth Bostrom, s kojom ima dvoje djece.

Iako mu je TV-serija donijela slavu i nagradu Emmy, nakon sedme sezone ju je napustio, tvrdeći da je emocionalno i kreativno iscrpljen, odnosno da želi više vremena provesti s porodicom. Međutim, i nakon toga se pojavljivao u ulozi Radara kao specijalni gost u kasnijim sezonama.

Burghoff trenutno živi u gradu Paradise. Osim muzikom se bavi i slikanjem divljih životinja kao i filatelijom.

Eksterni linkovi
----------------

***Gary Burghoff*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gary Burghoff: Legendary actor and intense painter of wildlife*
* Gary Burghoff na sajtu IMDb
* *M\*A\*S\*H* at TV.com Arhivirano 2008-07-25 na Wayback Machine-u
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 45767318
* LCCN: n85385961
* ISNI: 0000 0000 6364 1519

 |
**Georges Bernanos** (20. februar 1888 - 5. jul 1948) bio je francuski književnik, najpoznatiji po romanima *Sous le soleil de Satan* i *Journal d'un curé de campagne*, na koje je snažan uticaj imala njegova katolička vjera. Bernanos, koji je kao francuski vojnik bio nekoliko puta ranjavan tokom Prvog svjetskog rata, je slavu stekao u međuratnom periodu, kada je bio poznat i po političkom angažmanu, odnosno kao pristaša radikalno desne monarhističke stranke Francuska akcija. Zbog svojih uvjerenja je nakon izbijanja građanskog rata otišao u Španiju da se bori na strani Franca, ali su ga tamošnja iskustva natjerala da se okrene protiv fašizma te svoje sunarodnjake upozorava na opasnost od nacističke Njemačke. Godine 1938. je otišao u egzil u Latinsku Ameriku, odakle se za vrijeme Drugog svjetskog rata priključio Slobodnim Francuzima Charlesa De Gaullea.

Njegov sin Michel Bernanos je postao poznat kao pjesnik.

Vanjske veze
------------

* Dossier sur l'*Encyclopédie de l'Agora*
* Œuvres de Georges Bernanos (domaine public au Canada)
* Œuvres de Georges Bernanos (domaine public au Canada)
* Lecture de *Monsieur Ouine* par Gilles Sicart.
* Site de l'Association Internationale des Amis de Georges Bernanos, créé en juillet 2010 et dédié à l'œuvre et à la vie de l'écrivain
* liste des œuvres de Georges Bernanos
**Georgije Akropolit** (grč. Γεώργιος Ἀκροπολίτης, 1217–1282) bio je vizantijski pisac i državnik, rođen u Carigradu.

U ranoj mladosti Akropolita je otac poslao na dvor nikejskog cara Jovana III Duke Vataca, koji mu je poverio i važne državne poslove, a isto su potupili i Jovanovi naslednici Teodor II Laskaris i Mihailo VIII Paleolog. Godine 1244. postavljen je za velikog logoteta.

Kao vojni zapovednik 1257. godine u borbi protiv epirskog despota Mihaila II Duke Akropolit nije iskazao uglavnom nikakvu ratnu veštinu. Bio je zarobljen i dve godine držan u zatvoru, iz koga ga je oslobodio Mihailo Paleolog. Najvažniji Akropolitiv politički zadatak bio je pomirenje između grčke i rimske crkve, s čime se ranije sam nije slagao.

Godine 1261. vratio se u Carigrad kao rektor obnovljenog Carigradskog univerziteta. Godine 1273. Atalijat je poslat u diplomatsku misiju papi Grguru X, a sledeće godine, na Lionskom koncilu u ime vizantijskog cara priznao je duhovnu supremaciju Rima. Godine 1282. poslat je u diplomatsku misiju trapezuntskom caru Jovanu II, a umro je ubrzo nakon povratka s ovog putovanja.

Akropolitovo istoriografsko delo *Hronički zapis* (Χρονικὴ συγγραφή) nastavlja se na istoriju Nikite Honijata te obrađuje period od 1204. do 1261. godine, dakle od pada Carigrada tokom četvrtog krstaškog rata do oslobađanja grada. Zahvaljujući svom položaju, Akropolit se oslanja uglavnom na lična saznanja i iskustva. Ovo delo, čija je kraća parafraza sačinjena posle njegove smrti, predstavlja objektivan i pouzdan izvor koji je sastavio savremenik događaja koji se opisuju, kome su zvanični položaji velikog logoteta, vojnog zapovednika i poverljivog ambasadora omogućili da događaje posmatra iz velike blizine. Akropolit se smatra pouzdanim izvorom za činjenice, a pritom je njegov jezik lako razumljiv, premda ne pokazuje naročitu brigu za konstrukciju rečenice. Stil mu je arhaizirajući ali jasan.

Akropolit je napisao i nekoliko kraćih dela, među kojima je značajan nadgrobni govor Jovanu Vatacu, epitaf njegovoj ženi Ireni te panegirik Teodoru II Laskarisu. Dok se kao zarobljenik nalazio u Epiru napisao je i dva traktata o svetom duhu.

Povezano
--------

* Konstantin Akropolit, njegov sin

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 89002586
* LCCN: n87805467
* ISNI: 0000 0001 1075 906X
* GND: 118716972
* SELIBR: 55627
* SUDOC: 030657695
* BNF: cb122030235 (podaci)
* BIBSYS: 90635212
* NLA: 35793302
* NKC: mzk2006356107
* BNE: XX4440594
* CiNii: DA04773176
* CONOR.SI: 174163299
* NSK: 000134811

 |
**Gospođa de Stal** (fr. ) ili pravim imenom Žermena Neker (fr. ; 1766 — 1817) je bila francuska književnica.

Biografija
----------

Rođena je u Parizu, a otac joj je bio ugledni ženevski bankar i ministar finansija Luja XVI. Njena majka, Sizan Kiršo, vrlo obrazovana žena, držala je cenjeni književni salon koji su posećivali Didro, Grim, Bifon, Renal i drugi poznati umetnici. U toj sredini Žermena dobija svoje prvo obrazovanje. Nakon udaje za švedskog diplomatu, barona Stal-Holstena (po kome joj ostaje titula, barunica de Stal), ona otvara svoj salon, u kojem se u doba Francuske revolucije okupljaju pristalice ustavne monarhije. Nakon pobede republikanskih snaga i septembarskog masakra (1792) sklanja se u Kope, imanje Nekerovih na Ženevskom jezeru. Tu sreće Benžamena Konstana, francuskog književnika, s kojim će biti u višegodišnjoj ljubavnoj vezi. Po primirivanju situacije vraća se u Pariz i obnavlja književni salon. Pokušava da se približi mladom generalu Bonaparti, ali budući car nije mario za njene intelektualne i fizičke čari. Ona tada prelazi u opoziciju, a njen salon postaje mesto antinapoleonovskih kritika. Godine 1803. prognana je iz Pariza. Sve do 1807. obilazi Nemačku i Italiju. Na osnovu tih putovanja piše knjigu, koja je uništena po Napoleonovoj naredbi, a gospođa de Stal proterana u Kope. Nakon njegovog pada vraća se u Pariz, gde nastavlja da okuplja umetnike i druge viđenije ljude u svoj salon.

Literatura
----------

***Gospođa de Stal*** na Wikimedijinoj ostavi

* Francuska književnost, knjiga druga, u okviru Edicije strane književnosti, Izdavačko preduzeće „Nolit", Beograd, 1976.
**Grgur Karlovčan** (Kalinovac, 11. ožujka 1913. - Stara Gradiška, 29. rujna 1942.), hrvatski književnik

Životopis
---------

Grgur Karlovčan rodio se u Kalinovcu, učiteljsku školu je polazio u Pakracu i Zagrebu a završio je 1934. godine u Karlovcu. Zbog svojih ljevičarskih ideoloških pogleda bio je često isključivan iz škole te uhićivan. Kao učitelj službovao je u Hercegovini. Od 1935. godine učiteljevao je u Tasovčićima a 1938. godine položio je učiteljski ispit u Cetinju. U Tasovčićima je sudjelovao u utemeljivanju i radu Narodne čitaonice te bio zaslužan za osnutak društva *Seljačko kolo* i mjesne knjižnice. Od 1939. do 1941. godine i premještaja u Cazin studirao je na Višoj pedagoškoj školi u Zagrebu. Bio je sudionik NOP-a. Zatočen je kao komunist i partizanski agitator a ubijen je nakon pokušaja bijega iz logora u Stara Gradiška.

Književno stvaralaštvo
----------------------

Pisao je izrazito socijalno intoniranu poeziju i prozu o teškom životu Hercegovaca i društvenim sukobima prije 2. svjetskog rata. Prve stihove objavljuje u časopisu *Mladost* (1929, 1931–33), a pjesme, pripovijetke i crtice u periodicima *Selo i grad* (1932–33), *Snaga* (1932), *Glas* (1933), *Hrvatska revija* (1933–34, 1941), *Kronika* (1933), *Dani i ljudi* (1935–36, 1941), *Književnik* (1937–38), *Naša stvarnost* (1938) i *Izraz* (1939–40). Roman *"Natopljene brazde"* (1939.) donosi motive iz podravskog života.

Djela
-----

* *"Srce nad ravnicom"*, Đurđevac, 1933. 1968.
* *"Natopljene brazde"*, Zagreb, 1939.
* *"Lice dana"*, Zagreb, 1940.
* *"Pjesme i proza"*, Zagreb, 1946.
* *"Sabrana djela"*, Đurđevac, 1978.
* *"Izabrana djela, Pet stoljeća hrvatske književnosti"*, 136. Zagreb 1991, 457–519.

Izvori
------

1. 1 2  Hrvatski biografski leksikon: Karlovčan, Grgur Preuzeto 3. veljače 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 12373081
* ISNI: 0000 0000 2037 1854
* GND: 119193000
* BNF: cb12296787x (podaci)
* BIBSYS: 90637816
* CONOR.SI: 55685987
* NSK: 000017366

 |
**Otkriveni Asteroidi: 1**| 390 Alma | 24. mart, 1894. |

**Camille Guillaume Bigourdan** (6. april, 1851. – 28. februar, 1932.) je bio francuski astronom.

Bigourdan je rođen u Sistelsu, Tarn-et-Garonne od oca Pierre Bigourdan-a i majke Jeanne Carrière. U 1877. je imenovan od strane Félix Tisserand-a na mjesto pomoćnog astronoma na Opservatorija u Toulouse-u, i 1879. je slijedio Tisserand-a u parišku opservatoriju gdje je kasnije postao direktor.

Proveo je mnoge godine u potvrđivanju pozicija 6380 maglina. Nadao se da će postaviti osonove budućeg proučavanja vlastitog kretanja maglina; ovaj rad se pokazao manje-više uzaludan, pošto daleke magline neće pokazati nikakvo podesno kretanje. Međutim, on je otkrio blizu 500 novih objekata.

Godine 1902. je učestvovao u naporima da se preračunaju sa većom preciznošću meridijanske razlike između Londona i Pariza. Postao je član Bureau des Longitudes u 1903. i član Francuske akademije nauka 1904.

Opisao je metodu podešavanja ekvatorijalni mount telescopes, which was known as "Bigourdan's method".

Bigourdan je dobio Lalande nagrada koju dodjeljuje Francuska akademija nauka godine 1883. i 1891. kao i Zlatne medalje Kraljevskog astronomskog društva, 1919. Bio je direktor Bureau International de l'Heure od 1919. do 1928.

Oženio je kćerku Amédée Mouchez-a.

Literatura
----------

* Levy, Jacques R. (1970–80). „Bigourdan, Camille Guillaume". *Dictionary of Scientific Biography*. **2**. New York: Charles Scribner's Sons. pp. 126-127. ISBN 978-0-684-10114-9.

Vanjski linkovi
---------------

* Awarding of RAS gold medal

Osmrtnice
* JRASC **26** (1932) 276 (one line)
* MNRAS **93** (1933) 233
* Obs **55** (1932) 116
* PASP **44** (1932) 133

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 32296877
* LCCN: n87834215
* ISNI: 0000 0001 0856 4466
* GND: 116180323
* SUDOC: 075148633
* BNF: cb15290885g (podaci)
* NKC: xx0160297

 |
Halil Džubran
**Halil Džubran** (Bšari, 6. prosinca 1883. - New York, 10. travnja 1931.), također i **Kahlil Gibran** i **Khalil Gibran** (arapski: جبران خليل جبران), bio je libanonski, maronitski, arapski i američki pjesnik.

Život i djela
-------------

Rodio se 6. prosinca 1883. u mjestu Bšari, stotinjak kilometara od Bejruta u obitelji maronitskih kršćana. Kada je imao 12 godina, zajedno s majkom, dvije sestre i polubratom emigrira u Boston. Njegov otac ostaje u Libanonu.

Halil u Bostonu 1896. upoznaje fotografa Freda Hollanda Daya, koji mu postaje priljatelj i vrši jak utjecaj na njega. 1897. vraća se u Bejrut i počinje pohađati al-Hikmah gimnaziju te usavršava svoj arapski. 1902. ponovno je u Bostonu i upoznaje mladu pjesnikinju Josephine Peabody, u koju se uskoro zaljubljuje. Iste godine, njegova majka, sestra i polubrat umiru od tuberkuloze. Džubran nalazi duhovnu potporu u drugoj sestri i Josephine.

1905. objavljuje eseje u arapskim novinama, a nakon toga počinje objavljivati pjesme. Svoju prvu knjigu, Nimfe iz dolina, objavio je 1906. u New Yorku, a drugu, Pobunjeni dusi 1908. Vraća se u Boston 1910. i pridružuje Društvu zlatnih veza, udruzi arapsko-američkih pisaca i intektualaca. Svoj jedini roman, Slomljena krila, objavljuje 1912. Arapska antologija njegovih pjesama iz novina objavljena je 1914. u New Yorku pod nazivom Suza i smiješak.

Njegova prva knjiga na engleskom jeziku, Luđak, objavljena je 1918. *Prorok*, njegovo najpoznatije djelo izlazi 1923. i odmah postiže veliki uspjeh. Svoju kolekciju aforizama, Kraljevstvo mašte, objavljuje u Kairu 1927. a knjigu Isus, sin čovječji 1928. U ožuljku 1931. izlaze Bogovi zemlje.

10. travnja iste godine Halil Džubran umire u New Yorku. Pokopan je u rodnom mjestu Bšari.


***Halil Džubran*** na Wikimedijinoj ostavi
**Hegemon sa Tasosa** (grč. Ἡγήμων ὁ Θάσιος) bio je starogrčki komediograf koji je stvarao u okviru stare atičke komedije, no ipak je bio slavniji po svojim parodijama, pa Aristotel za njega kaže da je "prvi pevao parodije" (τὰς παρῳδίας ποιήσας πρῶτος). To verovatno znači da je on zaslužan za razvoj parodije kao posebnog književnog žanra koji je imao i svoje posebno mesto na dramskim takmičenjima. Prema stoičaru Polemonu, koga citira Atenej, u nekoliko navrata je sa takvim pesmama osvojio nagrade na nadmetanjima u Atini, a jedini duži fragment parodije koji nam se sačuvao od Hegemona spominje i nagradu od 50 drahmi. Na istom mestu Aristotel kaže da je "Homer, na primer, podražavao bolje karaktere, Kleofont prosečne, a Hegemon Tašanin, koji je prvi pevao parodije, i Nikohar, pesnik *Delijade*, gore".

Hegemon je živeo u doba peloponeskog rata i bio je savremenik Kratina, kada je ovaj već bio starac, kao i savremenik Alkibijadov. Parodija kojom se bavio uglavnom se sastojala u tome da se od epskih pesnika preuzimaju i teme i metrička shema, te da se neznatnom promenom reči u poznatim mestima ono visoko i svečano preobrazi u nešto duhovito i smešno. Premda je takva vrsta parodiranja postojala od starih vremena, počev od *Margita* ili *Boja žaba i miševa*, ipak su sada takva dela prvi put počela da se izvode na pozornici i nadmeću se u vlastitoj kategoriji. Kada je 413. pne. u Atinu stigla vest o propasti sicilijske ekspedicije, veliki broj građana upravo je bio u pozorištu i gledao Hegemonovu parodiju *Gigantomahija*. Da bi savladali svoju tugu i nesreću, gledaoci su ostali na svojim mestima do kraja predstave, kojoj očito nije nedostajalo komičke snage.

Jedina komedija koja mu se pripisuje jeste *Filina* (Φιλίνη), napisana u Eupolidovom i Kratinovom stilu, u kojoj ismeva jednu poznatu atinsku heteru tog imena.

Prema *Sudi*, Hegemon je imao nadimak Φακή (= supa od sočiva ili leće).

Govornik
--------

Hegemon (grč. Ἡγήμων) je i ime atinskog govornika koji je bio savremenik Demostenov i jedan od onih koje je Filip II Makedonski potkupio da bi pred atinskim narodom zastupali makedonske interese. Aristogiton je protiv njega podneo optužbu, a na kraju je smaknut podelivši tako Fokionovu sudbinu. Prema Sirijanu, restorsku veštinu savladao je samo praksom, jer formalnog retoričkog obrazovanja nije imao.

Epski pesnik
------------

Hegemon (grč. Ἡγήμων) zvao se i neki epski pesnik koji je napisao ep o podvizima Tebanaca pod Epaminondom kod Leuktre.

Epigramatičar
-------------

Hegemon (grč. Ἡγέμων) je i ime nekog pesnika čiji se jedan epigram nalazi u vatikanskom rukopisu *Grčke antologije* (p. 274). Ništa drugo nije o njemu poznato.
**Marko Nešić** (ćirilica: Марко Нешић) (Novi Sad,2. ožujak 1873 - 30. travanj 1938, Novi Sad) je bio srpski skladatelj, kapelnik. esperantista, berber i tamburaš. Napisao je i komponovao preko 200 kompozicija.
Jedno vreme je vodio tamburaški zbor Srpskog Zanatlijskog Pevačkog Društva "Neven" u Novom Sadu.

Ovom društvu je 1911.godine posvetio kompoziciju "Neven Kolo" i ona je faktički himna društva iako se u narodu peva kao stara gradska pesma.
Pod terminom stare gradske pesme, varoške, ili kako su ih još nazvali pesme koje večno žive, peva se veliki broj kompozicija čiji je autor Marko Nešić, ali malo ljudi zna da ih je on napisao.

Život i rad
-----------

Nešić je bio istaknuti aktivista u radničkom, kulturnom i društvenom životu svoga vremena ali će ostati upamćen po harmonizaciji vojvođanskih pesama. Iako je završio berberski i stolarski zanat od 1890. godine isklučivo se posvetio muzici. Sam je pisao, komponovao i štampao svoja dela o vlastitom trošku, te ih slao tamburaškim orkestrima u austro-ugarskoj, a kasnije kraljevini Jugoslaviji.
Svirao je tamburicu, šargiju. Bio je šef tamburaških prkestara Bratimstvo, Beli Orao, Excelsior.

Čuveni kompozitor i tamburaš iz Novog Sada napisao je i štampao "Školu za tamburu", napisao je i komponovao preko 200 pesama i instrumentalnih kompozicija koje su i danas prihvaćene u narodu. Najčuvenije su "Žabaljka", "Bogata sam imam svega", "Dones' mi vina krčmarice", "Idem kući", "Kad sam bio mlađan lovac ja", "Neven Kolo", Đuvegije gde ste da ste", a "Biće skoro propast sveta" je poslužila kao lajt motiv za istoimeni kultni film Aleksandra Saše Petrovića.

Sa tamburaškim orkestrom Vase Jovanovića nastupao je u glavnim gradovima Evrope i postao vatreni pobornik esperanto jezika.
Osnivač je društva esperantista u Novom Sadu, koje dnas nosi njegovo ime.
Kao veliki simpatizer radničkog pokreta i njegov aktivista, bio je omiljen u Novom Sadu a novosađani su ga zvali jednostavno čika Marko.
Na njegovoj sahrani 1938. godine, baš pred prvomajske praznike, na Almaškom groblju u Novom Sadu, okupio se veliki broj građana i radnika iz raličitih radničkih organizacija, sa poslednjim pozdravima na vencima, svome umrlom drugu.

Izvori
------

* "Sa pesmom u narodu" almanax,Tiski Cvet 2009, Novi Sad
* "Vojvođanska tamburica", Sava Vukosavljev, Matica Srpska 1990. Novi Sad
* "Žice tamburice", Savez muzičkih društava Vojvodine 1985. Novi Sad

Vidi još
--------

***Marko Nešić*** na Wikimedijinoj ostavi

* Tamburica
* Kolo