**Osvaldo Ramous** (Rijeka, 11. listopada 1905. - Rijeka, 2. ožujka. 1981.), jugoslavenski pisac italijanskog porijekla, uz Lucifera Martinija najznačajniji riječki pisac na talijanskom jeiku.[*nedostaje referenca*] Čitav život proveo u svojoj Rijeci, gradu u kome se za njegova života smijenilo šetebandjere - sedam zastava i u kome pet puta mijenja državljanstvo. Njegov svestrani opus obuhvaća pjesništvo, prozu, dramu, esejističku prozu, kritiku, prevođenje, režiju, uredništvo, novinarstvo, organizaciju kulture, itd. (Ramù)

> Fiume, cuore e simbolo dell'Europa del secolo Ventesimo  
> 
> 
> 
> Rijeka, srce i simbol Evrope dvadesetog stoljeća  
> 
> 
> 
> Osvaldo Ramous
> 
>

Biografija
----------

Posljednji od šestero djece, rođen u riječkom Starom gradu 1905. kada je Rijeka bila Corpus separatum Mađarske. Sin Marie Giacich i Adolfa Ramousa, ubrzo ostaje bez oca pa se majka seli bratu na Belveder. Ujak Nazio brine se za djecu i otkriva Osvaldov muzički i literarni talent. Dječak pohađa paralelno pedagošku i muzičku školu - deset godina je studirao klavir i violinu u klasi prof. Malvina.

Njegovi književni počeci pojavljuju se u riječkoj književnoj reviji *Delta*, koja je izlazila od 1923. do 1925. te u časopisu *Fiumanella*. O njemu se širi fama poete u 1930-im kada u izdanju časopisa *Termini*, 1938. objavljuje u Rijeci prvu zbirku pjesama *Nel canneto*, koja dobiva posebno priznanje Talijanske kraljevske akademije (Reale Accademia d'Italia), a objavljuje i u renomiranim revijama *L'Italia Letteraria*, *Il Meridiano* i *La Tribuna* di Roma (

Od 1929. započinje njegova suradnja s riječkim dnevnikom *La Vedetta d'Italia* (Zvijeda Italije) kao kazališnog i muzičkog kritičara. 1930. zaposlen je kao urednik na kojem mjestu ostaje do 1942. kada ga otpušta šef Ente Stampa Carlo Scorza, s obrazloženjem ‘smanjenja broja zaposlenika’, što je bio izgovor za udaljavanje nedovoljno fašistički opredijeljenog Ramousa.

Za vrijeme njemačke okupacije, surađuje s pokretom otpora Talijanske komunističke partije. Sumnjiv je Nijemcima pa ga Gestapo u ljeto 1944. godine podvrgava mučnim ispitivanjima. Krajem 1944. nekoliko mjeseci prije oslobođenja Rijeke, prihvaća mjesto glavnog urednika istog dnevnika (*La Vedetta d'Italia*) jer je tada gradskim vlastima bio neophodan neutralniji intelektualac

U poslijeratnom periodu, Ramous odlučuje ostati u rodnom gradu. Član je uprave riječkog Narodnog kazališta, a zatim, između 1946 i 1961. direktor je Talijanske drame koju je uspio 1956. spasiti od pokušaja zatvaranja. Do odlaska u mirovinu 1961, Ramous je, kao režiser, postavio na scenu 46 djela.

U tom periodu, Ramous počinje stvarati mrežu kulturnih veza pa tako kada se 1954. nalazi u Milanu s Paolom Grassijem - direktorom Piccolo Teatro - dogovara turneju po Jugoslaviji ove talijanske družine koja u Rijeci, Ljubljani, Zagrebu, Beogradu, Sarajevu i Kopru daje predstavu Carla Goldonija *Arlecchino servitore di due padroni* (*Harlekin, sluga dvaju gospodara*).

Intenzivno se bavi prevođenjem, osobito pjesama s francuskog, španjolskog te južnoslavenskih jezika. Odabire i prevodi pjesme i prozu jugoslavenskih autora, upoznajući s njima čitaoce vrsnih talijanskih časopisa. Uređuje i prevodi prvu antologiju suvremenih jugoslavenskih pjesnika pod nazivom *Poesia jugoslava contemporanea*.(Rebellato Editore). Antologija izlazi 1959. (šest godina prije uspostavljanja političkih i kulturnih odnosa između dviju zemalja), te obuhvaća 55 pjesnika (Hrvata, Srba, Slovenaca i Makedonaca). 1964. organizira prvi susret talijanskih i jugoslavenskih pisaca u Cittadelli, s namjerom prevazilaženja kontrasta između intelektualaca dviju zemalja zbog političkih podjela. Unatoč pokušju da se ova kulturna razmjena osujeti (dokumenti Udruženja jugoslavenskih pisaca svjedoče o pozivu piscima da ne prisustvuju tom skupu) Ramous je uspio u organiziranju skupa.

Osim pjesama, prevodi i dramska djela Branislava Nušića (*Dr i Pokojnik*), Ive Vojnovića (*Ekvinocij*), Mirka Božića (*Ljuljačka u tužnoj vrbi*) i Drage Ivaniševića (*Ljubav u koroti*).

Kao redoviti suradnik RAI-a (talijanskog radija) Televizije i Radio Kopra-Capodistria na talijanskom jeziku, šalje im svoje prevode Nušića, Andrića, Krleže i na taj način doprinosi upoznavanju i širenju kultura različitih naroda te kulturnom posredovanju. Pisao je za brojne talijanske, jugoslaveske, američke časopise kao i za časopise drugih zemalja u kojima je objavio više od 400 eseja i raznih članaka. Njegova djela su prevedena na devet jezka

Godine 1951. sklapa drugi brak s Nevenkom Malić, voditeljicom Dječjeg kazališta u Rijeci (od 1936. bio u braku s Matilde Meštrović, nećakinjom Ivana Meštrovića).

Umire u Rijeci 1981.

Književnost
-----------

Osim zbirki pjesama, objavljuje romane, pripovijetke, eseje, drame, radiodrame. Njegovi su lirski stihovi nerijetko posvećeni nezaustavljivosti vremena i prolaznosti života. Kritika je u njima prepoznala odlike suzdržanog modernizma.

Od 1938. sve do 1953. ništa ne objavljuje kada mu riječki EDIT objavljuje drugu zbirku pjesama *Vento nello stagno*.(Vjetar u baruštini) pa slijede *Pianto vegetale* (1960), *Il vino nella notte* (1964) za koju dobiva nagradu Grada Rijeke, *Risveglio di Medea* (1967), *Realtà dell'assurdo* (1973), *Pietà delle cose* (1977) i, posthumno, *Viaggio quotidiano* (1982).

Ramous s učvrstio i u prozi, koja je u početku odjek neorealizma te objavljuje brojne novele i dva romana: *I gabbiani sul tetto* (1964) i *Serenata alla morte* (1965), oba prevedena hrvatskosrpski pod naslovom Galebovi na krovu (1965.). Tek 2007. objavljen je *Il cavallo di cartapesta* (*Konj od prešanog papira*) autobiografski roman napisan 1967. i modificiran više puta sve do posljednjih dana svog života, roman koji je svojom kvalitetom i temom izazvao veliku pažnju[*nedostaje referenca*] - kroz dnevničku formu Roberta stvorena je kronika Rijeke u burnim vremenima.

Među tematikama Ramousove poezije, važno mjesto zauzima gorka refleksija o sudbini zemlje:

> (...)  
> Odore d'esilio di una terra  
> Che m'ha cresciuto e sempre m'abbandona,  
> con le sue foglie chine  
> alla pioggia fatale  
> 
> 
> 
> (...)  
> Miris izgnanstva zemlje  
> Koja me podigla i napušta me uvijek  
> svojim lišćem pognutim  
> pred fatalnom kišom 
> 
> 
> *Il suolo che io calco*, u *Pianto vegetale*, 1960
> 
> 

> già s'inquietano l'ombre,  
> amiche un tempo  
> ora straniere, e celano  
> ciò che un giorno fu mio
> 
> 
> već se uznemiruju sjene  
> prijateljice nekad  
> sada strankinje, i kriju  
> ono što je nekad bilo moje
> 
> 
> *Sul colle*, iz *Pianto vegetale*, 1960
> 
> 

Ova tema s vremenom postaje sve komleksnija te u svojim posljednjim pjesmama - dominaniraju matafizički argumenti u neohermeneutičkom kontekstu - nalazi prostora da oslika svoju moru u pravom stihu. Nastaju tako pjesme kao *Città mia e non mia* (grad moj koji nije moj) i *Alghe e licheni* (alge i lišajevi), (obje iz *Pietà delle cose - Sažaljenje stvari*, 1977.), koje se suočavaju s motivom egzodusa i nude složen odnos sa radnim gradom.

Nagrade i priznanja
-------------------

Za svoja djela Ramous dobiva mnoge nagrade. Osim spomenutog odlikovanja, prima i Premio Cittadella (zlatnu medalju) 1955. za zbirku *Vento sullo stagno*, Nagrada Cervia 1963. god. za zbirku pjesama *Risveglio di Medea*, zlatnu medalju Premio Silver Caffé za roman *L’ora di Minutopoli*. Godine 1965. dodijeljena mu je Nagrada Grada Rijeke za zbirku pjesama *Vento sullo stagno* i roman *Galebovi na krovu*.

Glavna djela
------------

**Pjesničke zbirke**

* *Nel canneto*, 1938
* *Vento sullo stagno*, 1953
* *Pianto vegetale*, 1960
* *Il vino della notte*, 1964
* *Risveglio di Medea*, 1967
* *Realtà dell'assurdo*, 1973
* *Pietà delle cose*, 1977
* *Viaggio quotidiano*, 1982

**Romani**

* *I gabbiani sul tetto*, 1964 (Galebovi na krovu, Naprijed 1965.)
* *Serenata alla morte*, 1965
* *Il cavallo di cartapesta*, 2007

**Drame i komedije**

* *Un duello*, 1935
* *Edizione straordinaria*, 1951
* *Lotta con l'ombra*, 1959
* *La mia ocarina*, 1961
* *Il farmaco portentoso*, 1963
* *Con un piede nell'acqua*, 1969
* *Un cuore quasi umano*, 1970
* *Guido, i' vorrei che tu, Lapo ed io...*, 1972
* *Un attimo solo*, 1974
* *Le pecore e il mostro*, 1976
* *Viaggio senza meta*, 1976
* *Sull'onda degli echi*, 1977

Bibliografia
------------

* Damiani, Alessandro (1971.) "Poetica e poesia di Osvaldo Ramous" objavljena u Antologiji "Istria Nobilissima" vol. IV
* Mazzieri, Gianna (1990.) *Osvaldo Ramous. Lo sradicamento dei rimasti*, in *La Battana*, 97-98, EDIT, Fiume
* Pellizzer, Antonio (1993.) *Osvaldo Ramous*, u *Voci nostre*, EDIT, Fiume, str. 247–272
* Mazzieri, Gianna (2009.) *Osvaldo Ramous. Il giornalismo, l'impegno culturale e critico*, EDIT, Fiume
* Mazzieri Sanković, Gianna (2014.) *U dodiru zore i sutona, kulturne razmjene i prostor slobode Osvalda Ramousa*. Riječki filološki dani 9: zbornik radova s Međunarodnog znanstvenog skupa, Rijeka: Filozofski fakultet u Rijeci

Izvori
------

1. ↑  Pellizzer, Antonio (1993.) *Osvaldo Ramous*, u *Voci nostre*, EDIT, Fiume, str. 247–272

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 175977675
* LCCN: n2011055137
* ISNI: 0000 0003 5596 570X
* GND: 1050960807
* BNF: cb17069524x (podaci)

 |