recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**George Cornell** (London, c. 1928. - London, 9. ožujka 1966.) je bio britanski kriminalac i član bande braće Richardson. Ubio ga je Ronnie Kray dok je sjedio u pubu *The Blind Beggar* u Whitechapelu, 9. ožujka 1966. Kray je zbog ovog ubojstva uhićen i osuđen na doživotni zatvor. 

Rođen je kao **George Myers** u istočnom Londonu, ali je ubrzo promijenio prezime. Iako je bio prijatelj braće Kray, preseljenjem u južni London pridružio se braći Richardson. Bio je izrazito lojalan i nabijem, a imao je status neustašive osobe. Cornell je, zajedno s "Mad" Frankiejem Fraserom postao glavni utjerivač Richardsonovih i glavni pregovarač s Krayjevima. Sastanci su uglavnom bili po pubovima. Cornell je nekoć bio posebno dobar prijatelj s Ronniejem, ali ga je potonji zamrzio, vjerojatno jer se pridružio protivničkoj bandi. 

Ronnie Kray je ustrijelio Georgea Cornella u pubu *The Blind Beggar* u Whitechapelu 9. ožujka 1966. Ronnie je pio u drugom pubu kada je čuo da je Cornell u *Blind Beggaru*. U pratnji Reggiejevog vozača, Johna "Scotch Jack" Dicksona i Iana Barrieja, svog pomoćnika, Ronnie se odvezao do puba i ubio Cornella. Tik prije smrti, Cornell je rekao: *"Well look who's here"* (eng. *"Vidi tko nam je ovdje."*). Razlog ovomu leži u jednom okršaju između Krayjevih i Richardsonovih od Božića 1965. kada je Cornell, inače suradnik Richardsonovih, Ronnieja nazvao "debelim pederom". Ipak, Ronnie je ovo demantirao navodeći, kao razlog ubojstva, prijetnje koje je Cornell slao Reggieju i njemu. Rezultat je bio rat između dvaju skupina u kojemu je život izgubio Richard Hart, suradnik Krayjevih. Ubijen je 8. ožujka 1966. u klubu Mr. Smith's u Catfordu. Ronnie je Harta osvetio tako što je ubio Cornella sljedećeg dana. "Mad" Frankie Fraser je završio na sudu zbog Hartova ubojstva, ali nije proglašen krivim. Jedan član Richardsonovih rekao je da ga je vidio kako udara Harta. Cornell je bio jedini koji je iz tučnjave pobjegao u odličnom stanju, zbog čega je Ronnie smatrao kako je upleten u ubojstvo. Pokopan je u južnom Londonu. 

Ronnie Kray je kasnije uhićen zbog ubojstva Georgea Cornella i osuđen na doživotni zatvor u Old Baileyju.

Eksterni linkovi
----------------

* George Cornell na Find-A-Grave
* 1969: Kray twins guilty of George Cornell and McVitie murder
* Information on Cornell's murder Arhivirano 2008-06-14 na Wayback Machine-u
* Metropolitan Police - History of The Kray Twins including Cornell

| * p
* r
* u
Braća Kray |
| --- |
| Reggie • Ronnie • Charlie |
| Relevantne žrtve | George Cornell • Jack "The Hat" McVitie |
| Policajci | Leonard "Nipper" Read |
| Povezane osobe | Violet Lee-Kray • "Cannonball" Lee • Lord Boothby • Tom Driberg • Frank Sinatra • Barbara Windsor • Kate Kray • Peter Rachman |
| Lokacije | East End • The Blind Beggar • Old Bailey • Psihijatrijska bolnica Broadmoor |
| Pop kultura | *The Krays* • *Legend* • *Whitechapel* • Piranha Brothers • Knjige (*Our Story • Born Fighter • My Story • A Way of Life*) |
**Jászberény** čita se *Jasberenj* (njemački: *Jaßbring*) je grad u sredini Mađarske od 26,372 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Jász-Nagykun-Szolnok.

Geografske karakteristike
-------------------------

Jászberény leži duž rijeke Zagyve u Velikoj mađarskoj ravnici udaljen 60 km istočno od Budimpešte i 40 km južno od obronaka Mátre.

Historija
---------

Taj kraj zvan *Jászkun* (Jászság, Kunság i Nagykunság) su u 13. vijeku dozvolom kralja Bel IV naselili Jasi, uz privelegiju autonomije, u zamjenu za služenje kralju u ratovima. Oni su od Jászberény napravili svoju prijestolnicu.

Osmanlije su 1536. zauzeli Jászberény i na temeljima franjevačkog samostana iz 1472. podigli svoju utvrdu.
Nakon oslobođenja od osmanske vlasti car Leopold I prodao je Jászkun njemačkom Teutonskom viteškom redu, pa su tako Jasi izgubili svoju autonomiju.

Oni su privolom carice Marije Terezije otkupili prava od Teutonskog viteškog reda i ponovno stekli autonomiju. Od tad je Jászberény centar regije Jászkun, i to je bio sve do kraja 19. vijeka kad je administrativnom reformom ona ukinuta.

Privreda
--------

Jászberény je poznat po proizvodnji frižidera, danas je ta tvornica u vlasništvu švedskog Electroluxa.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Vechta
* Iran, Jazd
* SAD, Sedalia, Missouri
* Italija, Conselve
* Poljska, Pierrelaye
* Slovačka, Topoljčani

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary:Jász-Nagykun-Szolnok" (engleski). City population. Pristupljeno 25. 05. 2016.
2. 1 2 3 4  „Jászberén" (engleski). Jászberény Város. Arhivirano iz originala na datum 2016-06-11. Pristupljeno 25. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Jászberény*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Jászberénya* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
južna Baskija (zelena) unutar čitave Baskije
**Južna Baskija** (baskijski: Hegoalde ili Hego; španjolski: Hegoalde, Baskija i Navarra ili poluotok Baskija) je izraz koji se koristi kao naziv za baskijska područja u Španjolskoj kao jedinstvena cjelina.

Ovo područje ne postoji kao jedinstvena politička jedinica, ali uključuje tri provincije (Alava, Biskaja i Gipuskoa) i dvije enklave (enklave Trevino i Valle de Villaverde) u Baskijskoj autonomnoj zajednici na zapadu, kao i Navaru na istoku.

Povijesne četiri baskijske pokrajine na španjolskom tlu imale su status samo-osnaživanja do 2. karlističkog rata potkraj 19. stoljeća (kada su ukinute povelje o njihovim autonomijama).Političke promjene koje su uslijedile i uspio je pokušao ponovno uspostaviti jedan novi politički status za baskijska područja u Španjolskoj (Statut Estella, 1932). Nakon Francove smrti, ova mogućnost je ponovno ispitivana i predviđena u kasnim 1970-tim, ali jake političke prigovori kako u španjolskim vladajućim strukturama i Navari (Unión del Pueblo Navarro- stranke osnovane) odveo je taj projekt u pat poziciju.

Španjolska Baskija je izraz koji se može odnositi na istovjetno područje, ali je dvosmisleno jer može ili ne može uključiti Navaru, dok baskijski izvedeni pojam "Južna Baskija" uvijek uključuje i Navaru i enklavu.
**Fujara** je veliko drveno puhačko glazbalo jedinstvenog dizajna koje potječe iz središnje Slovačke. Ona je zapravo kontrabas frula (aerofon s tri rupe), veličine od 160 do 200 cm, uglazbljena u A, G i F duru. Zvuk se proizvodi puhanjem na pisak na manjem, paralelnom cilindričnom tijelu fujare (slovački: *vzduchovod*, tj. „zrakovod") duljine 50 do 80 cm koji je spojen na glavno dulje tijelo, i izlaskom istog kroz tri rupe na donjem dijelu glavnog tijela fujare. Fujara se svira stojeći s instrumentom u vertikalnom položaju i obično oslonjenim na desno bedro.

Iako se može svirati cijelim frekvencijama (harmonikama), uobičajeno je sviranje prepuhivanjem jer tako nastali overtonovi (tonovi viših frekvencija od harmonike) mogu stvoriti dijatoničku ljestvicu (koja ponekad imitira prirodu poput grgoljenje potoka ili izvora) uz uporabu samo tri zvučne rupe.

Tako nastaje melankolična i rapsodična glazba koja se povezivala s pastirskim životom. Fujara je postala jako popularna u 19. stoljeću, osobito njezini svirači s gorja Poľana, i prevazišla je izvornu pastirsku uporabu. Fujara se smatra važnim dijelom pastirske kulture središnje Slovačke, gdje nije samo glazbeni instrument nego i predmet velike umjetničke vrijednosti zbog uvijek prisutnih dugih i raskošnih ukrasa, raznih varijanti, na njezinoj površini. Zbog toga je upisana na UNESCO-v popis nematerijalne svjetske baštine u Europi 2008. godine

Izvori
------

1. ↑  The Fujara and its Music": Description, Slideshow, Video na službenim stranicama UNESCO-a (`en`) Preuzeto 6. studenog 2012.
2. ↑  Fujara fingering technique
3. ↑  Rieks Smeets, *The Fujara and its Music*, 2006. Masterpieces of the Oral and Intangible Heritage of Humanity, UNESCO, str. 86. (`en`) Preuzeto 6. studenog 2012.

Vanjske veze
------------

* www.Fujara.sk, uključujući primjere
* ASZA.com: Fujara Arhivirano 2008-05-25 na Wayback Machine-u - Fotografije i opis

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Fujara** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Fujara** |

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Slovačkoj |
| --- |
|  | 
Rudarski grad Banská Štiavnica • 
Historijski centar Bardejova • 
Karpatske i njemačke prašume bukve1) • 
Krške špilje Aggteleka i Slovačkog krša 2) • 
Gradovi Levoča i Spišské Podhradie s okolnim spomenicima (Dvorac Spiš, Spišská Kapitula i Žehra) • 
Slovačke drvene crkve na Karpatima • 
Selo Vlkolínec
 | Slovačka zastava |
| **Slovačka nematerijalna svjetska baština**

Fujara i njezina glazba |
| 
1) Zajednička svjetska baština Slovačke i Ukrajine 
2) Zajednička svjetska baština Mađarske i Slovačke  |
**Kalafat** (od talijanskog: *calafato*, preko grčkog: καλαϕάτης i arapskog: *qalafât* je naziv za posebnog majstora brodograditelja, koji se bavio zapušivanjem drvenih oplata brodova.

Opis
----

*Kalafat* se bavio isključivo kalafativanjem (umetanjem drvene stupe) ili šuperenjem (umetanjem konoplje) u utore između madira na oplati broda. Šuperenje je bila vrlo bitna radnja u kompletiranju drvenog broda, ali i stalni posao njegova redovitog održavanja (inače je puštao vodu i potonuo). 
Kalafati nisu radili samo po brodogradilištima njih su uzimali i kao članove posade, jer je brod i u toku dugih plovidba bilo potrebno često - kalafativati.

Za postati majstor *kalafat* bilo je potrebno naukovati barem 8 godina, dok je za rad sa kalafatskom sjekiricom bilo potrebno naukovati 5 godina.

Kalafati u našim krajevima
--------------------------

Po našim brodogradilištima se uvriježilo da su *kalafati* stariji ljudi, umanjene sposobnosti za rad, ali velikog iskustva, kog su svi ostali radnici cijenili.  Dok je *Kalafat proto* ili samo *proto* bio naziv za glavnog majstora u brodograditelja, a to je obično bio i vlasnik brodogradilišta ili radionice. 

*Kalafatima* su kod nas zvali i one koji to nisu bili - pomoćne radnike u brodogradilištu, koji su pomagali majstorima u obradi drva, pilili balvane i drvo ručnim pilama. 

Najpoznatiji istočnojadranski kalafati bili su Korčulani i Betinjani.

Izvori
------

1. ↑  „*Calafato*" (talijanski). Treccani Enciclopedia Italiana. Pristupljeno 15. 02. 2013.
2. 1 2 3 4  Milan Jadrešić - Pile. „*Kalafat koji to i nije*" (hrvatski). Zadarski list. Pristupljeno 15. 02. 2013.

Vanjske veze
------------

* *Kalafat koji to i nije* na portalu Zadarski list (`sh`)
Kalif Harun al-Rašid
**Kalif** (arapski: **خليفة**, *Khalīfah*, turski: *Halife*), je naziv za državnog poglavara Kalifata i titula duhovnog poglavara islamske umme (zajednice) koja živi po šerijatskom pravu.

Prvi kalif nakon Muhamedove smrti bio je Ebu-Bekr od 632. do 634. nakon toga pojavili su se brojni kalifati koje su osnovali Arapi od 7. do 16. st. Od 15. st. i sultana Mehmed II. (1429.-1481.) titulu kalifa nosili su otomanski sultani kao vrhovni poglavari svih muslimana svijeta.

Svi kalifi smatrali su se nasljednicima Muhameda, neki od njih su si nakon smrti proroka Muhameda dali naziv *Khalifat Allah* (predstavnik Alaha), kasnije se taj naziv promjenio u *Khalifat rasul allah* (nasljednik proroka Boga) i postao standardni naziv.

Posljednji kalif 101 po redu, bio je zadnji otomanski sultan Abdul Medžid II. koji je za svoje sjedište odabrao Istanbul a ne Ankaru, zbog tog je Turski parlament 3. marta 1924 donio odluku o ukidanju titule kalifa.

Povezano
--------

* Kalifat

Izvori
------

1. ↑  Bence-Jones, Mark (1980). „The Turkish Monarchy". u: Montgomery-Massingberd, Hugh (snippet view). *Burke's Royal Families of the World*. **Volume II: Africa & the Middle East**. London: Burke's Peerage. str. 236. ISBN 9780850110296. OCLC 18496936. Pristupljeno 14. 07. 2010. »Iako je nosio samo titulu Kalifa bez stvarne vlast u jednom republikanskom i sekularnom režimu, posljednjeg kalifu Abdul Medžida II. se tituliralo sa "Carsko veličanstvo" i tretiralo kao monarha, što je bilo potpuno kontradiktorno«

Vanjske veze
------------

***Kalif*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ahmadiyya Muslim Caliphs (`en`)
**Klub studenata elektrotehnike**, poznatiji kao **KSET** je zagrebački klub i okupljalište studenata Fakulteta elektrotehnike i računarstva (FER). Nakon 20 sati postaje mjesto održavanja brojnih koncerata, slušaona i videoslušaona.

Klub se nalazi na prostoru FER-a i u njegovom je vlasništvu. Klubom upravlja dvjestotinjak volontera okupljenih u studentskoj udruzi SS-FER. Unutar kluba se nalazi osam sekcija: tehnička, glazbena, disco, foto, P.I.J.A.N.D.U.R.E. (planinarska), video, računarska i dramska.

KSET je najpoznatiji po svojim koncertima koji tematski idu sve od etna preko jazza i americane sve do tvrdog punka. Od poznatijih bendova između ostalih mogu se istaknuti Nomeansno, Thermals, Toasters, te mnogi drugi. Od domaćih bendova KSET je među ostalima ugostio Pips, Chips & Videoclips, Hladno pivo, Lollobrigida Girls... U KSETu su se održavala dva velika festivala "Earwing No Jazz Festival" i "Žedno Uho Festival". Od 2006. u KSETu se održava i Etno Festival.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene stranice
**Kalijad** (grč. Καλλιάδης) je ime nekog atinskog komediografa koga spominje Atenej, ali o kome se zna samo to da su komediju *Neznanje* (Ἂγνοια) neki pripisivali njemu, a neki Difilu. Iz prvog Atenejevog odlomka takođe se saznaje da je Kalijad bio savremenik arhonta Euklida, koji je tu dužnost obavljao 403. pne. pa bi po tome pripadao staroj atičkoj komediji. S druge strane, činjenica da se komedija *Neznanje* pripisivala čas njemu, čas Difilu, govorilo bi u prilog tome da je Kalijad bio Difilov savremenik, odnosno da je delovao u okviru nove atičke komedije. Stoga Augustus Meineke pretpostavlja da Atenej greši i da se "Kalijad" zapravo odnosi na komediografa Kaliju.

Arhont eponim
-------------

Herodot navodi da se u trenutku persijske okupacije Atine 480. pne. na mestu arhonta eponima nalazio čovek po imenu Kalijad (Καλλιάδης).

Umetnici
--------

Kalijad je i ime dvojice umetnika: jednog slikara, koga spominje Lukijan, te jednog kipara, koji je izvajao kip hetere Neere. Ni za jednog ni za drugog ne zna se ni gde su ni kada živeli.
Mapa Kočine krajine
**Korun "Koča" Anđelković** (Panjevac (danas Kočino Selo) kod Jagodine, 1755 — Tekija, novembar 1788) je vođa srpskih dobrovoljaca u austrijsko-turskom ratu 1788 — 1791. 

Bio je trgovac stokom, imućan čovek, ali je u trgovini dosta izgubio. Pola godine pred izbijanje rata prebegao je s porodicom u Kovin na Dunavu. Pred početak rata stupio u dobrovoljce i sudelovao u obe pripremane austrijske ekspedicije protiv Beograda (1787. i 1788.). Pokupio je nešto dobrovoljaca, čiji se broj stalno uvećavao i s njima vodio četničke borbe protiv Turaka, većinom u Pomoravlju. Poznato je da je izvršio tri velika prepada na turske transporte u Bagrdanskom tesnacu u martu i aprilu 1788. Osim njega u ovom ratu su se istakli kao njegovi saborci kapetan Radič Petrović iz Siokovca, kapetan Marjan Jovanović iz Laništa, Stanko Arambašić, Jovan Novaković, Živko Milenković i drugi.

Od cara Josifa II dobio je čin kapetana i orden. Najčešće je delovao iz manastira Jošanice. Posle šest meseci borbi s Turcima morao se povući u Banat gde je u sukobu kod Brzaske 7. septembra 1788. bio zarobljen od Turaka. Odveden je u Tekiju i tamo strašno mučen i na kraju nabijen na kolac i u strašnim mukama izdahnuo, zajedno sa trideset svojih saboraca. Po njegovom imenu narod je ovaj kraj i čitav taj rat nazvao Kočina krajina.
U znak sećanja, njegovo rodno mesto Panjevac kod Jagodine je tridesetih godina dvadesetog veka promenilo naziv u Kočino Selo.

Literatura
----------

* D. Pantelić: Kočina krajina, Beograd 1930; (COBISS)
* Radmilo Stefanović: Kočina krajina, Beograd: Prosveta, 1956 (COBISS)
* D. Pantelić: Jedna tužba protiv kapetana Koče, Godišnjica Nikole Čupića 1931. (COBISS)
* D. Pantelić: Seoba Koče Anđelkovića u Banat, Beograd, 1939.
* Tekst Dušana Perovića direktora Muzeja prvog srpskog ustanka, Beograd u Enciklopediji Jugoslavije JLZ Zagreb 1980. godine.
Memorijalna ploča Saveza u Pontidi
**Lombardski savez** ili **Lombardska liga** bio je politički savez gradova Sjeverne Italiji, osnovan oko 1167. Cilj saveza bio je zajedničko suprostavljanje Fridriku I. Barbarossi, koji je htio uspostaviti snažnu carsku vlast u Italiji, za vrijeme svojih borbi protiv papa i samostalnih talijanskih gradova komuna.

Sastav
------

U Savezu je u početku bilo 26 gradova, a kasnije je njihov broj narastao na 30 sjeverno talijanskih gradova. Od poznatijih gradova u savezu su bili:

* Milano
* Piacenza
* Cremona
* Bergamo
* Brescia
* Bologna
* Genova
* Padova
* Modena
* Treviso
* Vicenza
* Venecija
* Verona
* Lodi
* Parma tada zvana *Concordia*

Savez protiv Fridrika I. Barbarosse
-----------------------------------

Lombardski savez je direktno podržavao papu Aleksandra III, koji je želio da smanjiti uticaj carsku vlast u Italiji. Fridrik I. Barbarossa pretrpio je teški poraz od Lombardskog saveza i papinskih snaga 29. maja 1176. u Bitci kod Legnana.

Posle toga poraza mirom u Veneciji 1177. papa Aleksandar III i Fridrik I. Barbarossa potpisuli su primirje, koje je trajalo od 1178 do 1183. Poraženi Barbarossa priznao je papi suverenitet nad Rimom i papskom državom, a papa njemu carsku vlast u Italiji. Nakon toga Savez i car Barbarossa sklopili su Mir u Konstanzu 1183. po klauzulama tog sporazuma, lombardski gradovi pristali su na lojalnost caru, a car je njima dao pravo da biraju lokalnu vlast (biraju konzula, kojeg je morao potvrditi car).

Savez protiv Fridrik II.
------------------------

Lombardski savez je obnovljen u više navrata nakon 1198. staru slavu povratio je 1226. suprostavljajući se naporima cara Fridrik II. da stekne veću carsku vlast. Nakon što je Fridrik II. zauzeo Vicenzu i pobjedio Lombardski savez u Bitci kod Cortenuove 1237. gradovi saveza molili su ga za mir. Milano je nudio isplatu velike količine novca i poslušnost u zamjenu za mir. Fridrik II. je to odbio i zahtjevao potpunu bezuvjetnu predaju Milana. Na taj način je onemogućio mirno zaposjedanje gradova Lombardskog saveza, jer su Milano i pet drugih gradova, odbili bezuvjetnu predaju, pa se rat nastavio. Fridrik je u oktobru 1238. bio prisiljen da odustati od opsade Brescie, jer su mu protivnici bili dovoljno jaki.

Uz podršku pape Lombardski savez je uspješno odbio sve Fridrikove napade. Lombardski savez raspušten je 1250. nakon smrti njihovog glavnog protivnika Fridrika II.

Povezano
--------

* Lega Lombarda

***Lombardski savez*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostala značenja, v. Korveta (razvrstavanje).*
Južnoafrička korveta *SAS Mendi*
**Korveta** (fr. *corvette*) je naziv za mali, pokretljivi i lako naoružani ratni brod, koji se najčešće koriste za neposrednu obranu obale. Nalazi se u naoružanju većine današnjih ratnih mornarica, iako ponekad nije klasificiran pod tim nazivom. 

Naziv mu potječe od istoimene vrste ratnog broda koja se u doba razvila u 17. vijeku te predstavljala jedan od standardnih brodova u Dobu jedrenjaka. Tadašnje korvete su postupno nestale iz naoružanja u 19. vijeku kada su ih zamijenile torpiljarke i monitori.

Moderne korvete su se pojavile tek u Drugom svjetskom ratu kao posebna klasa lakih eskortnih razarača. Danas se po veličini i naoružanju najčešće klasificiraju između fregata i patrolnih brodova.

Eksterni linkovi
----------------

***Korveta*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) battleships-cruisers.co.uk - Lists of ships, historic info, pictures...
	+ Argentine Navy
	+ Brazilian Navy wooden Corvettes
	+ Danish Navy
	+ French Corvettes
	+ Italian Corvettes
	+ Royal Navy Corvettes
	+ Uruguayan Navy
	+ Other Navies Brunei, Moroccan Navy, Moroccan Navy corvettes
* (`en`) Bathurst Class Corvettes Arhivirano 2009-08-26 na Wayback Machine-u
Kongresi Saveza komunista Jugoslavije (do 1952. godine Komunistička partija Jugoslavije) bili su skupovi na kojima su se sastajali delegati partijskih organizacija i odlučivali o politici i programu Saveza komunista Jugoslavije. Na kongresima su birani članovi Centralnog komiteta (ranije do 1926. godine Centralno partijsko veće), članovi Izvršnog komiteta (do 1952. godine Politički biro), kao i članovi Predsedništva SKJ. Pored kongresa SKJ, održavani su i kongresi republičkih i pokrajinskih organizacija Saveza komunusta. 

U svojoj istoriji SKJ je od 1919. do 1990. godine imao ukupno 14 kongresa (13 redovnih i 1 vanredni). Od ukupno 14 kongresa, samo četiri su održana pre Drugog svetskog rata i dolaska KPJ na vlast. Od ta četiri predratna kongresa, dva su održana ilegalno u inostranstvu, pošto je KPJ u Kraljevini Jugoslaviji delovala kako ilegalna partija, jer je 1920. godine bila zabranjena. 

U periodu od Četvrtog (održan 1928) do Petog kongresa (održan 1948) prošlo je ukupno dvadeset godina, pa su u tom periodu održavane razne partijske konferencije, koje su imale značaj kongresa. Od tih partijskih konferencija najznačajnija je Peta zemaljska konferencija, održana oktobra 1940. godine u Zagrebu. 

Poslednji vanredni kongres Saveza komunsita Jugoslavije održan je januara 1990. godine i na njemu je došlo do sukoba između vladajućih struktura republičkih organizacija SKJ što je prouzrokovalo raspad Saveza komunista. Republičke organizacije SKJ nastavile su posle ovog kongresa da deluju samostalno, a ubrzo potom su se reformisale i promenile imena (*vidi Političke partije nastale raspadom SKJ*).

Kongresi KPJ i SKJ
------------------

| **kongres** | **datum održavanja** | **mesto održavanja** |
| --- | --- | --- |
| **Prvi kongres** | 20. - 23. april 1919. | Beograd |
| **Drugi kongres** | 20. - 25. jun. 1920. | Vukovar |
| **Treći kongres** | 14. - 22. maj 1926. | Beč, Austrija |
| **Četvrti kongres** | 5. - 16. novembar 1928. | Drezden, Nemačka |
| **Peti kongres** | 21. - 28. jul 1948. | Beograd |
| **Šesti kongres** | 2. - 7. novembar 1952. | Zagreb |
| **Sedmi kongres** | 22. - 26. april 1958. | Ljubljana |
| **Osmi kongres** | 7. - 13. novembar 1964. | Beograd |
| **Deveti kongres** | 11. - 15. mart 1969. | Beograd |
| **Deseti kongres** | 27. - 30. maj 1974. | Beograd |
| **Jedanaesti kongres** | 20. - 23. jun 1978. | Beograd |
| **Dvanaesti kongres** | 26. - 29. jun 1982. | Beograd |
| **Trinaesti kongres** | 25. - 28. jun 1986. | Beograd |
| **Četrnaesti (vanredni) kongres** | 20. - 22. januar 1990. | Beograd |

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal SFRJ***  |

* **Pregled Istorije Saveza komunista Jugoslavije**. „Institut za izučavanje radničkog pokreta", Beograd 1963. godina.
* **Hronologija Radničkog pokreta i SKJ 1919-1979**. „Institut za savremenu istoriju" Beograd i „Narodna knjiga" Beograd, 1980. godina.
* **Istorija Saveza komunista Jugoslavije**. Izdavački centar „Komunist" Beograd, „Narodna knjiga" Beograd i „Rad" Beograd, 1985. godina.
**Kozokrvnice** (lat. *Caprifoliaceae*), biljna porodica iz reda Dipsacales (češljugovinolike), poznata po raznom ukrasnom grmlju. Porodicu predstavljaju prvenstveno vrste i sjevernih umjerenih krajeva ali i neke tropske biljke, najviše drvenasto grmlje i penjačice. Poznata vrsta je japanska kozja krv koja ubija druge biljke jer se penje preko njih i zaklanja im svjetlost.

U porodicu su nekada svrstavani rodovi: Abelia, Aretiastrum, Astrephia, Bassecoia, Belonanthus, Centranthus, Cephalaria, Diervilla, Dipelta, Dipsacus, Ebulum, Fedia, Heptacodium, Knautia, Kolkwitzia, Leycesteria, Linnaea, Lomelosia, Lonicera, Macrodiervilla, Metalonicera, Morina, Nardostachys, Oreinotinus, Patrinia, Phyllactis, Plectritis, Pseudobetckea, Pseudoscabiosa, Pterocephalidium, Pterocephalodes, Pterocephalus, Pycnocomon, Scabiosa, Siphonella, Sixalix, Stangea, Succisa, Succisella, Symphoria, Symphoricarpos, Tinus, Triosteum, Triplostegia, Valeriana, Valerianella, Vesalea, Weigela, Weigelastrum, Xylosteon. Mnogi ovi rodovi priključeni su danas u posebne porodice.

Rodovi
------

* Heptacodium Rehder?
* Leycesteria Wall.
* Lonicera L.
* Symphoricarpos Duhamel
* Triosteum L.

Po jednoj drugoj klasifikaciji ovu porodicu čine rodovi: 

* Abelia R.Br.
* Caprifolium Mill.. Bez ijednog službeno priznatog roda. Mnoge vrste iz nje ili su sinonimi rodu Lonicera ili njihov status još nije riješen, to jest radi li se o vrsti koju treba priznati ili je sinoim za neku drugu vrstu.
* Diervilla Mill.
* Dipelta Maxim.
* Heptacodium Rehder
* Karpaton Raf.
* Kolkwitzia Graebn.
* Leycesteria Wall.
* Linnaea L.
* Lonicera L.
* Metalonicera M.Wang & A.G.Gu
* Periclymenum Mill.
* Symphoricarpos Duhamel
* Triosteum L.
* Weigela Thunb.
* Xylosteon Mill.
* Zabelia (Rehder) Makino

Izvori
------

1. ↑  The Plant List

Vanjske veze
------------

* (`en`) Caprifoliaceae in Topwalks
* (`en`) Species account : Caprifoliaceae
* (`en`) Comparison Table for the Cornidae Arhivirano 2004-03-17 na Wayback Machine-u

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kozokrvnice** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Kozokrvnice** |
|  | Potražite izraz ***kozokrvnice*** u W(j)ečniku, slobodnom rječniku. |
*Za ostala značenja, v. Kornet (razvrstavanje).*
**Kornet**
**Kornet** je član limene obitelji glazbenih instrumenata. Iako se koristi povremeno u orkestrima, najistaknutije mjesto korneta je u limenim glazbama, vojnim orkestrima i jazz ansamblima. Po obliku je sličan trublji, ali je kraći od nje. Svira se na isti način kao i ona: koristeći se ventilima i napetošću usana da bi se mijenjali tonovi.

Međutim, postoji nekoliko važnih osobina koje čine kornet jedinstvenim, kao što su njegov dublji, uži pisak. Taj pisak čini instrument elastičnijim, jer omogućava sviraču da djelotvornije kontrolira svoj ton. Kornet je također nešto manji od trublje, iako katkad svirači dodaju dugački krak na pisak kako bi stvorili dodatno dugu sviralu.

Kornet ne treba miješati sa istim, instrumentom u srednjem vijeku i renesansi, koji je koristio pisak s kapicom na drvenom tijelu ili s instrumentom od slonovače s rupama za prste slične onima na drvenim puhačkim instrumentima.

Nastanak
--------

Nastao je u Parizu 20-ih godina 19. stoljeća. 
Prvi ga je konstruirao Jean-Louis Antonie (poznat kao Halari) dodavanjem ventila poštanskom rogu. Ubrzo su ga usvojili svirači roga, vojničke trublje i trublje u europskim simfonijskim orkestrima.

S obzirom da je imao ventile, kornet je u ono doba bio prikladniji za kromatsku glazbu nego prirodne trublje koje su se tada koristile, pa su ga stoga više voljeli neki dirigenti i kompozitori.
Početkom XX. stoljeća uvelike se koristio u jazzu. Izvori govore da su rani jazz glazbenici učili svirati kornet, među ostalim instrumentima, od limenih glazbi iz Američkog građanskog rata. Bez obzira je li to istina ili ne, kornet je doista odigrao veliku ulogu u razvoju rane jazz glazbe u SAD-u. Dok je trublja ostala više "klasična", elastičnost korneta lako se uklapa u jazz, jer je omogućavala sviračima da stvaraju vrlo izraziti zvuk. Poznati jazz glazbenik Louis Armstrong svirao je kornet do 1925; a Jimmy McPartland i legendarni Bix Beiderbecke svirali su kornete optočene zlatom.

Korneti se rijetko koriste u suvremenim orkestrima, a njihove dijelove može zamijeniti trublja. Međutim, oni su uvijek bili i ostali važan dio tradicije limenih i vojnih glazbi. Vojne glazbe, osobito u Velikoj Britaniji, poznate su po upotrebi ovog instrumenta i po usavršavanju njegove tehnike.

***Kornet*** na Wikimedijinoj ostavi
**Jarawa**, domorodački narod koji žive na sjevernoj strani Južnog i Srednjog Andamana u Bengalskom zaljevu. Procjene govore kako ih ima između 250 i 400. Bili su nekontaktirani sve do 1998. godine. Govore jezikom jarawa. Lukom i strijelom love svinje, varane i ribe. Skupljaju sjemenke, bobice i med. Žive nomadski, u skupinama od 40 do 50 ljudi.

1970. izgrađena je autocesta kroz njihovu šumu. Vjeruje se da su preci naroda Jarawa i drugih preostalih naroda andamanskih otoka stigli iz Afrike prije 55 000 do 60 000 godina. Oni sebe nazivaju *ang*, što znači *ljudsko biće*, iako ih pohlepni vlasnici turističkih agencija tretiraju kao životinje u rezervatu. *Jarawa* znači *gosti*. Kako bi polugole domorotkinje natjerali na ples turisti im bacaju ostatke hrane, a novac koji zarade oduzimaju im korumpirani policajci u zamjenu za duhan. Stoga borci za domorodačka prava vrše pritisak na indijsku vladu da ih ostavi u izolaciji i na miru.

Izvori
------

1. ↑  www.tportal.hr, "Pleme Jarawa na putu do (ne)sreće", objavljeno 11. srpnja 2010. pristupljeno 19. prosinca 2013.
2. ↑  www.jutarnji.hr Arhivirano 2013-10-12 na Wayback Machine-u, "Safari srama - izolirano pleme Jarawa postalo hit među turistima", objavljeno 10. siječnja 2012. pristupljeno 19. prosinca 2013.
Države koje se danas smatraju američkim Jugom
**Jug SAD-a** ili **Južne Sjedinjene Države** (uobičajeni su i nazivi Američki jug, Diksi (*Dixie*), Duboki jug, ili jednostavno Jug) predstavlja veliko karakteristično područje u jugoistočnom i središnjem jugu Sjedinjenih Američkih Država. Zbog jedinstvenog kulturnog i povijesnog identiteta područja, uključujući Indijance, rane europske doseljenike engleskog, škotsko-irskog, škotskog, francuskog i njemačkog porijekla, uvoz stotina tisuća porobljenih Afrikanaca, rast velikog broja Afroamerikanaca, oslanjanje na robovski rad, i nasljeđe Konfederacije nakon američkog građanskog rata, Jug je razvio vlastite običaje, književnost, glazbene stilove, i raznoliku kuhinju, što se duboko ukorjenilo u tradicionalnoj američkoj kulturi.

U posljednjih nekoliko desetljeća, Jug se više industrijalizirao i urbanizirao, privlačeći brojne unutarnje i međunarodne emigrante. Američki Jug je među najbrže razvijajućim područjima u SAD-u. Unatoč ekonomskom rastu, na Jugu i dalje postoji siromaštvo, a sve države Juga, s iznimkama u Virginiji i Floridi, imaju veću stopu siromaštva od prosječne u Americi. Siromaštvo je osobito učestalo u ruralnim područjima.

Simboli
-------

Suvremena verzija ratne zastave Konfederacije danas je najprepoznatljiviji simbol Juga SAD-a
Borbena zastava Konfederacije je postala vrlo kontroverzan simbol diljem Sjedinjenih Država kao simbol prkosa mnogih na Jugu koji su se protivili pokretima za građanska prava. Iako se zastava i drugi podsjetnici na Stari Jug mogu pronaći na automobilskim naljepnicama, majicama, istaknute na kućama, određena ograničenja u isticanju tih simbola (osobito na javnim zgradama) su nametnuta zakonom. Kao rezultat toga, skupine kao što su League of the South (Liga Juga) i dalje promiču otcjepljenje od Sjedinjenih Država, navodeći kao razlog zaštitu i obranu baštine Juga. S druge strane su grupe kao Southern Poverty Law Center (SPLC) koje vjeruju da je Liga organizacija koja potiče na mržnju. Kako god bilo, mnogi Južnjaci koriste zastavu da se poistovjete sa Jugom, pravima saveznih država, i južnjačkom tradicijom.

Ostali simboli Juga uključuju Lijepu plavu zastavu, drvo magnolije, i pjesmu Dixie.

Vanjske veze
------------

* DocSouth: Documenting the American South
* Center for the Study of Southern Culture

| * p
* r
* u
Geografske regije SAD |
| --- |
| Centralne države • Obalne države • Duboki Jug • Istočne države • Istočna obala • Veliki bazen • Obala Meksičkog zaljeva • Srednjeatlantske • Srednji Zapad • Planinske države • Nova Engleska • Sjeverne države • Sjeveroistok • Sjeverozapad • Pacifik • Jug • Južnoatlantske države • Centralni jug • Jugoistok • Jugozapad • Gornji Srednji Zapad • Zapad • Zapanda Obala

---

**Transgranične regije**: Granične države • Velika jezera • Velike ravnice • Pacifički Sjeverozapad |
Koordinate: 41° 27′ 46" SGŠ, 20° 35′ 29" IGD

**Kočišta** (mak. *Кочишта*) su naseljeno mesto u Republici Makedoniji, u zapadnom delu države. Kočišta pripadaju opštini Centar Župa.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Kočišta je smešteno u krajnjem zapadnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Albanijom (8 km zapadno). Od najbližeg većeg grada, Debra, naselje je udaljeno 22 km južno.

**Reljef**: Kočišta se nalaze u oblasti Župa, na zapadnim padinama planine Stogovo. Istočno od naselja se nalazi glavno bilo planine, dok se zapadno tlo spušta u dolinu Crnog Drima, koja je u ovo delu pregrađena, pa je tu obrazovano veštačko Debarsko jezero. Nadmorska visina naselja je približno 1.020 metara.

Klima u naselju je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2002. godine Kočišta su bila bez stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su bili Makedonci.

Većinska veroispovest u naselju bilo je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Centar Župa

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* Stranica „Moj Savetnik" - Opština Centar Župa Arhivirano 2013-09-27 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Centar Župa |
| --- |
| **Centar Župa** • 
Bajramovci •
Balanci •
Breštani •
Broštica •
Vlasići •
Golem Papradnik •
Gorenci •
Gornji Melničani •
Dolgaš •
Donji Melničani •
Evla •
Elevci •
Žitineni •
Kočišta •
Kodžadžik •
Mali Papradnik •
Novak •
Osolnica •
Odžovci •
Pareši •
Pralenik •
Crno Boci |  |
*Zvučna viljuška* O ovom zvuku Kamerni ton (a1), **440** Hz?/i
Međunarodnim sporazumom koji je potpisan 1939. godine, dogovoreno je da **kamerni ton**, **kamerton** (ital. *diapason*, fr. *diapason*, engl. , nem. *Kammerton*, rus. *kamerton*) ili *normalno a*, ima frekvenciju od **a1 = 440 Hz** i da služi za što tačnije određivanje odnosa tonova po visini, tj. da bude zvanična standardna visina za štimovanje muzičkih instrumenata.

Od strane Međunarodne organizacije za standarde (ISO), 1955. godine ozvaničena je kao standard pod nazivom **ISO 16**.

Kratki istorijat
----------------

Vremenom, ova visina je varirala, bilo zbog geografskog područja ili zbog proizvođača muzičkih instrumenta. U 17. veku u Evropi, štimovanje po tonu a1 se kretalo od oko **374 Hz — 403 Hz**. Postoje istorijski primeri instrumenata, zvučne viljuške ili standarda u rasponu od **a1 = 309 Hz** do **a1 = 455.3 Hz**. U Baroku je bilo **a1 = 415 Hz**.

Kako se danas štimuje
---------------------

Iako je zvanični standard za kamerni ton danas **a1 = 440 Hz**, neki orkestri i kamerni ansambli više vole da se naštimuju malo više, na **a1 = 442 Hz** ili čak **a1 = 444 Hz**.

Vidi još
--------

* Štimovanje klarinetista i klarinet
* Spisak muzičkih instrumenata
* Transpozicija
* Čitanje s lista
* Muzičar
* Ton
**Kelmska biskupija** (latinski: *Dioecesis Culmensis*, njemački: *Bistum Kulm*, poljski: *Diecezja chełmińska*) bila je biskupija katoličke crkve sa sjedištem u poljskom gradu Chełmno. Na svom vrhuncu prostirala se na površini od 16,582 km². kao sufraganska biskupija Riške nadbiskupije.

Historija
---------

Historijsku Kelmsku biskupiju osnovao je po nalogu pape Inocenta IV. zajedno sa još tri pruske biskupije; pomezanskom, sambijskom i varmijskom, papinski legat Vilim iz Modene 28. jula 1243.
Prostirala se između rijeka Visle, Ose i Drwęca, oko grada Chełmna po takozvanim *Kelmskim zemljama*.

Od 14. vijeka se njen teritorij počeo širiti, a nakon reformacije i na krajeve sjeverno od rijeke Ose, oko Grudziądza. Od 1466. čitava biskupija postala je dio Kraljevine Poljske, a nakon sekularizacije Pruskog vojvodstva upravu nad dijelom Pomezanske biskupije unutar Kraljevine Poljske preuzimaju kelmski biskupi.

Takvo je stanje potrajalo je otprilike do 1821. kad je papa Pio VII svojom bulom De salute animarum proširio Kelmsku biskupiju i na krajeve s lijeve strane Visle, cijelu Pomeraniju.

Nakon Prvog svjetskog rata i ponovnog rađanja Poljske države, Kelmsku biskupija izgubila dobar dio svojih bivših teritorija u korist Weimarske Republike i Slobodnog Grada Danziga.

Kelmska biskupija formalno je prestala postojati [1992]]. kad je prezvana i reorganizirana kao Peplinska biskupija.

Izvori
------

1. ↑  „*Diocese of Pelplin*" (engleski). Catholic Hierarchy. Pristupljeno 16.01.2022.
2. 1 2 3 4   „Historia Diecezji Pelplińskiej" (poljski). Portal internetowy Diecezji Pelplińskiej. Pristupljeno 16.01.2022.
3. ↑  „*Diocese of Pelplin*" (engleski). GCatholic. Pristupljeno 16.01.2022.

Vanjske veze
------------

* *Historia Diecezji Pelplińskiej* (`pl`)
Географска распрострањеност јенисејских народа у 17. веку (шрафирано) и крајем 20. века (црвено)
**Јенисејски народи** су породица сибирских домородачких народа, који су говорили јенисејским језицима. Народи из ове породице су насељени или су били насељени око реке Јенисеј.

Народи
------

Јенисејски народи се према језику којим су говорили деле на:

* Северни јенисејски народи
	+ Кети
	+ Југи
* Јужни јенисејски народи
	+ *Кот-Асански народи*
		- Коти
		- Асани
	+ *Арин-Пумпоколски народи*
		- Арини
		- Пумпоколи

На основу списа који потичу из 17. века из доба Царске Русије, верује се и да су, јенисејски народи такође били: 

* Буклинци
* Бајкотовци
* Јаринци
* Јастинци
* Ашкиштими
* Којбалкиштими

Најсевернији народи Кети и Југи су једини који су преживели до 21. века. Док су Асане асимиловали Евенки, Арине и Бајкотовце Хакаси, а Коте су асимиловали Руси средином 19. века. Слично се десило и осталим јенисејским народима.

Према резултатима пописа становништва Русије, 2010. Кета је било 1.219, а регистрован је само 1 Југ.

Референце
---------

1. ↑  „The Ket and Other Yeniseian Peoples". Arhivirano iz originala na datum 2019-04-06. Pristupljeno 2017-01-05.
2. ↑  „Резултати пописа 2010.". Arhivirano iz originala na datum 2018-09-06. Pristupljeno 2017-01-05.

Спољашње Везе
-------------

* Јенисејски народи (енглески) Arhivirano 2019-04-06 na Wayback Machine-u
**Kužni pil** ili zavjetni spomenik Presvetog Trojstva kameni je kip na Trgu sv. Trojstva u osječkoj Tvrđi.

Nastanak
--------

Kip je podignut 1729-1730. u spomen na zavjet protiv kuge, koja je u 18. stoljeću često pogađala Slavoniju. Izradu kipa financirala je barunica Marija Ana Petraš, udovica husarskog generala, podmaršala Maksimilijana Petraša, koji je bio zapovjednik osječke Tvrđe.

Autorstvo
---------

Kip je izrađen u baroknom stilu, po uzoru na brojne slične koji su postojali u gradovima Austrijske monarhije. Nije poznat njegov autor, ali se pripisuje mariborskom kiparu Josephu Geruppu, koji se u vrijeme nastanka kipa doselio u Osijek.

Izgled spomenika
----------------

Spomenik se sastoji od visokog postolja s gigantskim volutama, na kojemu je pet skulptura svetaca zaštitnika od kuge: sv. Sebastijan, sv. Rok, sv. Karlo Boromejski, sv. Franjo Ksaver i sv. Rozalija. Na postolju se uzdiže visoki stup na kojemu je skulpturalna grupa Presveto Trojstvo, koja prikazuje lik Boga Oca, Krista te Duha svetoga u liku golubice.

Obnove
------

Spomenik je obnovljen 1784. godine dodavanjem vanjskog podnožja na kojemu su na vlastitim postoljima kipovi sv. Josipa, sv. Marije od bezgrešnog začeća, sv. Katarine i sv. Ivana Nepomuka. ti su kipovi, prema predaji, krasili nekadašnja gradska vrata u Osijeku: Valpovačku i Novogradsku kapiju.

Kronogrami
----------

Na spomeniku je uklesano pet latinskih natpisa, koji imaju kronograme. Na njima se čitaju godine izgradnje te obnove spomenika: 1729, 1730, 1829. i 1867. godina. Budući da je skulptura klesana od kamena pješčenjaka koji je podložan propadanju, bilo ga je nužno često obnavljati.

Izvori
------

1. ↑  „Kužni pil u osječkoj Tvrđi". Agencija za obnovu osječke Tvrđe. Arhivirano iz originala na datum 2008-12-30. Pristupljeno 2009-09-05.

Literatura
----------

* Kamilo Firinger, "Osječki kužni kip", *Zbornik slavonskih muzeja* I, Podružnica Društva muzealaca Hrvatske u Osijeku, Osijek, 1969.
* Blažo Misita Katušić, "Kratak pregled arhitekture Osijeka kroz tri stoljeća", *Osječki zbornik* br. 5, 1956.
Opća formula karboksilnih kiselina je R-COOH.
Pri čemu je R- ugljikovodični lanac, i -COOH karboksilna skupina karakteristična za sve karboksilne kiseline.

Jednostavan prikaz karboksilne skupine
Karboksilne kiseline mogu biti mono-, di- i poli-karboksilne kiseline ovisno o broju -COOH skupina a dijele se na zasićene, nezasićene i aromatske. No karboksilne kiseline su općenito slabe kiseline iako imaju oštar i neugodan miris.

Imenovanje karboksilnih kiselina
--------------------------------

Karboksilne kiseline imenuju se tako da se ispred nastavka **-ska kiselina** doda ime alkana ovisno o broju ugljikovih atoma. Tako će na primjer kiselina s 3 C atoma po alkanu propanu biti imenovana **propanska kiselina** iako je njeno puno češće korišteno ime *propionska ili mliječna kiselina* (jer ju nalazimo u mlijeku). Bezbojna je tečnost.

Najpoznatije karboksilne kiseline
---------------------------------

Karboksilnih kiselina ima mnogo. Kao primjer, navesti ću prve četiri (po broju atoma ugljika):

* 1C - Metanska kiselina (mravlja kiselina) sažeta strukturna formula (ssf): HCOOH, nalazimo ju u žalcu ose i kod mrava.
* 2C - Etanska kiselina (octena kiselina) ssf: CH3COOH, nalazimo ju u octu.
* 3C - Propanska kiselina (propionska kiselina) ssf: CH3CH2COOH, nalazimo ju u mlijeku.
* 4C - Butanska kiselina (maslačna kiselina) ssf: CH3CH2CH2COOH, nalazimo ju u užeglom maslacu ili ljudskom znoju.

Složeniji prikaz karboksilne skupine
Najjednostavniji niz organskih kiselina gradi se prema homolognom nizu alkana,
međutim sad već možemo imati i izobutan

```
CH3-CH-CH3
     |
    CH3

```

Pa tako shodno tome gradi se i odgovarajuća kiselina

```
CH3-CH-CH3
     |
    COOH

```

Izobutanska kiselina. Itd.

Pri svemu treba imati u vidu da je kiselinski nastavak
-COOH, u stvari

```
-C=O
 |
 OH

```

i naziva se i karboksilna skupina.

Realan prikaz karboksilne skupine
Iznad deset ugljikovih atoma javljaju se takozvane **masne kiseline**. To su organske, karboksilne kiseline koje imaju veći broj ugljikovih atoma od običnih karboksilnih kiselina. Takve su kiseline masnog opipa i krutog agregatnog stanja.

V. također
----------

***Karboksilna kiselina*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kvadriga** (latinski: *quadriga*) prevedeno - **četveropreg** bio je najčešći tip zaprege za konjičke utrke u Antici, Grci su taj tip zaprege zvali **tetripon**.

Taj tip zaprege koju je vuklo četiri konja, smatrao se carskim, dostojnim bogova i heroja, pa su ga Rimljani naročito cijenili i koristili prilikom trijumfalnih dočeka vojske.

Historija
---------

Grci su za taj tip zaprege znali vrlo rano tako se spominje u priči o Hipolitu, Tezejevom sinu koji je poginuo vozeći tetripon.

Rimljani su još za Drugog punskog rata kovali **Quadrigate** od srebra, na kojoj su pored reljefa Jupitera bio i četveropreg.

U vrijeme Rimskog Carstva kvadrige su bile najpopularanija zaprege na konjičkim utrkama voženim po stadionima.

Konji sa venecijanske Bazilike sv. Marka, jedini preživjeli primjer antičke kvadrige
Mladi vozači početnici, najčešće su se počeli natjecati sa dvokolicama (biga), a puno rjeđe na onima koja su vukla tri konja (triga), one su se koristile samo na utrkama sa religijskim konotacijama. 
Što je bilo više konja upregnuto, to je bilo teže upravljati, pa su se kola sa šest (*seiugae*), osam (oktokugae) ili čak deset (decemiugae) konja, vrlo rijetko koristila na utrkama. Slavni i neobično bogat rimski sportaš Diokles hvalio se da je pobijedio sa zapregom od šest i čak sedam konja, što prije njega nitko nije pokušao.

Rimljani su kola za utrke zvali - *Currus circensis* (kola za kružne utrke u cirkusu), iz te sintagme izvedena je riječ *kurikulum*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Quadriga*" (engleski). Penelope. Pristupljeno 8.4. 2018.
2. ↑  „*Roman coins, republic and empire*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 8. 4. 2018.

Vanjske veze
------------

***Kvadriga*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Quadriga* (`en`)
**Kaniža** (ukr. *Каніжа*) je naselje u Brodsko-posavskoj županiji.

Položaj
-------

Kaniža je posavsko selo smjesteno 15-ak km od Slavonskoga Broda i dva kilometra od rijeke Save u posavskoj ravnici. Susjedna sela su Slobodnica, Bebrina, Zbjeg.

Stanovništvo
------------

U Kaniži po zadnjem popisu stanovništva živi 824 stanovnika. Te je od zadnjeg popisa broj povećan sa 779 na 824 stanovnika.

Ukrajinci u Kaniži
------------------

Ukrajinci su se u Kanižu doselili oko 1900. godine. Po popisu stanovništva 1910. živjelo ih je 400 od ukupno 1206 stanovnika. Organizirani su u udrugu te imaju svoj UKPD "Taras Ševčenko".
U selu također ima i Grkokatolička crkva u kojoj se okupljaju stanovnici ukrajinskoga podrijetla.

Udruge
------

U naselju djeluje dva kulturno-umjetnička društva, UKPD "Taras Ševčenko" i KUD "Posavac". Te nogometni klub "Posavac" koji se natječe u 2.ŽL BPŽ, stolno teniski klub i dobrovoljno vatrogasno društvo.

Galerija
--------

* Rimokatolička crkvaRimokatolička crkva
* Grkokatolička crkvaGrkokatolička crkva

***Kaniža (Bebrina)*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Naselja u općini Bebrina |
| --- |
| Banovci • Bebrina • Dubočac • Kaniža • Stupnički Kuti • Šumeće • Zbjeg |
Koordinate: 42° 11′ 02" SGŠ, 21° 32′ 33" IGD

**Glažnja** (mak. *Glažnja*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Glažnja pripada opštini Lipkovo.

Prirodni uslovi
---------------

Glažnja je smeštena u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Kumanova, naselje je udaljeno 25 km zapadno.

Naselje Glažnja je u istočnom delu istorijske oblasti Crnogorje. Naselje je položeno visoko, iznad doline Lipkovske reke, u gornjem delu toka, na visijama središnje Skopske Crne Gore. U najnižem delu atara sela obrazovano je Lipkovsko jezero. Nadmorska visina naselja je približno 730 metara.

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Glažnja je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 54 stanovnika. 

Pretežno stanovništvo u naselju su bili Albanci (98%).

Većinska veroispovest bilo je islam.

Vidi još
--------

* Opština Lipkovo

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična stranica opštine Lipkovo Arhivirano 2009-06-16 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Lipkovo |
| --- |
| **Lipkovo** • 
Alaševce •
Belanovce •
Vaksince •
Vištica •
Glažnja •
Gošince •
Dumanovce •
Zlokućane •
Izvor •
Lojane •
Matejić •
Nikuštak •
Opaje •
Orizari •
Otlja •
Rinkovce •
Ropalce •
Runica •
Slupčane •
Straža •
Strima |  |
Kunobelinove kovanice
**Kunobelin** (latinski: , starogrčki: , engleski: , kraj 1. vijeka pne. - 40-e n.e.) bio je kralj Britanije u periodu neposredno pred rimsko osvajanje. Poznat je prije svega po navodima rimskih historičara kao što su Svetonije i Kasije Dion, te kovanicama koje je dao iskovati. Na osnovu tih podataka historičari smatraju da je vladao najvećim dijelom današnje jugoistočne Engleske, te je uživao titulu *latinski:*  (kralj Britanaca). U britanskim legendama je poznat kao **Cynfelyn** (velški) i **Kymbelinus** (brito-latinski), dok ga je William Shakespeare iskoristio kao protagonista svoje drame *Cymbeline*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Tenvantius**  |  **Legendarni kraljevi Britanije**  | Slijedi: **Guiderius**  |

Izvori
------

Eksterni linkovi
----------------

***Kunobelin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Catuvellauni at Roman-Britain.org
* Catuvellauni Arhivirano 2005-11-08 na Wayback Machine-u at Romans in Britain
* William Smith (ed, 1870), *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology* Vol 1 s. 911 Arhivirano 2005-12-19 na Wayback Machine-u
„Klek" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Klek (razvrstavanje).
Klek
**Klek** je poluostrvo u Jadranskom moru koji pripada najvećim dijelom Bosni i Hercegovini, a manjim dijelom Hrvatskoj. 

Poluostrvo Klek je dugo oko 6,5 kilometara i u prosjeku je široko 600 metara. Zajedno sa Neumom zatvara mali zaliv koji pripada Bosni i Hercegovini. Klek je okružen mnogobrojnim manjim ostrvcima, od kojih Veliki Školj i Mali Školj pripadaju BiH, mada ih Parlamentarna skupština Bosne i Hercegovine nikada nije verifikovala. U blizini se također nalazi veliko poluostrvo Pelješac koje je u cjelosti u vlasništvu Hrvatske. 

Bosanskohercegovački dio ostrva Kleka se nalazi u općini Neum, a Dejtonskim sporazumom je pripao Federaciji Bosne i Hercegovine, odnosno Hercegovačko-neretvanskom kantonu.

Hrvatski dio Kleka pripada Dubrovačko-neretvanskoj županiji.

Historija
---------

Poluostrvo Klek, kao i Neum, su pripadali srednjovjekovnoj Bosni a nakon toga Dubrovačkoj Republici sve dok 1718. godine kada je Požarevačkim mirom ustupila Osmanskom Carstvu. Klek, zajedno sa ostatkom Bosne i Hercegovine biva okupiran od Austro-Ugarske 1878. godine. Ulaskom BiH u Jugoslaviju ulazi i Klek i u Jugoslaviji ostaje sve do 1992. godine (osim u Drugom svjetskom ratu kada je pripadao Nezavisnoj Državi Hrvatskoj).

1991. godine, ocjepljenjem Republike Hrvatske od ostatka Jugoslavije, dio Kleka ulazi u njen sastav, a zatim 1992. godine, nezavisnošću Bosne i Hercegovine, drugi, veći dio poluostrva postaje dio BiH.

***Klek (poluostrvo)*** na Wikimedijinoj ostavi