recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Polikarpovo pismo Filipljanima** (grčki: ) je tekst koji je ranokršćanski apostolski otac Polikarp oko godine 107. ili 108. poslao kršćanskoj zajednici u gradu Filipi. 

  

"Sv. Polikarp je napisao mnogo pisama, kako nam svjedoči Irenej, sačuvano je, međutim, samo jedno ono upućeno Filipljanima, iste godine (107-108) kad je sv. Ignacije Antiohijski prošao kroz Smirnu. Stanovnici Filipa su zatražili od Polikarpa pisma sv. Ignacija, koja im on šalje, dodavši i jedno svoje. Filipljani ga, ujedno, zamoliše da pokuša popraviti i skandal prouzročenom od svećenika Valenta, zbog njegove škrtosti. Pozivajući se na sv. Pavla, potiče Filipljane na vjeru, nadu i ljubav. U poslanici govori o načinima služenja Gospodinu i nužnosti uklanjanja od Doketa, heretika koji negiraju Isusovo čovjšetvo. Poput Ignacija, i on oštro osuđuje ovu sektu, osobito njezina predstavnika Marciona. Možda je na njega mislio kad je napisao: "Tko niječe uskrsnuće i sud, prvorođenac je Sotone". 

U poslanici Polikarp donosi i pravila o molitvi, strpljivosti, čistoći, te ističe opasnosti škrtosti i idolatrije. U pismu se navode i mnoge opomene muževima, ženama, udovicama, mladima i đakonima. 

NAUK - Utjelovljenje, muka i smrt na križu, osnovne su teološke teme u Polikarpovoj poslanici Filipljanima. Ako netko ne propovijeda da Krist nije došao u tijelu, taj je antikrist. Tko ne vjeruje u poruku križa pripada sotoni.

Zanimljivo je da Polikarp ne spominje prisutnost kojeg biskupa u Filipima, nego samo govori o potrebi poslušnosti prezbiterima i đakonima. Značajan je i opis uzornog prezbitera. Treba znati suosjećati i biti milosrdan sa svima, ne zapuštati udovice, bolesne, siromašne...

Polikarp jako preporučuje dijeljenje milostinje. 

Zanimljiv je i njegov stav prema državnoj vlasti: Molite također i za kralja, za suce i upravitelje, i za one koji nas progone i mrze i za protivnike križa; tako će plod koji donosite biti vidljiv svima, i vi ćete biti u tome savršeni"."

Izvori
------

1. ↑  Prema raznim autorima, priredio A. Mišić, Zagreb, 1989. Filozofski fakultet Družbe Isusove u Zagrebu

Vanjske veze
------------

* Tekst na grčkom
* Tekst na španskom na multimedios.org
**Zemljotres u Banjaluci 1969.** je bio potres jačine 8 stepeni po Merkalijevoj, ili 6 stepeni po Rihterovoj skali, koji se desio 27. oktobra 1969. godine. Počeo je neuobičajeno jakim „prethodnim udarom" u nedjelju, 26. oktobra u 16:35 časova. Podrhtavanje tla se nastavilo do sutradan, kad je novi još razorniji zemljotres potresao Banjaluku. To se dogodilo u ponedjeljak, 27. oktobra 1969. godine u 08:53 časova. Hipocentar je bio 20 kilometara ispod grada.

Zemljotres je 1969. devastirao grad. Poginulo je 15 Banjalučana, a 1.117 ljudi su bili teže i lakše ozlijeđeni. Materijalna šteta je bila ogromna. Potpuno je uništeno 86.000 stanova ili 3,7 x 10^6 metara kvadratnih stambene površine. Velika oštećenja nanesena su školskim (266), kulturnim (146), zdravstvenim (133), društvenim i objektima javne uprave administracije (152). Privreda je pretrpila značajne gubitke. Sva preduzeća su naredni period radila sa značajno smanjenim kapacitetima, a neka su potuno prestala sa proizvodnjom. Autobusi su iz Banje Luke odvezli osnovce i srednjoškolce koji su, skoro započetu, školsku godinu završili u raznim krajevima bivše Jugoslavije. Ubrzo je počela rekonstrukcija i sanacija devastiranih objekata, obnovljena je gradska infrastruktura i počela brza urbanizacija.

U fikciji
---------

Potres i njegove posljedice su rekonstruirane u igranom filmu *Dan duži od godine* snimljenom 1971. godine.

Vidi još
--------

* Potres u Petrinji 2020.
Sala Jeromea L. Greenea
**Pravni fakultet Columbia** (*Columbia Law School*) sa sjedištem u njujujroškoj općini Manhattan, je jedan od stručnih fakulteta Univerziteta Columbia, čana Ivy Leaguea, te jedan od vodećih pravnih fakulteta u SAD. Prema *The Princeton Review*, 1.229 students, koji nastoje steći diplomu J.D. LL.M. i J.S.D. su upisani u školu. Dekan je David Schizer. 

Columbia je kroz historiju bila jedan od najelitnijih američkih pravnih fakulteta. U proteklom desetljeću, Columbia se stalno nalazila među pet najboljih, a danas je na petom mjestu na listi *U.S. News & World Report*.

Pravni fakultet Columbia je među svojim studentima imao mnoge znamenite osobe među kojima su dvojica američkih predsjednika i šest sudaca američkog Vrhovnog suda. Nadalje, na Pravnom fakultetu Columbia su diplomirali mnoge važne osobe iz poslovnog svijeta, pa tako među članovima Forbes 400 ima više bivših studenata Columbije nego ijednog drugog pravnog fakulteta.

Vidi još
--------

* Akreditacija institucija za visoko obrazovanje u SAD-u

Vanjske veze
------------

***Pravni fakultet Columbia*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official Website
* *US News & World Report* Columbia Law School Profile
Ogham
**Ogham** (staroirski: ogam), keltsko pismo koje se upotrebljavalo tokom ranog srednjeg veka (od 4. do 7. veka n.e.). Po svojim grafičkim karakteristikama predstavlja jedan od najegzotičnijih alfabetskih sistema pisanja. Oghamski natpisi sastoje se od jedne do pet vodoravnih ili kosih crtica koje izlaze iz deblje osnovne linije, kao što grane izlaze iz stabla. Svako slovo dobilo je svoje ime po nekoj biljci, pa se čitava abeceda naziva još i , što u prevodu znači *breza-brest-jasen*.

Stranica iz *Knjige Balimota* sa objašnjenjem ogamskog pisma.

Poreklo
-------

Poreklo ovog pisma krajnje je nejasno i u nauci postoji veliki broj teorija o njegovom nastanku. Po jednima, ogam je derivat germanskih runa; po drugima, on je grafički izraz govora gestovima, a crtice od jedan do pet, zapravo, predstavljaju pet prstiju ruke; dok treći smatraju da su ga izmislili druidi u Irskoj iz političkih, vojnih ili religioznih razloga, želeći da imaju tajno sredstvo komunikacije.
Ni etimologija reči ogam (ogham) nije sa sigurnošću utvrđena. Ona se može dovesti u vezu sa keltskim bogom Ogmiosom, ali i sa irskim , izrazom koji doslovno znači „brazda načinjena oštrim predmetom".

Ogamski spomenici
-----------------

Do danas je evidentirano oko četiri stotine ogamskih spomenika, od kojih je preko tri stotine pronađeno u Irskoj, a oko četrdeset u Velsu. Nastali su u periodu od 4. do 7. veka n.e. a svi su na irskom jeziku, izuzev nekoliko natpisa iz Škotske sa tekstom na jeziku Pikta.

Spoljašnje veze
---------------

***Ogham*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ogam - pismo starih Kelta
**Louis Jouvet** (Crozon, 24. prosinca 1887. - Pariz, 16. kolovoza 1951.), francuski kazališni i filmski glumac i redatelj

Nastupao je na pariškim pozornicama od 1906. godine, interpretirajući niz karakterinih uloga, osobito u djelima Molierea, Beaumarchaisa i Musseta. Radio je i kao scenograf te se bavio tehničkim inovacijama pozornice. Od 1922. upravljao je vlastitom družinom u *Comedie des Champs-Elyses*, gdje ostvaruje poznatu kreaciju liječnika u komediji *Knock ili trijumf medicine* Julesa Romainsa, koju je 1440 puta interpretirao na pozornici, a kasnije i na filmu. 

Tijekom okupacije od 1941. do 1945. godine djelovao je u Švicarskoj i Južnoj Americi. Nakon rata imao je važnu ulogu u radiodifuziji na katedri za glumu na konzervatoriju, a vodio je i svoj ansambl na turnije u Englesku, Njemačku, Italiju i Egipat. Posljednji put nastupio je 1951. godine u drami "Đavo i dragi Bog" J.P. Sartrea. Tridesetih godina ostvario je uspjeh i na filmu. Njegovao je poseban stil, koji se odlikuje smislom za humor, psihološkom suptilnošću i stanovitom ironijom. Važan je i kao autor teatroloških te memoarskih djela ("Razmišljanja glumca", "Ugled i izgledi francuskih kazališta"). 

**Filmovi**:

* "Pozivnica na ples"
* "Na dnu"
* "Služavka"
* "Ljubavnici sami na svijetu"
* "Povijest jedne ljubavi"

Eksterni linkovi
----------------

***Louis Jouvet*** na Wikimedijinoj ostavi

* Louis Jouvet na IMDb-u (`en`)
Michel-Richard Delalande
**Michel-Richard Delalande** [de Lalande] ( Pariz, 15.12. 1657 - Versailles, 18.6. 1726 ) bio je plodan francuski barokni kompozitor, čembalist I orguljaš, koji je pisao posebne simfonije, balete I crkvenu muziku. Podučavao je muzici kćerke francuskog kralja Luja četrnaestog I bio je direktor francuske kraljevske kapele od 1714 do smrti.

Ostavio je mnoge verzije svojih djela. U kasnija djela umjesto francuskog stila, unosi italijanske stilske elemente

Delalande se često može naći potpisan I kao: de Lalande, Lalande, la Lande, de la Lande, …itd.

Navodno je bio petnaesto dijete u obitelji, od oca krojaća.

U Versailles je uveden zaslugom Count de Noailles. Postaje 1683 jedan od glavnih muzičara kraljevskog dvora zahvaljujući poznatom natjecanju u komu je Marc-Antoine Charpentier razbolio se te odustao.

Delalande je bio neosporno najveći skladatelj moteta u Francuskoj, vid sakralnog djela koje se sviđalo Luju četrnaestom. Po tradiciji Luj XIV organizovao je natjecanje između kompozitora, dajući im sakralni tekst I vrijeme da skladaju djelo. On sam je bio sudija. Delalande je bio jedan od četvoro koji je imao čast komponovati sakralnu muziku četvrtinu godine, I to od oktobra do decembra, najznačajnija četvrtina, zbog Božićnih praznika.

1684, vjenčava se sa Anne Rebel

Nije Jean-Baptiste Lully, već Delalande taj koji je bio vrhovni muzičar Versailles –a, prvi kraljev muzičar.

Audio
-----

Delalande[*mrtav link*]

Eksterni linkovi
----------------

***Michel-Richard Delalande*** na Wikimedijinoj ostavi

* Više o Delalandu Arhivirano 2006-07-17 na Wayback Machine-u
**Lički Osik** (prethodno **Osik**, 1991–95. **Teslingrad**), mjesto u Hrvatskoj, u Ličko-senjskoj županiji,u sastavu grada Gospića.

Park i osnovna škola zimi

Zemljopis
---------

Naselje je smješteno 8 km sjeveroistočno od Gospića uz cestu Karlovac-Gospić-Karlobag,te autocestu A1 (E71) i željezničku prugu Zagreb-Split.
Naselje zahvaća površinu od 717 km2 na kojima je oko 3200 čestica i 1350 različitih objekata koji nisu ucrtani u knjige.
Katastarska izmjera obavljena je 2005 godine.
U blizini, par kilometara sporednom cestom prema jugoistoku nalazi se selo Urije.

Povijest
--------

1691.u selu Budaku svećenik Marko Mesić naselio je hrvatsko stanovništvo i osnovao župu sv. Josipa. Godine 1771. sagrađen
je most preko rijeke Like čime je omogućeno širenje naselja. 1842. godine rimokatolička župa sv. Josipa prenesena je iz Budaka u **Stari Osik**. U doba Vojne krajine u Osiku je bilo sjedište kraješkog nadporučnika 12 satnije ličke pukovnije. Nakon novačenja Vojne krajine Osik postaje upravno središte općine, da bi 1893. uprava bila premještena u Široku Kulu 1843. Osik je brojio 30 kuća sa 293 žitelja. Pučka škola u Osiku otvorena je 1857.godine.
Polovicom 20. stoljeća istočno od starog izgrađena je novo stambeno naselje - (Novi) Lički Osik u kome je oko 666 stanova te brojne obiteljske kuće. 

Novi Lički Osik je primjer novoplaniranog grada u Hrvatskoj. Izgrađen je uz veliki metaloprerađivački industrijski kompleks (za potrebe vojno-obrambenog sustava). Planiran je kao novi industrijski grad, nedaleko od postojećeg gradića, no ovaj novi je trebao biti samostalna cjelina sa svim potrebnim sadržajima. Regulacijski planovi napravljeni su već 1949. i 1952. godine. Planiranja su postojala neprekidno sve do sredine 1980-ih godina.

Stanovništvo
------------

Lički Osik broji 1772 stanovnika (890 pripadnika muškog spola i 882 pripadnica ženskog spola). Da je stanovništvo mlado dokazuje podatak da najviše ima stanovnika u dobi do 4 godine (214 stanovnika), te da je na drugom mjestu po broju stanovnika skupina u dobi od 25-29 godina (184 stanovnika). 

* 2001. - 1.772
* 1991. - 2.885 (Srbi - 1.570, Hrvati - 1.156, Jugoslaveni - 89, ostali - 70)
* 1981. - 3.045 (Srbi - 1.343, Hrvati - 1.123, Jugoslaveni - 527, ostali - 52)
* 1971. - 3.292 (Srbi - 1.621, Hrvati - 1.420, Jugoslaveni - 139, ostali - 112)

Poznate osobe
-------------

Od 1924. je u Ličkom Osiku župnikom bio i hrv. filozof i pisac Fran Binički.

Naobrazba
---------

U naselju Lički Osik djeluje Osnovna škola "dr. Franje Tuđmana", koju pohađa 307 učenika.

Gospodarstvo
------------

Stanovnici se bave uglavnom poljodjelstvom i metalnom industrijom.

Šport
-----

* NK Croatia Lički Osik, nogometni klub

Izvori
------

* CD rom: "Naselja i stanovništvo RH od 1857-2001. godine", Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Hrvatske, Zagreb, 2005.

1. ↑  Ecovast Istraživanje Ličkog Osika predstavljeno na konferenciji u Rijeci

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Lički Osik** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Lobatera** službeno *Villa de Lobatera* je gradić od 2939 stanovnika u saveznoj državi Táchira, na sjeverozapadu Venecuele. Ona je i administrativni centar istoimene Općine Lobatera, koja ima 13.843 stanovnika.

Geografija
----------

Lobatera leži nedaleko od kolumbijske granice u dolini potoka San Pedro de rio u planinskom masivu Cordillera de Mérida, udaljena 36 km sjeverno od svog regionalnog centra San Cristobala.

Historija
---------

Prvi španjolski kolonisti došli su do doline Lobatera 1558. na svom putu prema Meridi. Sin konkvistadora Pedro de Torres Vera, osnovao je i naselio Lobateru 1593. Prva javna cesta do Lobatere podignuta je 1628. Po nalogu nadbiskupa Bogote 1773 osnovana je crkvena parohija - Nuestra Señora del Rosario de Chiquinquirá de Lobatera, iste godine po nalogu guvernera Maracaiba i Španjolskog vicekralja osnovana je i civilna parohija Blancos de Lobatera sa prvim gradonačelnikom. U februaru 1849. jaki potres razorio je naselje, pritom je poginulo 32 ljudi. U maju 1875. drugi snažni potresu ponovno je razorio Lobateru. Na terenu Općine postoje brojna nalazišta ugljena, on se za kolonijalnih vremena iskapao samo površinski, i to samo za ličnu potrošnju lokalnog stanovništva. Prvi rudnik proradio je nakon potresa 1849. a prava velika eksploatacija započela je 1950.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Municipio Lobatera. Estado Táchira ? Venezuela*" (španjolski). Monografias. Pristupljeno 14. 11. 2017.
2. 1 2  „*Lobatera, Municipality in Venezuela*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 14. 11. 2017.
3. 1 2  „*Lobatera*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 14. 11. 2017.
4. ↑  „*Las minas de Lobatera*" (španjolski). Tochadas. Arhivirano iz originala na datum 2017-11-13. Pristupljeno 14. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

***Lobatera*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipio Lobatera. Estado Táchira ? Venezuela* (`es`)
**Patwin**.- /="*person*"/ ime najjužnijoj grupi Wintun Indijanaca iz porodice Copehan, nastanjena na zapadnoj strani doline Sacramento u Kaliforniji, i prostiru se dalje od San Francisco Baya pa do nešto južnije od Willowsa, i obje obale Sactamenta od nekoliko milja od njenog sastava sa Feather Riverom pa do svojih sjevernih granica. Patwin Indijanci služe se sa nekoliko dijalekata ,a podijeljeni su na dvije glavne grupe, to su Hill Patwin i River Patwin. River Patwin govore dijalektima Colusa, Grimes i Knight's Landing. 

Glavna plemena bila su: Chenposel, Gruilito, Korusi, Liwaito ili Labaytos (Putah Creek), Lolsel, Makhelchel, Malacas (Malaka; na Lagoon Valley), Napa, Ululato (Olelato; Područje Vacavillea), Olposel, Edi' (Edi'la), Poo-e-win, Potbasel, Suisun (Suisun Plain), Sukuisel, Tebtisel, Todetabi, Tolenas (Suisun Valley), Topaidisel, Waikosel (Wa'ikau-sel), Wailaksel, Yakut.

Na području današnjeg okruga Solano, u vrijeme dolaska Španjolaca, moglo ih je biti između 2,500 do 5,000. Patwini su živjeli organizirani po malenim grupama sastavljenim od nekoliko obitelji. Svaka grupa imala je vlastito selo sa kućama, parnom kupelji i menstrualnom kućom za žene tokom menstruacije ili rođenja. Veća naselja imala su i ceremonijalne plesne kuće koje s činile središte sela i seoskog života. Svaku kuću Patwina nastanjivalo je dvije ili više obitelji koje su dijelile središnju vatru. 
Žir, sjemenje, vodene ptice i riba činili su im osnovu prehrane.

Vanjske poveznice
-----------------

* Swanton
* P is for the Patwin Tribe Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
**Prevodilački centar za tela Evropske unije** (engl. , fr. *Centre de traduction des organes de l'Union européenne*, nem. *Übersetzungszentrum für die Einrichtungen der Europäischen Union*) je agencija Evropske unije sa sedištem u luksemburškom gradovnom gradu Luxembourgu. Primarna uloga centra je da servisira različite višejezične komunikacijske potrebe agencija i institucija Evropske unije. Dodatno, agencija zaprima zahteve za pomoć EU institucijama u periodima uvećanog obima rada.

Centar pomaže međuinstitucionalnu saradnju prevodilačkih servisa EU sa fokusom na ujednačenu prevodilačku terminologiju i deljenje najboljih resursa i praksi u prevođenju. Centar pokriva sve službene jezike EU kao i značajne jezike van unije. Centar je osnovan 28. novembra 1994. godine.

Vidi još
--------

* Institucije Evropske unije

Vanjske veze
------------

* Službena stranica

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 134899948
* LCCN: nr98001063
* ISNI: 0000 0001 2289 8956
* GND: 5253448-0
* BNF: cb133274020 (podaci)
* NKC: ko2017949971

 |
**Prevencija** ili **preventiva** je, u izvornom značenju, sprečavanje neke bolesti ili poremećenog ponašanja ili pojave koja ostavlja posledice po neke osobe ili grupe. Obično se govori o primarnoj, sekundarnoj i tercijarnoj prevenciji.

Primarna prevencija
-------------------

Primarna prevencija predstavlja akcije koje se preduzimaju kako bi se sprečila pojava uslova koji rezultuju bolestima ili socijalnim problemima. Razvoj sanitarnih sistema, rekreacionih centara i parkova u zajednici služi prevenciji bolesti. U socijalnoj zaštiti, primarna prevencija obuhvata aktivnosti vezane za osnovnu edukaciju i socijalizaciju ljudi (stanovanje, osnovno obrazovanje i stručno osposobljavanje, razvoj veština isl.) kao i aktivnosti koje klijentima pružaju nove prosocijalne mogućnosti.

Sekundarna prevencija
---------------------

Sekundarna prevencija podrazumeva aktivnosti koje imaju za cilj rano otkrivanje bolesti, čime se povećava mogućnost za intervencije koje sprečavaju napredovanje bolesti i pojavu simptoma.

Tercijarna prevencija
---------------------

Tercijarna prevencija podrazumeva nastojanje da se izbegne ponovno javljanje neke bolesti.

Literatura
----------

* 

Ovaj članak, ili jedan njegov segment, izvorno je preuzet iz knjige Ivan Vidanović "*Rečnik socijalnog rada*" uz odobrenje autora.

Vidi još
--------

* Preventivna medicina

Spoljašnje veze
---------------

* Sekretarijat za prevenciju bolesti zavisnosti Arhivirano 2007-10-21 na Wayback Machine-u
* Primarna prevencija i zlostavljanje dece Arhivirano 2005-12-25 na Wayback Machine-u
* Preventivna Medicina u SAD
**MyDD** je američki kolaborativni politički blog progresivne (ljevičarske) orijentacije koga je 2001. pokrenuo Jerome Armstrong. Naslov je originalno predstavljao skraćenicu za izraz "Moja dužna pažnja" (My Due Dilligence na engleskom), da bi od 2006. godine, nakon što je web-stranica dizajnirana, dobio naslov "My Direct Democracy" ("Moja direktna demokracija"). Na njemu, trenutno, osim Armstronga pišu još Jonathan Singer, Josh Orton, Charles Lemos i Nathan Empsall te korisnici s pseudonimima desmoinesdemocrat, Senate Guru, Texas Nate i JasonThe. Svi su pristaše Demokratske stranke.

Poznat je po tome što je na njemu svoju blogersku karijeru započeo Markos Moulitsas, koji Armstronga naziva svojim "blogocem" (*blogfather*), kao i po tome što je MyDD bio prvi američki medij koji je objavio rezultate izlaznih anketa na predsjedničkim izborima 2004. godine.

Izvori
------

1. ↑  „Demystifying the Exit Polls". *slate.msn.com*. Arhivirano iz originala na datum 2007-03-11. Pristupljeno 27. 02. 2007.
2. ↑  „Exit Poll Dissemination Via Blogs". *wsg.com*. Pristupljeno November 4, 2004.

Eksterni linkovi
----------------

* MyDD
* Exit poll posting Arhivirano 2005-04-05 na Wayback Machine-u
* "Blogging Down the Money Trail". *Campaigns and Elections*. October/November, 2005. 19.
Ovo je članak o romanu Wille Cather.  Za njegovu ekranizaciju iz 1995. godine, v. My Antonia (film).  

***My Ántonia*** (sh. *Moja Ántonia*) je roman američke književnice Wille Cather objavljen 1918. godine. Predstavlja treći i završni dio tzv. "prerijske" trilogije, koje su još činili romani *O Pioneers!* (1914) i *The Song of the Lark* (1915). Narator romana je Jim Burden, njujorški advokat koji se prisjeća djetinjstva koje je proveo u Black Hawku, (fiktivnom) gradu u Nebraski. Naslovni lik i protagonistica je Ántonia Shimerda, kćer čeških doseljenika i Bufenova vršnjakinja sa kojom se Burden bio sprijateljio i pomogao joj naučiti engleski. Radnja prikazuje brojna iskušenja koja je čekaju kako zbog njenog spola tako i teških životnih uvjeta za pionire u Nebraski, ali i kako ih na kraju uspije prevladati i postati uspješna poslovna žena i majka.

*My Ántonia* se često navodi kao jedan od najboljih američkih romana posvećenih Zapadu i jedan od prvih koji je američko društvo nastojao prikazati iz perspektive neuglednih doseljenika iz niže klase. Jedan od njegovih velikih poklonika je bio ugledni kritičar H. K. Mencken.

Godine 1995. je snimljena ekranizacija u obliku istoimenog televizijskog filma.

Vanjske veze
------------

* *My Ántonia* free full text in various formats, at Project Gutenberg.
* Šablon:Librivox book
* My Ántonia Audio Guide Arhivirano 2017-02-04 na Wayback Machine-u

Šablon:Cather
Koordinate: 43.802° SG Š, 15.973° IGD

**Krka** je jedan od nacionalnih parkova u Hrvatskoj.

Položaj
-------

Park je dobio ime po reci Krka koja je deo parka. Nacionalni park se nalazi u centralnoj Dalmaciji, u Šibensko-kninskoj županiji, nizvodno od Miljevaca i samo par kilometara severoistočno od grada Šibenika. S potopljenim dijelom ušća Krka je duga oko 72,5 km i po dužini je 22. rijeka u Hrvatskoj. Izvire u podnožju planine Dinare, 3,5 km sjeveroistočno od Knina. Sa sedam sedrenih slapova po kojima je Krka prepoznatljiva i ukupnim padom od 224 m, Krka je prirodni i kraški fenomen.

Istorija
--------

Krka je postala nacionalni park 1985. godine odlukom Sabora SR Hrvatske i sedmi je po redu nacionalni park u Hrvatskoj. Sabor Republike Hrvatske Zakonom o izmjenama Zakona o proglašenju Nacionalnog parka "Krka", 1997. godine revidirao je granice Parka. Južna granica Parka pomaknuta je uzvodno do Skradinskog mosta, a sjeverna gotovo do Knina. Granica Nacionalnog parka "Krka" proteže se 50 km uz gornji i srednji tok rijeke Krke (dva kilometra nizvodno od Knina pa do Skradina) i donji tok Čikole (obuhvaćajući ušće i 3,5 km kanjona rijeke), na prostoru gradova Knina, Drniša, Skradina i Šibenika i općina Ervenika, Kistanja i Promine.

Poznat je po ogromnom broju jezera i vodopada. U parku se nalazi pravoslavni Manastir Krka osnovan 1345. Osnovala ga je sestra cara Dušana. Manastir je bio najznačajniji duhovni i kulturni centar pravoslavlja u Dalmaciji.

Fauna
-----

Životinjski svijet Nacionalnog parka "Krka" vrlo je bogat i raznolik, s brojnim endemičnim, rijetkim i ugroženim vrstama, što rijeku Krku svrstava među najvrednije prirodne cjeline u Hrvatskoj i Evropi. U parku se nalaze slijedeći endemi (podzemni): stigobiontni puž, troglobiontni lažištipavac, troglofilni jednakonožni rak, marifugija, čovječja ribica, dalmatinski špiljski konjic. Deset vrsta riba endemi su jadranskog slijeva: zlousta, glavatica, sval, drlja, svjetlica, oštrulj, mren, ilirski klen, visovački glavočić i dalmatinska gaovica.

Na popisu ugroženih vrsta u evropskim razmjerima nalaze se četiri koje se nalaze u NP "Krka": veliki potkovnjak, vuk, vidra i divlja mačka.

Vidi još
--------

* Hrvatski nacionalni parkovi i parkovi prirode
* Krka
* Manastir Krka
* Nacionalni park

Eksterni linkovi
----------------

* Nacionalni park 'Krka'

***Nacionalni park Krka*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Hrvatski nacionalni parkovi, parkovi prirode i strogi rezervati prirode |
| --- |
| Nacionalni parkovi | 
Brijuni • 
Kornati • 
Krka • 
Mljet • 
Paklenica • 
Plitvička jezera • 
Risnjak • 
Sjeverni Velebit
 |
| Parkovi prirode | 
Biokovo • 
Kopački rit • 
Lastovsko otočje • 
Lonjsko polje • 
Medvednica • 
Papuk • 
Telašćica • 
Učka • 
Velebit • 
Vransko jezero • 
Žumberak - Samoborsko gorje
 |
| Strogi rezervati prirode | 
Bijele i Samarske stijene • 
Hajdučki i Rožanski kukovi
 |
Mravojed *Tamandua mexicana* u Nacionalnom parku Corcovado.
**Nacionalni park Corcovado** (španjolski: *Parque Nacional Corcovado*) je nacionalni park na poluotoku Osa u jugozapadnoj Kostariki. 

Osnovan je 24. listopada 1975. a obuhvaća površinu od 425 km². Ubraja se među najljepše prirodne ljepote Kostarike. Ekološka raznolikost je izuzetno velika. National Geographic nazvao je ovaj nacionalni park "biološki najintenzivnijim mjestom na Zemlji". Ima više od 13 tipova raznih staništa. U velikoj mjeri posjećuju ga tropski ekolozi i turisti. 

Nacionalni park služi za zaštitu najveće prvotne šume na sjevernoameričkoj pacifičkoj obali i jedne od rijetkih preostalih većih područja nizinskih tropskih prašuma na svijetu. To stanište među najbogatijim je staništima na svijetu po biološkoj raznolikosti. Velike životinje trebaju mir i velike prostore prašume, kako bi se normalno razvijale. U ovom nacionalnom parku ima mnogo raznih životinjskih vrsta kao što su: Bairdov tapir, jaguar, ocelot, američki krokodil, puma, jaguarundi, otrovne žabe, razne vrste majmuna itd. Ima preko 500 raznih vrsta drveća.
**Lunjkovec** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Mali Bukovec, Varaždinska županija. 

Selo se nalazi u nizini u isočnom dijelu ludbreške Podravine dalje od glavnih prometnica. Sastoji se od dužega, dvostranog niza kuća uz glavnu seosku cestu i kratkih, jednostranih nizova uz dva okomita puta prema sjeveru i jugu. S raskrižja na zapadnom kraju sela vodi put prema kapeli Sv. Magdalene, grobnoj kapeli grofova Draškovića u šumi Križančiji. U istočnom je dijelu naselja kapela posvećena Sv. Arkanđelima i Kraljici Anđela.

Selo se prvi put pojavljuje nazivom Lunkovec 1671. godine te je u 17. stoljeću naseljeno, a njegovi stanovnici dobivaju status slobodnjaka.

Prostor je naseljen još od rimskog doba kada je postojala rimska utvrda (Sonista ili Piretis - Peritur, Marković 2002, 51 Vlaislav. Kukuljević 1873, 108 , naziv utvrde koji se pripisuje naselju kod Koprivnice)

Lunjkovec je bio jedna od važnih postaja na trasi Ptuj-Osijek (Mursa) u vrijeme "dravskog puta" ali i kasnije za vrijeme "podravske magistrale".

Tabula Peutingeriana.
U selu je očuvano nekoliko zidanih kuća s početka 20. stoljeća. Na raskrižju na zapadnom kraju sela nalazi se raspelo, podignuto 1909. godine, a jugozapadno od njega prizemna zgrada vatrogasnog doma. Prema nekim izvorima, između Lunjkovca i susjednog sela Martinića postojala je tvrđava Lonka koja je 1471. godine razorena po nalogu kralja Matije Korvina. Od 1643. godine Lunjkovec pripada vlastelinstvu Drašković sa sjedištem u Velikom Bukovcu.

U neposrednoj blizini postoji geotermalno ležište koje je ispitano s dvije istražne (naftne) bušotine. Geotermalna voda sadrži 5 g/l otopljenih minerala i 3 m3/m3 plina (85 % CO2, oko 15 % ugljikovodika i tragove H2S). Kamenac se počinje taložiti pri uvjetima tlaka nižeg od 10 bar. Ležišna stijena je karbonatna breča s prosječnom poroznošću od 7,5 %. Procijenjeni volumen pora je oko 109 m3, a područje ležišta oko 100 km2. Temperatura ležišta varira u ovisnosti o dubini vrha ležišta. U nepropusnim stijenama, između ležišta i površine temperaturni gradijent je viši od 0,06 °C/m.
Izdašnost bušotina je 58 l/s s temperaturom od 120 do 130 °C. Na ovom ležištu moguće je pretvoriti geotermalnu energiju u električnu pomoću binarnog ciklusa.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 241 stanovnika te 62 obiteljskih kućanstava.

  

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Izvori
------

1. ↑  dizbi.hazu.hr
2. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
4. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Lunjkovec** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Mali Bukovec |
| --- |
| Lunjkovec • Mali Bukovec • Martinić • Novo Selo Podravsko • Sveti Petar |
**Nacionalni park Kolovesi** (finski: *Koloveden kansallispuisto*) je jedan od dva parka u Jezerima Saimaa na jugoistoku Finske.

Geografija
----------

Park se prostire u Regiji Južna Savonija na ukupnoj površini od 47 km², po četrdesetak otoka jezera Enonvesi i Haukivesi, od kojih su najveći Vaajasalo (1220 ha) i Mäntysalo (750 ha).

Najbliža naselja su Enonkoski, Heinävesi i Savonlinna.

Flora i fauna
-------------

Kolovesi je najpoznatiji po endemskim samajskim tuljanima (*Pusa hispida saimensis*) i granitnim hridima visokim i do četrdeset metara koje štrše iz jezera.

Najveći dio parka je pod šumom borova i smreka. Unutar parka pronađene su prahistorijske slikarije po stijenama.

Historija
---------

Granitne hridi parka
Nacionalni park Kolovesi službeno je osnovan 1990.

Njegova historija seže u 1940. kad su na otoku Mäntysalo podignute barake za smještaj šumara koji su proizvodili katran. U njima su od 1942. do 1944. držani zarobljeni sovjetski vojnici koji su radili na sječi šuma.

Od 1970-ih su ih počeli koristiti izletnici koji su otkrili čari jezera.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*History of Kolovesi National Park*" (engleski). Kolovesi National Park. Pristupljeno 26. 10. 2015.
2. ↑  „*Enonvesi (Saimaa)*" (engleski). Jarwiki. Pristupljeno 26. 10. 2015.

Vanjske veze
------------

***Nacionalni park Kolovesi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kolovesi National Park(`en`)
**Replikatori** (eng. ***Replicators***) su napredni, umjetno stvoreni organizmi koji se razmnožavaju repliciranjem. Pojavljuju se u američkoj znanstveno fantastičnoj TV seriji Zvjezdana vrata SG-1.

Način razmnožavanja
-------------------

Osnovni cilj replikatora je razmnožavanje pod svaku cijenu - naredba koju im je njihova kreatorica android Reese zadala prije nego su izmakli kontroli. Svi koji ih pokušaju zaustaviti u toj namjeni bivaju uništeni. Oni se razmnožavaju tako što konzumiraju naprednu tehnologiju i na taj način dobivaju reprodukcijski materijal, a ujedno i nova znanja. Replikatori su najveći neprijatelji Asgarda, napredne humanoidne rase. Napravljeni su u obliku velikih insekata, ali po potrebi ili želji mogu biti stvoreni i u drugom obliku. Djeluju u grupama međusobno razmjenjujući znanje i informacije, ali je način njihove razmjene informacija, kao i društveni ustroj generalno nepoznat. Pretpostavka je da koriste neku vrstu mreže na koju su svi priključeni.

Borba protiv replikatora
------------------------

Replikatore nije moguće zaustaviti Goa'uldskom ili sličnom tehnologijom koja koristi energiju kao osnovni način djelovanja. Takav tip energetskog pulsa može ih zaustaviti samo na trenutak, obično na manje od sekunde. Za razliku od njih, ljudska oružja pokazala su se kao puno efikasnija. Udari projektila uzrokuju raspad osnovnih elemenata od kojih su izgrađeni. Ipak, nakon razlaganja na elemente od kojih su građeni oni se mogu ponovo sastaviti. Najefikasniji način borbe protiv replikatora je oružje koje je Jack O'Neill konstruirao uz pomoć znanja Drevnih, napredne civilizacije koja više ne postoji u materijalnom obliku. 

| * p
* r
* u
*Stargate* |
| --- |
| Franšiza | *Stargate* • *SG-1* • *Atlantis* • *Universe* • *Infinity* • *Worlds* • Stripovi • Književnost • Audioknjige • GateWorld |
| *SG-1* | 

|  |
| --- |
| Nagrade • Likovi • Epizode (Sezona 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10) • *The Ark of Truth* • *Continuum* |
| Samantha Carter • George Hammond • Daniel Jackson • Hank Landry • Vala Mal Doran • Cameron Mitchell • Jack O'Neill • Jonas Quinn • Teal'c |

 |
| *Atlantis* | 

|  |
| --- |
| Likovi • Epizode (Sezona 1 • 2 • 3 • 4 • 5) |
| Carson Beckett • Samantha Carter • Ronon Dex • Teyla Emmagan • Aiden Ford • Jennifer Keller • Rodney McKay • John Sheppard • Elizabeth Weir • Richard Woolsey |

 |
| *Universe* | 

|  |
| --- |
| Likovi • Epizode |
| Chloe Armstrong • Ronald Greer • Tamara Johansen • Nicholas Rush • Matthew Scott • Eli Wallace • Everett Young |

 |
| Mitologija | Stargate Program • Drevni (likovi) • Asgard • Asurani • Genii • Goa'uld (likovi) • Jaffa (likovi) • Kull ratnici • Ori • Replikatori • Tok'ra • Sablast |
| Tehnologija | Stargate • Drevna tehnologija • Zemaljska tehnologija • Goa'uld tehnologija • Zvjezdani brodovi (Atlantis • Zemaljski brodovi) |
**Repeticija** - *znak za ponavljanje*.
**Repeticija** (nem. *wiederholungszeichen*, engl. )  je *znak za ponavljanje* (lat. *repetitio* - *ponavljanje*) koji se piše sa dve taktne crte (jedna je deblja) i dve tačke, u drugoj i trećoj praznini linijskog sistema, a služi za skrćeno zapisivanje ponavljanja notnog teksta.

Dve vrste repeticije i načini primene
-------------------------------------

Razlikujemo *dve vrste repeticije*:

1. **Početna repeticija:**  označava *početak* odseka koji treba da se ponovi.
2. **Završna repeticija:**  označava *kraj* odseka koji treba da se ponovi.

Znak za repeticiju pišemo:

1. *na kraju neke muzičke celine*, do koje se stiže sviranjem kompozicije od samog početka ili sviranjem od početka njenog novog dela ili stava koji se doslovno ponavlja. U takvom slučaju dovoljna je samo ta jedna repeticija na kraju muzičke celine, tzv. *završna repeticija*.
2. *i na početku prvog takta i na završetku zadnjeg takta* ako se ponavlja neka muzička celina unutar same kompozicije. Tada pišemo i *početnu* i *završnu repeticiju*.
U kompoziciji R. Lazića: *Mali klarinetista uspavljuje lutku*, kada izvođač odsvira do četvrtog takta gornjeg linijskog sistema, *završna repeticija* ga upućuje da isti red još jednom ponovi.

Donji linijski sistem se takođe ponavlja, na šta izvođača upućuju *repeticije* na njegovom početku (*početna repeticija* u prvom taktu) i na završetku (*završna repeticija* u zadnjem taktu).

Muzički primer sa repeticijama
------------------------------

  

 

|  |
| --- |
| Radivoj Lazić:*Mali klarinetista uspavljuje lutku* |
|  |
| Oba odseka kompozicije su po dva puta odsvirana, jer su to naložile upisane **repeticije** |

Da nije bilo upisanih znakova repeticije (*abrevijature*), isti notni tekst kompozicije: *Mali klarinetista uspavljuje lutku* morao bi da se napiše dva puta, što bi:
  

1. potrošilo mnogo više *vreme za pisanje* nota,
2. uzelo duplo više *prostora*,
3. *otežalo pisanje* i
4. notni tekst bi postao *manje pregledan*.

Vidi još
--------

* Abrevijatura, *pojam, stvaranje i upotreba*
* Abrevijature

Izvori
------

1. ↑  Radivoj Lazić - Vlastinir Peričić, *osnovi teorije muzike*
2. ↑  Vlastimir Peričić, *Višejezični rečnik muzičkih termina*
Slika koja prikazuje Luo Binwanga
Luo Binwangov grob u Nantongu
**Luo Binwang** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Luò Bīnwáng*; Wade-Giles: **Lo Pinwang**, cca. 640– 29. decembar 684), kurtoazno ime **Guanguang** (觀光/观光), bio je kineski pjesnik iz doba dinastije Tang. Zajedno sa Wang Boom, Yang Jiongom (楊炯/杨炯) i Lu Zhaolinom (盧照鄰/卢照邻) se uvrštava u Četiri velikana ranog Tanga, odnosno među najistaknutije pisce svog vremena. 

Bio je nadaren pjesnik i radio u državnoj službi, sve dok nije došao u nemilost carice Wu Zetian. Kada je 684. Li Jingye digao ustanak protiv Wu Zetian, Luo Binwang se pridružio ustanicima i napisao proglas u kome je caricu optužio za incest. Nakon gušenja ustanka je pogubljen, ali je Wu Zetian, impresionirana njegovim književnim talentom, naredila da se njegovi tekstovi sačuvaju.

Izvori
------

1. ↑  兩千年中西曆轉換

* Ma, Maoyuan, "Luo Binwang"[*mrtav link*]. *Encyclopedia of China* (Chinese Literature Edition), 1st ed.
* *Knjiga Tanga*, vol. 190, part 2 Arhivirano 2008-02-09 na Wayback Machine-u.
* *Nova knjiga Tanga*, vol. 201 Arhivirano 2008-02-09 na Wayback Machine-u.
* *Zizhi Tongjian*, vol. 203.


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Ovaj članak sadrži kineski tekst.**Bez pravilne podrške za renderiranje, možete vidjeti upitnike, kvadrate i druge simbole umjesto kineskih znakova. |

Eksterni linkovi
----------------

***Luo Binwang*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ode to the Goose* in Chinese and English
* A Political Prisoner Listening to a Cicada Arhivirano 2004-08-18 na Wayback Machine-u, in Chinese with Witter Bynner's translation.
**Lienz** je grad na jugozapadu Austrije od 11,894 stanovnika.

Lienz je i administrativni centar Okruga Lienz.

Geografske karakteristike
-------------------------

Lienz leži u Tirolu na ušću rijeke Isel u Dravu, na mjestu gdje 
prestaju Dolomiti.

Historija
---------

Nedaleko od centra Lienza leže ruševine antičkog Aguntuma, nekadašnjeg Ilirskog naselja (1100. pne. -
500. pne.), koje je nastavilo egzistirati i za rimskih vremena.

Lienz je povelju o statusa grada dobio 1252.

Znamenitosti
------------

Najveće znamenitosti Lienza su Zamak Lieburg iz 16. vijeka i nedaleki Zamak Bruck sjedište tirolsko - goriških grofova od 1271. do 1500.
To su i parohijska crkva sv. Andreasa, podignuta oko 1450. crkva nekadašnjeg domenikanskog
samostana podignuta oko 1250. obnovljena 1796. i franjevačka crkva iz 1439.

Privreda
--------

Lienz je trgovački centar Istočnog Tirola, i poznata turistička destinacija ljeti i zimi, pored tog ima i nekoliko 
industrijskih pogona, koji proizvode tekstil i predmete od kožne.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Tirol" (engleski). City population. Pristupljeno 25. 12. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Lienz*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25. 12. 2014.

Vanjske veze
------------

***Lienz*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Lienza* Arhivirano 2016-02-02 na Wayback Machine-u (`de`)
**Okinava**, ostrvo na jugozapadu Japana, leži između Istočnokineskog mora na zapadu i Tihog okeana na istoku. Sa površinom od 2.255 kvadratnih kilometara Okinava je najveće od Rjukju ostrva.

Geografija
----------

Naha aerodrom
Tvrđava u gradu Naha
Planine pod šumama zauzimaju dve trećine ostrva (na severu), dok je južna trećina brdovito
područje i tu živi najveći broj stanovnika od ukupno 1.229.000.

Klima
-----

Ostrvo ima toplu i vlažnu klimu tako da se leti često javljaju tajfuni.

Ekonomija
---------

Glavne ekonomske aktivnosti su poljoprivreda, ribolov, drvogradnja, prerada hrane, tekstilna proizvodnja i grnčarija. Američka vojna baza i turizam su takođe značajni za ekonomiju. Naha je administrativni centar, najveći grad i najveća luka.

Istorija
--------

Sve do 14. veka ostrvo je bilo nezavisna kraljevina. Od 14. do 19. veka ostrvo je plaćalo porez Kini, a konačno 1879. Okinava je pripojena Japanu. 1. aprila 1945 za vreme Drugog svetskog rata, američka vojska se iskrcala na zapadnu obalu ostrva i to je bila poslednja velika pomorsko-desantna operacija u ratu i jedna od najtežih bitaka na Pacifiku. Posle 82 dana žestokih borbi, prestao je organizovani otpor Japanaca. Okinava je bila pod kontrolom Sjedinjenih Američkih Država od 1945. do 1972, kada je ponovo vraćena Japanu. Pod uslovom posleratnog ugovora, zemljoposednici na Okinavi morali su iznajmljivati zemlju američkoj vojsci. 

Međutim, septembra 1995. američki vojnici su silovali dvanaestogodišnju devojčicu i izazvali veliki otpor američkom prisustvu na ostrvu, što je dovelo do toga da veliki broj zemljoposednika odbija da iznajmljuje zemlju Amerikancima. Aprila 1996. američka vlada se saglasila da vrati 20 procenata okupirane teritorije (4.900 hektara) u roku od sedam godina.

Eksterni linkovi
----------------

***Okinawa*** na Wikimedijinoj ostavi
Evropa posle Linevilskog mira
**Mir u Linevilu** potpisan je 9. februara 1801. godine između Prve francuske republike i Svetog rimskog carstva pod Francom II. Jedan je od mirovnih sporazuma kojim je okončan rat Druge koalicije.

Pozadina
--------

Franc II je pristao na mir u ime svih vladara koji su vladali naslednim domenima Habzburške monarhije i onih koji vladaju teritorijama koje su u sastavu Svetog rimskog carstva. U ime Francuske republike, mir je potpisao Žozef Bonaparta, dok je u ime cara potpisao austrijski ministar spoljnih poslova Ludvig fon Koblenc. Austrijska vojska poražena je od Napoleona Bonaparte u bici kod Marenga (14. jun 1800.) i Žana Moroa u bici kod Hoenlindena (3. decembar 1800.) nakon čega je car primoran da traži mir. Austrija je potpisala još jedan u nizu ponižavajućih sporazuma. Zajedno sa Amijenskim mirom, mir u Linevilu označio je kraj rata Druge koalicije protiv Napoleona. Velika Britanija jedina je država koja je posle 9. februara 1801. godine ostala u ratu sa Francuskom, što je potrajalo još godinu dana.

Odredbe
-------

Mirom je utvrđeno da će između dve strane "zauvek trajati mir, sloga i dobro razumevanje". Austrija je primorana da sprovede uslove Kampoformijskog mira zaključenog 1797. godine po završetku rata Prve koalicije. Francuska kontrola nad levom obalom Rajne proširena je u "potpuni suverenitet", a Republika se odrekla svih prava na teritorije istočno od Rajne. Uređene su sporne granice u Italiji. Od teritorija Velikog vojvodstva Toskane formirana je Etrurska kraljevina, a vojvodi Ferdinandu III obećana je kompenzacija u Nemačkoj. Sveto rimsko carstvo priznalo je samostalnost Batavijske, Helvetske i Ligurijske republike. Potvrđena je austrijska kontrola nad Venecijom i dalmatinskom obalom. Austrijanci ponovo ulaze u rat protiv Francuske 1805. godine.

Izvori
------

* Linevilski mir Arhivirano 2019-08-06 na Wayback Machine-u
**Oklahannali** /=six towns; otuda i Sixtown Indians/, ime Oklahannali izvorno je označavalo 6 Choctaw gradova na nekoliko pritoka rijeke Chickasawhay u okruzima Smith i Jasper u Mississippiju, a kasnije označava jednu od 3 autonomne grupe Choctaw Indijanaca, koji su imali najjužnije Choctaw-naselje u Mississippiju. Oklahannali glase za najkonzervativniju granu plemena, ali također i kao najbolji igrači loptom i najljući ratnici. –Od ostalih Choctawa Oklahannali se razlikuju i po svom dijalektu, i njihovom običaju tetoviranja ustiju plavom bojom, zbog čega su oni kod ranijih autora nazivani imenom Blue Mouths. Po odlasku u Oklahomu, kraj koji naseliše, po njihovom velikom poglavici postade poznat kao Pushmataha. U novoj domovini njihov etnički identitet i političko jedinstvo postupno se izgubilo u centralističkoj vlasti naroda Choctaw. 

Ostale dvije Choctaw grupe bile su Oklafalaya (ili Zapadni Choctaws) i Ahepatokla (Oypatukla , 'potato-eating people' ili Sjeveroistočni). 

Sixtown-gradovi bili su Bishkon, Chinakbi, Inkillis Tamaha, Nashwaiya, Okatalaya i Talla. Populacija im je 1846 iznosila 650.

Vanjske poveznice
-----------------

* Choctaw Indian Dialect Arhivirano 2006-08-23 na Wayback Machine-u
Koordinate: 41°48′34″N 14°22′34″E﻿ / ﻿41.80944°N 14.37611°E﻿ / 41.80944; 14.37611

**Pontificia Fonderia Marinelli** (ili Pontifikalna livnica Marinelli, odnosno Livnica zvona Marinelli) je poduzeće u italijanskom gradu Agnone. Nastalo je kao livnica, odnosno nasljednik prethodne livnice zvona, a prvi put se spominje 1040. godine. Smatra se najstarijom kompanijom u Italiji, odnosno spada među tri najstarija porodična poduzeća na svijetu. Osim što se bavi proizvodnjom zvona, također izrađuje brončane portale, bareljefe i druge ukrase za crkvu i zvona.

Galerija
--------

* Muzej u AgnoneuMuzej u Agnoneu
* Zvono Kosog tornja u PisiZvono Kosog tornja u Pisi
* Zvona crkve u GuardiagreleuZvona crkve u Guardiagreleu
* Zvono samostana MontecassinaZvono samostana Montecassina

Vanjske veze
------------

***Pontificia Fonderia Marinelli*** na Wikimedijinoj ostavi

* Marinelli Bell Foundry Official Website Arhivirano 2009-07-17 na Wayback Machine-u
* Gioconda Marinelli, *Arte e Fuoco - Campane di Agnone*
Koordinate: 44°51′14.5″N, 13°49′31.3″E
**Lungomare** je 4 km dugo obalno šetalište u Puli koje se proteže od gradskog kupališta Valkane pa sve do Gortanove uvale i dalje do Valsalina. Nezaobilazno šetalište mnogih Puljana smjestilo se između guste borove šumice (*Pinus halepensis*) s jedne, i prirodne stjenovite morske obale s druge strane. Danju se ovdje mogu zateći brojni šetači, od malene djece pa sve do starijih ljudi.

Uz šetalište, koje je visokim rubnjacima uzdignuto od ceste, mogu prometovati vozila samo u jednom smjeru. Posjetitelj koji se prvi put zatekne na Lungomareu sigurno će prvo zamjetiti vrlo visoko postavljene "ležeće policajce".

Aktivniji ljudi željni uzbuđenja mogu odabrati put krivudavim stazicama kroz okolnu šumicu preskačući grmiće zelenike, tršlje, lemprike i provlačeći se kroz spletove tetivike, lonicere i bršljana.

Otkad su 1994. godine u ovom dijelu postavljeni javna rasvjeta i drugi urbani elementi (klupe, košarice i javne govornice), i u kasnim večernjim satima ovdje je vrlo živo. Tada se tu sastaje mlada generacija prije večernjih izlazaka.
Koordinate: 42° 12′ 18" SGŠ, 22° 09′ 32" IGD

**Milutince** (mak. *Milutince*) je naselje u Republici Makedoniji, u severoistočnom delu države. Milutince je u okviru opštine Rankovce.

Prirodni uslovi
---------------

Milutince je smešteno u severoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kumanova, selo je udaljeno 40 kilometara istočno.

Selo Milutince se nalazi u istorijskoj oblasti Slavište. Naselje je položeno na južnim padinama planine German, na približno 690 metara nadmorske visine.

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Stanovništvo
------------

Milutince je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 72 stanovnika. Od toga ogromnu većinu čine etnički Makedonci (96%), a manjina su Srbi.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* rankovce.gov.mk Zvanična stranica opštine Rankovce Arhivirano 2012-01-07 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Rankovce |
| --- |
| **Rankovce** • 
Baratlija • 
Vetunica • 
Vržogrnci • 
German • 
Ginovci • 
Gulinci • 
Krivi Kamen • 
Ljubinci • 
Milutince • 
Odreno • 
Opila • 
Otošnica • 
Piklište • 
Petralica • 
Psača • 
Radibuš • 
Stanča |  |

[fr:Miloutintsé]]
*Za ostala značenja, v. Luka (razvrstavanje).*
Luka Kobea u sumrak
Šangajska luka
**Luka** ili **pristanište** je postrojenje za pristajanje ukrcaj, prekrcaj ili iskrcaj tereta ili putnika s brodova i na njih, te ih dijelimo na putničke i teretne luke. Ako su tereti samo jedne vrste i služe kao odlazna postaja za promet roba i dobara proizvedenih u obližnjoj tvornici, rudniku ili naftnoj rafineriji, onda ih nazivamo terminalima. Obično se nalazi na obali mora, jezera, rijeka ili kanala te ih temeljem tih svojstava dijelimo na morske, riječne ili jezerske luke.

Teretne luke često imaju opremu za prekrcaj tereta kao što su dizalice i viličari, čiji vlasnici mogu biti privatne osobe ili javne ustanove. Često se u blizini luke nalaze skladišta, prostori za konzerviranje, hladnjače, cisterne i druge objekte za obradu i skladištenje robe, a zbog svoje važnosti, i ini građevine podgradnje i nadgradnje bivaju izgrađeni kraj lukâ.

Za funkcioniranje luke važna je dubina mora ili vode u kanalima ili vezovima, zaštita od vjetra, valova i oluja, kao i pristup kopnenim prijevoznim sredstvima kao što su željeznica i cesta. Veće luke imaju i svoje brode za posebne namjene.

Zbog svoje važnosti za svoj privredni okoliš, a radi uređenosti poslovanja i spriječavanja svih zlouporaba, i državna zakonodavstva (svih upravnih razina) imaju posebne skupine zakona i propisa koje se strogo bave lučkim stvarima, a i same luke imaju svoje uprave i pravilnike kojima se svi korisnici lučkih usluga se moraju podrediti.

Najveće i najprometnije luke po kontinentima
--------------------------------------------

* Afrika: Durban, Južnoafrička Republika
* Australija: Port Hedland, Australija
* Azija: Šangaj, Kina
* Evropa: Rotterdam, Nizozemska
* Južna Amerika: Santos, Brazil
* Sjeverna Amerika: San Pedro/Los Angeles, SAD

Vanjske veze
------------

* Port rankings from the AAPA
* World Port Rankings 2004, by metric tons and by TEUs, American Association of Port Authorities Arhivirano 2007-01-06 na Wayback Machine-u (**xls format**, 26.5kb)
* Information on 1,613 ports in 191 countries from Noonsite.com

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Luke i pristaništa** |
|  | Potražite izraz ***luka*** u W(j)ečniku, slobodnom rječniku. |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85058838
* GND: 4022859-9
* BNF: cb13318424b (podaci)
* HDS: 007966
* NDL: 00566851
* NKC: ph124946
* BNE: XX524780

 |