recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostale upotrebe, v. Palanka (razvrstavanje).*
**Palanka** je u svom originalnom značenju manje utvrđenje podignuto od drvene građe, zaštićeno sa spoljašnje strane prokopanim rovom i zemljanim nasipom. Ime je mađarskog preko turski porekla.

Na graničnom prostoru palanka se javlja kao tvrđava koja štiti manje naselje uz neko veće pogranično utvršenje. Palanka je takođe služila kao zaštita manjeg, privremenog ili trajnog vojnog logora. Ona je neka vrsta krajiškoga kastruma. Ponekad palanka uz veću utvrdu štiti pomoćne objekte, štale s konjima i skladišta s opremom.

Palanka je pravilne osnove, skoro uvek pravougaonog oblika. Sastoji od visoke i čvrste palisadne ograde. Taj jaki drveni plot bio je međusobno povezan pleterom, šibljem, a s unutarnje mu je strane nasuta i nabijena zemlja. S spoljašnje je strane pristup takvoj ogradi branio prokopani zaštitni jarak, a uz njega mu je spolja podignut još jedan zemljani nasip i na njemu zaštitna ograda. Na uglovima tako zatvorenog branjenog prostora ponekad su bile podignute drvene kule, zapravo čardaci kao pridodani element odbrane i zaštite. Takvi su čardaci štitili i glavni ulaz u palanku. Ponekad su se podizali i uokolo palanke kao vrsta predstraže, da bi produbili sigurnosni prostor zaštićenog naselja ili vojnog logora.

Palanka je na pograničnom prostoru štitila nezaštićeno stanovništvo, nekakav zbeg naroda, deo vojnih posada na izloženim položajima ili pak pomoćne čete koje nisu mogle stati u branjeni prostor glavnih graničnih utvrđenja. Palanke su tako imale i deo odbrambenih graničnih zadataka.

Palanke su imale veći značaj u 16. i 17. veku. Kasnije gube svoju prvobitnu namenu. Neke propadaju, a neke se razvijaju u veća naselja zadržavajući svoje izvorno ime.

U kasnijim vekovima je izraz palanka postala sinonim za gradić, iako često sa pežorativnim prizvukom, vezanim uz izraze kao što su "palanački mentalitet" koji označavaju zadrtost, primitivizam i malograđanštinu.

Toponimi
--------

### Srbija

* Bačka Palanka
* Smederevska Palanka
* Brza Palanka
* Bela Palanka
* Banatska Palanka
* Stara Palanka

### Makedonija

* Kriva Palanka

### Bugarska

* Bjala Palanka

Vidi još
--------

* *Filozofija palanke*

Izvori
------

1. ↑
**Plavi paradajz** (lat. *Solanum melongena*) (patlidžan, sulana)
jednogodišnja je vrsta biljke iz roda pomoćnica (*Solanum*). Areal rasprostranjenja ove vrste obuhvata istočnu Indiju i Šri Lanku, ali je ranom domestifikacijom proširen najpre na područje istočne Azije, Mediterana i Evrope, a kasnije i na američke kontinente. Uzgaja se zbog plodova koji se koriste kao povrće.

Opis biljke
-----------

Plavi patlidžan je jednogodišnja zeljasta biljka visoka do 70 cm, sa razgranatim stablom koje ponekad nosi trnove. Listovi su veliki, sa dugačkim lisnim drškama, do 15 cm dugi i do 10 cm široki. Cvetovi se nalaze u pazuhu listova, pojedinačni su ili ređe u manjim cvastima. Plod je bobica, najčešće ljubičasto-plave boje, ali može biti i zelena, žuta ili bela. 

| **Plavi patlidžan,sveži plodNutritivna vrednost u 100 g** |
| --- |
| Energija 20 kcal   100 kJ |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Ugljeni hidrati     |  5.7 g |
| - Šećer  2.35 g |
| Masti | 0.19 g |
| Proteini |  1.01 g |
| Tiamin (Vit. B1)  0.039 mg   | 3% |
| Riboflavin (Vit. B2)  0.037 mg   | 2% |
| Niacin (Vit. B3)  0.649 mg   | 4% |
| Pantotenska kiselina (B5)  0.281 mg  | 6% |
| Vitamin B6  0.084 mg | 6% |
| Folna kiselina (Vit. B9)  22 μg  | 6% |
| Vitamin C  2.2 mg | 4% |
| Kalcijum  9 mg | 1% |
| Gvožđe  0.24 mg | 2% |
| Magnezijum  14 mg | 4%  |
| Fosfor  25 mg | 4% |
| Cink  0.16 mg | 2% |
| mangan 0,25 mg |  {{{opt1v}}} |

 |
| Percentages are relative to USrecommendations for adults.Source: USDA Nutrient database |

Detalji građe
-------------

* HabitusHabitus
* CvetCvet
* Uzdužni presek plodaUzdužni presek ploda

Naziv biljke
------------

Naziv patlidžan potiče od sanskritske reči vatin-ganah, a u srpski jezik je došao preko persijskog (perz. badin-gan) i turskog jezika (tur. *patlican*). U srpskom jeziku patlidžanom se naziva paradajz, mada se često i biljka plavi patlidžan jednostavno naziva patlidžan.

Uzgojne statistike
------------------

Prema statistikama Ministarstva poljoprivrede Sjedinjenih američkih država (USDA) oko 93% ukupne svetske proizvodnje plavog patlidžana poreklom je iz samo sedam država. Najveći proizvođači su Kina (55%) i Indija (28%), za kojima slede Egipat, Turska, Japan i Italija.

Literatura
----------

1. ↑  Stjepanović-Veseličić L. 1974. Rod *Solanum* L. 1753. U: Josifović M. (ed.) Flora SR Srbije VI. SANU: Beograd.
2. ↑  FAO statističke tabele za uzgoj patlidžana u 2005. godini

Vanjski linkovi
---------------

***Patlidžan*** na Wikimedijinoj ostavi

* Plavi patlidžan u bazi podataka Biljke za budućnost
* *Solanum melongena* L. — fotografije, primerci iz herbarijuma, taksonomski status i sinonimi
Rudnik Zrinski.
Šume Medvednice spuštaju se gotovo do samog središta Zagreba. Osim mira i zelenila, ova planina obiluje bogatim i raznolikim životinjskim svijetom te posebnostima kao što su Šumska staza 'Bliznec' za osobe s invaliditetom, špilja Veternica, srednjovjekovni rudnici Zrinski i Francuski rudnici, Sljemenska kapelica, 500 Horvatovih stuba...

Najviši vrh Medvednice je Sljeme, visoko 1033 m. Na njemu se nalazi radiotelevizijski toranj visok 169 m. Do 2007 godine do vrha je vodila žičara. Na Sljemenu se nalazi i skijaška staza na kojoj se održava utrka *Snježna kraljica*.

Utvrde i dvorci na Medvednici
-----------------------------

Najočuvanija utvrda Medvednice je Medvedgrad, sagrađen u 13. stoljeću i koji je služio za obranu Kaptola i biskupskih posjeda.

Druga utvrda je Susedgrad, također sagrađena u 13. stoljeću. Poznat je po bitki koja se dogodila podno njegovih zidina tijekom Seljačke bune.

Također, pokraj Gornje Stubice postoji Dvorac Oršić koji je izgrađen 1756. godine na temeljima utvrde sagrađene u 13. stoljeću. Kasnije je dvorac preuređen i (1973. g.) pretvoren u Muzej seljačkih buna.

Park prirode
------------

Parku prirode Medvednica glavna su značajka šume (bukve, jele, javora, jasena i hrasta kitnjaka) velike biološke vrijednosti uslijed čega je unutar parka zaštićeno 8 šumskih rezervata. Zbog razlika u visini kao i zbog prisustva brojnih potoka i izvora, ovaj prostor karakteriziraju raznolika staništa koja su zaslužna za bogat biljni i životinjski svijet. U parku je zabilježeno preko 1300 biljnih vrsta, a zbog raznolikosti šuma ptičji svijet broji 70 gnjezdarica. Medvednicu obilježava i raznolikost geološke građe. Najpoznatija stijena Medvednice je zeleni škriljavac, dok su karbonatne stijene zaslužne za nastanak 7100 m dugog kanala pećine Veternice koja je značajno paleontološko nalazište.

Povezano
--------

* Park prirode
* Hrvatski nacionalni parkovi i parkovi prirode
* Medvednica
* Medvedgrad

Vanjske veze
------------

* Medvednica.info

| * p
* r
* u
Hrvatski nacionalni parkovi, parkovi prirode i strogi rezervati prirode |
| --- |
| Nacionalni parkovi | 
Brijuni • 
Kornati • 
Krka • 
Mljet • 
Paklenica • 
Plitvička jezera • 
Risnjak • 
Sjeverni Velebit
 |
| Parkovi prirode | 
Biokovo • 
Kopački rit • 
Lastovsko otočje • 
Lonjsko polje • 
Medvednica • 
Papuk • 
Telašćica • 
Učka • 
Velebit • 
Vransko jezero • 
Žumberak - Samoborsko gorje
 |
| Strogi rezervati prirode | 
Bijele i Samarske stijene • 
Hajdučki i Rožanski kukovi
 |
**Anghiari** je grad i općina od 5536 stanovnika u toskanskoj provinciji Arezzo (Toskana) u Centralnoj Italiji.

Geografija
----------

Anghiari leži u gornjem toku rijeke Tibar, udaljen tridesetak km sjeveroistočno od provincijskog centra Arezza. Anghiari je smješten na brdu i zbog svojih bedema, uskih uličica popločenih kamenom, brojnih stepenica i starih kuća još uvijek ima izgled srednjovjekovnog gradića, zbog čega je bio nominiran za najljepši talijanski gradić.

Historija
---------

Anghiari je prvi put dokumentiran 1048 pod imenom **Castrum angulare**. Isprva je bio feud gospodara zamka Galbina, zatim kamaldolijanskih fratara, a nakon njih sve do 1384. porodice Tarlata iz Arrezza. Republika Firenca zavladala je Anghiarem i postavila svog vikara, što se kosilo sa planovima milanskih Viscontia koji su također htjeli zavladati tim krajem. Zbog to je došlo do bitke kod Anghiarija 29. juna 1440. u kojoj su pobjedili Firentinci. Bitka je obilježila uspon moći dinastije Medici, pa su oni tu pobjedu htjeli trajno ovjekovječiti velikom freskom koju su naručili od Leonarda da Vincia 1503. za Palazzo Vecchio. Freska je nažalost vremenom propala, tako da na nju podsjećaju samo Leonardove skice i njene kopije koje su naslikali drugi umjetnici.

Znamenitosti
------------

*Palazzo Petrorio* koji se počeo graditi za Langobarda u 7. vijeku na ruševinama rimske građevine. Danas je njegova fasada dekorirana grbovima raznih firentinskih vikara i podesta. *Palazzo Taglieschi* je renesansna rezidencija porodice Taglieschi, podignuta sredinom 15. vijeka. Ta neobična građevina sa svojim obrambenim tornjevima danas je pretvorena u muzej u kom se ističu djela Jacopa della Quercie i Andreje della Robbije. Preko puta nje leži *Palazzo del Marzocco*, koju zovu Palačom bitke jer u njoj smješten muzej čiji je jedan kat posvećen njoj.

Privreda
--------

Ekonomija današnjeg Anghiarija bazira se na poljoprivredi, turizmu i zanatsvu (restauracija atikog namještaja).

Gradovi pobratimi
-----------------

* Argentina La Plata, Argentina
* Rusija Vladimir, Rusija
* Italija Guidizzolo, Italija

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Italy: Toscana*" (engleski). City population. Pristupljeno 19. 20. 2018.
2. 1 2 3 4 5  „*Battle of Anghiari*" (engleski). Discover Tuscany. Pristupljeno 19. 12. 2018.
3. 1 2 3 4  „*Anghiari*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 19. 12. 2018.

Vanjske veze
------------

***Anghiari*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Comune di Anghiari* (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 144334747
* NKC: ge895189

 |
**Adad-nirari III** (također **Adad-narari**) bio je kralj Asirije od 811. do 783. pne. Bio je sin i nasljednik Shamshi-Adada V, a po svemu sudeći i vrlo mlad prilikom dolaska na prijestolje, s obzirom da mu je prvih pet godina formalne vladavine majka Shammuramat služila kao regentica, a što je po nekim izvorima potaklo legendu oSemiramidi.

Mladost Adad-nirarija, i posljedica problema koje je prilikom svoje vladavine imao njegov otac, dovelo je do ozbiljnog slabljenja asirske vlasti nad Mezopotamijom, a kralju su počeli prkositi oficiri, guverneri i lokalni vladari.

Prema zapisima samog Adad-nirarija, kralj je vodio nekoliko pohoda čija je svrha bila povratiti vlast i prestiž koji je Asirija imala u doba njegovog djeda Shalmanesera III. Prema zapisima, pohode je vodio u svim smjerovima i to do kraja svoje 28-godišnje vladavine. Istovremeno je sagradio hram Nabua u Ninivi. Jedan od njegovih pohoda je doveo do opsade Damaska u doba Ben-Hadada III godine 796. pne. čime je oslbaljeno aramejsko kraljevstvo Damask, a Izrael pod Jehošom (koji je asirskom kralju platio danak) i Jeroboamom II se oporavio. 

Neki biblijski stručnjaci vjeruju da je upravo on "Kralj Ninive" koji je, doznavši za Jonino'proročanstvo o skoroj propasti, sebe obukao u prosjačke halje i naredio da grad posti nastojeći je spriječiti (Jona 3:6–9

Usprkos sve Adad-nirarijeve upornosti i energije, Asirija je nakon njegove smrti ušla u period krize koji će potrajati nekoliko decenija.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Shamshi-Adad V**  |  **kralj Asirije** 811–783. pne. | Slijedi: **Shalmaneser IV**  |
Koordinate: 44° 42' 58" SG Š, 22° 27' 20" IGD

Ostrvo Adakale
Bazar na ostrvu Adakale
**Ada Kale**, **Adakale** ili **Ada-Kale** (tur. *ada* – "ostrvo" + *kale* – grad), je nekadašnje ostrvo i naselje na Dunavu u Tekijsko-oršavskoj dolini, između gornje klisure Kazana i nizvodne Sipske klisure, kod ušća reke Černe na granici prema Rumuniji. Bilo je dugo 1750 m. a široko 500 m. Ada Kale su još Rimljani utvrdili i na temeljima tih utvrđenja građena su druga, tako je ono uvek služilo u vojne svrhe, jer je onaj ko je bio njegov gospodar, gospodario je plovidbom kroz Đerdap. Austrijanci poslednji obnavljaju drevna utvrđenja najpre 1689. kada car Leopold I gradi utvrđenje koje naziva Nova Oršava, jer se nalazio 3 km nizvodno od rumunskog grada Oršave, a zatim i znatno pojačanje 1718-1738. kada je imalo 5 kula, od kojih 4 ugaone, a jednu sa šančevima na najistaknutijem delu, bregu Alion. Godine 1718. tu je bio carski stan odakle je car Josif I posmatrao borbu sa Turcima. Turci su ga naselili posle Austrijske okupacije 1718-1739, pa do njegovog potapanja tu je bilo tursko naselje. Ada Kale je često menjalo gospodare. Bilo je srpsko, tursko, austrougarsko i na kraju rumunsko. Tek 1878. po Berlinskom ugovoru Turska napušta Ada Kale. Posle Balkanskih ratova od 1913. je u posedu je Austrougarske, a posle Prvog svetskog rata pripalo je Rumuniji. Na ovom ostrvu je 25. jula 1804. za vreme Prvog srpskog ustanka, srpska potera predvođena Milenkom Stojkovićem, uhvatila je i pogubila četvoricu beogradskih dahija Aganliju, Kučuk Aliju, Mula Jusufa i Fočić Mehmed-agu. 

Ostrvo je bilo čuveno po vinovoj lozi zvanoj adakalka.

Potopljeno je 1971. godine izgradnjom hidroelektrane Đerdap.

Vanjske veze
------------

***Ada Kale*** na Wikimedijinoj ostavi

* 
* Arhivirano 2007-03-11 na Wayback Machine-u
* Centrul Cultural Mehedinţi - Viaţa şi opera insulei Ada Kaleh Arhivirano 2009-06-09 na Wayback Machine-u
* Aşa a fost pe Ada Kaleh Arhivirano 2006-03-27 na Wayback Machine-u, Jurnalul Naţional

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh96007864
* GND: 1063974607
* NKC: ge717722

 |
**Adalbert** (743-747fl. 743-747) bio je galski (francuski) kršćanski propovjednik i misticizam koji je, prakticirajući asketski način života i izvodeći čuda stekao veliki broj poklonika u tadašnjoj Franačkoj, izazvavši reakciju službene Crkve na čelu sa Sveti Bonifacijem. Adalbert, koji je ranije izbacivan iz crkvi, propovijedao je na otvorenom i tražio od svojih sljedbenika da grade raspela u prirodu. Zbog toga je godine 744. održan sinod u Soissonsu na kome je naređeno da se raspela unište, a na sljedećem sinodu 745. je papa Zaharija naredio da se svi njegovi spisi spale; Bonifacijev prijedlog o ekskomunikaciji nije usvojen. Godine 746. je Pipin Mali pisao papi kako Adalbert i drugi heretici i dalje propovijedaju. Papa je zatražio da se Adalbert uhapsi i dovede u Rim. Što se dalje dogodilo sa njim, nije poznato; izvor iz 9. vijeka navodi da je bio zatočen u samostanu Fulda; odatle je pobjegao i ubili su ga razbojnici.

Literatura
----------

* Jeffrey B. Russell, Saint Boniface and the Eccentrics. Church History. Vol. 33, No. 3, Sep. 1964
* Lewis Spence, *The Encyclopedia of the Occult*, reprinted 1988.
* Catholic Encyclopedia: Imposters, from the 1913 Catholic Encyclopedia
* Norman Cohn, The Pursuit of the Millennium, 1957
* Richard Fletcher, The Barbarian Conversion, 1997
**Bubblegum pop**, također poznat kao **bubblegum rock** ili jednostavno **bubblegum** je žanr popularne glazbe. Glavne karakteristike bubblegum popa su plesni ritmovi, lakopamtljive melodije, jednostavnne strukture od tri akorda i ponavljajući riffovi na gitari. Također ga karakteriziraju i *laki tekstovi*, često nepovezani sa stvarnošću, a tematički su usredotočeni na ljubav i udvaranje. Taj stil glazbe najčešće slušaju mlađa djeca, ali i adolescenti koji se kroz tu glazbu prisjećaju mladosti. Bubblegum pop je sličan bubblegum danceu (podžanru eurodancea) s kojim djele vesele teme i pamtljive melodije.

Vanjske poveznice
-----------------

* Bubblegum-Music.com
* The Classic Bubblegum Music Page

| * p
* r
* u
Pop glazba |
| --- |
| 
2-Tone • Afrobeat • Austropop • Bastard pop • Britcore • Britpop • Bubblegum pop • Chiptunes • Country pop • Dark wave • Doo-Wop • Easy listening • Electronic body music • Elektro minimal • Elektro pop • Elektro wave • Europop • Future pop • Indie pop • J-pop • Merseybeat • Mod • New wave • Noughties pop • Noughties latino pop • Pop metal • Pop rock • Pop punk • Pop rap • Power pop • Rhythm and blues • Rhythm pop • Rock and roll • Rockabilly • Shoegazing • Surf • Synthpop • Skiffle • Teen pop • Tradicionalni pop • Techno pop • Trip hop
 |
Old Bailey
**Centralni kazneni sud** u Engleskoj i Walesu, znan još i kao **Old Bailey**, po ulici u kojoj se nalazi, je zgrada suda u centralnom Londonu, jedna od zgrada u kojima zasjeda Kraljevski sud. Kraljevski sud koji zasjeda u Old Baileyju bavi se teškim kaznenim djelima iz Greater Londona, a samo u iznimnim situacijama i kaznenim dijelima iz drugih dijelova Engleske i Walesa. Dio današnje zgrade nalazi se na lokaciji gdje je nekoć bio srednjovjekovni zatvor Newgate. Osnovan je krajem XVI. vijeka. 

Sva suđenja u Old Baileyju otvorena su za javnost i podložna su strogim sigurnosnim mjerama. U popularnoj kulturi, Old Bailey je vjerojatno najpoznatiji kao mjesto suđenja zloglasnoj braći Kray, koja su dobila doživotni zatvor za ubojstva Georgea Cornella i Jacka McVitieja. To i do danas ostaje jedna od najvećih kazni izrečenih na ovome sudu. 

Old Bailey se također spominjao i u nekoliko fiktivnih djela, među kojima su najpoznatiji roman Toma Clancyja *Patriot Games* i serije *Sherlock* i *Law & Order: UK*.

| * p
* r
* u
Braća Kray |
| --- |
| Reggie • Ronnie • Charlie |
| Relevantne žrtve | George Cornell • Jack "The Hat" McVitie |
| Policajci | Leonard "Nipper" Read |
| Povezane osobe | Violet Lee-Kray • "Cannonball" Lee • Lord Boothby • Tom Driberg • Frank Sinatra • Barbara Windsor • Kate Kray • Peter Rachman |
| Lokacije | East End • The Blind Beggar • Old Bailey • Psihijatrijska bolnica Broadmoor |
| Pop kultura | *The Krays* • *Legend* • *Whitechapel* • Piranha Brothers • Knjige (*Our Story • Born Fighter • My Story • A Way of Life*) |
Za zloglasnu izbornu jedinicu, v. Old Sarum (izborna jedinica Parlamenta UK).
Maketa nekadašnjeg Old Saruma
**Old Sarum** (latinski: ) je naziv za drevno naselje od koga se razvio današnji grad Salisbury u Engleskoj. Na njegovim ostacima se nalaze dokazi o trajnom ljudskom naseljavanju od oko 3000. pne.. Old Sarum je jedno od najstarijih naselja koje se spominju u historijskim izvorima vezanim uz Britaniju. Nalazi se na brdu oko tri kilometra sjeverno od modernog Salisburyja, uz neposrednoj blizini puta A345.

Old Sarum je u historijske izvore ušao kao utvrđenje na brdu karakteristično za Željezno doba; nalazio se na strateškoj lokaciji sjecišta dvije trgovačke rute i rijeke Avon. Utvrđenje je bilo ovalnog oblika - 400 m i 360 m široko - opasano sa dva grudobrana i jarkom u sredini, s time da je ulaz bio sa istočne strane. Nakon što su ga osvojili Rimljani, postao je grad po imenu *Sorviodunum*. Kasnije su ga Saksonci koristili kao uporište u borbi protiv vikinških pljačkaša, a Normani oko njega sagradili veliki kameni zid, te potom napravili umjetnu uzvisinu gdje je sagrađen zamak; njega je štitio duboki šanac. Unutar samog zamka je sagrađena palača za kralja Henryja I koju su poslije toga koristili monarsi dinastije Plantagenet. Na zapadnom rubu grada su Normani sagradili katedralu i biskupovu palaču.

Ta je katedrala godine 1219. srušena kako b se sagradila nova u blizini rijeke; građani Old Saruma su se stoga preselili na novu lokaciju pounatu kao New Salisbury ili New Sarum. I zamak se sa vremenom prestao koristiti, pa ga je kralj Henry VIII srušio kako bi iskoristio građevinski materijal. 

Iako je bio ne samo stvarno, nego i formalno nenastanjen, Old Sarum je sve do 19. vijeka zadržao formalnu zastupljenost u Parlamentu, postavši najzloglasniji od svih tzv. *trulih gradova* koji su postojali sve do Zakona o reformi 1832 godine.

Danas je u vlasništvu javne organizacije English Heritage te otvoren za javnost.

Eksterni linkovi
----------------

***Old Sarum*** na Wikimedijinoj ostavi

* Old Sarum information at English Heritage

Koordinate: 51°05′33″N 1°48′21″W﻿ / ﻿51.09255°N 1.80575°W﻿ / 51.09255; -1.80575
**Međunarodna manifestacija filmske umjetnosti u Veneciji** (ital. *Manifestazione Internazionale d'Arte Cinematografica di Venezia*), bio je filmski festival održan u Veneciji od 31. augusta do 15. septembra 1946. Predstavljao je svojevrsni nastavak predratnog, odnosno preteču, a po nekim tumačenjima i prvo "pravo" izdanje današnjeg Venecijanskog filmskog festivala. Za razliku od ranijih festivala, održanih pod fašističkim režimom, i koji su, pogotovo za vrijeme Drugog svjetskog rata, bili pod sjenom fašističke ideologije i osovinske propagande, festival 1946. godine je imao izrazito antifašistički karakter, te su na njemu prvi put nakon rata prikazani filmovi iz savezničkih SAD i SSSR-a. Službena nagrada, koja je prije rata nosila ime Mussolinijev kup po fašističkom diktatoru Benitu Mussoliniju, nije dodijeljena. Umjesto toga je novinarski žiri posebno priznanje dao američkom filmu *The Southerner* u režiji Jeana Renoira.

Vanjske veze
------------

* (`en`) Mostra del Cinema di Venezia 1946 Arhivirano 2010-02-11 na Wayback Machine-u sull'Internet Movie Database
* Sito ufficiale della Mostra del Cinema di Venezia
* La Manifestazione Internazionale d'Arte Cinematografica di Venezia nell'archivio della Biennale

| * p
* r
* u
Venecijanski međunarodni filmski festival |
| --- |
| Nagrade | 
* Zlatni lav
* Srebrni lav
* Specijalna nagrada žirija
* Kup Volpi
* Premio Osella
* Premio Marcello Mastroianni
* Queer Lion
* Premio Arca Cinema Giovani

 |
| Po godini | 
* 1932
* 1933
* 1934
* 1935
* 1936
* 1937
* 1938
* 1939
* ~~1940~~
* ~~1941~~
* ~~1942~~
* 1943
* 1944
* 1945
* 1946
* 1947
* 1948
* 1949
* 1950
* 1951
* 1952
* 1953
* 1954
* 1955
* 1956
* 1957
* 1958
* 1959
* 1960
* 1961
* 1962
* 1963
* 1964
* 1965
* 1966
* 1967
* 1968
* 1969
* 1970
* 1971
* 1972
* 1973
* 1974
* 1975
* 1976
* 1977
* 1978
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015

 |
**Andrés Manuel López Obrador** (španski izgovor: [anˌdɾes maˈnwel ˈlopes oβɾaˈðoɾ] ( poslušajte); 13. novembar 1953), često navođen i pod skraćenicom **AMLO**, je meksički ljevičasrski političar koji je 2018. godine izabran za predsjednika Meksika. 

Lopez Obrador se rodio u Tabascu gdje je započeo svoju političku karijeru kao član vladajuće Istitucionalno revolucionarne partije (PRI). Godine 1989. ju je napustio kako bi se priključio ljevičarskoj Partiji demokratske revolucije (PRD). Kao njen kandidat je godine 2000. uspio postati šef vlade Ciudad Mexica i sa tog se mjesta kandidirao za predsjednika na izborima 2006. godine. Njih je tijesno izgubio od Felipea Calderona, kandidata desničarske Partije nacionalne akcije (PAN); rezultat je, smatrajući ih posljedicom izborne prevare, odbio prihvatiti, a što je dovelo do višemjesečnih protesta njegovih pristaša. Godine 2012. se kao kandidat PRD ponovno kandidirao za predsjednika, ali je izgubio od Enriquea Peña Nieta, kandidata PRI. Nakon toga je napustio PRI, te osnovao novu stranku Pokret nacionalne obnove (MORENA), kojoj su se, osim pristaša ljevice priključili i brojni desničari. Nakon izborne kampanje, u kojoj se zalagao za populističke reforme i žestoko protivljenje politici američkog predsjednika Donalda Trumpa, izabran je s nepunih 49 % glasova, te će 1. decembra 2018. formnalno preuzeti dužnost predsjednika.

Vanjske veze
------------

***Andrés Manuel López Obrador*** na Wikimedijinoj ostavi


***Andrés Manuel López Obrador*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  „Semblanza". Lopezobrador.org.mx. Arhivirano iz originala na datum November 29, 2016. Pristupljeno 10. XII 2016.
Pogled na tvrđavu sa juga
**Tematinski zamak** (slov. *Tematínsky hrad*) je zamak u Slovačkoj, koja se nalazi nedaleko od Novog Mesta na Vahu u Trenčinskom kraju na zapadu zemlje. Podignut je u drugoj polovini XIII veka u gotskom stilu, a od 1524. godine se nalazi u posedu porodice Turzo koja izvodi njegovu značajnu obnovu. Njegov veći deo je razoren 1710. godine tokom opsade i od tada nije obnavljan ili korišćen. On se tada nalazio u posedu Mikloša Berčenjija (mađ. *Miklós Bercsényi*) koji je bio jedan od zapovednika pobune protiv Habzburga, tako da su ga njihove snage opsele i spalile tokom gušenja pobune. Nlazi se na nadmorskoj visini od 590 metara, u zapanom delu Povaškog Inoveca.

Nedaleko od ostataka Tematinskog zamka, kod sela Hradok, pronađeni su novčići u obliku sekire iz vremena Velikomoravske kneževine. U njemu su pronađeni utvrđenog naselja iz tog doba, ali su oni ljudskim nemarom uništeni.

Povezano
--------

* Zamkovi u Slovačkoj

Spoljašnje veze
---------------

***Tematinski zamak*** na Wikimedijinoj ostavi

* Tematinski zamak(www.castles.sk)
Freska svete Tekle.
**Sveta Tekla** (gr. Θέκλα) je bila ranohrišćanska misionarka i propovednica, legendarna saputnica apostola Pavla.

Ne pominje u Novom zavetu, ali se o njoj se naširoko govori u apokrifnom spisu "Djela Pavla i Tekle". I pravoslavna i katolička crkva je poštuju kao sveticu. Pravoslavna crkva je smatra ravnom apostolima ("*ravnoapostolna*"). Srpska pravoslavna crkva je slavi 7. oktobra (24. septembra po starom kalendaru).

Život svete Tekle
-----------------

Freska Pavla i Tekle iz 6. veka, u pećini pored Efesa. Tekla i Pavle su prikazani kao jednake apostolske ličnosti, iste veličine i ikonografski jednake važnosti. Oboje imaju podignute ruke u gestu podučavanja. Neko je kasnije iskopao oči i podignutu ruku Tekle, kako bi naglasio da muškarac ima apostolski autoritet a žena je zaslepljena i ućutkana.
Rođena je u Ikoniji od znamenitih paganskih roditelja. Kao osamnaestogodišnja devojka bila je verena za bogatog Tamirisa, kada apostol Pavle dođe sa Varnavom u Ikoniju da propoveda u kući lokalnog hrišćanina Onesifora. Tekla je danima slušala apostola Pavla i očarana njegovom besedom u slavu celibata, odlučila je odbaciti brak. Teklina majka Teokleja je bila očajna optuživši Pavla da im kvari decu i unosi smutnju u njihov grad.

Teklin verenik Tamiris, "prvi čovek Ikonije", okupio je masu ispred Onesiforove kuće u kojoj je Pavle propovedao, zahtevajući da mu se sudi jer je "čarobnjak koji zavodi njihove žene". Pavle je izveden pred rimskog prokonzula, saslušan i potom stavljen u pritvor. Iste noći, Tekla je podmitila čuvara i došla da sluša Pavla u zatvoru. Tekla je uhvaćena, i njena majka je lično zahtevala da je spale na lomači za primer, kao verolomnicu. Izvedena na lomaču, Tekla je na čudotvoran način uspela da se spasi.

Tada Tekla ostavi verenika, pođe za Pavlom iz Tarsa, i dođe sa njim u Antiohiju propovedati evanđelje. Umrla je kao mučenica u Seleukiji.

Hrišćanska predaja joj pripisuje čudotvorne moći.

Izvori
------

1. ↑  „Житије св. првомучeнице Текле равноапостолне". Arhivirano iz originala na datum 2009-12-07. Pristupljeno 2011-08-01.
2. ↑  John Dominic Crossan: In Search Paul[*mrtav link*]
3. 1 2 3  THE ACTS OF PAUL AND THECLA

Vidi još
--------

* Djela Pavla i Tekle

Vanjske veze
------------

***Tekla*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`sh`) Житије св. првомучeнице Текле равноапостолне Arhivirano 2009-12-07 na Wayback Machine-u (Stara crkva u Sarajevu)
* (`en`) *Acts of Paul and Thecla*: translated probably by Jeremiah Jones, (1693–1724)
* (`en`) Early Christian Writings:`*Acts of Paul and Thecla* (e-text) ed. M.R. James, 1924.
* (`en`) Nancy A. Carter, "The Acts of Thecla: a Pauline tradition linked to women" Arhivirano 2005-03-24 na Wayback Machine-u
* (`en`) Catholic Encyclopedia: *Sts. Thecla*
**Tucupita** je administrativni centar venecuelanske savezne države Delta Amacuro od 84 900 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Tucupita* leži na rukavcu Orinoca - Caño Manamo u Delti Orinoca na sjeveroistoku Venecuele. *Delta* u okolici grada je rijetko naseljen močvarni kraj, mozaik bara, kanala (cañosa) i otoka pokrivenih gustom prašumom među njima.

Historija
---------

*Tucupita* je izgrađena negdje oko 1885. kao centar za otkup poljoprivrednih proizvoda iz rijetko naseljene okolice, a to se svodilo na kukuruz, banane, kakao, šećernu trsku i duhan. 

Pravi preokret za taj mali gradić bile su 1960e kad su u okolici pronađene velike količine nafte. Tad se *Tucupita* počela značajno graditi, naročito nakon izgradnje brane na Caño Manamu- 1967. koja je grad odterila dotad redovnih poplava. Preko te brane izgrađena je i cesta prema Maturínu administrativnom centru države Monagas tako da je odtad *Tucupita* dostupna i za automobile.

Privreda i transport
--------------------

Osim tradicionalnih poslova u *Tucupiti* se u najnovije vrijeme razvio eko turizam, vezan uz obilaženje delte i njegovih autohtnonih stanovnika indijanaca Warao.

Izvori
------

1. 1 2  „*VENEZUELA: Major Cities*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 12. 9. 2012.
2. 1 2 3 4  „*Tucupita*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 29. 09. 2012.
3. ↑  „*Basic Delta Geomorphology*" (engleski). Bureau of Economic Geology. Arhivirano iz originala na datum 2014-11-07. Pristupljeno 29. 09. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Tucupita* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Carmina Burana** je kantata za orkestar, zbor i solo pjevače njemačkog kompozitora Carla Orffa, praizvedena 1937. u frankfurtskoj operi.

Karakteristike djela
--------------------

Orff je libreto za svoju kompoziciju pronašao u istoimenom manuskriptu iz 
13. vijeka, otkrivenom 1803. u bavarskom benediktinskom samostanu - Benediktbeuern.

Stihovi te zbirke pjesama bili su napisani na latinskom i srednjovjekovnom njemačkom, 
ime im je dao njemački filolog Johann Andreas Schmeller koji je to djelo i otkrio. 
Tekstovi Carmine Burane su šaroliki prikaz srednjovjekovnog života, od odnosa prema religiji, do satire 
društva i razuzdanih nazdravičarskih pjesama uz piće.

Iako su neki od stihova bili popraćeni arhaičnom muzičkom notacijom, potvrđujući da je Carmina Burana orginalno bila 
namjenjena pjevanju, ali kako je većina pjesama bila bez toga, to je ostavilo prostor Orffu za kreativnu slobodu.

Orff je odabrao 24 pjesme, koje on je svrstao kao prolog i epilog, i u tri dijela otprilike jednake duljine. Prvi dio *Primo Vere* (U rano proljeće),
prikaz je mladenačkog, energičnog plesa, drugi dio *In Taberna* (U gostionici), evocira pijanke i uživanje u jelu i razuzdanosti.
A udvaranje i romantična ljubav su predmet trećeg dijela *Cour d'Amours* (Sud ljubavi). 
Orffova jednostavna orkestracija, harmonične melodije u kombinaciji sa snažnim ritmom bubnjeva dali su kantati iskonski, instinktivni karakter.

Najpoznatija pjesma te kantate je - *O Fortuna* (O sreći), koja služi i kao prolog i epilog. Ona je okvir triju glavnih pjesama i snažno upozorenje o moći sreće i sudbine, oslikana drevna slika - Kola sreće, kod kojeg se trijumf i katastrofa nasumično izmjenjuju. 

Snažni prvi dijelovi kantate su jedna od najvećih dostignuća muzičke literature za pjevačke zborove.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Carmina Burana*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 07. 06. 2015.

Vanjske veze
------------

* *Carmina Burana* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)}

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 174990202
* LCCN: n81149804
* GND: 300115946
* SUDOC: 140321330
* BNF: cb139167628 (podaci)

 |
**Pazi što jedeš** manifestacija je Etnografskog muzeja Istre.

O manifestaciji
---------------

Priredba Pazi što jedeš održala se prvi put 2011. godine.
Etnografski muzej Istre nakon prvi put 2011. godine organizirane manifestacije „Pazi što jedeš - Tradicijskom hranom protiv suvremenih bolesti" o tradicijskoj prehrani i njezinom pozitivnom utjecaju na brojne suvremene bolesti, te nakon što je pokazao uspješnu suradnju sa Hrvatskim savezom dijabetičkih udruga, Dijabetičkim udrugama Istarske županije i Udrugama ekoloških proizvođača – Istarski eko proizvod, krenuo u drugu manifestacije ove vrste s obzirom na sve veće zanimanje publike.

### 2012.

Manifestacija se 2012. godine održava u Pazinu, 24. studenog.

Priredba „Pazi što jedeš" ima regionalni i nacionalni karakter zbog sudjelovanja sudionika iz Istarske, ali i ostalih županija Hrvatske. 

Sastoji se od predstavljanja kataloga izložbe istarskih muzeja „Ki sit ki lačan", predstavljanja projekta „Muzej u loncu" Gradskog muzeja Požega, stručnih predavanja na temu ekološkog uzgoja biljaka. 

Radionice tradicijske prehrane održat će se kako bi se posjetitelji naučili ili prisjetili tradicijskih načina pripremanja tjestenine. 

Uz sajam se, u predvorju Spomen doma, organizira razmjena sjemena i sajam ekoloških proizvoda gdje posjetitelji mogu degustirati i kupiti ekološke proizvode iz Istarske, Primorsko-goranske, Krapinsko-zagorske, Međimurske i Varaždinske županije. 

### Ciljevi priredbe

Osnovni ciljevi manifestacije Pazi što jedeš su sljedeći: 

a) poučiti širu javnost o tradicijskim jelima Istre
b) potaknuti dolazak domaćih i stranih turista zainteresiranih za specijalni oblik turizma – gastronomski i eko turizam
c) poboljšati kulturno turističku ponudu Pazina i središnje Istre u postsezoni
Manifestacija „Pazi što jedeš" namijenjena je široj javnosti koja želi, na jednom mjestu, dobiti sve informacije o zdravoj i tradicijskoj prehrani, ali također i stručnoj javnosti u želji razvijanja interdisciplinarne suradnje na temu prehrane.
Potiče se i studente za sudjelovanje na manifestaciji nudeći im mogućnost volontiranja i stjecanja iskustava.

Izvori
------

* Službena stranica manifestacije Pazi što jedeš na facebooku
**Ourika** (arapski: نهر أوريكا, berberski: *Iwriken*, francuski: *Oued Ourika*) je rijeka u sredini Maroka u Regiji Marrakesh-Safi duga 104 km, značajna pritoka rijeke Tensift.

*Ourika* je poznata po čestim poplavama u ljeto i proljeće, što je neobično jer većina marokanskih rijeka tad ima vrlo malo vode.

Hidrologija
-----------

Ourika izvire na sjevernim padinama planina Visokog Atlasa u Regiji Souss-Massa, od tamo teče prema sjeveru, probijajući se uskim kanjonima. Nekih 30 km jugoistočno od Marakeša, kod gradića Aghmat se račva u dva rukavca i nadalje teče razdvojena sve do autoputa N9 gdje se 
ponovno spaja. Dvadesetak km sjeveroistočno od Marakeša uvire u Tensift.

Nešto prije samog ušća prima najveću pritoku Zat.

Unutar 34 godina koliko se prikupljaju podatci o rijeci, 44% poplava dogodilo se u proljeće, a 25% u ljeto kad u Maroku vlada suša, osim u visokim planinama, gdje pasatni vjetrovi donesu olujne kišonosne oblake, koji se toliko istresu da vodotoci naglo nabujaju.

Nakon katastrofalne poplave 1995. poduzeto je nekoliko građevinskih zahvata na regulicaji toka. Istovremeno je u njenom gornjem toku 
instaliran sistem upozorenja, koji alarmira stanovnike duž doline.

Izvori
------

1. 1 2 3   SAIDI, Mohamed El Mehdi. „The Ourika floods" (engleski). Comunicações Geológicas. Pristupljeno 30.6. 2020.

Vanjske veze
------------

***Ourika*** na Wikimedijinoj ostavi

* *The Ourika floods* (`en`)
**Tao** (ili **Dao** - Put) doslovno znači Put, a u kineskoj filozofiji označava zakonitost svemira, kojim se po unutrašnjoj nuždi kreće svako svetsko zbivanje. Ovaj princip mogu razumeti samo pojedinci čiji je život usaglašen sa osnovnim principima prirode.

Jin i jang, simbol taoizma.
Smatra se da najstarije sačuvano taoističko djelo "Jin-fu-čing" (0 skladu nevidljivoga) potiče iz vremena cara Huang-ti (2697. pne.). Glavni predstavnici klasičnog taoizma su Lao Ce (570-490. pne.), Lie Ce (oko 400. pne.) i Čuang Ce (umro oko 330. pr. n. e.). Prema Lao Ceu obeležja taoa su: nezahvatljivost, neizrecivost, nepokretljivost, nedelatnost, jedinstvo. Tao je "ponor" gde se smiruje svako zbivanje. To je "jedinstvo suprotnosti" i iskonsko prirodno stanje svega. "Tao nikada ne deluje, ali se po njemu sve dešava." Njegovu neizrecivost mudrac može izraziti jedino paradoksima. Najveći taoistički dijalektičar Čuang Ce definiše ga ovako: "Stvarnost bez prostora, trajnost bez vremena, to je svemir, kosmičko jedinstvo, sveobuhvatnost, tao." Prema Lie Ceu "Tao se ne doseže pozitivnim naporima, nego apstrakcijom i nedelatnošću" (*vu-vei*). Za njega je mnogostrukost bića prividna, realno je samo jedinstvo bitka, a "razlika života i smrti je imaginarna"... "Biće koje ovde strada preporađa se na drugom mjestu... nastanak i prestanak, dolazak i odlazak karike su lanca, ali je nit vodilja u toj ulančanosti nezahvatljiva." 

Tao se u svetu ispoljava preko vrline (te). Ona pokreće "veliki tok" kojem daju kružni smer dve suprotne snage, Jin i jang, pasivna i aktivna sila, koje teže za ponovnim uravnoteženjem i povratkom u tao. "Obnoviti svoju prirodu znači vratiti se u iskonsku prirodu bitka" (Čuang-tse). Ta je iskonska priroda tao. Plodovi ljudske delatnosti su "veštački" i iluzorni. Otuda vera taoista u povratak prirodi i njihov pasivni stav prema toku događaja u društvenom životu. Dužnost dobrog vladara je da ne remeti mirni tok taoa i da bude suzdržljiv u donošenju i primeni zakona. 

Pojam tao je srodan vedskom rita, indijskom pojmu dharma i grčkom logosu.

Napomene
--------

1. ↑  Ivan Vidanović, Rečnik socijalnog rada
2. ↑  Filozofijski rečnik, Matica Hrvatska, Zagreb 1984.
3. ↑  Filozofijski rečnik, Matica Hrvatska, Zagreb 1984.
4. ↑  Filozofijski rečnik, Matica Hrvatska, Zagreb 1984.

Vidi još
--------

* Te
* Darma
* Logos

***Tao*** na Wikimedijinoj ostavi
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Tao*.*
Provincije kojima je vladao Tao Qian krajem 180-ih
**Tao Qian** (132 - 194) je bio kineski gospodar rata iz doba kraja dinastije Han, koji je vladao provincijom Xu.

Bio je rodom iz Danyanga (丹阳), od čijih je žitelja napravio vojsku poznatu kako po svojoj ratničkoj vještini, tako i odanosti nekarakterističnoj za to doba. Guvernerom provincije Xu je postao za vrijeme ustanka Žutih turbana, kada se istakao uspješnim gušenjem ustanka. Potom je sudjelovao u pokušaju gušenja Liangzhouskog ustanka kada se zamjerio svom pretpostavljenom Zhang Wenu. Nakon kaosa koje je izazvalo krvoproliće i Dong Zhuoov puč u Luoyangu 189. Tao Qian se vratio u Xu, te iskoristio priliku da svoju vlast proširi na susjednu provinciju Yang. 

Tao Qian je nakon toga nastojao ostati izvan sukoba koji su karakterizirali druge gospodare rata. Godine 193. je, međutim, na sebe navukao bijes Cao Caoa, koji ga je držao odgovornim za smrt svog oca Cao Songa, ubijenog i opljačkanog od strane Tao Qianovih vojnika za vrijeme putovanja kroz Tao Qianovu teritoriju. Cao Cao je sa ogromnom vojskom napao Tao Qianovu teritoriju i masakrirao veliki broj njenih žitelja, ali se potom povukao, natjeran na to pobunom Zhang Miaoa u svojoj pozadini. 

Tao Qian je sljedeće godine umro, ali ne prije nego što je svoje elitne danyanške trupe stavio u službu Liu Beija, gospodara rata koji će postati jedna od najznamenitijih ličnosti Tri kraljevstva.

Povezano
--------

* Popis ličnosti Tri kraljevstva
*Za ostale upotrebe, v. Orešani.*

  
Koordinate: 41° 53′ 55" SGŠ, 21° 36′ 13" IGD

**Orešani** (mak. *Orešani*) su naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Orešani pripadaju opštini Zelenikovo, koja okuplja jugoistočna predgrađa Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Orešani su smešteni u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 22 km jugoistočno.

Naselje Orešani je u okviru istorijske oblasti Torbešija, koja se pruža južno od Skopskog polja. Naselje je smešteno na desnoj obali Vardara, blizu njegovog utoka u Tarsku klisuru. Severno od naselja pruža se polje, dok se južno izdiže planina Kitka. Nadmorska visina naselja je približno 230 metara.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa manjim uticajem Egeja (žarka leta).

Istorija
--------

|  |
| --- |
|  |

Stanovništvo
------------

Orešani su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 515 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (75%), a manjine su Albanci (20%) i Srbi (2%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje, a manjinska islam.

Vidi još
--------

* Opština Zelenikovo

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Orešani (Zelenikovo)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.zelenikovo.gov.mk Zvanična stranica opštine Zelenikovo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Zelenikovo |
| --- |
| **Zelenikovo** • 
Vražale •
Gradovci •
Gumaljevo •
Dejkovec •
Dobrino •
Novo Selo •
Orešani •
Pakoševo •
Paligrad •
Smesnica •
Strahojadica •
Taor •
Tisovica |  |
**Albert Botteri** (Split, 4. listopada 1879. – Zagreb 20. veljače 1955.), austrougarski i jugoslavenski oftalmolog. Za dopisnog člana JAZU bio je izabran 1930. Osnovao je Kliniku za očne bolesti u Zagrebu. Bio je brat liječnika Ivana Huga Botterija.

Biografija
----------

Rodio se u Splitu. Gimnaziju je pohađao u Zadru. U Beču je studirao medicinu. Liječnički rad počeo je u Zadru. Prvi znanstveni rad objavio je 1906. zajedno s Karlom Landsteinerom, dobitnikom Nobelove nagrade za medicinu ili fiziologiju 1930. za otkriće krvnih grupa u čovjeka. Botteri je specijalizirao oftalmologiju kod glavnog predstavnika bečke oftalmološke škole Ernsta Fuchsa. Nakon specijalizacije otišao je raditi u očnu kliniku u Innsbrucku gdje je bio I. asistent.

Godine 1909. napisao je djelo važno u svjetskim okvirima, prvi je na svijetu dokazao ultrafiltrabilnost virusa uložne blenoreje. Godine 1911. otišao je u Trst gdje je radio u privatnoj ordinaciji do 1915. U Prvom svjetskom ratu bio je mobiliziran u vojsku. Za vrijeme rata radio je kao liječnik u Puli, glavnoj ratnoj luci. Godine 1917. otišao je u Ljubljanu gdje je vodio odjel za očne bolesti Zemaljske bolnice. Godine 1919. u Ljubljani je bio osnovan Medicinski fakultet. U međuvremenu Botteri je habilitirao u Pragu. U habilitacijskom radu dokazao je da su ulošci (inkluzije) kod uložne blenoreje i ulošci kod trahoma biološki sasvim različiti, premda morfološki jednaki. Dokaz je izveo opsežnim kliničkim, bakteriološkim i eksperimentalnim istraživanjima.

Nakon habilitacije, 1920. bio je izabran za redovitog profesora ljubljanskog Medicinskog fakulteta. Fakultet je imao samo teorijske predmete, što nije zadovoljavalo Botterijeve ambicije te je nakon mjesec dana otišao u Zagreb na Medicinski fakultet, također mladi fakultet kojem je trebao oftalmološki stručnjak. U Zagrebu je predavao od 1920. do 1951. uz dvije godine prekida, a dekan je bio na istom fakultetu akademske godine 1928./1929. Godine 1923. osnovao je zagrebačku Kliniku za očne bolesti. Godine 1930. postao je dopisni član JAZU. Predsjedavao je Jugoslavenskim oto-neuro-oftalmološkim društvom. Bio je član brojnih uglednih inozemnih društava.

Godine 1943. umirovljen je bio zajedno s bratom. Oba su 1945. bila vraćena na položaj, a od 1946. radila su na Rebru. Godine 1951. obojica su zbog starosti umirovljena.

Na području trahoma Albert Botteri bio je stručnjak velika ugleda u međunarodnim okvirima. Ispitivao je eksperimentalno različite metode liječenja te proučavao plazmom kao metatrahomsko oboljenje. Botterijev habilitacijski rad o kliničkom eksperimentalnim i mikroskopskom istraživanju trahoma, uložne blenoreje i proljetnog konjunktivitisa često je citiran u svjetskoj oftalmološkoj literaturi, a izašao je na tri jezika.

Eksterni linkovi
----------------

* galerija velikana Medicinskog fakulteta Arhivirano 2014-10-15 na Wayback Machine-u
* prof. dr. sc. Albert Botteri Arhivirano 2014-10-24 na Wayback Machine-u
**Ain el Kebira** (arapski: عين الكبيرة) za Francuske kolonijalne uprave znan kao **Périgotville** je grad od 24,075 stanovnika na sjeveroistoku Alžira u Pokrajini Setif.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ain el Kebira leži u planinama Male Kabilije na nadmorskoj visini od 1,024 metara, udaljena 25 km sjeverno od administrativnog centra Sétifa.

Historija
---------

Za rimskih vremena taj se lokalitet zvao *Satafis* i koristio se kao nekropola.

Ain el Kebira je nikla za Francuske kolonijalne uprave, prvi francuski kolonisti stigli su 1872. Odlukom generalnog guvernera 1888. naselje je nazvano *Périgotville*. Status općine ograničenih prava (*commune mixte*) dobila je 1900. prava su joj proširena 1907. a punopravna općina postala je dekretom 1957.

Privreda
--------

Ain el Kebira je trgovačko - administrativni centar Male Kabilije u kom se stanovnici pretežno bave stočarstvom.
Na južnoj periferiji grada nalazi se velika cementara na površini od 50 hektara.

Izvori
------

1. 1 2   „*Aïn El Kebira*" (francuski). DB City. Pristupljeno 28.2. 2020.
2. 1 2 3  „*Aïn El Kebira, in Aïn El Kebira (Sétif)*" (engleski). City population. Pristupljeno 28.2. 2020.
3. ↑  „*Périgotville (Algérie)*" (francuski). Archives nationales d'outre-mer. Pristupljeno 28.2. 2020.
4. ↑  „*La société des ciments d’Ain El Kebira*" (francuski). Scaek. Arhivirano iz originala na datum 2020-02-06. Pristupljeno 28.2. 2020.

Vanjske veze
------------

* *Aïn El Kebira* (`fr`)
Spotted Eagle
**San Arcs** (Itázipčho, Itazipco, Itazipcho, No Bow).- Jedno od sedam 'tribeleta' Teton Sioux Indijanaca, porodica Siouan sa američkih prerija. Prema Warrenu najbliži srodnici su sa bandom Miniconjou. Na drugu stranu Hayden (1860.) izvještava da se nalaze uglavnom u istom području kao i Hunkpapa i Sihasapa sa kojima često logoruju. 
Sans Arcs se, stoji u Swiftovom pismu Dorseyu (1884.), sastoje od 7 bandi, to su:

* 1. Itazipcho (=Without bows) ili No Bow;
* 2. Shinalutaoin (=Scarletcloth earring);
* 3. Wolutayuta (=Eat-dried venison-from-the-hind-quarter);
* 4. Mazpegnaka (=Wear-metal-in-the-hair);
* 5. Tatankachesli (=Dung-of-a-buffalo-bull) ;
* 6. Shikshichela (=Bad-ones-of-different-kinds);
* 7. Tiyopaoshanunpa (=Smokes-at-the-entrance-to-the-lodge).

Sans Arcs sa SAD potpissuju ugovor u Ft Sully, Južna Dakota, 20, 10. 1865; i 29. 4. 1868. u Ft. Laramieu, Wyoming. San Arcs danas žive na rezervatu Cheyenne River sa tribeletima: Mnikoju (Miniconjou); Oo'henumpa (Two Kettle ili Oohenonpa); i Siha Sapa (Black Feet Sioux, Balckfeet, Sihasapa).

Vanjske veze
------------

* Communities Arhivirano 2006-05-03 na Wayback Machine-u
Karta Poljske 1939.
**Plan Zapad** (poljski *Plan Zachód*) bio je vojni plan poljske vojske iz 1935. o obrani Poljske u slučaju invazije Trećeg Reicha sa zapada. U prvoj verziji plana, očekivao se napad *Wehrmachta* sa Pomeranije prema Varšavi, kao i potpora sa Šleske i Pruske. Nakon njemačke aneksije Češke, poljski stručnjaci su preinačili plan. Pogodili su smjer većine njemačkih napada kada se 1939. doista odigrala njemačka invazija Poljske, ali su podcijenili snagu napada sa istoka preko Pruske i Slovačke.

Poljaci su smatrali da bi se njemačake snage možda zadovoljile kopnenim koridorom do Danziga na sjeveru, te da bi stoga trebalo odustati od odbrane nekih dijelova Poljske na sjeverozapadu. Poljska mornarica je trebala krenuti u evakuaciju prema Ujedinjenom Kraljevstvu, dok bi se poljske vojne jedinice povukle prema jugoistoku prema rumunjskoj granici, te tamo se održati i čekati na pojačanje od anglo-francuskih saveznika (vidi: Anglo-poljski vojni sporazum). Pretpostavke su bile da bi poljska vojska mogla tako izdržati njemačku invaziju mjesecima.

Međutim, plan je predpostavljao da će SSSR ostati neutralan u sukobu, i da je njemačko-sovjetsko savezništvo nemoguće. To se pokazalo kobnim jer su Treći Reich i SSSR tajno potpisali pakt Ribbentrop-Molotov o zajedničkoj invaziji i podjeli Poljske. Kada je otpočela njemačka invazija 1.9. 1939. poljske snage su krenule razmještati se prema planu. Međutim, iznenadna invazija sovjetskih vojnika sa istoka potkopala je taj plan: suočena sa dvije invazije, poljska vojska se nije mogla održati nego se raspala, te je tako Poljska nestala i podijeljena između njemačko-sovjetskih snaga.

Vidi još
--------

* Plan Istok

Eksterni linkovi
----------------

* Plan Zapad Arhivirano 2015-10-10 na Wayback Machine-u (poljski)
**Tekunica** (lat. *Spermophilus citellus*) je maleni glodavac iz porodice vjeverica.

Opis
----

Tekunica može narasti do 20 cm dužine i težiti između 200 i 400 grama. Žive u kolonijama u brlozima, te izlaze pasti travu. Hrane se sjemenjem, mladicama, korijenjem i nekim beskralježnjacima. Svaka kolonija tekunica čuva stražu i daje zvučni signal kada prijeti opasnost.

Može spavati zimski san između jeseni i ožujka, ovisno o klimi. Za prezimljavanje se priprema taloženjem masnoće u drugom dijelu ljeta. U prvom dijelu ljeta rađa 5-8 mladunaca.

Tekunica

Rasprostranjenost
-----------------

Tekunica obitava u Istočnoj Europi i Srednjoj Europi, u državama kao što su: Ukrajina, Austrija, Češka, Rumunjska, Bugarska, Makedonija, Grčka, na sjeveru Poljske i na jugu Male Azije.

Izvori
------

1. ↑  Thorington, R. W. Jr.; Hoffman, R. S. (2005). "Family Sciuridae". In Wilson, D. E.; Reeder, D. M. Mammal Species of the World (3rd ed.). Johns Hopkins University Press. str. 805. ISBN 978-0-8018-8221-0. OCLC 62265494.