recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Upper Kutenai** ().-Jedno od dva glavna Kitunahan plemena (grupa Kutenai) sa gornjeg toka Kootenaya, ili uglavnom na Tobacco Plainsu, na današnjoj granici SAD-a i Kanade. Sastoje se od bandi Akiskenukinik (Akiskenekinik), Akamnik, Akanekunik, i Akiyenik.

Kultura Upper Kutenaja u području današnjeg Watertona vezana je uz preriju i lov na bizone, ali također i ribolovu, lovu na vodene ptice i sakupljanje korijenja. U području Watertona ljudska povijest stara je oko 10,000 godina, i tu se nalazi preko 250 arheoloških nalazišta. Prvi nomadi ovamo dolaze nakon povlačenja posljednjeg leda, prateći migracije krda bizona. Ovi ljudi preci su dviju raznih kultura, to su Upper Kutenaj u području Platoa i Blackfoot sa prerije. 

Upper Kutenaji zauzeli su područje Tobacco Plainsa, Zapadno od imaginarne linije 'western continental divide', što dijeli kontinent na dva sliva. Jedino pleme što je ostalo istočno od njega je banda Raven's Nest, u području današnjeg Crowsnest Passa. Kako bizona nije bilo u zapadnim krajevima kutenajskog područja, ovi su tri puta godišnje putovali preko visokih planinskih prijevoja u lov kod Watertona. Tisućama godina su Upper Kutenaji i Blackfooti živjeli u relativnoj harmoniji, sve do kobne 1725. na preriji se pojavio konj. 

Konj je uvezen iz Europe i Indijanci su ubrzo otkrili sve prednosti njegovog posjedovanja. Njegovim uvođenjem oni su postali mnogo pokretniji i brži. Lovište na bizona se proširilo i dolazi do prvih nesuglasica između Kutenaja i Blackfoota. Premda su prvi došli do konja, Blackfooti su prvi došli do pušaka. Bez vatrenog oružja Kutenaji su pali u milost neprijatelja. Godine 1810. Blackfooti blokiraju sve planinske prijevoje kojima su Kutenaju mogli doći na preriju i nadgledali ih sve do 1850.-tih godina. –Sa prvim dolaskom konja dolaze i prvi valovi boginja. Banda Raven's Nest pokošena je još 1700.-tih godina. Sa njima nestat će i prerijski život Kutenaja zapadno od Continental Dividea.

Vanjske poveznice
-----------------

* Kootenay Indians
Nebo prekriveno kumulusima
Pogled na Ben Nevis, najoblačnije mesto na svetu
**Oblačnost** predstavlja ukupnost oblaka koji su uočljivi na nebu, posmatrano u određenom trenutku ili periodu. Izražava se u desetinama od 0 do 10 ili u procentima pokrivenosti neba oblacima. Oblačnost je jedna od najvažnijih klimatskih elemenata.

Merenje oblačnosti
------------------

Za merenje oblačnosti ne postoji nikakav instrument. Ona se procenjuje "od oka",prostim osmatranjem neba. Ukoliko se na svodu ne uočavaju oblaci,onda je vreme vedro,ako je pokrivenost do šest desetina to je umereno oblačno,dok u slučaju celokupne pokrivenosti neba govorimo o potpuno oblačnom vremenu. U slučaju kada su oblaci "razbacani" po nebu,pristupa se njihovom vizuelnom grupisanju o određivanju oblačnosti. Meteorologija i klimatologija bave se osmatranjem,proučavanjem i definisanjem ovog klimatskog elementa.

Godišnji tok oblačnosti
-----------------------

Relativna vlažnost i oblačnost imaju uglavnom podudarne godišnje tokove. Najveća oblačnost je oko ekvatora, u suptropskim predelima tokom zime, kao što je i slučaj sa umerenim pojasom. Najmanja oblačnost je u polarnim predlima i u letnjim mesecima u umerenom pojasu. Prosečna oblačnost na planeti Zemlji je 54,4% (tj, 5,5). Ona je uvek veća iznad okeana, a manja iznad kopna. Posmatrano po mesecima u godini — jul je najoblačniji, a mart i april su najvedriji. Na kartama se ovaj trend najvernije prikazuje izonefama. Mesto sa najvećim iznosom oblačnosti na svetu je Ben Nevis u Škotskoj.

Vidi još
--------

* Oblak
* Klimatski elementi
* Meteorologija

Spoljašnje veze
---------------

***Oblačnost*** na Wikimedijinoj ostavi

* Republički hidrometeorološki zavod Srbije
* Vremenska prognoza

Literatura
----------

* Mastilo, N. (2005): *Rečnik savremene srpske geografske terminologije*, Geografski fakultet, Beograd
* Dukić, D. (2006): *Klimatologija*, Geografski fakultet, Beograd
* Rodić D. i Pavlović M. (1994): *Geografija Jugoslavije 1*, Savremena administracija, Beograd

| * p
* r
* u
Klimatski elementi |
| --- |
| Sunčeva radijacija • Temperatura • Vazdušni pritisak • Vetar • Vlažnost vazduha • Isparavanje • Oblačnost • Padavine • Snežni pokrivač • Elektricitet • Aerosoli |


| * p
* r
* u
Padavine |
| --- |
| Meteorologija |
| Atmosfera • Oblaci • Oblačnost • Vodena para • Kišomer • Pluviograf • Totalizator • Izohijeta • Magla |
| Rosa • Slana • Mraz • Inje • Poledica • Virga • Kiša • Ledena kiša • Rosulja • Sneg • Susnežica • Zrnasti sneg • Ljutina • Krupa • Sugradica • Grad |
| Pljusak • Mećava • Vejavica |
**Simon Bar Giora** (poznat i pod imenom **Simeon Bar Giora** ili **Simon Ben Giora** ili **Shimon Bar Giora**, ? - 70) bio je jedan od vođa jevrejskih ustanika za vrijeme Velikog ustanka u Judeji. 

Simon se prvi put spominje kao vođa improvizirane seljačke vojske koja je godine 66. na samom početku ustanka uspjela razbiti rimsku vojsku koja je pokušala intervenirati sa sjevera. Njegov uspjeh mu je donio veliku popularnost, ali i nemilost drugih ustaničkih vođa koji su uglavnom pripadali jevrejskoj aristokraciji i višoj klasi. Simon je na to reagirao tako što su on i njegovi bogataši počeli napadati i pljačkati bogate Jevreje, čime je ustanak dobio i karakter građanskog rata, odnosno klasne revolucije.

Kada su ostali ustanički vođe protiv njega pokrenuli vojsku, neko se vrijeme sklonio u Masadi, a potom ponovno okupio vojsku i godine opsjeo Jeruzalem. Zelotski vođe su pokušali razbiti opsadu zarobivši mu ženu, ali je Simon na to reagirao rezavši ruke svakome tko bi pokušao napustiti grad. Obeshrabreni, zeloti su mu pustili ženu.

U proljeće 69. Simon je konačno primljen u grad nakon što su među zelotima izbili sukobi između pristaša i protivnika Ivana Giskalskog. Međutim, ni Simonova revolucionarna vojska nije uspjela spriječiti nastavak sukoba između tri frakcije, koja je značajno iscrpila grad i bitno otežala njegovu obranu. Kada je došlo do rimske opsade godine 70. Simon se istakao okrutnošću prema svakome tko se pokušavao predati ili pobjeći Rimljanima. Kada je Jeruzalem kasnog ljeta pao, Simon se pokušao skrivati u podzemnim prolazima, ali je ubrzo ostao bez hrane te su ga Rimljani zarobili. Doveden je u Rim gdje je paradiran u Titovom trijumfu, potom ritualno bičevan i zadavljen.

Izvori
------



***Simon Bar Giora*** na Wikimedijinoj ostavi
**Obljetnica oslobođenja Italije** (tal. *Anniversario della liberazione d'Italia*), nacionalni praznik u Italiji kojim se komemorira svršetak Drugog svjetskog rata i nacističke okupacije ove zemlje. Poznat je i pod nazivima *Fešta oslobođenja* (tal. *Festa della Liberazione*), *obljetnica otpora* (tal. *anniversario della Resistenza*) ili jednostavno *Dvadeset i peti aprila* (tal. *Venticinque aprile*).

Historija
---------

Datum je bio odabran po konvenciji jer je na taj dan Narodnooslobodilački odbor gornje Italije (tal. *Comitato di Liberazione Nazionale Alta Italia*, akr. CLNAI) službeno proglasio ustanak u radijskom priopćenju, objavivši da je CLNAI preuzeo vlast i najavivši smrtnu kaznu za sve fašističke vođe, uključujući Benita Mussolinija koji je strijeljan tri dana poslije.

Do 1. maja sva je sjeverna Italija bila oslobođena, uključujući Bolognu (21. aprila), Genovu (23. aprila), Milano i Torino (25. aprila) te Veneciju (28. aprila). Oslobođenjem je bilo okončano dvadeset godina fašističke diktature i pet godina rata. Ono simbolički predstavlja početak historijskog putovanja koje je dovelo do referenduma 2. juna 1946. kada su Talijani odabrali ukinuće monarhije i stvaranje Talijanske Republike, nakon čega je uslijedilo prihvaćanje Ustava Talijanske Republike 1947.

Institucionalizacija datuma
---------------------------

Sadašnji datum odabran je bio 1946. i otada se u većini talijanskih gradova organiziraju marševi i parade radi komemoracije događaja. Nacionalnim praznikom proglašen je bio 22. aprila 1946. na osnovi dekreta »Dispozicija o materiji svečanih obljetnica« (tal. *Disposizioni in materia di ricorrenze festive*). U tom se aktu izriče sljedeće: »Radi proslave potpunog oslobođenja talijanskog teritorija, 25. aprila 1946. proglašava se nacionalnom svečanošću.« (tal. *Per celebrare la totale liberazione del territorio italiano, il 25 aprile 1946 è dichiarato festa nazionale*). Aktom 260 od 27. maja 1949. obljetnica je postala stalni, godišnji nacionalni praznik.

Povezano
--------

* Dan oslobođenja
* Historija Italije
* Drugi svjetski rat
*Za ostala značenja, v. Willemstad (razvrstavanje).*
**Vilemstad** (hol. *Willemstad*) je glavni grad ostrva Kurasao i teritorije Holandski Antili. Godine 2003, Vilemstad je imao 60.100 stanovnika.

Grad se nalazi na jugozapadnoj obali ostrva u prirodnoj luci. Dva naspramna dela grada, Otrabanda i Punda, od 1886. spaja Most kraljice Eme.

Vilemstad su 1634. osnovali Holanđani. Prvo je naseljavana oblast *De Punt* (danas: Punda), gde je 1635. sagrađena tvrđava Amsterdam. Četvrt Otrabanda je osnovana 1707. 

Od 1920-ih, u gradu se nalazi jedna od najvećih rafinerija nafte na svetu. U njoj se prerađuje nafta iz Venecuele.

Svjetska baština
----------------

Holanđani su 1634. god. osnovali trgovačko naselje u lijepoj prirodnoj luci na karipskom ostrvu Curaçao 1634. godine. Grad se kontinuirano razvijao tokom narednih stoljeća. Moderni grad se sastoji od nekoliko različitih istorijskih četvrti čija arhitektura odražava ne samo evropske koncepte urbanog planiranja već i stilove iz Holandije i španskih i portugalskih kolonijalnih gradova sa kojima je Willemstad trgovao.

Istorijsko područje Willemstad, Unutarnji grad i luka, Curaçao uvršteni su 1997. na listu UNESCO-ove svjetske baštine.

  
Koordinate: 12° 6′ 8" sgš, 68° 55′ 52" zgd

Izvori
------

1. ↑  „Nizozemska, spomenici upisani na listu svjetske baštine". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 19. 1. 2023.
2. ↑  „Istorijsko područje Willemstad, Unutarnji grad i luka, Curaçao - ID 1614". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 19. 1. 2023.

***Willemstad*** na Wikimedijinoj ostavi
Crtež iz 1684. na kojem je prikazan Vitruvije (desno) kako pokazuje svoje djelo De Architectura, caru Augustu
**Marcus Vitruvius Pollio** (rođen oko 80.-70. pne. umro oko 15. pne. ) bio je rimski pisac, arhitekt i vojni inženjer. On je prvi poznati teoretičar arhitekture. Postaje relevantan tek u doba od renesanse pa do 19. st. Njegovo najpoznatije djelo **10 knjiga o arhitekturi** (De architectura libri decem) nije originalno djelo već je sinteza brojnih ranijih autora. U djelu spominje grčke teoretičare čiji radovi nisu sačuvani, oni su mu uzori i autoriteti. Izrazito je konzervativan. Prenošenjem grčkih izraza u latinske nastaje jezična zbrka.

Vrlo malo je poznato iz njegovog života, osim onoga što se može zaključiti iz njegovog pisanja u traktatu. Iako Vitruvije nigdje ne identifikuje imperatora za kojeg je radio, mnogi smatraju da je riječ o Avgustu i da je traktat pisan oko 27. godine. Pošto Vitruvije u traktatu sebe opisuje kao starog čovjeka, neki autori su zaključili da je vrlo vjerovatno da je bio aktivan u vrijeme Julija Cezara. Vitruvije takođe kaže da je radio na gradnji bazilike u Fanomu (današnji Fano). 

Traktat „*O arhitekturi*", bazira se na njegovom ličnom iskustvu, ali i teoriji poznatih grčkih arhitekata, npr. na Hermogenu. Raspravlja o skoro svakom aspektu arhitekture, a podijeljen je u deset poglavlja: planiranje grada, građevinski materijali, izgradnja hramova i upotreba grčkih redova, civilno građevinarstvo (pozorišta, banje), privatne građevine, dekoracija poda i zidova, hidraulika i civilne i vojne mašine.

Vitruvijeva djela
-----------------

Svaka od knjiga sastoji se od predgovora i teksta uz crteže.

1. *Uvod - školovanje arhitekata, podjela arhitekata, osnivanje gradova*
2. *Građevni materijali + konstrukcija zidova*
3. *Tipovi vrste hramova - posebno jonski*
4. *Nastanak jonskog i korintskog hrama, uvodi temu značenja (forme)*
5. *Javne zgrade - forum, bazilika, teatar...*
6. *Privatna stambena arhitektura - prostori rimske kuće, grčka kuća*
7. *Završni radovi*
8. *Voda i vodovod - aquaeducti*
9. *Gradnja sunčanih satova*
10. *O građevinskoj i vojnoj mehanizaciji*

Prevodi Vitruvijevog dela na srpskohrvatski jezik
-------------------------------------------------

Vitruvijevo delo *Deset knjiga o arhitekturi* prvi put je prevedeno na srpski 1951. Prevodilac je bio Matija Lopac, a izdavač „Svjetlost" iz Sarajeva. Isti izdavač je objavio delo i 1990. godine. Beogradski izdavač „Građevinska knjiga" objavio je, u prevodu Renate Jadrešin-Milić, tri izdanja: 2000, 2003, i 2006. a beogradski Zavod za izdavanje udžbenika, u prevodu Zoje Bojić, svoje izdanje 2009. godine.

***Vitruvije*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 77586244
* LCCN: n79043913
* ISNI: 0000 0001 2130 962X
* GND: 118627252
* SELIBR: 200265
* SUDOC: 027648869
* BNF: cb11928567v (podaci)
* BIBSYS: 9022872
* ULAN: 500014983
* NLA: 35583220
* NDL: 00459805
* NKC: jn19981002335
* BNE: XX1165198
* CiNii: DA00625734
* RKD: 299057
* CONOR.SI: 39012195
* NSK: 000010304

 |
**Simone Martini**, ***Navještenje***, 1330. tempera na drvu, 184 x 210 cm, Avignon.
**Simone Martini**(**Simone di Martino**), talijanski slikar (Siena, oko 1248. – Avignon, VII. 1344.). Uz Duccia utemeljitelj sienske slikarske škole.

Oslobodivši se bizantske likovne tradicije, slikao je svijetlim rafiniranim bojama kasnogotičkog stila biblijske scene (*Maestà*) i svjetovne kompozicije (kao ***Konjanički portret kondotjera Guidoriccia da Fogliana***). 

U donjoj crkvi sv. Franje u Assisiju izveo je ciklus fresaka ***Život sv. Martina***.
Zajedno s *Lippom Memmijem* naslikao ***Navještenje***, remek-djelo sienskog *trecenta*. 

***Konjanički portret kondotjera Guidoriccia da Fogliana***, 1328. freska, 340 × 968 cm, Siena.
Na poziv pape došao u Avignon gdje je prijateljevao s Petrarcom (ilustrirao njegov *Virgilijev kodeks*). Iz tog su razdoblja sačuvana djela izrazito dramatičnog akcenta kao ***Pietà*** i ***poliptih Stefaneschi***.

Utjecao je na razvitak internacionalnog gotičkog stila (poglavito na ranorenesansne francuske i flamanske iluminatore).

Izvori
------

* Gina Pischel, **Opća povijest umjetnosti 1.**, Mladost, Zagreb, 1975. god.
* Dr. Jadranka Damjanov, **Likovna umjetnost 2.**, Školska Knjiga – Zagreb, 1997. god.
* Više autora, **Opća povijest umjetnosti**, Mozaik Knjiga, Zagreb, 2003. god.
* **Enciklopedija likovnih umjetnosti**, Matica Hrvatska, Zagreb, 1975. god.
* Gilles Plazy & Jean Lacouture, **Povijest umjetnosti u slikama**, Leo-Commerce, d. o. o. Rijeka, 2000. god.
* H. W. Janson, **Art History**, Thames & Hudson, London, 1997.
* Several Authors, **History Of Western Art**, McGraw Hill, New York, 2001.

Poveznice
---------

* Slikarstvo Gotike
* Gotika

Vanjske poveznice
-----------------

***Simone Martini*** na Wikimedijinoj ostavi

* Simone Martini u Panopticon virtualnoj galeriji umjetnosti Arhivirano 2008-04-16 na Wayback Machine-u
**Poštanski kod** predstavlja niz brojki ili slova kojim se obeležavaju poštanske pošiljke, radi njihove brže i bolje obrade. Korišćenje poštanskog koda nastaje sa prvom upotrebom mašina za sortiranje i razvrstavanje, što obuhvata mehanizovano i automatizovano deljenje i usmeravanje pošiljaka. Prvu put poštanski kod primenjuje pošta Zapadne Nemačke 1960. godine, ali ubrzo zatim mnoge nacionalne pošte prihvataju ovaj sistem obeležavanja pošiljaka. Danas gotovo sve zemlje sveta koriste poštanski kod izuzev Severne Irske, Paname i Hong Konga 1. 

Poštanski kod može biti: alfabetski,numerički i alfa-numerički.

Alfabetski poštanski kod
------------------------

Alfabetski poštanski kod sastavljen je iz slova, koja su zastupljena u nazivu odredišne pošte i adresi pošiljke. Obično se kod sastoji od dva ili više slova. Danas se ovaj tip koda retko primenjuje.

Alfa-numerički kod
------------------

Alfa-numerički kod se savršeniji vid koda i sastavljen je od slova i brojeva. Zbog svoje složenosti danas se ređe primenjuje. Zemlje u kojima se danas primenjuje ovakav tip koda su :

* Argentina
* Bermudi
* Brunej
* Kanada
* Jamajka
* Malta
* Holandija
* Velika Britanija
* Venecuela\*

Numerički kod
-------------

Numerički kod je šifra sastavljena isključivo od brojeva. Ovakav poštanski broj je sastavljen od 4 do 7 brojki, koji mogu imati različite kombinacije. Najveći broj nacionalnih poštanskih uprava rešilo je poštanski kod sa 4 i 5 brojki. Sve brojke, ili kombinacije brojki u poštanskom broju imaju određeno značenje. Značenje pojedinačnog broja, određuje se na osnovu redosleda i mesta brojki u nizu sa leve na desnu stranu poštanskog koda. Ovaj tip poštanskog koda je najrasprostanjeniji.

Adresni kod
-----------

Adresni kod predstavlja jednoznačno definisanu adresu svakog fizičkog i pravnog lica. Adresni kod je savremeniji pristup u označavanju poštanskih pošiljaka.

Vidi još
--------

* Svetski poštanski savez
* PTT

Spoljašnje veze
---------------

* Podaci o kodovima Svetkog poštanskog saveza o poštanskim kodovima za svaku zemlju  Arhivirano 2009-07-24 na Portuguese Web Archive-u u PDF fajlu.
* Pošta Srbije, adresni kod Arhivirano 2007-02-21 na Wayback Machine-u
* WMD - Poštanski brojevi Hrvatske Arhivirano 2007-02-16 na Wayback Machine-u složeni abecedno po naseljima s pripadajućim poštanskim uredom
* Poštanski brojevi Hrvatske Arhivirano 2007-02-07 na Wayback Machine-u složeni prema broju poštanskog ureda i/ili županiji

Fusnota
-------

1 Danas pošta Severne Irske radi na uvođenju poštanskog koda

***Poštanski broj*** na Wikimedijinoj ostavi
**Segovina** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Ludbrega, Varaždinska županija.

Povijest
--------

Prvi spomen  Segovine je iz 1464. godine, pod imenom *Zegune,* i pripadala je ludbreškomu vlastelinstvu. Mađarska plemićka obitelj Thuróczy dobila je ovo vlastelinstvo i Segovinu 1468. godine, a nakon njih pripala je Batthyányma 1695. godine. Ova obitelj bila je vlasnikom mjesta do 20. stoljeća.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 51 stanovnika te 18 obiteljskih kućanstava. 1857. godine još je imela 172 stanovnika, 1910. godine već 199.

  

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:** Od 1880. do 1900. iskazivano pod imenom Šegovina.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Segovina** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Ludbrega |
| --- |
| Apatija • Bolfan • Čukovec • Globočec Ludbreški • Hrastovsko • Kućan Ludbreški • Ludbreg • Poljanec • Segovina • Selnik • Sigetec Ludbreški • Slokovec • Vinogradi Ludbreški |
*Za ostala značenja, v. Požar (razvrstavanje).*
Šumski požar
**Požar** je nekontrolirano gorenje koje nanosi materijalnu štetu ili ugrožava ljudske živote.

S obzirom na raširenost iskorištavanja vatre, opasnost od požara postoji unatoč mjerama opreza i požari su česta pojava. Požar se pojavljuje i razvija pod različitim okolnostima.

Klasifikacija požara
--------------------

Može se izvršiti na nekoliko načina. S gledišta vatrogasnih intervencija požare možemo podjeliti po fazama razvoja, po obujmu i veličini, po mjestu gdje se razvijaju, po vrsti gorive stvari.

Faze požara: početna, razbuktala i faza živog zgarišta

Obujam požara: mali, srednji, veliki i katastrofalni

U malom požaru zahvačena je manja količina gorive tvari. Može se ugasiti lako. U srednjem požaru gori jedna prostorija neke zgrade ili više njih a u velikom cijela zgrada, tvornica ili velika površina

***Požar*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85048572
* GND: 4133754-2
* BNF: cb11975823c (podaci)
* NDL: 00565085
* NKC: ph124494

 |
**Sejo** (korejski: 세조) rođen kao *Yi Yu*  (1417. - 1468. bio je 7 monarh iz Dinastije Joseon koji je vladao Kraljevstvom Joseon (Korejom) od 1455. do 1468.

Biografija
----------

*Yi Yu* rođen je kao drugi sin kralja Sejonga Velikog (brat mu je bio Munjong) pa nije imao šanse da postane prijestolonasljednik, ali je kad je on umro od 1453. do 1455. vodio vladu svog maloljetnog nećaka Danjonga. 

Kako se nije slagao sa načinom kojim su brojni savjetnici manipulirali Danjongom u akciji koja je ličila na državni udar svrgnuo je sa trona svog nećaka, kog je nakon toga dao ubiti, kao i brojne savjetnike.

I pored te mračne epizode Sejo se pokazao kao mudar vladar koji je dobro vodio zemlju.

Izvori
------

1. 1 2  „*Sejo of Joseon*" (engleski). DBpedia. Pristupljeno 22. 09. 2019.
2. ↑  „*Chart of Joseon Kings*" (engleski). dramasROK. Pristupljeno 22. 09. 2019.
3. ↑  „*Rulers of the Joseon Dynasty*" (engleski). The talking cupboard. Pristupljeno 22. 09. 2019.

Vanjske veze
------------

* *Sejo of Joseon* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Kralj Joseona (1455. - 1468.)** | Nasljednik: |
| **Danjong** | **Yejong** |
Koordinate: 42° 00′ 59" SGŠ, 21° 05′ 42" IGD

**Siričino** (mak. *Siričino*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Siričino pripada opštini Jegunovce.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Siričino je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Tetova, naselje je udaljeno 19 km istočno.

Siričino se nalazi u donjem delu istorijske oblasti Polog. Naselje je položeno na severoistočnom obodu Pološkog polja. Jugozapadno od pruža se polje, a istočno se izdiže Žeden planina. Vardar protiče zapadno od naselja. Nadmorska visina naselja je približno 400 metara.

**Klima** u naselju je umereno kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Siričino je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 395 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Jegunovce

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Siričino*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.opstinajegunovce.gov.mk Zvanična stranica opštine Jegunovce

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Jegunovce |
| --- |
| **Jegunovce** • 
Belovište •
Vratnica •
Žilče •
Jažince •
Jančište •
Kopance •
Orašje •
Podbređe •
Preljubište •
Raotince •
Rataje •
Rogačevo •
Siričino •
Staro Selo •
Tudence •
Šemševo |  |
Za hongkonškog glumca čije se ime na pinyinu piše Shi Jian, v. Shih Kien.

| **Yiyang Wang** (義陽王) |
| --- |
| Porodično ime: | Shi (石; shí) |
| Osobno ime: | Jian (鑒, jiàn) |
| Posthumno ime: | Nema |
|

  

**Shi Jian** (石鑒) (? -350) je bio kratkotrajni, odnosno pretposljedni car kineske/Jie države Kasniji Zhao. Bio je sin cara Shi Hua, ali se o njegovom životu do godine 349. i Shi Huove smrti malo zna, uključujući i ime njegove majke. Spominje se da je 345. bio guverner oblasti Guanzhong, te je tjerao službenike da čupaju svoju kosu. Nakon očeve smrti je carem nakratko postao njegov mlađi brat Shi Shi; njega je svrgnuo puč koji je orkestrirao stariji brat Shi Zun uz pomoć generala Shi Mina, inače usvojenog Shi Huovog unuka. Krajem 349. je Shi Zun zaključio da Shi Min predstavlja prijetnju pa je sa članovima porodice raspravljao o tome da ga likvidira. Shi Jian je požurio o tome obavijestiti Shi Mina, koji je smjesta organizirao puč i likvidirao Shi Zuna. 

Shi Jian je tako postao carem, ali se ubrzo ispostavilo da Shi Min drži u rukama stvarnu vlast. Shi Jian se sa time nije htio pomiriti te je organizirao puč, ali je nakon njegovog gušenja uspio uvjeriti Shi Mina da su pučisti radili na svoju ruku. U međuvremenu je protiv Shi Mina digao ustanak Shi Jianov brat Shi Zhi, oslanjajući se na Qiang i Di vojskovođe. Shi Min, koji je po nacionalnosti bio Han (Kinez), zbog toga je donio ukaz kojim se svim podanicima koji su nisu Han (odnosno ne-Kinezima) zabranjuje držati i posjedovati oružje. Potom je izdao naređenje da se svi ne-Kinezi u prijestolnici Yecheng pobiju, što je dovelo do pokolja 200.000 stanovnika. U međuvremenu se Shi Jian našao u kućnom pritvoru. Potom je Shi Jiana natjerao da potpiše ukaz kojim država Kasniji Zhao (odnosno dijelovi pod Shi Minovom kontrolom) mijenja ime u Wei (衛), a vladajuća porodica mijenja ime od Shi u Li (李). Shi Jian je na ta poniženja reagirao posljednjim očajničkim pokušajem pobune, nakon koga je smaknut zajedno sa svim članovim porodice. Shi Zhi je godinu dana nastavio pružati otpor Shi Minu, ali je sljedeće godine umro, označivši tako kraj države Kasniji Zhao.
**Pećina Podlipe** nalazi se u naselju Kadića Brdo, na udaljenosti 12 km. od centra opštine Sokolac, Republika Srpska, Bosna i Hercegovina. Opština Sokolac stavila je pod zaštitu pećinu Podlipe kao spomenik prirode.

Objekat se nalazi u podnožju krečnjačke grede nedaleko od obale najvećeg vodotoka u kraju, rijeke Bioštice i šumom obrasle kote nadmorske visine iznad 850 metara, što je od nastarijih vremena predstavljalo dobro stanište za pračovjeka koji je u pećini mogao da se skriva, a na obližnoj rijeci pije vodu i lovi životinje.

Ovo je pravi spomenik prirode, koji spada u potkapinski oblik karstnog reljefa sa dva otvora povezana kratkim kanalom. Najstariji sedimenti na ovom lokalitetu pripadaju srednjem i gornjem trijasu. Ovdje postoje siva, tamnosiva, žućkasta i rumena boja krečnjaka.

Arheologija
-----------

Lokalitet nalazišta Podlipom otkriven je 1987. godine prilikom iskopavanja arheološkog nalazišta Kula kojim je rukovodio Blagoje Govedarica 1987. godine. Istraživanja u Podlipi je vodila Zilka Kujundžić- Vejzagić sa Zemaljskog muzeja Bosne i Hercegovine u Sarajevu. Ratna dešavanja 1991. godine prekinula su dalja istraživanja.

Rezultat je bio arheološki materijal; kamene alatke i oruđa; artefakti koji datiraju iz donjeg, srednjeg i gornjeg paleolita. To su ostaci koji su stariji od 40.000 godina i pripadaju vremenu neandertalca.

Na horizontalnoj stijeni otvora potkapine nađen je paleolitski crtež dimenzija 100x70 cm, čime je BiH svrstana u grupu zemalja koje imaju paleolitsku umjetnost.

U istraživanjima sa početka 21.og vijeka pod rukovodstvom Dušana Mihailovića, sa Filozovskog fakulteta Beograd, istraženi su i slojeve koji su stari između 35.000 – 15.000 godina i koji pripadaju tzv. kulturama orinjasijen, gravetijen, a čiji su nosici anatomski moderni ljudi, Homo sapiens. Pomenuti crtež pripada njima, jer neandertalci nisu imali umjetnost.

U nalazištu se javlja sekundarno ležište mineralnih sirovina (mineral silicijum dioksida) koje su korišteni za pravljenje kremenih alatki. Tog minerala ima u izobilju, tako da se ovdje radi o radionicama oruđa.

Zaštićeno područje
------------------

Pećina pod lipom je proglašena 25.05.2015. god. zaštićenim područjem slijedećih karakteristika:

* IUCN kategorija zaštićenog područja: III - Spomenik prirode
* stepen zažtite na cjelokupnoj teritoriji je: II
* površina: 6,1 ha
* upravljač: Opština Sokolac
* mjesto: Knežina, Sokolac

Vanjske veze
------------

* Turistički potencijal općine Sokolac Arhivirano 2015-09-24 na Wayback Machine-u
**Sejšelska demokratska stranka** (engleski: , SDP) je politička stranka na Sejšelima. Osnovao ju je 1964. godine James Mancham. Za razliku od svog glavnog suparnika - ljevičarskom Sejšelske narodnom ujedinjene stranke (SPUP) - se zalagala za ostanak Sejšela u okviru Ujedinjenog Kraljevstva. Na toj je platformi pobijedila na izborima 1966, 1970. i 1974. godine, Mancham postao glavni ministar (premijer). Kada je postalo jasno da britanska vlada ne pokazuje veliku volju da očuva vlast nad Sejšelima, Mancham se također počleo zalagati za nezavisnost. Godine 1975. je SDP ušla u parlamentarnu koaliciju sa SPUP. Godine 1976. je nakon sticanja nezavisnosti Mancham postao prvi predsjednik, a vođa SPUP France-Albert Rene postao premijer. Godine 1977. Reneovi pristaše su izvršili državni udar te nakon toga uveli jednopartijski sistem, u kome je SDP-u zabranjen rad. To je trajalo do 1993. godine kada je Rene ponovno uveo višestranačje. SDP, međutim, nije uspio preuzeti vlast. Na izborima 2007. je sudjelovala u koaliciji sa Sejšelskom nacionalnom strankom.
**Sirijski hrčak** (*Mesocricetus auratus*) je glodavac (Rodentia) podrijetlom iz Sirije, ponekad se još naziva i "Zlatni hrčak", što mu je zapravo originalna boja u prirodi. Unutar porodice Cricetidae spadaju u rod hrčaka.

Obilježja
---------

Također danas postoji mnogo različitih boja i vrsta njihove dlake, npr. dugodlaki hrčak, sirijski hrčak bez dlake, crni hrčak i obični sirijski hrčak. Sirijski hrčak je najpopularnija vrsta hrčka za držanje kao kućnog ljubimca. Ima mnoge predispozicije koje se sviđaju kupcima. Sirijski hrčak vrlo je zahvalan kućni ljubimac zato što mu je veličina vrlo mala, otprilike 15 do 18 cm. Ima kratak rep (samo oko 8 mm) i što je vrlo važno ne smrdi. Vrlo je pogodan za ljude koji imaju malu djecu, jer su vrlo umiljati i nisu nasrtljivi. Postoji još par razloga zašto ih ljudi vole držati, jedan od tih razloga je cijena koja je vrlo povoljna, drugi razlog zašto ih ljudi vole je način njihovog održavanja koji ne traži puno, treći razlog je vrlo laka ishrana koju mogu primjenjivati čak i djeca. Za razliku od nekih egzotičnih životinja poput iguane ili njima sličnih, sirijski hrčci žive vrlo kratko. Životni vijek jednog hrčka je odprilike 2 - 2,5 godine. No nerijetko dožive i 3, 4 pa čak i više godina. Sirijski hrčak je većinom noćna životinja, što znači da će prek dana spavati, a noću biti vrlo aktivan. Sirijske hrčke možemo držati u paru, ali ako su iste starosti ili ako ih uzmemo iz istog legla, u protivnom doći će do tuče u kojoj hrčci mogu biti ozljeđeni.

Porijeklo
---------

Područje koje u prirodi nastanjuje ova vrsta je samo oko 10 - 15.000 km² velika visoravan Aleppo u sjevernoj Siriji. Kako je to područje za divlju vrstu vrlo maleno, IUCN ga je uvrstio u skupinu ugroženih životinja. Prvi put je opisan 1797. Dugo vremena ih se smatralo nestalim ili izumrlim, dok ih 1930. prof. Israel Aharoni nije našao ženku s leglom s jedanaest mladunaca. Preživjelo je troje mladunaca koji su zatim razmnožavani u Hebrew University u Jeruzalemu. Njihovi potomci su dugo bili jedini domesticirani sirijski hrčci, kako kao kućni ljubimci, tako i kao laboratorijske životinje. Nakon 1971. pojedini primjerci divljih sirijskih hrčaka uhvaćeni u sirijskoj pustinji uvedeni su u njihov uzgoj.

Način života
------------

Skotnost traje oko 16 dana, a leglo ima najčešće 4 mladunca.U godini dana može biti dosta legala. Mladunci su polno zreli u dobi između 38 i 42 dana. Sirijski hrčci su izraženi samotnjaci. Odrasle ženke reaguju krajnje agresivno na pripadnike iste vrste oba pola, uključujući i vlastito potomstvo.U uzgoju, mužjake spajaju sa ženkama samo na vrlo kratko vrijeme. 

Sirijski hrčci su životinje koje kopaju skrovišta i kanale do najdublje 110 cm. Gnijezda su im najčešće u dubini od 40 do 90 cm pod površinom. 

Prirodni neprijatelji su im sisari i zmije koji se inače hrane glodarima, no i čovjek.


***Sirijski hrčak*** na Wikimedijinoj ostavi
**Oračev hod** (*grč.* bustrofedon), križaljkaška varijacija koja se rješava na način kako su jedno vrijeme pisali stari Grci, Etruščani i dr.: vodoravni redovi teku naizmjence slijevo nadesno i obratno, a okomiti stupci od gore prema dolje i obratno.

Prva takva križaljka (pod nazivom četverosmjerna križaljka) vjerovatno je objavljena u bjelovarskom Čvoru broj 9 (1. V. 1969, str. 9; autor: Slavko Lončar), a za nju se ponekad upotrebljavao naziv lončarovka.

Primjer oračevog hoda
---------------------

Jedna takva križaljka objavljena je i u bjelovarskoj Čvor-križaljci broj 101 (15. XI. 1974, str. 7; autor: Jovan Nedić). Parni redovi i stupci čitaju se zdesna nalijevo odn. od dolje prema gore:

```
R A T A R S T V O
A C I T S I L O S
D A N I █ P A K T
O R █ K U S █ A A
S █ B I H A R █ V
T U A N O R T S A
```

Izvori
------

* (Stjepan Horvat). *"U spomen"* (Slavko Lončar). Čvor (Bjelovar), II, 9, 8-9 - Bjelovar, 1. V. 1969.
* (Boris Antonić). *"Oračev hod"* (uvodni tekst). Čvor-križaljka, V, 101, 7 - Bjelovar, 13. XII. 1974.
**Sunpadh**, također poznat i kao **Sinbad** ili **Sinbad Čarobnjak** (perzijski i arapski: سندباد مجوس‎, u. 755) bio je perzijski svećenik poznat po tome što je u 8. vijeku digao ustanak protiv Abasidskog Kalifata.

Bio je rodom iz Ahana, malog sela u blizini grada Nišapura. Bio je prijatelj i saveznik šijitskog vojskovođe Abu Muslima, jednog od vođa ustanka iz 747. koji je tri godine kasnije doveo do zbacivanja posljednjeg omejadskog kalifa i uspostave nove Abasidske dinastije. Nakon što je godine 754. na prijestolje došao novi abasidski kalif Al-Mansur koji je na prevaru dao ubiti Abu Muslima, Sunpadh je iste godine pokrenuo ustanak.

Sunpadh je svoje sljedbenike nastojao pokrenuti uz pomoć sinkretičke religije koja je kombinirala zoroastrizam sa islamom; tvrdio je da Abu Muslim nije mrtav nego se pretvorio u "bijelog goluba" i tako pobjegao al-Mansurovim krvnicima, te da "sjedi zajedno sa Mahdijem i Mazdakom". Sunpadh se također zarekao da će marširati na Meku i uništiti Kaabu.

Prije nego što je mogao ispuniti to obećanje, Mansurova vojska ga je porazila. Sunpadh je zarobljen i pogubljen.

Literatura
----------


* Goldschmidt, Arthur; Davidson, Lawrence (2005), *A Concise History of the Middle East*, Boulder: Westview Press
* Abdolhossein Zarrinkoob, Two Centuries of Silence (1999), pp. 146-152, ISBN 964-5983-33-6 Uneseni ISBN nije važeći..
**Sapi** je desna pritoka u srednjem dijelu doline rijeke Zambezi, okruženo safari područjem koje je dio šireg zaštićenog područja prirode (Mana Pools, Sapi i Chewore), a koje se prostire od brane Kariba do granice sa Mozambikom. Ova područja su još 1984. godine upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi zbog "iznimne koncentracije divljih životinja kao što su slonovi, bivoli, leopardi, gepardi i nilski krokodili". 

Sapi safari područje je osnovano 1964. godine i ima površinu od 118.000 ha uz granicu s Mozambikom. Tijekom sezona kiša svake godine poplavi rijeka Zambezi i može se posjetiti u kanuima. Kako se vode povlače tijekom zimskih suša, veliki broj velikih životinja dolazi u potrazi za preostalom vodom i Sapi postaje jedno od faunom najbogatijih područja južne Afrike. Vijugavo korito rijeke Zambezi čini nekoliko otoka, pješčanih aluvijalnih obala i bazena, okruženih šumama mahagonija, divljih smokvi, ebanovine i baobaba. Pored ranije navedenih tu je i veliki broj zebri, vodenkonja, lavova i hijena) i obilje ptica (oko 450 vrsta).

Ulazak turista i lov je strogo kontroliran i ograničen, te postoji samo nekoliko apartmana za turiste i loše ceste.

Izvori
------

* P. Guy, *Notes on the vegetation types of the Zambezi Valley, Rhodesia between Kariba and Mupata Gorges*, 1977. Kirkia 10: 543-557.

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Zimbabveu |
| --- |
|  | 
Nacionalni park Mana Pools i safari područja Sapi i Chewore • Nacionalni park brežuljaka Matobo • Ruševine Khamija • Veliki Zimbabve • Viktorijini slapovi
 | Zastava Zimbabvea |
| **Nematerijalna svjetska baština Zimbabvea**
Ples Mbende Jerusarema naroda Šona
 |
Scena iz filma *Putovanje na Mjesec*
Iluzije ili varke oka koje se koriste radi potrebe filma, televizije, kazališta ili video igara kako bi se dočarali nepostojeći događaji, fenomeni ili bića u priči ili u virtualnom svijetu se tradicionalno zovu *specijalni efekti* (skraćenica *SFX*, *SPFX* ili *FX*).

Specijalni efekti su tradicionalno podijeljeni na kategorije optičkih efekata i mehaničkih efekata. Pojavom digitalne kamere pojavila se razlika između specijalnih i vizualnih efekata, jer se potonji odnosi na digitalnu post-produkciju dok se specijalni efekti koriste za mehaničke ili optičke efekte. 

Mehanički ili fizički efekti se ostvaruju odmah tijekom snimanja. Uključuju scenografiju, modele, animatroniku, pirotehniku ili efekte atmosfere: stvaranje vjetra, kiše, magle, oblaka itd. Neki su primjeri dojam da automobil vozi sam od sebe, ili eksplozija zgrade. Šminka se povremeno koristi na glumcima kako bi se dočarala strašna bića ili teške ozljede, poput primjerice u filmu *Terminator*.

od 1990-ih, kompjuterska animacija (CGI) se počela koristiti sve češće u industriji specijalnih efekata. Daje filmašima veću kontrolu i dozvoljava da se efekti izvedu sigurnije ili uvjerljivije, te uz manje troškove. Kao rezultat toga, mnoge tehnike optičkih i mehaničkih efekata su zamijenjene CGI-om.

Eksterni linkovi
----------------

***Specijalni efekti*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kratka historija specijalnih efekata na filmu TIME
***Requiem for a Heaveyweight*** (sh. *Rekvijem za teškaša*) je američka crno-bijela televizijska drama napravljena po scenariju Roda Serlinga i u režiji Ralpha Nelsona i premijerno prikazana u okviru antologije *Playhouse 90* na programu mreže CBS 1956. godine, a koja se smatra jednom od najpoznatijih i najuspješnijih TV-drama u historiji američke televizije.

Protagonist, čiji lik tumači Jack Palance, je Harlan "Mountain" (Brdo) McClintock, nekoć obećavajući, ali sada neuspješni bokser na zalazu karijere, koga muči dementia pugilistica, kao i komplicirani odnos sa menadžerom (čiji lik tumači Keenan Wynn) koji duguje novac gangsterima. Radnja prikazuje kako se McClintock nađe rastrzan između nastavka bokserske karijere, koja bi mu donijela sigurnu smrt, i manje opasnog, ali ponižavajućeg nastupanja kao kečer.

I Serling i Palance su imali iskustva kao boksači, te se TV-drama odlikovala izuzetnom autentičnošću u prikazu tog sporta. Nakon prikazivanja je dobila brojne pohvale, a što je uključivalo i Eda Wynna, oca Keenana Wynna dotle poznatog isključivo kao komičara, u ozbiljnoj dramskoj ulozi McClintockovog bolničara Armyja. *Requiem* je dobila prestižnu nagradu Peabody kao i nekoliko nagrada Emmy, a nakon čega je Serling dobio reputaciju jednog od najboljih televizijskih scenarista u Americi.

*Requiem* je nakon toga adaptiran kao TV-drama u nekoliko različitih zemalja, pa je tako već sljedeće godine u Britaniji BBC emitirao vlastitu verziju sa Seanom Conneryjem u glavnoj ulozi. Godine 1974. je RTV Beograd emitirala vlastitu verziju pod naslovom *Rekvijem za teškaša* sa Batom Živojinovićem u glavnoj ulozi. Godine 1962. je snimljen istoimeni igrani film sa Anthonyjem Quinnom u glavnoj ulozi.

Samo je snimanje TV-drame postalo 1960. godine predmetom TV-drame *The Man in the Funny Suit* u kojoj otac i sin Wynn tumače same sebe.

Vanjske veze
------------

* Submitted for your Perusal - *Requiem for a Heavyweight* Arhivirano 2018-04-16 na Wayback Machine-u
* *Requiem for a Heavyweight* (1956 *Playhouse 90* TV broadcast) at IMDB
Koordinate: 48° 51′ 32" SGŠ, 18° 51′ 49" IGD

**Turčjanske Tjeplice** (slov. *Turčianske Teplice*, mađ. *Stubnyafürdő*, nem. *Bad Stuben*) je grad u Slovačkoj, u okviru Žilinskog kraja.

Prirodni uslovi
---------------

Turčjanske Tjeplice su smeštene u središnjem delu države. Glavni grad države, Bratislava, nalazi se 210 km jugozapadno od grada.

**Reljef**: Turčjanske Tjeplice su se razvile u prostranoj dolini reke Turijec, središta istorijske oblasti Turijek. Nadmorska visina grada je oko 520 metara. Istočno od grada izdiže se planina Velika Fatra, a zapadno Mala Fatra.

**Klima**: Klima u Turčjanskim Tjeplicama je umereno kontinentalna.

**Vode**: Kroz Turčjanske Tjeplice protiče rečica Tjeplica, pritoka veće reke Turijec.

Istorija
--------

Ljudska naselja na ovom prostoru datiraju još iz praistorije. Naselje pod današnjim imenom prvi put se spominje u 1281. g. a 1533. g. naselje je dobilo gradska prava. Tokom sledećih vekova grad je bio u sastavu Ugarske kao banjsko lečilište.

Krajem 1918. g. Turčjanske Tjeplice su postale deo novoosnovane Čehoslovačke. U vreme komunizma grad je naglo industrijalizovan, pa je došlo do naglog povećanja stanovništva. Posle osamostaljenja Slovačke grad je postao njeno opštinsko središte, ali je došlo i do problema vezanih za prestrukturiranje privrede.

Stanovništvo
------------

Danas Turčjanske Tjeplice imaju oko 7.000 stanovnika i poslednjih godina broj stanovnika stagnira.

**Etnički sastav**: Po popisu iz 2001. g. sastav je sledeći:

* Slovaci - 98,0%,
* Česi - 0,7%%,
* Nemci - 0,4%%,
* ostali.

**Verski sastav**: Po popisu iz 2001. g. sastav je sledeći:

* rimokatolici - 48,1%,
* luterani - 30,6%,
* ateisti - 17,2%%,
* ostali.

Zbirka slika
------------

* Dvorac u Turčjanskim TjeplicamaDvorac u Turčjanskim Tjeplicama
* Gradska rimokatolička crkvaGradska rimokatolička crkva
* Pešačka ulica zimiPešačka ulica zimi
* Gradski supermarketGradski supermarket

Spoljašnje veze
---------------

***Turčjanske Tjeplice*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.turciansketeplice.sk Zvanična stranica grada Turčjanskih Tjeplica

| * p
* r
* u
Okrug Turčjanske Tjeplice (1 + 25) |
| --- |
| **Grad(ovi)** | **Turčjanske Tjeplice** |
| **Naseljena mjesta** | Abramova  • Blažovce  • Bodorova  • Borcova  • Brještje  • Budiš  • Veljki Čepčin  • Dubove  • Ivančina  • Jazernjica  • Jasenovo  • Kaljamenova  • Lješno  • Mali Čepčin  • Moškovec  • Mošovce  • Ondrašova  • Rakša  • Rudno  • Skljenje  • Slovenske Pravno  • Turček  • Haj  • Horna Štubnja  • Čremošnje |


| * p
* r
* u
 Gradovi u Žilinskom kraju |
| --- |
|  | **Žilina** • Bitča • Vrutki • Dolni Kubin • Kisucke Nove Mesto • Krasno nad Kisucou • Liptovski Grad • Liptovski Mikulaš • Martin • Namestovo • Rajec • Rajecke Teplice • Ružomberok • Tvrdošin • Trstena • Turzovka • Turčjanske Tjeplice • Čadca |  |
**Patuljasti kazuar** ili **Bennetov kazuar** (lat. *Casuarius bennetti*) je najmanja od tri vrsta kazuara. Ime je dobio u sjećanja na australskog prirodoslovca Georgea Bennetta. Živi na otocima Nova Gvineja, Nova Britanija i Yapen. Stanište su mu strma planinska područja do 3000 m nadmorske visine, bogata vegetacijom subtropskih i tropskih šuma.

Opis
----

Najmanji je među svim kazuarima. Visok je oko 99-135 centimetara. Težak je prosječno 18 kilograma. Perje mu je crno i grubo. Nema ga na glavi i vratu koji su plavo i crveno obejeni. Na vrhu glave nalazi se koštani izraštaj u vidu "kacige", a vrat je bez kreste, po čemu se razlikuje od svojih najbližih srodnika iz roda *Casuarius*.

Krila su zakržljala, a snažne i čvrste noge su bez perja. Na nogama su tri prsta, od kojih unutrašnji ima široku kandžu koja može biti dugačka i do 10 cm. Ženka i mužjak se međusobno razlikuju po veličini. Ženka je krupnija.

Ponašanje
---------

Stidljiva je ptica koja se retko može vidjeti u prirodi. Aktivan je tijekom dana, provodi vrijeme u potrazi za hranom. Obično se nalaze sam ili u paru, a povremeno i u malim grupama. Ako je izazvan ili uplašen, brani se s udarcima snažnih nogu i njihovih ubojitih kandži. Navodno je u takvim okršajima ubio psa, pa čak i čovjeka.

Pokazuje izrazitu teritorijalnost. Teritorij koju obuhvaća za život jedinka varira od 1 do 5 km2. Veličina i oblik teritorija mjenjaju se u ovisnosti od količine hrane i sezone parenja i gniježdenja. Ženkama pripadaju različiti teritoriji nekoliko mužjaka koje se preklapaju.

Komunikacija ostvaruje se glasom koji je nizak i nalazi se na donjem pragu ljudskog sluha. Niska frekvencija glasa odlična je za guste šume u kojima ovi kazuari žive. Malo je poznato kako ovi kazuari komuniciraju za vrijeme parenja.

Malo se zna o načinu parenja patuljastog kazuara, bolje je proučeno kod njegova srodnika, velikog kazuara.

Ženke postavljaju između 4 i 6 jaja. Inkubacija traje između 49 i 52 dana, a mladi postaju samostalni za 7-16 mjeseci. Potpunu brigu o jajima i mladima vode mužjaci. Spolnu zrelost dostižu oko četvrte godine života.

***Patuljasti kazuar*** na Wikimedijinoj ostavi
**Republikanizam** je politička ideologija koja propovijeda republiku kao društveno uređenje neke države, odnosno nužnost njenog uvođenja u državama koje su po svom uređenju monarhije.

Zagovornici republikanizma su u pravilu zagovornici socijalističkih, te nešto rjeđe liberalnih ideologija. Kao glavni argument u prilog ukidanja monarhije i uvođenja republike se navodi da je državni poglavar koji na položaj dolazi temeljem nasljednog prava nespojiv suvremenim idealima jednakosti svih građana, kao i da nasljedni državni poglavar za svoje postupke ne odgovara nikome, odnosno važniji mu je privatni od javnog interesa. 

Republikanizam kao ideologija svoje korijene vuče iz antičke političke prakse utjelovljene u grčkim polisima kao što je Atena, odnosno Rimskoj Republici. Pojava evropskih gradova-država u srednjem vijeku mu daje novih zamah, da bi se u doba prosvjetiteljstva uobličila kao reakcija na pojavu apsolutnih monarhija čije je uređenje bilo u sve većem raskoraku s interesima građanstva i kapitalizma. 

Republikanizam svoj najradikalniji oblik dobija u vrijeme francuske revolucije kada postaje gotovo nerazdvojan od ideologije liberalizma. Međutim, s transformacijom dotadašnjih apsolutnih monarhija u ustavne, a kasnije i parlamentarne monarhije gdje monarsi imaju uglavnom simboličku ulogu, nestaje neposrednih političkih poticaja za republikanizam.

S druge strane, republikanizam počinju koristiti nove ideologije 19. vijeka kao što su nacionalizam, a nešto kasnije i socijalizam, pogotovo njegova struja koja će u 20. vijeku biti poznata kao komunizam.

Socijalistički raspoloženi republikanci monarhiju smatraju nespojivim s idealima jednakosti, a komunisti u monarhiji vide simbol starog poretka, odnosno jezgru otpora diktaturi proletarijata, koja se zbog toga mora ukloniti. 

Mnogi nacionalistički pokreti su postali republikanski jer bi se, po njihovom mišljenju, uklanjanjem nasljednog monarha s mjesta nacionalne države izbjegla svaka mogućnost da preko braka ili personalne unije ta država ostvari državnopravne veze s nekim drugima državama ili nadnacionalnim entitetima, a samim time i izgubi svoj suverenitet. To je, između ostaloga, razlog zašto izraz *republikanizam* danas služi kao sinonim za irski nacionalizam, kao što je nastojanje za kidanje svih državnopravnih veza s bivšom maticom državom - Velikom Britanijom - glavni sadržaj republikanskog pokreta u državama Commonwealtha kao što su Australija, Novi Zeland i Kanada. 

Nasuprot republikanizmu se kao ideologija koja se zalaže za očuvanje ili ponovno uspostavljanje monarhije javlja rojalizam, odnosno monarhizam. 

Izraz *republikanac* ili *republikanski* je, s druge strane, u mnogim državama izgubio dosta svog ideološkog značenja, za što su možda najbolji primjer SAD i tamošnja Republikanska stranka.

| * p
* r
* u
Političke ideologije |
| --- |
| 
Anarhizam •
Fašizam •
Feminizam •
Komunizam •
Komunitarizam •
Konzervativizam •
Hrišćanska demokratija •
Liberalizam •
Libertarijanizam •
Nacionalizam •
Socijaldemokratija •
Socijalizam •
Zelena politika
 |
| **Odnosi prema političkim stranka:** Ideologije stranaka • Stranke po ideologijama |
**Obrinovići** su velikaška porodica, koja se može pratiti od sredine XIV do početka XVI stoljeća. Bila je nosilac nasljedne županske časti u srednjovjekovnoj župi Neretva, u Gornjoj Bosni, kasnije nazvanoj Kraljeva zemlja. Sjedište roda bilo je u Seonici. Najprije se spominju kao „vlastela od Neretve", a zatim kao „vlastela od Bosne". Jedan je vršio i dužnost dvorskog kneza (Ostojica Obrinović na dvoru kralja Dabiše).

Prilikom konačnog osvajanja Neretve Obrinovići su Turcima učinili znatne usluge, pošto je Petar sačuvao znatan dio svog posjeda. Jedan član roda, možda i Petrov rođeni brat, dobio je zeamat u okolini Višegrada. Dva sina kneza Petra su takođe prihvatili islam i uspeli su na visoke položaje u turskoj imperiji. Jedan od njih, Kalinbaša, bio je gospodar Rumelije. Drugi, Mehmedbeg, bio je u dva navrata sandžakbeg Hercegovine, a prije toga bio je na dužnosti kapidžibaše na sultanovom dvoru.

1. Vučko
	1. Vuk Vučković, 1326-1329
		1. Obrin Vuković
			1. Vlatko Obrinović, 1354-1366
				1. Ostojica Obrinović, 1394
					1. Petar Obrinović, 1469-1487
						1. Kalinbaša, 1487-1499
						2. Mehmed Obrinović, 1499-1511
					2. Hamzabeg Obrinović, 1469

Literatura
----------

* Pavao Anđelić, Svjetlost, Sarajevo, 1982 – STUDIJE O TERITORIJALNOPOLITIČKOJ ORGANIZACIJI SREDNJOVJEKOVNE BOSNE