**Džask** (perz. جاسک) je grad i luka u pokrajini Hormuzgan na jugu Irana, oko 225 km jugoistočno od pokrajinskog sjedišta Bandar-e Abasa. Smješten je na poluotoku koji se pruža u Omanski zaljev stvarajući manji Istočni i Zapadni Džaskanski zaljev. Područje oko grada zajedno sa zapadnim Golestanom specifično je kao jedino u Iranu gdje se javlja fenomen blatnih vulkana. Obalnim makranskim područjem oko grada prevladava vruća pustinjska klima (BWh) s vrućim ljetima i blagim zimama, a vegetaciju mu čine uglavnom palme.

Grad je u historiji bio nezaobilaznom stanicom na pomorskom putu između Irana i Indije, stoga su ga mnogi historičari pokušavali identificirati s mjestima iz drevnih putopisa. Među takvim toponimima su *Badis* iz Arijanove „Indike", rt *Carpella* i *Dagasira* iz Ptolemejeve „Geografije", te *Omana* iz „Puta oko Eritrejskog mora". Svaka od navedenih pretpostavki je diskutabilna, no zato se s priličnom sigurnošću može potvrditi da Džask pripada području kojeg su prema drevnom pomorcu Nearh nastanjivali tzv. ribojedi. U djelima ranoislamskih geografa poput Jakuta i Kazvinija spominje se otok Džasak kojeg danas poistovjećuju uglavnom s Larakom. Plovidba od Džaska do Sinda u srednjem vijeku trajala je šest tjedana.

U decembru 1616. u Džask pristaje Englez E. Connock čime započinje trgovina između Irana i Engleske. Sljedeće godine primio ga je osobno šah Abas Veliki nakon čega je sklopljen trgovački sporazum kojim je Engleska dobila pravo na boravak u Džasku, te izgradnju crkvi i groblja. Sljedećih godina rasle su pomorske tenzije između Engleza i Portugalaca koji su htjeli onemogućiti trgovinu između Surata i Džaska, a pokraj potonjeg 1620. odigrala se i pomorska bitka u kojoj su pobijedili Englezi unatoč pogibji kapetana. Od 1809. Džask je nakratko potpao pod vlast Muskata, a 1869. postao je jednom od stanica indoevropskog telegrafa od kojeg su se kablovi protezali do Bušehera i Bandar-e Lenge na sjeverozapadu, Karačija na istoku, te Adena na jugozapadu. Stanicu je čuvalo 100 britanskih i 20 iranskih vojnika, većinom Kurda. Godine 1947. Džask je pogođen potresom magnitude Mw = 5,8.

Ekonomija grada danas se temelji pretežito na ribarstvu i uzgoju datulja. Godine 2007. najavljen je projekt izgradnje naftovoda od Džaska do Neke u Mazandaranu. Džask je državnom cestom 91 povezan s Minabom i Bandar-e Abasom na sjeverozapadu, cestom 98 s Čabaharom na istoku, a lokalna cesta spaja ga i s ruralnom unutrašnjosti na sjeveru. Istočno od grada nalazi se Aerodrom Džask, a od 2008. gradskim lučkim kapacitetima služe se i oružane snage Irana. Većina populacije Džaska su Baluči, a prema popisu stanovništva iz 2006. godine u gradu je živjelo 11.133 ljudi.

Veze
----

* Hormuzgan

Izvori
------

1. ↑  (`en`) Fisher, William Bayne (1968.). *The Land of Iran*, The Cambridge History of Iran **I**. Cambridge, U.K.: Cambridge University Press, str. 134. DOI:10.1017/CHOL9780521069359, ISBN 9780521069359, OCLC 489573396.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  (`en`) Potts, Daniel Thomas [15. 12. 2008.] (13. 4. 2012.). *Jāsk*, Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University.
3. ↑  (`en`) Ambraseys, Nicholas Neocles; Melville, Charles Peter (1982.). *A History of Persian Earthquakes*, Cambridge Earth Science Series. New York: Cambridge University Press, str. 164.-166. DOI:10.1002/eqe.4290110412, ISBN 9780521241120, OCLC 251672298.
4. ↑  (`en`) Press TV (28. 8. 2007.). *Iran to build Caspian-Oman oil pipeline*. Tehran: Press TV.
5. ↑  (`en`) Press TV (27. 10. 2008.). *Iran expands naval bases amid threats*. Tehran: Press TV.