recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lower Largo** je naselje na istoku Škotske od 1,900 stanovnika.

Lower Largo administrativno podpada pod Područno vijeće - Fife.

Geografske karakteristike
-------------------------

Lower Largo leži u istoimenom zaljevu, na sjevernoj obali zaljeva Firth of Forth - 18 km sjeveroistočno od Kirkcaldya.

Historija
---------

Lower Largo je vijekovno prosperitetno ribarsko mjesto poznato po proizvodnji mreža i pletenina. Na istočnom kraju naselja stere se 
brdo Temple, za koje postoji legenda da je bilo u vlasništvu srednjovjekovnih vitezova templara koje je u 
Kraljevinu Škotsku doveo kralj David I u 12. vijeku.

Spomenik *Robinsonu Crusou*
Romanopisac Daniel Defoe posjetio je Lower Largo 1706. kako bi se bolje upoznao sa Alexandrom Selkirkom koji je rođen u Largu 1676.

To je radio u sklopu priprema za pisanje romana o Robinsonu Crusou, jer je Selkirk proživio četiri godina na pustom otoku arhipelaga Juan Fernández. Njemu u čast podignut je spomenik, ispred njegove rodne 
kuće.

Početkom 19. vijeka počeli su voziti parobrodi preko Firth of Fortha na južnu obalu, a željeznica je došla do mjesta 1856. i odtad je postao turistička atrakcija, kako zbog Selkirka tako i zbog 
pješčanih plaža.

Naselje je 1978. proglašeno zaštićenim krajem.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Lower Largo and Lundin Links (Fife)" (engleski). City population. Pristupljeno 03. 02. 2015.
2. 1 2 3 4  „*Lower Largo*" (engleski). The Gazetteer for Scotland. Pristupljeno 03. 02. 2015.

Vanjske veze
------------

***Lower Largo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lower Largo* na portalu The Gazetteer for Scotland ()
Koordinate: 45°46′18″N 15°58′05″E﻿ / ﻿45.7716390810809°N 15.9681236743927°E﻿ / 45.7716390810809; 15.9681236743927

**Super Andrija** je stambeni neboder u glavnom gradu Republike Hrvatske Zagrebu. Nalazi se u Novom Zagrebu, u gradskom naselju Sigetu. Jedan je od najvećih stambenih nebodera u Zagrebu, ali i u cijeloj Hrvatskoj.

Porijeklo imena
---------------

Nesvakidašnje ime koje zgrada neslužbeno nosi nema točno određeno porijeklo. Mnogi bivši i sadašnji stanari navode razne podatke, od onih da zgrada ime nosi po jednom od poginulih radnika koji ju je gradio, preko hit pjesme *„Andrija (super momak)"* iz 1962. pa sve do toga da je dobila ime po svom bivšem stanaru Andriji Aksentijeviću, koji je bio visokopozicionirani službenik u Jugoslavenskoj narodnoj armiji. Nijedan od navoda nikada nije službeno potvrđen.

Gradnja
-------

Zgrada je izgrađena početkom 1973. godine, djelo je arhitekta Miroslava Cantinellija, a radove je obavila tvrtka Industrogradnja. Kao neformalni uzor Super Andriji navodi se *Unite d'Habitation*, velika stambena zgrada u Berlinu građena od 1946. do 1952. arhitekta Le Corbusiera. Međutim, stambeni neboderi slični Super Andriji postoje i u Beču, pod nazivom *Alt Erlaa*.

Tehničke karakteristike
-----------------------

Neboder ima 14 katova, 3 ulaza, 9 dizala te više od 300 stanova. Iako se izvana čini velik i nezgrapan, iznutra je sasvim pristojno uređen te je ugodan za život. Svaki kat ima nekoliko prozora kroz koje seže pogled na zapadni i istočni dio Novog Zagreba. U blizini zgrade nalazi se veliki otvoreni parking za stanare, dok su u prizemlju smješteni manji poslovni prostori.

Odraz u glazbi
--------------

Zagrebački bend "Ilijini sinovi" skladao je pjesmu o zgradi pod istim nazivom.

Galerija
--------

* Pogled sa Super Andrije prema stadionu nogometnog kluba Hrvatski dragovoljac. U pozadini vide se Mamutica te odlagalište otpada Jakuševac.Pogled sa Super Andrije prema stadionu nogometnog kluba Hrvatski dragovoljac. U pozadini vide se Mamutica te odlagalište otpada Jakuševac.
* Pogled sa Super Andrije prema Zagrebačkoj Areni.Pogled sa Super Andrije prema Zagrebačkoj Areni.

Vidi još
--------

* Mamutica

Izvori
------

* Podaci o zgradi *Unite d'Hatitation* (engleski jezik)
* Podaci o bečkim zgradama Alt Erlaa
* Iskustva stanara Super Andrije, mitovi o neslužbenom imenu zgrade
* Podatak o arhitektu zgrade Arhivirano 2010-06-20 na Wayback Machine-u

1. ↑  Pjesma "Super Andrija" benda Ilijini sinovi

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Super Andrija** |
Spomen-ploča Gubavac, pored crkve sv. Save, opština Ilidža
Spomen-ploča na Vrelu Bosne
**Spomenici posvećeni Igmanskom maršu**, jednoj od najpoznatijih i najslavnijih epizoda iz perioda Narodno-oslobodilačke borbe i jedinstvenoj operaciji te vrste u svijetu. Nalazi se na trasi Igmanskog marša od Vogošće do Velikog polja na Igmanu u Bosni i Hercegovini. Proglašeni su za nacionalni spomenik BiH.

Memorijalni Igmanski marš, održava se tradiocinalno, u povodu sjećanja na 27. januar 1942. godine, uz prisustvo oko 10.000 učesnika.

Istorija
--------

Krajem januara 1942. godine, poslije okršaja na Pjenovcu i na Bijelim Vodama, Prva proleterska brigada se na Romaniji našla opkoljena jakim njemačkim snagama. Štab Prve proleterske brigade održao je savjetovanje u selu Sirijevićima i donio odluku o pohodu pored Sarajeva, preko Igmana, prema oslobođenoj Foči.

Na marš je krenula kolona od 500 boraca i to 25. januara. Za dva dana su došli u Sarajevsko polje. Najteži dio je bio početak uspona na Igman. Prelaz preko Igmana je izveden noću između 27. i 28. januara, po dubokom snijegu i velikoj hladnoći. Taj marš postaje legenda, a četrdeset teško promrzlih boraca prebačeno je na liječenje u Foču, gdje su podnijeli nadljudske bolove amputiranja promrzlih dijelova tijela bez narkoze.

Lokacija
--------

Nacionalni spomenik se sastoji od deset spomen-obilježja:

1. Spomen-obilježje Igmanskom maršu u Vogošći, ulica Spasoja Blagovčanina broj 15
2. Spomenik na mostu u Reljevu, opština Novi Grad
3. Spomen-obelisk u Osjeku, opština Ilidža
4. Spomenik na Vrelu Bosne, opština Ilidža
5. Spomen-ploča Gubavac, pored crkve sv. Save, opština Ilidža
6. Spomen-kosturnica na Brezovači, planina Igman, opština Hadžići
7. Spomen-obelisk na Brezovači, planina Igman, opština Hadžići
8. Spomenik na Velikom polju, planina Igman, opština Hadžići
9. Spomen-obelisk na Velikom polju, planina Igman, opština Hadžići
10. Spomen-piramida na Velikom polju, planina Igman, opština Trnovo

Vanjske veze
------------

* Memorijalni Igmanski marš

***Spomenici posvećeni Igmanskom maršu*** na Wikimedijinoj ostavi
**Superior** (engl. **Lake Superior**, dosl. *Gornje jezero*, francuski: *Lac Supérieur*) je najveće jezero, iz grupe Velikih jezera na sjeveroistoku Sjeverne Amerike, koje leži između Kanade i Sjedinjenih Američkih Država.
Jezero Superior je po svojoj površini od 82.100 km², najveće slatkovodno jezero na svijetu, ali je po zapremini vode tek treće po veličini.

Hidrografija
------------

Superior je najzapadnije i najsjevernije jezero iz grupe Velikih jezera, na njegovoj sjevernoj obali leži kanadska provincija Ontario i američka savezna država Minnesota, a na južnoj američke savezne države Wisconsin i Michigan.

Karta Velikih jezera sa pozicijom Superiora
Porječje jezera Superior ima površinu od oko 127.700 km², a ukupna dužina obale sa otocima je 4387 km. Jezero dobija vode od preko 200 rijeka od kojih su najveće Nipigon sa sjevera i Saint Louis sa zapada. Ostale veće pritoke sa sjevera su Pigeon, Kaministikwia, Pic, White i Michipicoten. Pritoke sa juga su puno manje, od njih su najveće Sturgeon i Tahquamenon.

Šesdesetih godina prošlog vijeka dio voda iz rijeke Ogoki preusmjeren je u Jezero Nipigon, iz koje istječe rijeka Nipigon da se poveća količina voda u Superioru, a time i snaga nizvodne hidroelektrane u izgradnji na Slapovima Niagare. Superior se izlijeva u rijekom Saint Marys i umjetnim kanalom Soo Locks.

Superior ima brojne otoke, od kojih su najveći Royal koji je američki nacionalni park, Apostle pored obala Wisconsina, Michipicoten na istočnoj obali i Saint Ignace pored ušća rijeke Nipigon na kanadskoj obali.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   „*Lake Superior*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Lake Superior* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

| * p
* r
* u
Velika jezera Sjeverne Amerike |
| --- |
|  | Superior • Huron • Michigan • Erie • Ontario |  |
Spomenik Palim hrvatskim vojnicima u Prvom svjetskom ratu 1914. - 1918. na Mirogoju
**Spomenik Palim hrvatskim vojnicima u Prvom svjetskom ratu 1914.-1918.** rad je dvojice kipara, Vanje Radauša i Joze Turkalja iz 1939. godine. Nalazi se na zagrebačkom groblju Mirogoju. Spomenik je prvotno postavljen 1919. godine, a skulptura dvojice kipara izrađena je 1939. godine. Natpis "*Palim Hrvatskim vojnicima...*" u srpnju 1945. izbrisale su vlasti KPH, a spomenik je ostao bez natpisa sve do 1995. godine, kada ga je obnovila Udruga ratnih veterana "Hrvatski domobran".

Izvori
------

1. ↑  Galerija Laval Nugent: Turkalj, Joza (1890.-1943.) Arhivirano 2014-06-06 na Wayback Machine-u, preuzeto 7. kolovoza 2012.
2. ↑  Zagrebacki.info: Spomenik hrvatskim vojnicima u Prvom svjetskom ratu 1914-1918. Arhivirano 2015-09-10 na Wayback Machine-u, preuzeto 7. kolovoza 2012.
3. ↑  HIC: 31. listopada 2011. U susret Svim Svetima. Hrvatski ratnici na Mirogoju Arhivirano 2011-05-24 na Wayback Machine-u, preuzeto 7. kolovoza 2012.
**Scheme**|  |
| Programska Paradigma: | Multi paradigm: funkcijsko, proceduralno |
| Pojavio se: | 1975 |
| Tvorac: | Guy L. SteeleGerald Jay Sussman |
| Sistem tipovanja: | dinamični, jaki |
| Glavne implementacije: |  |
| Dijalekti: | T |
| Utjecali: | Lisp, ALGOL, MDL |
| Utjecao na: | Clojure, Dylan, EuLisp, Haskell, JavaScript, Lua, R, S, Racket, Ruby, Scala |

**Scheme** i Common Lisp su dva glavna dijalektva Lisp programskog jezika. Ali umesto Common Lisp-a, Scheme prati jednu minimalističku filozofiu dizajna koji specifikuje jedan mali standard, zajedno sa snažnim alatkama za expansiju jezika.

Razvoj
------

Scheme je počeo tokom 70tih godina 20. vijeka kao pokušaj da se ukapira Carl Hewitt-ov Actor model, za koji cilj Steele i Sussman su napisali jedan "mali Lisp interpretator" upotrebljujući Maclisp i onda "dodali mehanizam za kreaciju actor-a i slanje poruka." Scheme je u početku bio zvan "Schemer", u skladu sa tradicijom od drugih jezika koji potiču od Lisp-a kao Planner ili *Conniver*.
*Za ostale upotrebe, v. Los Angeles (razvrstavanje).*

**Los Ángeles** je grad od 143,563 stanovnika. na jugu Čilea u Provinciji Bío Bío, u kojoj je administrativni centar

Geografske karakteristike
-------------------------

Los Ángeles leži u Centralnoj čileanskoj dolini duž obala triju malih pritoka rijeke Biobío, udaljen 97 km jugoistočno od svog regionalnog centra - 
Concepcióna. Kako leži na trasi Panameričkog autoputa granice odlično je povezan sa ostalim gradovima, a do njega vodi i krak željezničke pruge dug 21km.

Centar grada

Historija
---------

Los Ángeles je službeno osnovan 1739. dekretom pod imenom - *Nuestra Señora de Los Ángeles* status grada dobio je 1852.

Grad je 1820. pretrpio veliki požar, i nekoliko potresa, a trpio je i od napada plemena Araukanaca.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Chile: Bío Bío*" (engleski). City population. Pristupljeno 7. 11. 2020.
2. 1 2 3  „*Los Angeles, Chile*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 8.11.2020.

Vanjske veze
------------

***Los Ángeles (Čile)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Los Ángeles* (službene stranice) ()
Spomenik palim borcima Bogomolje
**Spomenik palim borcima Bogomolje** je je monumentalni spomenik palim borcima i žrtvama fašističkog terora u selu Bogomolje, na istoku otoka Hvara, rad poznatog slikara i kipara Joke Kneževića. 

Spomenik od bijelog i crnog kamena nalazi se na istočnoj strani trga u centru sela. Podignut je na kamenoj bazi i to u obliku dva kamena bloka položena pod kutom od devedeset stupnjeva, od kojih je onaj sjeverniji položen uspravno, podsjećajući na obelisk, dok je istočni položen vodoravno. Sam način postavljanja ova dva bloka može asocirati na stojećeg i na palog borca. Između blokova nalazi se crna kamena ploča grobnice.

Na vodoravno položenom bloku nalazi se urezani reljef s prikazom partizanskih boraca u brodu. Uspravni kameni blok na širim stranama (sjeverna i južna) nosi urezane prikaze partizana u borbi i ranjenika u bolnici. Scene vjerojatno prdstavljaju amalgam autorovih vlastitih iskustava kao partizanskog borca (veristički i opori detalji) i klastične motivike soc-realizma. Na užoj (zapadnoj) strani bloka su urezana imena 20 palih boraca kojima je spomenik i posvećen.
Reljefni prikazi su izrazito jednostavni i ostavlaju dojam u kamen urezanih crteža.

Na samoj bazi spomenika, nalazi se natpis u jednom redu: *„Vaše srce kuca u srcu zemlje ove za koju ste dali živote i snove."*

Spomenik, svečano otvoren u ljeto 1969. sam autor je u svojim memoarima opisao riječima: *„U Bogomolju sam također napravio spomenik palim borcima, arhitektonskog žanra. Tu je obelisk s tri kamene plohe na kojima su ugravirani motivi iz NOB-a. To je spomenik arhitektonsko-kiparski, pa čak i slikarski, jer je rađen crnim i bijelim kamenom."*

Ovaj spomenik valja promatrati u kontekstu desetak metara dugog urezanog reljefa slične tematike, kojeg je autor, također u bijelom kamenu izradio 1965. za tadašnju Vojnu bolnicu u Splitu (danas bolnica Križine). Spomenik u Bogomolju je od njega kasniji, ali likovno i zamjetno kvalitetniji.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
*

Vanjske poveznice
-----------------

* Spomenik Bogomolje na TopoHvar
* Spomenik Bogomolje na Spomenici NOB-a
* Spomenik Bogomolje na Spomenici Wiki
* Spomen ploča zahvale za podizanje spomenika

Literatura i izvori
-------------------

* Mirjana Kolumbić: Bogomolje – Spomenik palim borcima, Prilozi povijesti otoka Hvara VI, Hvar, 1982. str. 62
* Joko Knežević: Moja sjećanja, Zagreb, 1996. str. 169, 222, 281
**Vukoslav Hrvatinić**, knez (?, prije 1299 – ?, prije 16. aprila 1343), sin Hrvatina, kneza Ključkog.

Iako se njegovo ime ne navodi u poveljama koje su izdate njegovom ocu 1299, 1301, 1304. i 1305, njihov se sadržaj odnosi i na njega, a s braćom je obuhvaćen u spomenu Hrvatinovih sinova 

 Wikiquote
*„dictis Hrivatino, filiis et fratribus eius..."*
Po prvi put, u pisanim tragovima, Vukoslav se pominje 1315. i naziva knezom. Tada je u Sanici u župi Sani izmirio nekog Vuka Obradova s njegovim plemenom. Nakon toga ne spominje se do 1325. kada je u Ključu darovao slobodu Jurjevom nezakonitu sinu Hraniču. Zbog njegovog napuštanja podaničkih veza sa hrvatskim velikašima ban Stjepan II Kotromanić zajamčio mu je između 1326. i 1329. godine slobodu i dao mu, odnosno priznao posjedovanje naslijeđenih župa Banice i Vrbanje sa njihovim gradovima Ključem i Kotorom kao nagradu za vjernu službu:

 Wikiquote
*„...ere ostavi hr’vat’skoga g(ospo)d(i)na i Bap’šiće..."* Uskoro zatim ban je izdao još jednu povelju identičnog darovateljskog sadržaja za koju Lajoš Thallóczy drži da svečanije ponavlja darivanje prethodne darovnice. Za razliku od prve povelje, u kojoj se poimenice navode svjedoci, u drugoj se darivanje ponavlja pred najvišim predstavnicima Crkve bosanske i bosanskim velikašima

 Wikiquote
*„prid vsom Crkvom i prid vsom Bosnom..."* U slučaju Vukoslavove nevjere ban ga ne može zasužnjiti, nego mu jamči mogućnost da se opravda pred *dobrim mužjem*. Povelja je Pored toga, navodi se da u hiži gosta Radoslava u Moištri i prvi je poznati dokument u kojem se pojavljuje institucijski izgrađena Crkva bosanska kao garant donacijskih prava nekoga bosanskog velikaša.

Vukoslav se ponovo spominje u nedatiranoj povelji koju su izdali banica majka Elizabeta i njen sin ban Stjepan II Kotromanić – njegovom bratu Vukcu (povelja vjerovatno datira nakon 1329, jer se u njoj – uz bana – spominje i njegova neimenovana žena). U povelji se izriče pohvala načinu na koji su već bila zajamčena njegova prava. U istom smislu Vukoslav se spominje i u povelji kneza Vladislava, žene mu Jelene i sinova, bana Tvrtka i kneza Vuka, vjerovatno iz 1353-1354, kada je Vukoslav pouzdano već bio oko jednu deceniju mrtav.

Njegovi sinovi bili su Vlatka, Vuka i Pavle. Žena Jelena, kći krbavskog kneza Kurjaka, stupila je 16. aprila 1343. u samostan u Šibeniku, a 1350. bila članica samostana sv. Nikole u Zadru.

Vidi još
--------

* Donji Kraji
* Stjepan II Kotromanić
* Babonići
**Volumen** je osobina prostornih oblika da svojom masom zauzimaju određeni dio prostora. Volumen je obično ispunjen nekom stvari (ima svoju punoću), ali isto tako neki unutarnji prostor prepoznajemo kao volumen (kuća, lopta i sl.).

Volumeni imaju tri dimenzije: visinu, širinu i dužinu. Trodimenzionalni volumeni mogu biti pravilni (geometrijski) ili nepravilni. Pravilni oblici kao što su npr. Kocka, valjak, kugla, piramida itd. imaju svoj mjerljiv volumen tzv. obujam.

Kiparstvo je likovna umjetnost kojom se oblikuje volumen u prostoru.

Privid volumena na plohi može se dobiti crtačkim i slikarskim tehnikama, te može biti izražen grafički, tonski i koloristički.
Grafičko izražavanje volumena na plohi (u crtežu ili grafici) postiže se gušćim ili rjeđim nizanjem crta ili točaka na plohu – tzv. **grafička modelacija**.
Tonsko izražavanje volumena na plohi postiže se kontrastom svjetla i sjene – **tonska modelacija**.
Kod kolorističkog slikarstva za privid volumena koristi se više boja spektra, i to toplim i svijetlim bojama za osvijetljene dijelove oblika, i tamne i hladne boje za dio oblika u sjeni – **koloristička modulacija**. 

| * p
* r
* u
Likovni elementi |
| --- |
| Točka • Linija • Boja • Volumen • Prostor • Ploha • Tekstura |
**Scijentizam** (prema lat. *scientia*: znanje, nauka), filozofska pozicija i ideologija koja izdiže nauku iznad ostalih tumačenja života te zagovara izdizanje prirodnih nad društvenim naukama. Kao pretjerano povjerenje u metode prirodne nauke koje se primjenjuju u svim područjima istraživanja (npr. u filozofiji, društvenim i humanističkim naukama), scijentizam dolazi i do tvrdnji da društvene nauke i nisu prave nauke jer ne mogu strogo i dosljedno slijediti metodu prirodne nauke pa prema nekima i ne dolaze do naučne istine nego samo do mišljenja, stajališta i vjerovanja.

Scijentizam je osobito bio raširen u 19. vijeku, kada je isticao vjeru u napredak nauke i postizanje sveopćega napretka kroz razvoj (prirodnih) nauka i razumijevanje svijeta oslonjenog na nauku, tzv. "religija nauke". Taj optimizam ima dugu tradiciju, iskazanu već u *Teodiceji* Gottfrieda Leibniza, a po kojem je svijet u kojem živimo najbolji od svih mogućih svjetova. Scijentizmu je sličan tehnoutopizam, ideologija koja vjeruje da će nauka i tehnika uroditi društvom budućnosti, u kojem će svi živjeti u idealnim uvjetima te učiniti da čovječanstvo iz prostora nužnosti prijeđe u prostore slobode.

Literatura
----------

* Scijentizam. 2013. Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje. Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Zagreb.  (pristupljeno 18. 3. 2016).
**Ponte Sant'Angelo** je antički most na rijeci Tibar u Rimu (Italija). Most povezuje centar Rima odnosno rione Ponte sa Rionom Borgo odnosno sa Vatikanom.

Historija
---------

Most je sagradio 134. car Hadrijan, pa se zbog tog i zove **Aeliusov most** jer se Hadrijan zvao *Publius Aelius Traianus Hadrianus*. Hadrijan ga je sagradio kako bi lakše došao do svoje grobnice koja se tad još gradila (današnja Utvrda Sant'Angelo). 
Po njoj se danas zove most, kao i rione Ponte.

Most i njegovih pet lukova
Sant'Angelo premda je star gotovo dvije hiljade godina, još je i danas u funkciji, pa preko njega prelaze Tibar brojni pješaci na putu za Vatikan.

Most je obnovljen i dekoriran skulpturama napravljenim po nacrtima Gian Lorenza Berninija 1668. godine.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Ponte Sant'Angelo*" (talijanski). Roma. Pristupljeno 11. 4. 2018.
2. 1 2 3  „*Rione Ponte*" (talijanski). Roma. Pristupljeno 11. 4. 2018.

Vanjske veze
------------

***Ponte Sant'Angelo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ponte Sant'Angelo* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315161186
* GND: 4107091-4

 |
**Szczecinek** (njemački: *Neustettin*) je grad od 40,043 stanovnika na sjeverozapadu Poljske u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Szczecinek leži udaljen 150 km istočno od centra Szczecina. Grad se prostire između jezera Trzesiecko i Wielimie na sjeveroistoku, koja su povezana kanaliziranom rječicom Nizica dugom 2,3 km.

Historija
---------

Szczecinek je izrastao iz zamka kog je početkom 14. vijeka podigao tadašnji pomeranijski vojvoda Vartislav IV, u tom močvarnom kraju radi odbrane Szczecina od Markgrofovije Brandenburg. Naselje se isprva zvalo Novi Szczecin, a kasnije Mali Szczecin iz tog je nastalo današnje ime Szczecinek (deminutiv).

Od 1368. do 1390. bio je prijestolnica istoimenog vojvodstva Za vladavine vojvode Vartislava V (1368. - 1390.) bio je prijestolnica istoimenog vojvodstva. 
Nakon tog perioda njime vladaju razni pomeranijski vojvode, koji često mjenjaju strane između Teutonskog viteškog reda, Markgrofovije Brandenburg i Kraljevine Poljske, pa je često napadan i pljačkan

Za vrijeme Tijekom Tridesetogodišnjeg rata okupirale su ga i opljačkale jedinice švedske i austrijske vojske.
Nakon rata od 1653. grad je bio dio Markgrofovije Brandenburg, a od 1701. Kraljevine Pruske i od 1871. do 1945. Njemačkog Carstva (Weimarske Republike i Trećeg Reicha).

Kraj napoleonskih ratova donio je Szczecineku značajan ekononomski i investicijski procvat.

Zahvaljujući reformama koje su u to vrijeme provedene u Kraljevini Pruskoj, i ukidanju kmetsva, broj stanovnika se povećao, od 1749 koliko ih je bilo 1812. do 4054 1843.
U međuratnom periodu Szczecinek je zahvaljujući željeznici postao popularna turistička destinacija. Za vrijeme Trećeg Reicha grad je postao snažan garnizon Wehrmachta sa dvije velike kasarne i dio sistema fortifikacija pomeranskog obrambenog bedema prema Crvenoj armiji.
Crvena armija zauzela je grad 27. februara 1945. Nakon rata njemački stanovnici su protjerani a na njihovo mjesto doseljeni Poljaci iz pograničnih krajeva koje je anektirao SSSR.

Pobratimski gradovi
-------------------

Szczecinek ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

* Nizozemska Bergen op Zoom, Nizozemska
* Njemačka Neustrelitz, Njemačka
* Francuska Noyelles sous Lens, Francuska
* Švedska Söderhamn, Švedska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Poland: Zachodniopomorskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 2.04. 2021.
2. 1 2 3 4 5   „Historia i zabytki" (poljski). Szczecinek. Pristupljeno 2.04. 2021.
3. ↑   „Miasta partnerskie" (poljski). Szczecinek. Pristupljeno 2.04. 2021.

Vanjske veze
------------

***Szczecinek*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Szczecinek* (službene stranice) (`pl`)
**Százhalombatta** čita se *Sazhalombata* (srpskohrvatski: *Bata*) je grad u srednjoj Mađarskoj od 18,617 stanovnika. koji administrativno podpada pod Peštansku županiju.

Geografske odlike
-----------------

Bata leži na levoj obali Dunava. Udaljena oko 27 km južno od centra Budimpešte, pa je danas samo predgrađe tog grada.

Istorija
--------

Prvo naselje na teritoriju današnjeg grada dokumentovano je 1318. pod imenom Bata (*Batta*). Sve do 19. veka mesto se zvalo Sazhalom (*Százhalom*, Sasko groblje), a njegova okolina Bata (*Batta*), jer se tu po lokalnoj legendi odigrala bitka u kojoj je izginulo puno Sasa u boju sa Hunima.

Do 1918. u mestu je pored Mađara živeo i značajan broj Nemaca i Srba. Pravi razvoj Bate počeo je tek u drugoj polovini 20. veka, kad je izgrađena rafinerija nafte.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Rumunija, Sovata
* Italija, Sannazzaro de' Burgondi
* Poljska, Brzesko

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Pest" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 05. 2016.

Spoljašnje veze
---------------

***Százhalombatta*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Sazhalombate* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Turbopauza se nalazi negdje između 80 do 100 km iznad Zemljine površine
**Turbopauza** predstavlja granični sloj u Zemljinoj atmosferi između **homosfere** i **heterosfere**. Turbopauza se nalazi negdje između 80 do 100 km iznad Zemljine površine. Donjih 80 do 100 km Zemljine atmosfere nazivamo homosfera. U homosferi su volumni odnosi pojedinih plinova konstantni. Plinovi u homosferi su dobro izmiješani i prisutna je turbulencija ili nepravilno vrtložno gibanje. 

U heterosferi, koja se nalazi iznad homosfere, volumni odnosi atmosferskih plinova variraju, zbog fotodisocijacije uzrokovane ultraljubičastim (UV) i rendgenskim Sunčevim zračenjem. U heterosferi se djelovanjem UV zračenja događa fotodisocijacija molekularnog kisika (O2). Stoga koncentracija O2 opada visinom, a koncentracija atomskog kisika (O) raste. Već na 130 km visine, samo jedna trećina kisika nalazi se u molekularnoj formi, dok se na 500 km visine gotovo sav kisik nalazi u atomskoj formi. Molekularni dušik (N2) se teže disocira. Stoga je na 500 km visine koncentracija atomskog dušika (N) mala. 

U visokoj atmosferi sastojci zraka apsorbiraju UV zračenje te se zbog toga ioniziraju. Iznad 60 km visine u atmosferi se nalazi puno više iona nego u manjim visinama. Gustoća elektrona maksimalna je na visinama između 250-500 km, stoga se taj dio atmosfere naziva ionosfera. Ionosfera utječe na propagaciju radio valova, ali za meteorološke procese nije važna.

Izvori
------

* "AMS Glossary: Turbopause"
* Arhivirano 2004-12-15 na Wayback Machine-u Alaska.edu
* Arhivirano 2005-11-08 na Wayback Machine-u Spaceweather
* Arhivirano 2007-02-05 na Wayback Machine-u "Kemija atmosfere", Kemijsko-tehnološki fakultet u Splitu
**Vadi Saoura** (arapski: وادي الساورة) je povremeni vodotok - vadi, najveći i najznačajniji u alžirskom dijelu Sahare.

Hidrologija
-----------

Saoura se formira od nekoliko vodotoka koji izviru na istočnim obroncima marokanskog Visokog Atlasa. Od njih je najznačajniji vadi *Guir*, koji se nešto kasnije kod Iglija u Alžiru spaja sa Vadi *Zouzfanom* i odatle teče prema jugu pod imenom Saoura do Béni Abbèsa.

Od njega nadalje teče preko kamenitog tla do pješčane pustinje gdje se razliva u puno malih rukavaca i isparava u dinama *Velikog zapadnog erga*.

Poslije kiše
Jedan dio vode dotiče do slaništa *Sebka el Melah*, kod oaze Ksabi u Pokrajini Bešar.
Najveća pritoka značajna za sliv je - *vadi Bešar*, koji izvire u planinama Atlasa kod marokanske granice, odakle teče prema jugu, protiče kroz grad Bešar, koji je po vadiju dobio ime.

Vadi kod Béni Abbèsa
Saoura ima sliv od 745.000 km², iako na tom terenu padne svega do 60 mm kiše godišnje ona često plavi.
Kad padne dosta kiše u Atlasu Saoura može teći u dužinu do 800 km, kao što je zabilježeno 1958. ali najčešće teče nekih 200 km.

Najviše vode donosi vadi Guir na kom je podignuta brana *Djorf Torba* i tako formirano akumulaciono jezero.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  R. H. Hughes. „*A Directory of African Wetlands*" (engleski). IUCN. Pristupljeno 14. 1. 2020.
2. 1 2  „*The Saoura Foggaras: Degradation of Hydraulic System* "(engleski). ResearchGate. Pristupljeno 14. 1. 2020.

Vanjske veze
------------

***Vadi Saoura*** na Wikimedijinoj ostavi

* *A Directory of African Wetlands* ()
**Yojoa** (španjolski: *Lago Yojoa*) je jedino jezero u Hondurasu, koje leži na nadmorskoj visini od 700 metara u sredini zemlje. Ime jezera ima etimologiju u majanskoj riječi *Yoco-ha* što znači "akumulirana voda na zemlji".

Hidrografija
------------

Pogled na jezero
Jezero je dugo 16 i široko 6 km, a površina mu iznosi 79 km². Proteže se preko tri honduraška departmana: Comayague, Cortésa i Santa Bárbare. Yojoa je vulkanskog porijekla, dokaz za to je velika količina taloga i vulkanskog pepela u jezeru, kao i dva velika neaktivna vulkanska kratera sjeverno od jezera, između naselja Dos Caminos i Peña Blanca. Sliv jezera ima površinu od 416 km², a glavne pritoke su mu rijeke Yure, Varsovia, Quebrada de Horconcitos, Jutosa, Balas, Pita i Raíces.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Lago Yojoa*" (engleski). Ecu Red. Pristupljeno 14. 4. 2019.

Vanjske veze
------------

***Yojoa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lago Yojoa* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315530302

 |
Interijer turbeta u Bihaću
**Turbe – mauzolej u Bihaću** potiče iz perioda austrougarske uprave u Bosni i Hercegovini i izgrađeno je braniocima grada u borbama protiv austrougarskih trupa.

Istorija
--------

Odlukom Berlinskog kongresa, juna 1878. godine, Austro-Ugarska je dobila pravo da anektira Bosnu i Hercegovinu. Prilikom ulaska austrougarskea vojske, bilo je potrebno nekoliko mjeseci da se uguši otpor, naročito muslimanskog stanovništva. Borbe pod zidinama Bihaća počele su od 7. septembra, a tek 19. septembra branioci su predali grad Bihać. 

Turbe je bilo od drveta. Na mjestu turbeta tokom 1890 izgrađena je crkva, a austrougarska vlast, da bi odobrovoljila muslimansko stanovništvo Bihaća, sagradila je sadašnje turbe o svom trošku.

Ovaj čisto sakralni spomenik bio je teže oštećen u toku posljednjeg rata, ali je popravljen. Dio izvora navodi da turbe potiče iz vremena Osmanske vladavine.

Opis
----

Turbe - Mauzolej u Bihaću
Objekat turbeta – mauzoleja u Bihaću pripada tipu turbeta sa oktogonalnom osnovicom pokrivenih kupolom. Dužine stranica su jednake i iznose 2,60 metara. Zidovi objekta su mješavina kamena i cigle s tim da je kompletna spoljna fasada urađena u kamenu bihacitu. Turbe je raščlanjeno horizontalnim profilisanim kamenim vijencem na koji se naslanja donja ivica prozora. Prema proporcijama zona iznad vijenca je nešto veća i iznosi 2/3 visine cijelog objekta, mjereno bez kupole. 

Većim dijelom objekat je izgrađen od precizno klesanih blokova kamena bihacita koji je otesan u obliku kvadera i slagan u pravilne redove. Donju zonu predstavljaju grubo obrađeni kameni kvadri složeni u četiri horizontalna reda sa vrlo naglašenim spojnicama. Zidovi turbeta su završeni naglašenim kamenim vijencem koji iz zida izlazi 35 cm. Turbe je presvedeno kupolom koja je pokrivena pocinčanim limom.

U turbetu su dva drvena sarkofaga sa nišanima na kojima su turbani. Na samom turbetu, kao i nišanima nema nikakvog zapisa, ali dekorisani su mnogobrojnim ukrasima - tordiranim trakama.

Istorijska građevina – Turbe-mauzolej u Bihaću proglašeno je za nacionalni spomenik BiH.

Literatura
----------

* Mehmed Mujezinović, "Kulturno naslijeđe", Sarajevo –Publishing, 3. izdanje, str. 61 – 65, 1998. -Islamska epigrafika Bosne i Hercegovine, knjiga 3
* Talundžić, Abdulah (2005). Turbe i toranj crkve u Bihaću. // Mostar : Most - časopis za obrazovanje, nauku i kulturu, 193 (104 - nova serija), str. 72.

Vanjski linkovi
---------------

* Turbe - Mauzolej u Bihaću Arhivirano 2016-03-26 na Wayback Machine-u na discoverbihac.ba
* Turbe - Mauzolej u Bihaću Arhivirano 2021-02-13 na Wayback Machine-u na furaj.ba
* Znate li kako je nastalo Bihaćko turbe Arhivirano 2017-09-25 na Wayback Machine-u, abc.ba
**Štuko** (od talijansko - njemačkog *stucco*, koji dolazi od starogermanskog *stucki*=komadići ) ili **štukatura** je plastična (reljefna) arhitektonska dekoracija enterijera i 
eksterijera građevina.

Štuko se obično sastoji, od neke kombinacije vapna, gipsa, cementa i finog pijeska, ali se te kombinacije mogu jako razlikovati po vrsti i udjelu materijala, kao i po načinu kako se primjenjuje.

Dobar dio dekoracija se izvodi od predgotovljenih (izlivenih u kalupe) elemenata koji se samo lijepe na podlogu i pažljivo spajaju.

Historija
---------

Gotove sve graditeljske tradicije u historiji čovječanstva koristile su štukature, od Asteka u Meksiku do Arapa po Sjevernoj Africi i Španjolskoj.

U Antičkoj Grčkoj štukature su se primijenjivale za ukrašavanje kako unutrašnjih tako i vanjskih zidova hramova već oko 1400. pne..

Minhenska crkva Asam (Ivana Nepomuka)
I arhitekti Antičkog Rima štukaturom su ukrašavali zidove od grubog kamena ili cigle svojih monumentalnih građevina, tako su bile ukrašene i terme - Hadrijanove vile, izgrađene u Tivoliju između 120. - 130. Štuko su također rado koristili za izradu bareljefa i grobnica, naročito one iz 1. i 2. vijeka imaju 
bogate štukature.

Renesansni umjetnici često su koristili štuko dekoraciju, naročito po fasadama kao kontrast prema teškoj kamenoj rustici na uglovima i otvorima svojih građevina. 
Rafael i njegovi sljedbenici, ukrašavali su fasade svojih građevina vijencima i medaljonima od lijevanog štuka.

Kako je štuko bio puno lakši za obradu, i puno jeftiniji od kamena, on se u baroknoj arhitekturi počeo primjenjivati za izradu kapitela stupova i trabeacija. Naročito bogatu štuko dekoraciju dobili su stropovi.

Štuko je jedan od svojih vrhunaca dosegao u radu baroknih umjetnika kao što je bio Egid Quirin Asam i njegov brat Cosmas Damian Asam - slikar s kojim je on često surađivao.

U valu historicizma koji je zahvatio Evropu od kraja 18. i početka 19. vijeka, štuko dekoracija je ponovno ušla u veliku modu.

Od 20. vijeka štuko se počeo primjenjivati isključivo za dekoraciju fasada, i to za manje objekte - manje više vile.

U Sjedinjenim Američkim Državama, naročito po toplijem jugu - štuko je postao gotovo obligatan od 1920-ih za dekoraciju porodičnih kuća.

Štuko je i danas prilično popularan način dekoriranja, jer se da lako obojiti, ili mu se na neki drugi način da promjeniti tekstura (dodavanjem pijeska), a može se kombinirati s drugim materijalima, kao što je cigla, kamen ili drvo.

Izvori
------

1. ↑  „*Stuccowork*" (engleski). merriam-webster. Pristupljeno 06. 05. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Stuccowork*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 06. 05. 2015.

Vanjske veze
------------

***Štuko*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Stuccowork* na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Suure-Jaani** (njemački: *Groß-St. Johannis*) je grad (*linn*) od 1,173 stanovnika na jugu Estonije u Okrugu Viljandi.
On je i sjedište istoimene općine.

Geografske karakteristike
-------------------------

Suure-Jaani se nalazi u sjevernom dijelu Visoravni Sakala, udaljen 25 km sjeverno od svog administrativnog centra Viljandija.

Kroz taj pitoreskni gradić protiče potok *Ängi* (Suure-Jaani), koji je proširen u centru grada i formira jezero *Suure-Jaani* veliko 5,9 hektara, dok sjevernim rubom protiče potok *Lõhavere*.

Historija
---------

Naselje je nastalo uz crkvu sv. Ivana Velikog, sagrađenu sredinom 13. vijeka, pored starijeg sela *Valula* koje je prvi put dokumentirano 1424.

Tokom 17. vijeka selo je dobilo ime *Suure-Jaani* (Gross Sankt Johannis) po svecu zaštitniku crkve kako bi se razlikovalo od manjeg *Kolga-Jaanija* (Klein Sankt Johannis) na istoku. 
Krajem 19. vijek to selo je izraslo u gradić od oko 600 stanovnika.

Nakon što je Estonija postala nezavisna Suure-Jaani je 1924. dobio status trgovišta (*alevik*), a nakon tog 1938. i status grada (*linn*).

U vrijeme Estonske Sovjetske Socijalističke Republike u periodu 1950.-59. 
Suure-Jaani je bio administrativni centar istoimenog rajona.
Kad je 1959. izgubio taj status počela je regresija, pa mu stanovništvo počelo osipati, od 1,713 koliko je imao 1959. do današnjih 1,173.

Nakon ponovnog stjecanja nezavisnosti - 1990. vraćen mu je status općine,nakon tog se 2005. udružio sa ruralnom općinom Suure-Jaani.

Privreda
--------

Dok je 1989. bilo zaposleno 54% stanovnika, njihov broj je 2000. spao na 33%.
Danas je jedina veća firma *AS Teskatel* koja se bavi ambalažom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Estonia: Counties, Cities and Towns*" (engleski). City population. Pristupljeno 13.12. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8   „Suure-Jaani" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 13.12. 2021.

Vanjske veze
------------

***Suure-Jaani*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Suure-Jaani Linn* (na portalu Pohja-Sakala Vald) (`et`)

| * p
* r
* u
Gradovi u Estoniji |
| --- |
| 
* Abja-Paluoja
* Antsla
* Elva
* Haapsalu
* Jõgeva
* Jõhvi
* Kallaste
* Kärdla
* Karksi-Nuia
* Kehra
* Keila
* Kilingi-Nõmme
* Kiviõli
* Kohtla-Järve
* Kunda
* Kuressaare
* Lihula
* Loksa
* Maardu
* Mõisaküla
* Mustvee
* Narva
* Narva-Jõesuu
* Otepää
* Paide
* Paldiski
* Pärnu
* Põltsamaa
* Põlva
* Püssi
* Rakvere
* Räpina
* Rapla
* Saue
* Sillamäe
* Sindi
* Suure-Jaani
* Tallinn
* Tamsalu
* Tapa
* Tartu
* Tõrva
* Türi
* Valga
* Viljandi
* Võhma
* Võru

 | Coat of arms of Estonia |
| Jaanilinn (Ivangorod) i Petseri (Pečori) anektirani su od strane Sovjetskog Saveza 1945. godine te su danas dio Rusije. |
**Villefranche-de-Conflent** (katalonski: *Vilafranca de Conflent*) je naselje od 214 stanovnika u Regiji Oksitanija u departmanu Pyrénées-Orientales na jugu Francuske.

Villefranche-de-Conflent je poznat kao jedan od lokaliteta Vaubanove utvrde, koji je julu 2008. uvršten na UNESCO-vu 
Listu mjesta svjetske baštine u Evropi.
Radi se zapravo o tri fortifikacije, to su *Bedemi Villefrancha*, *Utvrde Libéria* na brdu iznad mjesta i utvrđene spilje *Cova Bastera*, koje je projektirao i podigao Vauban, ingeniozno koristeći zadane geografske karakteristike terena.

Geografske karakteristike
-------------------------

Villefranche-de-Conflent leži u kanjonu rijeke Tet u Pirinejima, jugozapadno od Perpignana, nedaleko od španjolske granice.

Historija
---------

Vaubanovi bedemi
Villefranche je iznikao za srednjeg vijeka, negdje oko 1088/1090. Guillem I od Cerdanyje preselio je tadašnju prijestolnicu Grofovije Conflent 
iz Corneill-de-Conflenta u Villefranche.

Nakon sklapanja Pirinejskog mira Kraljevina Francuska je 1659 anektirala Conflent, pa je 1681. angažirala Vaubana da u pograničnom Villefranchu 1681. izgradi utvrde.

Villefranche je sve do Francuske revolucije bio i provincijski administrativni centar, ali je tad prestao biti, jer je preseljen uPrades.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Villefranche-de-Conflent: in Prades (Pyrénées-Orientales)*" (engleski). City population. Pristupljeno 25 5. 2019.
2. 1 2  „*Du medieval a nos jours*" (francuski). Villefranche-de-Conflent. Pristupljeno 25.5. 2019.
3. 1 2 3  „*el Conflent, Catalunya del Nord*" (katalonski). Enciclopèdia Catalana. Pristupljeno 25.5. 2019.

Vanjske veze
------------

***Villefranche-de-Conflent*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Villefranche-de-Conflent* (službene stranice) ()
**Sutomišćica** je malo turističko naselje i lučica na istočnoj obali otoka Ugljana. Naselje je niknulo u lijepoj istoimenoj uvali 2 km udaljenoj od trajektnog pristaništa u Preku, a nalazi se između Poljane i Lukorana. 

Jugozapadno od naselja nalazi se brdo *Vela glava* (238 m), odakle se pruža izvanredno lijep pogled na zadarski arhipelag i Ravne kotare. Na regionalnoj je prometnici koja prolazi uzduž otoka. Sutomišćica nudi sigurno sidrište nautičarima i raspolaže vezovima u najmlađoj marini Zadarske županije. Lijepo obrađeni vrtovi u kojima se ističu stabla šipaka koji dozrijeva u rujnu, oko dana zaštitnice mjesta sv. Eufemije. 

U Sutomišćici se nalazi poznati barokni ljetnikovac zadarske obitelji Lantana, iz 1686. Ljetnikovac s prostranim parkom i kapelom je primjer baroknoga dvorca venecijanskoga tipa. U njemu se vršila primopredaja dužnosti talijanskih namjesnika za Dalmaciju i Albaniju. 

Župna crkva posvećena sv. Eufemiji spominje se 1349.; današnja barokna crkva sagrađena je 1679. Na oltaru sv. Jeronima vrsna barokna slika nepoznata venecijanskog majstora. 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Sutomišćica** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Votivkirche** (hrvatskosrpski: *Zavjetna crkva*) je velika neogotička crkva na bečkom Ringu. Jedan od zaštitnih znakova grada na Dunavu.

### Historija i karakteristike

Zavjetna crkva se gradila od 1855. do 1879. na osnovu projekta Heinricha von Ferstela, uz puno sugestija tadašnjeg bečkog kardinala Rauschera i veliku pomoć Nadvojvode Maksimilijana brata cara Franje Josipa.

Crtež crkve iz vremena gradnje
Povod za gradnju bio je neuspjeli atentat na Franju Josipu koji je pokušao izvesti mađarski nacionalist János Libényi 18. februara 1853. Novac za gradnju skupljan je po cijelom Austrijskom Carstvu u čemu se osobito angažirao Maksimilijan, prvotni plan je bio da se izgradi crkva za dvor, ali je sam car pred kraj gradnje 1862. odlučio da bude javna.

Na opremanju i ukrašavanju enterijera crkve sudjelovali su mnogi poznati tadašnji umjetnici Tilgner, Gasser, Benk, Führich, itd. Votivkirche je posvećena 1879. u povodu srebrnog jubileja braka cara Franje Josipa i carice Elizabete Austrijske.

### Dimenzije Votivkirche

* Dužina: 85 m m
* širina: 55 m
* visina: 99 m
* širina broda: 30

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Votivkirche*" (engleski). Encyclopedia of Austria. Pristupljeno 1. 4. 2013.

Vanjske veze
------------

***Votivkirche*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Votivkirche ()
* Votivkirche na portalu Encyclopedia of Austria ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 248707786
* GND: 4410516-2

 |
**Vjenčanje s morem** (talijanski: *Sposalizio del mare*) je najkarakterističnija venecijanska proljetna ceremonija koja se tradicionalno održava negdje od 11. vijeka na dan uskrsnuća (ili za neki drugi vjerski praznik).

Svečanost počinje na Trgu Svetog Marka odlaskom dužda u pratnji Venecijanskog patrijarha, članova Velikog vijeća i gotovo svih aristokrata, do mola gdje bi se ukrcali na Bucintora i uz pratnju nebrojene gomile čamaca, gondola i drugih brodica i zaplovili do lučice *San Niccolò* na Lidu. 
Tu bi dužd izlio svetu vodu iz vaze, i zatim bacio simboličan prsten u more, koji je blagoslovio patrijarh, izgovarajući ritualnu rečenicu *Desponsamus te, mare. In signum veri perpetuique dominii...* (Vjenčamo te more. Udružili smo se s tobom more, u znak prave i vječne dominacije...).

Historija
---------

Slika Francesca Guardia odlazak Bucintora na Lido
Naizgled strogo vjerska svečanost vjerojatno je povezana s događajem kad je venecijanska flota Pietra II Orseola negdje krajem maja 1000. zauzela Dalmaciju. U riznici bazilike sv. Marka nalaze se najstariji dokumenti sa scenarijem blagosiljanja mora (*benedictio maris*), ali u njima uopće nema riječi o vjenčanju s morem (*desponsatio maris*). Ne zna se točno kad se prvi put pojavila ta kombinacija, ali se pretpostavlja da je vezana ili za dolazak u Veneciju pape Aleksandra III, ili uz pomorsku bitku kod Savudrijskog rta, ili uz susret cara Friedricha Barbarosse sa papom.

U svakom slučaju, navedena tri događaja osigurala su Mletačkoj Republici dominaciju nad Jadranom jer je Veneciji bilo strašno stalo da osigura mir između Cara Svetog rimskog carstva i papa, što je i uspjela nakon sklapanja sporazuma 1177. u Veneciji. Ceremonijal Vjenčanja s morem formirao se od kraja 13. do početka 14. vijeka, a puni razvoj imao je 14. vijeku, tad se vjerojatno prvobitno blagosiljanje mora proširilo i integriralo sa vjenčanjem. Vremenom se religiozni karakter ceremonije gotovo potpuno izgubio na račun političkog.

Sve dok je Venecija bazirala svoj prosperitet na pomorskoj dominaciji, odnosno na moru, ova ceremonija imala je ugled, ali otkad se povukla u defanzivu i posvetila odbrani od Osmanlija to više nije bilo tako. Vjenčanje s morem održava se i danas, kao jedna od manifestacija koja privlači velik broj turista.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Sposalizio del mare*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 27. 1. 2018.

Vanjske veze
------------

***Vjenčanje s morem*** na Wikimedijinoj ostavi

* *La festa della Sensa* Arhivirano 2019-03-07 na Wayback Machine-u ()
**Stepska lisica** (lat. *Vulpes corsac*) - lisica koja živi u stepama Srednje Azije. Ugrožena je, jer je love zbog krzna.

Stepska lisica je srednja velika lisica. Tijelo s glavom ima dužinu od 45 do 65 cm, a rep je dug 19-35 cm. Odrasle jedinke imaju 1,6 - 3,2 kg. Ima sivo žućkasto krzno sa svijetlijim mrljama na ustima, bradi i vratu. Tijekom zime, dlaka postaje mnogo deblja i više svilenkaste teksture, te je slamnato-sive boje, s tamnijom linijom niz leđa.

U usporedbi s drugim lisicama, ima male zube i široku lubanju. Pandžama se može popeti na stablo. Ima istančana osjetila vida, sluha i mirisa. Niz mirisnih žlijezda proizvode opor miris, iako ne tako ekstremno kao kod nekih drugih lisica. Žlijezde se nalaze u analnoj regiji, iznad baze repa i na šapama i obrazima. 

Stepska lisica živi u stepama i polupustinjama središnje i sjeveroistočne Azije. Rasprostire su državama kao što su: Kazahstan, Uzbekistan, Turkmenistan, (sjeverna) Mongolija, Iran, Tadžikistan, Kirgistan, Afganistan i Kina te Rusija.

Postoje tri priznate podvrste: 

* *Vulpes corsac corsac* - sjeverni Kazahstan, južni Sibir
* *V. c. kalmykorum* - sjeverni Uzbekistan, Kavkaz
* *V. c. turkmenicus* - južni Uzbekistan, Turkmenistan, Kina, Mongolija, i susjedne regije

Izvori
------

1. ↑  Clark, H.O. et al. (2009). "Vulpes corsac (Carnivora: Canidae)". Mammalian Species 832: 1–8.
2. ↑  Shabadash, S.A. & Zelikina, T.I. (2002). "Detection of hepatoid glands and distinctive features of the hepatoid acinus". Biology Bulletin 29 (6): 559–567.
3. ↑   Preuzeto 15. prosinca 2012.
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Vrbani**. Za naselje u općini Vižinada, Hrvatska, v. Vrbani (Vižinada).* |

**Vrbani** su zagrebačko naselje koje se nalazi između Zagrebačke (bivše Ljubljanske) avenije i Horvaćanske ceste, a istočno od Prečkog.

Kroz naselje prolazi potok Vrapčak. Neki dijelovi naselja (Vrbani III) su izgrađeni nedavno ili se još grade; stare ulice s obiteljskim kućama vrlo brzo nestaju.
Tijekom 2007. godine pojavili su se problemi s pitkom vodom u nekim novouseljenim zgradama u naselju.

Vrbani su prometno povezani preko tramvajskih linija koje voze po Horvaćanskoj, te autobusa koji voze po Zagrebačkoj aveniji. U naselju se nalazi osnovna škola (OŠ Vrbani). Izgrađena je i katolička crkva.

Prema podjeli ustanovljenoj Statutom Grada Zagreba 14. prosinca 1999. pripadaju Gradskoj četvrti Trešnjevka - jug i Mjesnom odboru Vrbani.

Vidi još
--------

### U Wikipediji

* Zagrebačke gradske četvrti
* Jarun
* Trešnjevka - jug

### Vanjske poveznice

* Neslužbene stranice Vrbana Arhivirano 2007-12-01 na Wayback Machine-u
* Članovi Vijeća Mjesnog odbora Vrbani Arhivirano 2016-03-10 na Wayback Machine-u
* Službene stranice Grada Zagreba
**Vrbanićev perivoj** je perivoj u Karlovcu. Najvjredniji je perivoj u gradu parkova Karlovcu zahvaljujući pejsažno-oblikovnoj osmišljenosti.

Nalazi se u sklopu rekreacijskog dijela Karlovca koji se nalazi na lijevoj obali Korane, na jugoistoku, između Zvijezde i rijeke Korane. 

Inicijativa za uređenje ovog parka došla je od Društva za proljepšavanje grada. Josip Vrbanić, tadašnji karlovački gradonačelnik i ljekarnik prihvatio je inicijativu. U prvim je planovima park trebao biti mali botanički vrt na otvorenom. Gradonačelnik se svesrdno založio za park. Dao je urediti nasad drveća i ukrasnog bilja. Sadnice su nabavili iz Dubovca iz Vranyczanyjevog rasadnika, iz Nadbiskupskog vrta te iz Beča i Trsta. Otvoren za javnost 1896. godine. 

Perivoj je napravljen u tri dijela. To su engleski perivoj, zatim središnji dio perivoja koji je uređen kao francuski perivoj a crnogorična smreka i jela čine treću cjelinu. Perivoj su resili brojni kipovi od terakote sve do prvog svjetskog rata. Perivoj je bio mjestom gdje su se održavale izložbe skulptura na otvorenom. Napravljen je mali zoološki vrt i pušteni su pauni da se slobodno šeću perivojem.

Izvori
------

Vrbanićev perivoj Arhivirano 2014-04-06 na Wayback Machine-u