recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Sfinga sa hramom u pozadini
**Jupiterov hram u Splitu** je hram posvećen bogu Jupiteru, glavnom božanstvu starih Rimljana. Nalazi se u zapadnom dijelu Dioklecijanove palače u neposrednoj blizini Peristila, centralnog trga carskog kompleksa. Sagrađen je krajem 3. stoljeća, u vrijeme gradnje carske palače, a vjerojatno već u 6. stoljeću posvećen je u krstionicu sv. Ivana Krstitelja. Pred samim ulazom u hram nalazi se jedna od dvanaest sfingi dopremljenih iz Egipta po naredbi cara Dioklecijana.

Povijest
--------

Jupiterov hram je građen od 295. do 305. god, kao dio palače cara Dioklecijana. Vjerojatno je bio posvećen vrhovnom rimskom božanstvu i Dioklecijanovom božanskom ocu Jupiteru. Hram se nalazi zapadno od središnjeg dijela palače koji je bio religijski dio, a do kojeg se dolazilo svečanim prilazom. Budući da je car neplanirano abdicirao s trona 305. godine te doputovao iz Nikomedije u palaču, završni radovi na izgadnji palače su prekinuti, pa su dijelovi hrama ostali nezavršeni.

Tokom kasne antike i srednjeg vijeka hram je pretvoren u krstionicu posvećenu sv. Ivanu Krstitelju, a kripta je posvećena svetom Tomi.

U 13. stoljeću je unutar krstionice smješten krsni zdenac izrađen od dijelova oltarne pregrade iz 11. stoljeća koja se prvotno nalazila u katedrali. Na jednoj od mramornih ploča uklesan je najstariji prikaz hrvatskog kralja, Krešimira IV. ili Zvonimira. U unutrašnjosti su sačuvana dva sarkofaga u kojima su pokopani splitski nadbiskupi, Ivan II. (10. st.) i Lovro († 1099.). Unutra se nalazi i veliki Meštrovićev brončani kip svetog Ivana Krstitelja.

Bačvasti kasetirani svod hrama utjecao je svojim oblikom na dalmatinsku ranorenesansnu umjetnost, što se najbolje očituje na primjeru Alešijeve krstionice i kapele bl. Ivana u Trogiru. Nad svodom je u 11. stoljeću sagrađen ranoromanički zvonik, sličan onome koji se i danas nalazi na crkvi Gospe od Zvonika nad *Željeznim vratima*, koji je uklonjen oko 1840. godine u skladu sa tadašnjim klasicističkim težnjama koje su zagovarale purifikaciju antičkih spomenika i građevina.

Godine 1907. uklonjeno je nekoliko kuća sa zapadne i južne strane, tako da je danas hram oslobođen od prigradnji, osim one na sjeverozapadnom uglu na koji je još uvijek naslonjena jedna kuća. Tih godina su izvršene ispune sljubnica i rekonstrukcije površine cementnim mortom.

Vanjske veze
------------

***Jupiterov hram u Splitu*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hramovi - Jupiterov hram Arhivirano 2010-02-06 na Wayback Machine-u
Skulptura Hans Arpa
Polled na izložbu Hans Arpa u Bahnhof Rolandsek
**Hans Arp**, isto tako i **Žan Arp** (\*16. septembar 1886.- †7. jun 1966) bio je nemački slikar, vajar i pesnik i poznat je kao saradnik u grupi dadaista i nadrealista i prvenstveno kao pristalica apstraktne umetnosti, kod koga su ishodišta bila u elementarnim prirodnim formama.

Hans Arp je rođen 1887. godine kao sin proizvođača cigareta u Strazburu koji je tada pripadao Nemačkoj i u sredini koja je bila nemačka i francuska sa poznavanjem oba jezika. U mladosti se interesovao za pesnike romantičare.

Od 1904.- 1908. studira slikarske umetnosti u Vajmaru i u Parizu na akademiji Julijan. Od 1909. godine je živeo u Švajcarskoj i pisao je pesme. 1912. godine susreće se sa slikarom Vasiljem Kandinskim u Minhenu i postaje član grupe Der blaue Rajter (nem. *Der blaue Reiter*, što znači plavi jahač). Te godine posećuje i Pola Klea i sledeće godine izdaje krokije figura povezanih sa njegovim radom u časopisu Der Šturm (nem. *Der Sturm*, što znači napred). 1916. godine je sarađivao sa dadaistima u Cirihu a 1918.-1919. u Kelnu sa Maksom Ernstom. Od 1922. godine živi naizmenice u Cirihu i Parizu. Te godine se oženio sa Sofijom Tauber umetnicom sa kojom je radio velike kolaže geometrijskih isečeka uglavnom pod uticajem ove umetnice. 1926. godine se nastanio u Medounu nedaleko Pariza.

1943. godine mu je umrla žena. 1949. godine je putovao za SAD i od 1950.- 1959. godine projektovao je velike plastike za univerzitet u Harvardu i Karakasu, kao i za UNESCOvu zgradu u Parizu. 1952. putuje za Rim i Grčku gde radi plastike, postaje jako priznat i ugledan umetnik- kipar, tako da u svojoj radionici zapošljava i saradnike.

Umro je u Bazelu 1966. godine.

Dela
----

* 1916. -ilustracije ka Huselbekovim "Phantastische Gebete"
* 1925. -"Umetnički izmi", sa El Lisickim
* 1946. - zbirka pesama "Vazdušna prestonica"
* 1948. -monografija "On my way"
* 1952. -"Snovi i planovi" (ili "Snovii projekti")- pesnička zbirka
* 1953. -"Slovni sni i crne zvezde"
* 1953. -"Čupava srdca"

Literatura
----------

1. PSN Akademia Československih vied, Praha 1966.
2. Hledaní tvarú, Igor Zhoř Praha 1967.
3. Enciklopedija likovnih umjetnosti, L.Z. FNRJ, Zagreb 1959.
4. Mala prosvetina enciklopedija, Beograd, 1959.

Spoljašnje veze
---------------

***Jean Arp*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hans Arp - Biografie Arhivirano 2009-11-30 na Wayback Machine-u
* Arp Museum in Rolandseck
* Fondation Arp, Meudon, Frankreich Arhivirano 2020-08-02 na Wayback Machine-u
* Künstlerporträt "weisst du schwarzt du" von Dr. Richard Albrecht
Ivan Duknović, *Kip putta grbonoše*, oko 1480 god. Muzej grada Trogira
**Ivan Duknović** (***Ioannes Dalmata, Giovanni da Trau***), (Vinišće, oko 1440. — poslije 1509.), hrvatski skulptor.
Sin protomagistra trogirskih kamenara, vjerojatno je kod kuće izučio klesarski zanat, a u Italiji nastavio umjetničku izobrazbu. U sedmom desetljeću XV st. javlja se u Rimu kao zreo majstor spreman i sposoban za vrlo vrijedne narudžbe. Istaknuvši se na njima osobnim likovnim shvaćanjima i samostalnim stilom nesumnjivo se uklapa u vrhove tamošnjega renesansnoga kiparstva. 

Kao njegova rana ostvarenja prepoznaju se dva monumentalna portala na Palazzo Venezia i razvijene skulpture završnoga dijela pročelja hrama Sv. Jakova u Vicovaru kraj Tivolija. Petnaestak godina tijesno surađuje s A. Bregnom i Minom da Fiesoleom, zadržavši vlastiti izraz prepoznatljiv po energičnoj impostaciji figura i temperamentnoj obradi površine. S prvim umjetnikom izrađuje oko 1466. u crkvi Santa Maria sopra Minerva u Rimu grobnicu kardinala G. Tebaldija, oblikujući lik pokojnika na sarkofagu i veći dio dekora s puttima. Zasad jedini arhivski podatak o njegovu radu ukazao je na dva kipa s pet reljefa izrađenih 1469. za klasično koncipirani oltar Gospe u crkvi Sv. Ivana u Norci. Oko 1485. Duknović odlazi na dvor Matije Korvina u Ugarsku i tu proširuje tematiku rada. 

Premda su mu djela stradala već u provalama Turaka, figuralna fontana Herakla s lernejskom hidrom i kruna zdenca iz kraljevske vile u Višegradu te reljefna pala oltara iz pavlinske crkve u Diosgyoru potvrđuju njegovu visoku vrsnoću. Zaslužan za prenošenje likovnih spoznaja talijanske renesanse na Dunav i unaprjeđivanje tamošnje umjetnosti, Duknović je dobio plemićki naslov i feud dvorcem Majkovec u Hrvatskoj. Smatra se da je portretirao uglednike iz humanističkoga kruga, te mu pripisuju niz plitkoreljefnih portreta po europskim muzejima, uključujući fragmente nadgrobne ploče biskupa Baratina, čuvane u Zagrebu. 

Održavajući trajne veze sa zavičajem, Duknović se čvršće potvrdio u Trogiru. Osim kipova u renesansnoj kapeli gradskoga zaštitnika Sv. Ivana kao remek-djela iz zenita stvaralaštva i Sv. Tome sa znakovima staračke sustalosti — opus mu je dopunjen kipom Sv. Magdalene iz franjevačkog samostana, portalom s puttom grbonošom palače Ćipiko, lunetom s grbom obitelji Cega, te grbom s klesarskim priborom. To su ujedno i najbolja djela zrelorenesansnoga kiparstva u nas. Pošto su Dubrovčani odbili da ga prime u službu, zadnje godine života proveo je na susjednoj obali Jadrana; u Veneciji je 1498. prihvatio izvedbu monumentalnoga oltara Sv. Marka (sa 17 figura), ali ga nije završio, a ono što je učinio nije očuvano. Otada potječe izražajni reljef *Blažene Djevice Marije* u padovanskomu muzeju i poprsje A. Zena u muzeju Correr. Zadnji svoj rad, grobnicu Blaženoga G. Gianellija, Duknović je 1509. ostavio u katedrali u Anconi.

Zavrjeđujući visok položaj u ukupnomu razvoju renesansne skulpture Duknović se ubraja među najznačajnije strane umjetnike koji su pridonijeli talijanskoj umjetnosti i koji su ujedno tim iskustvom obogatili i baštinu svoje zemlje.
*Za ostale upotrebe, v. Korenica (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 21′ 22" SGŠ, 21° 19′ 31" IGD

**Korenica** (mak. *Кореница*) je naselje u Republici Makedoniji, u središnjem delu države. Korenica pripada opštini Krivogaštani.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Korenica je smešteno u središnjem delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Prilepa, naselje je udaljeno 20 km zapadno.

Korenica se nalazi u zapadnom delu Pelagonije, najveće visoravni Republike Makedonije. Naseljski atar je na istoku ravničarski, bez većih vodotoka, dok se ka zapadu izdižu prva brda planine Baba. Nadmorska visina naselja je približno 630 metara.

Klima u naselju je kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2002. godine, Korenica je imala 62 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest u naselju je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Krivogaštani

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.krivogastani.gov.mk Zvanična stranica opštine Krivogaštani Arhivirano 2015-03-21 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Krivogaštani |
| --- |
| **Krivogaštani** • 
Bela Crkva • 
Borotino • 
Vođani • 
Vrbljani • 
Godivlje • 
Korenica • 
Krušejani • 
Mirče Acev • 
Obršani • 
Pašini Ruvci • 
Podvis • 
Slavej |  |
Karausije na novčiću, iskovanom u Londonu. Na reversu se vidi lav, simvol IV Flavijevske legije
**Marko Aurelije Mausej Karausije** (umro 293), bio je rimski uzurpator u Britaniji i severnoj Galiji. 

Karausije je bio čovek skromnog porekla iz Galije Belgike. Istakao se ratovima koje je Maksimijan vodio protiv Bagauda u Galiji 286. godine. Zbog toga je imenovan za komandanta rimske britanske flote, koja je kontrolisala La Manš sa zadatkom da spreči Franke i Saksonce da pljačkaju obalu. Međutim, Karausije je bio optužen za korupciju, pa je Maksimijan naredio da se on pogubi. Pozne 286. ili rane 287. Karausije je saznao za ovu odluku i da bi spasao glavu, proglasio se za cara Britanije i severne Galije. 

Karausiju su prišle tri legije stacionirane u Britaniji, kao i jedna iz severne Galije. Ukoliko se nepošteno obogatio koliko je Maksimijan verovao, Karausije je jednostavno mogao kupiti lojalnost ovih jedinica. Izgleda da je Karausije iskoristio nezadovoljstvo Britanaca rimskom upravom. Kovao je novac sa legendama *Restitutor Britanniae* i *Genius Britanniae*, što govori o njegovoj nameri da iskoristi svoju popularnost u tom delu sveta, kao i da se predstavi kao "nacionalni vladar".

Maksimijan nije mogao da odgovori na ovaj izazov, budući da je ratovao na Rajni. Ipak u jesen 288. godine, počeo je da okuplja trupe radi vojnog pohod protiv Karausija. Kada je pohod počeo 289. on nije doneo rezultata, verovatno zbog oluje koja ga je zadesila. Usledio je nesigurno primirje sve do 293. godine.

Te godine Konstancije Hlor je uspostavio vlast u severnoj Galiji, uključujući neka utvrđenja koja su bila neobična važna za Karausija. Konstancije je uspostavio savez sa nekim galskim plemenima, porazio je Franke na Rajni. Možda mu je Karausije u tome pomagao. Ubrzo, Karausije je bio ubijen u Jorku.

Eksterni linkovi
----------------

***Karausije*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kineska prepelica** (lat. *Coturnix chinensis*) je najmanja vrsta prepelice.

Rasprostranjena je u svijetu od jugoistočne Azije do Oceanije s deset različitih podvrsta. Nastanjuje guste, vlažne travnjake uz planine do 1.800 metara nadmorske visine.

Izgled
------

Duga je 12.5-14 centimetara, a teška je 28-40 grama. Ženka je veća od mužjaka. Raspon krila u ženke je 66-67 milimetara, dok je u mužjaka 65-78 milimetara. U prosjeku, rep mužjaka je dug 25 milimetara, dok je ženkin neznatno veći.

Prirodna boja mužjaka je tamno-smeđa sa škriljasto plavo-sivim prsima, kestenjasto-crvenim trbuhom, crnim grlom i crnom trakom ispod oka. Ženka je potpuno smeđa sa riđe-smeđim prsima i trbuhom. I mužjaci i ženke imaju crn kljun, žute do narančaste noge i stopala, te kratki, tamni smeđi rep.

Razmnožavanje
-------------

Kineska prepelica je monogamna ptica. Gnijezdo gradi samo ženka, a kao lokaciju odabire udubine u tlu obložene travom. U gnijezdu se nalazi 4-10, rijetko čak i 14 jaja. Boja jaja varira, jaja mogu biti od žućkaste do tamno-smeđe boje. Jaja su dimenzija 24.5x19 mm i teška su 5 grama. Jaja su maslinasto zelene do smeđe boje i imaju tamno smeđe mrlje Ženka inkubira jaja 16 do 17 dana. Pilići od prvog dana jedu istu hranu kao i roditelji (krastavac, zelena salata, brašnar, kao i ostale biljke i kukci). Pilići rastu brzo, pa postaju spolno zreli nakon samo mjesec dana. O tome koliko puta se godišnje ova prepelica gnijezdi ovise količine hrane.

Avikultura
----------

Ova prepelica postala je jako popularna za čuvanje i uzgoj, zato što je laka za održavanje i dosta prilagodljiva, te se lako može uzgajati i u kavezima i avijarijima. Troškovi za njezinu kupnju i održavanje su vrlo maleni, te jako malo vremena koristi za hranu i vodu. Ako ima pravilnu prehranu, ženka izlegne jedno jaje dnevno. Razvijene su brojne mutacije ove prepelice, a najčešća i najvjerojatnije prva je srebrna, koja je slična kao i divlji tip, samo što joj je perje sivo ili srebrnkasto. Tu su i bijela (ne albino), razni tipovi smeđe, išarana srebrnasto-siva i mnoge druge.

Izvori
------

* Heinz-Sigurd Raethel: *Wachteln, Rebühner, Steinhühner, Frankoline und Verwandte.* Verlagshaus Reutlingen, Reutlingen 1996, ISBN 3-88627-155-2
* Friedel Bernhardt, Armin Kühne; Wachteln - als Ziergeflügel halten, Eugen Ulmer Verlag, 2007, ISBN 3-8001-4950-8
* www.gbwf.org Arhivirano 2016-01-21 na Wayback Machine-u
* animaldiversity

***Kineska prepelica*** na Wikimedijinoj ostavi

Wikivrste ima informacije vezane uz:
***Coturnix chinensis***
**Francuski i indijanski rat** (1754–1763) je američki naziv za severnoameričko bojište Sedmogodišnjeg rata. Isti rat se u kanadskoj istoriji naziva **Rat osvajanja**. Rat je uglavnom vođen između kolonija Britanske Amerike i Nove Francuske, a obe strane su pojačale vojne jedinice iz njihovih matičnih država Velike Britanije i Francuske, koje su jedna drugoj objavile rat 1756. Iste godine, rat je eskalirao od regionalnog pitanja do svetskog rata.

Ime rata se odnosi na dva glavna neprijatelja britanskih kolonista: francuske snage i razne domorodačke vojske u savezu sa Francuzima. Britanski i evropske istoričari koriste naziv Sedmogodišnji rat, kao i mnogi Kanađani. Frankokanađani nazivaju ovaj rat Rat osvajanja.

Rat je vođen uglavnom duž granice koja je odvajala Novu Francusku od britanskih kolonija od Virdžinije do Nove Škotske. Francuzi su bili brojčano mnogo slabiji, pa su se mnogo oslanjali na indijanske saveznice. Rat je izbio zbog spora oko kontrole nad sastavom reka Alegejni i Monongahila, mesta francuske tvrđave Fort Djuken i današnjeg Pitsburga. Spor se pretvorio u sukob u bici kod Žumonvil Glena u maju 1754, u kojoj je virdžinijska milicija pod komandom 22-godišnjeg Džordža Vašingtona uhvatila u zasedi francusku patrolu. Sve britanske operacije od 1755. do 1757. u pograničnim oblastima Pensilvanije i Njujorka su propale, zbog lošeg vođenja, unutrašnjih podela i efikasnih kanadskih, francuskih i indijanskih napada. Britansko osvajanje Fort Bosažura 1755. na granici koja je odvajala Akadiju od Nove Škotske je dovelo do proterivanja Akađana. Naređenje za deportacije je izdao Vilijam Širli, vrhovni komandant Severne Amerike, bez dobijanja saglasnosti od Velike Britanije. Akađani, i oni koji su zarobljeni sa oružjem i oni koji su položili zakletvu britanskom kralju, su proterani. Isto tako, Incijanci su bili proterani sa svojih zemalja da bi se napravilo mesta da doseljenike u Novu Englesku.

Nakon katastrofalne britanske kampanje iz 1757. (koja je za ishod imala neuspešni pohod na Luisburg i opsadu Fort Vilijam Henrija, što je pratilo indijansko mučenje i masakriranje britanskih zarobljenika), britanska vlada je podnela ostaku. Na vlast je došao Vilijam Pit i značajno je povećao britanske vojne resurse u kolonijama u vreme kada Francuska nije bila voljna da rizikuje velike konvoje u pomoć svojim malim snagama u Novoj Francuskoj. Ona je koncentrisala svoju vojsku protiv Pruske i njenih saveznika na evropskom bojištu. Između 1758. i 1760. britanska vojske je prodrla u srce Nove Francuske i zauzela Montreal u septembru 1760.

Ishod rata je bio jedan od najznačajnijih događaja u veku anglo-francuskih ratova. Francuska je ustupila Francusku Luizijanu istočno od reke Misisipi svom savezniku Španiji kao nadoknadu za špansku predaju Floride Britancima u zamenu za vraćanje Havane. Francuske kolonije severno od Kariba su svedene na ostrva Sen Pjer i Mikelon, što je potvrdilo položaj Velike Britanije kao dominantne kolonijalne sile u istočnoj Severnoj Americi.

***Francuski i indijanski rat*** na Wikimedijinoj ostavi
**Dinastija Istočni Wei** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Dōng Wèi Cháo*) je bila kineska/Xianbei dinastija koja je od 534. do 550. upravljala dijelom sjeverne Kine nakon raspada dinastije Sjeverni Wei. Formalno ju je 534- osnovao Yuan Shanjian, princ dinastije Sjeverni Wei koji je uzeo ime Xiaojing i bio njen jedini vladar. U stvarnosti je bio marioneta gospodara rata Gao Huana; svađa Xiaojingovog prethodnika iz dinastije Sjeverni Wei, cara Xiaowua, odnosno njegov bijeg na zapad kod suparničkog generala Yuwen Taija je predstavljala trenutak kada je uspostavljeno dvovlašće, odnosno raspad dinastije/države na dva dijela. Gao Huan je tada Yuan Shanjiana proglasio novim carem, a tako stvorenu državu su historičari kasnije nazvali Istočni Wei. Ona je ispočetka bila prostranija i mnogoljudnija od Yuwen Taijeve države, čiji su vladari kasnije postali poznati kao dinastija Zapadni Wei. Xiaojing je nadživio Gao Huana, ali ga je 550. Gao Huanov sin Gao Yang prisilio na abdikaciju i preuzeo prijestolje kao car Wenxuan, osnovavši tako dinastiju Sjeverni Qi.

Izvori
------

1. ↑  *Zizhi Tongjian*, vol. 156.
2. ↑  *Zizhi Tongjian*, vol. 163.

Izvori
------

* *Knjiga Weija*.
* *Historija Sjevernih dinastija*.
* *Zizhi Tongjian*.

V. također
----------

| * p
* r
* u
Južne i Sjeverne dinastije (420–589) |
| --- |
| Sjeverne dinastije | Sjeverni Wei • Istočni Wei • Zapadni Wei • Sjeverni Qi • Sjeverni Zhou |
| Južne dinastije | Liu Song • Južni Qi • Liang • Chen |
**KTCN** (1130 AM), brendirana kao **News/Talk 1130**, je komercijalna radio stanica sa licencom za emitiranje u američkom gradu Minneapolis, a čiji se program sadrži od talk showova konzervativne orijentacije. Vlasnik stanice je kompanija Clear Channel Communications, a područje emitiranja je tržište Minneapolis-Saint Paul. Sjedište KTCNje u St. Louis Parku.

KTCN se smatra najdugovječnijom radio-stanicom u historiji Minneapolisa, s obzirom da je bez prestanka u eteru od 9. decembra 1923. godine, kada ju je pokrenuo dr. George W. Young. Deset godina je započela s eksperimentalnim televizijskim programom 1933. godine pod nazivom **W9XAT**, ali je s njime prestala 1938. nakon isteka licence. 

KTCN je poznata i kao jedna od prvih radio-stanica u SAD koja je 1956. godine počela emitirati rock and roll muziku, kao i po uvođenju Top 40 formata, a za što je najzaslužniji bio njen tadašnji vlasnik Todd Storz. Od 1977. se preorijentirala na emitiranje country muzike, prije nego što je 1989. počela emitirati talk emisije.

Vanjske veze
------------

* News/Talk 1130 website

Koordinate: 44°38′48″N 93°23′31″W﻿ / ﻿44.64667°N 93.39194°W﻿ / 44.64667; -93.39194
| Kraljevi Izraela |
| --- |
| * + **Saul/Šaul**
	+ Išbošet/Isvostej
* + **David**
	+ **Solomon**
* + Jeroboam I
	+ Nadab
* + Baaša/Vasa
	+ Elah/Ela/Ila
* + Zimri/Zimrije
* + Omri
	+ Ahab
	+ Ahazija
	+ Joram/Jehoram
* + Jehu
	+ Jehoahaz
	+ Joaš/Jehoaš
	+ Jeroboam II
	+ Zaharija
* + Šalum
* + Menahem
	+ Pekahija
* + Pekah
* + Hosea/Hošea/Osija

---

Ova kutijica: pogledaj • razgovor • uredi |

Ujedinjeno kraljevtsvo Solomona se raspada, s Jeroboam koji vlada Sjevernim Kraljevstvo Izrael (označaenim zeleno).
**Jeroboam** ili **Jerovoam** (yarobh`am; Hieroboam u Septuaginti; vjeruje se da je ime nastalo od riyb i `am, što označava "narod zadovoljan," ili "on promiče narodnu stvar" - alternativni prijevod "njegov narod je brojan" ili "uvećava narod"; ili čak "suprotstavlja se narodu") Bio je prvi kralj odmetnutih deset plemena Sjevernog Kraljevstva Izrael, nad kojim je vladao dvadesetdvije godine. William F. Albright je datirao njegovu vladavinu u period 922. pne. - 901. pne. dok Edwin R. Thiele nudi datume 931. pne. - 910. pne. Bio je sin udovice Zereda, a kao mladića ga je Solomon promaknuo u glavnog nadzornika "burndena", tj. grupa prisilnih radnika.
|  |
| --- |
| ***Kip Krista Otkupitelja*** |
|  |
| **Paul Landowski *et al.***, 1926. – 1931. |
| armirani beton i steatit, 39,6 m |
|  |
| Corcovado, Rio de Janeiro |

***Kip Krista Otkupitelja*** (portugalski: *O Cristo Redentor*) je kip koji prikazuje Isusa Krista na brdu Corcovado u Rio de Janeiru, Brazil. Skulptura je visoka 39.6 metara (od čega samo postolje ima visinu od 9.5 metara) i ima težinu od 700 tona, a nalazi se na 709 metara nadmorske visine. Izgrađena je od armiranog betona i steatita.

Povijest
--------

Ideja o gradnji religioznog spomenika (Krist Iskupitelj simbol je kršćanstva) se prvi put pojavila 1859. godine. Prijedlog su dali otac Pedro Maria Boss i princeza Isabel. Ideja je opet uzeta u razmatranje 1921. godine, kada se približavala stogodišnjica nezavisnosti.

Prvi kamen temeljac je postavljen 4. travnja 1922. a radovi su započeli 1926. godine. Kip je napravljen u Francuskoj. U Brazil je prenesen u dijelovima 1931. godine. Radovi na kompleksu su trajali pet godina, a kip je svečano otvoren 12. listopada 1931.

Među mnogima koji su sudjelovali u izgradnji ovog spomenika, mogu se spomenuti Heitor da Silva Costa, autor projekta, umjetnik Carlos Oswald, autor konačnog dizajna spomenika, i francuski kipar Paul Landowski, izvršitelj radova. 

Dana 8. srpnja 2007. proglašen je jednim od novih sedam svjetskih čuda.

Povezano
--------

* Novih 7 svjetskih čuda

Vanjske veze
------------

***Kip Krista Iskupitelja*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena internet stranica

| * p
* r
* u
Sedam svjetskih čuda |
| --- |
| Sedam drevnih čuda | Keopsova piramida u Gizi • Viseći vrtovi Babilona • Zeusov kip u Olimpiji • Artemidin hram u Efezu • Mauzolej u Halikarnasu • Kolos s otoka Roda • Aleksandrijski svjetionik |
| Sedam novih čuda | Kineski zid • Koloseum • Tadž Mahal • Machu Picchu • Kip Krista Iskupitelja • Petra • Chichén Itzá |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh86005223

 |
**Ljubomir Draškić – Muci** (Zagreb, 20. juni 1937 — Beograd, 25. januar 2004) je bio srpski pozorišni, televizijski i filmski režiser.

Biografija
----------

Ljubomir Draškić je rođen 20. juna 1937. u Zagrebu. Unuk je brigadnog generala Vojske Kraljevine Jugoslavije Pante Draškića. Četvrtu beogradsku (mešovitu) gimnaziju u Beogradu završava 1955. Posle dve godine bavljenja glumom u Akademskom pozorištu, 1957. je primljen na Akademiju za pozorišnu umetnost u Beogradu, na studije režije u klasi profesora Vjekoslava Afrića. Kao student asistira Bojanu Stupici u pripremi Direnmatove „Posete stare dame", pa „Opere za tri groša"... Bojan naglo napušta JDP, a Muci , po Bojanovoj želji, dovodi Operu do premijere. Izvanredan početak duge i uspešne rediteljske karijere nastavljene na matičnoj sceni Ateljea 212, kao i na drugim scenama (ukupno 82 pozorišne režije) koja je trajala sve do smrti 24. januara 2004.

Sa suprugom iz prvog braka, glumicom Majom Čučković, imao je ćerku Ivu Draškić Vićanović.
Kanije se ponovo oženio, glumicom Svetlanom Bojković.

Vidi još
--------

* Fakultet dramskih umetnosti u Beogradu
* Atelje 212

Literatura
----------

* Pašić, Feliks (2010) ((`sh`)). *Muci Ljubomir Draškić ili živeti u pozorištu*. Beograd: Muzej Pozorišne umetnosti Srbije. str. 259 strana. ISBN 978-86-80629-51-3.

Spoljašnje veze
---------------

* Muci...
* Ljubomir Draškić (1937–2004)
* Ljubomir Draškić Muci Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
* Umro reditelj Ljubomir Muci Draškić
* Istorija Pozorišta Ateljea 212 Arhivirano 2012-03-15 na Wayback Machine-u
* Muci je bio čovek-enciklopedija
* Atelje 212[*mrtav link*]
* Mucijevi dani
* Muciju u čast[*mrtav link*]
Tenk KV-85.
**KV-85** je bio sovjetski tenk koji se nalazio u proizvodnji tijekom 3 mjeseca 1943. godine.

### Nastanak i namjena

Polovicom 1943. godine Crvena armija donosi odluku o obustavi proizvodnje tenkova KV-1 zbog njihove malene brzine i slabe vatrene moći. Iako je prvobitno tim naređenjem bilo zamišljeno ne proizvoditi niti jedan tenk nasljednik zbog bliskog ulaska u proizvodnju tenka IS-1. Na sovjetsku žalost neminovni početni problemi proizvodnje novog modela rezultiraju kratkotrajnim stvaranjem tenka KV-85 s zadatkom borbe protiv njemačkih Tigrom i Panterom

Prije potpunog prestanka gradnje novog tenka u studenom 1943. godine napravljeno je samo 130 njegovih primjeraka.

### Oprema

Konkretne razlike između ovog modela i KV-1 su bile minimalne. Radi postizanja bolje pokretljivosti oklop mu je smanjen na razinu posljednje verzije prethodnika (KV-1) iz 1943. Tako ima tanji oklop od KV-1 iz 1941 radi bolje pokretljivosti, što ipak nije bilo niti najmanje zadovoljavajuće tako da brzina modela KV-85 izvan cesta iznosi samo 12 km na sat.

Jedini razlog njegove gradnje je bila ugradnja topa od 85 mm namjesto topa od 76 mm koji je prestao biti koristan u borbi s njemačkim teškim oklopom. U neku ruku tenk KV-85 bi se također moglo nazvati lakšom verzijom tenka KV-2 koja se tada već dvije godine nije proizvodila.

Eksterni linkovi
----------------

***KV-85*** na Wikimedijinoj ostavi
Ljubljanski stari grad noću
**Ljubljanski stari grad** je bivša tvrđava smještena na brijegu usred Ljubljane. U srednjem vijeku bio je sjedište obitelji Spanheim. Vojvoda je između 1220. i 1243. povezao tvrđavu s naseljenim mjestom Ljubljana.

U 14. stoljeću, kada je Ljubljana postala sjedište države Kranjske, u tvrđavi su se nalazili stanovi državnih dostojanstvenika te rezidencija cara za slučaju njegova dolaska ondje.
Tvrđava je oštećena u turskim ratovima u 15. stoljeću, nakon čega je obnovljena. Nadograđen je rezidencijalni dio i kapela sv. Jurja. Od 17. stoljeća poglavar seli u grad te tvrđava pomalo propada pa je u 19. stoljeću ondje smješteni državni zatvor za Kranjsku i Korušku.

Godine 1845.-1848. sagrađen je toranj sa satom. Tijekom 20. stoljeća tvrđava doživljava brojne nove promjene. Posljednja velika obnova rađena je sedamdesetih godina 20. stoljeća kada je tvrđava prenamijenjena za kulturne namjene.

Literatura
----------

* Andrej Hrausky, Janez Koželj, *Arhitekturni vodnik po Ljubljani*, Ljubljana 2002, str. 21. ISBN 961-209-249-4

***Ljubljanski stari grad*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 316594618
* LCCN: sh96007971
* NKC: ko20221159182

 |
**KK Zapad** je hrvatski košarkaški klub iz Zagreba. Prva ekipa nastupa u hrvatskoj A-2 ligi.
U upravni odbor izabrani su ravnatelji svih škola sa područja zapadnog dijela Zagreba, predstavnik Vijeća gradske četvrti i predstavnici građana. Od tada klub vrlo uspješno djeluje u 7 škola (gimnazija L. Vranjanina, osnovne škole Malešnica, T. Brezovačkog, O. Ivekovića, A. Kovačića, Špansko-Oranice i N. Tesle) i natječe se u svim kategorijama.

Povijest
--------

KK Zapad je osnovan 13.6.2006. godine s ciljem promicanja košarkaške igre i brige o mladima. Za sezonu 2010./2011. KK Zapad je sklopio ugovor s novim sponzorom i jednu sezonu nastupa pod imenom **Zapad Cedevita**. Danas klub usko surađuje s najtrofejnijim hrvatskim klubom "Cibona".

Od sezone 2011./2012. sve mlađe selekcije natječu se u Prvoj ligi Centar.

Seniori u sezoni 2012./2013. osvajaju prvo mjesto u B1 ligi čime osiguravaju direktan ulazak u A2 ligu.

**Naziv kluba kroz povijest**

* Zapad (2006. - '10.)
* Zapad Cedevita (2010. - '11.)
* Zapad (2011. - )

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica
**Gagauzija** ili **Gagauz-Jeri** (gag. *Gagauz Yeri* = "gagauska zemlja" ili *Gagauziya*, rum. *Găgăuzia*, rus. *Гагаузия*), službeno **Autonomna teritorijalna jedinica Gagauzija** (gag. *Avtonom Territorial Bölümlüü Gagauziya*, rum. *Unitatea Teritorială Autonomă Găgăuzia*, rus. *Автономное территориальное образование Гагаузия*), je autonomna regija u sastavu Moldove.

Gagauzija je ime dobila po Gagauzima, etničkoj grupi turskog porijekla i pravoslavne vjere koje je Rusko Carstvo naselilo u Besarabiji u prvoj polovici 19. vijeka. Gagauzija je dijelila historijsku sudbinu Besarabije – 1918. je postala dio Rumunjske, 1940. Sovjetskog Saveza da bi pod rumunjskom vlašću bila za vrijemd Drugog svjetskog rata od 1941. do 1944. kada je ponovno postala dio SSSR-a.

U sovjetsko doba Gagauzija je uživala status autonomne regije u okviru Moldavske SSR. 1980-ih, u doba glasnosti, javlja se gagauški nacionalizam, ali on nije usmjeren toliko prema Moskvi koliko prema moldovskoj većini, odnosno političarima koji su krajem 1980-ih i početkom 1990-ih zahtijevali ne samo nezavisnost od SSSR-a, nego i ujedinjenje s Rumunjskom. Gagauzi su se bojali da će pod rumunjskom vlašću biti obespravljeni pa su podržavali opstanak SSSR-a, a 19. 9. 1991. je godine Gagauzija proglasila nezavisnost kao Republika Gagauzija. 

Međutim, za razliku od Pridnjestrovlja, Gagauzija zbog toga nije došla u sukob s moldovskom vlašću, djelomično i zbog toga što je dio gagauških zastupnika u moldovskoj skupštini glasao za nezavisnost, odnosno zbog toga što su Gagauzi izrazili želju da ostanu u Moldovi ako se ona ne ujedini s Rumunjskom. U februaru 1994. moldovski predsjednik Mircea Snegur je Gagauziji obećao autonomiju, a nešto kasnije je Moldova donijela novi ustav kojim je Gagauziji priznato pravo na tzv. "vanjsko samoodređenje", odnosno nezavisnost ukoliko Moldova postane dio Rumunjske. 23. 12. 1994. je donesen i posebni zakon kojim je Gagauzija i formalno dobila autonomiju.

Eksterni linkovi
----------------

***Gagauzija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Images of Gagauzia
* Tabibito's Moldova Guide: Comrat, capital of Gagauzia
* Mari Kiz, Gagauzian folk music Arhivirano 2006-06-25 na Wayback Machine-u
* 2006 Elections of Bashkan of the Gagauzia Arhivirano 2010-07-05 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 159626596
* LCCN: n98109975
* GND: 7517346-3
* NKC: ge543644

 |
**Jagodna** je bivše naselje u Republici Hrvatskoj. Nalazi se s južne strane otoka Hvara.

Upravna organizacija
--------------------

Do 1948. godine statistike su ovo mjesto prikazivali kao dijelom naselja; 1869. kao dijelom Svirča, a 1921. kao dijelom Svete Nedjelje. Popisi od 1953. do 1981. ju bilježe kao samostalno naselje.

Promet
------

Tunel Pitve-Zavala je donedavno bio jedina veza između naselja na južnoj strani otoka (Zavala, Ivan Dolac, Jagodna, Sveta Nedjelja) i Jelse.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:**Podatci iz 1869. su sadržani u zbrojnom prikazu naselja Svete Nedjelje, Hvara, Svirča i Jagodne.
**Napomena:**Podatci iz 1921. su sadržani u zbrojnom prikazu naselja Svete Nedjelje i Jagodne.

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. - Splitsko-dalmatinska županija- broj stanovnika po bivšim naseljima, www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Jagodna** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Jacques Mesrine** (Clichy-la-Garenne, 28. prosinca 1936. - Pariz, 2. studenog 1979.), francuski gangster koji je djelovao u SAD-u i Kanadi.

Mladost
-------

Školovao se u Katoličkoj školi, a zatim je bio izbačen iz dvije škole zbog agresivnog ponašanja. Služio je u francuskoj vojsci tijekom alžirskog rata, a po povratku u Francusku, 1962. godine uhićen je zbog pokušaja pljačke banke. Bio je 18 mjeseci u zatvoru. Nakon izlaska je dobio posao u kompaniji za dizajn arhitekture, ali se ubrzo vraća kriminalu. 1965. je bio uhićen u Palma de Majorci jer su Španjolci vjerovali da je špijun. Tamo je u zatvoru bio 6 mjeseci.

Kanarski otoci, Kanada, Venezuela
---------------------------------

1966. je otvorio restoran na Kanarskim otocima, no već je u studenom 1967. opljačkao jedan hotel. Sa svojom ženom je otšao u Kanadu, no nakon bezuspješnog pokušaja otmice pobjegli su u SAD. Međutim, ubrzo su uhićeni u Arkansasu te isporučeni Kanadi.

Mesrine je bio osuđen na 10 godina zbog otmice, ali je 1972. pobjegao s još petoricom zatvorenika. U Montrealu je počeo pljačkati banke, po dvije u jednom danu, što mu je bio stil, zajedno sa svojim suradnikom Jeanom-Paulom Mercierom. 3. rujna 1972. su neuspješno pokušali osloboditi trojicu prijatelja iz zatvora. Tjedan dana kasnije su ubili dva rendžera, a zatim su pobjegli u Venezuelu. Mercier se kasnije vratio u Kanadu.

Ponovno u Francuskoj: Državni neprijatelj br. 1
-----------------------------------------------

Nakon mnogih orobljavanja banaka, oružanih pljački, otmica te čak 39 ubojstava, 21. lipnja 1979. oteo je milijunaša Henrija Lelievrea te dobio okupninu od 6 milijuna franaka, postavši "Francuski državni neprijatelj broj 1" (L'Ennemi Public Numéro Un). 2. studenog 1979. policija je saznala gdje živi. Gomila specijalaca ga je zaskočila dok je bio u svom BMW-u te ga je ubila ispucavši 19 metaka kroz vjetrobran. Tako je završio najveći francuski gangster svih vremena.
**Jyllands-Posten** (dan. *Morgenavisen Jyllands-Posten*) je jedan od tri najveća danska dnevna lista (druga dva su *Politiken* i *Berlingske Tidende*). *Jyllands-Posten* je najčitaniji danski list. U osnivačkom dokumentu ovih dnevnih novina stoji da *Jyllands-Posten* treba da izlazi kao liberalne i nezavisne novine. *Jyllands-Posten* je osnovan 1871. i izdaje se od strane društva koje također štampa i *Politiken* i *Ekstra Bladet*. Sjedište *Jyllands-Postena* je u Aarhusu.

Kontroverze
-----------

### Historijske simpatije

Historijski gledano, ove dnevne novine su uvijek zauzimale jasnu desničarsko-konzervativnu liniju. U 1920-im i 1930-im su ove novine privukle pažnju sa svojim jasnim simpatijama prema fašizmu i razumijevanju za njemačku nacističku diktaturu. Kada je Benito Mussolini došao na vlast u Italiji 1922. godine, u *Jyllands-Postenu* je napisano: "Vrlo snažan čovjek, kakav je Mussolini, je upravo ono što je potrebno italijanskom narodu". Godine 1933. *Jyllands-Posten* je čak argumentirao uvođenje diktature u Danskoj: "Sada glasači znaju da je narodna uprava pretvorena u partijsku upravu, bez ikakvog obzira se sklanja u stranu zbog partijskog politikanstva. To nas dovodi do zaključka da većina glasača iskreno želi diktaturu kao jedini izlaz do zdravog stanja u državi". Za vrijeme Drugog svjetskog rata više radnika ovog lista je bilo uključeno u otpor protiv nacista, a telefonska linija je često korištena za komunikaciju sa Danskim odborom za slobodu (*Dansk Frihedsråd*). 

### 12 Muhamedovih crteža

*Glavni članak: 12 crteža Muhameda*
Kada je *Jyllands-Posten* objavio 12 karikatura Muhameda 30. septembra 2005. novine su postale epicentar internacionalne debate o slobodi govora. Konflikt je nastao jer Islam ne dozvoljava slikanje poslanika Muhameda. Dvojica karikaturista su dobili prijetnje smrću, te su zbog toga morali "pod zemlju". Ambasadori iz Turske, Saudijske Arabije, Irana, Pakistana, Egipta, Indonezije, Alžira, Bosne i Hercegovine i Libije su, zajedno sa predstavnicima Maroka i palestinske delegacije, obznanili svoje nezadovoljstvo i tražili sastanak kod danskog premijera Anders Fogh Rasmussen, što je ovaj odbio, objašnjavajući da on tu nema nikakvog uticaja, te da je u Danskoj na snazi sloboda govora. U Kašmiru je više stotina hiljada ljudi protestvovalo na ulicama. Dana 26. januara 2006. Saudijska Arabija je povukla svog ambasadora, a u zemlji je počeo masovni bojkot danskih proizvoda što je posebno pogodilo mliječnog giganta Arla Foods.

Vanjske veze
------------

***Jyllands-Posten*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jyllands-Posten
**Limburg** (holandski: *Limburg*) je jedna od 12 nizozemskih provincija, smještena na jugoistoku zemlje.

Geografija
----------

Provincija Limburg ima površinu od 2209 km² i 1,123.735 stanovnika (popis 2009). Deveta je po veličini provincija u zemlji. Na sjeverozapadu graniči sa Sjevernim Brabantom, na sjeveru s Gelderlandom, na istoku s Njemačkom, a na jugu i jugozapadu sa belgijskim provincijama Limburg i Liège. Provinciju Limburg oplakuju rijeke Geul, Gulp, Ruhr i Meuse (ili Maas), kako ga Holanđani zovu. Potonja formira jugozapadnu granicu provincije i dijeli njen sjever na dva dijela. Glavni grad provincije je Maastricht, ujedno najznačajniji industrijski centar.

Sve do 1648. čitav kraj bio je poznat kao Limbursko Vojvodstvo, tad podjeljen između Nizozemske Republike i Španjolske Nizozemske, a ponovno ujedinjen 1815. u okviru tadašnje Ujedinjene Kraljevine Nizozemske. Nakon belgijsko-nizozemskog ugovora o razgraničenju iz 1839. teritorij je podjeljen na dvije istoimene provincije Limburg koje postoje i danas.

Južni brdski dio provincije oko grada Sittarda pokriven laporastim stijenama, a u pojedinim dijelovima ima i slojeve ugljena. Poznat je po proizvodnji pšenice, raži, šećerne repe i mljekarstvu. Do ranih 1970-ih za čitav kraj bilo je važno rudarstvo oko Heerlena, Kerkradea i Geleena, dok su gradići Born i Stein bili riječne luke. U ostatku provincije prevladava pjeskovito tlo i većina seoskih farmi je mala. Na njima se uzgaja sve i svašta, a na malobrojnim većim se uzgaja uglavnom raž. Razvijeno je svinjogojstvo i peradarstvo, a oko grada Venloa razvijeno je povrtlarstvo za tržište. Industrija je uglavnom koncentrirana oko većih centara kao što su Roermond, Sittard, Venlo i Weert, a proizvode se laki metali, odjeća, čarape i kemikalije. Područje istočno od rijeke Meuse, između Venloa i Roermonda, poznato je po proizvodnji cigli i keramičkih pločica.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Limburg*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 17. 1. 2014.

Vanjske veze
------------

***Limburg (Nizozemska)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice provincije (`nl`)
* *Limburg* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

| * p
* r
* u
Nizozemska Nizozemske provincije |
| --- |
| Provincije | 
* Drenthe
* Flevoland
* Friesland
* Gelderland
* Groningen
* Limburg
* Sjeverni Brabant
* Sjeverna Holandija
* Overijssel
* Južna Holandija
* Utrecht
* Zeeland

 | Map: Provinces of the NetherlandsMap: Provinces of the Netherlands |
| Javna tijela | 
* Bonaire
* Sveti Eustahije
* Saba

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 158264550
* LCCN: n79074444
* GND: 4272936-1
* BNF: cb120427627 (podaci)
* NKC: ge607857

 |
*Jovan Stefanov Baljević* (Pelev Brijeg, Bratonožići, Crna Gora). U nekim knjigama se može naći i pod prezimenima Balević, Baleović, Balović, Bolević. Školovao se u Sremskim Karlovcima, gdje je završio srednju školu, a 1745. god. otišao je iz Temišvara na studije na Univerzitetu u Haleu (Njemačka), gdje je 1752. god. odbranio filozofsku disertaciju iz oblasti kanoničkog prava i istorije hrišćanske religije. Glavna razmatranja u disertaciji bila su posvećena istoriji krstaških ratova. Po završetku studija 1752. god. vratio se u Ugarsku, gdje je tokom 1753. god. radio kao notarijus (advokat), a jedno vrijeme i kao ađutant pograničnog komandanta Gavrila Novakovića. Baljević je potom prešao u Sremske Karlovce gdje je radio kao sindikus (šef gradske policije), i sekretar Karlovačkog magistrate (gradske uprave). Ove dužnosti je obavljao kao honorarni izvršilac jer nije htio da primi austrijsko državljanstvo. Baljević je nedugo zatim pobjegao od austrijskih vlasti i otputovao u Rusiju, gdje se posvetio vojnoj službi, postavši prvo kapetan, a zatim i major ruske vojske. Neki istoričari smatraju da je Jovan Stefanov Baljević bio Šćepan Mali.

Vanjske veze
------------

* Jovan Stefanov Balević: Kratak istorijsko-geografski opis Crne Gore. Projekat Rastko Cetinje. (rastko.rs/rastko-cg)
*Ukoliko ste tražili konkvistadora istog imena, v. Francisco Hernández de Córdoba.*

**Francisco Hernández de Córdoba** (negdje u Španjolskoj, oko 1467. - Santiago de Cuba, 1517. 1518. ili 1526.) bio je španjolski konkvistador i istraživač, koji je prvi doplovio do Yucatána.

Historija
---------

O njemu se nezna puno. Zna se da je bio jedan od najbogatijih veleposjednika koji su se naselili na Kubi nakon osvajanja 1511. i da je bio prijatelj Bartoloméa de Las Casasa, koji ga je opisao kao hrabrog i dobrog vojnika

Po nalogu tadašnjeg kubanskog guvernera Diega Velázqueza, kao kapetan organizirao je ekspediciju sa dva brigantina u potrazi za novim zemljama zapadno od Kube. Tako je u februaru 1517. postao je prvi Španjolac koji je doplovio do obale Yucatana. 
Zadivljen Majanskom civilizacijom i bogatsvom njihovih gradova, proglasio je novootkrivene zemlje domenom španjolskog kralja. Daljnje istraživanje prekinuo mu je sukob sa Majama u gradu Champoton, kojih je bilo više pa se ranjen vratio na Kubu.

Kako je njegova ekspedicija otkrila Yucatan, a time i Meksiko, to je to potaklo Velázqueza da brzo naredi Juanu de Grijalvi da krene s novim brodovima Hernándezovim tragom.

Hernández je bio ljut što mu guverner ne priznaje pravo nad novootkrivenim zemljama, pa je namjeravao otići u Španjolsku i žaliti se kralju. Ali je deset dana nakon povratka umro od zadobivenih rana. Godina njegove smrti nije poznata s obzirom da različiti izvori navode različite podatke; kao moguće godine smrti spominju se 1517. 1518. i 1526. godina.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Francisco Hernández de Córdoba*" (španjolski). Real Academia de la Historia. Pristupljeno 16.4.2023.

Vanjske veze
------------

***Francisco Hernández de Córdoba (istraživač Yucatána)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Francisco Hernández de Córdoba* (`es`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 14914798
* LCCN: nr94038273
* ISNI: 0000 0000 4820 7749
* GND: 1055667210
* BNF: cb13195639h (podaci)

 |
| Kiseline i baze |
| --- |
| Konstanta disocijacije kiseline Kiselo-bazna ekstrakcija Teorije kiselina i baza Kiselo-bazna titracija Konstanta disocijacije Funkcija kiselosti Puferi pH Protonski afinitet Autojonizacija vodeJačina kiseline |
| 
Tipovi kiselina |
| Brensted •Luis •Mineralne Organske •Jake Superkiseline •Slabe |
| 
Tipovi baza |
| Brensted •Luis •Organske Jake •Superbaze Nenukleofilne •Slabe |
| * p
* r
* u
 |

Jačina kiseline je odraz njene sposobnosti ili tendencije da otpusti proton. Jaka kiselina se potpuno jonizuje u vodi; drugim rečima, jedan mol jake kiseline HA se rastvara u vodi dajući jedan mol H+ i jedan mol konjugovane baze, A−. U kontrastu s tim slaba kiselina podleže parcijalnoj disocijaciji, te se formira se ekvilibrijum kiseline i njene konjugovane baze u rastvoru.

Primeri jakih kiselina su hlorovodonična kiselina (HCl), jodovodonična kiselina (HI), bromovodonična kiselina (HBr), perhlorna kiselina (HClO4), azotna kiselina (HNO3) i sumporna kiselina (H2SO4). U vodi se svaka od njih 100% jonizuje. Što je jača kiselina, to ona lakše gubi proton, H+. Dva ključna faktora koja doprinose lakoći deprotonacije su polarnost H—A veze i veličina atoma A, koja uslovljava jačinu H—A veze. Jačina kiseline se takođe često razmatra putem stabilnosti konjugovane baze.

Jače kiseline imaju veće *K*a vrednosti i negativnije p*K*a vrednosti od slabijih kiselina.

Sulfonske kiseline, koje su organske oksikiseline, su klasa jakih kiselina, npr toluensulfonska kiselina (tosilna kiselina). Za razliku od sumporne kiseline, sulfonske kiseline mogu da budu čvrste. Polistiren funkcionalisan u polistiren sulfonat je čvrsta visoko kisela plastika.

Superkiseline su kiseline koje su jače od 100% sumporne kiseline. Primeri superkiselina su fluoroantimonska kiselina, magična kiselina i perhlorna kiselina. Superkiseline mogu formiraju jonske kristalne hidronijum soli. One takođe mogu da kvantitativno stabilizuju karbokatjone.

Vanjske veze
------------

* Slabe i jake kiseline i baze Arhivirano 2008-04-16 na Wayback Machine-u
* Slobodni softver za analizu podataka
* Definicije Arhivirano 2011-12-04 na Wayback Machine-u
* Factors the Control the Relative Strengths of Acids and Bases
**Fertőd** je grad na zapadu Mađarske od 3,360 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Győr-Moson-Sopron.

Geografske karakteristike
-------------------------

Fertőd leži nedaleko od Nežiderskog jezera i austrijske granice, udaljen 26 km istočno 
od Soprona.

Danas je gotovo spojen sa susjednim Fertőszentmiklósom, koji leži južnije, od kog ga dijeli rokoko Dvorac Esterházy.

Historija
---------

Fertőd je novi grad nastao 1950. ujedinjenjem naselja *Eszterháza* i *Süttör*.

Süttör je prvi put dokumentiran 1313. pod imenom *Sehter*.
Tokom 14. - 15. vijeka taj kraj je često mjenjao gospodare, od porodice Kanjiža, palatina Tome Nadaždija, Imre Međerija do Antala Esterházya koji ga uspio pretvoriti u trajni porodični feud. 

Esterházyji su od 1762. do 1766. podigli dvorac, pa je selo izraslo pored njega - 1906. službeno postalo Eszterháza.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Nizozemska, Millingen am Rhein

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary:Győr-Moson-Sopron" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Fertőd*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Fertőda* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Katharine Jefferts Schori
Prečasna Dr. **Katharine Jefferts Schori** (rođena 26.3. 1954. u Pensacoli) je izabrani predsjedajući biskup Episkopalne crkve u SAD. Ona je prva žena izabrana za primasa u anglikanskim crkvama. 

Jefferts Schori se školovala u New Jerseyu, zatim diplomirala biologiju na Stanfordu 1974. magisterij iz oceanografije 1977. i doktorat 1983. na Oregonskom državnom univerzitetu. Također je stekla magisterij teologije 1994. i doktorat teologije 2001. na Crkvenoj teološkoj školi Pacifika.

Godine 1979. se udala za Richarda Schorija, profesora topologije na Oregonskom državnom univerzitetu. Imaju odraslu kći Katharine, koja služi kao poručnik u američkom ratnom zrakoplovstvu.

Eksterni linkovi
----------------

* Episcopal Church elects first woman Presiding Bishop — Episcopal News Service
* News article on her taking her leave from the Church of the Good Samaritan Arhivirano 2007-03-11 na Wayback Machine-u
* *Gifted Service* by Tom Sramek Arhivirano 2006-11-14 na Wayback Machine-u — The Living Church Foundation
* In Their Own Words: Katharine Jefferts Schori Arhivirano 2006-06-27 na Wayback Machine-u — Witness Magazine
* Interview with the Rt. Rev. Katharine Jefferts Schori, Bishop of Nevada Arhivirano 2006-08-31 na Wayback Machine-u — Witness Magazine
**Utamaro Kitagawa (喜多川 歌麿)** ili **Outamaro**, rođen kao **Kitagawa Ichitarō** (Kawagoē, 1753. - Tokyo, 31. listopada 1806.) bio je jedan od najslavnijih japanskih slikara i grafičara Ukiyo-e stila.

Živio je i djelovao u Edu (danas Tokyo) gdje se smatrao klasikom japanskih višebojnih drvoreza u kojima je izrađivao žanr-scene iz gradskog života, ženske portrete (pretežito kurtizana), erotske prizore i miniciozno izvedene serije insekata, školjaka i ptica.

Utjecao je na Vincenta van Gogha i secesijsku ornamentiku.

Odabrana djela
--------------

* Cvijeće Eda: Djevojka pjeva Semisenu, drvorez, 1800.*Cvijeće Eda: Djevojka pjeva Semisenu*, drvorez, 1800.
* Na moju zakletvu, drvorez iz 1802. 38.4 × 25.4 cm, Tokyo Fuji muzej umjetnosti.*Na moju zakletvu*, drvorez iz 1802. 38.4 × 25.4 cm, Tokyo Fuji muzej umjetnosti.
* Yama-uba i Kintaro Sakazuki, drvorez.*Yama-uba i Kintaro Sakazuki*, drvorez.

Vanjske poveznice
-----------------

***Kitagawa Utamaro*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kitagawa Utamaro Online
* Utamaro na artelino (engl.)