recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Marjančaci** su naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i nalaze se u sastavu grada Valpova.

Geografija
----------

Marjančaci se nalaze na 91 metar nadmorske visine u nizini istočnohrvatske ravnice uz rijeku Vučicu. Selo se nalazi na županijskoj cesti ŽC 4103 koja spojena na državnu cestu D517 Koška D2- Valpovo D34. Susjedna naselja: jugoistočno se nalaze Ivanovci i Zelčin, sjeverno se nalazi grad Valpovo, a istočno su Ladimirevci. Zapadno se nalaze Bocanjevci i Gorica Valpovačka naselja u sastavu grada Belišća. Pripadajući poštanski broj je 31227 Zelčin, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila OS (Osijek). Površina katastarske jedinice naselja Marjančaci je 4,64 km2.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Crkva
-----

U selu se nalazi rimokatolička crkva Sv. Marije Magdalene koja pripada katoličkoj župi Uzvišenje Sv. Križa u Ladimirevcima i valpovačkom dekanatu Đakovačko-osječke nadbiskupije. Crkveni god (proštenje) ili kirvaj slavi se 22. srpnja.

Kultura
-------

* Kulturno umjetničko društvo "Šokadija" Ivanovci, Zelčin i Marjančaci.

Ostalo
------

* Dobrovoljno vatrogasno društvo Marjančaci

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Vanjske veze
------------

* 
* Arhivirano 2014-02-21 na Wayback Machine-u

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Marjančaci** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Valpova |
| --- |
| Harkanovci • Ivanovci • Ladimirevci • Marjančaci • Nard • Šag • Valpovo • Zelčin |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 316639574

 |
Grb Azerbejdžanske SSR
**Grb Azerbejdžanske SSR** je usvojen 1937. godine od strane vlade Azerbejdžanske SSR. Grb se bazira na grbu SSSR-a. U sredini grba se nalazi bušač za naftu koji predstavlja bogate rezervoare nafte u Bakuu, a iza njega se nalazi izlazeće sunce, simbol budućnosti Azera. Iznad se nalaze srp i čekić, kao i crvena zvijezda, oboje simboli komunizma. Oko grba se nalaze pamuk i pšenica, simboli poljoprivrede. Oko grba se nalazi traka sa motom SSSR-a "*Proleteri svih zemalja, ujedinite se*", kao i traka sa natpisom "*Azerbejdžanska Sovjetska Socijalitička Republika*", obje napisane na azerbejdžanskom i ruskom jeziku.

Grb je bio na snazi do 1992, kada je zamjenjen današnjim grbom Azerbejdžana.

Povezano
--------

* Grb Azerbejdžana
* Zastava Azerbejdžanske SSR

***Grb Azerbejdžanske Sovjetske Socijalističke Republike*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Grbovi saveznih republika Sovjetskog Saveza |
| --- |
| **Grb Sovjetskog Saveza** |
| Glavne | 
* Armenska SSR
* Azerbejdžanska SSR
* Beloruska SSR
* Estonska SSR
* Gruzijska SSR
* Kazaška SSR
* Kirgiska SSR
* Latvijska SSR
* Litvanska SSR
* Moldavska SSR
* Ruska SFSR
* Tadžička SSR
* Turkmenska SSR
* Ukrajinska SSR
* Uzbečka SSR

 |
| Kratkotrajne | 
* Karelo-Finska SSR (1940–1956)
* Zakavkaska SFSR (1922–1936)

 |
| Nesavezne republike | 
* SSR Abhazija (1921–1931)
* Buharska NSR (1920–1925)
* Horezmanska NSR (1920–1925)
* Nahičevska ASSR (1920–1923)
* Pridnjestrovska Moldavska SSR (1990–1991)

 |
**Kontinentalni kongres** (engl. ) je naziv za skup delegata trinaest sjevernoameričkih britanskih kolonija koji se prvi put sastao neposredno prije američke revolucije, a za vrijeme same revolucije i nakon nje služio kao privremena vlada novostvorenih Sjedinjenih Američkih Država.

Prvi Kontinentalni kongres
--------------------------

*Glavni članak: Prvi Kontinentalni kongres*
Prvi Kontinentalni kongres, koji se nakratko sastao u Philadelphiji godine 1774, sastojao se od 56 delegata iz dvanaest od Trinaest kolonija. Sastao se kao reakcija na tzv. Nepodnošljive zakone donesene od strane britanskog Parlamenta godine 1774. Delegati su u znak protesta usvojili odluku o ekonomskom bojkotu te poslali peticiju kralju s ciljem da izlože svoja neslaganja.

Drugi Kontinentalni kongres
---------------------------

*Glavni članak: Drugi Kontinentalni kongres*
Kada je godine 1775. sazvan Drugi Kontinentalni kongres, već su započeli oružani sukobi kasnije poznati kao američki rat za nezavisnost (1775–1783). Umjereni delegati Kongresa su se nadali da će se kolonije na kraju pomiriti s Velikom Britanijom, ali je sve popularnija bila opcija potpune nezavisnosti. Kongres je tako u junu 1775. donio odluku o stvaranju Kontinentalne vojske, koordinirao rat te u julu 1776. donio zamenitu Deklaraciju nezavisnosti. Također je usvojio plan o stvaranju nove vlade kroz Članke o konfederaciji, koji su usvojeni 1781.

Kongres Konfederacije
---------------------

*Glavni članak: Kongres Konfederacije*
Nakon ratifikacije je Kongres dobio novo ime - Kongres Konfederacije. Sastajao se od 1781. do 1789. Nakon završetka rata, Kongres je počeo gubiti na važnosti i na autoritetu. Prema Člancina, Kongres nije mogao uticati na djelovanje država niti ih tjerati da poštuju njegove zakone i odluke. Zbog toga su najvažniji političari, čak i oni izabrani u Kongres, nerado u njome sudjelovali, preferirajući umjesto toga da rade u svojim državama. Zbog toga je Kongres imao poteškoća s kvorumom. Kada je ratificiran novi Ustav SAD, Kongres Konfederacije je prestao s radom a njegove ovlasti je preuzeo Kongres SAD.

Vanjske veze
------------

***Kontinentalni kongres*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Journals of the Continental Congress*, 5. septembra 1774. – 2. marta 1789.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 142488871
* GND: 64838-3

 |
Grb Argentine
**Grb Argentine** je usvojen u svom trenutnom izgledu 1944. godine. Grb se sastoji od sljedećih simbola: na vrhu grba se nalazi Mayo sunce, simbol Argentine; u sredini grba se nalaze dvije ruke koje se rukuju, simbol jedinstva različitih provincija Argentine. Ruke se spajaju u štapu na čijem vrhu se nalazi frigijska kapa (kapa slobode). Pozadina grba je plava i bijela, simbol argentinskog naroda.Oko grba se nalazi lovorov vijenac.

Povezano
--------

* Zastava Argentine

***Grb Argentine*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Grbovi država i teritorija Južne Amerike |
| --- |
| Afrika • Azija • Evropa • Oceanija • Sjeverna Amerika |
| Samostalne države | 
* Argentina
* Bolivija
* Brazil
* Čile
* Ekvador
* Gvajana
* Kolumbija
* Paragvaj
* Peru
* Surinam
* Urugvaj
* Venezuela

 |
| Zavisni teritoriji | 

|  |  |
| --- | --- |
| Francuska | Francuska Gvajana |
| Nizozemska | 
* Bonaire
* Curaçao

 |
| Ujedinjeno Kraljevstvo | 
* Falklandski otoci
* Južna Georgia i arhipelag Južni Sandwich

 |

 |
**Džordž Karlin** (engl. ; Njujork, 12. maj 1937 — Santa Monika, 22. jun 2008) je bio američki komičar i kritičar društva. Često je govorio da roditi se na planeti Zemlji znači kupiti kartu za cirkus nakaza - a roditi se u SAD znači imati kartu u prvom redu. Osvojio je pet Gremi nagrada.

Karlinov komičarski nastup koji se bavio pitanjem „sedam psovki" je dospeo pred Vrhovni sud SAD, po pitanju cenzure u SAD. Sud je sa 5 prema 4 doneo odluku da Vlada SAD može cenzurisati „nepristojan materijal" na radio i TV medijima.

Inspiracija
-----------

Inspiraciju je često nalazio tražeći neobično u nečemu naočigled najobičnijem - u najsvakodnevnijim aktivnostima je primećivao iznenađujuće pojave koje ostaju neprimećene.

Velik deo njegovog humora je imao element šoka. Ovo je objasnio u intervjuu u emisiji Kris Rok Šou (28.11.1997): „Volim da uznemirim ljude. Da vidim gde je njihova granica prihvatljivog, da tu granicu prekoračim i da ih onda prevedem preko te granice, a da im na kraju bude drago što se to sve desilo."

Kritike
-------

Karlin je poreklom Irac i vaspitan je u duhu katolicizma, ali je bio protivnik religije i ismevao ju je u svom nastupu „Svi ste zaraženi", gde je tvrdio da je umesto religije i Boga, obožavao Sunce, ali da je na kraju završio sa obožavanjem Džoa Pešija (s kojim je dobar prijatelj u privatnom životu). U nastupu „Žaljenje i kukanje" sveo je deset Božjih zapovesti na dve, a onda je dodao još jednu : „Zadržaćeš svoju religiju za sebe".

Kritikovao je mnoge aspekte američkog života: opsesiju bezbednošću, opsesiju decom (roditeljstvom), konzumerizam, ogromne klasne razlike, ratove koje SAD vode u svetu (tvrdeći da je to jedino što umeju dobro da urade). Poseban akcenat je stavljao na crni humor, tvrdeći da uživa u prirodnim katastrofama i samoubistvima.

Nastupi
-------

Neki od njegovih najpoznatijih nastupa su:

* Karlin u Karnegiju (1982, Carlin at Carnegie)
* Karlin u Kampusu (1984, Carlin on Campus)
* Nastup u Njujorku (1992, Jammin' in New York)
* Svi ste zaraženi (1999, You Are All Diseased)
* Žaljenje i kukanje (2001, Complaints and Grievances)
* Život je vredan gubljenja (2005, Life Is Worth Losing)
* To je loše za tebe (2008, It's Bad for Ya)

Vanjske veze
------------

***George Carlin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni veb-sajt
* George Carlin na IMDb-u (`en`)
* Nastupi na kanalu *C-SPAN*
* Djela čiji je autor ili tema George Carlin u bibliotekama (WorldCat katalog)
* George Carlin u novinama *The New York Times*
* George Carlin - video-snimka intervjua na Archive of American Television (`en`)
**Magnat** (od latinskog: *magnus*=velik) ličnost visokog ranga, moći, utjecaja ili poduzetnik koji znatno odskače od svih ostalih u svojoj branši - željeznički magnat, naftni magnat...

Karakteristike i historija
--------------------------

U talijanskim srednjovjekovnim komunama magnatima su zvali ljude (najčešće su to bili plemići) koji su se svojom ekonomskom ili vojnom moći uzdigli iznad ostalih. Oni su toliko utjecali na život svojih komuna, da su mnoge od njih tokom 13. vijeka donjele propise kojima se ograničavala njihova moć. Neke su išle čak toliko daleko da su im zabranjivale vršenje javnih funkcija. Najpoznatiji primjeri borbe protiv magnata bilu su Firenca i Bologna.

Poljsko litavski magnati su značajno utjecali na politički život Poljsko-Litvanske Unije od 16 do 18. vijeka.

Magnati su značajnu ulogu imali i u Kraljevini Ugarskoj od 15.do 19. vijeka.

Ugarski magnati su bili plemići koji su na staleškoj ljestvici bili na drugome mjestu, iza prelata, a ispred nižega plemstva (latinski: *caeteri nobiles*=ostali plemići). Magnati su bili baroni po rodu (*barones naturales*) i baroni po funkciji (*barones ex officio*). 
Nositelji najviših dvorskih i državnih funkcija; palatini, banovi, suci, vojvode, maršali ..

Gornji dom Ugarskog parlamenta (*Főrendiház*) bio je Dom magnata.

Izvori
------

1. ↑   „magnate" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 15.03. 2021.
2. 1 2  „*Magnati*" (talijanski). Enciclopedia Treccani. Pristupljeno 15.03.2021.
3. 1 2  „*Magnaci*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 14.03.2021.
4. ↑   „magnati" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMK. Pristupljeno 15.03. 2021.

Vanjske veze
------------

* *Magnati* (`sh`)
**Makoa** je mala etnička skupina od oko 80 069 pripadnikau Madagaskaru, potomaka robova iz Mozambika, koji žive na zapadnoj obali otoka. Makoji danas predstavljaju oko 1% stanovništva zemlje.

Makoaje kao i ostali Sakalave govore malagaški makrojezik, takozvani Sakalava malagaški.

Historija
---------

Makoje su potomci Bantu robova iz Mozambika (iz plemena Makoa), koje su trgovci robovima prodavali po Kraljevstvu Sakalava u 18. vijeku. 
Donedavno ih se držalo za podskupinu naroda Sakalava, ali su danas priznati kao jedan od 18 malgaških naroda. Poneki ih pogrešno povezuju sa narodom Vezo zbog rasne sličnosti.

Iako su Makoje formalno slobodni ljudi, njihova integracija u malgaško društvo sporo ide, zbog brojnih predrasuda i tabua koje vladaju u društvu. Kako je za Malgašane neobično važno gdje su im pokopani predci, a to pravo je Makoama uskraćivano kao robovima (oni su pokapani uz noge svog gospodara) - tako su oni i danas potcjenivani kao ljudi bez grobova svojih predaka, dakle kao ljudi bez prošlosti, i zapravo se na njih gleda još uvijek kao na robove. 

Malgaške vlasti trude se da emancipiraju Makoje i izjednače ih sa ostalim etničkim grupama, kao jedan od koraka u tom cilju organiziran je skup prisjećanja na njihovo ropstvo novembra 2008. u gradu Morondavi. 

Makoji su najčešće znatno većeg stasa od ostalih Malgašana, zbog tog su ih Francuzi za vrijeme svoje kolonijalne uprave u prvoj polovici 20. vijeka odabirali za policajce i vojnike.

Geografska rasprostranjenost
----------------------------

Makoji žive na zapadnoj obali Madagaskara, isprva ih je najviše bilo na sjeveru, a danas se sve više sele na jug oko rijeke Onilahi.

Veze
----

* Malgaši

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Madagascar: an environmental profile*" (engleski). IUCN Conservation Monitoring Centre. Pristupljeno 16. 10. 2011.
2. 1 2 3  „*Peoples of the West Coast*" (engleski). Country studies. Pristupljeno 16. 10. 2011.
3. ↑  „*Languages of Madagascar*" (engleski). SIL International. Pristupljeno 16. 10. 2011.
4. ↑  Hilary Bradt. „*Madagascar: the Bradt travel guide*" (engleski). Bradt Travel Guides. Pristupljeno 16. 10. 2011.
5. 1 2  Klara Boyer-Rossol. „*The Makoa in the West Coast of Madagascar*" (engleski). University of Paris. Pristupljeno 16. 10. 2011. [*mrtav link*]

Eksterni linkovi
----------------

* *The Makoa in the West Coast of Madagascar* na portalu Nordiska afrikainstitutet[*mrtav link*]  (PDF) (`en`)

| * p
* r
* u
**Etničke grupe Madagaskara** |
| --- |
| 
Antaifasi •
Antemoro •
Antaisaka •
Antambahoaka •
Antandroi •
Antankarana •
Antanosi •
Bara •
Betsileo •
Betsimisaraka •
Bezanozano •
Karana (Malgaški Indijci) •
Mahafali •
Makoa •
Merina •
Mikea •
Sakalava •
Sihanaka •
Sinoa (Malgaški Kinezi) •
Tanala •
Tsimiheti •
Vazaha (Malgaški Francuzi) •
Vazimba •
Vezo •
Zafimaniri •
Zafisoro
 | Malgaška zastava |
**Kraljevečki Novaki** smješteni su na istočnoj margini grada Zagreba i sastavni su dio naselja Sesvete. Strateški zauzimaju dobar položaj, jer su sjecište prometnica (autocesta) za ostale dijelove Hrvatske. Mještani još prave diobu na donje i gornje Kraljevečke Novake iz tog razloga što ih djeli državna cesta cesta Zagreb - Dugo Selo - Bjelovar (D41). 

Kraljevački Novaki imaju oko 2000 stanovnika. Znatan porast stanovništva je uslijedio početkom 80-ih godina 20. stoljeća iz Slavonije, Dalmacije, Zagorja, Hercegovine, Banovine, Like, a pravi bum početkom domovinskog rata, kad se počinju naseljavat ljudi iz okupiranih područja RH, naročito bosanske posavine. Odlukom iz 31.12.1990, o ukidanju općina Sesvete postaje gradska četvrt, a naselje Kraljevečki Novaki postaje sastavni dio gradske četvrti Sesvete.Naselje je bogato šumom i livadama, stoga ne manjka mjesta rekreaciji na otvorenom i uživanja u ljepotama prirode.

Vremenska zona Kraljevačkih Novaka je Srednjoeuropsko vrijeme (GMT +1) po ljeti (GMT +2)
Prevladava umjereno topla klima s prosječnom ljetnom temperaturom od oko 20°C, a prosječnom zimskom od oko 1° C

Broj poštanskog ureda je 10360 Sesvete, a udaljeni su od središta Zagreba 14 km.

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Kraljevečki Novaki** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Konstantin Apolonovič Savicki** (rus. *Konstantín Apollónovič Savíckiй*; 6. jun 1844 — 13. februar 1905) bio je ruski realistički slikar.

Život
-----

Porodica Savickog živela je u zgradi muške gimnazije u Taganrogu, gde je njegov otac radio kao lekar. Savicki je u ranom detinjstvu pokazao interesovanje za slikarstvo. Dok je bio sa svojim roditeljima na Azovskom moru, voleo je da crta skice. Omiljen predmet u gimnaziji bilo mu je crtanje.

Kada je Savicki bio peti razred gimnazije, život mu se neočekivano promenio. Oba roditelja umrla su iznenada. Konstantina je uzeo ujak pod starateljstvo i odveo ga da živi na teritoriji današnje Letonije. Savicki je tu išao u privatni internat. 1862.godine je završio školovanje i otišao u Sankt Peterburgu, gde je upisao kraljevsku akademiju umetnosti. Lični kontakt sa izvanrednim predstavnicima ruske kulture kao što su Ilja Rjepin, Ivan Šiškin, Viktor Vasnecov, Mark Antokolski, Vasilij Stasov, Nikolaj Karamzin, imao je veliki uticaj na mladog umetnika.

Galerija
--------

* Popravka pruge (1874)*Popravka pruge* (1874)
* Savicki je naslikao medvede na slici Jutro u borovoj šumi (1886).Savicki je naslikao medvede na slici *Jutro u borovoj šumi* (1886).
* U rat (1888)*U rat* (1888)
*

Spoljašnje veze
---------------

* Savitski i "Jutro u borovoj šumi" Arhivirano 2005-10-18 na Wayback Machine-u

***Konstantin Savicki*** na Wikimedijinoj ostavi
**Australijska kriket reprezentacija** ili **Australijski kriket tim** (engleski: ) je nacionalna reprezentacija Australije u kriketu. Predstavlja jedan od dva najstarija tima u tzv. test kriketu, s obzirom da je igrala prvi test meč godinje 1877. Tim također igra One Day International i Twenty20 International kirekt, a sudjelovala je u prvom ODI kriketu, protiv Engleske u sezoni 1970–71 i prvoj sezoni Twenty20 International, protiv Novog Zelanda u sezoni 2004–05, pobijedivši u oba meča. Reprezentacija većinu igrača pronalazi u redovima australijskih domaćih natjecanja - Sheffield Shieldu, Australian Domestic One-Day Seriesu i Big Bash Leagueu.

Australijska reprezentacija je igrala 744 test mečeva, pobijedivši u 350, izgubivši 194, igrajući neriješeno 198 i u dvije izjednačene utakmice. Australija je rangirana prva u test kriketu po kriteriju ukupnih pobjeda, odnosa pobjeda i poraza i postotka pobjeda. Australija je trenutno rangirana četvrta u ICC Test Championshipu iza Engleske, Indije i Južne Afrike po podacima od 8. jula 2013.

Australija je igrala 797 ODI mečeva, pobijedivši u 490, izgubivši 272, igrajući neriješeno u devet te 26 bez rezultata. Vodila je ICC ODI Championship od nastanka, sa izuzetkom perioda od 48 dana godine 2007. Australija je napravila rekord od šest finalnih nastupa u Svjetskom kupu (1975, 1987, 1996, 1999, 2003 o 2007) a osvojila je Svjetski kup rekordnih četiri puta - 1987, 1999, 2003. i 2007. Australija je prvi tim koji je nastupio u četiri finala Svjetskom kupa zaredom (1996, 1999, 2003 i 2007), premašivši rekord od 3 nastupa zaredom koji je držala Zapadna Indija (1975, 1979 i 1983).

Reprezentacija je bila neporažena u 34 uzastopna meča za Svjetski kup sve do 19. marta na Svjetskog kupa 2011. kada ih je Pakistan porazio za 4 viketa. Australija je također osvojila Trofej prvenstva ICC dva puta – 2006. i 2009. godine – i to kao jedina reprezentacija u historiji kriketa. Reprezentacija je također igrala 39 Twenty20 Internationals mečeva, i ušla u finale prvenstva 2010. godine, koje je izgubila od Engleske.

Izvori
------

1. ↑  „1st Test: Australia v England at Melbourne, Mar 15–19, 1877 | Cricket Scorecard". ESPNcricinfo. Pristupljeno 14. I 2011.
2. ↑  „Only ODI: Australia v England at Melbourne, Jan 5, 1971 | Cricket Scorecard". ESPNcricinfo. Pristupljeno 14. I 2011.
3. ↑  „Only T20I: New Zealand v Australia at Auckland, Feb 17, 2005 | Cricket Scorecard". ESPNcricinfo. Pristupljeno 14. I 2011.
4. ↑  „Records | ESPN Cricinfo". ESPNcricinfo. Pristupljeno 4. I 2011.
5. ↑  „ICC Test rankings: England consolidate No 1 spot; India remain 4th". 12. VI 2012.
6. ↑  „Records | One-Day Internationals | ESPN Cricinfo". ESPNcricinfo. Pristupljeno 14. I 2011.
7. ↑  „World Cup day 29 as it happened". BBC News. 19. III 2011.
8. ↑  „Records | ESPN Cricinfo". ESPNcricinfo. Pristupljeno 14. I 2011.

Vanjske veze
------------

* Cricket Australia
* Official Facebook page.
Za ostale ličnosti sa istim imenom, v. George Hill (razvrstavanje).

**George William Hill** (25. april 1895 - 10. august 1934) je bio američki filmski režiser i direktor fotografije.

Karijeru je započeo kao pomoćnik D. W. Griffitha. 1920-ih se postepeno nametnuo kao jedan od najpouzdanijih hollywoodskih režisera, a 1926. je snimio *Tell It to the Marines*, najveći hit u karijeri Lona Chaneya. Godine 1930. je za zatvorsku dramu *The Big House* dobio pohvale, pokazavši talent za primjenu nove zvučne tehnologije. Na samom vrhuncu karijere mu se dogodila prometna nesreća u kojoj je zadobio ozljede od kojih se nikada nije oporavio. Vjeruje se da je to bio motiv za njegovo samoubistvo hicem iz vatrenog oružja. U trenutku smrti je bio angažiran za film *Dobra zemlja*, koga će 1937. dovršiti Sidney Franklin.

Izabrana filmografija
---------------------

* *The Flying Torpedo* (1916)
* *Less Than the Dust* (1916)
* *Polly of the Circus* (1917)
* *Held Up for the Makin's* (1920)
* *Zander the Great* (1926)
* *Tell It to the Marines* (1926)
* *The Callahans and the Murphys* (1927)
* *The Flying Fleet* (1929)
* *Min and Bill* (1930)
* *The Secret Six* (1931)
* *Hell Divers* (1931)

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* George W. Hill na IMDb-u (`en`)
* George W. Hill na Find a Grave
**Sir George Herbert Walter** KNH (1928 – 4. mart 2008) bio je antigvansko-barbudski političar, poznat po tome što je osnovao ljevičarsku stranku Napredni laburistički pokret te bio premijer Antigve i Barbude od 14. februara 1971. do 1. februara 1976.

Političku karijeru je započeo u sindikatu Antigua Trade and Labour Union (ATLU) i Antigvanskoj laburističkoj partiji. Godine 1968. se kao radikalni ljevičar razišao s tadašnjim stranačkim i sindikalnim vođom, odnosno premijerom Vereom Birdom, te osnovao suparnički sindikat AWU i novu političku stranku Napredni laburistički pokret. S njome je 1971. dobio izbore, zalažući se za nezavisnost Antigve i Barbude od Ujedinjenog Kraljevstva. Bird i ALP, koji su se zalagali za postepeno sticanje nezavisnosti, su se godine 1976. vratili na vlast. Walter je nedugo nakon toga uhapšen pod optužbom za navodnu korupciju, ali je pušten nakon uspješne žalbe Žalbenom sudu Zapadne Indije.

Izvori
------

1. ↑  „George Walter, a Leader of Antigua, Dies at 79". *Associated Press* (New York Times). 6. 03. 2008.. Pristupljeno 09. 03. 2008.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Sir Vere Cornwall Bird**  |  **Premijer Antigve i Barbude** 14. februar 1971 - 1. februar 1976 | Slijedi: **Sir Vere Cornwall Bird**  |

| * p
* r
* u
Premijeri Antigve i Barbude |
| --- |
| 
V. Bird† •
V. Bird •
Walter •
V. Bird •
V. Bird •
L. Bird •
Spencer
 |  |
| † služio kao glavni ministar Antigve i Barbude. |
**Ksar** (arapski: قصر/*qṣer*, berberski: ⵉⴴⵔⵎ *aghrem* ili *ighrem*) ili **ksour** (kako glasi plural) je ime za utvrđeno selo u zemljama Sjeverne Afrike i Sahela.

Karakteristike
--------------

Etimologija te riječi je arapska, a znači *palača*.
Ksar je orginalno bio izum berberske arhitekture, iako oni to drugačije zovu - aghrem.
Obično dobro prikriveni usred pustoši, ksari izgledaju kao ogromne košnice u kamenu, te pustinjske utvrde bile su nekada sastajališta polunomadskih stanovnika regije koji su u njima spremali svoju žetvu, da se osiguraju od krađa po zasvođenim prostorijama zvanim *ghorfas*.

Po ksarovima su uz ghorfase (ambare) građene i kuće za stanovanje, a zavisno o veličini sela i druge građevine kao što su džamije. Vanjska strana ksara najčešće je vrlo 
jednostavna, to je jedan kontinuirani zid, nalik na - bedem. Ako i postoje prozori, oni su obično vrlo visoko.

Većina je građena od adobe, nepečene opeke, poneki sa dijelovima od kamena, a neki su uklesani u stjene.
Takvi su ksarevi iz tuniskog Tataouina; Cheninii Douiret.

Poneki ksarovi kao što su oni iz Mauritanije uvršteni su na UNESCO-vu 
Listu mjesta svjetske baštine u Africi pod imenom Stari ksarovi Mauretanije).

Povezano
--------

* Kazba

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Ksour and Berber villages*" (engleski). Tunisian National Tourist Office. Pristupljeno 25.12. 2019.
2. 1 2 3  „*Kazba*" (engleski). Tunisian National Tourist Office. Arhivirano iz originala na datum 2014-07-03. Pristupljeno 25.12. 2019.
3. ↑  „*Ancient Ksour of Ouadane, Chinguetti, Tichitt and Oualata*" (engleski). UNESCO. Pristupljeno 25.12. 2019.

Vanjske veze
------------

***Ksar*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Berber Architecture* (`en`)
**Lysekil** je grad od 7,628 stanovnika na jugozapadu Švedske, on je i administrativni centrar
Općine Lysekil od 14,521 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Lysekil leži u Grofoviji Västra Götaland, duž obala zaljeva Gullmarn, udaljen oko 30 km zapadno od Uddevalle.

Historija
---------

Lysekil se prvi put spominje negdje oko 1570. u to vrijeme njegovi malobrojni stanovnici bavili su se poljoprivredom, pomorstvom i ribolovom.
Nakon 1750. narasla je potražnja za haringama pa je osnažila i lokalna ribarska flota, a njegovi sve brojniji stanovnici bavili su se i usoljavanjem haringi. Tako se broj stanovnika u vrlo kratko vrijeme udvostručio, tako da ih je 1790. bilo 536.

Lysekil je 1836. dobio status trgovišta, - 1863. postao je općina, a 1903. dobio je i status grada. 
Njegov rast bazirao se pored već spomenutog pomorstva i ribolova, i na tvornicama konzervi, kamenolomima i balnearnom turizmu. Kupalište i spa institut otvoreno je 1847. a krajem 19. vijeka otpočela je s radom i tvornica brodskih motora (*Skandiaverken*), u to vrijeme većina njegovih stanovnika radilo je u industriji.
Lysekil je 1903. imao oko 3000 stanovnika, ali se tokom 20. vijeka njegov rast usporio.

Danas je poznat po velikoj rafineriji nafte - Preemraff Lysekil.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „Sweden: Västra Götaland" (engleski). City population. Pristupljeno 08. 07. 2015.
2. 1 2 3 4  „*Lysekils historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 08. 07. 2015.

Vanjske veze
------------

***Lysekil*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice općine Lysekil* (`sv`)
**Genejna** (arapski:الجنينة/*Al-Junaynah*) je grad od 134,264 stanovnika na jugozapadu Sudana u Vilajetu Zapadni Darfur.On je i administrativni centar tog Vilajeta.

Geografske karakteristike
-------------------------

Genejna leži udaljena 24 km istočno od granice sa Čadom i oko 350 km zapadno od Fašera sa kojim je povezana cestom. Grad se prostire na nadmorskoj visini od 853 metra u dolini jednog vadija.

Genejna je grad sa bolnicom, školama, aerodromom i univerzitetom.

Nakon Rata u Darfuru, na hiljade izbjeglica pohrlilo je u Genejnu. 

Agencija Ujedinjenih nacija -OCHA (*United Nations Office for the Coordination of Humanitarian Affairs*) organizirala je smještaj za 16 000 izbjeglica u šest školskih zgrada u samom gradu. Na periferiji grada podigla je izbjeglički logor *Krinding*, za smještaj 17.220 ljudi.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Al-Junaynah, Sudan*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 1.9.2020.
2. 1 2  „*Sudan*" (engleski). City population. Pristupljeno 1.9. 2020.
3. ↑  „*Sudan: Darfur - Al Geneina, West Darfur*" (engleski). Reliefweb. Pristupljeno 1.9.2020.

Vanjske veze
------------

***Genejna*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Al-Junaynah, Sudan* (`en`)
**Genelia D'Souza** (5. august 1987) je indijska filmska glumica, manekenka i TV-voditeljica. Nastupala je u južnoindijskim i bollywoodskim filmovima. Nakon što je zapažena u reklamama za parker penkale zajedno sa Amitabhom Bachchanom, počela je glumačku karijeru u filmu *Tujhe Meri Kasam*. Iste godine je imala zapaženu ulogu u filmu *Boys*, a u periodu 2003-2005. postala jedna od zvijezda telugu kinematografije.

Genelia je svoju prvu nagradu Filmfare dobila 2006. za nastupu u telugu ljubavnom filmu *Bommarillu*, koji je donio i priznanje od strane publike. Godine 2008. je kritika pohvalila njen nastup u *Santosh Subramaniam*, tamilskom remakeu filma *Bommarillu*, te u bollywoodskom filmu *Jaane Tu... Ya Jaane Na*. Genelia se zbog tih nastupa smatra jednom od glavnih glumica južnoindijske kinematografije. Osim bavljenja glumom, Genelia je vodila TV-emisiju *Big Switch*, a trenutno služi kao ambasador brendova Fanta, Virgin Mobile India, Fastrack, LG Mobiles, Garnier Light, Margo i Perk u Indiji.

Izvori
------

1. ↑  Mahmood, Abdulla (2008-07-15). „Big-time girl: Genelia D'Souza". *Gulf News*. Pristupljeno 2008-08-23.
2. ↑  Shankar, Settu (200–04–19). „Genelia D'Souza". Daijiworld Media. Arhivirano iz originala na datum 2009-06-20. Pristupljeno 1. III 2009.

Vanjske veze
------------

***Genelia D'Souza*** na Wikimedijinoj ostavi

* Genelia D'Souza na IMDb-u (`en`)
* Genelia D'Souza na Twitteru
* Genelia D'Souza Arhivirano 2008-06-17 na Wayback Machine-u at Yahoo! Movies
Kriva ćuprija
 **Kriva ćuprija** je kameni most na rijeci Radobolji, desnoj pritoci Neretve, Mostar, Bosna i Hercegovina. Most je podignut 1558. godine, pa je tako stariji i od Starog mosta, koji je podignut 1566. godine. Po izgledu u potpunosti je identičan sa Starim mostom (razlika je u razmjeri), pa se smatra da je njegova gradnja bila uzorak graditeljima mnogo većeg i značajnijeg Starog mosta.

Nalazi se na rijeci Radobolji, oko sto pedeset metara uzvodno od njenog utoka u Neretvu.

Prvi spomen o mostu na Radobolji nalazi se u jednoj zakladnici iz 1558. godine, gdje legator izričito veli: "I prihodi će se trošiti na održavanje njegovog mosta na rijeci Radobolji". Most je jednolučni, s tačnim polukrugom dužine 8,56m i visine 4.15m. Preko ovog mosta se u toku dugog turskog perioda odvijao živi promet, jer je on dugo vremena bio jedini komunikacijski objekat za prelaz preko Radobolje u njenom donjem toku. Sve do prolaska željeznice kroz Mostar 1884. godine, ovaj se most nalazio na glavnom drumu koji je vodio od juga prema sjeveru i obratno. Regulacijom Radobolje i izgradnjom više željezničkih mostova preko nje, prestala je Kriva ćuprija gotovo da služi i za prelaz pješaka, jer se nalazi duboko u koritu Radobolje i pristup k njoj, i s jedne i s druge strane, je nepodesan.

Na ovom objektu su 1969. godine izvršeni konzervatorsko-restauratorski radovi i registrovan je kao spomenik kulture.

Kriva ćuprija je preživjela i posljednji rat, s vidnim oštećenjima na ogradama, ali je, i pored toga, ostao u funkciji. Oštećeni most srušila je poplava 2000. godine. Ipak, ubrzo nakon toga, Kriva ćuprija je ponovno obnovljena, na inicijativu UNESCO, uz donaciju iz Luksemburga.

Literatura
----------

* Hivzija Hasandedić, MM revija, dvobroj 12/13, juni 1997.

Vanjske veze
------------

***Kriva ćuprija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Znamenitosti Mostara Arhivirano 2017-03-06 na Wayback Machine-u
**Koronelizam** (portugalski: *Coronelismo*) je bio sustav političke mašinerije u Brazilu tokom perioda Prve Republike. Znan još i kao "vladavina koronela", termin danas označava klasični šefovski sustav u sklopu kojeg je kontrola nad patronažom bila centralizirana u rukama lokalnih oligarha znanih kao koroneli, koji bi davali usluge za lojalnost. 

Politička mašinerija koja je poticala sustav zaštitnik-štićenik omogućila je agrarnim oligarsima, posebice bogatim plantažerima kave u državi São Paulo, iskorištavanje centralnih organa za vlastitu korist, posebice slabe centralne vlasti koja je postepeno emanirala svoju moć prema agrarnim oligarhijama. 

Rast industrije i trgovine je kroz vrijeme toliko ojačao države São Paulo (čiji je dominantni proizvod bila kava) i Minas Gerais (čiji je dominantni proizvod bilo mlijeko i njegovi derivati) da su one potpuno dominirale državnom politikom, koja je zbog tog obilježja dobila naziv *café com leite*. Pod Getúliom Vargasom, Brazil se postepeno kretao prema centraliziranoj državi te je, koristeći metode poput općeg prava glasa i tajnog glasovanja, postepeno rušio sustav koronelizma. Ipak, utjecaj *café com leite* politike vidljiv je i danas.
**La Libertad** (Sloboda) znan i kao *Puerto La Libertad* je općina od 41,321 i grad od 23,103 stanovnika na jugozapadu Salvadora u Departmanu La Libertad.

Geografske karakteristike
-------------------------

La Libertad se prostire duž pacifičke obale, udaljen tridesetak km južno od glavnog grada San Salvadora sa kojim je spojen autoputom,

Historija
---------

Historija tog grada počela je 1824. dekretom Savezne Republike Centralne Amerike da se izgradi nova luka, koja je trebala zamjeniti udaljeniju luku Acajutlu.

Luka je svečano otvorena u februaru 1835. 
Nakon raspada Savezne Republike Centralne Amerike, splasnuo je entuzijam, tako da je 1860. La Libertad, bio selo od 226 stanovnika, 28 kuća, sa crkvom, carinarnicom i cestom do San Salvadora u izgradnji.

Novi gat dug 300 metara svečano je otvorena u oktobru 1869, a već iduće 1870. proradila je prva telegrafska linija u Salvadoru između glavnog grada i La Libertada.
Do 1874. La Libertad je narastao do 2,000 stanovnika, pa je dobio status ville.

Od novog milenija grad se okreće sve više turizmu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  Libertad-el-salvador.com/historia.htm „*Historia de La Libertad*" (španjolski). La Libertad. Pristupljeno 29.3.2023.
2. 1 2 3 4 5 6  „*La Libertad Municipality in El Salvador*" (engleski). City population. Pristupljeno 30.3.2023.
3. 1 2  „*La Libertad in La Libertad*" (engleski). City population. Pristupljeno 30.3.2023.

Vanjske veze
------------

***La Libertad (La Libertad)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldia del Puerto de La Libertad* (službene stranice) (`es`)
**Maglenka** (*Clitocybe nebularis*), još zvana i **sniježnica**, vrsta je uvjetno jestive gljive iz porodice Tricholomataceae.

Opis
----

Klobuk je širine 6-20 cm, mesnat, maglenosive boje. Najprije je zvonolik, poslije konveksan sa uvrnutim rubom, potom ravan i naposlijetku saizvinutim i vijugavim obodom. Posut je sivkastim prahom (maglica) koji se lako briše. Kožica se lako guli. Listići su brlo gusti, pomiješani sa kraćima. Spuštaju se niz stručak. U početku su blijedožućkaste boje, a kasnije rumenkasti. Lako se odvajaju od mesa klobuka. Stručak je visine 6-15 cm. Mesnat je, pun, elastičan, spužvast. Smeđesive je boje, a ponekada rumenkast. Pri vrhu je tanji, a pri dnu je zadebljan. Meso je bijele boje i manje-više vlaknasto. Ima vrlo jak i neodređen zadah. Okus mu je trpak.

Spore su žućkaste, ovalnog oblika veličine 6-8x3-4 µm.

Jestiva je vrsta, ali je zbog jakog mirisa i okusa dvojbena delikatesa. Moguće je da sadrži termolabilne toksine koji se kuhanjem uništavaju.

Meso maglenke sa sulfovanilinom trenutačno postane prolazno ljubičasto-crveno. Sa fenolom posmeđi, dok sa dušičnom kiselinom prvo pocrveni, a zatim postane grimizno.

Rasprostranjenost
-----------------

Maglenka se može naći u Europi i Sjevernoj Americi. Ova gljiva raste u kasnu jesen u crnogoričnim i bjelogorilčnim šumama. Pojavljuju se u velikim skupinama u krugovima ili linijama.

Slične vrste
------------

Maglenka je teško probavljiva, te zbog toga nije preporučljiva ljudima osjetljiva želuca. Raste u kasnu jesen u veliki skupinama, cik-cak linijama ili krugovima kao i modrikača (*Clitocybe nuda*). Može narasti vrlo velika, sa promjerom klobuka i do 25 cm. Ako se obrati pažnja na morfološke značajke, zamjena sa otrovnim vrstama nije moguća. Otrovna olovasta rudoliska (*Entoloma sinuatim*) joj dosta sliči, ali ona ima prvo blijede, te na kraju crvenkaste listiće i klobuk sivosvilenkaste boje. Ponekada se pojavi bojela forma maglenke.

Galerija
--------

* Klobuk maglenkeKlobuk maglenke
* Listići maglenkeListići maglenke

Izvori
------

1. ↑

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **maglenka** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **maglenci** |

***Maglenka*** na Wikimedijinoj ostavi
Primjer kvadrifore na vrhu zvonika Rapske katedrale
**Kvadrifora** (od talijanskog: *quadrifora*) je tip prozorskog otvora.

To je prozorski otvor okomito podijeljen u četiri jednaka dijela. Uobičajeno je razdvojena s tri stupca ili stupa (ili na neki drugi način). Stupovi su povezani u arkadu s četiri luka. Ponekad su unutar tih lukova bili dekorativni elementi, amblemi, ili okrugle rupe.

Kvadrifore su se koristile znatno manje od bifora ili trifora, njihova uporaba krenula je od romanike, gotike i renesanse. Nakon toga je napuštena, pa se vratila u arhitekturu u 19. vijeku, za vrijeme eklekticizam i ponovnog otkrića starih stilova (gotike, renesanse...).

U usporedbi s triforama, ovaj tip prozorskog okvira obično se koristio za veće i kićenije otvore. Kvadrifore se najviše koristilo na završnim katovima tornjeva zvonika, veliki otvori kvadrifora su na taj način olakšavali masu tornja, on je izgledao (i bio) lakši i prozračniji, i mogao doseći veću visinu.

Povezano
--------

* Monofora
* Bifora
* Trifora
Hotel Kvarner
**Grand Hotel Kvarner** otvoren je daleke 1884. godine kao povijesno najstariji hrvatski hotel na Jadranu i nekadašnje je stjecište europskih kraljeva i careva Austro-Ugarske monarhije. 

Smješten je uz samo more i okružen velikim perivojem s bujnom i zanimljivom vegetacijom. Danas se naziva *Grand Hotel Kvarner-Amalia* budući se sastoji od glavne hotelske zgrade i depadanse Ville Amalia. 

Hotel je četrdeset godina nakon izgradnje Ville Angiolina podignut na mjestu ranijih vinograda obitelji Tomašić i to za samo deset mjeseci gradnje. Prvotno je planiran kao sanatorij za plućne bolesnike i zbog njega je obližnje groblje premješteno na drugu lokaciju. Iza čitave inicijative i investicije stajalo je Društvo južnih željeznica i njegov ravnatelj, Friedrich Julius Schüler, dok su izvođači radova bili inženjeri Wilhelm i Meese. Najstariji je južni, klasicistički formirani korpus hotela. Sjeverni dio u početku je udomljavao tople kupke (*Warmbäder*), povezane s hotelom natkrivenim hodnikom (*Wandelbahn*). Pred hotelom, do same obale mora, stajala je terasa "najelegantnije kavane na svijetu" kasnije povučena s obalnog puta. Na mjestu izgorjelih toplih kupki podignuta je 1913. čuvena **Kristalna dvorana** koja i danas ugošćuje najsvečanije opatijske događaje i balove, među ostalima i festival Dora. Na terasi Hotela Kvarner nastupali su mnogi poznati glazbenici, među kojima i legenda hrvatske zabavne glazbe Ivo Robić.

Villa Amalia izgrađena je 1890. godine kao depandansa šest godina starijeg hotela Kvarner i to neposredno iza zgrada hladnih kupki (*Kaltbäder*) na čijem je mjestu sve do požara 1989. stajalo i prekrasno secesijsko drveno kupalište Jadran. Villa Amalia bila je namijenjena najprobirljivijim gostima koji su se htjeli distancirati od ostale hotelske klijentele. U njoj su boravili rumunjski kraljevski par Karol i Elizabeta (alias Carmen Sylva), potom 1894. za susreta Franje Josipa I. i Vilima II. njemačka carska obitelj, zatim plesačica Isadora Duncan koja će s prozora gledati treperenje palminog lišća na vjetru i od njega učiti pokrete, te luksemburški veliki vojvoda Alfred od Nassaua koji će ovdje proslaviti svoj srebrni pir. U razdoblju između dva svjetska rata vila Amalia je, kao rezidencija talijanske dinastije Savoia, dobila još jedan kat.

***Grand Hotel Kvarner*** na Wikimedijinoj ostavi
**Guillaume III** (*Vilim*; 915 – 3. april 963), zvani **Žitoglavi** (francuski: , latinski: ) po svijetloj boji kose, bio je "grof Vojvodstva Akvitanija" od 959. i vojvoda Akvitanije od 962. do smrti. Također je bio grof Poitoua (kao **Guillaume I**) od 935. i grof Auvergnea od 950. Primarni izvori za njegovu vladavinu su Ademar od Chabannesa, Dudo od Saint-Quentina i Guillame od Jumiègesa.

Guillaume je bio sin Ebalusa Manzera i Emilienne. Rođen je u Poitiersu. Prisizao je Vojvodstvo Akvitanije kao nasljedstvo od oca, ali mu vojvodska titula nije priznata do nesporedno pred smrt.

Nedugo nakon smrti kralja Francuske kralj Louis IV ga je prisilio da dio svojih zemalja prepustit Hugu Velikom. To je učinio mirno i dostojanstveno, ali je nakon toga bio s lošim odnosima sa Hugom. Kada je 950. Hugo od Louisa stekao vojvodstva Burgundiju i Akvitaniju, potonja je pod Guillaumeom pružala uspješni otpor. U augustu 955. je Hugo uz pomoć Louisovog nasljednika Lothaira stavio Poitiers pod opsadu. Guillaume je uspješno pružao otpor, ali je poražen kada se kralju i njegovom savezniku odlučio suprotstaviti na otvorenom polju.

Nakon Hugove smrti je njegov sin Hugo Capet imenovan vojvodom od Akvitanije, ali nikada nije preuzeo vojvodstvo, jer se u međuvremenu Guillaume pomirio sa Lothairom.

Kao leno je dobio opatiju Saint-Hilaire-le-Grand, koju su poslije preuzeli njegovi nasljednici. U palači Poitiers je dao sagraditi biblioteku.

  


|  |
| --- |
| Guillaume III od Akvitanije **Kuća Poitiers****Rođen/a:** 915  **Umro/la:** 3. april 963 |
| Prethodi:**Ebalus** | **vojvoda Akvitanije**935–963 | Slijedi:**Guillaume IV** |
| **Grofovi Poitiersa**935–963 |

Šablon:Grofovi Poitoua
**Mandarinski fonetski simboli 2** (kin. , skraćeno engl. ), je sistem latinizacije ranije korišten u Republici Kini (Tajvan). Stvoren je da zameni složeni tonski-pravopis Gvoji Romadzi, i da postoji sa popularnim Vejd-Džajls (latinizacija) i džujin (nije latinizacija). Ponekad se naziva Gvoji Romadzi 2.

Istorija
--------

Na osnovu ranijeg i složenijeg sistema Gvoji Romadzi, probna verzija MFS 2 je objavljena 10. maja 1984. od strane ministarstva obrazovanja. Nakon dve godina razmatranja od strane javnosti, službena verzija je objavljena 28. januara 1986. Da bi se Džujin razlikovao od Mandarinskih fonetskih simbola 2 („Mandarinski džujin simboli 2"), prvi džujin se zvanično zove „Mandarinski fonetski simboli 1" (kin. ).

Uprkos službenog statusa za gotovo dva desetljeća sve dok nije zamenjen tongjong pinjinom 2002. MFS 2 postojao je samo u nekim publikacija od vlade (kao što su putne brošure i rečnici). Međutim, MFS 2 nije bio korišten za službena latinizovana imena Tajvanskih mesta. Nikada nije dobio isti status kao Vejd-Džajls. U većini zajednica u inostranstvu, bio je gotovo nekorišten i neviđen.

Oblik
-----

Tonske beleške Gvoji Romadzia su uklonjene, i slogovi svih tonova su pisani identično (kao u Gvoji Romadzihovom prvom tonu). I četiri dijakritika koji predstavljaju tonove su identični džujinsku.

* Latinizacija suglasnika je identičan Gvoji Romadzihovoj.
* Koristi  za oba:
	+ ㄖ (pinjinovo ), i
	+ ono što je pisano u pinjinu kao  posle. (Ipak ova upotreba  ima tonski dijakritik i uvijek je zadnji.) Ovo je identično u Jejl latinizaciji.
* Koristi  za oba:
	+ ㄗ (pinjinovo ), i
	+ ono što je pisanu u pinjinu kao  posle. (Ipak ova upotreba  ima tonski dijakritik i uvijek je zadnji.) Ovo je nešto slično u Jejl latinizaciji.
		- Slovo  nije pisano posle  (tj. nema ), međutim.  slaže se sa pinjinovim .
* Kao u Gvoji Romadzihu, i  su pisani van, ne kao pinjinovo/Vejd-Džajlsovo , i .
* Gvoji Romadzihovo  i dalje se drži (suprotno od  iz pinjina, Vejd-Džajlsa, i kasnijeg tongjong pinjina.)
* Gvoji Romadzihovo  (pinjinovo ) je pisano kao  i  (samo).
* Gvoji Romadzihovo  je pisano  (kao u Vejd-Džajlsu).
* Gvoji Romadzihovo  je pisano  (kao u pinjinu).
* i  su dodani ili smenjivaju  i  (tim redom) na način sličan u Gvoji Romadzihu i identično pinjinu.

Jedan primjer MFS 2: „" je pisan kao. Usporedi sa pinjinom, koji piše to 

Razmaci su opšto upotrebljavani umjesto spojnica, osim u ličnim imenima, koji upotrebljavaju spojnice između interpunkcije između slogova prvog imena.

Izvori
------

1. ↑  (`en`) „Mandarinski fonetski simboli 2". Pinjin info. 2004-03-10.
Satelitska slika otoka Rave
**Mala Rava** je dio naselja Rava na otoku Rava, smještenom u Zadarskom arhipelagu.

Mala Rava je smještena na sjeverozapadnom dijelu otoka, uz uvalu Lokvina. Uvala je otvorena prema zapadu, odnosno prema Dugom otoku, te otočićima Mrtovnjaku i Galijici u Ravskom kanalu. Budući da je poluotokom Zaglavićem zaštićena od prevladavajućih vjetrova, predstavlja povoljno mjesto za sidrenje. U Lokvini je sredinom 1990-ih uređeno privezište (s bovama), slično kao i u Brbinju, Brguljskom zaljevu, Premudi, Ždrelašćici i dr. Preko svega 100 m uske prevlake (Tanko) Mala Rava je povezana i s uvalom Tanko, otvorenom prema sjeveroistoku, odnosno prema otoku Ižu. Obala toga malog mjesta je lijepo uređena višekratnim zajedničkim akcijama mještana. Betonirani su uzobalni putovi i nekoliko mulića. U najuvučenijem dijelu Lokvine uređeni su porat i riva uz koju pristaju putnički brodovi koji otok povezuju s Ižem i Zadrom (ranije i s Savrom i Brbinjem na Dugom otoku). Predviđeno je da u jesen 2006. započnu radovi na izgradnji novoga trajektnog pristaništa nedaleko od stare rive. U mjestu se nalazi i uljara za preradu maslina, ambulanta te jedan manji nekategorizirani ugostiteljski objekt.

Stari dio naselja s nekoliko odvojenih kompleksa kamenih kuća nalazi se na povišenom položaju, malo podalje od Lokvine. Na najvišem položaju u naselju poslije Drugoga svjetskog rata izgrađena je seoska gusterna s velikom naplovnom površinom, najveći otočni spremnik kišnice. U mjestu se nalazi kapelica posvećena Sv. Petru u blizini ruševina do sada neistraženoga srednjovjekovnoga kompleksa, te spomenik koji je podignut u znak sjećanja na žrtve stradale za vrijeme Drugoga svjetskog rata.
**Mala crnika** (lat. *Aythya affinis*) je mala sjevernoamerička patka ronilica koja zimi seli prema jugu sve do Srednje Amerike. Navodno je vrlo blizak srodnik patki crniki, s kojom tvori supervrstu. 1838. opisao ju je Thomas Campbell Eyton, engleski prirodoslovac. Jako je popularna u SAD-u i Kanadi za lov i streljaštvo. Od 1988. lov ove patke ograničen je zakonom.

Opis
----

Odrasle jedinke su 38-48 cm duge, u prosjeku 42-43 cm. Mužjak je težak 790-850 grama, ili 820 grama u prosjeku, dok su ženke nešto manje i pritom im je težina manja, 730 grama u prosjeku. Dužina krila kod mužjaka i ženki je skoro isti, oko 19-20 cm. Kljun je dug 3.6-4.3 cm.

Kod mužjaka glava, vrat, gornji dio leđa i prsa su crne boje. Glava ima ljubičasti sjaj. Leđa su bijela, pokrivena tankom, crnom, valovitom crtom. Trbuh je bijele boje. Bokovi su bijeli, s tamnim, tankim prugama. Rep i dio ispod repa su crni. Kljun je tamnosive boje, s crnim vrhom. Noge i stopala su sivi. Šarenica je žuta. 

Kod ženke oko kljuna nalazi se bijelo područje. Glava i vrat su tamnosmeđi, sa svjetlim pjegama. Leđa su također tamnosmeđa, s bijelim pjegama. Prsa su smeđa. Trbuh je bjelkast. Bokovi su smeđi. Rep je tamnosmeđe boje. Kljun je sličan onome kod mužjaka, samo je malo tuplji. 

Pačići su slični ženkama.

Razmnožavanje i životni vijek
-----------------------------

Mala crnika ima jedan od najvećih raspona gniježdenja u Sjevernoj Americi, a najveći je u sjevernim šumama Kanade. Ova ptica gnijezdi se u jezerima, barama i močvarama. Preferira vlažna staništa s bujnom vegetacijom. 

Gniježdenje počinje u svibnju. Ženka polaže 6-14 jaja. Gnijezdo se nalazi na zaštićenom području blizu vode. Često se događa da nekoliko ženki u istom gnijezdu polaže jaja. Rekordan broj jaja u gnijezdu je 26, ali tada je isto gnijezdo koristilo više ženki. Dok traje inkubacija, mužjak se sklanja od gnijezda i mitari se. Inkubacija traje samo tri tjedna. Težina pačića pri izleganju iz jajeta je 30.8 grama. Pačići dobivaju perje nakon 45-50 dana, obično na kraju kolovoza ili početku rujna. Postaju spolno zreli u prvoj godini života.

Maksimalni životni vijek male crnike je 18.3 godine.

Prehrana
--------

Ova ptica često roni, a najaktivnija je kad traži hranu. Uglavnom se hrani mekušcima, kao što su školjkaši. Također hrani se i sjemenkama, te drugim dijelovima vodenih biljaka, npr. šaš, trave oštrice, divlja riža... Zimi, ali ljeti manje, hrani se malim ribama, rakovima, kukcima i njihovim ličinkama. U jezeru Erie 1980-ih slučajno se pojavila zebrasta školjka (*Dreissena polymorpha*). To može uzrokovati rizik za malu crniku, jer ta školjka zagađuje okoliš, ova ptica je na to jako osjetljiva zbog toga što se hrani filtriranjem vode. Zbog toga je mala crnika promijenila migracijski put.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2010-06-04. Pristupljeno 2015-01-20.
2. ↑
3. ↑
4. ↑  Carboneras (1992), Custer & Custer (1996), DU [2008a,b]

***Mala crnika*** na Wikimedijinoj ostavi