recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Luka Ritz** (Zagreb, 22. travnja 1990. – Zagreb, 12. lipnja 2008.) bio je zagrebački maturant čija je smrt, koja se pripisuje premlaćivanju od strane njegovih nasilnih vršnjaka, te reakcija hrvatske policije i pravosuđa na taj događaj, postala cause celebre u hrvatskoj javnosti krajem 2000-ih.

Životopis
---------

Rođen je u Zagrebu, gdje je završio osnovnu školu. Bio je pred polaganjem mature u srednjoj Grafičkoj školi. Dana 1. lipnja 2008. vraćajući se u kasnim večernjim satima kući zajedno s kolegom, brutalno je pretučen na zagrebačkom Mostu slobode, kraj Bundeka. Od zadobivenih ozljeda, umro je nekoliko dana kasnije, 12. lipnja 2008.

Most slobode
Istraga mjesecima nije otkrila napadače, unatoč objavljenim fotorobotima i iskazima prolaznika koji su vidjeli napadače. U studenome iste godine, čak 5 mjeseci od ubojstva, uhićena su petorica maloljetnika i mlađih punoljetnika koje se sumnjiči da su sudjelovali u cipelarenju i premlaćivanju Luke i njegovog kolege, zbog čega je Luka kasnije preminuo. Nakon smrti, Lukini organi su donirani pacijentima i transplantirani. 

Lukina smrt izazvala je šok i glasno odjeknula u cijeloj Hrvatskoj. Postao je simbol borbe protiv uličnog nasilja koje je znatno poraslo u cijeloj državi. Održani su razni koncerti, mirni prosvjedi i manifestacije u čast preminulom maturantu. Zagrebački sastav Adastra snimio je spot i pjesmu "Surovi grade" posvećenu upravo Luki, koja tematizira borbu protiv nasilja. Također se na koncertima pridružuje i Lukina grupa Shangri La.

Lukini roditelji Suzana i Reno Ritz su bili prisutni na koncertima i izjavili da se žele pridružiti borbi protiv uličnog nasilja i nasilja u školama, da Lukina smrt ne bude uzaludna, i poručili da širimo ljubav, toleranciju i mir.

Nagrada Luka Ritz
-----------------

Svake će se godine u lipnju, počevši od 2009. nagrađivati osnovne i srednje škole u Hrvatskoj te njihovi učenici za promicanje tolerancije i škole bez nasilja. Oni učenici koji osvoje nagradu dobit će godišnju stipendiju, oko tisuću kuna svaki mjesec.

Odlikovanja
-----------

Luka Ritz posmrtno je odlikovan nagradom Ponos Hrvatske.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2009-07-25. Pristupljeno 2010-11-04.
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2008-10-03. Pristupljeno 2010-11-04.

Eksterni linkovi
----------------

* Ministarstvo znanosti, obrazovanja i športa, Nagrada Luka Ritz Arhivirano 2008-12-18 na Wayback Machine-u
Vampir Grof Drakula je najpopularniji ne-mrtvac u popularnoj kulturi
**Nemrtav** je kolektivni naziv za fiktivna, mitološka, ili legendarna bića koja su preminula ali ponovno žive, ili posjeduju neke elemente života i nakon smrti. Nemrtvi mogu biti bestjelesni, kao što su duhovi, ili tjelesni, kao što su vampiri i zombiji. Nemrtvi se pojavljuju u legendama većine kultura i u mnogim djelima mašte i horora. Bram Stoker je isprva želio svoj roman Drakula nazvati "Ne-mrtav" i upotreba te riječi u romanu je većinoma odgovorna za njezino današnje značenje. Riječ se pojavila u engleskom jeziku puno prije Stokerovog romana ali njeno je značenje jednostavno bilo "živ" ili "nije mrtav". Stokerovo značenje se odnosilo samo na vampire ali se kasnije proširilo na natprirodne stvorove koji manifestuju neke aspekte života nakon smrti.

Kratka podijela nemrtvih bića
-----------------------------

* Bestjelesni nemrtvi: Duhovi, poltergeisti, sjenke, banshee, fantomi i slično.
* Tjelesni nemrtvi: Vampiri, zombiji, mumije, jiangshi, draugr itd.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **mitologiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Džemal Bijedić** (12. april 1917. — 18. januar 1977), rođen u Mostaru, gdje je i odrastao kao potomak ugledne trgovačke porodice. Kao gimnazijalac se simpatiše sa pokretom komunista, kome se tokom studije u Beogradu i priključuje. Oktobra 1939. u Beogradu biva primljen u SKOJ, a decembra 1939 u mostarskoj organizaciji u KPJ. Četri puta biva zatvaran, svaki put u Mostaru. Za vrijeme Drugog svjetskog rata aktivno kao član Partije učestvuje u NOB-i. Nakon rata postaje pomoćnik ministra unutrašnjih poslova vlade Bosne i Hercegovine, potom 1948. načelnik Uprave za agitaciju i propagandu Centralnog komiteta KPBiH. Lista njegovih funkcija je duga i vodi ka gore na hijerarhijskoj ljestvici: sem dvije navedene funkcije bio je i sekretar Oblasnog komiteta KPJ za Hercegovinu, član Izvršnog vijeća Bosne i Hercegovine, predsjednik Republičkog vijeća, predsjednik Skupštine SRBiH i na kraju predsjednik Saveznog izvršnog vijeća (SIV) 1971 godine. Tragično je umro 18. januara 1977. g. u avionskoj nesreći na putu za Sarajevo u vrhuncu svoje moći. Supruga Razija je poginula zajedno sa Bijedićem. Iza sebe su ostavili troje djece: Dragana, Azru i Milenka.

Po Džemalu Bijediću je nazvan Univerzitet Džemal Bijedić koji danas djeluje u istočnom dijelu Mostara.

Relevantni članci
-----------------

* Spisak predsjednika Bosne i Hercegovine

Vanjske veze
------------

***Džemal Bijedić*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Predsednici Saveznog izvršnog veća FNRJ-SFRJ |
| --- |
| 
* Josip Broz Tito
* Petar Stambolić
* Mika Špiljak
* Mitja Ribičič
* Džemal Bijedić
* Veselin Đuranović
* Milka Planinc
* Branko Mikulić
* Ante Marković

 |

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * p
* r
* u
Predsjednici Bosne i Hercegovine |
| --- |
|  |
| 
**Predsjednici  Socijalističke republike Bosne i Hercegovine** |
|  |
| 
Vojislav Kecmanović  •  Đuro Pucar  •  Vlado Šegrt  •  Rato Dugonjić  •  Džemal Bijedić  •  Hamdija Pozderac  •  Raif Dizdarević  •  Branko Mikulić  •  Milanko Renovica |
|  |
| 
**Predsjednici Bosna i Hercegovina Bosne i Hercegovine** |
|  |
| 
Alija Izetbegović  •  Živko Radišić  •  Ante Jelavić  •  Jozo Križanović  •  Beriz Belkić  •  Mirko Šarović  •  Borislav Paravac  •  Dragan Čović  •  Sulejman Tihić  •  Ivo Miro Jović  •  Haris Silajdžić  •  Željko Komšić  •  Nebojša Radmanović  •  Bakir Izetbegović |

 |
**Raphael Nii Amaa Ollennu** (Accra, 21. svibnja 1906. - 22. prosinca 1986.) je bio ganski advokat i političar, predsjednik parlamenta Gane te vršitelj dužnosti predsjednika Gane od 7. kolovoza do 31. kolovoza 1970. godine.

Ollennu je rođen 1906. godine u Accri, a školovanje je završio u Akronpongu. Godine 1940. registriran je kao advokat pod imenom Raphael Nii Amaa Ollennu. Kasnije je postao i sudac. Uz bavljenje praksom, Ollennu je napisao i niz teorijskih radova iz polja stvarnoga prava.

Tokom 50-ih godina, bio je zastupnik u Zakonodavnoj skupštini Zlatne Obale, a kasnije je, uz Busiju i Danaquaha, bio jedan od glavnih predstavnika opozicije Kwameu Nrumahu i njegovoj CPP. Od listopada 1969. do siječnja 1972. Olennu je bio predsjednik Parlamenta u režimu Druge Republike. Dana 7. kolovoza 1970. postao je vršitelj dužnosti predsjednika Gane. Službeno, bio je predsjednik Predsjedničke komisije. Vlast je preuzeo od brigadira Akwasija Afrife, a 31. kolovoza 1970. godine predao ju je Edwardu Akufu-Addou.

Umro je 22. prosinca 1986. godine.

| * p
* r
* u
Predsjednici Gane |
| --- |
| Pečat predsjednika Gane | 
* Kwame Nkrumah (1960–1966)
* Joseph Arthur Ankrah\* (1966–1969)
* Akwasi Afrifa\* (1969–1970)
* *Nii Amaa Ollennu*
* Edward Akufo-Addo (1970–1972)
* Ignatius Kutu Acheampong\* (1972–1978)
* Fred Akuffo\* (1979–1979)
* Jerry Rawlings\* (1979)
* Hilla Limann (1979–1981)
* Jerry Rawlings\* (1981–2001)
* John Kufuor (2001–2009)
* John Atta Mills† (2009–2012)
* John Dramani Mahama (2012–2017)
* Nana Akufo-Addo (2017–)

 | Standard predsjednika Gane |
| *Italik* označava vršitelje dužnosti predsjednika • † - umro tokom mandata • \* - vojni vođa |
**Patrick Wayne Swayze** (Houston, Teksas, 18. kolovoza 1952. - Los Angeles, 14. rujna 2009.) bio je američki glumac, plesač i kantautor.

Pohađao je prestižne američke plesne škole, a majka mu je bila američka koreografkinja Patsy Swayze. Pojavio se u epizodi serije M.A.S.H. 1981. godine, a popularan postaje 1987. godine ulogom u filmu *Prljavi ples*. Od 1975. do smrti bio je oženjen Lisom Niemi. Par nije imao djece. Sa ženom je uzgajao arapske pastuhe na svom ranču. Nakon očeve smrti 1982. Swayze je zapao u alkoholizam, a liječenju se podvrgnuo 1994. kada mu se sestra ubila.

Neki njegovi poznati filmovi su: *Duh*, *Pakleni val* (gdje je glumio ulogu Bodhija, karizmatičnog vođe skupine surfera koji pljačkaju banke u Los Angelesu), *Donnie Darko*, *Crni pas*, *Kuća na putu*, a u nastavku *Prljavog plesa* iz 2004. pojavio se u cameo ulozi.

Početkom 2008. Swayzeu je dijagnosticiran rak gušterače. Unatoč njegovom velikom optimizmu i borbi, rak je metastazirao na jetru te je Swayze umro 14. rujna 2009. u 58. godini života.

Izvori
------

1. ↑  „Actor Patrick Swayze Dies at 57". CBS. 2009-09-14. Pristupljeno 2009-09-14.
2. ↑  „Patrick Swayze battling pancreatic cancer". Arhivirano iz originala na datum 2011-06-04. Pristupljeno 2009-09-19.
3. ↑  Drink, suicide and why I turned against Hollywood
4. ↑  "Dirty Dancing" star Patrick Swayze has cancer
5. ↑  Patrick Swayze dies of cancer at 57

Vanjske poveznice
-----------------

* Patrick Swayze na sajtu IMDb

***Patrick Swayze*** na Wikimedijinoj ostavi
**Martín Tovar y Tovar** (Caracas, 10. veljače 1827. – Caracas, 17. prosinca 1902.) bio je venezuelanski slikar, najpoznatiji po seriji portreta velikana borbe za nezavisnost Venezuele i historijskih slika s motivima iz istog perioda. 

Rođen je u Caracasu kao sin Antonija Maríje Tovara, umirovljenog španjolskog kolonijalnog časnika koji je teško ranjen u ratu za nezavisnost, i Damiane Tovar Liendo, porijeklom iz Caracasa. Obitelj je živjela u egzilu na Portoriku, ali se vratila u Venezuelu netom prije Martínova rođenja. Inicijalno likovno obrazovanje stekao je u rodnoj zemlji, prije nego je 1850. godine otišao u Madrid, gdje upisuje Kraljevsku akademiju lijepih umjetnosti; tu su mu, među ostalima, predavali José de Madrazo y Agudo i njegov sin, Federico de Madrazo. Naredne godine otvorio je fotografsku radnju i postao jedan od prvih profesionalnih fotografa u Španjolskoj. Godine 1852. seli u Pariz, gdje pronalazi posao u ateljeu Léona Cognieta. 

Nakon tri godine se vraća u Venezuelu, ali ostaje samo godinu dana prije nego se vratio u Pariz kako bi kopirao djela tamošnjih majstora s ciljem utemeljenja nacionalnog muzeja u Caracasu; iako je potonja ideja naišla na podršku, nedostatak financijskih sredstava obustavio je njezinu realizaciju. Ubrzo se Tovar fokusirao na portrete, a sudjelovao je i na nekoliko izložbi, među kojima je bila i Svjetska izložba 1867. godine. Dvije godine kasnije, imenovan je ravnateljem Akademije lijepih umjetnosti u Caracasu te je ubrzo organizirao prvu godišnju izložbu venezuelanske umjetnosti. 

Godine 1873. Tovar je dobio narudžbu koja će se pokazati njegovom najvećom i najvažnijom, a sastojala se od izrade 30 portreta velikana i junaka venezuelanske borbe za nezavisnost, koji su trebali biti izloženi u zgradi parlamenta. Tovar je dvije godine radio na toj seriji portreta, a ista će mu donijeti toliku popularnost da je ubrzo stekao neformalni status "državnog slikara". Tokom 1881. godine, predsjednik Antonio Guzmán Blanco je od njega naručio veliko platno koje je trebalo prikazivati potpisivanje venezuelanske Deklaracije nezavisnosti, a koje je također izloženo u parlamentu. Djelo je javnosti prezentirano na godišnjoj izložbi 1883. godine, gdje je nagrađeno zlatnom medaljom. Taj uspjeh donio mu je nove narudžbe, ovoga puta za prikaze značajnih bitki rata za nezavisnost, koje je izrađivao od 1887. godine do kraja 1890-ih, u kojem je periodu redovito putovao na relaciji Caracas–Pariz, gdje je otvorio atelje. 

Od ukupno četiri naručena platna, Tovar je uspio dovršiti tri, prije nego je preminuo 17. prosinca 1902. godine. Njegovo nedovršeno platno, *Bitku kod Ayacucha*, dovršio je, prema njegovim studijama, Antonio Herrera Toro.

***Martín Tovar y Tovar*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 60548688
* LCCN: n85386153
* ISNI: 0000 0000 6707 6529
* GND: 1019269790
* SUDOC: 07710384X
* ULAN: 500117635

 |
**Emily Donelson** (1. jun 1807 – 19. decembar 1836) bila je nećaka Rachel Jackson, supruge američkog predsjednika Andrewa Jacksona, odnosno *de facto* Prva dama SAD tokom prvih godina njegovog predsjednikovanja.

Rodila se na farmi Johna Donelsona, brata Rachel Jackson. Bila je jedna od rijetkih žena u tadašnjem Tennesseeju koja je imala formalno obrazovanje. Godine 1824. se udala za svog rođaka Andrewa Jacksona Donelsona, koji će kasnije postati američki diplomat. 

Četiri godine kasnije je njen tetak Andrew Jackson izabran za predsjednika nakon kampanje u kojoj ga je tadašnji predsjednik John Quincy Adamas žestoko napadao zbog navodne bigamije, odnosno ženidbe za Rachel Jackson dok je ona još uvijek formalno bila udana za prvog muža. Jackson je pobijedio, ali je Rachel Jackson iznenada preminula prije inauguracije. Zbog toga je Emily preuzela dužnost domaćice u Bijeloj kući, odnosno de facto postala Prva dama. 

Njen odnos sa tetkom se brzo pokvario zahvaljujući tzv. *aferi podsuknje*, odnosno skandalu izazvanom optužbama protiv Peggy Eaton, supruge Johna Eatona, ministra rata u Jacksonovom kabinetu. Peggy je bila optužena za preljubničku aferu, te je cijelo otmjeno društvo Washingtona okrenulo protiv supružnika, smatrajući ih "nedostojnima"; to je uključivalo i Emily, ali ne i predsjednika, koji je podržavao svog ministra. Zbog toga su predsjednik i njegova nećaka bili u lošim odnosima, te je Emily, za razliku od svog muža, u ljeto 1830. napustila Washington. Početkom 1834. je dužnost Prve dame preuzela Sarah Yorke Jackson, supruga Jacksonovog usvojenog sina Andrewa Jacksona Jr.

Emily Donelson se 1836. naglo razboljela, i umrla krajem godine. Historičari najvjerojatnijim uzrokom smrti smatraju tuberkulozu. U dobi od 29 godina je tako postala Prva dama s najkraćim životnim vijekom u historiji SAD.

Izvori
------



| Počasne titule
 |
| --- |
| Prethodi:**Louisa Adams** | **Prva dama SAD*de facto***1829–1836 | Slijedi:**Sarah Jackson*de facto*** |

| * p
* r
* u
Prve dame Sjedinjenih Američkih Država |
| --- |
| 
* Martha Custis Washington
* Abigail Adams
* Martha Jefferson Randolph
* Dolley Todd Madison
* Elizabeth Monroe
* Louisa Catherine Adams
* Emily Donelson
* Sarah Yorke Jackson
* Hannah Van Buren
* Anna Harrison
* Letitia Tyler
* Priscilla Cooper Tyler
* Julia Tyler
* Sarah Polk
* Margaret Taylor
* Abigail Fillmore
* Jane Pierce
* Harriet Lane
* Mary Ann Lincoln
* Eliza Johnson
* Julia Boggs Grant
* Lucy Ware Hayes
* Lucretia Garfield
* Mary Arthur McElroy
* Rose Cleveland
* Frances Cornelia Cleveland
* Caroline Lavinia Harrison
* Frances Cleveland
* Ida Saxton McKinley
* Edith Roosevelt
* Helen Herron Taft
* Ellen Axson Wilson
* Margaret Woodrow Wilson
* Edith Bolling Wilson
* Florence Harding
* Grace Coolidge
* Lou Henry Hoover
* Anna Eleanor Roosevelt
* Bess Truman
* Mamie Eisenhower
* Jacqueline Kennedy Onassis
* Lady Bird Johnson
* Pat Nixon
* Betty Ford
* Rosalynn Carter
* Nancy Reagan
* Barbara Bush
* Hillary Clinton
* Laura Bush
* Michelle Obama
* Melania Trump

 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 36259614
* LCCN: n2001029945
* ISNI: 0000 0000 3329 8676

 |
Ratu Sir **Penaia Kanatabatu Ganilau**, GCMG, KCVO, KBE, DSO, ED (Taveuni, 28. srpnja 1918. – Washington, D.C. 15. prosinca 1993.) bio je britanski kolonijalni administrator i fidžijski političar, koji je služio kao posljednji generalni guverner Fidžija, a nakon toga i kao prvi predsjednik Fidžija.

Školovan u Oxfordu, Ganilau se u politiku uključio tokom 60-ih godina te je obavljao različite funkcije, uključujući i ministarske, prije nego je 1983. godine imenovan za generalnog guvernera. Kao predstavnik Kraljice u tadašnjem dominionu, Ganilau je vodio državu sukladno ograničenim izvršnim ovlastima koje je imao. Usred krize koja je nastala nakon dva vojna udara 1987. godine, Ganilau je pokušao poništiti učinke pučeva, ali bez uspjeha. U konačnici je, svjestan situacije, pisao Kraljici povodom proglašenja Republike, što je za posljedicu imalo britansko priznanje samog čina proglašenja.

Nakon konsolidacije privremene vlasti, Ganilau je u prosincu imenovan prvim predsjednikom Fidžija. Iako je formalno ostao na čelu države do svoje smrti, Ganilau je bio lošeg zdravlja (leukemija) te je već 1992. godine većinu svojih dužnosti prenio na potpredsjednika Maru. Umro je 1993. godine u Washingtonu, gdje se nalazio zbog liječenja; naslijedio ga je dotadašnji potpredsjednik, Mara.

Literatura
----------

* Daryl Tarte (1993). *Turaga. The Life and Times and Chiefly Authority of Ratu Sir Penaia Ganilau, G.C.M.G. K.C.V.O. K.B.E. D.S.O. K.St.J. E.D. in Fiji.*. Suva, Fiji: Fiji Times.

| * p
* r
* u
Predsjednici Fidžija |
| --- |
| 
* *Sitiveni Rabuka* (1987)
* Penaia Ganilau (1987–1993)
* *Kamisese Mara* (1993–1994)
* Kamisese Mara (1994–2000)
* *Frank Bainimarama* (2000)
* Josefa Iloilo (2000–2006)
* *Frank Bainimarama* (2006–2007)
* Josefa Iloilo (2007–2009)
* *Epeli Nailatikau* (2009)
* Epeli Nailatikau (2009–2015)
* Jioji Konrote (2015–2021)
* Wiliame Katonivere (2021–*danas*)

 |  |
| **Napomena:** *Italik* označava vršitelja dužnosti predsjednika |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 43519779
* LCCN: n93103457
* ISNI: 0000 0000 3121 3798
* GND: 119425912

 |
**Pavle Jurišić Šturm** (njem. *Paulus Eugen Sturm*, srp. Pavle Evgenije Jurišić „Šturm"; Zgorželc, 22. kolovoza 1848. - Beograd, 14. siječnja 1922.) je bio general srpske vojske tijekom Balkanskih ratova te u prvom svjetskom ratu. (1912-1918).

Život
-----

Rodio se 22. kolovoza 1848. godine u Zgorželcu (Lužica), dok je Vojnu akademiju završio u Wrocławu (Šleska). Po završenoj vojnoj školi kao časnik Pruske sudjeluje u francusko-pruskom ratu (1870.-1871.).

### Pavle Jurišić kao časnik vojske Srbije

Po izbijanju neprijateljstava između kneževine Srbije i Osmanskog Carstva, dolazi u Srbiju i kao dobrovoljac sudjeluje u srpsko-turskim ratovima (1876.-1878.) sa činom zapovjednik bataljuna, da bi kraj rata dočekao sa činom zapovjednika puka. Tijekom balkanskih ratova zapovijeda drinskom divizijom, koja se posebno istakla u Kumanovskoj bitci probivši tursku obranu. Prvi svjetski rat dočekao je na čelu III. armije. Velikim zalaganjem njegove III. armije spriječen je prodor austrougarskih trupa u Srbiju čime je generalu Stepi Stepanoviću i njegovoj I. armiji omogućeno da izvrši raspoređivanje i odnese prvu pobjedu Antante nad Središnjim silama u Cerskoj bici. Kao zapovijendik III. armije sudjelovao je u operacijama srpske vojske tijekom jeseni 1914. godine, čija je posljedica bila odlučna pobjeda u Kolubarskoj bici. Tijekom združenog napada na kraljevinu Srbiju 1915. godine u kome su sudjelovale Austro-Ugarska, carevina Njemačka i kraljevina Bugarska trupe pod njegovom komandom pružale odlučan otpor XI. njemačkoj armiji sprječavajući njen prodor na Moravsku dolinu.

Pavle Jurišić Šturm preminuo je u Beogradu 1922. godine.

| * p
* r
* u
Srpski vojskovođe u Prvom svjetskom ratu |
| --- |
| vrhovni zapovjednik | regent Aleksandar |
| načelnik Stožera Vrhovnog zapovjedništva | Radomir Putnik (1914.-1916.) • Petar Bojović (1916.-1918.) • Živojin Mišić (1918.) |
| vojvode | Radomir Putnik (1914.-1917.) • Stepa Stepanović (1914.-1918.) • Živojin Mišić (1914.-1918.) • Petar Bojović (1918.) |
| armijski generali | Petar Bojović • Miloš Božanović • Pavle Jurišić Šturm • Živojin Mišić • Stepa Stepanović |



***Pavle Jurišić Šturm*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ferdinand Porsche** (Vratislavice, 3. rujna 1875. - Wolfsburg, 30. siječnja 1951.), austrijski automobilski inženjer.

Rođen je u njemačkoj obitelji u Vratislavicama (Češka) u bivšoj Austro-Ugarskoj.

Bio je jedan od glavnih inženjera Trećeg Reicha. Adolf Hitler mu je zbog doprinosa dodijelio *Njemačku nacionalnu nagradu za umjetnost i znanost* - jednu od najrijeđih nagrada za vrijeme Reicha.

Umro je nakon srčanog udara u Wolfsburgu 1951.

Veliki konstruktor automobila
-----------------------------

Jedan od najvećih konstruktora automobila Ferdinand Porsche bio je jedan od retkih ljudi koji su se usudili nametati svoje ideje nacističkom *Führer*u Adolfu Hitleru. 
Kako je Hitler sanjao o automobilizaciji svog *Reich*a, Porsche ga je ushitio narodnim automobilom koji neće stajati više od prosečnog motocikla.

Vrhunska stručnost i nastup bez respekta priskrbili su Porscheu, Hitlerovu podršku i mogućnost konstruisanja ***Volkswagen***ove **bube**, nemačkog odgovora na **Fordov model T**.
Još kao mladić Porsche je eksperimentisao sa avionskim motorima, avionima i električnim helikopterima, velikim topničkim traktorima i motornim vozovima.
Već 1937. u pogonu kod *Daimler-Benz*-a proizveo je prvih 30 automobila koji su zbog neobična izgleda podrugljivo nazvani *Käfer* (buba).  

Neposredno posle II. Svjetskog rata 1945. godine, 1785 buba već je izašlo iz poluporušenih pogona u *Wolfsburg*u. Taj automobil, 27 godina poslije postao je ljubimcem celoga sveta, preuzevši od **Fordova modela T** naslov najprodavanijeg automobila u istoriji.  

Ferdinand Porsche umro je 30. januara 1951. u trenucima kada su se na tržište počeli probijati prvi sportski automobili koje je njegov sin Ferry (Ferdinand Anton Ernst Porsche 1909.÷1998.) konstruisao na temelju Volkswagen-ove bube.  

Model ***Porsche 356 Roadster*** prvi je proslavio ime slavnog konstruktora. U godinama koje su usledile Porscheovi modeli su bezvremenskim dizajnom postali sinonimom za prestižan sportski automobil.

Galerija slika
--------------

* Rodna kuća Ferdinanda Poršea u Vratislavicama s prototipom automobila VolkswagenRodna kuća Ferdinanda Poršea u Vratislavicama s prototipom automobila Volkswagen
* 26. V. 1938.: Polaganje kamena temeljca fabrike Volkswagen od strane Adolfa Hitlera. Sasvim desno je Ferdinand Porsche26. V. 1938.: Polaganje kamena temeljca fabrike Volkswagen od strane Adolfa Hitlera. Sasvim desno je Ferdinand Porsche
* Hibridni automobil Lohner-PorscheHibridni automobil Lohner-Porsche
* Porsche je bio veoma uključen u proizvodnju naprednih tenkova kao što je Tiger I.Porsche je bio veoma uključen u proizvodnju naprednih tenkova kao što je Tiger I.
* Model MajaModel Maja
* Roadster iz 1928.-Mercedes-Benz SSKRoadster iz 1928.-Mercedes-Benz SSK
* Volkswagenova bubaVolkswagenova buba
* VW KübelwagenVW Kübelwagen
* Poršeova bista u NeugablonzuPoršeova bista u Neugablonzu

Izvori
------

* Napisano prema video i audio zapisu...TV kalendar 30.01.2016. (umro Ferdinand Porsche, obješen Oliver Cromwell - ENG Free State)

***Ferdinand Porsche*** na Wikimedijinoj ostavi
Fotografija Pelorusa Jacka iz 1909. godine.
**Pelorus Jack** je bio Rissov dupin poznat po tome što je u periodu od 1888. godine do travnja 1912. godine dočekivao i pratio brodove kroz dio mora u Cookovom prolazu na Novom Zelandu. Pelorus Jack se najčešće pojavljivao u zaljevu Admiralty, u blizini Francuskog prolaza, opasnog dijela mora između Wellingtona i Nelsona. 

Pelorus Jack je bio četiri metra dug, bijele boje sa sivim linijama ili sjenkama, i imao je veliku, bijelu glavu. Iako njegov spol nikada nije utvrđen, preko fotografija je utvrđeno da se radi o Rissovom dupinu (*Grampus griseus*), što je bilo prilično neobično jer je u historiji Novog Zelanda zabilježeno samo 12 slučajeva prisustva te vrste u tom dijelu mora. 

Pelorus Jack je redovito pratio brodove, a isti su ponekad znali čekati da se pojavi prije nego su nastavili plovidbu. Godine 1904. nepoznati član posade broda SS *Penguin* pokušao je ustrijeliti Jacka puškom. Pelorus Jack je preživio i nastavio pomagati brodovima, mada prema legendi više nije pomagao *Penginu*, koji je 1909. godine doživio havariju u Cookovom prolazu. Nakon tog incidenta, novozelandska legislativa predložila je zakonsku zaštitu Pelorusa Jacka, što je i urađeno 26. rujna 1904. godine u sklopu Zakona o morskom ribarstvu. Dupin je bio pod zaštitom zakona sve do svog kasnijeg nestanka, a vjeruje se da je ovime postao prva pojedinačna životinja zaštićena zakonom u svijetu. 

Dupin je posljednji put viđen u travnju 1912. godine. Postojale su brojne glasine o razlogu njegova nestanka, među kojima i ona da su ga strani kitolovci ubili harpunom. Ipak, kasnija istraživanja sugerirala su da je Pelorus Jack bio stara životinja (bijela glava i blijedo tijelo kao indikatori istog) te da je vjerojatno preminuo od starosti.
Filipino Lipi, autoportret
**Filipino Lipi** (ital. *Filippino Lippi*; Prato, april 1457. – Firenca, 1504) je italijanski slikar renesanse.

Njegov otac, slavni monah-slikar Fra Filipo Lipi, umro je ubrzo po njegovom rođenju. Kao i otac imao je izvesnu nestalnost u radu i eklekticizam u stilu. Na njega je veliki uticaj ostavio Sandro Botičeli. Stvarao je u Firenci, neko vreme u Pratu i u Rimu. Mnoga svoja dela je podređivao stilu drugih slikara: Mazaču (kada je radio na dovršenju fresaka u kapeli Brankači), Leonardu (kada je dovršavao "poklonjenje mudraca"), čak i starom vizantijskom stilu sa zlatnom pozadinom. Ipak, najviše je bio vezan za Botičelija. Za njega je bio karakterističan oštar crtež. Neka od poznatijih dela su mu: "Autoportret", "Portret starca", "Izvođenje apostola Petra iz tamnice", "Vaskrsnuće carskog sina", "Mučenička smrt ap. Petra", "Javljanje Bogomateri sv. Bernardu", "Portret mladića".

Povezano
--------

* Lista slikara
* Fra Filipo Lipi

Literatura
----------

* Lazar Trifunović (1965): *Galerija evropskih majstora*, Beograd

Vanjske veze
------------

***Filippino Lippi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Filipino Lipi - Biografija ()
* Filipino Lipi na Web Galery of Art ()
* Filipino Lipi na olginoj galeriji ()
* Filipino na "Katoličkoj Enciklopediji" ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 100260937
* LCCN: n79063144
* ISNI: 0000 0001 2103 3950
* GND: 118780123
* SELIBR: 244952
* SUDOC: 028102533
* BNF: cb12000391d (podaci)
* ULAN: 500018029
* MusicBrainz: 80cdd428-4201-4c9b-85b4-6b167ce8166b
* NLA: 36555788
* NKC: jo20221148537
* BNE: XX985203
* CiNii: DA05450004
* KulturNav: id
* RKD: 50330
* CONOR.SI: 152323939
* NSK: 000731441

 |
Satelitska snimka dima na jugu Australije
**Požari u Australiji 2013.** pogodili su područje Novog Južnog Walesa 17. listopada 2013. te doveli do jedne od najtežih elementarnih nepogoda u zadnjih 40 godina tog područja. Novi Južni Wales je proglasio izvanredno stanje te naznačio da su Modre planine u epicentru katastrofe. Do 20. listopada, uništeno je 200 kuća i oko 37.000 hektara šume. Pojedini policajci su ostali čuvati evakuirane kuće od mogućih provala. Do 21. listopada, uništeno je 109.000 hektara površine u 56 različita požara.

Iznimni visoke temperature i nedostatak kiše pogoršali su stanje na terenu. 21. listopada najavljena je i istraga da li je nedavna vojna vježba u okolici, koja je uključivala eksplozive, možda nenamjerno izazvala požar. Istodobno, policija je uhitila dva dječaka - jedan sa 11 a drugi sa 15 godina - zbog sumnje da su namjerno izazvali požare u blizini Newcastlea.

Vatrogasci su objavili da je vatrena fronta duga 305 kilometara te da ulaže ogromne napore kako bi ju suzbila. Jedan čovjek je umro dok je pokušao spasiti svoju kuću od vatre. Medicinski zvaničnici Sydneya objavili su upozorenje da je disanje otežano s obzirom na to da je nebo iznad grada puno dima i pepela. Aerodrom u Newcastelu, 160 kilometara sjeverno od Sydneya, zatvoren je kao i autoceste, a škole i cijele četvrti su evakuirane.

* Požari u LithgowuPožari u Lithgowu
* Dim iznad HeatherbraeaDim iznad Heatherbraea
* Kuće koje su preživjele plamenKuće koje su preživjele plamen
* Zatamnjeno nebo iznad SpringwoodaZatamnjeno nebo iznad Springwooda

Izvori
------

1. 1 2  Jon Donnison (20. listopada 2013). „*Australia bushfires: New South Wales declares state of emergency*". BBC News.
2. ↑  Jessica King, Holly Yan (21. listopada 2013). „*56 fires scorch eastern Australia; state of emergency declared*". CNN.
3. ↑  bbc.co.uk (21. listopada 2013). „*Australia fires: NSW Blue Mountains fires 'could merge'*". BBC News.
4. ↑  Helen Davidson (21. listopada 2013). „*11-year-old boy charged in relation to two bushfires near Newcastle*". Guardian.
5. ↑  The Associated Press (20. listopada 2013). „*Australia Struggles to Control Wildfires*". New York Times.
6. ↑  „*Australia declares emergency over bushfires*". Al Jazeera. 21. listopada 2013.
7. ↑  „*Požar kod Sydneya odnio prvu žrtvu*". Al Jazeera. 18. listopada 2013.

Vanjske veze
------------

***Požari u Australiji 2013.*** na Wikimedijinoj ostavi

* Pregled vijesti o požarima na Guardianu
* Drama u Australiji: Vatrogasci žele izbjeći mega požar, 200 kuća uništeno Arhivirano 2014-09-20 na Wayback Machine-u na Dalje.com
**Minamoto no Joritomo** (japanski: **源頼朝**; 9. svibnja 1147. - 9. veljače 1199.), japanski vojskovođa i državnik iz klana Minamoto, prvi šogun u povijesti Japana i osnivač Kamakura šogunata. Vladao je od 1192. do 9. veljače 1199. godine. Ime Minamota no Joritoma veže se uz kraj jedne epohe u japanskoj povijesti, Heian perioda, te početak jedne nove epohe, Kamakura perioda.

U petogodišnjem sukobu protiv dominantnog klana Taira, porazom kod Dan-no-ure, u sklopu Genpei rata, uništena je moć Tairā. Nakon ovih događanja, Minamoto no Joritomo je 25. travnja 1185. godine postao najmoćniji čovjek u Japanu - svrgnuo je tadašnjeg cara i osnovao samurajsku državu, iako je, zapravo, sve njegove borbe vodio njegov brat, Minamoto no Yoshitsune. Godine 1192. car Go-Toba ga je imenovao šogunom, prvim u povijesti Japana, čime je osnovan Kamakura šogunat. U jeku političkih koflikata između središnje vlasti u Kjotu i lokalnih moćnika, Minamoto no Joritomo je donio konačnu prevagu na strani lokalnih šoguna, što je označilo i odredilo smjer japanske politike tokom sljedećih 700-ak godina (sve do kraha Tokugawinog šogunata i Meijijeve restauracije 1868. godine).

Minamoto no Joritomo je umro 9. veljače 1199. u dobi od 52 godine nakon što je podlegao ozljedama koje je zadobio nakon pada s konja dok se vraćao s javne ceremonije.
**Mira Klobučar** (rođena: ***Ehrlich***) (Zagreb, 28. 7. 1888 - Zagreb, 10. 7. 1956), jugoslavenska slikarica.

Biografija
----------

Mira Klobučar je rođena 28. 7. 1888 u zagrebačkoj židovskoj porodici. Kćerka je poznatog zagrebačkog graditelja Hermana Ehrlicha i Marije (Eisner) Ehrlich, najstarije kćerke zagrebačkog rabina. Mira je odrastala uz četvoricu braće: Adolfa, Đuru, Ernesta i Huga. Nakon smrti oca, kao razmaženu bogatu ljepoticu, majka ju je poslala na školovanje u Gimnaziju Sacre Coeur u Beču. Prvo se udala za mađarskog činovnika Lackmera, ali se rastala nakon Prvog svjetskog rata, i udala za austrougarskog pomorskog oficira Viktora Klobučara, s kojim je živjela na zagrebačkom Tuškancu u vili koju je projektirao njezin brat, poznati zagrebački arhitekt Hugo Ehrlich, te u vili na riječkom Sušaku. Iako je imala dugotrajno umjetničko školovanje, opus joj je malen, jer je slikala samo u trenucima osobite inspiracije. Ipak je od 1933 do 1948 izlagala kao članica "Kluba likovnih umjetnica", te od 1947 do 1948 kao članica Udruženja likovnih umjetnika Hrvatske (ULUH). Bila je zastupljena i na izložbi "Pola vijeka hrvatske umjetnosti" 1938 godine. Iz umjetničke obitelji Ehrlich, kao slikarica će mnogo veći opus stvoriti Marta, kćerka Mirina brata Ernesta. Iako ju je režim Nezavisne Države Hrvatske (NDH) prisilio da kao Židovka nosi žutu Davidovu zvijezdu na odjeći, Mira je uspjela preživjeti Holokaust. Umrla je 10. 7. 1956 u Zagrebu.

Vidi još
--------

Porodica Ehrlich
**Publije Kornelije Scipion Nasika Serapion** (*Publius Cornelius Scipio Nasica Serapio*, cca. 183. pnme,. – Pergam, 133. pne.) je bio rimski političar, pripadnik znamenite porodice *Kornelija*, koji je izrabran za konzula godine 138. pne.

Rodio se kao sin konzula Publija Kornelija Scipiona Nasike Korkula i njegove supruge Kornelije Afrikane Starije. U politici se prvi put istakao protivljenjem trećem punskom ratu.  Godine 141. pne. je izabran za pontifex maximusa, naslijedivši preminulog oca, a godine 138. pne. je postao konzul. Konzulski mandat mu je obilježio sukob s tribunom Kurijatom, nastao zbog pokušaja da visokim porezima financira pohod na Iliriju; sukob je završio time da ga je Kurijat dao uhapsiti, a nepopularni konzul dobio nadimak Serapion po obliku svog nosa. Usprkos toga, Serapion je zadržao dovoljno političkog uticaja da nekoliko godina kasnije postane jedan glavnih protivnika Tiberija Grakha i njegovog projekta socijalnih reformi. Kada se Tiberije po drugu godinu zaredom kandidirao za tribuna, a što je bio čin bez presedana u historiji Republike, Serapion ga je optužio da želi postati tiranin te bio među vođama rulje koja je Tiberija ubila. Potom je vodio čistku Tiberijevih pristaša. Kasnije iste godine Senat ga je poslao u diplomatsku misiju u Pergam; slanje pontifexa izvan Rima je bio događaj bez presedana pa mnogi historičari vjeruju kako je u pitanju bilo faktički egzil, odnosno pokušaj da se smire uzavrele strasti i eskalacija nasilja na rimskim ulicama. Serapion je po dolasku u Pergam umro, a za što su u Rimu optuživani Tiberijevi pristaše.

Literatura
----------

* Manuel Dejante Pinto de Magalhães Arnao Metello and João Carlos Metello de Nápoles, "Metellos de Portugal, Brasil e Roma", Torres Novas, 1998

Izvori
------

1. ↑  Briscoe, John: 134.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Gnaeus Calpurnius Piso i Marcus Popillius Laenas**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Decimom Junijem Brutom Kalaikom* 138. pne. | Slijedi: **Marcus Aemilius Lepidus Porcina i Gaius Hostilius Mancinus**  |
| Religijske titule |
| Prethodi: **Nasica Corculum**  |  **Pontifex Maximus rimske religije** 141. pne. - 132. pne. | Slijedi: **Dives Mucianus**  |
**Mirko Hermann** (Osijek, 5. 8. 1868 - Zagreb, 2. 4. 1927), jugoslavenski veterinar, industrijalac, osnivač i dugogodišnji član "Prvoga hrvatsko-slavonskog dioničkog društva za industriju šećera" u Osijeku.

Biografija
----------

Mirko Hermann je rođen 5. 8. 1868 godine. Potječe iz osječke židovske donjogradske obitelji Davida Hermanna. Osnovnu školu i gimnaziju je završio u rodnom gradu, a poljoprivredni i veterinarski fakultet u Beču 1895 godine. U Beču je upoznao svoju buduću suprugu Malvinu Steingraber sa kojom se oženio 1896 godine. 1897 u Čepinu im se rodila kćerka Marijana, te kasnije sin Ivan. Nakon diplome Mirko je kratko vrijeme radio u Lici, a 1897 preuzeo je kao zakupnik Mihajlovićevo imanje kod Čepina. 1903 postao je član osječke slobodnozidarske lože "Ljubav bližnjega", te je bio jedan od obnovitelja slobodnozidarske djelatnosti u Osijeku. 1912 izabran je za starješinu lože "Budnost". 1918 godine je napisao knjigu "O gospodarskoj snazi Jugoslavije". Zbog neslaganja s dijelom članstva i unutrašnjih sukoba u loži izazvanih novim političkim okolnostima nakon Prvog svjetskog rata, Mirko se povukao s mjesta starješine i izašao iz lože 1923 godine. Mirko je bio u "Hrvatskoj zemaljskoj banci d.d." vrstan stručnjak za administraciju i parcelaciju imanja. Bio je poznati kolekcionar umjetnina. U svojoj je zbirci imao Valdecovo poprsje i posmrtnu masku biskupa Josipa Jurja Strossmayera. Mirko Hermann je preminuo 2. 4. 1927 u Zagrebu. Pokopan je na židovskom djelu zagrebačkog groblja Mirogoj. Uoči Drugog svjetskog rata, 1939-40 godine, Mirkova udovica je poklonila osječkom muzeju veliki dio njegove zbirke.

Djela
-----

* *O gospodarskoj snazi Jugoslavije* (1918), Hrvatski štam­parski zavod d. d. podružnica Osijek

Literatura
----------

* Živaković-Kerže, Zlata (2005). *Židovi u Osijeku (1918.-1941.)*, Osijek: Židovska općina Osijek – Tiskara Pauk d.o.o. Cerna. ISBN 953-6659-22-0
**Mirza Idrizović** (rođen u Sarajevu 1939. umro 1997.) je bio filmski i TV režiser i scenarista.

Studirao je arhitekturu u Ljubljani, završio je u Sarajevu. Radio kao scenograf na nekoliko igranih filmova, bio asistent nekolicini poznatih stranih i domaćih reditelja (Tomo Janjić, Veljko Bulajić Aleksandar Astrik, Orson Vels), te se bavio filmskom publicistikom i radio kao urednik dokumentarnih i igranih programa na TV Sarajevo.

Filmska karijera
----------------

Prvi igrani film ovog autora nosi naslov *Ram za sliku moje drage (1968)*, tema je djetinstvo i odrastanje, prisutna je humorna poetska forma i reference na tadašnji *Novi talas*. Idrizovićevi filmovi su smjesa humora, nostalgije, nadrealističkog prosedea, te blage tuge. Ovo su osnovne karkteristike i njegovih sljedećih igranih filmova *Život je masovna pojava (1970)*, i *Pjegava djevojka (1973)*

Novu fazu u svom opusu počinje filmom *Miris dunja (1982)*. Ratnom melodramom koja se bavi odnosom muslimana i jevreja tokom okupacije Sarajeva u Drugom svjetskom ratu. Ovaj film je bio jugoslovnski predstavnik za nagradu Oskar, a dobio je i Zlatnu arenu za scenario. *Azra (1988)* je drugi film iz Idrizovićeve ratne faze. Ovaj film govori o kraju rata u Sarajevu i položaju žene.

U pripremama za igrani film *Bosanski rulet* ga zatiče rat u Sarajevu. Radi za producentsku kuću Saga, i režira nekoliko kratkih dokumentarnih filmova različite tematike. Ratni rad autora udruženi u Sagi je nagrađen Feliksom Evropske filmske akademije. Na desetini svjetski festivala je prikazan i Sagin film *MGM Sarajevo*, gdje je Idrizović bio jedan od trojice reditelja. Režirao je veliki broj kratkih filmova od kojih su najpoznatiji i najnagrađivaniji *Pismo, Kasabe, La paloma*. Na televiziji će ostati zapamćen kao autor putopisne tv serije *Hodoljublja*.

Nagrade
-------

* **1978.** - Šestoaprilska nagrada grada Sarajeva;

Vanjski linkovi
---------------

***Mirza Idrizović*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mirza Idrizović na sajtu IMDb
**Momčilo Gavrić** (Trbušnica, 1. maj 1906 — Beograd, 28. april 1993) je bio podnarednik Šestog artiljerskog puka Drinske divizije i najmlađi podoficir na svetu u toku Prvog svetskog rata. Bio je učesnik Solunskog fronta gde je i ranjen. Posle cerske bitke, 1914. godine, sa osam godina je stekao čin kaplara, a vojvoda Živojin Mišić ga je na Kajmakčalanu, 1916. godine, u desetoj godini unapredio u čin podnarednika.

Biografija
----------

Momčilo Gavrić i major Stevan Tucović
Rođen je 1. maja 1906. godine u Trbušnici kod Loznice kao osmo dete Alimpija i Jelene Gavrić. U početku Prvog svetskog rata imao je nepunih osam godina. Početkom avgusta 1914. godine austrougarski vojnici iz Hrvatske domobranske 42. divizije (poznata i kao „Vražja divizija")  su mu ubili oca, majku, tri sestre, četiri brata i babu, a kuću zapalili. On je preživeo zahvaljujući ocu koji ga je poslao kod strica da nađe zapregu. Ostavši i bez porodice i bez doma, pošao je na Gučevo da traži srpsku vojsku. Pronašao je Šesti artiljerijski puk Drinske divizije kojim je komandovao major Stevan Tucović, brat Dimitrija Tucovića. Kada im je ispričao šta se dogodilo vojnici su istog dana osvetili Gavrićevu porodicu, a on je postao vojnik u njihovim redovima. Major Tucović je naredio vojnicima da svakog dana daju Gavriću da opali tri puta iz topa da bi na taj način osvetio svoju porodicu.

Posle rata pohađao je gimnaziju „Henri Rajt" u Faveršamu, a zatim je završio grafičarski zanat i obuku za vozača u Beogradu. Oženio se Kosarom sa kojom je radio u fabrici hartije „Vapa" u Beogradu.

### Zanimljivosti

Dok je bio na odsluženju vojnog roka u Slavonskoj Požegi, 1929. godine, Momčilo je doživeo neprijatnosti i hapšenje od oficira Jugoslovenske kraljevske vojske, inače bivših austrijskih oficira, jer mu nisu verovali da on ima već četiri ratne godine iza sebe i da je nosilac Albanske spomenice. Za vreme Drugog svetskog rata nemački okupatori su ga dva puta zatvarali u logor, a pred streljački stroj izvodili su ga i partizani. Nakon rata, u vreme političkog prijateljstva jugoslovenskog predsednika Josipa Broza sa albanskim predsednikom Enverom Hodžom, Momčilo je bio hapšen i od OZNE, zbog javno izrečenog stava „da nam Albanci nisu braća".

Velika dobrotvorka Lejdi Pedžet zvala ga je srpski vitez, a Grci su mu postavili zlatnu ploču na Krfu. Francuski predsednik Miteran mu je 1985. godine dodelio orden, a general Lepardije rekao: „Šteta što niste bili francuski vojnik, imali biste spomenik na Jelisejskim poljima". Po najmlađem savezničkom vojniku u Prvom svetskom ratu Momčilu Gavriću dobila je ime ulica u Beogradu, u naselju Stepa Stepanović.

Umro je u Beogradu, 28. aprila 1993. godine.

Spoljašnje veze
---------------

* Zaboravili znamenite ličnosti Jadra („Blic", 8. novembar 2010)
**Robert John Bardo** (2. januar 1970) je američki osuđenik koji izdržava kaznu doživotnog zatvora bez prava na uvjetni otpust, na koju je osuđen zbog ubistva glumice Rebecce Schaeffer.

Rođen je kao jedno od sedmoro djece bivšeg zrakoplovnog podoficira i korejanske majke. Sa porodicom se često selio prije nego što se 1983. stalno nastanio u Tucsonu u Arizoni. Tamo je u tinejdžerskim godinama razvio opsjednutost slavnim ličnostima, te, između ostalog, slao pisma dječjoj mirovnoj aktivistici Samanthi Smith prije njene pogibije 1985. godine. Poslije je razvio opsjednutost sa Schaefferovom, koju je bio vidio u televizijskom sitkomu *My Sister Sam*. Nakon niza neodgovorenih pisama, u dva navrata se pokušao sa njom fizički sresti tako da je dolazio na set serije u Burbanku, ali su ga oba puta zaustavili zaštitari.

Bardo je, prema vlastitom svjedočenju, na neko vrijeme zaboravio Schaefferovu i postao opsjednut pop pjevačicom Debbie Gibson. Međutim, nakon što je Schaeffer 1989. godine nastupila u filmu *Scenes from the Class Struggle in Beverly Hills*, Bardo se razbjesnio zbog scene koja sugerira da je njen lik imao seksualni odnos sa drugim muškarcem. Zbog toga je odlučio "kazniti hollywoodsku kurvu", te je uz pomoć brata nabavio revolver, a potom angažirao privatnu detektivsku agenciju koja mu je temeljem podataka dobivenih iz kalifornijskog Odjela za motorna vozila dostavila glumičinu adresu u West Hollywoodu.

Bardo je tamo stigao 18. jula 1989. godine, neposredno prije nego što je Schaeffer namjeravala otići na audiciju za *Kum III*. Nakon što je zazvonio, došlo je do kratkog razgovora u kome mu je dala autograf, nakon koga je otišao. Poslije trideset minuta se vratio, zazvonio i nakon što mu je Schaeffer otvorila vrata ispalio metak iz revolvera u grudi. Schaeffer je od rane preminula prije nego što je stigla hitna pomoć. Bardo se nakon ubistva udaljio sa poprišta, ali nije ni pokušao bježati; nakon što je uhapšen, odmah je priznao zločin. Iako je na suđenju, gdje je glavni tužitelj bila Marcia Clark, obrana pronašla vještaka koji je tvrdio da Bardo boluje od shizofrenije, porota je odbacila te argumente i proglasila ga krivim, a nakon čega je osuđen na doživotni zatvor.

Slučaj ubistva Rebecce Schaeffer je izazvao veliku pažnju u javnosti, prije svega u Hollywoodu, s obzirom da je ukazao na dotada slabo poznat, ali potencijalno opasan fenomen *stalkinga*, čije su žrtve bile upravo hollywoodski celebrityji. Dodatnu pažnju su izazvale neobične sličnosti sa ubistvom Johna Lennona, s obzirom da je Bardo, isto kao i Lennonov ubica Mark Lindsay Chapman, prilikom ubistva sa sobom nosio primjerak knjige *Lovac u žitu*. Kalifornija je, potaknuta zločinom i nastojeći da spriječi slične događaje u budućnosti, donijela prve zakone protiv *stalkinga*, a 1994. je Kongres SAD donio Takon o zaštiti privatnosti vozača kojim se državnim ministarstvima za motorna vozila zabranjuje davanje podataka o adresama privatnih osoba.

Izvori
------
**Rafael Ángel Calderón Guardia** (San José, 10. ožujka 1900. - San José, 9. lipnja 1970.) je bio kostarikanski političar koji je od 1940. do 1944. godine obnašao dužnost predsjednika Kostarike. Tokom Drugog svjetskog rata, Calderón je 6. prosinca 1941. godine objavilo rat Trećem Reichu. Rat je imao prilično pozitivan utjecaj na kostarikansko gospodarstvo, ali je također poticao rast korupcije.

Ipak, Calderón je u historiji Kostarike znatno važniji zbog događanja tokom 1948. godine. Naime, Calderón se ponovo kandidirao za predsjednika, a protukandidat mu je bio Otilio Ulate. Nakon službenih rezultata, ispostavilo se kako je Ulate pobjednik izbora, što se nije svidjelo tadašnjim vlastima. Zakonodavna skupština je glasovanjem poništila izbore u korist Calderóna, ali je to ubrzo dovelo do građanskog rata u kojemu su državne snage poražene. Nakon poraza, Calderón je s obitelji emigrirao u Meksiko.

Godine 1958. uz pomoć stranih diktatora pokušao se vratiti na vlast u Kostariki, ali kada mu to nije uspjelo, vratio se kao obični građanin. Kasnije je obavljao neke političke funkcije, uključujući i onu veleposlanika u Meksiku od 1966. do 1969. godine. Umro je 9. lipnja 1970. godine.

| * p
* r
* u
Šefovi države i predsjednici Kostarike |
| --- |
| 
* Juan Mora Fernández
* Gallegos
* Carrillo
* Joaquín Mora
* Aguilar
* Carrillo
* Morazán
* Pinto
* Alfaro
* Oreamuno
* Gallegos
* Alfaro
* Castro
* Miguel Mora
* Juan Mora Porras
* Montealegre
* Jiménez Zamora
* Castro
* Jiménez Zamora
* Carranza
* Guardia
* Esquivel Sáenz
* Herrera
* Guardia
* Lizano
* Fernández
* Soto
* Rodríguez Zeledón
* Yglesias
* Esquivel Ibarra
* González Víquez
* Jiménez Oreamuno
* González Flores
* Tinoco
* Quirós
* Aguilar
* Acosta
* Jiménez Oreamuno
* González Víquez
* Jiménez Oreamuno
* Cortés
* Calderón Guardia
* Picado
* Figueres Ferrer
* Ulate
* Figueres Ferrer
* Echandi
* Orlich
* Trejos
* Figueres Ferrer
* Oduber
* Carazo
* Monge
* Arias
* Calderón Fournier
* Figueres Olsen
* Rodríguez Echeverría
* Pacheco
* Arias
* Chinchilla
* Solís
* Alvarado

 | State flag of Costa Rica |
Carestini
**Giovanni Carestini** (Filottrano, cca. 1704. – Filottrano, cca. 1760.) bio je talijanski kastrat i operni pjevač, najpoznatiji po svojoj suradnji s Georgom Friedrichom Händelom. Osim za Händela, Carestini je pjevao i za Johanna Adolpha Hassea i Christopha Willibalda Glucka.

Karijeru je započeo u Milanu 1719. godine pod patronatom obitelji Cusani; u čast tog patronata koristio je pseudonim **Cusanino**. Dvije godine kasnije, pjevao je za Alessandra Scarlattija u Rimu. Karijeru je započeo kao sopran, dok je pred kraj iste pjevao kao kontratenor. Pjevao je u Beču, Napulju, Veneciji, Rimu i Münchenu prije nego je 1733. godine otišao u London i započeo suradnju s Händelom; pjevao je glavne uloge u njegovim operama *Arijadna na Kreti*, *Ariodante* i *Alcina* te u oratorijima *Deborah*, *Esther* i *Athalia*.

Nakon dostizanja vrhunca, Carestinijeva karijera vrlo brzo je krenula nizbrdo. Publike u Europi postale su nezainteresirane, nakon čega se vratio u rodnu Italiju, iako je službeno bio zaposlenik na dvoru Marije Theresije. Kasnije je pjevao u Njemačkoj i Rusiji, a ubrzo je naišao i na animozitet talijanske publike. Preminuo je oko 1760. godine u rodnom gradu.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 314792669
* LCCN: no2001000640
* ISNI: 0000 0001 2281 5102
* GND: 12208909X
* SUDOC: 131585606
* BNF: cb14783542m (podaci)
* MusicBrainz: 9a265b38-ff99-4c0f-b045-5b05101b69b1

 |