Spomen ploča Antunu Mihanoviću.
**Antun Mihanović** (Zagreb, 10. 6. 1796. - Novi dvori kraj Klanjca, 14. 11. 1861.), hrvatski književnik i pravnik.

Život
-----

Antun Mihanović rodio se 1796. godine u Zagrebu. Rodio se u obitelji zagrebačkoga posjednika Matije Mihanovića i Justine rođ. Kušević. U Zagrebu je završio pučku školu i gimnaziju. Studirao je filozofiju i pravo na Kraljevskoj akademiji znanosti u Zagrebu. Radio je kao pravnik 1813. godine pri Banskome stolu u Zagrebu a od 1815. do 1821. godine bio je vojni sudac, pretežito u Italiji, potom upravni činovnik u Rijeci od 1826. do 1836. godine. Godine 1827. bio je u zastupnik corpusa separatuma Rijeke na Požunskom saboru, a u Rijeci je i napisao stihove pjesme Horvatska domovina (Lijepa naša). Poslije toga prešao je u austrijsku diplomaciju i službovao od 1836. do 1858. godine. Bio je prvi austrijski konzul u Beogradu zatim je bio konzul u Solunu, Smirni, Carigradu i Bukureštu. Umirovljen je 1858. godine kao ministarski savjetnik i od tada je do smrti živio u Novim Dvorima.

Književno stvaralaštvo
----------------------

U mladosti je pisao naučne rasprave i eseje a kasnije, u muževnoj dobi, pjeva pjesme kojih je napisao samo desetak. Antun Mihanović autor je i nevelike, ali važne knjižice *Reč domovini od hasnovitosti pisanja vu domorodnom jeziku* koju je objavio u Beču 1815. U ovom djelu je iznio ideje iz kojih se kasnije razvio i program Hrvatskoga narodnog preporoda Ljudevita Gaja i ostalih iliraca. Hrvatski književni povjesničar Antun Barac za to razdoblje napisao je kako je to vrijeme *(...) kad je u hrvatskoj književnosti vladala pustoš, a u hrvatskoj javnosti nemar prema hrvatskom jeziku. Njome je htio razbuditi narodni ponos i svijest, da samo na vlastitom jeziku čovjek može izreći sve, što želi. Istaknuto je, da se do izražajnog savršenstva može razviti samo jezik kojim narod i govori i piše. Dokazivao je koliko snage moraju izgubiti ljudi koji su prisiljeni učiti strane jezike. Tvrdio je da se samo na materinskoj riječi može stvarati prava kultura i suzbijati praznovjerje i zaostalost. I njegovi su pogledi obuhvatili cijelo slavenstvo, ali su se u prvom redu zaustavljali na hrvatskomu narodu.*

Istraživao je i otkrivao te strastveno prikupljao stare listine i rukopise, rijetke knjige i drugu spomeničku građu a poglavito građu o hrvatskoj prošlosti. Pronašao je rukopis Gundulićeva *Osmana* u Veneciji 1818. godine i potaknuo njegovo objavljivanje koje se nije odmah ostvarilo već je bilo objavljeno kao prva knjiga kojom je Matica ilirska 1844. godine otpočela svoju izdavačku djelatnost. Na Svetoj Gori pronašao je *Zografsko evanđelje* i tzv. *Mihanovićev odlomak*.

Hrvatska himna
--------------

Spomenik hrvatskoj himni.
Mihanović je neprolaznu slavu stekao pjesmom *Horvatska domovina* koja je krajem 19. stoljeća postala hrvatska himna. Pjesma je prvi put objavljena u desetom broju Gajeve *Danice*, 14. 3. 1835. godine. *U njoj je pjesnik sabrao sve što se od nas ne da otkinuti dok živimo kao narod što će uvijek oživljavati i buditi naša rodoljubna čuvstva. (Antun Barac)* Za *Horvatsku domovinu* ili, prema prvom stihu, *Lijepu našu* ishitreni napjev uglazbio je, prema uvriježenom mišljenju, Vinkovčanin Josip Runjanin a ukajdio ga je, po predaji veoma točno, učitelj pjevanja i organist prvostolne crkve u Zagrebu Vatroslav Lichtenegger. Prvi put javno je izvedena 1861. godine. Kao nacionalna himna prihvaćena je 1891. godine.

Djela
-----

* *Reč domovini od hasnovitosti pisanja vu domorodnom jeziku*, Beč, 1815.
* *Znanostih i narodnoga jezika prijateljem*, Padova, 1818.

Izvori
------

1. ↑  *Obljetnice hrvatskih velikana*, Hrvatsko književno društvo sv. Ćirila i Metoda, 3. izd. Zagreb, 1971. str. 7.
2. 1 2 3  LZMK: Antun Mihanović Arhivirano 2013-10-29 na Wayback Machine-u, preuzeto 2. studenoga 2012.
3. ↑  *Obljetnice hrvatskih velikana*, Hrvatsko književno društvo sv. Ćirila i Metoda, 3. izd. Zagreb, 1971. str. 10.
4. ↑  „Antun Mihanović - Biografija". Arhivirano iz originala na datum 2014-02-16. Pristupljeno 2014-07-14.
5. ↑  Mihanović u Rijeci napisao Lijepu Našu
6. ↑  *Obljetnice hrvatskih velikana*, Hrvatsko književno društvo sv. Ćirila i Metoda, 3. izd. Zagreb, 1971. str. 9.
7. ↑  *Obljetnice hrvatskih velikana*, Hrvatsko književno društvo sv. Ćirila i Metoda, 3. izd. Zagreb, 1971. str. 8.
8. 1 2  Dubravko Jelčić, *Povijest hrvatske književnosti*, Naklada Pavičić, Zagreb, 2004. 2. znat. proš. izd. ISBN 953-6308-56-8, str. 154.
9. ↑  Proleksis enciklopedija: Mihanović, Antun Arhivirano 2014-02-01 na Wayback Machine-u, preuzeto 2. studenoga 2012.
10. ↑  Dubravko Jelčić, *Povijest hrvatske književnosti*, Naklada Pavičić, Zagreb, 2004. 2. znat. proš. izd. ISBN 953-6308-56-8, str. 155.
11. ↑  *Obljetnice hrvatskih velikana*, Hrvatsko književno društvo sv. Ćirila i Metoda, 3. izd. Zagreb, 1971. str. 12.

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Antun Mihanović** |
|  | Wikizvor ima izvorna djela autora: **Autor:Antun Mihanović** |

* Danicza horvatzka, slavonzka y dalmatinzka, na portalu NSK *Stare hrvatske novine*.

***Antun Mihanović*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 24633929
* LCCN: no98090490
* ISNI: 0000 0000 4048 5875
* GND: 121489809
* SUDOC: 101677413
* BNF: cb12120792f (podaci)
* BIBSYS: 14002603
* MusicBrainz: bc14b5a8-57e8-43b3-a02d-67116d205b57
* NKC: xx0176220

 |