recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
World Outgames 2009.
**World Outgames** ili samo **Outgames** (mogući prevod: *Svetske otvorene igre*) predstavlja novo svetsko sportsko takmičenje i kulturnu manifestaciju koju organizuje LGBT zajednica. Iako je u pitanju LGBT događaj, Outgames su otvorene za sve koji/e žele da učestvuju, bez obzira na seksaulnu orijentaciju. Takođe, ne postoje kvalifikacioni standardi za učešće u igrama. Outgames okupljaju mnoge sportiste i sportistkinje kao i umetnike i umetnice iz celog sveta, a mnogi/e od njih dolaze iz zemalja u kojima se istopolna orijentacija ne ispoljava javno. Sportska takmičenja prati program sa kulturnim sadržajem.

Prve Outgames održane su 2006. godine u Montrealu sa preko 18.500 učesnika i učesnica, što ih je učinilo najmasovnijim međunarodnim događajem u Montrealu od Olimpijade 1976.

Outgames ne traba pomešati sa Gay Games (Gej igre), starijim LGBT sportskim takmičenjem, neformalno poznatim kao „*Gej Olimpijada*". Sedme po redu Gay Games trebalo je da se održe u Mintrealu 2006. godine. Međutim, kako Federacija gej igara (Federation of Gay Games – FGG) i grad Montreal nisu mogli da se dogovore po pitanju veličine i broja učesnika/ca Gej igara, FGG je odličila da se igre održe u Čikagu. Montreal je najavo da namerava da organizuje i održi igre i bez FGG-a, što je promovisano kao Prve World Outgames, finansijski podržane od strane Gej i lezbejske internacionalne sportske asocijacije, grada Montreala, provincije Quebec, vlade Kanade, kao i brojnih nacionalnih i internacionalnih kompanija, među kojima i Air Canada, GlaxoSmithKline, Labatt Brewing Company i druge.

Druge po redu Outgames organizovane su u Kopenhagenu, 2009. Odluka je donesena nakon što je Berlin odbio da bude domaćin, zbog nastavljenog sukoba između dve LGBT sportske organizacije. Treće igre održane su u Antverpenu, a četvrte su zakazane za Majami Bič 2017. godine.

Spisak Outgames
---------------

1. Prve World Outgames, Montreal 2006
2. Druge World Outgames, Kopenhagen 2009
3. Treće World Outgames, Antverpen 2013

Povezano
--------

* Gej igre
* EuroGames
* Federacija gej igara
* Evropska gej i lezbejska sportska federacija
* Gej i lezbejska internacionalna sportska asocijacija
* Montrealska deklaracija

Spoljne veze
------------

***World Outgames*** na Wikimedijinoj ostavi

* Gay and Lesbian International Sport Association Arhivirano 2009-01-30 na Wayback Machine-u
* World Outgames, Montreal 2006
* Gay Games, Chicago 2006
Grb obitelji Tartaglia
**Tartaglia** (također i **Jakovlić**), stara splitska patricijska obitelj koja je imala značajnu ulogu u političkoj, vojnoj i kulturnoj povijesti Splita. Prezime obitelji (u prijevodu *mucavac*) čuva uspomenu na *Andriju Nikole* koji zbog svoje govorne mane nije mogao obavljati javne gradske dužnosti.

Palača Tartaglia nalazi se u južnom dijelu predgrađa u četrvti *Sv. Klara*.

Povijest
--------

Obitelj Tartaglia pripada među najstarije splitske plemićke obitelji. U izvorima se može pratiti od 12. stoljeća, ali je nesumnjivo starijeg postanka. U splitskom Statutu iz 1312. godine spominje se njihovo salonitansko podrijetlo što je teško utvrditi.

Rodonačelnik obitelji bio je plemić **Mihacije** koji se kao odvjetnik spominje 1201. godine. Njegov unuk **Andrija Mihacijev** spomenut je kao sudac prilikom sklapanja mira između Splita i Trogira 1239. godine.

Za vrijeme splitskog pučkog ustanka 1398.-1402. godine, Tartaglie se nalaze u izgnanstvu u Trogiru. Naslov **Conte Veneto** obitelji je dodjelio 1444. godine mletački dužd Francesco Foscari. Od 16. stoljeća članovi obitelji ističu se kao vojni zapovjednici u ratovima protiv Turaka.
U 19. stoljeću istaknuo se narodnjak i splitski načelnik (do 1848.) **Mihovil** koji se često suprostavljao načelniku Bajamontiju, dok u prvoj polovini 20. stoljeća istaknuto mjesto u splitskoj i hrvatskoj povijesti ima Ivo Tartaglia.

Bilješke
--------

1. ↑  Kuzmanić, Mario-Nepo, str. 23.
2. 1 2  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2010-07-18. Pristupljeno 2014-07-26.

Literatura
----------

* *Kuzmanić, Mario Nepo, Splićani - obitelji i prezimena, Split, 2008.*
* *Kuzmanić, Mario-Nepo, Splitski plemići, prezime i etnos, Split, 1998.* ISBN 953-163-106-9

Vanjske poveznice
-----------------

* Hrvatski plemićki zbor - Tartaglia Arhivirano 2010-07-18 na Wayback Machine-u
**Skiri** ili **Skirijci** (latinski: ) je naziv za drevni narod koji je živio na području istočne Evrope između 2. vijeka pne. i 5. vijeka n.e.

Podaci od Skirima su prilično oskudni. Prvi put se spominju u 3. vijeku pne. kada su zajedno s Galaćanima i (vjerojatno) indoiranskim narodom Saii Saii pokušali zauzeti grad Olbija na crnomorskoj obali. Vjeruje se da im je pradomovina biola današnja Poljska. Oko 200. pne. su počeli migrirati na jug zajedno s Bastarnima. S vremenom su došli u doticaj s Rimljanima, čiji ih autori opisuju kao narod nastanjen istočno od Bastarna, na obali Crnog Mora.

Većina historičara smatra da su pripadali germanskim narodima.

Otada se relativno rijetko spominju, sve do 4. vijeka kada ih rimski autori navode kao stanovnike Karpata. Tamo ih je napao Atila i prisilio da postanu njegovi saveznici. Nakon Atiline smrti su se Skiri pridružili Gotima, a dio rimskoj vojsci. Odoakar, germanski vođa koji je srušio Zapadno Rimsko Carstvo 476. godine, bio je napola Skir.

Napomene
--------

1. ↑
|  |
| --- |
|  |

**Uzbečka Sovjetska Socijalistička Republika** (uzbečki: *Ўзбекистон Совет Социалистик Республикаси*; ruski: *Узбекская Советская Социалистическая Республика*, akronim: **USSR**) bila je jedna od 15 republika Saveza Sovjetskih Socijalističkih Republika.

Historija
---------

Historija te republike počela je kad je tadašnji komesar za nacionalna pitanja Josif Staljin, odlučio povući nove granice administrativnih jedinica po Centralnoj Aziji, koje bi više odgovarale nacionalnom sastavu njihova stanovništva. Zbog tod su raspuštene dotadašnje Turkestanska Autonomna Sovjetska Socijalistička Republika, Buharska Narodna Sovjetska Republika i Horezmanska Narodna Sovjetska Republika a njihove teritorije podjeljene na pet novih jedinica, od kojih je jedna 27. oktobar 1924. postala *Uzbečka Sovjetska Socijalistička Republika*. Ona je već iduće godina postala jedna od konstitutivnih republika Sovjetskog Saveza.

Sve do 1929.unutar Uzbečke SSR postojala je Tadžička Autonomna Sovjetska Socijalistička Republika, koja je zatim proglašena ravnopravnom sovjetskom republikom i izdvojena iz Uzbečke SSR. Slijedeći veliki korak dogodio se 1930. kad je glavni grad je, umjesto Samarkanda, postao Taškent. Nakon tog je 1936. Uzbečkoj SSR je priključena Karakalpačka ASSR, koja je bila izdvojena iz Kazaške SSR.

Uzbečka Sovjetska Socijalistička Republika prestala je postojati 25. decembra 1991. kad se je proglasila nezavisnom Republikom Uzbekistan.

***Uzbečka Sovjetska Socijalistička Republika*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **historiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


| * p
* r
* u
Savezne republike Sovjetskog Saveza (1922–1991) |
| --- |
| Glavne | 
* Armenska SSR
* Azerbejdžanska SSR
* Beloruska SSR
* Estonska SSR
* Gruzijska SSR
* Kazaška SSR
* Kirgiska SSR
* Latvijska SSR
* Litvanska SSR
* Moldavska SSR
* Ruska SFSR
* Tadžička SSR
* Turkmenska SSR
* Ukrajinska SSR
* Uzbečka SSR

 |
| Kratkotrajne | 
* Karelo-Finska SSR (1940–1956)
* Zakavkaska SFSR (1922–1936)

 |
| Nesavezne republike | 
* SSR Abhazija (1921–1931)
* Buharska NSR (1920–1925)
* Horezmanska NSR (1920–1925)
* Nahičevska ASSR (1920–1923)
* Pridnjestrovska Moldavska SSR (1990–1991)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 144179242
* LCCN: n79079070

 |
**Uzdolje** je naselje u sastavu Općine Biskupija, u Šibensko-kninskoj županiji. Nalazi se oko 13 kilometara južno od Knina.

Povijest
--------

Knez Muncimir (Mutimir) u Uzdolju je dao podići crkvu svetog Ivana, od koje je danas sačuvan kameni ulomak s Muncimirovim imenom i 895. godinom. Iako se često smatralo da se radi o crkvi i groblju svetog Luke, proučavanjem povijesnih zapisa utvrđeno je da se ipak radi o crkvi svetog Ivana, obnovljenoj 1458. godine. Ostaci crkve danas su okruženi pravoslavnim grobljem, koje je kasnije izgrađeno.

Početkom Domovinskog rata naselje je okupirao srpski agresor. Oslobođeno je u kolovozu 1995. operacijom Oluja.

Stanovništvo
------------

Prema popisu iz 2011. naselje je imalo 226 stanovnika.

  

***Kretanje broja stanovnika od 1857. do 2011.***

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  Popis stanovništva u Hrvatskoj 2011. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Uzdolje** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Biskupija |
| --- |
| Biskupija • Markovac • Orlić • Ramljane • Riđane • Uzdolje • Vrbnik • Zvjerinac |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
*Za ostale upotrebe, v. Usnik.*
**Usnik**, **pifla** ili **mundštik** (fr. *embouchure*, engl. , ital. *bocchino*, nem. *Mundstück*) je deo nekih duvačkih instrumenata koji služi za stvaranje tona. Pri sviranju, muzičar-svirač stavlja usnik između usana, odakle je ovaj deo instrumenta i dobio naziv - *usnik*.

Različiti oblici usnika
-----------------------

Na drvenim duvačkim instrumentima usnici su različitih oblika:

1. **Uski prorez** – ovakvi usnici se nalaze kod raznih vrsta frula, kavala, blok-flaute. Izgled *usnika* na blok-flauti je sledeći:
, dok na narodnim instrumentima sličnim fruli izgleda ovako: 
2. **Kružni otvor** – ovakvi usnici se nalaze kod flaute i kod pikolo flaute. Izgled *usnika* kod flaute je sledeći:

3. **Kljunasti** – ovakvi usnici se nalaze kod klarineta, saksofona i šalmaja. Usnici za ove instrumente se mahom prave od ebonita (vrste veštačke mase), ređe od stakla ili drveta. Da bi se na ovim usnicima dobio ton, na otvor usnika stavlja se trščani jezičak (pisak) koji svojom vibracijom stvara ton. Trska se za donji deo usnika pričvršćuje metalnim (srebro ili nikl), plastičnim ili kožnim obručem sa metalnim zavrtnjima (tzv. *mašinicom*, *poveznicom* ili *ligaturom*). Trska i usnik se štite od udara, krzanja i uništenja delom koji se pravi od plastične mase ili metala (srebro ili nikl) i koji se stavlja na usnik. To je tzv. *poklopac* ili *kapica*. Izgled *usnika* sa *trskom* koja je *poveznicom* pričvršćena za usnik klarineta je sledeći (**A)** usnik sa trskom i poveznicom, **B)** trske za klainet i saksofon):
**A)**     **B)** 
Izgled *usnika* sa *poveznicama* za trske, *trskama* i *kapicom* kod tenor saksofona je sledeći:

*Školski primer* današnjeg šalmaja je takođe jednotrščani drveni duvački instrument (kao klarinet i saksofon) sa *kljunastim usnikom*. To je narodni instrument i ujedno preteča modernog klarineta. Ova vrsta šalmaja ima isti *usnik*, *poveznicu* i *trsku* kao klarinet, što se vidi na sledećoj slici koja prikazuje moderni školski šalmaj:

Pogledajmo još jedan tip *modernih školskih šalmaja* raznih veličina koji ima isti *usnik, poveznicu* i *trsku* kao klarinet:


---


|  |  |
| --- | --- |
| **Напомена.** |    Limeni duvački instrumenti takođe imaju usnik.
1. *Levkastog oblika:* (horna i tuba)
2. *Čašičastog oblika:* (truba i trombon).
 |

Референце
---------

Potraži značenje riječi ***mouthpiece*** u   
W(j)ečniku, slobodnom rječniku.

1. ↑  Vlastimir Peričić, *Višejezični rečnik muzičkih termina*
2. ↑  Radivoj Lazić, Škola za klarinet: *Učim klarinet II*
3. ↑  Delovi klarineta
4. ↑  Vlastimir Peričić - Radivoj Lazić, *Osnovi teorije muzike*

Vidi još
--------

***Usnik (drveni duvački instrumenti)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Duvački instrumenti
* Muzički instrumenti
* Podela muzičkih instrumenata
* Podela muzike
* Trska za klarinet
**Univerzitet u Kaliforniji, San Francisco** (engl. , šp. *Universidad de California en San Francisco* UCSF) je javni istraživački univerzitet San Francisku u američkoj saveznoj državi Kaliforniji. Deo je javnog univerzitetskog sistema Univerziteta Kalifornija i posvećen je isključivo zdravstvenim naukama i biološkim naukama.

UCSF je osnovan kao Medicinski koledž Toland 1864. godine. 1873. godine postao je povezan sa Univerzitetom u Kaliforniji kao njegov Medicinski fakultet. Istovremeno je sastav škole inkorporisan Kalifornijski koledž farmacije, a 1881. godine osnovana je škola stomatologije. Prostorije institucije su se nalazile i u Berkeleyu i u San Francisku. 1964. godine škola je stekla potpunu administrativnu nezavisnost kao kampus sistema UC, a 1970. je dobila današnji naziv.

U.S. News & World Report rangiranje univerziteta za 2022-23. godinu uvrstio je medicinsku školu UCSF kao treću najbolju medicinsku školu za provođenje medicinskih istraživanja u SAD-u *(deli mesto sa medicinskim školama Univerziteta Kolumbija i Univerziteta Džons Hopkins)* i kao drugu najbolju medicinsku školu za primarnu zdravstvenu zaštitu. Jedina je medicinska škola koja se rangira među prve tri u obe kategorije.

Sa 25.398 zaposlenih, UCSF je drugi najveći poslodavac u javnom sektoru u području zaliva San Franciska. Fakultet UCSF-a leči pacijente i obučava lokalno stanovništvo od 1873. godine u Bolnici San Francisko General i u Medicinskom centru San Francisko VA.

Vidi još
--------

* Akreditacija institucija za visoko obrazovanje u SAD-u
**Ponte di Rialto** (hrvatskosrpski jezik: **Most Rialto**) je najstariji i najpoznatiji od četiri mosta koji premošćuju Canal Grande u Veneciji (Italija).

Historija
---------

Prvi prijelaz preko Canal Grandea u Veneciji bio je pontonski most kojeg je još 1181. sagradio Nicolò Barattieri. Taj most Venecijanci su zvali Ponte della Moneta, zbog tog jer je s njegove istočne strane stajala prva kovnica novca Zecca.

Detalj mosta
Pogled sa Rialta
Putokaz za Ponte di Rialto, jedno od centralnih mjesta u Veneciji
Vremenom je promet preko pontonskog mosta zbog tržnice na istočnom dijelu toliko narastao da je 1255. napravljen drveni most. To je bila građevina s dvije simetrične pokretne rampe koje su se mogle podići da omoguće prolaz visokim brodovima. Tokom prve polovice 15. vijeka, uzduž mosta podignuti su dućani na obje strane. Prihodi od najma pomogli su održabvanju mosta. Most od drvenih greda je djelomično izgorio za pobune koju je vodio Bajamonte Tiepolo 1310. godine, zatim se 1444. srušio pod težinom gledatelja koji su pratili procesiju brodova, a ponovno je pao 1524. godine.

Ideja da se umjesto drvenog izgradi kameni most prvi put se pojavila 1503. godine i potom su se par decenija redale kojekakve ideje. Venecijanski senat je 1551. raspisao natječaj za novi most. Svoje prijedloge dali su najveći arhitekti onog doba kao što su Jacopo Sansovino, Palladio i Vignola i Michelangelo, ali svi oni držali su se starih prokušanih statičkih zakona i ponudili nacrt mosta s nekoliko lukova manjeg raspona na stupovima u kanalu, što senatori nikako nisu htjeli. Pobijedilo je rješenje Antonia da Ponta u vidu jednolučnog kamenog mosta smiono velikog raspona za ono vrijeme. Vincenzo Scamozzi, jedan od konkurenata, čak je predviđao da će se vrlo brzo srušiti zbog toga. Osim smiono velikog luka, most je umnogočemu ličio na stari drveni. Isto kao i stariji, također je imao dućane sa svake strane i na sredini portik. Gradnja je otpočela 1588. i most je dovršen 1591. godine. Do danas je u funkciji i ne samo da služi svrsi, već je jedna od najvećih atrakcija Venecije.

Pogled na sa mosta na Canal Grande

Izvori
------

1. 1 2  Molmenti, Pompeo; Horatio Forbes Brown (13. 10. 1906) (Google books). *Venice: Its Individual Growth from the Earliest Beginnings to the Fall of the Republic*. Chicago: A.C. McClurg & Co.. str. 29.

Vanjske veze
------------

***Ponte di Rialto*** na Wikimedijinoj ostavi

* Background Information Arhivirano 2006-01-16 na Wayback Machine-u (`en`)
* Interactive Panorama: Rialto Bridge Arhivirano 2009-08-02 na Wayback Machine-u
* Rialto Bridge Photo Gallery

| * p
* r
* u
Venecijanski mostovi preko Kanala Grande |
| --- |
| Ponte di Rialto  •  Ponte dell'Accademia  •  Ponte degli Scalzi  •  Ponte della Costituzione |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 247699927
* LCCN: sh89003444

 |
**Univerzitet u Kaliforniji, Santa Cruz** (engl. , šp. *Universidad de California en Santa Cruz* UC Santa Cruz ili UCSC) je javni istraživački univerzitet u Santa Cruzu u američkoj zaveznoj državi Kaliforniji. Jedan je od deset kampusa sistema Univerziteta u Kaliforniji. Smešten u Monterey zalivu, na rubu priobalne zajednice Santa Cruz, kampus se prostire na 810 hektara valovitih, šumovitih brežuljaka s pogledom na Pacifički okean. U jesen 2022. godine, njegovih deset koledža upisivalo je oko 17.500 preddiplomskih i 2.000 postdiplomskih studenata.

Osnovan 1965. godine, UC Santa Cruz je započeo s namerom da predstavi progresivno, interdisciplinarno preddiplomsko obrazovanje, inovativne metode nastave i savremenu arhitekturu. Sistem rezidencijalnih koledža sastoji se od deset malih koledža koji su osnovani kao varijacija britanskog Oksbridž univerzitetskog sistema.

Među nastavnim osobljem su dobitnici Nobelove nagrade, nagrade Breakthrough Prize in Life Sciences, 12 članova Nacionalne akademije nauka, 28 članova Američke akademije umetnosti i nauka, te 40 članova Američkog udruženja za napredak nauke. Devet bivših studenata UC Santa Cruza su dobitnici 11 Pulicerovih nagrada. UC Santa Cruz je svrstan u kategoriju "R1: Univerziteti za doktorska istraživanja - Vrlo visoka istraživačka aktivnost". Univerzitet je takođe član Udruženja američkih univerziteta.

Vidi još
--------

* Akreditacija institucija za visoko obrazovanje u SAD-u
Plazma kugla
**Plazma lampa** ili **plazma kugla** ili **Teslina kugla** je neobična svjetiljka koja je bila vrlo popularna 1980-tih. Otkrio ju je Nikola Tesla, nakon svojih pokusa s visokofrekventnim strujama u vakuumskoj staklenoj cijevi, dok je istraživao svojstva visokog napona. Nazvao ju je "tinjalica s inertnim plinom".

Opis
----

Plazma kugla je obično staklena kugla, iako ima raznih oblika, napunjena mješavinom plinova (obično helij ili neon, a ponekad ksenon ili kripton), pod malim tlakom (ispod 0,01 bar), kroz koju prolazi visokofrekventna izmjenična struja od oko 35 kHz i 2 do 5 kV, stvorena s visokonaponskim transformatorom. Puno manja kugla iznutra služi kao elektroda. Niti plazme se šire od unutrašnje elektrode do vanjskog stakla. Zrake u početku slijede linije električnog polja, ali se kasnije mijenjaju zbog miješanja plina unutra.

Ukoliko stavimo ruku u blizini stakla, mijenjamo visokofrekventno polje, uzrokujući da jedna zraka seli s unutrašnje kuglice do točke dodira na staklu. Električna struja se stvara unutar svakog vodljivog objekta blizu kugle, jer staklo ne spriječava elektromagnetsko polje, koju stvara električna struja koja teče kroz plazmu (iako staklo kao izolator zaustavlja električnu struju). Staklo djeluje kao izolator u električnom kondenzatoru, koji se stvara između ioniziranog plina i ruke.

Moguće opasnosti
----------------

Centralna elektroda plazma kugle
Treba biti pažljiv kada stavljamo elektronske uređaje u blizinu plazma kugle, jer visoki napon može stvoriti električni naboj na uređaju, pa čak i na plastično kučiste. Radio frekventno polje može ometati rad pokretne ploče (engl. touchpad) na prijenosnom računalu, digitalni audio uređaj, mobilni telefon i slično. Iako su osrednje plazma kugle uzemljene, one mogu stvoriti male iskre, jer bilo koji vodljivi objekt djeluje kao ploča kondenzatora. S vanjske strane stakla može se stvoriti ozon, nakon par minuta stalnog rada, a znamo da je on štetan za ljude.

Povijesne činjenice
-------------------

Nikola Tesla je opisao plazma kuglu u svom patentu U.S. Patent 0,514,170 ("Tinjajuće električno svjetlo"). Tesla je napajao plazma kuglu s visokofrekventnim strujama sa Teslinog transformatora i time stvorio sjajne zrake. 
Danas široko rasprostranjenu modernu inačicu Teslina osnovnog modela, dizajnirao je Bill Parker 1970-ih.

Primjena
--------

Plazma kugla se uglavnog koristi kao novitetna igračka zbog svojih neobičnih svjetlosnih efekata i koristeći trik da se oni mijenjaju dodirom ruke. Ne koristi se kao rasvjeta. Ipak, u zadnje se vrijeme u prodaji može naći plazma kugla sa spojem istim kao i u normalne električne žarulje.

Izvori
------

1. ↑  Tesla, Nikola (1892). „Experiments with Alternate Currents of High Potential and High Frequency". Pristupljeno Jul. 26, 2010.
2. 1 2 3  Barros, Sam (2002). „PowerLabs Plasma Globes Page". Pristupljeno Nov. 16, 2009.
3. ↑  Plasma Ball Night Light Makes Us Nostalgic For Bed Wetting, gizmodo.com, 2007-11-27
4. ↑  Plasma Night Light, 4physics.com, 2010-02-17
**Univerzitet u Kinšasi** (francuski: ) je univerzitet u Kinšasi u D.R.Kongo. Univerzitet je osnovan 1954. godine, a pohađa ga oko 26.000 studenata.

Historija
---------

Univerzitet je osnovan 1954. kao odgovor belgijskih kolonijalističkih vlasti na kritike da ništa nisu učinili kako bi omogućili obrazovanje lokalnom stanovništvu. Univerzitet je u tim godinama nosio ime Univerzitet Lovanouma i bio je vođen od strane isusovaca. Godine 1971. ovaj je univerzitet spojen sa Protestantskim autonomnim univerzitetom Konga i Univerzitetom Konga u Lubumbashiju kako bi bio formiran Nacionalni univerzitet Zaira koji je ponovo podijeljen 1981. i tim je izdvajanjem nastao i današnji univerzitet. Univerzitet se godinama suočava sa velikim problemima sa financiranjem, tokom vremena kantine su prestale služiti obroke, a plate profesora padale su i na 15$.

Vanjske veze
------------

***Univerzitet u Kinšasi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Univerzitet Kinshase

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 147306428
* LCCN: n88660887
* ISNI: 0000 0000 9927 0991
* GND: 46254-8
* SUDOC: 026431580
* BNF: cb118680287 (podaci)

 |
**Univerzitet u Manitobi** (engleski: ; francuski: ) je javni istraživački univerzitet u Winnipegu u kanadskoj provinciji Manitobi. Institucija je članica prestižne U15 grupe kanadskih istraživačkih univerziteta. Univerzitet je osnovan 1877. godine kao prvi univerzitet u zapadnoj Kanadi koja pokriva kanadske provincije Albertu, Britansku Kolumbiju, Manitobu i Saskatchewan. Univerzitet je podeljen na tri kampusa. Institucija posvećuje dodatnu pažnju integraciji urbanog domorodačkog stanovništva Kanade (Indijanci i Eskimi ili Inuiti).

Istorija
--------

Povelja Univerziteta u Manitobi potpisana je 28. februara 1877. godine. Univerzitet je osnovao kanadski konzervativni političar Alexander Morris. Institucija je službeno i otvorena 20. juna iste godine. Univerzitet je osnovan trilateralnim spajanjem *Manitobskog koledža* osnovanog kao prezbiterijanski koledž 1871. godine koji je postojao do 1967, rimokatoličke frankofone *Visoke škole de Saint-Boniface* osnovane 1818. koja deluje do danas i anglikanskog *Koledža St. John's* osnovanog 1866. godine. Nekoliko drugih federiranih koledža osnovano je u narednim godinama. Skupština Manitobe je 1901. godine izmenom zakonodavnog okvira za visoko obrazovanje univerzitetu omogućila da diplome i obrazovne programe provodi samostalno, a ne putem federiranih škola što je bio model preuzet od metropolitskog Univerziteta u Londonu. Federirani koledži nisu prestali delovati u okvirima univerziteta kao autonomne obrazovne institucije. 1905. godine univerzitet je dobio prvu zgradu i profesore za izvođenje samostalnih programa koji se nisu izvodili na koledžima.

Do 1920. godine Univerzitet u Manitobi postao je najveća institucija visokog obrazovanja u regionu kanadskih prerija. 1981. godine Koledž svetog Andreja, koji je inicijalno osnovan kao bogoslovija u okvirima Ukrajinske pravoslavne crkve u Kanadi, postao je prvi federirani koledž univerziteta sa obrazovnim programima na ukrajinskom jeziku. U 1960-im godinama odlukom provincijskih vlasti iz sastava univerziteta izdvojeni su novi univerziteti kao samostalne institucije.

Izvori
------

1. ↑  
Annual Financial Report 2015, University of Manitoba
2. ↑  „University of Manitoba Visual Identity Guide". University of Manitoba. Pristupljeno 12 February 2012.

Vanjske veze
------------

* umanitoba.ca

| * p
* r
* u
Kanada U15-grupa kanadskih istraživačkih univerziteta |
| --- |
| 
* Alberta Alberta
* Britanska Kolumbija Britanska Kolumbija
* Alberta Calgary
* Nova Škotska Dalhousie
* Quebec Laval
* Manitoba Manitoba
* Quebec McGrill
* Ontario McMaster
* Quebec Montreal
* Ontario Ottawa
* Ontario Queen's
* Saskatchewan Saskatchewan
* Ontario Toronto
* Ontario Waterloo
* Ontario Zapadni Ontario

 |  |
**Termoelektrana Ugljevik**, općina Ugljevik, Bosna i Hercegovina. Početak rada 1985. godine.  Kao osnovno gorivo u TE – Ugljevik koristi se mrki ugalj iz ležišta »Bogutovo Selo«. Zavisno preduzeće „Rudnik i termoelektrana Ugljevik" ad Ugljevik posluje u okviru Mješovitog holdinga „Elektroprivreda Republike Srpske" sa sjedištem u Trebinju. Pretežna djelatnost preduzeća je proizvodnja električne energije i eksploatacija i prodaja uglja.

Istorija elektrane
------------------

Na bazi dokazanih rezervi uglja i generalnog plana lokaliteta bila je predviđena izgradnja energetskog kompleksa 4 x 300 MW. Izgradnja prvog bloka TE, instalisane snage 300 MW, završena je 1985. godine. Izgradnja drugog bloka prekinuta je početkom ratnih dejstava na području bivše SFRJ.

U periodu od 23. aprila 1992. do 24. novembra 1995. godine Termoelektrana je bila van pogona zbog rata u Bosni i Hercegovini. Rat je prekinuo i radove na izgradnji još jednog bloka TE snage 300 MW.

Od početka proizvodnje, maj 1985. do 31. decembra 2006. godine blok je radio oko 104.500 h ili 52% projektovanog radnog vijeka
Rekonstrukcijom kotla u toku remonta postrojenja 2010. godine (ugradnja novog, membranskog vodenog ekonomajzera; zamjena ventilatora hladnog gasa; rekonstrukcija kanala hladnog gasa; ugradnja novog sistema čišćenja, u radu bloka, ogrevnih površina ložišnog prostora; ugradnja sistema za praćenje položaja plamena u kotlu) ostvareno je povećanje prosječne snage bloka, povećanje raspoložive snage na projektovanu (300 MW), kao i značajno smanjenje zaprljanja konvektivnih ogrevnih površina pepelom, odnosno smanjenje broja zastoja zbog čišćenja konvektivnog dijela ložišta.

U toku remonta postrojenja 2013. godine, ostvarena je automatizacija rada bloka, uvođenjem sistema za upravljanje i monitoring rada bloka. Na ovaj način postignuta je optimizacija radnih parametara, kao i smanjenje uticaja subjektivnog faktora u upravljanju režimom rada.

U sklopu Termoelektrane Ugljevik I izgrađena je infrastruktura i dio pomoćnih objekata koji će služiti za potrebe Termoelektrane Ugljevik II. Isporučena je i oprema ukupne ugovorene vrijednosti od oko 15 mil. USD.

Tehničke karakteristike
-----------------------

Instalisana snaga Termoelektrane „Ugljevik 1" je 300 MW sa projektovanom godišnjom proizvodnjom od 1.601 GW. TE „Ugljevik 1" je projektovana da radi 200.000 sati. Od početka proizvodnje, maj 1985. do 31. decembra 2006. godine blok je radio oko 104.500 h ili 52% projektovanog radnog vijeka.

Ostvarena je vlastita potrošnja u procentima 8,61% od ukupne proizvodnje.
Dimnjak termoelektrane je visok 310 metara. Najviša je građevina u Bosni i Hercegovini. Bio je i treći objekat po visini u bivšoj Jugoslaviji (viši od njega su dimnjaci TE u Trbovlju (Slovenija) i Plominu (Hrvatska), kao i 8 dimnjak po visini u Evropi, odn. 15 u svijetu. 

* broj agregata: 4
* Nazivna snaga: 300 MW
* Snaga na pragu: 279 MW
* Min. na pragu: 155 MW
* Prosječna godišnja proizvodnja: 1560 GWh
* Gorivo: mrki ugalj
* Specifična potrošnja toplote: 11 032 (kJ/kWh)
* Specifična potrošnja goriva: 1,1 (kg/kWh)
* Kalororična moć goriva: 10470 (kJ/kg)
* Napon mreže: 400 kV
**Plymouth** je *de iure* glavni grad britanskog prekomorskog posjeda Montserrata. Grad je četiri stoljeća bio jedina luka na otoku. Između 1995. i 1997. Plymouth je značajno stradao uslijed učestalih erupcija vulkana Soufrière. U kolovozu 1997. niz snažnih erupcija odnio je nekoliko života i primorao stanovništvo iseliti se. Cijelo mjesto prekriveno je slojem vulkanskog pepela debljine 1.5 m. Plymouth je danas *grad duhova*, ali je i dalje službeno glavni grad Montserrata jer još nije pronađena odgovarajuća zamjena. Upravno središte privremeno je preseljeno na sjever, u selo Brades.

Erupcije
--------

Početkom srpnja 1995. niz snažnih erupcija vulkana Soufrière proizvela je tokove lave i prekrivanje pepelom širokog područja južnog Montserrata, uključujući Plymouth. Bilo je odmah razvidno kako je grad u opasnosti. 21. kolovoza 1995. vulkanski pepeo pao je na grad i u prosincu su žitelji iseljeni radi predostrožnosti. Nakon nekoliko mjeseci im je dopušteno vratiti se, ali je 25. lipnja 1997. masivna erupcija proizvela izbacivanje vulkanskog materijala, što je uzrokovalo smrt 19 ljudi i dostiglo i otočnu zračnu luku. Plymouth je ponovno iseljen. Između 4. i 8. kolovoza ponovili su se nizovi erupcija koje su uništile oko 80% grada, zatrpavši ga s 1.5 metara pepela. Mnoge zgrade su spaljene čineći naseljavanje nemogućim za veći broj stanovnika. Vulkanska lava je imala visoku viskoznost, a pepeo i ostale vulkanske stijene su imale gustoću sličnu cementu, tako da je za uklanjanje materijala trebao eksploziv ili djelovanje buldožera i drugih sredstava preskupih za opću uporabu. Obradivo tlo se stvrdnulo i postalo nerabljivo.

Grad je napušten i južna polovina otoka proglašena je zabranjenim područjem, zbog nastavljene vulkanske aktivnosti Soufrière. Do 12. srpnja 1997. užarena lava je spalila sve što nije bilo prekriveno pepelom. Uništenje Plymoutha uzrokovalo je goleme teškoće za Montserrat. To je bilo najveće naselje na otoku, s oko 4 000 stanovnika. Posjedovalo je najviše prodajnih mjesta i servisnih službi, a bilo je i upravno središte. Pojedine službe su premještene na druga mjesta na otoku, ali je dvije trećine otočnog stanovništva preseljeno preko mora, i većina se nikada nije vratila.

Izvori
------

1. ↑  proleksis.lzmk.hr, "Montserrat", pristupljeno 24. kolovoza 2013.

Vanjske poveznice
-----------------

* Videozapis: Plymouth iz zraka 24. kolovoza 2012.
Posteljina u prodavniciPosteljina u prodavnici
**Posteljina** se odnosi se na materijal koji je postavlja iznad dušeka kreveta zbog higijenskih razloga, topline, da štiti dušek i za dekorativni efekat. Posteljina se skida i pere. 
Ljudi uglavnom imaju više kompleta različitih posteljina za svaki krevet i često ih peru i menjaju sezonski kako bi poboljšali udobnost spavanja na različitim sobnim temperaturama. 

Set posteljine se obično sastoji od čaršava koji prekriva dušek, ravnog čaršafa koji se stavlja na dušek, jednog ćebeta ili jorgana, nekoliko jastuka sa jastučnicama. Dodatna ćebad i jorgani mogu da obezbede neophodnu izolaciju u hladnim spavaonicama. Uobičajena praksa za decu i neke odrasle je da ukrase krevet sa plišanim igračkama, lutkama, i slično.

Materijali posteljine
---------------------

Najčešći tipovi su svetlo bele, čisto bele boje ili sa određenim dizajnom, pamučne ili od pamuka i poliestera, satenske... Perje guske ili patke se često koristi zarad topline. Ali takva punjenja mogu biti iritirajuća za mnoge ljude, posebno za one koji imaju alergije. Najčešće se koriste pamučne, vunene ili od poliestera.

Veličine posteljine
-------------------

Veličine posteljine se razlikuju uzimajući u obzir dimenzije kreveta i dušeka za koje treba da se koristi. Veličine kreveta variraju širom sveta, sa zemljama koje imaju svoje standarde i terminologiju. Veličina dušeka se može svrstati po svojoj zemlji prodaje.

Istorija
--------

Oko 3400 p.n.e. Egipatski faraoni su premestili krevete sa zemlje i krenuli da spavaju na podignutoj površini. 

Dušeci iz doba Rimskog carstva su punjeni vunom, perjem, trskom ili senom. Kreveti su bili ukrašeni bojom, bronzom, srebrom, nakitom i zlatom.

Tokom renesanse dušeci su punjeni slamom i perjem, a zatim prekrivenii svilom, satenom i svilom. 

Dolazak 18. veka donosi doneli okvire kreveta napravljene od livenog gvožđa i dušeke koji su napravljeni od pamuka. 

19. vek je vek pronalaska madraca.

20. vek je doneo futon, vodeni krevet (počevši od 1960), vazdušne jastuke, madraci sa gumenom penom i jastuke.
*Za ostala značenja, v. Sirena (razvrstavanje).*
Sirena, 4. stoljeće pne.
**Sirene** (grč. **Σειρήν**, *Seirến*) misteriozne su nimfe Najade koje imaju žensku glavu, a riblje tijelo. 
Poznate su po neodoljivoj pjesmi zbog koje je i Odisej imao poteškoća.

Karakteristike
--------------

U ranoj grčkoj umjetnosti Sirene su prikazivane kao ptice s velikim glavama i nogama, a katkad i s lavljom grivom. Poslije su prikazivane kao žene s ptičjim nogama te s krilima ili bez njih. Također su i prikazivane kako sviraju neki instrument, posebice harfu.

Poslije su Sirene počele biti prikazivane kao prekrasne žene čija su i tijela i glas bili zavodljivi ili kao polužene i poluribe, što je današnje značenje Sirena, često prikazivano u popularnoj kulturi. U dosta je jezika riječ za Sirenu (sam hrvatski, a i španjolski, francuski, talijanski, poljski, portugalski...) jednaka riječi za poluženu i poluribu (eng. *mermaid*) što pridonosi pomutnji.

Mitologija
----------

Sirena, posuda iz 6. stoljeća pne.
Sirene su živjele na otoku zvanom *Sirenum scopuli* ili na drugim otocima, ovisno o inačicama mita, a otoci bjehu okruženi kamenjem i stijenama. Sirene su pjevale svoju neodoljivu i očaravajuću pjesmu što je uzrokovalo pomorce da plove prema liticama i dožive brodolom.

Sirene su bile Ahelojeve kćeri s Terpishorom/Melpomenom/Steropom ili pak Forkisove, prema Vergiliju i Ovidiju. Homer ne govori ništa o njihovu broju, ali su kasniji pisci spominjali od dvije do pet Sirena.

Prema nekim inačicama mita, a također i u Ovidijevim *Metamorfozama* bile su Perzefonine družice koje je Demetra pretvorila u čudovišna stvorenja nakon što nisu reagirale kad je Had oteo njezinu kćer Perzefonu.

Jedna inačica mita donosi da je Hera nagovorila Sirene da se natječu u pjevanju s Muzama. Muze su pobijedile, a potom su očerupale perje Sirena i od njeg napravile krune.

### Viđenja

John William Waterhouse: Odisej odolijeva Sirenama, 1891.
Odisej je, kako doznajemo u Homerovoj *Odiseji*, pobjegao sirenama. Nakon putovanja u Had opet se vratio na Kirkin otok, a Kirka ga je upozorila na Sirene koje bi ga mogle uništiti te mu je savjetovala da ili začepi uši ili, ako baš mora čuti njihov pjev, bude privezan za jarbol, tako da ne može slijediti zvuk i tako postati nepovratno izgubljen. Potom su krenuli s Kirkina otoka.

Njegovi su ljudi začepili uši voskom, a on im je zapovjedio da ignoriraju njegova zapomaganja. On je sam bio privezan za jarbol - htio je iz znatiželje čuti pjesmu, a suborcima je rekao da mu je Kirka rekla da je mora čuti. Tako su uspjeli proći pokraj Sirena.

Jazona je upozorio Kentaur Hiron da će Orfej biti nužan u argonautskom putovanju. Naime, kad su začuli pjev Sirena, Orfej je uzeo svoju liru i svirao još ljepše od Sirena, zaglušujući njihove glasove. Jedan član posade je ipak čuo pjesmu i skočio u more, ali ga je spasila Afrodita. Nakon što je brod uspješno prošao pored Sirena, one su se same protestirajući bacile u more.

Literatura
----------

* Ovidije: **Metamorfoze**
* Homer: **Odiseja**

Vanjski linkovi
---------------

***Sirena*** na Wikimedijinoj ostavi

* Sirene u klasičnoj literaturi i umjetnosti (`en`)
**Michał Habdank-Wojnicz**, poznatiji kao **Michael Wilfried Voynich**, (31. oktobar 1865 – 19. mart 1930), bio je poljski revolucionar, bibliofil, antikvar i historičar, najpoznatiji po otkriću znamenitog Voynichevog rukopisa.

Rodio se u Telšiaiju, mjestu koje je tada bilo dio Kovenske gubernije u Ruskom Carstvu. Roditelji su mu bili pripadnici nižeg poljskog plemstva. Nakon školovanja u Varšavi i Sankt Peterburgu je diplomirao kemiju i stekao dozvolu za rad kao apotekar. Godine 1886. se priključio marksističkoj organizaciji I Proletariat i sudjelovao u neuspjelom pokušaju da se nekoliko poljskih revolucionara osuđenih na smrt izbave iz Varšavske citadele. Uhvaćen je i osuđen je na zatvor, te poslan u kažnjeničko naselje Tunka u Sibiru. Odatle je uspio pobjeći 1890. te stigao u London. Tamo je neko vrijeme sudjelovao u revolucionarnoj aktivnosti zajedno sa prijateljem Sergejem Stepnjakom Kravčinskim i uzeo nadimak *Wilfrid*. Također je upoznao Ethel Lilian Boole za koju se 1902. oženio. Nakon Stepnjakove smrti 1895. je prestao s revolucionarnom aktivnošću te se posvetio prikupljanju i izučavanju starih knjiga. Godine 1898. je otvorio prvu prodavaonicu knjiga, a potom 1914. u New Yorku gdje je i umro.

Izvori
------

1. ↑  Деятели революционного движения в России: Био-библиографический словарь: От предшественников декабристов до падения царизма: [В 5 т.]. - М.: Изд-во Всесоюзного общества политических каторжан и ссыльно-поселенцев, 1927-1934. Entry on Voynich Arhivirano 2020-03-27 na Wayback Machine-u

Vanjske veze
------------

* Biographical information on E. L. Voynich and W. M. Voynich Arhivirano 2011-07-21 na Wayback Machine-u by Rafał T. Prinke
**Valladolid** je grad i općina od 299,715 stanovnika na sjeveru Španjolske u Autonomnoj zajednici Kastilja i Leon.
Valladolid je i administrativni centar istoimene Provincije Valladolid i sjedište nadbiskupije

Geografske karakteristike
-------------------------

Valladolid leži duž obala rijeke Pisuerga nedaleko od njena ušća u Douro, udaljen 128 km jugozapadno od Burgosa.

Historija
---------

Valladolid kog su Mauri zvali - Belad Ulid je prvi put dokumentiran 1074. u pismu / darovnici upućenom knezu Pedru Ansúrezu, kojim mu kralj Alfonso VI daje 
Valladolid kao feud. 
Za vladavine kneževa Ansûrez, Valladolid je izrastao u grad koji je od velike važnosti. Valladolid je bio njihov feud sve do 1208. kad ga je kralj Alfonso VIII anektirao 
u svoje krunske zemlje.

Još od vremena vladavine Alfonsa VII (12. vijek) pa sve do vladavine Felipe II (kraj 16. vijeka), pa čak i kasnije za vladavine Felipe III (početak 17. vijeka) je bio sjedište kastiljanskog, a nakon tog i španjolskog dvora. 

U Valladolidu su se 1469. vjenčali katolički vladari Ferdinand II. Aragonski i Isabela I od Kastilje.
Valladolid je teško pretrpio za vrijeme Španjolskog rata za nezavisnost (1808.-1814.), tad su francuski vojnici porušili dosta njegovih antiknih građevina.

Znamenitosti
------------

Od arhitektonskih spomenika koji su to preživjeli treba spomenuti; crkvu Santa Cruz (kraj 15. vijeka); palaču univerziteta sa baroknom fasadom koju su 1715. podigli i [[klesarstvo|isklesali] Narciso i Diego Tomé, palača kneževa Rivadavia u kojoj je danas smještena vlada
Provincije Valladolid. U toj palači je 1527. rođen kralj Felipe II. Atraktivna je i guvernerova palača (Capitanía General) nekadašnja kraljevska palača sa velikim dvorištem i nedovršena katedrala (sa dijelovima iz 13. vijeka), koju je počeo graditi 1585. Juan de Herrera a posvećena je 1688.

Od ostalih znamenitosti treba spomenuti *Crkvu San Gregorio*, iz 15. vijeka, sa veličanstvenom kasnogotičkom fasadom, u kojoj je danas smješten muzej skulptura i *Spomenik Kristofora Kolumba* podignut 1905. koji je umro u Valladolidu 20. maja 1506.

Valladolid ima jedan od najstarijih univerziteta u Španjolskoj, osnovan 1346. uz brojne druge obrazovne ustanove.

Privreda
--------

Valladolid je industrijski centar poljoprivrednog kraja, sa svojom prehrambenom industrijom, tvornicama tekstila i građevinskim kompanijama.

U njemu još od 1951. francuska kompanija Renault ima tvornicu za montažu automobila.

Gradovi pobratimi
-----------------

* Meksiko Morelia, Meksiko
* Francuska Lille, Francuska
* Sjedinjene Američke Države Orlando, Sjedinjene Američke Države
* Italija Firenca, Italija
* Italija Lecce, Italija
* Indija Ahmedabad, Indija

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spain: Castilla y León*" (engleski). City population. Pristupljeno 20. 06. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Valladolid*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 6. 2018.
3. ↑  „*Valladolid motores*" (engleski). Renault. Pristupljeno 21. 6. 2018.

Vanjske veze
------------

***Valladolid*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ayuntamiento de Valladolid* (`es`)
**Wilhelm Ritter von Leeb** (Rođen: 5. septembra 1876. u Landsberg am Lech, umro: 29. aprila 1956. u Hohenschwangau) je bio njemački generalfeldmaršal za vrijeme Drugog svjetskog rata.

Biografija
----------

Ritter von Leeb započinje svoju karijeru 1895. u tadašnjoj Bavarskoj armiji. Za vrijeme prvog svjetskog rata dolazi u Generalštab kao oficir. Poslije rata prelazi u međuratnu Njemačku vojsku (Reichswehr) gdje je 1. februara 1929. dobio čin generalmajora. Iako umirovljen poslije Fritsch afere, Wilhelm von Leeb 1938. ponovo ulazi u službu Wehrmachta gdje kao komandant Vojne grupe I. učestvuje u napadu na Sudetsko područje. 26. augusta 1939. preuzima komandu nad Vojnom grupom C na području Oberrhein (Gornji Rajn) sa kojom 14. juna probija tada jako utvrđenu francusku Maginot liniju. Pri napadu na SSSR, Leeb zapovjeda Vojnu grupu Sjever sa kojom dolazi do predgrađa Lenjingrada.

Nesuglasice sa Hitlerom
-----------------------

Kao jedan od starijih oficira, Leeb Wehrmacht vidi kao vojnu snagu države van političkih intriga. Nasuglasice sa Hitlerom dovode do pada jednog od najsposobnijih taktičara tog vremena. Protiv naredbi Hitlera, vođen taktičkim mišljenjima, Leeb djelimično povlačenjem popravlja borbene linije što u očima Hitlera izgleda kao izdaja. Kao jedan od najzaslužnijih u ratu protiv Francuske, Leeb ne dijeli sudbinu smrti mnogih drugih neposlušnih oficira, nego je 16. januara 1942. otpušten i više se ne vraća u službu.

Suđenje
-------

 Saslušanje optuženika Von Leeb u Nürnbergu 1948.
22. oktobra 1942. iako jedan od rijetkih generala koji su poštovali Ženevske konvencije, Leeb je pred američkim ratnim sudom osuđen na tri godine zatvora. Kao osnova se koristilo sprovođenje Komisarske naredbe izdane od Hitlera po kojoj se svaki ruski politički komesar morao ubiti na licu mjesta iz razloga demoralizacije jedinica. Pošto je već pri samom kraju rata bio uhapšen, kazna se smatrala kao odležana.

Vanjski linkovi
---------------

***Wilhelm Ritter von Leeb*** na Wikimedijinoj ostavi

* Biografija ((de)), Njemački muzej historije.
**Trajan Lalić** (Lopud, ? - Venecija, 1773.), poznati dobročinitelj u službi interesa Dubrovačke Republike.

Lalići su krajem 16. st. iz Bosne doselili na otok Lopud. Početkom 18. st. Trajan i brat mu Kristo iselili su u Italiju, gdje su se bavili trgovinom. Iako nije bio službeni predstavnik Dubrovnika u Veneciji, pošto Mlečani takve nisu ni priznavali jer nisu priznavali ni Dubrovačku Republiku, punih 50 godina ondje je skrbio za interese Republike, radi čega je od dubrovačke vlade dobivao niz priznanja. Posebno vrijedno dobročinstvo Lalić je ostvario 1764. kad je Gradu bila zaprijetila velika glad. Žito se moglo nabaviti u Veneciji, ali je tamošnja vlada izvoz žita bila strogo zabranila. Zatekavši se u bezizlaznoj situaciji, dubrovački Senat obratio se Laliću moleći ga kod venecijanskih vlasti ishoditi dopusnicu za uvoz određene količine žita, uz napomenu ako u tome uspije da će mu još za života podići spomen-ploču. Punih 20 dana Trajan je molbama stalno navraćao kod venecijanskih uglednika uspjevši na kraju ishoditi rečenu dopusnicu. Dubrovačke vlasti održale su dano obećanje, te je radi toga čina, ali i radi ranijih dobročinstava, Laliću doista još za života, 1764. podignuta spomen-ploča. Svijest o potrebi promicanja interesa države bila je razvijena do te mjere da su se sve žrtve i napori za njezin interes smatrali uobičajenim i obveznim. Zato je u cijeloj svojoj povijesti Dubrovačka Republika svojim velikanima podigla samo jedno spomen-poprsje, pučaninu Mihu Pracatu u atriju Kneževa dvora i tri spomen-ploča. Jedna je podignuta Nikoli Buniću u trijemu današnje upravne zgrade Grada Dubrovnika, jedna Ruđeru Boškoviću u Katedrali i jedna Trajanu Laliću u Uredu za žito u Kneževu dvoru, jedinome još za života.

Izvori
------

* Tolja, N: Dubrovački Srbi katolici - istine i zablude, Dubrovnik, 2011.

1. ↑  www.academia.edu, "The Ragusan Image of Venice and the Venetian Image of Ragusa in the Early Modern Period"
**Wilhelm Tell** je ime legendarnog švicarskog nacionalnog junaka, koji je bio nešto poput Robina Hooda, za kog se nemože pouzdano utvrditi dali je uopće živio? ili je plod narodne mašte i folklornog preuveličavanja.

Biografija i legenda
--------------------

Prema popularnoj legendi on je bio seljak iz Bürglena u Kantonu Uri koji je živio krajem 13. početkom 
15. vijeka i prkosio habsburgškoj vlasti u Švicarskoj. 
Ključni događaj u njegovu životu dogodio se kad se on odbio nakloniti šeširu namjesnika Hermanna Gesslera. Zbog tog ga je ovaj osudio da mora strijelom pogoditi jabuku na glavi svoga sina Waltera, - ukoliko uspije on će ih osloboditi, a ako ne - on će ih obojicu pogubiti. 

Wilhelm je uspio iz prvog pokušaja, ali je napeo i drugu strijelu, - kad ga je Gessler upitao što će mu druga strijela, odgovorio je da bi njom gađao njega da je slučajno pogodio sina. 

To je ponovno toliko razljutilo Gesslera da ga je ponovno uhapsio i odlučio brodom prebaciti preko Lucernskog jezera 
do svog zamka.
Na plovidbi ih je zahvatila oluja, Tell je spasio brod od propasti, ali je usput i pobjegao. Nakon tog je sačekao nadstojnika Gesslera u zasjedi 
na puteljku Hohle Gasse i ubio ga.

Ti događaji su navodno pomogli potaknuti njegove sugrađane da se dignu ustanak protiv austrijske vladavine.

Narodnu legendu o Wilhelmu Tellu obrađuje i Chronicon Helveticum iz 1734. - 1736. Aegidiusa Tschudija, on čak navodi da je on umro u novembru 1307. kao i to da je na Novu Godinu 1308 Švicarska bila oslobođena, iako sve to bez ikakvih dokaza.

Legendu o Wilhelmu Tellu ponovno je oživio njemački pisac Friedrich Schiller svojom dramom Wilhelm Tell iz 1804. ona je postala oda probuđenog nacionalizma ranog romantizma.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7   „*William Tell*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 03. 2014.

Vanjske veze
------------

***Wilhelm Tell*** na Wikimedijinoj ostavi

* *William Tell* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
„Polesie" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Polesie (razvrstavanje).
Mapa Polesja
**Polesje** (ukr. *Полі́сся*; blr. *Пале́сс*; rus. *Полесье*; polj. *Polesie*) istorijsko-kulturna i fizičko-geografska je oblast i jedno od najvećih evropskih močvarnih područja u jugozapadnom delu Istočnoevropske nizije. Smešteno je u području Poleske nizije duž tokova Pripjata i Desne. Zauzima površinu od oko 130.000 km² na severu Ukrajine, jugu Belorusije, istočnim delovima Lublinskog Vojvodstva Poljske i zapadne delove Brjanske oblasti Rusije.

Etimologija
-----------

U osnovi termina Polesje na svim jezicima leži koren *les* što aludira da je Polesje teritorija „pod lesom". Po jednoj varijanti termin „les" je slovenskog porekla i označava šumu (rus. *лес* - šuma), dok je prema drugom shvatanju reč o baltičkoj reči „pol-/pal-" koja u osnovi označava močvaran kraj.

Granice oblasti i geografija
----------------------------

Najveći deo Polesja obuhvata područja severne Ukrajine i krajnjeg juga Belorusije, te manje delove Vojvodstva Lublinskog u Poljskoj i Brjanske oblasti u Rusiji. Oblast se nalazi u vegetacionoj zoni mešovitih listopadnih šuma, a južna granica oblasti predstavlja ujedno i granicu između listopadnih šuma i šumostepe. U osnovi močvarna oblast je obimnim meliorativnim radovima u periodu od 60-ih do 80-ih godina prošlog veka pretvorena u plodno obradivo tlo.

### Belorusko Polesje

Belorusko Polesje zauzima južne delove Brestske i Gomeljske oblasti površine oko 61.000 km² (ili nešto manje od trećine državne teritorije Belorusije). Regija se od zapada ka istoku proteže dužinom od oko 500 km, dok je širina u proseku oko 200 km. uslovno rečeneo deli se na zapadno i istočno Polesje, a granica između njih su reke Jaseljda i Gorinj. 

Belorusko Polesje deli se na 5 fizičko-geografskih celina: Brestsko, Pripjatsko, Zagorodje, Mazirsko i Gomeljsko. Belorusko Polesjeo pripada slivovima reka Pripjat, Ščara, Muhavec, Braginka i Bug. Reke Dnjepar i Bug su međusobno povezane kanalom Dnjepar-Bug koji ide preko ovog dela Polesja.

### Ukrajinsko Polesje

Ukrajinsko Polesje obuhvata prostrano područje na sveru Ukrajine širine oko 100 km, i čini oko 20% celokupne državne teritorije. Reka Dnjepar deli ga na dva dela Pravoberežno i Levoberežno Polesje. 

### Lublinsko Polesje

Polesju pripadaju istočni delovi Lublinskog Vojvodstva, krajevi uz srednji tok reke Bug. Zapadna granica poljskog polesja ide rekom Vepš.

Demografske osobenosti Polesja
------------------------------

Mnogi etnolozi smatraju stanovnike Polesja posebnom etničkom grupom nezavisnom od Ukrajinaca i Belorusa, označavajući ih kao Poleščuke.