recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Messier 22** (M22 ili NGC 6656) je kuglasti skup smješten je u zviježđu Strijelca. Otkrio ga je Abraham Ihle 1665. godine. Charles Messier u svoj katalog ga je uvrstio 5. lipnja 1764. godine.

Svojstva
--------

M22 je zadivljujući objekt. Nalazi se na maloj udaljenosti, tek 10,400 ly. Prividni promjer skupa je 32', neznatno veći od promjera Mjeseca. Njegov stvarni promjer je 97 ly.

Harlow Shapley i Francis Gladheim Pease detaljno su proučavali Messier 22. Prebrojili su 70,000 zvijezda u njemu ali broj promjenjivih zvijezda je malen, pronađemo ih je tek 32. Jedna od promjenjivih zvijezda pripada u dugo periodične promjenjive zvijezde tipa Mira. 

Messier 22 jedan je od četiri kuglasta skupa koji u sebi sadrže planetarnu maglicu. Otkrio ju je satelit IRAS kao zvijezdoliko točkicu 1986. Njena stvarna narav otkrivena je tek 1989. Starost planetarne maglice procijenjena je na 6,000 godina.

Amaterska promatranja
---------------------

Messier 22 je jedan od najsjajnijih kuglastih skupova. Njegov prividan sjaj iznosi +5.1 magnituda. Skup bi bio znatno sjajniji da se ne nalazi u ravnini Mliječne staze zaklonjen oblacima prašine i plina. U tamnim noćima ga je moguće vidjeti golim okom. Treba napomenuti da je to nešto teže iz naših krajeva jer M22 ima veliku južnu deklinaciju. 
Običan dvogled pokazat će mutnu zvijezdu, a manji teleskop elipsastu mrlju. Teleskopi veći od 100 mm su potrebni za uočavanje najsjajnijih zvijezda koje su +11.5 magnitude. Za razlučivanje jezgre potreban je teleskop veći do 300 mm i dobri uvjeti.

Eksterni linkovi
----------------

***Messier 22*** na Wikimedijinoj ostavi

=

* Skica M22
* Krunoslav Vardijan, autor fotografije Arhivirano 2007-06-01 na Wayback Machine-u

  


|  |
| --- |
|  **Objekti u Messierovom katalogu**  |
| 

|  |
| --- |
| M1 • M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M8 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M16 • M17 • M18 • M19 • M20 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M27 • M28 • M29 • M30 • M31 • M32 • M33 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M40 • M41 • M42 • M43 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M49 • M50 • M51 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M57 • M58 • M59 • M60 • M61 • M62 • M63 • M64 • M65 • M66 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M73 • M74 • M75 • M76 • M77 • M78 • M79 • M80 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M92 • M93 • M94 • M95 • M96 • M97 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M103 • M104 • M105 • M106 • M107 • M108 • M109 • M110 |

 |
***Mira*** je nizozemsko-belgijski igrani film snimljen 1971. u režiji Fonda Rademakersa. Predstavlja adaptaciju romana *De teleurgang van den Waterhoek* flamanskog pisca Stijna Streuvelsa, koji je Rademakersu lično predložio njegovu ekranizaciju neposredno pred svoju smrt 1969. godine. Radnja je smještena u Waterhoek, flandrijsko selo u čijoj okolici vlasti planiraju izgraditi most preko rijeke Scheldt, a što izaziva burne reakcije, pa i otpor žitelja, uvjerenih da će biti ugrožen njihov tradicionaln način život. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Willeke van Ammelroy, je svojeglava djevojka koja se odbija svrstati na bilo čiju stranu, i svoju nezavisnost demonstrira tako što spava kako s vođom seljaka koje se protive mostu, tako i sa njegovim glavnim inženjerom. Van Ammelroy, kojoj je to bio cjelovečernji filmski debi, je za potrebe filma pristala snimiti eksplicitne erotske scene, ali pod uvjetom da se u završenom filmu ne vide njene pubične dlačice; na samoj je premijeri, na svoje veliko iznenađenje, vidjela da je Rademarks sporne scene zadržao. Tako stvoreni publicitet joj je, međutim, pomogao da postane jedna od velikih zvijezda nizozemske kinamtografije 1970-ih.

Uloge
-----

* Willeke van Ammelrooy: Mira
* Jan Decleir: Lander
* Carlos van Lanckere: Deken Broeke
* Luc Ponette: Maurice Rondeau
* Roger Bolders: Sieper
* Mart Gevers: Manse
* Freek de Jonge: Treute
* Charles Janssens: Snoek
* Josephine van Gasteren: Moeder van Maurice
* Fons Rademakers: Notaris
* Romain Deconinck
* Ann Petersen
* Ward de Ravet
* Bert André

Vanjske veze
------------

* *Mira* na IMDb-u (`en`)

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Fons Rademakers |
| --- |
| 
* *Dorp aan de rivier* (1958)
* *Makkers, staakt uw wild geraas* (1960)
* *Het mes* (1960)
* *Als twee druppels water* (1963)
* *De dans van de reiger* (1966)
* *Mira* (1971) ·
* *Because of the Cats* (1973)
* *Max Havelaar* (1976)
* *Mijn vriend* (1979)
* *De aanslag* (1986)
* *The Rose Garden* (1989)

 |
**Auderghem** (francuski i prije nizozemski) ili **Oudergem** (nizozemski), brabantski: *Avergom*, je jedna od 19 dvojezičnih općina u Regiji glavnoga grada Bruxellesa u Belgiji.

Graniči s općinama Etterbeek, Ixelles, Overijse, Tervuren, Woluwe-Saint-Pierre i Watermael-Boitsfort.

Auderghem se nalazi jugoistočno od grada Bruxellesa na ulazu u lokalnu šumu (*Forêt de Soignes*, *Zoniënwoud*). Unatoč prometu, ova je općina uspjela sačuvati svoju prirodnu i kulturnu baštinu.

Auderghem

Povijest
--------

Tri šumska sela (Auderghem, Watermael i Boitsfort) postoje zajedno već stoljećima. Godine 1794. revolucionarni vojnici odlučuju odvojiti ova tri mjesta kako bi stvorili tri posebne općine. Godine 1811. Napoleon carskim proglasom spaja ova mjesta u jednu upravnu jedinicu. Ipak, Auderghem je kasnije povučen iz ove odluke, tako da su spojeni ostali Watermael-Boitsfort (Watermaal-Bosvoorde). Auderghem je postao nezavisna općina 1863. sa samo 1600 stanovnika.

Izgradnjom željezničke veze između Bruxellesa i Tervurena, te izgradnjom Boulevarda du Souveraina tj. Vorstlaana, općina je brzo modernizirana, a broj stanovnika je naglo porastao. Do kraja prvog svjetskog rata ovdje je živjelo 8000 stanovnika. Godine 1956. u dvorcu Val-Duchesse (*Kasteel van Hertoginnedal*) odvila se konferencija u kojoj su pripremljeni Rimski ugovori i temelji EEZ-a i Euratoma.

Vanjske veze
------------

***Auderghem*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`fr`)Službena stranica općine
* (`nl`)Službena stranica općine

| * p
* r
* u
Općine u Regiji glavnoga grada Bruxellesa |
| --- |
| Zastava Briselske regije | 
 Anderlecht **•**  Auderghem\Oudergem **•**  Berchem-Sainte-Agathe\Sint-Agatha-Berchem **•**  Bruxelles-ville\Stad Brussel **•**  Etterbeek **•**  Evere **•**  Forest\Vorst **•**  Ganshoren **•**  Ixelles\Elsene **•**  Jette **•**  Koekelberg **•**  Molenbeek-Saint-Jean\Sint-Jans-Molenbeek **•**  Saint-Gilles\Sint-Gillis **•**  Saint-Josse-ten-Noode\Sint-Joost-ten-Node **•**  Schaerbeek\Schaarbeek **•**  Uccle\Ukkel **•**  Watermael-Boitsfort\Watermaal-Bosvoorde **•**  Woluwe-Saint-Lambert\Sint-Lambrechts-Woluwe **•**  Woluwe-Saint-Pierre\Sint-Pieters-Woluwe  | Karta općina Briselske regije |
**Rudne planine Erzgebirge/Krušnohori** nalaze se u jugoistočnoj Njemačkoj (Saksonija) i sjeverozapadnoj Češkoj, poznato po bogatstvu nekoliko metala i eksploataciji od srednjeg vijeka i kasnije. Područje je postalo najvažniji izvor srebrne rude u Evropi od 1460. do 1560. godine.

Svjetska baština
----------------

Rudarsko područje Erzgebirge/Krušnohori sa 22 rudnika i spomenika, od kojih se 17 nalazi u Njemačkoj, a 5 u Češkoj, je 2012. godine upisano na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine

Rudne planine duge su 95 km i 45 km široke na granici Njemačke i Češke, i sadrže brojne rudnike i spomenike iz oblasti rudarstva (same rudnike, rudnička okna, topionice i radionice). Zbog intenziteta i kontinuiranog trajanja cijeli krajolik je pod velikim uticajem rudarstva, od transporta do vodosnabdijevanja i urbanističkog planiranja.

Srebro je bilo prvi metal iskopavan u području, posebno oko Frajberga, a region je bio vodeći svetski proizvođač srebrne rude tokom 14. do 16. veka. Na češkoj strani planina, Krupka je izrasla u istaknuti rudarski grad, koji je vadio srebro, kalaj, a kasnije i željezo, olovo, bakar i živa.

Danas se nalazišta indija, volframa, kalaja i litijuma istražuju zbog njihovog ekonomskog potencijala. 

* Rudarski muzej u AltenberguRudarski muzej u Altenbergu
* Topioničarski radovi jame Alte Mordgrube u Brand-ErbisdorfTopioničarski radovi jame Alte Mordgrube u Brand-Erbisdorf
* Topioničarski kompleks u MuldenhüttenuTopioničarski kompleks u Muldenhüttenu
* Olbernhau-GrünthalOlbernhau-Grünthal
* Konjski mlin za kopanje rude u JohanngeorgenstadtKonjski mlin za kopanje rude u Johanngeorgenstadt
* Muzej u FreiberguMuzej u Freibergu
* Rudnik Svornost u Jakimovu, najstariji rudnik koji se još uvek koristi u EvropiRudnik Svornost u Jakimovu, najstariji rudnik koji se još uvek koristi u Evropi

Izvori
------

1. ↑  „Spomenici upisani na listu svjetske baštine u Češkoj". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 19. 11. 2022.
2. ↑  „Rudarsko područje Erzgebirge/Krušnohori - br.1478". *UNESCO: Svjetska baština - whc.unesco.org*. Pristupljeno 9. 2. 2023. (`en`)

***Rudne planine Erzgebirge/Krušnohori*** na Wikimedijinoj ostavi
**Arhiđakon** (grč. *archidiákonos*; kod *Klaića*: **nadđakon**), stariji, prvi đakon; počasna titula za đakona monaškog reda (zast. *arkiđakon*). U starohrišćanskoj crkvi arhiđakon je najstariji đakon, koji je pomagao biskupu (episkopu) u brizi oko siromaha. 

U ruskoj crkvi tu počasnu titulu daju glavnom đakonu među monasima, ali samo u lavrama i nekim velikim manastirima. Prilikom bogosluženja arhiđakoni se, kao i protođakoni, izdvajaju po pravu nošenja posebnog dugačkog orara. 

U anglikanskoj crkvi arhiđakoni imaju administrativnu vlast i predstavljaju svojevrsne namjesnike episkopa u djelima upravljanja eparhijom.

Do XIII. vijeka arhiđakoni su imali i veliku administrativnu vlast u rimskoj crkvi. U srednjem vijeku, u katoličkoj crkvi arhiđakon (zastarjelo *arciđakon*, *arcižakan*, *arhižakan*) bila je najviša kanonikova služba u kaptolu; on je pomagao biskupu u upravljanju biskupijom, osobito materijalnim dobrima te je zamjenjivao biskupa u jednom dijelu dijeceze (arhiđakonatu) odn. upravljao je jednim crkvenim područjem u okviru biskupije; postavljao ga je biskup. Po *Klaićevom* rječniku, arhiđakon je "viši crkveni dostojanstvenik, obično prvi savjetnik biskupov". Danas je to samo počasni naslov.

Usporedi Toma Arhiđakon.

Veze
----

* Đakon
* Jerođakon
* Protođakon

Izvori
------

* *ELZ*, *EON*, *RSANU*, *An-Gold*, *HER*, *Klaić*, *RMS*
* *"Veliki pravoslavni bogoslovski enciklopedijski rečnik" (tom I)*, Novi Sad, 2000.
**Messier 41** (M41 ili NGC 2287) je otvoreni skup u zviježđu Veliki pas. Skup je otkrio Giovanni Batista Hodierna oko 1654. godine ali postoje naznaka da je bio poznat Aristotelu 325. godine prije Krista.

Svojstva
--------

M41 nalazi se gotovo točno 4° južnije od Siriusa. Sastoji se od približno 100 zvijezda od kojih su neke crveni (ili narančasti) divovi. Magnituda najsjajnije zvijezde je + 6.9, a spektralni tip K3. Ta zvijezda je 700 puta sjajnija od našeg Sunca.
Najtoplija zvijezda pripada u spektralni tip A0.

Prividni promjer skupa je 38', a udaljen je 2,300 ly. Stvarni promjer skupa je 25 ly i pripada među veće otvorene skupove. Skup se od nas udaljava brzinom od 34 km/s. 

Starost skupa je procijenjena na između 190 i 240 milijuna godina.

Amaterska promatranja
---------------------

Prividni sjaj cijelog skupa + 4.5 magnituda što znači da ga je u tamnim noćima moguće vidjeti golim okom. Iz naših geografskih širina to će biti malo teži zadatak jer skup ima veliku južnu deklinaciju i nisko kulminira nad našim horizontom. Unatoč tome, skup je predivna meta kako za teleskopa tako i za dvoglede. Manji dvogledi, 10x50, mogu u isto vidno polje smjestiti i sjajni Sirius i M41.

  


|  |
| --- |
|  **Objekti u Messierovom katalogu**  |
| 

|  |
| --- |
| M1 • M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M8 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M16 • M17 • M18 • M19 • M20 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M27 • M28 • M29 • M30 • M31 • M32 • M33 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M40 • M41 • M42 • M43 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M49 • M50 • M51 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M57 • M58 • M59 • M60 • M61 • M62 • M63 • M64 • M65 • M66 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M73 • M74 • M75 • M76 • M77 • M78 • M79 • M80 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M92 • M93 • M94 • M95 • M96 • M97 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M103 • M104 • M105 • M106 • M107 • M108 • M109 • M110 |

 |

***Messier 41*** na Wikimedijinoj ostavi
General view of the complex.
**Opatija Fontevraud** (francuski: ), rjeđe **Opatija Fontevrault** je kompleks građevina u francuskom selu Fontevraud-l'Abbaye, kraj Chinona u oblasti Anjou, u kome se trenutno nalazi kulturni centar. Nastao je kao katolički samostan, koji je godine 1100. osnovao putujući propovjednik Robert od Arbrisela; predstavljao je dvostruki samostan u kome su zajedno živjeli redovnici i redovnice, a mjesto opatice su preuzimale neke od najbogatijih i najuglednijih plemkinja Francuske. Samostan je brzo stekao međunarodnu reputaciju pa su se u Evropi po njegovom uzoru gradile "fontevrstičke" opatije. U njemu su, između ostalih, sahranjeni engleski kraljevi Henry I i Richard I. Godine 1792. je službeno ukinut za vrijeme Francuske revolucije, a 1804. je prenamijenjen u zatvor, koji je stekao reputaciju jednog od najstrožih u Francuskoj, i u kome su za vrijeme drugog svjetskog rata vichyske vlasti strijeljale brojne pripadnike Pokreta otpora. Zatvor je prestao raditi 1963. kada je kompleks preuzelo Ministarstvo kulture i prenamijenilo ga u muzej i umjetnički centar.

Vanjske veze
------------

* Official site Arhivirano 2010-03-13 na Wayback Machine-u
* Map of the Loire Valley UNESCO World Heritage Site
* Val de Loire
* Catholic Encyclopedia article
* Royal Abbey of Fontevraud and the famous Gisants (painted tomb effigies) of Eleanor of Aquitaine, King Henry II and King Richard IArhivirano 2015-05-05 na Wayback Machine-u
* Hotel Abbaye Royale de Fontevraud

***Fontevraud Abbey*** na Wikimedijinoj ostavi

Koordinate: 47°10′53″N 0°03′06″E﻿ / ﻿47.18139°N 0.05167°E﻿ / 47.18139; 0.05167
**Messier 15** (M15 ili NGC 7078) je Kuglasti skup u zviježđu Pegaz koji je otkrio Jean-Dominique Maraldi 1746. godine. 
Charles Messier u svoj ga je katalog uvrstio 3. lipnja 1764. godine kao *maglicu bez zvijezde*, a William Herschel 1783. prvi razlučio na pojedine zvijezde.

Svojstva
--------

Messier 15 je jedan možda najgušći kuglasti skup u Mliječnoj Stazi. Nalazi se na udaljenosti od 33,600 ly, a sjaj mu je 336,000 puta veći od Sunčeva. Promjer skupa je oko 175 ly.

Jezgra ovog skupa je doživjela urušavanje zbog čega su zvijezde u središtu veoma gusto zbijene. Vjeruje se da u središtu ovog skupa se nalazi crna rupa. Crna rupa u Messieru 15 se nalazi na otprilike istoj udaljenosti kao i galaktičko središte ali je znatno manje zaklonjena međuzvjezdanim plinom i prašinom. Zato je moguća crna rupa u Messieru 15 pogodna za promatranje.

Messier 15 je jedan od četiri kuglasta skupa naše galaktike koji u sebi imaju planetarnu maglicu. Planetarna maglica Pease 1 je otkrivena 1928. godine. 

Broj promjenjivih zvijezda u skupu iznosi 112, od čega je jedna tipa W Virginis, to jest cefeida tipa 2. 
Među promjenjivim zvijezdama se nalazi i 9 poznatih pulsara. Najinteresantniji od njih je *PSR 2127+11 C* koji se sastoji od dvije neutronske zvijezde.

Amaterska promatranja
---------------------

Zbog velikog prividnog sjaja od +6.2 magnitude, za promatranje Messiera 15 nije potreban jak teleskop. Kroz manji dvogled se može vidjeti kao sjajna mutna zvijezda. Za razlučivanje pojedinih zvijezda pri rubovima skupa potreban je teleskop s promjerom 114mm. Veći teleskopi pokazat će veći broj zvijezda pri rubovima ali jezgra skupa ostati će ne razlučena i u velikim amaterskim teleskopima.
Najsjajnije zvijezde u ovom skupu su prividnog sjaja od +12.6 magnituda.

Eksterni linkovi
----------------

***Messier 15*** na Wikimedijinoj ostavi

* Skice M15

  


|  |
| --- |
|  **Objekti u Messierovom katalogu**  |
| 

|  |
| --- |
| M1 • M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M8 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M16 • M17 • M18 • M19 • M20 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M27 • M28 • M29 • M30 • M31 • M32 • M33 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M40 • M41 • M42 • M43 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M49 • M50 • M51 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M57 • M58 • M59 • M60 • M61 • M62 • M63 • M64 • M65 • M66 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M73 • M74 • M75 • M76 • M77 • M78 • M79 • M80 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M92 • M93 • M94 • M95 • M96 • M97 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M103 • M104 • M105 • M106 • M107 • M108 • M109 • M110 |

 |
**Almaden i Idrija** su gradovi u Španiji i Sloveniji, u kojima su se svojevremeno nalazila dva najveća rudnika žive u Evropi. U Almadenu se živa vadila počevši od antičkg doba, dok je rudnik u Idriji otvoren 1480. god.

Svjetska baština
----------------

Rudnici su 2012. godine upisani na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine

Živa je relativno rijedak metal, čija je upotreba dugo bila nezamjenjiva u raznim tehničkim, hemijskim i industrijskim procesima. U velikim količinama i tokom dugog perioda proizvodio ga je mali broj rudnika širom svijeta, od kojih su dva najveća donedavna bila u Almadenu u Španiji i Idriji u Sloveniji. Lokacije svjedoče o interkontinentalnoj trgovini živom između Evrope i Amerike tokom vijekova. Kontrola vađenja žive omogućila je kontrolu tržišta, koje je vrlo brzo postalo interkontinentalno po obimu zbog svoje odlučujuće uloge u vađenju srebra iz ležišta u Novom svijetu. 

Teški metal, koji je tečan na sobnoj temperaturi i ima vrlo specifična hemijska i fizička svojstva, živa je takođe zagađivač, opasan po zdravlje ljudi. Na dva lokaliteta nalaze se tehnički ostaci velikog broja rudarskih okna, te njihove galerije i površinski objekti, sa artefaktima koji su specifični za vađenje ruda koje sadrže živu; oni također uključuju značajne urbane, monumentalne i infrastrukturne elemente te materijalne i simboličke materijale povezane sa životnim stilovima i društvenom organizacijom vađenja žive.

Izvori
------

1. ↑  „Spomenici upisani na listu svjetske baštine u Sloveniji". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 19. 11. 2022.
2. ↑  „Almaden i Idrija, baština žive - br.1313". *UNESCO: Svjetska baština - whc.unesco.org*. Pristupljeno 9. 2. 2023. (`en`)

***Rudnici žive Almaden i Idrija*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostale upotrebe, v. Audicija (razvrstavanje).*

**Audicija** je kultna predstava nastala u decembru 1984. godine kao dio nastavnog procesa na Akademiji scenskih umjetnosti u Sarajevu, prvi put izvedena na Otvorenoj sceni OBALA. Samo par godina nakon otvaranja sarajevske Akademije, studenti prvih generacija glume, razvijajući zadatak koji se zove "skica za lik i imitacija", uz pomoć profesora Emira Kusturice i Bore Stjepanovića, dolaze do predstave koja će postati popularna pod imenom "Audicija". Tadašnji studenti Željko Ninčić, Admir Glamočak, Emir Hadžihafizbegović, Haris Burina, Saša Petrović, Jasmin Geljo, Željko Kecojević, Senad Bašić, Branko Đurić i Mladen Nelević, postaju imena koja zna cijela bivša Jugoslavija. Svoju predstavu izvode više stotina puta, a ostaje zabilježeno da u Beogradu, u Sava Centru, redovi za kupovinu karata bivaju dugi nekoliko stotina metara. Jedini scenski projekat koji je doživio ex-Yu turneju. Predstavu je odgledalo preko 2,5 miliona ljudi.

U nešto izmjenjenom obliku, prilagođena novom vremenu, izvodi se se i dan danas, kao autorsko dijelo glumca ove predstave, Željka Ninčića.

Povodom 25 godišnjice nastanka Audicije u Sarajevu su se 20. decembra 2009. godine skupili svi glumci iz originalne postavke i održali dvije predstave.

Vanjski linkovi
---------------
**Mauro Codussi** (selo Lenna pored Bergama, oko 1440. – Venecija, 1504) bio je talijanski kipar i arhitekt rane renesanse koji je najveći i najplodniji dio života proveo u Veneciji.

Biografija
----------

Mauro je rođen u malom selu u dolini Brembana pored Bergama, školovao se i odrastao u Ravenni u Emiliji. Od 1467 živi u Veneciji gdje je značajno pridonio arhitekturi grada i promjeni konzervativnog venecijanskog ukusa koji je obožavao gotičko-bizantinsku kićenost.

Codussi je na otoku San Michele podigao prvu venecijansku renesansnu crkvu San Michele 1469. godine. Nakon toga dogradio je gornje dijelove crkve San Zaccaria (od 1483. bio je protomajstor), u duhu renesanse. Donji dio crkve prije njega oblikovao je Antonio Gambello, u tradicionalnom gotičkom duhu. Od 1492. gradi crkvu Santa Maria Formosa.

Torre dell'Orologio na trgu Svetog Marka
Od 1491. do 1505. radi kao protomajstor na obnovi (zapravo potpuno novoj gradnji) izgorjele Scuola Grande di San Marco. S kolegom Bartolomeom Bonom od 1495. do 1496. radi na podizanju i ukrašavanju Tornja sa satom (Torre dell'orologio) na trgu Svetog Marka kojeg je osobno projektirao.

Između 1485. i 1490. Codussi je projektirao i izveo prvu renesansnu palaču u gradu Ca' Lando-Cornaro (danas Cornaro-Spinelli). Codussi je također projektirao i palaču Vendramin-Calergi u kojoj je smješten današnji Venecijanski kazino, nju je otpočeo graditi 1481. ali je nije uspio dovršiti zbog smrti, pa je radove nastavila klesarska radionica (bottega) Lombardo koja ju je dovršila 1509. godine. Pred kraj života 1495. projektirao je crkvu San Giovanni Crisostomo, ali ni nju nije uspio dovršiti za života.

Mauro Codussi bio je prvi venecijanski renesansni arhitekt koji je pomogao da se taj toskanski stil proširi Venecijom.

Izvori
------

1. 1 2  Mauro Codussi, Biographical sketch of the innovative Renaissance architect, one of the outstanding architects in Venetian history (pristupljeno 15. 4. 2011.) (`en`)
2. ↑  Mauro Codussi, Biographical sketch of the innovative Renaissance architect, one of the outstanding architects in Venetian history (pristupljeno 15. 4. 2011.) (`en`)

Literatura
----------

* Deborah Howard: *Architectural History of Venice* (2 izdanje, 2004)
* *Bergamo ed il suo territorio*, Dizionario enciclopedico. Bolis edizioni, 2004

Eksterni linkovi
----------------

***Mauro Codussi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mauro Codussi, Biographical sketch of the innovative Renaissance architect, one of the outstanding architects in Venetian history (`en`)
* Mauro Codussi, fotografije glavnih djela

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 22935503
* LCCN: n85000956
* ISNI: 0000 0000 8102 2471
* GND: 118669621
* SUDOC: 035246162
* BNF: cb13176520n (podaci)
* ULAN: 500014085

 |
iskopine crkve - beneficja Sv.Marta u Bijaćima
**Beneficij** ili **nadarje** su crkva i njen posjed s kojim upravljaju osnivači. Prihodom s posjeda financira se izgradnja i održavanje crkve te uzdržavaju svećenici (nadarbenici, beneficijati). Beneficiji se javljaju u ranom srednjem vijeku, a ukidaju se početkom 19. stoljeća.

Kaštelanski beneficiji
----------------------

Hrvatski plemenitaši didići osnivaju svoje beneficije (nadarja) u Kaštelanskom polju: Sv. Ivan (sv.Marta) u Bijaćima, Sv. Juraj od Žestinja, Stomorija, Sv. Mihovil od Lažana, Sv. Martin od Kruševika. Zbog opasnosti od Turaka stanovništvo napušta potkozjačka sela. Izbjeglice sele u nova naselja uz more, pod okrilje kaštela, prenoseći svoje beneficije u nova naselja. U Kaštelima su za vrijeme mletačke vlasti bila najvažnija tri beneficija: Stomorija, Sv. Ivan od Birnja i Sv. Mihovil i Martin. Izbor beneficijata Stomorije obavljao se u trogirskim i splitskim kaštelima te na otoku Drveniku sve do sredine 17. stoljeća, a nakon toga vremena samo u trogirskim kaštelima. Izbor beneficijata Sv. Ivana od Birnja vršio se samo u trogirskim kaštelima. U izboru beneficijata Sv.Mihovila i Martina sudjelovali su stanovnici Gomilice, Kambelovca i Lukšića. Benificijat ili nadarbenik morao je biti potomak prvih osnivača didića. On je imao znatne prihode od imanja, a redovito je bio župnik u jednom od Kaštela. Beneficijat je jednom godišnje častio svoje izbornike (juspatrone) na dan patrona (zaštitnika) beneficija obilnim ručkom koji se zvao *didiština*. Rijetki gospodari kaštela (naselja) su stekli to pravo. Vjerovatno je, i to jedan od razloga što su se crkve izgrađivale izvan utvrđenih sela koja su bila plemićki feud. U splitskim kaštelima seljaci su uspjeli očuvati svoja prava za razliku od trogirskih kaštela gdje su vremenom ta prava prisvojili gospodari kaštela.

Izvori
------

Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početeka XX. stoljeća, Dugi Rat, 2001, ISBN 953-97909-1-3
**Manchesterski kanal** (engleski: *Manchester Ship Canal*) je dug 58 km i proteže se u dužinu od 58 km od Easthama, na južnoj obali estuarija Merseya 9.6 km od Liverpoola, gotovo do centra Manchestera.

Karakteristike i historija gradnje
----------------------------------

Manchesterski kanal otvoren 1894. bio je jedan od posljednjih velikih kanala podignut u Velikoj Britaniji.

Stariji kanal Mersey - Irwell otvaren 1740. omogućavao je samo manjim brodovima da plove od Liverpoola do Manchestera. Zbog tog se 1882. sastala manja grupa ivestitora da razmotri ideju prokapanja novog kanala koji bi omogućio i prekooceanskim brodovima da doplove do Manchestera kako bi njegova industrija postala konkuretnija i izbjegla visoke troškove željezničkog transporta i liverpoolske luke. Toj ideji su se žestoko opirali i Liverpool i željezničke kompanije, ali je Parlament Ujedinjenog Kraljevstva 1885. usvojio prijedlog zakona kojim je odobrana gradnja kanala.

Kako se Manchesterski kanal koristio velikim dijelom postojećom trasom starijeg kanala Mersey - Irwell, ivestitori su ga morali otkupiti zajedno sa Kanalom Bridgewater. Prilikom gradnje bilo je neophodno zamijeniti postojeći Brindleyev kameni akvadukt preko Irwella kod Bartona, sa Bartonovim pokretnim akvaduktom, koji je ispao građevinsko čudo onog doba.

Pored tog vodenog akvadukta, preko kanala je podignuto sedam cestovnih mostova (četiri vrlo visoka), pet visokih željezničkih i pet velikih brodskih prevodnica; Eastham, Latchford, Irlam, Barton i Mode Wheel.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Manchester Ship Canal (1) - Virtual Tour*" (engleski). Pennine Waterways. Pristupljeno 20. 4. 2017.

Vanjske veze
------------

***Manchesterski kanal*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Manchester Ship Canal (1) - Virtual Tour* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 148271837
* ISNI: 0000 0001 2226 4734

 |
**Masakr u školi Santa Maria** ili **Masaskr u školi Santa María de Iquique** je naziv za masovno ubistvo rudara šalitre i članova njihovih porodica koje su 21. decembra 1907. godine počinili pripadnici čileanske vojske u mjestu Iquique na sjeveru zemlje. Incident je bio kulminacija štrajka u rudnicima šalitre pokrenutog 10. decembra, a pri čemu su štrajkaši zahtijevali povećanje plaća, ukidanje isplate u tokenima umjesto novca, bolju sigurnost na radnom mjestu i druga poboljšanja životnih uvjeta. Štrajkaši, čiji je broj narastao na preko 12.000 ljudi, su se okupili u Iquiqueu gdje su svoje zahtjeve namjeravali predati predstavnicima vlade predsjednika Pedra Montta. Njegov ministar unutrašnjih poslova Robert Silva Renard je, međutim, dobio zapovijed da štrajk skrši svim sredstvima, te je štrajkašima dao ultimatum od sat vremena da se raziđu. Po njegovom isteku su čileanske trupe otvorile paljbu iz pušaka i mitraljeza, a potom ranjenike dokrajčili sabljama i bajunetima. Preživjeli rudari koji su uspjeli pobjeći su potom bili izloženi strahovladi i masovnom zlostavljanju u rudnicima, te je radnički pokret u Čileu bio de facto ugušen sljedećih nekoliko godina. 

Iako je Monttova vlada uložila velike napore da cenzurira sve vijesti, odnosno zataška masovno krvoproliće, događaji u Iquiqueu su ostavili snažan dojam na Čileance i tokom sljedećih godina i decenija se odrazili na politiku i kulturu. Renard je godine 1914. preživio pokušaj atentata od strane španskog anarhista Antonija Ramona kojim je njime pokušao osvetiti pobijene radnike. 

Godine 1967. je Luis Advis Vitaglich masakr ovjekovječio u kompoziciji *Cantata de Santa Maria de Iquique*, koja se smatra jednim od najpoznatijih djela u historiji čileanske muzike. Godine 1976. masakr predstavlja ključni dio zapleta kubanskog epskog filma *Cantata de Chile*.

Vanjske veze
------------

***Masakr u školi Santa María*** na Wikimedijinoj ostavi

* Memoria Chilena. 2007-12-19. A cien años de la masacre de Santa María de Iquique Arhivirano 2008-04-06 na Wayback Machine-u
* *La Tercera* (Santiago de Chile). 2007-12-19. La matanza de la Escuela de Santa María
* Central Unitaria de Trabajadores de Chile (CUT) et al. 2007-12-19. 100 años de Santa María de Iquique Arhivirano 2007-12-17 na Wayback Machine-u
* Grez Toso, Sergio. La guerra preventiva: Escuela Santa María de Iquique
* Biblioteca del Congreso Nacional de Chile Libro en línea "La masacre de la Escuela Santa María de Iquique"
* Experiencias Colectivas Columna Negra. "Escuela Santa María de Iquique: Apuntes para la destrucción del mito y la construcción de la memoria no-espectacular"
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Rudnik**. Za druga značenja, v. Rudnik (razvrstavanje).* |

Rudnik ugljena Daw Mill u Ujedinjenom Kraljevstvu
**Rudnik** je mjesto u/na Zemljinoj kori na kojem se otkopavaju razne vrste mineralnih sirovina.  

Rudnici se otvaraju na mjestima gdje se korisna mineralna sirovina nalazi u povećanoj koncentraciji i količini koja opravdava njeno ekonomsko iskorištavanje (odn. vađenje iz Zemlje i njeno oplemenjivanje).  

Ako se korisna mineralna sirovina nalazi relativno blizu Zemljine površine tada se mineralna sirovina vadi **površinskim ili dnevnim kopom**, a ako se nalazi na većim dubinama u Zemljinoj kori onda se mineralna sirovina dobiva **podzemnim ili jamskim kopom**.

Površinski ili dnevni kop
-------------------------

Površinski kop ugljena
Pridobivanje mineralne sirovine na površinskom kopu izvodi se u obliku etaža koje su prilagođene uvjetima ležišta, dimenzijama otkopnih strojeva, konfiguraciji terena, veličini i obliku rudnog tijela.
Površinski kopovi imaju veliki postotak iskorištenja ležišta, sigurnije i povoljnije uvjete rada u odnosu na podzemne kopove.
Velika mana površinskih kopova je neminovna devastacija površine terena.  

Mineralne sirovine koje se najčešće dobivaju na površinskim kopovima su ugljen, rude željeza, bakra i većina nemetala (npr. tehnički i ukrasni kamen, šljunak i pijesak iz riječnih korita, lapor, gips, glina i dr.).  

U suvremenom rudarstvu površinski kopovi imaju prioritet u odnosu na podzemne kopove i otvaraju se svugdje gdje postoje povoljni uvjeti za njihovo otvaranje i ekonomska isplativost površinskog pridobivanja.  

Danas se 70 % svih čvrstih mineralnih sirovina (uglavnom su to nemetalne mineralne sirovine) dobiva na površinskim kopovima.  
 
Najveći površinski kop bakra na svijetu nalazi se u Čileu.

Podzemni ili jamski kop
-----------------------

Ulaz u rudnik ugljena
Podzemni kop se otvara za vrednije mineralne sirovine (to su većinom rude, rude uranija, drago kamenje i ugljen) koje se nalaze duboko ispod površine Zemlje. Do mineralnih sirovina dolazi se kopanjem raznih vrsta podzemnih prostorija (kao npr.: okna, potkopi, uskopi, niskopi, prekopi i dr.).

Velika prednost podzemnih kopova u odnosu na površinske kopove je ta da nema izmjene prirodne površinske forme terena na području na kojem se vrši pridobivanje korisne mineralne sirovine. S druge strane nedostatak može biti površinsko slijganje terena.
Najdublji podzemni rudnik na svijetu je rudnik zlata u Južnoafričkoj Republici dubine cca. 4000 m.

Vidi još
--------

* TauTona, rudnik zlata u JAR, jedan od najdubljih rudnika na svijetu

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Rudnik** |
**Robert Cornelis Napier, 1. Barun Napier od Magdale** (Colombo, Šri Lanka 6. decembar 1810. – London, 14. januar 1890) bio je britanski feldmaršal, za vrijeme britanskih kolonijalnih ratova u 19. vijeku.

Biografija
----------

Robert Napier rođen je obitelji artiljerijskog majora u tadašnjem Cejlonu. Njegov otac je poginuo uprvo te godine kad se Robert rodio na Javi. Mali Napier je već 1824 poslan u vojnu školu *Britanske istočnoindijske kompanije* u Englesku (Addiscome / Surrey). Sa 18 godina, 1828 se pridružio Bengalskim inžinjercima Britanske Indijske vojske. Između 1845 i 1846 borio se protiv Sika za takozvanog Prvog rata sa sikima. Sudionik je bitaka kod Mudkija, Ferozeshaha, Sobraonaja i Gujarata. Za vrijeme Drugog rata sa sikima, zapovjedao je opsadom Multana i borio se u Bitci kod Gujrata.

Godine 1852 je komandirao je jedinicama u pohodu na sjeverozapadne indijske odmetnute provincije. Nakon tog je kao komandant štaba Jamesa Outrama, sudjelovao u gušenju Sipajskog ustanka (Indijski narodni ustanak 1857–58). Tijekom tih borbi je ranjen, nakon tog je unaprijeđen je u čin brigadira.

Napier je 1860 kao komandant divizije pod komandomm Sir Jamesa Hope Granta vodio anglo-francusku vojnu ekspediciju za vrijeme Drugog opijumskog rata u Kini.

Nakon smrti Lord Elgina 1863 Napier je vršio funkciju potkralja Indije. Tad je unaprijeđen za komandanta *Britanske indijske vojske* sa sjedištem u Bombaju.

U augustu 1867 Napier je kao general pukovnik, određen za komandanta tajne vojne ekspedicije na Abesiniju. Ona je poduzeta nakon Etiopskog diplomatskog sukoba s Britanijom, kad je car Tevodros II Etiopski zatvorio kao taoce veći broj britanskih diplomata i građana u svojoj planinskoj utvrdi Magdala. Ekspedicijske snage koje je vodio Napier uspjele su se probiti od crvenomorske obale preko planinskih puteva Etiopske visoravni (644 km) do Magdale i nakon bitke sa snagama odanim caru Tevodrosu osloboditi sve zarobljenike 1868 Za uspjeh u ovoj misiji, nagrađen je plemićkom titulom *Barun Napier od Magdale* i ordenom *Reda od Batha*.

Od 1870. do 1876. Napier je bio na dužnosti vrhovnog komandanta britanskih snaga u Indiji od 1876 je guverner Gibraltara. Godine 1882 vraća se u Britaniju, tad je unaprijeđen u čin feldmaršala. Od 1886. do 1890. vršio je počasnu dužnost komandanta straže (Constable od Tower of London) u londonskom Toweru.

Robert Napier Cornelis umro je 14. januara 1890 u Londonu, pokopan je u kripti Katedrale sv. Pavla u Londonu. Za svog života dobio je najviša britanska odlikovanja Orden reda Bath, Orden Indijske zvijezde, Orden Indijskog carstva.

Bibliografija
-------------

***Robert Napier*** na Wikimedijinoj ostavi

* Duncan, John: *Heroes for Victoria, 1837-1901: Queen Victoria's Fighting Forces*. ISBN 978-0-946771-38-7
* Robert Cornelis Napier, Classic Encyclopedia (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 15549114
* LCCN: n2005079964
* ISNI: 0000 0000 5928 8230
* GND: 11754728X
* ULAN: 500355389
* BNE: XX1183333

 |
Sveti **Petar Damjan** O.S.B. (**Petrus Damiani**, također **Pietro Damiani** ili **Pier Damiani**; (Ravena, o. 1007. – 21/22. februar 1072.) bio je katolički redovnik i svećenik, bliski suradnik pape Grgura VII, za čijeg je pontifikata služio kao kardinal, a 1828. proglašen crkvenim naučiteljem.

Rođen je vjerojatno 1007. u Raveni. Kako je rano ostao bez roditelja, brigu o njegovom odgoju i dobrom školovanju, preuzeli su i omogućili brat i sestra. Stekao je izvanrednu sposobnost polemike, a jedno je vrijeme radio kao profesor. Sa dvadeset i osam godina pridružio se pustinjacima samostana Fonte Avellana koji su živjeli u blizini. Ubrzo je postaje njihov prior te sastavlja pravila življenja za svoju i druge zajednice. Petar je u veoma burnim vremenima rimskim biskupima pomagao u obnovi crkve. Često im je u raznim misijama bio izaslanik. Papa Stjepan IX postavio ga je za kardinala-biskupa Ostije. 

Sveti Petar Damjan bio je jedan od najpoznatijih pisaca XI. st. te jedan od najvećih sudionika tzv. predgrgurovske crkvene obnove. Zahvaljujući mnogobrojnim napisanim djelima postao je teoretičar pustinjačkog života, poznat i kao obnovitelj moralnog života. U spisima se oštro borio protiv svih zala u crkvi, a ta su bila: simonija, kupovanje i prodavanje duhovnih dobara i crkvenih položaja te neodržavanje svećeničkog celibata. Dante ga u svojoj *Božanstvenoj komediji* smješta u sedmo nebo, među kontemplativce, opisujući ga u njegovu bijelom odijelu kako oštro šiba po pokvarenosti što se uvukla u crkvu. 

Proglašen je crkvenim naučiteljem 1. oktobar 1828. godine.

Literatura
----------

* Encyclopædia Britannica

***Petar Damjan*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Crkveni naučitelji |
| --- |
| 
Albert Veliki • Alfons Liguori • Ambrozije • Anselmo • Antun Padovanski • Atanazije Aleksandrijski • Augustin • Bazilije Veliki • Beda Časni • Bernard iz Clairvauxa • Bonaventura • Ćiril Aleksandrijski • Ćiril Jeruzalemski • Efrem • Franjo Saleški • Grgur Nazijanski • Grgur I. • Jeronim • Hilarije iz Poitiersa • Izidor Seviljski • Ivan Damašćanski • Ivan Zlatousti • Ivan od Križa • Katarina Sijenska • Leon Veliki • Lovro Brindisijski • Petar Damiani • Petar Kanizije • Robert Bellarmine • Terezija Avilska • Mala Terezija • Toma Akvinski
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 50018008
* LCCN: n50082734
* ISNI: 0000 0001 2132 3819
* GND: 118593331
* SELIBR: 211159
* SUDOC: 026667711
* BNF: cb11887255v (podaci)
* BIBSYS: 90399700
* NLA: 35236537
* NKC: jn19981001974
* BNE: XX1063630
* CiNii: DA01002566
* CONOR.SI: 48855907
* NSK: 000571925

 |
*Sveti Ambrozije zabranjuje Teodoziju pristup u crkvu*, naslikao: Anthony van Dyck
**Masakr u Solunu** je naziv za masovno ubistvo nekoliko hiljada stanovnika kasnoantičkog Soluna koje su 390. izvele rimske trupe po naređenju tadašnjeg cara Teodozija I. 

Niz događaja koji će dovesti do masakra je započeo u aprilu godine 390. kada je Buterih, rimski *magister militum* za Ilirik (u čijoj je nadležnosti bio i Solun), dao uhapsiti jednog od solunskih profesionalnih vozača dvokolica, navodeći kao razlog prekršaje seksualne prirode. Vozač je uživao veliku popularnost među svojim sugrađanima, koji su demonstrirali tražeći njegovo puštanje, a kada je Buterih to odbio, došlo je do nereda u kojima je Buterih ubijen. Čuvši za taj događaj, Teodozije se razbjesnio i na grad poslao vojsku u kaznenu ekspediciju, naredivši vojnicima da ubiju sve žitelje bez milosti. Nešto kasnije se Teodozije smirio i predomislio, ali prije dolaska glasnika s novim instrukcijama je, prema Teodoretu, bilo već ubijeno 7000 ljudi.

Čuvši za masakr, milanski biskup Ambrozije je Teodoziju poslao pismo u kome ga žestoko kritizira zbog njegovog postupka koji je doveo do krvoprolića na hiljadama nedužnih ljudi. Ambrozije je dodatno iskazao svoje negodovanje kada je u Mediolanumu caru zapriječio pristup u crkvu. Teodozije je zbog toga bio duboko potišten i tek nakon što je iskazao iskreno kajanje mu je Ambrozije oprostio.
**Robert Opel** (23. oktobar 1939 – 7. jul 1979) bio je američki fotograf, poslovni čovjek i aktivist za prava homoseksualaca, najpoznatiji po incidentu na dodjeli Oscara 1974. godine, a koja ga je učinila najpoznatijim *streakerom* u historiji.

Opel, koji je zahvaljujući radu za LGBT časopis *The Advocate* dobio pristup ceremoniji, je 2. aprila navečer, iskoristio priliku da se, u trenutku kada je voditelj David Niven najavljivao kako će Elizabeth Taylor proglasiti dobitnika Oscara za najbolji film, prikrao te istčao na pozornicu potpuno gol pokazujući znak mira. Opel je kasnije tvrdio da je to učinio kako bi skrenuo pažnju javnosti na pitanje prava homoseksualaca. Incident je, međutim, također poznat po izuzetno domišljatoj reakciji Davida Nivena, koji je rekao kako će "jedini smijeh taj čovjek izazvati kada se svuče i pokaže svoj maleni potencijal". Danas postoje tvrdnje da je incident bio prethodno planiran od strane producenta Jacka Haleya Jr.

Opel je zahvaljujući svom ispadu postao svojevrsni celebrity. U martu 1978. je u San Franciscu otvorio "Fem-Way Studio", galeriju homoseksualne umjetnosti, a koja je, između ostalog, pažnju javnosti skrenula na kasnije poznate gej umjetnike kao što su Tom of Finland i Robert Mapplethorpe. Ubijen je prilikom pljačke vlastite galerije.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* The Life of Robert Opel @WFMU
* Robert Opel's Fey-Way Studios:San Francisco SOMA male erotic gallery
* Favorite Oscar moment - The Streaker na YouTube
**Petar Eldan** (Varaždin, 1963.) je pijanist, skladatelj i aranžer, osnivač i voditelj *Varaždin jazz banda* s kojim natupa na brojnim koncertima i jazz festivalima (Proljetna revija jazza, Liburnija jazz festival, Hrvatski jazz sabor, ČK jazz fair…).

Diplomirao klavir na Muzičkoj akademiji u Zagrebu u klasi prof. Harija Guseka. Nastupa kao izvođač jazz i klasične glazbe u Hrvatskoj i inozemstvu. Po završetku studija kraće vrijeme pijanist jazz tria *Impuls* bubnjara Nenada Šimunčića. Snimio nekoliko nosača zvuka.[*nedostaje referenca*] Profesor je na Glazbenoj školi u Varaždinu gdje predaje klavir te improvizaciju i uvod u jazz glazbu, fakultativni predmet koji je na njegovu inicijativu uveden u školu i za koji je osmislio program. Kao kompozitor i scenski glazbenik surađuje s HNK Varaždin.[*nedostaje referenca*] Na nekim projektima radio kao studijski glazbenik. Održava glazbene radionice u Hrvatskoj i inozemstvu.

Glazbena suradnja
-----------------

Pijanist je *jazz dua LP*, *jazz tria Borgia* te *Kajtebriga* tria kojeg je osnovao s hrvatskom glumicom i pjevačicom Hanom Hegedušić. Autor je većine kompozicija na albumu *Neverland* Varaždin jazz banda (Croatia records).

Nekoliko puta sudjelovao na Zagrebfestu [*nedostaje referenca*]kao skladatelj i aranžer (Ja Zagreb ljubim, Ne boj se, Vedri se sa Sljemena). Autor je velikog broja skladbi koje još nisu objavljene na nosačima zvuka.

Vanjske poveznice
-----------------

  

* Jazz trio Borgia Arhivirano 2014-09-25 na Wayback Machine-u
**Roberto Haller** (Rijeka, 1965.), hrvatski pijanist i skladatelj.

Životopis
---------

Roberto Haller je rođen u Rijeci gdje je završio Glazbenu školu glasovira "Ivan Matetić-Ronjgov" u klasi prof. Nine Kovačić te je diplomirao kao pijanist na Državnom glazbenom konzervatoriju "Giuseppe Tartini" u Trstu u klasi prof. Lorenza Baldinija. Usavršavao se na majstorskim tečajevima glasovira u Italiji kod prof. Petrushanskog. Čembalo je usavršavao kod poznatog britanskog čembalista i dirigenta prof. Laurencea Cummingsa u sklopu "Aestas musica" u Varaždinu. Kompoziciju je učio privatno kod skladatelja prof. Josipa Kaplana.

Nastupa kao solist na glasoviru, u «Riječkom klavirskom duu» s pijanisticom Ninom Kovačić, u «Duu Haller» (uz suprugu Ingrid Haller, sopran), kao čembalist u ansamblu za staru glazbu "Collegium musicum Fluminense" i «Riječkom komornom orkestru», kao orguljaš u vokalno-instrumentalnom kvartetu "Vox caelestis" za koji i sklada nova djela, u «Trio da chiesa» (sopran-flauta-orgulje), kao korepetitor brojnim pjevačima i instrumentalistima i kao vjerni pratilac-orguljaš mnogih amaterskih zborova riječke regije, nastupajući širom Hrvatske i u inozemstvu (Italija, Vatikan, Mađarska, Slovenija, Austrija, Njemačka). Često je surađivao s Riječkim oratorijskim zborom.

Dobitnik je brojnih nagrada i priznanja od kojih izdvajamo 1. nagradu za glasovir na natjecanju "Istria nobilissima" 1989. i tri prve nagrade za kompoziciju: "Allegro appassionato" za 2 glasovira 1995. "Fantazija za glasovir i gudače" 1999. i «Messa a tre voci, orchestra ed organo» 2008.

Snimio je 5 nosača zvuka s ansamblima u kojima djeluje, a na njima je zabilježio i vlastita djela. Njegove komorne i duhovne skladbe su se također u više navrata praizvele na koncertima u sklopu Zajčevih dana, Dana sv. Vida i Matetićevih dana u Rijeci.

Već dugi niz godina bavi se pedagoškim radom predajući glasovir u "Centro studi di musica classica – Luigi Dallapiccola» pri Zajednici Talijana u Rijeci, a desetak godina je djelovao kao korepetitor Opere i potom zborovođa u HNK Ivana pl. Zajca u Rijeci. Vodi mješoviti pjevački zbor «Fratellanza» i zbor mladih «Schola Cantorum» iz Rijeke.

Umjetnički je voditelj "Glazbene agencije Haller" koju vodi sa suprugom Ingrid.

Djela
-----

* *Momento musicale* - 1994.
* *Allegro appassionato za 2 klavira* - 1995.
* *Fantazija za klavir i gudače* - 1999.
* *Introitus za orgulje* - 2002.
* *Messa a tre voci soliste e organo* - 2002.
* *Misa za tri glasa, orkestar i orgulje* - 2003.
* *Gloria za soliste, zbor i orkestar* - 2004.
* *Tri pjesme za sopran i klavir - Ne mogu, Kamen pjesnika i Biti* - 2006.
* *Jutarnji vapaj progonjena pravednika - Psalam br. 3 za tri glasa i orgulje* - 2006.
* *Pater noster (za sopran i orgulje)* - 2006.

Poveznice
---------

* Hrvatski skladatelji klasične i folklorne glazbe
**Arsk** (tatarski: Arça //; ruski: Арск /čitaj: arsk/) je grad u sjeveroistočnom Tatarstanu, u Rusiji. Nalazi se 65 km od Kazanja. Arsk je upravno središte Arskog okruga.

Geografija
----------

Grad se nalazi na obalama rijeke Kazanke. Arsk je i postaja na pruzi Kazanj-Ägerce.

Stanovništvo
------------

Broj stanovnika: 17.211 2002. (Tatari 83%, Rusi 15%), u 2010. prema popisu 18.114 stanovnika.

Historija
---------

Grad su osnovali u 13. vijeku Povolški Bugari. Tatarsko ime grada *Arça* se može prevesti kao *Udmurtski* ili *Udmurt*. Grad je bio glavni grad Arske daruge (*Arça daruğas*) za vrijeme Kazanjskog kanata. **Daruga** je upravna podjedinica u Kazanjskom kanatu. Iako se grad nalazio u području koje su uglavnom nastanjivali Tatari, veći dio stanovnika **daruge** bili su Udmurti. Moguće je da je prijašnje stanovništvo ovog kraja također bilo ugro-finsko te se kasnije asimiralo u Tatare.

***Arsk*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|   | *Ovaj članak o **gradu u Rusiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Mihajlo Aleksandrovič**
**Mihajlo Aleksandrovič** (5. prosinac 1878. – 12. lipanj 1918.) je bio car Rusije 24 sata između 15 i 16. ožujka 1917. godine.

Obitelj
-------

**Mihajlo Aleksandrovič** je bio treći po starosti sin cara Aleksandra III. što ga je tada činilo gotovo nevažnim ruskim princem. Smrt starijeg brata 1899. godine, kao i bolest jedinog sina cara Nikole Alekseja ga iznenada postavlja u blizinu centra političke moći. On će tamo konačno i dospjeti kada ga 1912. godine brat Nikola II. javno proglašava regentom prestolonasljednika u slučaju svoje prerane smrti. Bez obzira na to opušteno uživanje u životu ovoga princa se nije prekinulo. Dokaz takvog stila života je njegovo vjenčanje tek u 33 godini života što je opći starosni rekord u stoljećima vladanja dinastije Romanov.

Car
---

Suočen s revolucionarima iz veljače 1917. ( po starom računanju godina ) car Nikola II. je 15. ožujka odlučio da podnese abdikaciju u korist svoga sina malodobnog princa Alekseja nakon čega bi **Mihajlo** postao regent. Revolucionarna vlada je taj prijedlog odbila pošto djeca ne mogu abdicirati što je u suprotnosti s njenim željama podijeljenim u dva tabora gdje jedan zahtjeva da se potpuno ukine monarhija, a drugi da novi car postane **Mihajlo**. Pod takvim ultimatumom toga istog dana Nikola potpisuje abdikaciju u korist svoga brata.

Takav razvoj događaja je bio prihvaćen od premijera Grigorija Lavova, ali tada se pobunio budući premijer Aleksandar Kerenski prijeteći revolucijom. Pod njegovim utjecaj je sastavljen dokument kojega je novi car morao potpisati. Po njemu **Mihajlo II** će prihvatiti krunu samo ako mu se ona ponudi od parlamenta. U trenutku kada je potpisao ovaj dokument 16. ožujka 1917. godine to je bilo prihvaćeno kao abdikacija pošto je on u tih 24 sata po ruskom zakonu bio car, a Kerenski nije htio dopustiti glasovanje parlamenta o ovoj tematici.

Pobjedom komunista u Oktobarskoj revoluciji neko vrijeme **Mihajlo** provodi u miru bez želje za bjegom ili bilo kakve druge provodeći svoje dane u hotelu grada Perm. Taj mirni povučeni život naglo završava 12. lipnja 1918. godine kada ga osobe u civilu hapse i ubrzo pogubljuju.

Zanimljivosti
-------------

Carska Rusija je sebe smatrala legalnim nasljednikom starog Rima i Bizanta. Na kraju ako gledamo kroz ovu perspektivu sudbina se našalila s posljednjim vladarima dinastije Romanov. Datum kada Nikola II. potpisuje svoju abdikaciju pred revolucionarnom vladom je identičan onome kada je ubijen Julije Cesar. Slično tome u Rimsko-Bizantskoj tradiciji prvi vladar koji organizira državu i posljednji vladajući moraju imati isto ime. Tako je u Rimu tvorac poslije građanskog rata tamošnjeg carskog sistema bio August, a posljednji car u Italiji Romul August. U Bizantu je to bio Konstantin Veliki prvi i Konstantin zadnji. Tako je u Rusiji ispalo da prvi car nakon Poljske okupacije bude Mihajlo što je identično ime i posljednjem.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Car Rusije** | Nasljednik: |
| **Nikola II.** | **Ukidanje Carstva. Slijedi premijer Grigorij Lavov** |

***Mihajlo Aleksandrovič*** na Wikimedijinoj ostavi