recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Catonsvilleskih devetoro** (engl. ) je naziv za devet američki katoličkih antiratnih aktivista koji su 17. maja 1968. godine, protestirajući protiv vijetnamskog rata, provalili u vojni ured u mjestu Catonsville u državi Maryland, iz njega iznijeli 378 regrutacijskih kartona, te ih polili napalmom i zapalili. Catonsvilleskih devetoro su poslije dovedeni na sud gdje su 9. oktobra 1968. godine osuđeni na višegodišnje zatvorske kazne zbog uništenja federalne imovine. Usprkos toga, akcija Catonsvilleskih devetoro je izazvala simpatije u velikom dijelu javnosti i inspirirala slične akcije protiv sve nepopularnijeg rata. Jezuitski svećenik Daniel Berrigan, neformalni vođa grupe, je događaje opisao u drami pod naslovom *The Trial of Catonsville Nine*, koja je, između ostalih, 1975. ekranizirana u Jugoslaviji kao TV-drama pod naslovom *Suđenje*.

Učesnici akcije
---------------

* Otac Daniel Berrigan, jezuitski svećenik
* Philip Berrigan, bivši jozefitski svećenik
* Bat David Darst, delasalovski redovnik
* John Hogan
* Tom Lewis, umjetnik
* Marjorie Bradford Melville
* Thomas Melville, bivši Maryknoll svećenik
* George Mische
* Mary Moylan

Vanjske veze
------------

* Fire and Faith: The Catonsville Nine File
* DVD on the Catonsville Nine
* A retreat center that honors the inspiration of Br. David Darst, one of the Catonsville Nine Arhivirano 2011-10-01 na Wayback Machine-u
**Dušan Dančuo** (Karlovac, 11. kolovoza 1923. - Beograd, 2009.) bio je popularni hrvatski izvođač starogradskih pjesama, romansa i šlagera druge polovine 20. stoljeća. Debitirao je na opatijskom festivalu 1953. godine sa Nardellijevim skladbama da bi zatim redovito nastupao na festivalima tradicijskih pjesama Festivalu kajkavske popevke u Krapini i Slavonija te festivalu u Slavonskoj Požegi izvodeći pučki intonirane kompozicije. Kao pjevač snimao je za Radio-Zagreb i Jugoton gdje je ostvarivao značajne tiraže ploča postajući omiljenim pjevačem ljubiteljima tzv. **stare škole** u domaćoj zabavnoj glazbi, a radio je i kao tradicionalni pjevač po kavanama. Primjetno je da je u početku njegovao čisti i autentičan narodni izraz najviše u ruskim i mađarskim romansama i domaćim autohtonim starogradskim pjesmama naglašeno sentimentalnog stila da bi od 1980-ih uspostavom suradnje sa producentom Darkom Lukačem unio svježiji, moderniji i lepršaviji prizvuk svojim pjesmama zadržavajući osnovnu prepoznatljivost žanra. Isticao se suptilnošću izvedbe u romansama i osjećajem za stil, formu i sadržaj pjesama tog danas gotovo posve izumrlog glazbenog žanra. Sin Žarko također je pjevač.

Diskografija
------------

### Singl-ploče

1. Na stazu lišće pada/Boungiorno tristezza (*šelak ploča iz 50-tih*) Jugoton
2. Bijele ruže, nježne ruže/Kad ne bude mene više Jugoton, 1963.
3. Noćas nisu sjale/Kad prijatelji odu Jugoton, 1970.
4. Sonja, Sonja/Stara pjesma Jugoton, 1971.
5. Sviraj, sviraj Pišta Bači/Bolujem ja boluješ ti Jugoton, 1975.
6. Popevke sem slagal, Lepe ti je Zagorje zelene Jugoton, 1978.

### EP-ploče

1. Popularne romanse 1 Jugoton, 1961.
2. Popularne romanse 2 Jugoton, 1962.
3. Popularne romanse 3 Jugoton, 1962.
4. Otkada si tuđa žena Jugoton, 1966.

### LP-ploče

1. Teško mi je zaboravit tebe Jugoton, 1971.
2. Bijele ruže, nježne ruže Jugoton, 1977.
3. Ulicama kružim Jugoton, 1980.
4. Ja bih htio pjesmom da ti kažem Jugoton, 1981.
5. Teško je ljubit' tajno Jugoton, 1983.
6. Što će mi život bez tebe draga Jugoton, 1983.

### CD izdanja

1. Dunav Dunav tiho teče (sa Žarkom Dančuom) PGP RTS, 1997.

Izvori i vanjske poveznice
--------------------------

* Leksikon jugoslavenske muzike str.176 (1), JLZ "Miroslav Krleža" 1984.

< />
**Bitka kod Ardabila** ili **bitka kod Mardž-Ardabila** (dosl. ardabilsko polje) se odigrala 730. godine kraj grada Ardabil na sjeverozapadu Irana, između hazarske vojske pod princom Bardžikom na jednoj, te omejadske arapske vojske pod al-Džarahom ibn Abdulahom al-Hakamijem. Do nje je došlo nakon što je hazarski princ napao omejadske pokrajine Džibal i Azarbajdžan u znak odmazde zbog stalnih arapskih pohoda na hazarska područja početkom 8. vijeka. Bardžiku se suprotstavila arapska vojska koja je, prema navodima, bila brojčano inferiorna, ali koja je svejedno pružala žestok otpor. Tokom borbe al-Džarah al-Hakami je poginuo, a Bardžik je dao odrezati njegovu glavu i postaviti je na koplje kako bi dodatno potakao svoje borce. Na kraju su Arapi poraženi uz teške gubitke, koje kršćanski izvori navode na 20.000 ljudi. Iako se Bardžik morao povući s područja današnjeg Kurdistana i sjeverne Mezopotamije, taj je poraz na duže vrijeme zaustavio arapsku i muslimansku ekspanziju prema Kavkazu, te značajno oslabio autoritet Omejadskog Kalifata.

Literatura
----------

* Blankinship, Khalid Yahya (1994), *The end of the jihâd state: the reign of Hishām ibn ʻAbd al-Malik and the collapse of the Umayyads*, State University of New York Press, pp. 149–150, ISBN 978-0-791418277
* Kevin Alan Brook. *The Jews of Khazaria.* 2nd ed. Rowman & Littlefield Publishers, Inc, 2006.
* Douglas M. Dunlop. *The History of the Jewish Khazars,* Princeton, N.J.: Princeton University Press, 1954.
* Peter B. Golden. *Khazar Studies: An Historio-Philological Inquiry into the Origins of the Khazars.* Budapest: Akademia Kiado, 1980.
* Norman Golb and Omeljan Pritsak, *Khazarian Hebrew Documents of the Tenth Century.* Ithaca: Cornell Univ. Press, 1982.
**Chewore** je safari lovno područje koje je dio šireg zaštićenog područja prirode (Mana Pools, Sapi i Chewore, zajedno oko 6,766 km²), a koje se prostire od brane Kariba do granice sa Mozambikom. Ova područja su još 1984. godine upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi zbog "iznimne koncentracije divljih životinja kao što su slonovi, bivoli, leopardi, gepardi i nilski krokodili". 

Chewore safari područje je osnovano 1994. godine i ima površinu od 339.000 ha, otprilike na pola puta od Chirundua i Kanyemba. Presječeno je napola 30 km dugim klancem Mupata rijeke Zambezi i brojnim vijugavim potocima, dok mu je srednji tok prekriven pješčanim aluvijalnim obalama, okruženo šumama mahagonija, divljih smokvi, ebanovine i baobaba u kojima obitava mala priobalna zajednica uz brojne potoke. Tijekom sezona kiša svake godine poplavi rijeka Zambezi, a kako se vode povlače tijekom zimskih suša, veliki broj velikih životinja dolazi u potrazi za preostalom vodom i ono postaje jedno od faunom najbogatijih područja južne Afrike. Pored ranije navedenih tu je i veliki broj zebri, vodenkonja, lavova i hijena) i obilje ptica (oko 450 vrsta).

Ulazak turista i lov strogo kontrolira Zimbabvijska uprava zaštićenim područjima.

Izvori
------

* P. Guy, *Notes on the vegetation types of the Zambezi Valley, Rhodesia between Kariba and Mupata Gorges*, 1977. Kirkia 10: 543-557.

Koordinate: 15°49′10″S 29°24′29″E﻿ / ﻿15.81944°S 29.40806°E﻿ / -15.81944; 29.40806

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Zimbabveu |
| --- |
|  | 
Nacionalni park Mana Pools i safari područja Sapi i Chewore • Nacionalni park brežuljaka Matobo • Ruševine Khamija • Veliki Zimbabve • Viktorijini slapovi
 | Zastava Zimbabvea |
| **Nematerijalna svjetska baština Zimbabvea**
Ples Mbende Jerusarema naroda Šona
 |
|  |
| --- |
| **Rimsko-perzijski ratovi** |
| **Rimsko-partski ratovi**  Kara – Kilikijska vrata – Amanski prijevoj – Planina Gindar – Pohodi Marka Antonija – Armenski rat 58–63 – Trajanov pohod na Partiju – Pohodi Lucija Vera – 2. Ktesifon – Nisibis  **Rimsko–sasanidski ratovi**  Resena – Misiče – Barbalis – Edesa – Singara – Amida – 3. Ktesifon – Samara  **Bizantsko-sasanidski ratovi**  Rat 421–422 – Anastazijev rat – Iberijski rat – Lazijski rat – Rat 572–591 – Rat 602–628 |

**Bitka kod Amanskog prijevoja** se odigrala na početku Antonijevog (rimsko-partskog) rata 39. pne. između rimskih snaga na čelu s Publijem Ventidijem Basom na jednoj, i partskih snaga pod generalom Farnapatom na drugoj strani. Nakon što je u prethodnoj bitci kod Kilikijskih vrata razbio partsku vojsku princa Pakora i prisilio je da napusti Malu Aziju, Bas je sa svojim trupama krenuo na jug kako bi povratio prethodne godine izgubljenu Siriju. Parti su ga pokušali zaustavili tako što su pod generalom Farnapatom zapriječili uski prolaz (tzv. Sirijska vrata) u planini Aman (današnji Nur). Bas je tamo u izviđanje poslao prethodnicu na čelu sa Pompsedijem Silonom; ona je iznenada nabasala na partske snage i, s obzirom na brojčanu nadmoć neprijatelja, našla u izuzetno teškoj situaciji. Rimljane je od katastrofe spasio pravovremeni dolazak glavnine pod Basom, koja je nadvladala Parte, pri čemu je ubijen general Farnapat. Preživjeli Parti su se povukli preko Eufrata, omogućivši Basu da počne "čistiti" Siriju. Parti su sljedeće godine pokušali protivofanzivu koja je završila bitkom na planini Gindar.

Izvori
------

* Dando-Collins, Stephen. "Mark Antony's Heroes". Published by John Wiley and Sons, 2008 ISBN 0-470-22453-3, 978-0-470-22453-3
**Caderyn Fendigaid**, također poznat i kao **Catigern** (fl. sredina 5. vijeka?) bio je polulegendarni britski vladar koji se po predaji smatra drugim sinom kralja Vortigerna, odnosno osnivačem velške Kraljevine Powys. Prema predaji ga kao kralja oko 429. posvetio Sveti German od Auxerrea za vrijeme svoje misije u Britaniji. Oko godine 447. se protiv njegovog oca pobunio mlađi brat Vortimer; u sukobu koji je nastao, Caderyn je bio na strani oca, te je u bitci poginuo. Naslijedio ga je Cadell Ddyrnllwg.

Pojavljuje se kao jedan od likova u *Vortigern and Rowena*, zloglasnoj historijskoj drami Williama Henryja Irelanda iz 1796. koja se originalno nastojala predstaviti kao izgubljeno djelo Williama Shakespearea.

Kit's Coty House, odnosno ostaci drevne grobnice kraj Aylesforda, su se po lokalnoj predaji smatrali njegovim grobom, iako su je kasniji arheolozi smjestili u doba neolita.

Izvori
------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Gwrtheryn**  |  **Kralj Powysa** 430 - 447 | Slijedi: **Cadell Ddyrnllwg**  |
**Bitka kod Andernacha** se odigrala na obali Rajne 2. oktobra 939. između njemačke kraljevske vojske na jednoj, i pobunjenih velmoža na čelu sa frankonijskim vojvodom Eberhardom i lotaringijskim vojvodom Gilbertom (Giselbertom) na drugoj strani. Njime je okončana pobuna njemačkih velikaša protiv njemačkog kralja Otona I.

Do pobune je došlo 938. godine nakon što je Eberhard odbio iskazati vjernost kralju Otonu. Eberhard je bio vjeran Otonovom ocu Heinrichu Ptičaru, ali samo zato što je stari monarh sebe vidio kao "prvog među jednakima" u odnosu na njemačke plemiće. Oton je, međutim, bio odlučan da ojača centralnu vlast, a što je protiv njega okrenulo ne samo velikaše poput Eberharda, nego i članove vlastite porodice kao što su bio braća Thankmar. Godine 938. je Oton uspio likvidirati Thankmara, ali je Eberhard sljedeće godine na svoju stranu privukao Otonovog brata, bavarskog vojvodu Heinricha I i lotariginijskog vojvodu Giselberta; podršku ustanicima je pružao i zapadnofranački (francuski) kralj Louis IV.

Oton je ustanike prvo porazio kod Xantena, ali nije uspio uhvatiti njihove vođe. Eberhard i Giselbert su se pregrupirali i ponovno napali 
kraljeva područja na obali Rajne, prvo opljačkavši Niederlahngau. Kada su prelazili Rajnu kod Andernacha, iznenadio ih je manji odred kraljevih lojalista pod grofom Konradom Kurzboldom od Niedrelahngau i njegovim rođakom Udom, grofom od Wetteraua i Rheingaua. Eberhard je poginuo u borbi, a Giselbert se utopio u Rajni prilikom pokušaja bijega. Na taj je način skršena pobuna, a Oton uspostavio svoj autoritet u kraljevstvu.
**Bitka kod Artemizija** (480. pne.) je bila trodnevna pomorska bitka koja se odigrala 480. pne. kod rta Artemizij (uz otok Eubeju), a vođena je između udruženih grčkih polisa i Kserksove Perzijske Monarhije tokom Grčko-perzijskih ratova. Istovremeno se odigravala i kopnena bitka kod Termopila.

Udružena grčka flota iz većine polisa sa juga krenula je u susret Perzijancima kod rta Artemizij. Predvodili su ih Atenjanin Temistoklo i Spartanac Euribijad. Grčki plan je bio spriječiti perzijsku mornaricu u kretanju prema jugu, budući da su Perzijanci istovremeno napredovali na kopnu i moru, a kopnena vojska ovisila je o zalihama na mornarici. Strategija koju je predložio Temistoklo bila je ratovanje u uskim morskim prolazima između Eubeje i kopna, jer u takvim „uskim grlima" brojčana nadmoć perzijske flote ne bi došla do izražaja.

Perzijanci su poslali dio od oko 200 brodova južno od Eubeje. Time su htjeli zatvoriti Grcima prolaz i uhvatiti ih u klopku. Grci su pak od doušnika saznali za plan i poslali svoju flotu ususret perzijskoj. Iako su bili brojčano slabiji Grci su u prvom obračunu pobijedili, za što su glavni razlog bili pojačani kljunovi na grčkim brodovima. Grci su navodno uništili ili zarobili 30 perzijskih brodova, dok su se ostali povukli ali su nastavili kružiti oko Eubeje. Međutim, iste noći zahvatila ih je velika oluja i nanijela im velike gubitke.

Sutradan je Grcima iz Atene stiglo pojačanje od još 53 broda pa su Grci na prepad uništili nekoliko perzijskih brodova u izviđanju. Trećeg dana, navodno 11. 8. došlo je do velike i odlučujuće bitke. Prema Herodotu, grčke snage uoči 333 brodova, a perzijske oko 500 brodova. Perzijanci su pokušali iskoristiti brojčanu prednost u brodovima i napravili borbenu formaciju u obliku polukruga. Cilj je bio onemogućiti grke na povlačenje. Grci su zauzeli obrambeni formaciju, također polukrug. U bitci pobjeđuje Perzijska Monarhija, a pola atenske mornarice je uništeno. Nakon toga Grci su saznali o porazu Leonide I. u bitci kod Termopila pa se grčka flota povukla na jug. 

Gubici iz ove trodnevne bitke nisu poznati. Ipak, Grci su trećeg dana imali poprilične gubitke, no s obzirom kako nisu imali toliku pričuvnu flotu kao Perzijanci, morali su se povući bez obzira na ishod bitke kod Termopila.

Veze
----

* Grčko-perzijski ratovi
* Perzijska Monarhija
* Atena (polis)
* Artemizija I od Karije
* Temistoklo

Izvori
------

1. ↑  Bitka kod Artemizija (Mlahanas.de Arhivirano 2009-11-17 na Wayback Machine-u)
2. ↑  Holland, str. 221.
3. ↑  Holland, str. 258.
4. ↑  Herodot, 8.10.1
5. 1 2  Herodot, 8.13.1
6. ↑  Herodot, 8.20.1

Vanjske veze
------------

* Bitka kod Artemizija 480. pne. - arhiva fotografija (Livius.org)
* Reed Classics, extracts from Herodotus Book Eight
* Artemisium
**Bitka kod Avesnes-le-Seca** se odigrala na sjeveru Francuske 12. septembra 1793. za vrijeme Rata Prve koalicije između austrijskih snaga pod princom od Hohenlohe-Kirchberga na jednoj i francuskih republikanskih snaga pod Nicolasom Declayeom na drugoj strani. Do nje je došlo za vrijeme opsade francuskog garnizona u Le Quesnoyu, odnosno kao pokušaj njenog razbijanja. U tu su svrhu formirane dvije kolone koje su austrijske snage trebale napasti iz dva pravca - iz Cambraia i Maubegea. Obje su kolone razbijene, a posebno je teško stradala kolona iz Cambraia, koja je pred samu bitku bila sastavljena ne samo od redovne vojske, nego i od velikog broja revolucionarnim zanosom motiviranih dobrovoljaca, dodatno ohrabrenim uspješnom deblokadom Dunkerquega, čiju su opsadu Francuzi bili razbili u bitci kod Hondschootea nekoliko dana prije. Austrijske snage su Declayevu kolonu opazili na vrijeme, te je iznenada napali konjicom. Ona je prvo uspjela otjerati francusku konjicu, a zatim se okrenula protiv pretežno neiskusnih pješadinaca čija je formacija tzv. kare razbijena; najveći dio francuskih snaga je ubijen ili zarobljen. Taj je poraz Austrijancima omogućio da sljedeći dan ishode kapitulaciju garnizona u Le Quesnoyu.

Literatura
----------

* Phipps, Ramsey Weston (1926), *The Armies of the First French Republic and the Rise of the Marshals of Napoleon I*, London: Oxford University Press .
**Dziwnów** (njemački: *Berg Dievenow*) je lučki i turistički grad od 2,660 stanovnika na sjeverozapadu Poljske u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Dziwnów leži na prevlaci na mjestu gdje rukavac rijeke Odre - Dziwna uvire u Baltičko more.

Historija
---------

Dziwnów je prvi put dokumentiran 1243. u vezi carinskih privilegija danim szczecinskim trgovcima da se služe Dziwnówskom lukom.
Vremenom je pijesak zatrpao korito Dziwne pa je Dziwnów izgubio na važnosti i opustio. Po popisu stanovništa iz 1780. bio je naselje od samo četiri ribarske kolibe.

Počeo je ponovno rasti od polovice 19. vijeka, kao mjesto za odmor i oporavak. Nakon Drugog svjetskog rata 1949. otvorena je vojna bolnica u kojoj su u tajnosti liječeni borci Grčke narodnooslobodilačke armije.

Od kraja 1950-ih u Dziwnów je počelo dolaziti sve više turista, tako da je 1960. imao 1601 stanovnika, da bi početkom 1981. već bilo 2996.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Poljska Gorzów Wielkopolski, Poljska
* Poljska Sosnowiec, Poljska
* Njemačka Werneuchen, Njemačka

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Poland: Zachodniopomorskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 01.01.2021.
2. 1 2 3 4  „*Historia Dziwnowa*" (poljski). Gmina Dziwnów. Pristupljeno 1.01.2021.

Vanjske veze
------------

***Dziwnów*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gmina Dziwnów* (službene stranice (`pl`)
| Betički Kordiljeri |
| --- |
| Dio |
| Karta masiva u Andaluziji.Karta masiva u Andaluziji.Karta masiva u Andaluziji. |
| Dužina masiva: | 580 km |
| Širina masiva: | km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | Mulhacén (3479 m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Španjolska |

**Betički Kordiljeri** (španjolski: *Sistema Penibético*) je planinski masiv u kom se nalaze planine Andaluzije i jugoistočne Španjolske.

Geografija
----------

Sjeverna grana masiva koju u Andaluziji zovu prebetičke, a u Valenciji podbetičke planine, prostire se u dužinu od 580 kilometara od rta Trafalgar u Andaluziji do rta Nao u Valenciji, a nastavlja se i ispod mora sve do Baleara.

Južna grana Betičkih Kordiljera, nešto je kraća proteže se od grada Estepona u Andaluziji do rta Gata na jugoistoku Andaluzije.

Te dvije grane istog masiva, isprepletene su međusobno u dužini od nekih 290 km.

I masiv Sierra Nevada na kom se nalazi najviši vrh Iberijskog poluotoka Mulhacén visok 3479 metara, samo je dio Betičkih Kordiljera.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Baetic Cordillera*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 6. 2018.

Vanjske veze
------------

***Betički Kordiljeri*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Sistema Bético* (`es`)
**Efor** (antgrč. *Ἔφορος* [*Éphoros*]; od grč. *ἐπί* [*epí*] – "na" i "nad", i *ὁράω* [*oráo*] – "videti", tj. "onaj koji nadgleda") je naziv za visokog državnog činovnika u antičkoj Sparti. Bilo je pet efora koji su birani na godinu dana i koji su se svakog meseca zaklinjali da će podržavati vladavinu spartanskih kraljeva, dok su se kraljevi zaklinjali da će poštovati zakon. 

Herodot je tvrdio da je ovu insttituciju stvorio Likurg, ali je verovatnije da je da su oni nastali iz potrebe da rukovode zemljom dok su kraljevi vodili vojsku u rat. Efore je birala narodna skupština, kojoj su mogli da prisustvuju svi građani. Oni su se pokazali kao dobra ravnoteža prema dva nasledna kralja, koji su retko sarađivali međusobno. Platon ih je zvao tiranima koji su upravljali Spartom kao despoti, dok su kraljevi bili tek nešto više od generala. 

Efori su predsedavali sastancima Geruzije, oligarhijskog veća staraca. Oni su vodili građanske parnice, sakupljali poreze, brinuli se o kalendaru, spoljnoj politici i vojnoj obuci mladića. Godina je nazivana po jednom od njih, kao što se u Atini nazivala po „arhontima". Dva efora su pratila vojsku u rat, i mogli su da uhapse i zatvore kraljeve zbog lošeg komandovanja za vreme bitke. Efori su bili u stalnom ličnom ratu sa „helotima" i mogli su da uhapse ili smaknu bilo koga od njih iz bilo kog razloga i u bilo koje vreme a da ih čak ni ne izvedu na suđenje. 

Kleomen III je ukinuo efore 227. pne. ali ih je makedonski kralj Antigon III Doson ponovo uspostavio posle bitke kod Selasije. Ovaj položaj se zadržao do drugog veka nove ere kad ih je verovatno ukinuo rimski car Hadrijan.
**Bijela emigracija** (rus. *Белая эмиграция*) je izraz kojim se označava masovno iseljavanje sa područja nekadašnjeg Ruskog Carstva za vrijeme ruskog građanskog rata od 1917. do 1920. do koga je došlo uglavnom zbog ideološkog protivljenja Ruskoj revoluciji i bolješvicima, odnosno nastojanja da se izbjegnu ratna razaranja i Crveni teror. Nakon poraza kontrarevolucionarnog Bijelog pokreta u građanskom ratu u emigraciji su nastale brojne političke i paravojne organizacije koje su iz emigracije nastojale svrgnuti novouspostavljeni sovjetski režim, ali također očuvati kulturne tradicije koje su u novom režimu bile proskribirane. Bijela emigracija je u političkom smislu prestala djelovati sa raspadom SSSR-a, odnosno uspostavom moderne demokratske ruske države koja je pod vlašću Borisa Jeljcina preuzela mnoge od ideoloških sadržaja bijele emigracije i promovirala povratak emigranata i njihovih potomaka u domovinu.

Vidi još
--------

* Ruska pravoslavna zagranična crkva
* Sovjetski disidenti

Vanjske veze
------------

* Статьи о русской эмиграции
* Документы о белой эмиграции
* Неофициальный сайт о РОВС
* Структура РОВС и документы
listovi bele deteline
**Bela detelina** (lat. *Trifolium repens*) je samonikla višegodišnja zeljasta biljka iz porodice *Fabaceae*.

Izgled
------

**Koren** je snažan i po tipu osovinski.

**Stablo** je golo i puzavo, na čvorovima se ukorenjuje. Dugo je do 40 cm. Podzemno stablo je rizom koji je razgranat.

**Listovi** su trodelni, sa obično tri liske na kojima postoji beličista šara u obliku znaka **>**. Postoji i mutacija koja ima četiri liske, a nalaženje ovakve deteline sujeverni ljudi smatraju znakom dolazeće sreće. Lisne drške su gole i vrlo duge. Liske su klinasto obrnutojajolike do eliptične, duge 1-3 cm, slabo usečene i skoro po čitavom obodu nazubljene, sa slabo razgranatim bočnim nervima. Zalisci su kožasti, široki i jajolikog oblika. Uglavnom su beličasti sa crvenoljubičastim ili zelenim nervima.

**Cvetovi** obrazuju glavičaste cvasti na dugim drškama, okrugle i rastresite. Najčešće ih čini 30-80 cvetova koji su nakon cvetanja oboreni nadole. Krunica je 8-13 mm duga, bela ili ružičasta, a nakon cvetanja mrka. Pčele vole cvetove bele deteline i najčešći uzrok pčelinjeg uboda u boso stopalo je upravo pčela koja „pase" na ovim cvetovima. Cveta od aprila do oktobra.

**Plod** je mahuna, spljoštenog izgleda i sa tri ili četiri semena, koji su u početku narandžastožute boje, a potom mrko obojeni.

Stanište
--------

Najčešće raste na livadama na većim nadmorskim visinama, a ima je i u parkovima ljudskih naselja.

Areal
-----

Raste u Evropi, severnoj i zapadnoj Aziji, severnoj Africi i Severnoj Americi, a odomaćila se i u Južnoj Americi i istočnoj Aziji.

Značaj
------

Bela detelina je korisna biljka iz više razloga:

* cvet vole pčele, dakle medonosna je biljka;
* biljojedi je rado jedu, izuzetno je kvalitetna i značajna krmna biljka, a može se koristiti i kao dodatak salati;
* lekovita je biljka;
* bela detelina je takođe i divlja jestiva biljka;
* u korenju azotofiksatori vezuju azot iz vazduha u zemljište i tako se obogaćuje sastav tla.

Literatura
----------

***Bijela djetelina*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mišić, Lj. & Lakušić, R. 1990. Livadske biljke. Zavod za udžbenike i nastavna sredstva. Beograd.
**Dąbki** (njemački: *Neuwasser*) je ljetovalište i selo od 290 stanovnika na sjeveru Poljske u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Dąbki leži oko 8 km jugozapad]]no od Darlowa, 24 km zapadno od Sławna i 157 km sjeveroistočno od administrativnog centra vojvodstva Szczecina. 
Selo se prostire duž obale Baltičkog mora i istočnog ruba Lagune Bukowo.

Historija
---------

Dąbki je prvi put dokumentiran 1493. kao ribarsko selo. Od 1550. je vlasništvo grada Darlowa.
Krajem 18. vijeka u selu je živjelo oko 250 stanovnika, uglavnom ribara i poljoprivrednika.

Dąbki se počeo transformirati u lječilište i morsko kupalište početkom 20. vijeka. 

Dąbki je 2007. i službeno dobio status lječilišta.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Dąbki in Darłowo*" (poljski). City population. Pristupljeno 11.04. 2021.
2. 1 2  „*Historia Dąbki*" (poljski). Dąbki. Pristupljeno 11.04. 2021.

Vanjske veze
------------

***Dąbki*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Dąbki* (službene stranice) (`pl`)
**Bijela roda** (lat. *Ciconia ciconia*) je ptica iz porodice roda (*Ciconiidae*) koja ima dug i crven kljun. Dugačak vrat i duge, crvene i tanke noge. Perje joj je bijele boje, a na krilima se nalazi nešto duže i crnije perja. Ženka i mužjak ne razlikuju se s obojenošću. Staništa su joj područja uz močvare, poplavne livade i vlažne šume. Let joj je spor. Glasa se klepetanjem. Hrani se različitim malim životinjama, kao što su kukci, svime onim što može uloviti. U travnju ili svibnju savija veliko gnijezdo, u krošnji stabla ili na krovovima kuća. Najčešće ima pet jaja. Oba roditelja sjede na jajima i brinu se o mladima. Živi u Centralnoj i Istočnoj Evropi.

Raširenost
----------

### U svijetu

Gnijezdo roda u Čigoću
Bijela roda je široko rasprostranjena diljem palearktičkog pojasa, od atlantske obale na zapadu do evropskih dijelova Rusije na istoku. Manji dio populacije gnijezdi u Centralnoj Aziji. Evropska populacija je podijeljena na zapadnu i istočnu preletnu populaciju koje migriraju preko Gibraltara i Bospora. Ukupna svjetska populacija procijenjena je najmanje između 166.424 – 168.934 gnijezdeća para, od čega je u Evropi 160.000 gnijezdećih parova (96% od ukupne gnijezdeće populacije).

### Rasprostranjenost na Balkanu

Jaje bijele rode
Bijele rode su rasprostranjene u Panonskoj nizini i sjevernim kontinentalnim dijelovima Hrvatske koji su omeđeni rijekama Murom i Dravom na sjeveru, Dunavom na istoku i Kupom, Unom i Savom na jugu, iako nekoliko parova gnijezdi i južnije od te linije sve do Plaškog. Gnijezdi se u selima i gradovima koji su okruženi odgovarajućim vlažnim staništima i ekstenzivno obrađenim poljoprivrednim zemljištem. Najgušća gnijezdeća populacija nalazi se u Parku prirode Lonjsko polje (Čigoć) uz poplavne nizine rijeke Save, Dunava (Borovo) i Ilove (Marino Selo). Brojnost gnijezdeće populacija bijele rode u 2011. godini u Hrvatskoj procjenjuje se na 1100 – 1300 parova.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2013-12-19. Pristupljeno 2014-11-03.
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2012-02-27. Pristupljeno 2014-11-03.

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Bijela roda** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Bijela roda** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Bijela roda** |
**Džalil Zandi** (perz. جلیل زندی; Garmsar, Iran, 2. 5. 1951. – Teheran, Iran, 1. 4. 2001.) je bio iranski vojni pilot i zračni as. Smatra se najuspješnijim pilotom mornaričkog lovca F-14 Tomcat koji je tokom Iransko-iračkog rata uspio oboriti 9 – 12 neprijateljskih aviona. Time je ujedno postao i najuspješniji vojni pilot tokom cijelog sukoba.

Karijera
--------

Zandi je pilotsku karijeru započeo tokom vladavine šaha Muhamed-Reze Pahlavija u tadašnjim Imperijalnim iranskim zračnim snagama. Krajem 1970-ih u zemlji je izbila Iranska revolucija. To razdoblje je bilo opasno za pilote koji su služili monarhiji, a htjeli su nastaviti vojnu karijeru u novoosnovanim Iranskim zračnim snagama. Tako su Džalil Zandi i njegov nadređeni, potpukovnik Abas Babaei često znali dolaziti u sukobe. Sam Babaei bio je poznat kao nemilosrdan časnik prema prema pilotima i vojnom osoblju koje je smatrao nelojalnim novom režimu. Zbog toga je Zandi osuđen na deset godina zatvora. Tokom boravka u zatvoru, prijetila mu je smrtna kazna. Međutim, na zahtjev tadašnjeg zapovjednika zračnih snaga i drugih vojnih pilota, Džalil Zandi je pušten nakon šest mjeseci.

Slavnim je postao tokom Iransko-iračkog rata kao pilot lovca F-14 Tomcat. Tada je u zračnim borbama uspio oboriti 9 – 12 iračkih aviona što mu je donjelo titulu najuspješnijeg pilota u samom ratu kao i najuspješnijeg pilota F-14 ikada. Među oborenim neprijateljskim avionima bila su četiri MiG-23, tri Mirage F1, te po dva MiG-21 i Su-22.

Posljednji posao koji je obavljao do pogibije 2001. bilo je mjesto zamjenika za planiranje i organizaciju unutar Iranskih zračnih snaga. Zajedno sa suprugom Zahrom Mohebšahedin poginuo je u automobilskoj nesreći pokraj Teherana. Sahranjen je na groblju Behešt-e Zahra koje se nalazi na jugu iranske metropole.

Džalil Zandi imao je tri sina: Vahida, Amira i Nadera.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Tom Cooper & Farzad Bishop: "Iranian F-14 Tomcat Units in Combat", Oxford: Osprey Publishing, 2004. ISBN 1 84176 787 5
2. 1 2 3  ARABIAN PENINSULA & PERSIAN GULF DATABASE
3. ↑  Imperial Iranian Air Force: Samurai in the skies

Vanjske veze
------------

***Džalil Zandi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Iranian Aces
**Williams H. Craver** (jun 1844 - 17.6. 1901) bio je američki bejzbol igrač rodom iz Troya u državi New York, poznat po tome što je igrao kao hvatač i infielder u osam klubova i dvije različite lige.

Prije nego što je započeo karijeru u bejzbolu, služio je u vojsci Sjevera u američkom građanskom ratu kao pripadnik 13. njujorškog teškog artiljerijskog puka .

Zajedno s Georgeom Bechtelom, Craver je bio predmet prve razmjene profesionanih igrača u historiji bejzbola kada su ga 1875. Athleticsi uzeli kako bi se uz naknadu od 1.500 US$ riješili ozlijeđenih Dave Egglera i Wesa Fislera. 

Godine 1877. bio je izbačen iz National Leaguea, a nakon toga mu je doživotno zabranjeno igranje u ligama Major League Baseballa. Razlog za to je bilo njegovo navodno namještanje utakmica dok je igrao za *Louisville Grays*. Iako nije bilo dokaza da je namjestio utakmice, o Craveru su postojali izvješatji da je sklon kocki, nedisciplini, a nesuradnjom s istragom je u očima mnogih priznao krivnju.

Craver je u dobi od 57 godina umro u rodnom Troyu, gdje je sahranjen na lokalnom groblju Oakwood Cemetery.

Izvori
------

1. ↑  Military Catchers
2. ↑  Baseball Reference - Bullpen
3. ↑  „Spectre of Gambling". Arhivirano iz originala na datum 2020-08-05. Pristupljeno 2007-04-18.
4. ↑  Baseball Almanac

Vanjske veze
------------

* Baseball Reference - Career Statistics
* New York State Military Museum

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Lip Pike**  |  **Menadžeri Troy Haymakersa** 1871 | Slijedi: **Jimmy Wood**  |
| Prethodi: ***prvi menadžer***  |  **Menadžeri Baltimore Canariesa** 1872 | Slijedi: **Everett Mills**  |
| Prethodi: **Jimmy Wood**  |  **Menadžeri Philadelphia White Stockingsa** 1874 | Slijedi: **Mike McGeary**  |
"**Bojna Čavoglave**" je pjesma koju je 1991. komponirao i izveo Marko Perković Thompson, poznata po tome što je lansirala njegovu karijeru i služila kao neslužbena himna hrvatskih snaga u vrijeme rata u Hrvatskoj. Tekst pjesme govori o Perkovićevom rodnom selu Čavoglave koje se za vrijeme rata našlo na liniji razdvajanja između hrvatskih snaga te krajiških, odnosno srpskih snaga, četnika, kojima prkosno poručuje kako nikada neće probiti tu liniju i ući u njegovo selo. Pjesma je izdana u vrijeme kada su hrvatske snage, još uvijek nedovoljno obučene i organizirane, trpile poraze u sukobu s tehnički nadmoćnim neprijateljem, te joj se često pripisuje da je podigla moral u kritičnom trenutku sukoba.

Pjesma je 1992. gdoione objavljena na Perkovićevom debitantskjom albumu, *Moli mala* i označena kao "Bojna Čavoglave (Remix)". Druga, puno opsežnija nalazi se na albumu *Druga strana*.

Na Thompsonovu albumu *Druga strana* nalazi se obrada pjesme "Bojna Čavoglave". Najznačajnije promjene su:

* Uvodna pjesma je potpuno izmjenjena.
* U obradi ne pjeva Thompson sa vojnicima kao u izvornoj pjesmi, ali posebnom tehnologijom izgleda kao da pjeva s više osoba.
* Kao posebni zvukovi ne koriste se topovi, nego strojnice.

Barem su dvije pjesme nastale po uzoru na "Bojnu Čavoglave", sa korištenjem sličnog teksta i melodije. Jedna je "Hej junaci", kojom je dizan moral sarajevskih branitelja tijekom opsade Sarajeva. Druga je "Posavske Čavoglave" koju izvodi Drale.

Izvori
------

1. ↑  Bojna Čavoglave (Druga strana), YouTube

Vanjske veze
------------

* Hej junaci
* Posavske Čavoglave

| * p
* r
* u
Marko Perković Thompson |
| --- |
| Studijski albumi | *Moli mala* • *Vrijeme škorpiona* • *Geni kameni* • *Vjetar s Dinare* • *E, moj narode* • *Bilo jednom u Hrvatskoj* • *Druga strana* |
| Kompilacije | *Sve najbolje* |
| Koncertne turneje | *Koncert Poljud* • *Turneja: E, moj narode* • *Turneja: Bilo jednom u Hrvatskoj* |
| Singlovi | "Bojna Čavoglave" • "Lijepa li si" • "Uvijek vjerni tebi" • "Bosna" |
| **Diskografija** |
Thomas Falcon Marshall: *Hapšenje Louisa XVI i njegove obitelji u zgradi za izdavanje pasoša u Varennesu u lipnju 1791.* (ulje na platnu, 1854.)
Kraljevski **bijeg u Varennes** (francuski: *Fuite de Varennes*) bio je jedan od ključnih događaja Francuske revolucije, a zbio se u noći s 20. na 21. lipnja 1791. godine, kada su francuski kralj Louis XVI, njegova supruga Marie-Antoinette i njihova uža obitelj pokušali, prerušeni u obične građane, pobjeći iz Pariza kako bi pokrenuli kontrarevoluciju uz pomoć lojalnih trupa. U svom bijegu su uspjeli stići tek do malenog gradića Varennesa, gdje su uhapšeni nakon što ih je ranije, u gradiću Sainte-Menehould, prepoznao lokalni poštar Jean-Baptiste Drouet, koji je prepoznao kraljevo lice s kovanica i asignata na kojima se nalazilo. 

Ovaj događaj bio je jedan od ključnih u ranoj fazi revolucije, s obzirom da je nakon hapšenja kraljevske obitelji bijes naroda prema francuskoj monarhiji kao instituciji, ali i prema kralju i kraljici kao individuama naglo porastao. Kraljev pokušaj bijega bio je glavni povod podizanju optužnice za izdaju, koja će u siječnju 1793. dovesti do njegova pogubljenja. 

Neuspjeh plana bijega bio je posljedica niza nesretnih događaja, nesporazuma i krivih procjena. U širem kontekstu, plan je propao zbog kraljeve neodlučnosti - opetovano je odgađao dogovoreni raspored i dozvoljavao tako da sitniji problemi postanu ozbiljni. Nadalje, kralj je imao potpuno krivi dojam o političkoj situaciji u Francuskoj. On je bio uvjeren kako je revoluciju pokrenula tek malena skupina radikala u Parizu, no kako ju je francuski narod u cjelini odbacio. Vjerovao je, ispostavilo se pogrešno, da među seljacima i običnim pukom uživa velike simpatije.

Kraljev bijeg imao je snažne kratkoročne posljedice za Francusku, potaknuvši niz emocionalnih reakcija od nervoze preko nasilja do nekontrolirane panike. U tom su trenutku svi znali kako je rat neizbježan. Dublja realizacija kako je kralj odbacio revoluciju bila je još veći šok za narod koji ga je, do tada, smatrao dobrim kraljem koji je vladao temeljem božanske ovlasti. Narod se osjećao izdano. Republikanizam kao alternativa brzo uzima maha i postaje dominantna politička filozofija koja će radikalizirati tijek Francuske revolucije.
Udruga Društvo športske rekreacije Aktivan život osnovana je 25. rujna 2007. godine s ciljem:

* skretanja pozornosti na nužnost (rekreativnog) bavljenja športom u svrhu očuvanja i/ili poboljšanja psiho-fizičkog zdravlja te
* osvještavanje pojedinca o važnosti zdravih prehrambenih navika.

Kroz svoj rad, udruga želi potaknuti pojedinca na mijenjanje (loših) životnih navika, te ga potaknuti na - **KRETANJE**.

Aktivnosti
----------

Udruga realizira programske ciljeve kroz sljedeće aktivnosti:

* uređivanje **internetskog portala o brdskom i cestovnom trčanju** u Hrvatskoj -
* organiziranjem **kros utrke VOLIM TRČANJE** (jednom godišnje u Zagrebu)
* organiziranjem **serije predavanja *Kretanjem do zdravlja***

U budućnosti će udruga nastaviti svojim radom ukazivati na nedostatke u sustavu te će ih raznim inicijativama pokušati poboljšati. Organizirat ćemo predavanja i tribine, poticati dijalog i raspravu o temama koje su zapostavljene (športska prehrana, ozljede u športu, rekreativno bavljenje športom...).

Kontakti
--------

Društvo športske rekreacije Aktivan život  

Samoborska cesta 120/1, 10090 Zagreb
**Blaydon-on-Tyne** je grad od 14,793 stanovnika na sjeveroistoku Engleske u Metropolitanskoj grofoviji Tyne and Wear. 

On administrativno podpada pod Metropolitanski borough Gateshead.

Geografske karakteristike
-------------------------

Blaydon-on-Tyne leži zapadno od centra Newcastla na južnoj obali Rijeke Tyne, prekoputa Newcastla.

Historija
---------

Blaydon što znači *Crno* ili *Turobno brdo*, bio je sve do 19. vijeka selo, od par kuća, tad je izrastao u industrijsko predgrađe Newcastla.Ugljen se počeo iskapati još početkom 18. vijeka, ali je pravi veliki rudnik otvoren je tek polovicom 19. vijeka (zatvoren je 1921.). Krajem vijeka grad je već čeličanu, željezaru, tvornicu motora, duhana, stakla i kemijskih proizvoda.

Svojevremeno je bio poznat po konjičkim utrkama, koje su održavane od 1861. do 1916. a kasnije po velikoj termoelektrani koja je podignuta na terenu nekadašnjeg hipodroma.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: North East England" (engleski). City population. Pristupljeno 27. 05. 2017.
2. 1 2 3  „*Blaydon*" (engleski). David Simpson. Pristupljeno 27. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Blaydon-on-Tyne*** na Wikimedijinoj ostavi

* Blaydon County Durham (`en`)
**Bilišane** su naselje u sastavu grada Obrovca u Zadarskoj županiji.

Zemljopis
---------

Nalaze se u području zvanom Bukovica, na sjeverozapadu Dalmacije, 3 km jugoistočno od Obrovca.

Stanovništvo
------------

Prema popisu iz 1991. Bilišane su imale 857 stanovnika, od čega 848 Srba, 4 Hrvata i 5 ostalih. Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, Bilišane je imalo 29 stanovnika. Prema posljednjem popisu stanovništva iz 2011. naselje je imalo 176 stanovnika.

Kultura
-------

U Bilišanima Donjim se nalazi pravoslavna crkva svetog Ivana Krstitelja iz 1734. godine, a u Bilišanima Gornjim pravoslavna crkva Rođenja Presvete Bogorodice iz 1860.

Izvori
------

1. ↑  Stanovništvo prema starosti i spolu po naseljima, popis 2011.

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Bilišane** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Obrovca |
| --- |
| Bilišane • Bogatnik • Golubić • Gornji Karin • Kaštel Žegarski • Komazeci • Krupa • Kruševo • Muškovci • Nadvoda • Obrovac • Zelengrad |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
Za igre pod nazivom "bojni čekić" v. Warhammer Fantasy i Warhammer 40.000.
bojni čekić
**Bojni čekić** ili **ratni čekić** je primitivno ratno oružje namenjen za blisku borbu.Ratni i običan čekić su vrlo slični, sastoje se od drške i glave.Drška može biti različitih dužina, najduža je približno jednaka helebardi (takva vrsta bojnog čekića se naziva "Bec de Corbin"), a najkraća je približno jednaka buzdovanu.Dugački čekići takozvani "polearms" ( oružje od motke ) namenjeni su za upotrebu protiv konjice,dok se kraći koriste za blisku borbu mada i konjanici koriste kraće.

Kasniji čekići su obično imali šiljak na jednoj strani glave na ovaj način dosta se poboljšala efikasnost čekića.Ratni čekić je mogao da zada strahovito jak udarac u metu,a naročiko kada je postavljen na motku, i udarcem je mogao da nanese štetu telu a da pritom ne mora probije oklop,što je u to vreme bila odlična prednost.Šiljak na drugoj strani glave mogao se koristiti tako što je mogao da zahvati neprijateljski oklop,štit ili uzde od konja, a može biti korišćen i za direktan udarac koji je probijao skoro sve vrste oklopa.Protiv konjice je korišćen tako što su se udarale noge od konja što bi dovelo do pada konjanika gde je bio laka meta.

Naj poznatiji ratni čekić je čekić po imenu "Mjolnir", to je oružje čuvenog nordijskog boga Tora.

Bog Tor ratuje sa titanima

vidi još
--------

spisak oružja u srednjem veku

***Bojni čekić*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bijele Strijele** su zagrebački vokalno instrumentalni sastav, osnovan 1961. godine.

Sastav se uz rock and roll veže za dosta toga prvog: prva ploča, prvi festival, te prve beat(les) snimke. 1962. godine odlaze u Jugotonov studio u Dubravi, te u naredne dvije godine snimaju šest samostalnih izdanja, tri EP-a i tri singla (treći su snimili zajedno sa sastavom 4M)

Povijest sastava
----------------

### Počeci

U početku su jednostavno prepjevavali uspješnice tada vrlo popularnih britanskih pop idola, Cliffa Richarda, The Shadowsa i The Beatlesa, a tek kasnije su došli do faze skladanja vlastitih pjesama.

Bili su prvi sastav u bivšoj Jugoslaviji koji ima vlastite pjesme, i koje publike traži. EP ploča koju su snimili 1963. za zagrebački Jugoton sa pjesmama: *Svi trče oko Sue* (Run around Sue), *Rastanak* (Sealed with Kiss), *Strijele* (The Wanderer), bio je prvi pravi *beat* nosač zvuka u bivšoj državi.

### Stil

Stil sastava je bio mješavina tada vrlo popularnih glazbenih novotarija: beata sa ranim rock'n'rollom i twistom, to je bio nepatvoreni zvuk električnih gitara sa odličnim mladalačkim vokalima.

### Postava

Postava sastava je bila pomalo neuobičajena, dvije gitare, tri pjevača, bas, bubnjar i klavir. Sastav je počeo nastupati u sastavu; Vladimir Rubčić - Rubac, Ranko Bačić - Rana i Milan Gelb - Miki (pjevači), Mario Škrinjarić - Braco (bubnjevi), Ivica Banfić - Banfa (bas gitara), Zlatko Tretinjak - Treta (ritam gitara), Zlatko Sović - Sova (solo gitara), Davor Susić (klavir), tokom vremena kroz grupu su prodefilirali još Ivica Balić - Braco (pjevač, klavir), Predrag Drezga - Dodo (bubnjevi), Željko Ilić (bas gitara) i Ignac Pavković (gitara).

Bijele strijele raspale su se 1966. godine jer se nisu mogle prilagoditi promjenama koje su se desile pojavom "čupavih" sastava i novim glazbenim trendovima.

Diskografija
------------

* Svi trče oko sue (Run around Sue), Rastanak (Sealed with Kiss), Strijele (Wanderer) EP Jugoton (1963.)
* Platno, boje, kist i twist, Ti si moje proljeće (sa vokalnom grupom 4M) , Jugoton (1963.)
* Divan krajolik (Wonderful land), Ne trči (Walk, don't run), Jugoton (1963.)
* Prilika za ljubav (Take a Chance on Love), Madison, Doviđenja (So long baby), Lađica (Lodka) EP Jugoton (1963.)
* Mrzim taj dan (Unchain my Heart), Ritam i želje, Jugoton (1963.)
* Izvorne snimke (CD) Croatia Records (1994.)

Izvori
------

1. ↑  Siniša Škarica, "Kada je rock bio mlad: Priča s istočne strane (1956.-1970.)", V.B.Z. d.o.o. Zagreb, 2005. godine, ISBN 953-201-517-5
*Za kasniju bitku, v. Bitka kod Heroneje (338. pne.)*

**Bitka kod Heroneje** iz 338. pne. predstavljala je najveću vojnu pobedu makedonskog kralja Filipa. Filipova vojska, koja je računajući njegove saveznike iz Tesalije, Epira, Etolije, severene Fokide i iz Lokride brojala oko 22 000 vojnika, je porazila vojsku koju su činile snage helenskih polisa Atine i Tebe i njihovih saveznika. Poraz grčkih gradova-država kod beotskog grada Heroneje doveo je do uspostavljanja makedonske hegemonije u helenskom svetu.

Početne pozicije
----------------

Bitka je bila klasična bitka atinskih i tebanskih falangi protiv makedonske falange. 

Kod savezničkih snaga Atinjani su držali levo krilo, a Tebanci desno krilo, s time da je konjica bila na oba krila, a tebanska i atinska falanga prema sredini. Dotad nepobediva, Sveta četa Tebe je čuvala krajnje desno krilo.

Na makedonskoj strani Filip II Makedonski komanduje desnim krilom, a Aleksandar Makedonski levim krilom. Ipak Aleksandra nadgledaju najbolji Filipovi komandanti. Čuvena elitna teška makedonska konjica je bila postavljena u pozadinu makedonskih linija.

Bitka
-----

Dve strane borile su se žestoko jedno vreme. Filip namerno povlači svoju desnu stranu da bi razbio grčke linije. Atinjani kreću napred na Filipove snage u povlačenju, otvarajući međuprostor prostor za Aleksandra. Aleksandar udara i upada u oslabljenu tebansku falangu. Videći to Filip i njegove veteranske snage napadaju sa većom snagom slabo trenirane atinske trupe i izbacuju ih iz bitke.

Tebanci ostaju sami na bojištu i hrabro se bore protiv Aleksandrovog levog krila. Od čuvenog tebanskog nepobedive Svete čete od 300 vojnika, 250 je ubijeno u bici.

Rezultat bitke
--------------

Grčki polisi se posle bitke pokoravaju Makedoncima. Aleksandar Makedonski tom bitkom pokazuje veliko ratničko umeće.

Vidi još
--------

* Antička Grčka

***Bitka kod Heroneje*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bitka kod Grandsona** vodila se 2. mart 1476. između snaga Švicarske konfederacije i Burgundskog Vojvodstva. Pobjedu su odnjeli Švicarci i osvojili velik plijen.

Historija
---------

Nakon smrti Guillauma 1475. godine, posljednjeg oranskog vlasnika zamka u Grandsonu, švicarske trupe iz Berna silom su ga zauzele. To je bila jedna od nekoliko akcija u nizu poduzetih radi odmazde zbog burgunsko-austrijskog napredovanja u Alsacu.

Charles Smjeli, koji je u januaru 1476. zauzeo grad Nancy, pokrenuo je svoju vojsku prema Grandsonu. Naselje je lako zauzeo, pa je počeo opsjedati zamak i razarati njegove bedeme teškom artiljerijskom paljbom. Zbunjeni švicarski branitelji koji su izgubili nadu da će im stići pomoć i predali su se. U jutro 28. februara nešto više od 400 preživjelih branitelja je obješeno.

Pomoć od nekih 20.000 ljudi ipak se probijala kroz šume na sjevernoj obali Neuchatelskog jezera. Dvije konfederalne predhodnice izbile su iz šume pred burgunsku konjicu i artiljeriju. Iako znatno slabiji, prihvatili su borbu, a Charles je svojim vojnicima naredio da se malo povuku prema ravnici, s ciljem da ih lakše dotuče. U taj čas je iz šume nagrnula glavnina švicarskih snaga i pomeli su Burgunđane koji su se dali u bijeg. Na bojnom polju ostalo je ležati 300 poginulih Burgunđana i oko 200 Švicaraca.

Stara Švicarska Konfederacija je zahvaljujući pobjedama kod Grandsona i Morata skršila ambicije Charlesa Smjelog i potpuno promijenila političku kartu Evrope. Nakon te bitke je i Fribourg uključen u Švicarsku Konfederaciju, pa je od tada zajednički sa Bernom sve do 1798. upravljao zamkom u Grandsonu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*The Battle of Grandson*" (engleski). Château de Grandson. Arhivirano iz originala na datum 2018-11-24. Pristupljeno 16. 12. 2018.

Vanjske veze
------------

***Bitka kod Grandsona*** na Wikimedijinoj ostavi

* *The Battle of Grandson* Arhivirano 2018-11-24 na Wayback Machine-u (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* HDS: 008883

 |
*Za ostala značenja, v. Bijela kuća (razvrstavanje).*
Bijela kuća sa sjeverne strane
**Bijela kuća** (engleski, *White House*) je popularni naziv za *Executive Mansion*, službenu rezidenciju predsjednika SAD u Washingtonu. To je bijelo obojena neo-klasična vila. Nalazi se na Pennsylvania Avenue 1600 u Washingtonu.

Isti naziv se koristi i za najuži krug državnih službenika oko predsjednika SAD. Imanje je u vlasništvu službe nacionalnih parkova Sjedinjenih Američkih Država *(National Park Service)*, i deo je Predsedničkog parka *(President's Park)*.

Istorija
--------

Gradnja rezidencije početa je 1792. po nalogu Džordž Vašingtona, arhitekta je bio Džejms Hoben iz Irske. Prva rezidencija završena je 1800. nju su spalile britanske trupe u britansko-američkom ratu 1812-1814. godine. Obnova rezidencije, ponovo pod Džejms Hoben, početa je 1819. Svoj današnji izgled bela kuća dobila je konačno 1934. kada je Frenklin Ruzvelt preneo takozvani *Oval Office*, radnju sobu predsednika SAD, na zapadnu stranu. Svoj naziv „bela kuća" rezidencija je dobila 1901. od Teodor Ruzvelta zbog njene bele fasade.

Bela kuća ima 132 sobe, 35 kupatila, 412 vrata, 147 prozora, 8 stepenica, 3 lifta, 1 bazen za plivanje, igralište za tenis i bioskop.

Vanjske veze
------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal SAD***  |


***Bijela kuća*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official White House website
* National Park Service website for the President's Park
* The White House Museum, a detailed online tour of the White House
* Twentieth Century American Sculpture at the White House, including artists Nancy Graves, Allan McCollum, and Tom Otterness
* A time magazine report about the chinese replica