recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bukva** *(Fagus sylvatica)* je bjelogorično drvo iz porodice *Fagaceae*, najrasprostranjenija šumska vrsta drveća u Evropa i na Balkanu.

Rasprostranjenost
-----------------

Raste na brdskim i planinskim položajima, srednje, zapadne Europe, te jugoistočne Europe. U Bosni, Srbiji i uopće na Balkanu je autohtona vrsta drveća. U Jugoistočnoj Evropi ima oko 13 mil. bukovih šuma. 

Iznad pojasa hrastovih šuma pa sve do 1200 m nadmorske visine, ostaje posljednji pojas listopadnog drveća u kojem najvažniju ulogu ima bukva. U nekim krajevima javlja se čak iznad pojasa četinarskih šuma na visinama 1800 - 2000 m. Bukva koja raste na toj visini naziva se pretplaninskom bukvom.

Bukvin list i plod (naučna ilustracija)

Izgled
------

Naraste do 40 m. Debljina debla može biti i preko 1 m prsnog promjera. Krošnja je široko zaobljena. 

Kora stabla je siva, glatka i tanka. pupoljci su 2 cm dugi, vretenasti, otklonjeni od izbojka pod uglom od 45°. Srčika izbojka je trobrida. Lišće je eliptično, dugo 8 cm. Rub lista je valovit i fino trepavičasto dlakav. List je u mladosti bogat vitaminom C. Cvjetovi su jednospolni u resastim, glavičastim cvatovima. Muški su u okruglim resama na dugoj stapki, ženski po dva cvijeta u kupuli, koja je obrasla končastim ljuskama. Kupula ili zajednička ovojnica, nastaje bujanjem cvjetne osi.

Za cvjetanja kupula je sočna, poslije otvrdne i postane drvenasta, a njeni se listići pretvore u duge bodljike ili ljuske.

Cvjeta iza listanja, u aprilu ili maju. Muški i ženski cvjetovi su na izbojcima iz te godine.

Po dva su ploda u kupuli, koji se zovu bukvice, smeđi su, trouglasti, jestivi u nuždi. Dozrijevaju u septembru ili početkom oktobru, a otpadaju nakon prvih mrazeva u septembru ili početkom novembra. U 1 kg plodova ima 3600 do 6800 bukvica. Klijavost je kratkotrajna, oko 6 mjeseci, a iznosi prosječno oko 35 %.

Zrela kupula puca na 4 dijela. Bukvica ima dvije mesnate, bubrežaste supke. Prvi listovi su nasuprotni.

Oprašuje se vjetrom. Punim urodom rađa svake 7. do 12. godine. Počinje imati plodove u starosti od 40 do 50 godina.

Ekološke karakteristike
-----------------------

Bukove šume rastu na svim matičnim supstratima, bazofilnim, neutrofilnim, acidofilnim. Bukve najbolje podnose sjenovitost od svog bjelogoričnog drveća. Mladice bukve su osjetljive na mraz i žegu. Imaju tanku koru, pa su osjetljive na naglo osvjetljenje.

Bukva se dobro i čvrsto ukorjenjuje, korijen joj se odlično prilagođuje uvjetima na terenu. Bukve su otporne na vjetrove.

  

* Bukva - Fagus sylvatica
* 
* Fagus sylvatica pendulaFagus sylvatica pendula
* Fagus sylvatica pendulaFagus sylvatica pendula
* 
* Fagus sylvatica laciniataFagus sylvatica laciniata
* Fagus sylvatica cupreaFagus sylvatica cuprea
* Fagus sylvatica purpureaFagus sylvatica purpurea
*

Izvori
------

1. ↑  „Tall Trees".

Vanjske veze
------------

***Obična bukva*** na Wikimedijinoj ostavi

* Beech Tree Collection - Photographs By Louis K. Meisel, NY (`en`)
**Konurbacija** je termin kojim se opisuje srastanje više pojedinačnih gradova u jednu mega cijelinu. 

Najveće konurbacije na svijetu su BosWash (Boston- Washington) u Sjedinjenim Američkim Državama u koju srastaju višemilijunski gradovi Boston, New York, Philadelphia, Baltimore i Washington D.C. Ruhr na zapadu Njemačke, Veliki Tokio u Japanu. To su ujedno najgušće naseljeni dijelovi tih država.

Etimologija
-----------

Termin *konurbacija* (engleski: *conurbation* od com (zajedno) + latinski urb-urbs=grad) skovao je 1915. kao neologizam škotski geograf, sociolog i pionir urbanizma Patrick Geddes u svojoj knjizi Gradovi u Evoluciji (Cities In Evolution). On je već tad zapazio da nove tehnologije, električna struja, motorizacija transporta itd, omogućuju gradovima da se šire, i tako spoje. Primjere za to on je vidio u tadašnjem engleskom Midlandtonu, njemačkom Ruhru, holandskom Randstadu i spajanju New Yorka i Bostona .

Izvori
------

1. ↑   „*conurbation*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 20. 09. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Conurbation* na portalu Merriam Webster (`en`)
**Jihlava** (češ. *Jihlava*, nem. *Iglau*) je značajan grad u Češkoj Republici. Jihlava je sedište upravne jedinice Visočina kraj, gde čini zaseban okrug Jihlava.

Sa položajem na preko 520 metara nadmorske visine Jihlava je **najviši veliki grad** u Češkoj Republici. To je i **najstariji rudarski grad** u državi.

Prirodni uslovi
---------------

Stari deo grada
Jihlava se nalazi u središnjem delu Češke republike i udaljena je od glavnog grada Praga 132 -{km}- jugoistočno. Grad leži na granici između istorijskih pokrajina Moravske i Bohemije.

**Reljef**: Jihlava se nalazi u središnjem i najvišem delu Češko-Moravske visoravni. Grad i okolina su na pokrenutom terenu, na oko 520 metara nadmorske visine.

**Klima**: Klima oblasti Jihlave je umereno kontinentalna.

**Vode**: Grad Jihlava se upravo obrazovao na istoimenoj rečici Jihlavi, koja teče ka Moravskoj.

Istorija
--------

Staro slovensko naselje se u srednjem veku spojilo sa rudarskim gradom na mestu sadašnje Jihlave. Kasnije, naselje je bilo naseljeno nemačkim došljacima iz Bavarske i Saksonije.

U doba Husitskih ratova, Jihlava je bila katoličko uporište koje je odolelo svim napadima. Kod Jihlave je 5-og jula 1436. godine, potpisan ugovor sa Husitima, kojim je car Sigismund priznat za kralja Češke. To mesto je obeleženo granitnim obeliskom.

Za vreme Tridesetogodišnjeg rata grad su dva puta zauzimali Šveđani. Jihlava je 1742. godine pala u ruke Pruske.

Godine 1860. godine ovaj grad je postao dom u kome je austrijski kompozitor Gustav Maler proveo detinjstvo.

Pre 1945. godine. Jihlava je bila druga najveća nemačka enklava u Čehoslovačkoj. Nekoliko nedelja posle završetka Drugog svetskog rata nemačko stanovništvo Jihlave je proterano. Procenjuje se da su stotine ljudi umrle na maršu za Austriju.

Stanovništvo
------------

Jihlava danas ima malo više od 50.000 stanovnika i poslednjih godina broj stanovnika u gradu raste. Pored Čeha u gradu žive i Slovaci i Romi.

Gradske znamenitosti
--------------------

Među najznačajnijim spomenicima Jihlave su crkve Svetog Jakova, Sv. Ignjacija Lojole, Sv. Jovana Krstitelja i Sv. Pavla, zatim gradska većnica, i katakombe. Značajno je i jevrejsko groblje, na kome su grobovi roditelja Gustava Malera.

Slike gradskih građevina
------------------------

* Crkva svetog JakovaCrkva svetog Jakova
* Drevne zidine gradaDrevne zidine grada
* Stara gradska kapijaStara gradska kapija
* Jedno od gradskih zdanjaJedno od gradskih zdanja

Spoljašnje veze
---------------

***Jihlava*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanična stanica grada Jihlave Arhivirano 2007-12-11 na Wayback Machine-u
**Kul Tigin** (staroturkijski:, Kultegin,, Kül-Tegin, kin.  , Pinyin: quètèqín, Wade-Giles: chüeh-t'e-ch'in) (? - 731) je bio vojskovođa tzv. Drugog Turkijskog Kaganata. Bio je drugih sin Ilteriš Šada i mlađi brat Bilge Kagana.

Za vrijeme Mochuo Kagana, Kul Tigin i stariji brat su stekli reputaciju kao sposobni vojnici. Pobijedili su Kirgize, Turgeše i Karluke, proširivši teritoriju Kaganata sve do Željeznih vrata (današnji Derbent u Dagestanu). Također su pokorili svih devet Tokuz Oguz plemena.

Nakon smrti Mochuo Kagana, Mochuov je sin, suprotno tradicionalno nasljednom redu, pokušao preuzeti prijestolje, ali je Kul Tigin to odbio priznati. Podigao je vojsku i ubio Mochuovog sina i njegove sljedbenike, te svog brata Mojilian postavio za kagana, a sebi dao mjesto vrhovnog komandanta.

Godine 731. se Kül-Tegin razbolio i umro. U znak sjećanja na Kul Tigina je podignuta stela sa natpisima na turkijskom i kineskom, a koja se nalazi na današnjoj lokaciji Khöshöö-Tsaidam-2. Kül-Tegin se također spominje na memorijalnoj steli njegovog brata Bilge Kagana na lokalitetu Khöshöö-Tsaidam-1.

Izvori
------

* Talat Tekin, *A Grammar of Orkhon Turkic. Indiana University Uralic and Altaic Series*, vol. 69 (Bloomington/The Hague: Mouton, 1968)
* 新疆维吾尔自治区民族事务委員会、*新疆民族辞典*， 乌鲁木齐：新疆人民出版社，1995 [Xinjiang Uygur Autonomous District Minority People's Committee, *Encyclopedic Dictionary of the Xinjiang Minority Peoples*, Urumqi: Xinjiang People's Publishing Company, 1955]

1. ↑  Kultegin’s Memorial Complex, TÜRIK BITIG
2. ↑  Sören Stark, *Die Alttürkenzeit in Mittel- und Zentralasien* (Nomaden und Sesshafte, Band 6), Reichert: Wiesbaden 2008, pp. 76-78

Eksterni linkovi
----------------

* The National Museum of Mongolian History
Kula Lotrščak
**Kula Lotrščak** jedna je od simbola Zagreba. Nalazi se na Gradecu, uz nekadašnja mala gradska vrata Dverce na Strossmayerovom šetalištu. Uz Kamenita vrata i Popov toranj smatra se do danas najbolje sačuvanim objektom gradskog obrambenog sustava. Lotrščak se isprva zvao kula od Dverca, ali od 1646. kada je u njemu smješteno zvono (lat. *campana latrunculorum* - zvono pljačkašâ, razbojnikâ, ili iskrivljeno starozagrebački »lotrijašâ«) počeo se zvati Lotrščakom. 

Kula po svom četvorinastom tlocrtu, po strukturi zidova i po proporcijama romanički je fortifikacijski objekt koji se nakon svoje obrambene funkcije prilagođavao potrebama raznih vremena. Svoj današnji izgled dobila je u 19. stoljeću nakon pregradnji koje je izveo arhitekt Kuno Waidmann. Kula je visoka 19 metara, krovište pet, kupola šest, ukupno 30 metara.

U Kuli je smješten Grički top, koji svakog dana pucnjem označava podne. Na vrhu se nalazi kupola s vidikovcem.

Izvori
------

***Kula Lotrščak*** na Wikimedijinoj ostavi

* Branimir Špoljarić, *Dverce i Lotrščak - sjećanja na stara »poljska vrata«*, Vjesnik, 25.02.1999.[*mrtav link*]
* Kula Lotrščak Arhivirano 2011-07-21 na Wayback Machine-u

Poveznice
---------

* Grički top
**Nezavisna međunarodna komisija za razoružanje** (engleski: *Independent International Commission on Decommissioning*, IICD) je međunarodno tijelo ustanovljeno kako bi nadgledalo razoružanje paravojna formacija u Irskoj – u Republici i u Sjevernoj Irskoj – kao dio mirovnog procesa. 

Nakon što su Irska i Velika Britanija donijele odgovarajuće zakonske akte, komisija je ustanovljena 26. 8. 1997. godine, a činili su je:

* umirovljeni heneral John de Chastelain, predsjednik Komisije, iz Kanade
* brigadir Tauno Nieminen, iz Finske, i
* Andrew D. Sens, iz SAD

Komisija je nadgledala razoružanje katoličke Privremene Irske republikanske armije te protestantske Lojalističkog dobrovoljačkog odreda. Mnoge protestantske i katoličke disidentske frakcije nisu uključene u proces razoružanja.

Komisija je svoj posljednji izvještaj objavila 26. 9. 2005.

Eksterni linkovi
----------------

* The British-Irish agreement setting up the IICD
* Reports and Statements by the IICD

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 153861134
* LCCN: nb2006014937

 |
**Kukuvije** (lat. Tytonidae) su porodica ptica iz reda sovovki. Razlikuju se od ostalih sova po tome što imaju oblik lica poput srca, za razliku od okruglog oblika lica tipičnih sova.

Rasprostranjenost
-----------------

Nastanjuju sve kontinente osim Antarktika. U Aziji se mogu naći samo na jugu, jugoistoku i jugozapadu. U Africi ne žive samo u središnjim dijelovima pustinje Sahare. U Europi i Sjevernoj Americi ne nastanjuju hladna sjeverna područja.

Opis
----

Duge su od 23 do 53 cm i teške od 180 do 1 280 grama, ovisno o vrsti. Ženke su obično neznatno veće od mužjaka. Perje je narančasto do crnkastomrko na gornjem dijelu tijela. Donji dio tijela je bijel, mrkocrven ili crnkastomrk. Hrane se uglavnom malenim sisavcima (do veličine zečeva), pticama, žabama, ribama, gušterima i velikim kukcima koje love noću, više uz pomoć sluha nego vida. 

Oglašavaju se siktanjem, kreštanjem ili zviždanjem. Također mogu glasno "cvokotati" kljunom.

Razmnožavanje
-------------

Gnijezde su u ambarima i drugim objektima koji se rijetko koriste, vještačkim gnijezdima, dupljama u odsjecima, stijenama ili drveću. Neke se gnijezde na tlu. Ženka nese 2-9, ponekada 11, bijelih jaja. Inkubira ih 27-34 dana. Ptići ostaju u gnijezdu 50-64 dana.

Ponašanje i odnos sa čovjekom
-----------------------------

Kukuvije su zbog svog običaja da se gnijezde u ruševinama, crkvama i sličnim mjestima dobile posebno mjesto u folkloru. Ipak, ljudi je uglavnom povezuju sa zemljoradnjom. Budući da se ove ptice hrane raznim štakorima i miševima koji uništavaju usjeve, ove su ptice tu bile dobrodošle. Nažalost, ta ih je bliska veza sa zemljoradnjom gotovo uništila u Zapadnoj Europi, jer su mnogo više od ostalih vrsta stradale od pesticida i herbicida. U Maleziji se kukuvije i kemikalije koriste zajedno da bi se kontrolisala populacija štakora. Takve su se mjere pokazale uspješnima, jer jedna porodica sova godišnje pojede oko 1 300 štakora. Međutim, ovo nije uvijek bilo uspješno: kada su ih ljudi uvezli na sejšelske otoke, sove su radije ubijale lokalne ptice nego glodare. Tako su za 12 godina u potpunosti istrijebile bijele čigre sa tih otoka.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **kukuvije** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **kukuvijama** |

***Kukuvije*** na Wikimedijinoj ostavi
Koenigsegg CCX
**Koenigsegg CCX** je kabriolet švedskog proizvođača automobila Koenigsegg. Nadomestio je model nazvan Koenigsegg CCR. CCX je napravljen za američko tržište i osnovni model košta oko $540,000 (€370,000) ali sa svim ekstra opcijama košta $610,000 (€415,000). 
CCX se prvi put pojavio februara 2006 na ženevskom motor šou. Može se dobiti i kao CCXR varijanta a razlika je u tome da CCXR koristi drugo gorivo i punjenje pa samim tim postiže 25% više snage nego CCX.

Performanse
-----------

CCX dostiže brzinu od 0-100 km/h za 3,2 sekunde. Po navodima proizvođača auto dostiže brzinu od 395 km/h ali nije zvanično testiran. Motor ima 4.7 litra, V8, razvija 601 KW snage pri 6900 rpm (obrtaja u minuti) i troši 17 litara benzin od 91 oktana na 100 kilometara. CCX ima manuelni menjač sa 6 brzina. 

Koenigsegg CCX je bio 18 meseci najbrži automobil na svetu, po BBC auto emisiji. Koenigsegg CCXR je ekološki bolji jer koristi etanol E85. Proizvodi 760 KW snage pri 7200 rpm. Tako po snazi spada u drugi najsnažniji automobil na svetu, odmah iza SSC Aero.

Eksterni linkovi
----------------

***Koenigsegg CCX*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanični sajt Koenigsegg CCX Arhivirano 2008-02-29 na Wayback Machine-u (`en`)
* Snimak na YouTube
* Video[*mrtav link*]
* Časovnik Edox CCX, brošura Arhivirano 2007-10-07 na Wayback Machine-u (`en`)
* Časovnici Quinting za Koenigsegg Arhivirano 2009-07-13 na Wayback Machine-u (`en`)
**Koewarasan** je grad i općina od 27,713 stanovnikana sjeveroistoku Surinama u Distriktu Wanica u kom je najveći grad.

Geografske karakteristike
-------------------------

Koewarasan se prostire jugozapadno od glavnog grada Paramariba sve do rijeke Saramacca. On je sirotinjsko ruralno predgrađe Paramariba, bez nekog urbanog centra.

Historija
---------

Najveći broj stanovnika potječe sa Otoka Jave koji su počeli stizati u Surinam 1830-ih kao najamni radnici. Dobar dio njih naselio se u Koewarasanu, gdje su uzgajali rižu i radili sluganske poslove po Paramaribu.
Sve do 1990-ih bio je relativno mali, tad je naglo narastao prilivom brojnih izbjeglica zbog građanskog rata.

Javanske izbjeglice donijele su sa sobom i svoje legende koje su postale i legende Surinama.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Koewarasan, Commune in Suriname*" (engleski). City population. Pristupljeno 18.11.2022.
2. ↑  „*Onbeschreven Javaans erfgoed vastgelegd*" (engleski). Shoeket. Arhivirano iz originala na datum 2022-11-20. Pristupljeno 18.11.2022.

Vanjske veze
------------

* *Koewarasan* (na portalu Mapcarta) (`en`)
**Kirkintilloch** (škotsko-gelski: *Cair Ceann Tulaich*) je grad na sredini
Škotske od 35,398 stanovnika, on je i administrativni centar područnog savjeta Istočni Dunbartonshire.

Kirkintilloch je svojevremeno bio grad u historijskoj grofoviji Dumbartonshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kirkintilloch leži u srcu škotskog Lowlandsa, duž kanala Forth - Clyde i rijeke Kelvin, udaljen oko 16 km
sjeveroistočno od Glasgowa, pa je u neku ruku danas njegovo predgrađe

Historija
---------

Za rimskih vremena, na mjestu današnjeg grada stajala je rimska utvrda, koja je bila dio
Antoninovog zida podignutog 142.
Tragovi tih zidina još su vidljivi u Parku Peel, a najbolje su očuvani oni na lokalitetu Bar Hilla, koji je udaljen oko 5 km od centra 
grada.

Kirkintilloch se prvi put spominje početkom 13. vijeka pod imenom - Kirkintulach, a ono je izvedeno od Caerpentaloch, što je značilo 
utvrda na vrhu brda.

Nekako istovremeno škotski kralj William I Lav, proglasio ga je baronskim gradom.

Kirkintilloch je počeo rasti od sredine 18. vijeka, kad su izgrađene bolje ceste (koje su se plaćale), to je pomoglo razvoju 
tekstilne industrije (izbjeljivanje). Dodatni poticaj razvoju bila je izgradnja kanala Forth - Clyde 1785. koji je prošao 
kroz centar grada.

Kad su otkrivena nalazišta ugljena i otvoreni brojni rudnici u obližnjem Monklandu, - 1826. izgrađena je željeznička pruga, 
koji su ispočetka vukli konji. Njom se prevozio ugljen do kanala u Kirkintillochu, a odtamo je brodovima prevožena do Falkirka - 
Edinburgha i dalje. Na taj način je samo do 1830. svake godine preveženo više od 50.000 tona ugljena, zajedno s nekoliko hiljada 
tona željezne rude.

Kirkintilloch je postao slavan početkom 20. vijeka, kada je postao jedan od rijetkih škotskih gradova u kom je bila zabranjena prodaja i 
točenje alkohola, pod uticajem snažnog lokalnog trezvenjačkog pokreta. 
Ta situacija trajala je sve do 1970-ih kada je zbog priliva novog stanovništva iz Glasgowa, promijenio stav o tom pitanju.

Privreda
--------

Sve do Drugi svjetski rata ekonomija grada bazirala se na eksploataciji ugljena i teškoj industriji, danas se ona 
bazira se na lakoj industriji i uslugama.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Major Cities of Scotland" (engleski). City population. Pristupljeno 29. 11. 2014.
2. 1 2 3 4 5   „*Kirkintilloch*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 11. 2014.
3. 1 2 3 4   „*Kirkintilloch*" (engleski). Undiscovered Scotland. Pristupljeno 30. 11. 2014.

Vanjske veze
------------

***Kirkintilloch*** na Wikimedijinoj ostavi

* na portalu Undiscovered Scotland (`en`)
* Kirkintilloch na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Olecko** (njemački: *Marggrabowa* i *Oletzko* do 1928. a odtad *Treuburg* do 1945.) je grad od 16,422 stanovnika na sjeveroistoku Poljske u Varminsko-mazurskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Olecko leži u Mazuriji, duž zapadne obale protočnog jezera Rijeke Lege - Oleckie Wielkie, udaljen tridesetak km sjeverno od grada Ełka.

Historija
---------

Prvi put je dokumentiran u 14. vijeku kao selo Teutonskog viteškog reda.
Pod imenom *Marggrabowa* - 1560. dobio je gradska prava.
Kao dio Pruskog vojvodstva, dijelio je sa njim svoju političku sudbinu sve do 20. vijeka, iako su većina njegovih stanovnika bili Poljaci. Zbog tog su mazurijski svećenici 1836. organizirali sinod, na kom je zaključeno da se poljski jezik vrati u škole.
Krajem 19. i početkom 20. vijeka grad se počeo je industrijski razvijati.
Za Drugog svjetskog rata od 1940.- 44. u Marggrabowu je djelovao logor za sovjetske i francuske ratne zarobljenike.

Tek od 1945. se Olecko našao unutar granica Poljske.

Od kraja 19. vijeka pa sve do 1975. bio je lokalni administrativni centar, nakon pauze od 24 godina ta funkcija mu je vraćena 1999.

Privreda
--------

Današnji Olecko je grad prehrambene, drvne i industrije građevinskih materijala. 
Pored tog poznat je po brodogradilištu za manje hahte.

Pobratimski gradovi
-------------------

Olecko ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

|  |  |
| --- | --- |
| * Francuska Marly Francuska
* Belorusija Ščučin Belorusija
* Litvanija Vilkaviškis Litvanija
* Ukrajina Drogobič Ukrajina
 | * Rusija Gusev Rusija
* Austrija Güssing Austrija
* Estonija Jõhvi Estonija
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   „Olecko" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 23.04. 2021.
2. 1 2 3 4 5  „*Poland: Warminskomazurskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 23.04. 2021.
3. ↑   „International cooperation of Olecko case study" (engleski). Stanisław Faliński. Pristupljeno 23.04. 2021.

Vanjske veze
------------

***Olecko*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Olecko* (službene stranice) (`pl`)
**Klaudije Silvan** (*Claudius Silvanus*, ? - 7. septembar 355) bio je rimski vojskovođa iz doba kasnog Carstva, poznat kao jedan od prvih carskih uzurpatora germanskog porijekla.

Silvan je bio sin Bonita, franačkog generala koji je podržavao Konstantina u ratu protiv Licinija i zbog toga postao prvi Frank na mjestu *magister milituma*. Silvan je ušao u službu Konstantinovih nasljednika, a 351. je imao čin vojnog tribuna. Početkom 350-ih je sudjelovao je u ratu uzurpatora Magnencija protiv Konstantinovog sina Konstancija II, ali je 352/353. prebjegao Konstanciju, dobivši za to čin *magister milituma*. Postavljen je na granicu prema Germaniji, gdje je napade germanskih plemena spriječio podmitivši njihove poglavice novcem prikupljenih od poreznika na njegovom području.

Silvan je tokom napredovanja stekao brojne neprijatelje na Konstancijevom dvoru, a među kojima se posebno isticali pretorijanski prefekt Lampadije, blagajnik Euzebije te Apodemije i Dinamije, koji su falsificirali Silvanova pisma kako bi ga optužili za planiranje puča u Rimu. Konstancije je zbog toga organizirao suđenje na kome su Silvanovi prijatelji i saveznici, usprkos svoje malobrojnosti, uspjeli dokazati njegovu nedužnost. Međutim, Silvan je u današnjem Kölnu čuo za suđenje, ali ne i njegov ishod, te se, u nastojanju da preduhitri svoje hapšenje pogubljenje, 11. augusta proglasio za cara.

Konstancije je tu pobunu brzo ugušio koristeći lukavstvo. Silvana je pozvao u Mediolanum pismom koje je sugeriralo da ne zna ništa o njegovoj pobuni; nadalje, Silvanovom bliskom prijatelju i savezniku Ursicinu je naređeno da ga pri tome osobno primi. Silvan je, misleći da car ne zna ništa o pobuni i uvjeren da je siguran, poslušao naređenje, upavši tako u klopku. Ursicin je dao likvidirati njegovu pratnju, a potom su njegovi vojnici uhvatili Silvana dok se molio u crkvi, izveli ga vani i sasjekli.

Dio historičara, s obzirom da ne postoje nikakve kovanice sa Silvanovim likom, smatra kako je Silvanovo proglašenje carem ili pobuna najobičnija izmišljotina, odnosno lažno opravdanje za ubistvo iza koga su stajale ljubomora i dvorske spletke.

Literatura
----------

* The story of Silvanus short reign is told by Ammianus Marcellinus in his *History*, at 15.5, with further details scattered through the rest of his work
* Biography of Silvanus DiMaio, Michael, "Silvanus (355 A.D.)", *De Imperatoribus Romanis*
* Cameron, Averil and Garnsey, Peter (Eds.). (1998). *The Cambridge Ancient History: Volume 13, the Late Empire, AD 337-425*. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-30200-5
* Sir Ronald Syme, Ammianus and the Historia Augusta (Oxford: 1968).
* J.F. Matthews, The Roman Empire of Ammianus (London: 1989).
* T.D. Barnes, "Ammianus Marcellinus and the Representation of Historical Reality" (Ithaca: 1998).
* Jan Willem Drijvers and David Hunt, eds. The Late Roman World and its Historian: Interpreting Ammianus Marcellinus (London, 1999).
* D.C. Nutt, "Silvanus and the Emperor Constantius II" 7 9 (1973) Antichton 80-89.

]
| **(Hou) Liang Lingdi** ((後)涼靈帝) |
| --- |
| Porodično ime: | Lü (呂; lǚ) |
| Osobno ime: | Zuan (纂, zuǎn) |
| Posthumno ime: | Ling (靈, líng)doslovno: "nepažljiv" |

**Lü Zuan** (呂纂) (? -401), kurtoazno ime **Yongxu** (永緒), formalno **Car Ling od (Kasnijeg) Lianga** ((後)涼靈帝), bio je car kineske/Di države Kasniji Liang. Bio je najstariji sin njenog osnivača Lü Guanga (Car Yiwu), ali nije bio Lü Guangov nasljednik, s obzirom da mu majka nije bila Lü Guangova redovna supruga Princeza Shi. Nakon Lü Guangove smrti 400. došao je na prijestolje likvidiravši svog mlađeg brata Lü Shaoa u dvorskom puču.

Lü Zuan se opisivao kao osoba s vojničkim vještinama, ali nesposobna za dublje strateško promišljanje, a što su koristile suparničke države Sjeverni Liang i Južni Liang. Lü Zuan se kao vladar više bavio lovom nego državničkim poslovima. Godine 401. ga je ubio rođak Lü Chao (呂超), koji je potom postavio vlastitog starijeg brata Lü Longa za cara.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Lü Shao (Princ Yin)**  |  **car Kasnijeg Lianga** 400–401 | Slijedi: **Lü Long**  |
**Lucije Decidije Saksa** (*Lucius Decidius Saxa*, ? - 40. pne.), nekad pogrešno navođen kao **Decid** (*Decidus*), bio je rimski vojskovođa i političar iz doba prijelaza Republike u Carstvo.

Rođen je u Hispaniji, a vjeruje se da je porijeklom bio iz Italije. Karijeru je započeo kao oficir u Cezarovoj vojsci za vrijeme građanskog rata. Godine 44. pne. je služio kao narodni tribun. Poslije Cezarovog ubistva se priključio Marku Antoniju te sudjelovao u mutinskom ratu. Nakon stvaranja Drugog trijumvirata je u ratu protiv Cezaroubica 42. pne. komandirao prethodnicom Antonijeve vojske. Za zasluge u pobjedi je sljedeće godine imenovan guvernerom Sirije. Sljedeće godine su Siriju napali Parti, u čijim se redovima nalazio nekadašnji pompejanski oficir Kvint Labijen. Decidije je tada teško poražen, a dio njegovih snaga je prešao na stranu Parta. Decidije je potom zarobljen i pogubljen.

Izvori
------

* Ronald Syme: *Who was Decidius Saxa?* In: *Journal of Roman studies* 27 (1937), p. 127–137 = the same: *Roman Papers*, vol. 1, Oxford 1979, p. 31–41.
**Lucije Cecilije Metel Dijademat** (*Lucius Caecilius Metellus Diadematus* ili *Lucius Caecilius Q. f. Q. n. Metellus Diadematus*, 2. vijek pne.) bio je rimski političar.

Bio je drugi sin Kvinta Cecilija Metela Makedonca. Za Rimski konzul|konzula je izabran 117. pne. Mandat mu je obilježila gradnja puteva po Italiji te se smatra kako je upravo on dao sagraditi *Via Ceciliju*. Poslije je služio kao prokonzul u Cisalpinskoj Galiji. Godine 115. pne. Dijademat je izabran za cenzora, a za njegovog mandata je zajedno s kolegom Gnejem Domicijem Ahenobarbom izbacio 32 senatora iz Senata.

Bio je protivnik Lucija Apuleja Saturnina, a kada se 100. pne. Saturnin pokušao oružjem oduprijeti Senatu, Dijademat ga je nastojao uhapsiti.

Borio se da svog rođaka Kvinta Cecilija Metela Numidika vrati iz egzila, što mu je na kraju i uspjelo.

V. također
----------

* Caecilia (gens)

Napomene
--------

1. ↑  Cognomen je dobio po tome što je jednom nosio zavoj kako bi pokrio ranu na svojoj glavi. (Cfr. F. Noel, in *Dictionaire Historique ...*)
2. ↑  Cicero, Pro A. Cluentio 191; Livius, Periochae 62; Plutarchus, Marius 5.
3. ↑  Cicero, Pro C. Rabirio perduellionis reo 21.
4. ↑  Cicero, Oratio post reditum in senatu 37.

Litearatura
-----------

* Manuel Dejante Pinto de Magalhães Arnao Metello and João Carlos Metello de Nápoles, "Metellos de Portugal, Brasil e Roma", Torres Novas, 1998

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Quintus Marcius Rex i Marcus Porcius Cato**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Kvintom Mucijem Scevolom Augurom* 117. pne. | Slijedi: **Quintus Fabius Maximus Eburnus i Gaius Licinius Geta**  |
**Lucije Antistije Bur Advent** (*Lucius Antistius Burrus Adventus*, ? - 188) bio je rimski političar iz doba Nervo-Antoninske dinastije. Bur se rodio kao sin Kvinta Antistija Akvilina Postuma, carskog velikodostojnika, i Novije Krispine. Za vrijeme cara Marka Aurelija je postao senator, a prije careve smrti se oženio Vibiju Aureliju Sabinu, najmlađu kćer cara i njegove supruge Faustine Mlađe. Nakon što je Markov sin Komod postao car, godine 181. ga je postavio za konzula. Godine 188. je Bur postao dio senatorske zavjere protiv Komoda, ali je zavjera razotkrivena, a Bur pogubljen. Njegova supruga se poslije toga preudala.


| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:**Gaius Bruttius Praesens , Sextus Quintilius Condianus** | **Konzul Rimskog Carstva**181*Commodus* | Slijedi:**Marcus Petronius Sura Mamertinus, Quintus Tineius Rufus** |

Izvori
------

* Lucius Antistius Burrus & Quintus Antistius Adventus Aquilinus Postumus articles from German version of Wikipedia
* From Tiberius to the Antonines: a history of the Roman Empire AD 14-192, by Albino Garzetti, 1974
* The Roman Government of Britain, by Anthony R. Birley, Oxford University Press, 2005
* Marcus Aurelius, by Anthony Richard Birley, Routledge, 2000
* 
*
*Drugi Lucije Antonije je bio unuk Marka Antonija.*
Lucius Antonius
**Lucije Antonije** (*Lucius Antonius*, 1. vijek pne.) bio je rimski političar iz doba kraja Republike, najpoznatiji kao brat trijumvira Marka Antonija.

Lucije je bio sin rimskog političara Marka Antonija Kretika i Julije Antonije. Imao je dva brata - Marka i Gaja. Slično kao i Marko, mladost je proveo kockajući se i opijajući se. Kao pristaša svog brata, a posredno i Cezara, godine 44. pne. je postao narodnim tribunom. Na strani brata je sudjelovao u mutinskom ratu.

Godine 41. pne. je, za vrijeme Drugog trijumvirata, postao konzul. Za vrijeme mandata mu je brat boravio na Istoku. Markova supruga Fulvija, koja je bila u Rimu, je pak došla u sukob s trijumvirom Oktavijanom. Nastojeći se riješiti Oktavijana i omogućiti mužu da sam zavlada rimskom državom, nagovorila je Lucija da podigne osam legija i zbaci Lepida koji je kao trijumvir vladao u Rimu. Taj ustanak je prerastao u kratkotrajni građanski rat kada je Oktavijan organizirao protivudar uz pomoć trupa iz Španije. Fulvija i Lucije su bili priisljeni bježati u Peruziju gdje su zimu 41/40. pne. proveli pod opsadom. Ona je završena predajom nakon koje je Oktavijan, iz obzira prema Marku Antoniju, i Fulviji i Luciji poštedio život. Fulvija je otišla u Sikion u izgnanstvo, a Lucije je poslan kao guverner u Hispaniju. Što se poslije dogodilo s njim nije poznato.

Izvori
------

* Appian, *Bellum Civile*, v. 14 ff.
* Dio Cassius xlviii. 5-14.
* Suetonius, *De Vita Caesarum*, II, 14-5.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Marcus Aemilianus Lepidus i Lucius Munatius Plancus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno sa Publijem Servilijem Vacijom Izaurikom*41. pne. | Slijedi: **Gaius Asinius Pollio i Gnaeus Domitius Calvinus**  |
Za istoimenog djeda, v. Quintus Marcius Rex.
**Kvint Marcije Reks** (*Quintus Marcius Rex*, ? - 61. pne.) bio je rimski vojskovođa i političar iz doba kasne Republike.

Bio je djed istoimenog konzula, a kasnije se oženio za sestru Publija Klodija Pulhera. Izabran je za konzula zajedno s Lucije Cecilije Metel (konzul 68. pne.)|Lucijem Cecilijem Metelom i dužnost preuzeo 68. pne. Tokom mandata mu je umro kolega, ali nije bio zamijenjen tako da je ostao jedini konzul Rima. Poslije završetka mandata je kao prokonzul poslan u Kilikiju. Tamo je na nagovaranje Publija odbio pomoći Lukulu koji je vodio iscrpljujući pohod na Armeniju. Godine 66. pne. je vraćen s dužnosti kada je posenim zakonom sva komanda nad rimskim snagama na Istoku predana Pompeju.

Pri povratku mu je odbijen trijumf, ali je čekajući na njega zadržao vojsku s kojom je potukao Katilinine zavjerenike, odnosno pobunjeničkog generala Gaja Manlija.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Quintus Caecilius Metellus Creticus i Quintus Hortensius**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno sa Lucijem Cecilijem Metelom* 68. pne. | Slijedi: **Manius Acilius Glabrio i Gaius Calpurnius Piso**  |
**Kvint Fabije Maksim Eburn** (*Quintus Fabius Maximus Eburnus*, 2. vijek pne.) bio je rimski političar rodom iz patricijskog roda Fabijevaca. Bio je sin Kvinta Fabija Maksima Servilijana, izabranog za konzula 142. pne.

Eburn je izabran za gradskog pretora godine 118. pne. a godine 116. pne. je postao konzul zajedno s Gajem Licinijem Getom. Godine 108. pne. je postao cenzor zajedno sa svojim konzulskim kolegom.

Eburn je u historijske zapise ušao prije svega zbog svoje strogosti, koja je bila neuobičajena za standarde kasne Republike. Kao pater familias je jednog od vlastitih sinova osudio na smrt navodeći kao razlog "nemoral" i "nekrijepost". Zbog toga je osuđivan od rimske javnosti, te je izvjesni Gnej Pompej Strabon protiv njega pokrenuo postupak zbog prekoračenja roditeljskih ovlasti (*patria potestas*). Eburn je zbog toga otišao u egzil u Nuceriju.

Izvori
------

1. ↑  Cicero, *Pro Balbo* 28; Gordon P. Kelly, *A History of Exile in the Roman Republic* (Cambridge University Press, 2006), pp. 172–173 online.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Lucius Caecilius Metellus Diadematus i Quintus Mucius Scaevola Augur**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Gajem Licinijem Getom* 116. pne. | Slijedi: **Marcus Aemilius Scaurus i Marcus Caecilius Metellus**  |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 8307155708706922580001
* GND: 1185124268

 |
Orlandov stup
**Orlandov stup** je najstarija sačuvana javna skulptura u Dubrovniku. Dugo je bio i jedini svjetovni spomenik posvećen nekoj ličnosti u tom gradu. 

Načinjen je u kamenu. Prikazuje srednjovjekovnog viteza s prema gore ispruženim mačem. Dubrovački povjesničari povezivali su podizanje Orlandova stupa s legendom o junaku Rolandu, koji je pomogao gradu u borbi protiv Saracena. Takav stup je karakterističan za Njemačku, a izvan nje postoje samo četiri takva spomenika uključujuči ovaj. Vjerojatnija je teorija da je postavljen za vrijeme boravka cara Žigmunda Luksemburškoga u Dubrovniku, nakon poraza u bitki kod Nikopolja 1396. godine. Novi stup je podignut 1418. godine i bio je replika prethodnoga. Isklesao ga je talijanski gotički kipar Bonino da Milano. Iznad stupa vijorila se dubrovačka zastava. Glasnici su kraj stupa objavljivali odredbe i važne obavijesti. Tu su se i izvršavale kazne. Mjera za dužinu, dubrovački lakat, mjerio se prema dužini vitezove podlaktice, što iznosi 51,2 cm. Oluja je srušila Orlandov stup 1825. godine. Tada su Dubrovnikom vladali Austrijanci koji su odugovlačili s popravkom pa je stup popravljen tek 50 godina kasnije. Danas, za vrijeme Dubrovačkih ljetnih igara, iznad Orlandova stupa je podignuta zastava na kojoj piše Libertas (sloboda).

Literatura
----------

* *Zlatno doba Dubrovnika XV. i XVI. stoljeće*, Muzejski prostor i Dubrovački muzej, Zagreb-Dubrovnik 1987.

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Orlandov stup** |
**Mackenzie** je najveća rijeka u Kanadi, i drugo po veličini porječje Sjeverne Amerike nakon porječja Mississippi - Missouri.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ako se konvencionalno računa da je izvor rijeke Veliko ropsko jezero tad je *Mackenzie* je dug 1 650 km , ali ako se računa da joj je izvor Rijeka Finlay koja se ulijeva u Jezero Williston a istječe Velika medvjeđa rijeka koja je glavni izvor voda Velikog ropskog jezera, tad je ukupna dužina rijeke 4 241 km.  *Mackenzie* od Velikog ropskog jezera teče gotovo pravilno u smjeru sjeverozapada, da se nakon toga sa velikom deltom ulije u Boforovo more. 

Mackenzie sa svojim pritokama ima sliv velik oko 1 805 200 km², a to je površina gotovo jednaka kao Meksiko. 

Katra porječja Mackenzia
U porječju Mackenzie ima nekoliko velikih rijeka, čiji bazeni pokrivaju ogromne šumovite ravnice sjeveroistočne Britanske Kolumbije i sjeverne Alberte. To su rijeke; Liard (porječje oko 277 100 km²), Peace (302 500 km²) i Athabasca (95 300 km²), pritoke sa istoka su puno kraće, one sve izviru sa područja znanog kao Kanadski štit. U porječju su i nekoliko velikih jezera; Veliko ropsko jezero (Great Slave Lake) (28 570 km²), Veliko Medveđe jezero (Great Bear Lake) (31 340 km²) u Sjeverozapadnim teritorijima i jedno manje Jezero Athabasca (7 925 km²) između Alberte i Saskatchewana. 

Rijeka *Mackenzie* ima uglavnom vrlo široko korito, od 1,6 do 3,2 km, sa pojedinim dijelovima gdje se korito širi na 4,8 - 6,4 km. Na svom cijelom toku ima snažan i veliki protok, na svom ušću u Arktički ocean formira veliku trokutastu deltu duboku 190 km, od sjevera prema jugu, a široku 80 km. 
Mackenzie je plovan do preko 3200 km uzvodno, ali samo od maja do septembra, dok je zimi okovan debelim slojem leda.

Klimatske karakteristike
------------------------

Porječje Mackenzia ima hladnu subarktičku klimu, tako da je to vrlo rijetko naseljen kraj, ali je upravo zbog tog i jedan od rijetkih velikih netaknutih dijelova svijeta, u kojem je opstao raznoliki biljni i životinjski svijet. 

* Rijeka je dobila ime po britanskom moreplovcu Alexandru Mackenziju (1764. - 1820.) koji ju je istražio i oplovio 1789.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9   „*Mackenzie River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 10. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Mackenzie River* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Lymanova serija
Prijelaz elektrona i njihova rezultirajuća valna duljina za vodik
**Lymanova serija**, u fizici i kemiji, je serija ultraljubičastih emisionih linija, koje nastaju prijelazom elektrona iz energetskih razina n ≥ 2 na n = 1. Linije u seriji se nazivaju grčkim slovima po redoslijedu, od Lyman-alfa (od n = 2 na n = 1), Lyman-beta (od n = 3 na n = 1), Lyman-gama (od n = 4 na n = 1) itd. Tu seriju je otkrio Theodore Lyman 1906. godine.

Historija
---------

Histoijski, objašnjenje nastanka vodikovih spektralnih linija je bio veliki problem u fizici u 19. vijeku. Prvo je 1885. otkrivena Balmerova serija i utvrđena je Balmerova formula za vidljivi dio spektra vodika. Na osnovu toga, Johannes Rydberg je uspio odrediti Rydbergovu formulu za sve spektralne linije vodikovog atoma.

Lymanova serija
---------------

Jedan od oblika Rydbergove formule za Lymanovu seriju je:

{\displaystyle {1 \over \lambda }=R\left(1-{1 \over n^{2}}\right)\qquad \left(R=1.0974\times 10^{7}{\mbox{m}}^{-1}\right)}
gdje je *n* – prirodni broj jednak ili veći od 2 (n = 2,3,4,...). Valne duljine (nm) Lymanove serije se nalazi u ultraljubičastom dijelu spektra:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| {\displaystyle n} | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | {\displaystyle \infty } |
| Valne duljine (nm) | 121,5 | 102,5 | 97,2 | 94,9 | 93,7 | 93,0 | 92,6 | 92,3 | 92.0 | 91,9 | 91,12 (Lyman limit) |

Objašnjenje
-----------

Godine 1913. Niels Bohr je stvorio Bohrov model atoma, koji je uspio objasniti spektralne linije u Rydbergovoj formuli. Bohr je otkrio da elektroni u atomu vodika moraju imati točno određene, kvantizirane, energetske razine, po slijedećoj formuli:

{\displaystyle E\_{n}=-{{me^{4}} \over {2\left(4\pi \varepsilon \_{0}\hbar \right)^{2}}}{1 \over n^{2}}=-{13.6 \over n^{2}}[{\mbox{eV}}].}
Prema Bohrovoj pretpostavci, kada elektron skoči sa početne energetske razine (*Ei*) na konačnu energetsku razinu (*Ef*), atom emitira foton sa valnom duljinom:

{\displaystyle \lambda ={{hc} \over {E\_{i}-E\_{f}}}.}
Ako energetske razine izražavamo u elektronvoltima, a valnu duljinu u Angstromima:

{\displaystyle \lambda ={12430 \over {E\_{i}-E\_{f}}}.}
Za vodikov atom vrijedi:

{\displaystyle {1 \over \lambda }={{Ei-Ef} \over 12430}=\left({12430 \over 13.6}\right)^{-1}\left({1 \over m^{2}}-{1 \over n^{2}}\right)=R\left({1 \over m^{2}}-{1 \over n^{2}}\right)}
gdje je: R – Rydbergova konstanta. Za Lymanovu seriju m = 1:

{\displaystyle {1 \over \lambda }=R\left(1-{1 \over n^{2}}\right)}

Izvori
------

* Lyman discovers series
* C. R. Nave (2006). "HyperPhysics" *Hydrogen Spectrum*. Georgia State University, 2008.
* "Quantum Physics" Eisberg and Resnick, John Wiley and Sons, 1985.
* "CODATA Recommended Values of the Fundamental Physical Constants: 2006", Committee on Data for Science and Technology (CODATA), NIST
Koordinate: 43°46′34.71″N 11°15′40.37″E﻿ / ﻿43.7763083°N 11.2612139°E﻿ / 43.7763083; 11.2612139

Ospedale degli Innocenti, Firenca
**Ospedale degli Innocenti** (doslovno: 'Bolnica nevinih', na italijanskom također poznata kao *Lo **Spedale degli Innocenti***) je bilo sirotište za djecu u Firenci, projektirano od Filippa Brunelleschija, koji je rad na njoj počeo 1419. godine. Smatra se jednim od najvažnijih primjera rane italijanske renesansne arhitekture. Bolnicu, koja sadrži devet lođa ispored Trga Piazza SS. Annunziata, je sagradio i njome kasnije upravljao "Arte della Seta" ili Svilarski Ceh Firence.

Godine 1660. je dograđena kako bi omogućila roditeljima da ostavljaju djecu a da ih nitko ne vidi. S radom je prestala 1875. i u njoj se danas nalazi muzej renesansne umjetnosti.

Izvori
------

1. ↑   *arcade*. Encyclopædia Britannica. 2007.
2. ↑   *Brunelleschi, Filippo*. Encyclopædia Britannica. 2007.
3. ↑  Kahn, Lawrence, MD (July 2002). „The "Ospedale degli Innocenti" and the "Bambino" of the American Academy of Pediatrics". *Pediatrics* **110** (1): 175–180. DOI:10.1542/peds.110.1.192. PMID 12093967. Pristupljeno 2007-02-16.

Vanjske veze
------------

***Ospedale degli Innocenti*** na Wikimedijinoj ostavi

* Florence Art Guide
* Paradoxplace photos of the Ospedale degli Innocenti Arhivirano 2010-06-23 na Wayback Machine-u
* Five centuries of foundling history in Florence: changing patterns of abandonment, care and mortality
* Galleria dello Spedale degli Innocenti Trip Planner[*mrtav link*]

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 145547898
* LCCN: n90651819
* ISNI: 0000 0000 8909 5130
* SUDOC: 031890806
* BNF: cb12302164z (podaci)

 |
Maldivska mladenka
**Maldivci** je naziv koji u širem smislu označava stanovništvo Maldiva, a u užem smislu specifičnu etničku grupu koja se kroz vijekove formirala na tom otočju.

Maldivci su nastali miješanjem nekoliko valova doseljenika. Pretpostavlja se da su prvi doseljenici stigli s južnoazijskog kopna, te da su po jeziku i kulturi bili Dravidi, srodni današnjim Tamilima. Po vjeri su bili animisti, odnosno poklonici boga sunca. 

U 4. i 5. vijeku dolazi novi val doseljenika, ovog indoarijskog porijekla, sa Šri Lanke. Oni su na Maldive donijeli budizam. 

Posljednji val doseljenika je stigao u 12. vijeku iz istočne Afrike, a činili su ga, između ostalog, i arapski pomorci. Zahvaljujući njima, Maldivci su se preobratili na islam te danas, po pitanju vjere, predstavljaju jednu od najhomogenijih etničkih grupa na svijetu.

Maldivci govore dhivehi, indoarijski jezik sličan sinhaleškom. Taj jezik ima i vlastito pismo zvano Thaana.

Društvena organizacija im podsjeća na indisjki kastinski sistem, iako je daleko manje rigidan. S druge strane, iako turizam predstavlja glavni izvor prihoda za Maldive, Maldivci se nastoje miješati sa strancima te preuzimati njihove običaje i stavove što je manje moguće.
**Klaudije Klaudijan** (latinski: , cca. 370 - cca. 404) bio je kasnoantički grčki pjesnik koji je pisao na latinskom, poznat prije svega kao dvorski pjesnik zapadnorimskog cara Honorija. Bio je rodom iz Aleksandrije, a njegovo religijsko opredijeljenje, odnosno da li je bio kršćanin ili pagan, nije poznato. U svakom slučaju je oko 395. došao u Rim gdje se istakao panegiricima bogatim i uticajnim aristokratima i političarima. Sa vremenom je stekao naklonost vojskovođe Stilihona koji mu je ukazao brojne počasti, a Stilihonova supruga Serena odabrala bogatu suprugu. 

Klaudijan se smatra jednim od najboljih pisaca kasne rimske književnosti, iako je svoj talent prije svega koristio u propagandne svrhe, slaveći Stilihona i pišući pogrdne pjesme na račun njegovih neprijatelja na dvoru istočnog cara Arkadija. One su, međutim, jedan od najvrijednijih historijskih izvora za taj period.

Literatura
----------

* Resources for the Study of Claudian Arhivirano 2012-06-02 na Wayback Machine-u (Bret Mulligan)
**John Kay** (Bury (Manchester), 17. jun 1704. - Francuska oko 1779.), bio je engleski poduzetnik i inovator, poznat po letećem čunku koji je bio važna karika u automatizaciji tkanja.

Biografija
----------

Kao sin proizvođača vunenih tkanina, Kay je još kao mlad bio zadužen za očevu tkaonicu, u kojoj je napravio brojna poboljšanja u proizvodnji. Kayu je 26. maja 1733. odobren patent za *novu mašinu za tkanje vune* u koju
je ugradio svoj leteći čunak.

U dotadašnjim razbojima, čunak se morao rukom prepletati, tako da niti potke pređu preko niti osnove. Pa je za tkanje široke tkanine bilo potrebno dva tkalca. Oni su sjedili uz razboj, rame uz rame da mogu provući čunak slijeva na desno (i onda obrnutim redom), sve dok nebi došli do dna tkanine, što je bilo sporo i skupo.

Kay je montirao svoj čunak sa kotačićima na prugu i povezao ga žicama sa polugama, tako da je tkalac mogao jednim pokretom potjerati čunak skraja na kraj. Tako je odtad - korištenjem letećeg čunka, jedan tkalac mogao istkati tkaninu brže nego dvojica prije tog.

Yorkshirski proizvođači vunenih tkanina vrlo brzo su prihvatili Kayov izum, ali su organizirani zaštitni klub kako bi izbjegli da Kayu plate tantijeme.

Nakon što je potrošio velik dio svog novca na parnice kako bi zaštitio svoj patent, Kay se odselio u Francusku, u kojoj je kako se govori umro u bijedi zaboravljavljen od svih. 
Kayov izum je znatno povećao potrošnju pređe a to je opet potaknulo unapređenje i izum novih mašina za predenje, što je dovelo do industrijske revoluce, ali prvi značaj njegove inovacije ipak je bio i ostao vezan uz razboj.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*John Kay, British engineer and inventor*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 09. 2016.

Vanjske veze
------------

***John Kay (inovator)*** na Wikimedijinoj ostavi

* John Kay na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Kapetanija Daifang** je naziv za teritoriju pod kineskom vlašću, odnosno dio područja nekadašnje Četiri kapetanije Hana uspostavljenih na teritorijama nekadašnje korejske države Gojoseon. Nastala je 204. kada je Gongsun Kang, kineski gospodar rata sa sjedištem u Liaodongu izdvojio područje dotadašnje Kapetanije Lelang radi lakše administracije. Godine 236. je Sima Yi po nalogu cara Cao Ruija osvojio područje porodice Gongsun i pripojio ga državi Cao Wei. Područje je kasnije preuzela dinastija Jin. Nakon što su u Wuhuanskom ustanku sjeverni nomadi 311. zauzeli carsku prijestolnicu, lokalni guverner Zhang Tong (張統) se uz pomoć plemena Xianbei odmetnuo i proglasio nezavisnu državu. Međutim, ubrzo nakon toga je kapetaniju anektirala korejska država Goguryeo.

V. također
----------

* Kapetanija Lelang
* Tri kraljevstva
* Zapisi Tri kraljevstva

Literatura
----------

* Nahm, Andrew C. (1988). *Korea: Tradition and Transformation - A History of the Korean People.* Elizabeth, NJ: Hollym International.