recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostale upotrebe, v. Gorica (razvrstavanje).*

**Gorica** je naselje u sastavu Grada Paga, u Zadarskoj županiji.

Povijest
--------

Spominje se krajem 14. st. –1389. godine. Kapelanija je ustanovljena 1925. god. Naziv, ime naselja Gorica je deminutiv imenice gora, tj. imenica umanjena značenja od riječi gora, mala gora, gorica. Gorica je udaljena oko šest kilometara od grada Paga, na cesti Zadar – Pag. Šematizam iz 1843. god. navodi Goricu kao župu paškog dekanata: Gorizza, parrocchia. Današnji stanovnici Gorice potječu iz grada Paga. U 19. stoljeću paški težaci radeći na poljima u vlasništvu Paških plemića i crkve trajno se nastanjuju u Gorici. O podrijetlu Goričana iz grada Paga govori paški crkveni arhiv i današnja prezimena koja postoje u Gorici i Pagu (Čepulo, Fabijanić, Maričević, Pernar, Skitarelić, Škoda)

Stanovništvo
------------

Prema popisu iz 2011. naselje je imalo 90 stanovnika.

  

***Kretanje broja stanovnika od 1857. do 2011.***

Znamenitosti
------------

* crkva svetog Ante

Izvori
------

1. ↑  Stanovništvo prema starosti i spolu po naseljima, popis 2011.
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Gorica (Pag)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Paga |
| --- |
| Bošana • Dinjiška • Gorica • Košljun • Miškovići • Pag • Smokvica • Stara Vas • Šimuni • Vlašići • Vrčići |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
**Cvijeta Zuzorić - Pešoni** (Dubrovnik, 1552 – Ankona, 30. novembar 1648) je bila plemkinja, poeta i pesnikinja iz renesansnog Dubrovnika.

Biografija
----------

Rođena je u istaknutoj trgovačkoj porodici kao jedna od pet ćerki. Obrazovanje je stekla u Ankoni, gde se još kao mlada preselila kod sestre Nike Zuzorić. Priklonivši se očevoj volji udala se za firentinskog plemića, trgovca Bartolomea Pešonija, s kojim se preselila u Firencu, a potom kao supruga konzula ponovo vratila u svoj rodni grad Dubrovnik.

Oko sebe je okupljala brojne umetnike. Bila je predmet obožavanja u krugu pesnika okupljenih u „akademiji složnih" (ital. *Accademia degli Concordi*).

Opevali su je i posvetili joj svoja dela pesnici Dinko Zlatarić, Miho Bunić i Nikola Gučetić, kao i Torkvato Taso koji joj je posvetio tri soneta i pet madrigala. 
Pretpostavlja se da je i sama pisala pesme, premda ništa od njih nije sačuvano.

Paviljon
--------

*Glavni članak: Paviljon Cvijeta Zuzorić*
U Beogradu nakon Prvog svetskog rata, Branislav Nušić je pokrenuo inicijativu, a kasnije je i osnovano društvo prijatelja umetnosti pod njenim imenom. Ovo društvo je podiglo paviljon na Kalemegdanu za umetničke izložbe i danas se koristi u iste svrhe.

Izvori
------

1. ↑   Srpski biografski rečnik, tom 3, Matica srpska, Novi Sad 2007, ISBN 978-86-7946-001-1

Vanjske veze
------------

* Slučaj Cvijete Zuzorić: Državni udar ljepotom
Vladimir II. Monomah pred svoju smrt, autor: Boris Čorikov (1836.)
**Vladimir II. Monomah** ili **Vladimir I. Vsevolodovič**, krsnoga imena **Vasilj** (1053.-1125.); (ruski: **Владимир Мономах**, ukrajinski: **Володимир Мономах**); je veliki knez Kijeva u razdoblju između 1113. i 1125. godine, sin Vsevoloda Jaroslaviča. 

Ime «Monomah» je dobio od svoje majke, koja je bila kćer bizanstskog cara Konstantina Monomahosa. Ipak, ovu tvrdnju treba uzeti s određenom dozom rezerviranosti s obzirom da pojedini povjesničari niječu tu vezu tvrdeći kako je tek riječ o pretpostavkama sovjetskih povjesničara bez znanstvenih dokaza. Vladimir II. Monomah je za vrijeme očeve vladavine od 1067. upravljao Smolenskom kneževinom, a potom od 1078. do 1094. Černigivskom kneževinom. Ujedno je predvodio 13 uspješnih vojnih bitki u ime svoga oca, često sudjelujući u diplomatskim pregovorima. Godine 1094. je postao knez Perejaslava, a nakon toga polako se približava kijevskom tronu i 1113. postaje veliki knez Kijeva. 

Vladimir je bio jedan od najkvalitetnijh i vrlo učinkovitih državnika na prostorima srednjovjekovne Kijevske Rusi i ponovno je u nezahvalnim odnosima započeo stvaranje centralizirane države sa središtem u Kijevu. Pokušao je objediniti posvađane kneževe u borbi protiv nomadskog naroda Kumana. Godine 1097. u starom ukrajinskom gradiću Ljubeč održan je državnički skup kneževa kojim se između kneževa nastojalo stvoriti primirje i suglasnost u zajedničkoj borbi protiv svih vanjskih neprijatelja. Pod Vladimirovim utjecajem, slični manji skupovi su održani 1100. i 1103. u Vitičivu i Dolobsku. Za njegove vladavine pokrenuto je nekoliko zakonskih i ekonomskih reformi te je zaslužan za nekoliko staroruskih književnih djela koje su se uspjele očuvati do danas.

Vladimir II. Monomah je oženio Gitu, kćer engleskog kralja Harolda II. te je iza sebe ostavio Kijevsku, Smolensku i Suzdaljsku dinastiju Rurika. Vladimir predstavlja posljednjeg kijevskog kneza koji je vladao u posve objedinjenoj Kijevskoj Rusi. Pokopan je 1125. u Sabornoj crkvi Svete Sofije u Kijevu.

Literatura
----------

* Shliakov, N.; O Pouchenii Vladimira Monomakha (Saint Petersburg, 1900.)
* Ivakin, I.; Kniaz Vladimir Monomakh i ego Pouchenie, part 1 (Moscow, 1901.)
* Orlov, A.; Vladimir Monomakh (Moscow–Leningrad, 1946.; repr, The Hague–Paris, 1969.)

Vanjske veze
------------

***Vladimir II Monomah*** na Wikimedijinoj ostavi

* Volodymyr Monomakh (Volodymyr I Vsevolodovych), b 1053, d 19 May 1125 in Kyiv. (eng.)
* Grand Prince Vladimir Monomakh's Instruction to His Children (eng.) Arhivirano 2005-02-18 na Wayback Machine-u
* Князь Владимир Мономах (rus.) Arhivirano 2007-10-14 na Wayback Machine-u
**Provincija Gorica** (talijanski: *Provincia di Gorizia*, slovenski: *Goriška pokrajina*, furlanski: *Provincie di Gurize*) je bila jedna od talijanskih provincija u okviru autonomne regije Furlanija-Julijska krajina u Sjevernoj Italiji. Sjedište provicije i najveće naselje bio je istoimeni grad Gorica.

Površina provincije Gorica iznosila je 466 km², a broj stanovnika 142.627  (podatci iz 2009. godine).

Geografija
----------

Karta provincije Gorica
Bivša provincija Gorica je zapadni dio povijesne regije Julije koji je pripao Italiji i samo je manji dio nekadašnje Goriška. Sa zapada graniči sa provincijom Udine, sa jugoistoka sa provincijom Trst sa istoka s Občinom Nova Gorica u Sloveniji, a sa juga sa Jadranskim morem.

Provincija Gorica nalazi se na krajnjem Sjeveroistoku Italije uz obale Jadranskog mora. Teren provincije je većinom brdovit a uz obale Jadranskog mora ravničarski.

Stanovništvo
------------

Provincija Gorica bila je gusto naseljen kraj sa prosječno 293 st/km², a administrativno je bila podjeljena na 25 općina (talijanski: comuni). Najveća općina i administrativni centar provincije bio je grad Gorica (35.980 stanovnika). Drugi po veličini bio je grad Monfalcone (28.043), luka na Jadranskom moru. Oko 11% stanovnika bili su slovenske narodnosti kojih je najviše bilo u 9 od 25 općina provincije. Dio stanovnika govori furlanski, Jezici ovih zajednica su zaštićeni i predaju se osnovnim školama.

### Općine i naselja

Općine i naselja u bivšoj provinciji Gorizia veći od 5.000 stanovnika:

| *Općina (Comune/Občina/Comun)* | Stanovnika |
| --- | --- |
| Gorica | 35 980 |
| Monfalcone | 28 043 |
| Ronchi dei Legionari | 12 085 |
| Grado | 8 614 |
| Cormons | 7 721 |
| Staranzano | 7 167 |
| Gradisca d'Isonzo | 6 673 |
| San Canzian d'Isonzo | 6 387 |
|

Izvori
------

1. ↑  Statistiche demografiche ISTAT
2. ↑  Bilancio demografico mensile ISTAT (31-12-2009 )

Vanjske veze
------------

***Gorica (provincija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Provincije Gorizia

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 126349538
* LCCN: n82054991
* GND: 4444874-0
* NKC: ge581560

 |
Ermengol prima iskaz vjernosti od Arnau Mir de Tosta za zamak Àger. Ilustracija u tekstu *Liber feudorum maior*.
**Ermengol** (ili **Armengol**) **II** (1009 – 1038), zvani **Hodočasnik**, bio je grof Urgella od 1011. do smrti. Bio je sin prethodnog grofa Ermengola I. Otac mu je umro dok je bio dijete, pa je bio pod regentstvom svog strica, barcelonskog grofa Ramona Borrella, sve do 1018. Ermengol je vladao sljedećih dvadeset godina, i umro 1038. u Jeruzalemu za vrijeme hodočašća u Svetu Zemlju. 

Ermengol je zajedno sa stricem nastavio politiku osvajanja maurskih (muslimanskih) područja na jugu, te je u tome imao uspjeha, zauzevši Montmagastre, Alòs, Malagastre, Rubió, i Artesu. Oko 1015. je biskup Urgella Armengol uspješno naselio ranije ratovima opustošenbu oblast Guissona. Godine 1034. je njegov vazal Arnau Mir de Tost zauzeo zamak Àger. Muslimanski taifa kraljevi Lleide i Zaragoze su nakon toga predali zemlju njemu i crkvi u Urgellu.

24. novembra 1031. se oženio za Constançu, također poznatu kao Velasquita. Ona je živjela do najranije 1059. i bila regent Ermengolovom sinu i nasljedniku Ermengolu III. Dio historičara vjeruje da je u pitanju istoimena kćerka grofa Bernarda I of Besalúa i grofice Adelaide, koja se spominje u očevoj oporuci iz oktobra 1021.

Izvori
------

1. ↑  *Gesta Comitum Barcinonensium*
2. ↑  Monfar, Diego; Bofarull, Pròsper de. *Historia de los Condes de Urgel*. Barcelona: *Establiment litográfico y tipográfico de D. José Eusebio Monfort*, 1853.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Ermengol I** | **grof Urgella**1011 – 1038 | Slijedi:**Ermengol III** |
**Glog** (lat. *Crataegus*) je rod kompleksne grupe drveća i žbunja iz familije ruža (Rosaceae), nativna u umjerenim predjelima sjeverne hemisfere, srodna rodu mušmula. Broj opisanih i ovjerenih vrsta u rodu je oko 250, od čega većina (oko 200) nastanjuje Nearktik, a 50-ak vrsta Palearktik. Glogovi rastu u veoma raznolikim staništima.

U Srbiji raste 7 autohtonih i više stranih, unijetih vrsta.

Sistematika i filogenija roda *Crataegus*
-----------------------------------------

Historija taksonomije roda je puna opisivanja vrsta i varijeteta, pri čemu se broj vrsta kretao od 20 sredinom 1930-ih, do 1500 samo za Sjevernu Ameriku početkom 1990-ih godina. Pojedini autori taksonomsku situaciju roda opisuju kao „problem *Crataegus*".

Teško razgraničenje vrsta se objašnjava veoma prisutnom i čestom hibridizacijom, makar među vrstama Palearktika. Pojava apomiksije je isto tako češća kod evroazijskih vrsta.

Prisutno je nekoliko alternativnih intrageneričkih klasifikacija, s brojnim podredovima, sekcijama i serijama (v. taksonomske kategorije). Dickinson i dr. (2000) prepoznaju 15 sekcija i 35 serija sa oko 250 vrsta.

Upotreba
--------

Listovi, cvjetovi i plodovi crvenog i bijelog gloga (*Crataegus monogyna*) djeluju blagotvorno na rad srčanog mišića i kod umjereno povišenog srčanog pritiska.

Literatura
----------

* (`en`) Dickinson, T.A. 2000. Botany 307F – Families of Vascular Plants, Rosales – Rosaceae:  Arhivirano 2006-09-28 na Wayback Machine-u, Arhivirano 2006-10-12 na Wayback Machine-u

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glog** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glog** |
David od Taoa na bareljefu u Manastiru Oški. Zahvaljujući Davidu će kraljevska vlast u gruzijskoj umjetnosti sljedeća dva vijeka biti prikazivana u bizantskom stilu.
**David III Kuropalates** (gruzijski: , *Davit’ III Kuropalati*) ili **David III Veliki** (დავით III დიდი, *Davit’ III Didi*), također poznat i kao David II, (cca. 930-ih — 1000 ili 1001) bio je gruzijski princ iz bagratidske porodice Tao, koji je vladao istoimenom historijskom oblasti u močvarama na granici današnje Gruzije i Armenije od 966. do svog ubistva. Ime *Kuropalates* je stekao kao bizantsku dvorsku titulu od 978. do 990.

David je najpoznatiji po tome što je pružio ključnu pomoć bizantskoj Makedonskoj dinastioji u građanskom ratu 976-979. kao i po ulozi u ujedinjavanju dotada razdvojenih gruzijskih država i političkih entiteta, te pokroviteljstvu nad kršćanskom umjetnošću i obrazovanjem. Između 987. i 989. David se priključio svom prijatelju Vardi Foki u pokušaju zbacivanja bizantskog cara Vasilija II, ali je bio poražen i prisiljen za kaznu oporukom ostaviti zapadni dio svojih teritorija Carstvu. S druge strane je osigurao da njegov nasljednik Bagrat III postane prvi vladar ujedinjene gruzijske države.

Izvori
------

***David III od Taoa*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  Eastmond, Anthony. (1998) *Royal Imagery in Medieval Georgia*, Penn State Press (US), ISBN 0-271-01628-0, p. 39.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Adarnase** | **Princ Taoa**966–1000 | Slijedi:**bizantsko preuzimanje** |
| Prethodi:**-** | **Kuropalates Iberije**978–1000 | Slijedi:**Bagrat III** |
**David Hodges** je izmišljeni lik laboratorijskog tehničara koji je bio jedan od protagonista američke TV-serije *CSI: Crime Scene Investigation*. Tumačio ga je Wallace Langham.

Hodges se prvi put pojavljuje kao povremeni lik u 3. sezoni. Diplomirao je na Williams Collegeu, a prije je radio u Kriminalističkoj laboratoriji Los Angelesa, gdje je stekao reputaciju "gnjavatora". Hodges nakon dolaska u Las Vegas ispočetka stvara zlu krv sa članovima forenzičkog terenskog tima, i to zato što im stalno stavlja do znanja da se od njih smatra superiornijim, dok se istovremeno "laktašenjem" pokušava probiti na višu funkciju. Hodges također izaziva nelagodu svojom sklonošću da, komentirajući slučajeve, iznosi kompromitirajuće ili uznemirujuće detalje iz svog privatnog života. Usprkos toga, njegov izuzetno razvijeno čulo njuha, ali i druge vještine, imaju ključnu ulogu u rješavanju nekoliko teških slučajeva, a posebno spasivši kolege u epizodi *Grave Danger*. Hodgesa na kraju teško pogađa odlazak Gila Grissoma, te je ispočetka neprijateljski nastrojen prema njegovom nasljedniku Raymondu Langstonu.

Hodges je jedini od likova koji profesionalno ne napreduje u seriji, te se, sa nekoliko izuzetaka, sve vrijeme nalazi u laboratoriji. Tamo postaje svojevrsni suparnik Gregu Sandersu, ali će sa vremenom postati prijatelji. Kod publike je mnogo više pažnje izazvao njegov odnos sa kolegicom Wendy Simms, sa kojom dijeli mnoge sklonosti, i prema kojoj s nimalo uspjeha ne krije zaljubljenost; iako su osjećaji uzvraćeni, njihov odnos ostaje platonski iz profesionalnih razloga.

Izvori
------



| * p
* r
* u
*CSI: Crime Scene Investigation* |
| --- |
| 
* Franšiza *CSI*

 |
| Sezone | 
* 1
* 2
* 3
* 4
* 5
* 6
* 7
* 8
* 9
* 10
* 11
* 12
* 13
* 14
* 15
* Završetak

 |
| Epizode | 
* "Početak"
* "Van Nadležnosti"
* "Ko i Šta"
* "Izgubljene Devojke"
* "U Vinu Je Istina"
* "Kiti"
* "Blizanački Paradoks"

 |
| Glavni ikovi | 
* Gil Grissom
* Catherine Willows
* Sara Sidle
* Warrick Brown
* Nick Stokes
* Jim Brass
* Greg Sanders
* Al Robbins
* Sofia Curtis
* David Hodges
* Riley Adams
* Raymond Langston
* Wendy Simms
* David Phillips
* D.B. Russell
* Morgan Brody
* Julie Finlay
* Henry Andrews

 |
| Povremeni likovi | 
* Conrad Ecklie
* Archie Johnson
* Lady Heather

 |
| Crossoveri | 
* "Van Nadležnosti"
* "Ko i Šta"
* "Izgubljene Devojke"
* "U Vinu Je Istina"
* "Kiti"
* "Blizanački Paradoks"
* *CSI Triologija*

 |
| Video-igre | 
* *CSI: Crime Scene Investigation (video igra)*
* *CSI: Dark Motives*
* *CSI: 3 Dimensions of Murder*
* *CSI: Hard Evidence*
* *CSI: Deadly Intent*
* *CSI: Fatal Conspiracy*
* *CSI: Unsolved*

 |
**Dragoslavec Breg** (mađarski *Újhegy*) je jedno od dvanaest naselja u općini Gornji Mihaljevec, koja se nalazi petnaestak kilometara sjeverozapadno od  Čakovca, središta  Međimurske županije.

Zemljopis
---------

Dragoslavec Breg se nalazi petnaestak kilometara sjeverozapadno od  Čakovca i graniči sa naseljima Dragoslavec Selo, Dragoslavec, Vukanovec i Gornji Mihaljevec, od kojih je jedino Dragoslavec dio druge općine i to Sveti Juraj na Bregu.

Povijest
--------

Prema podacima iz Muzeja Međimurja naselje Dragoslavec Breg prvi se put spominje 1718. kao Dragoslavecz i jedno od naselja IV. Briježnog kotara. U 18. stoljeću vinograde na Dragoslavec Bregu imale su brojne plemićke obitelji (Czindery, Fallusy, Vinković). Ovo naselje karakterizira različitost njegova imena kroz povijest, koja je vezana uz povijesne prilike i različite gospodare koji su se smjenjivali u gospodarenju Međimurjem. Sve do 1842. godine za ovo se naselje koristi ime Dragoslavecz. Od 1856. godine selo je nosilo ime Dragoslavec mons.

Stanovništvo
------------

Prema popisu iz 2001. Dragoslavec Breg je brojio 144 stanovnika. 
Prema posljednjem popisu iz 2011. godine, broj se smanjio na 130.

Šport
-----

U Dragoslavec Bregu djeluje Udruga sportske rekreacije *"Sport za sve"* Dragoslavec Breg.

Izvori
------

* A. Škvorc, *Antroponimija Dragoslavec Brega*, Diplomski rad, Zagreb, 2005.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica Općine Gornji Mihaljevec
* Državni zavod za statistiku - Općina Gornji Mihaljevec Arhivirano 2011-11-16 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Gornji Mihaljevec |
| --- |
| Badličan • Bogdanovec • Dragoslavec Breg • Dragoslavec Selo • Gornja Dubrava • Gornji Mihaljevec • Križopotje • Martinuševec • Preseka • Prhovec • Tupkovec • Vugrišinec • Vukanovec |
Koordinate: 40° 57′ 38" SGŠ, 20° 46′ 59" IGD

**Trpejca** (mak. *Трпејца*) su naselje u Republici Makedoniji, u jugozapadnom delu države. Trpejca pripadaju opštini Ohrid.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Trpejca je smešteno u krajnje jugozapadnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Albanijom (6 km južno od sela). Od najbližeg grada, Ohrida, naselje je udaljeno 18 km južno.

Trpejca se nalaze u istorijskoj oblasti Ohridski kraj, koja se obuhvata istočnu i severoistočnu obalu Ohridskog jezera. Naselje je smešteno na istočnoj obali Ohridskog jezera, a istočno od njega se strmo izdiže planina Galičica. Nadmorska visina naselja je približno 730 metara.

Klima u naselju, i pored znatne nadmorske visine, ima župne odlike, pa je pre umereno kontinentalna nego planinska.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Trpejca su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 303 stanovnika. 

Većinu stanovništva čine etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Zbirka slika
------------

* Priobalje u TrpejcamaPriobalje u Trpejcama
* Seoska crkva, posvećena Presvetoj BogorodiciSeoska crkva, posvećena Presvetoj Bogorodici
* Pogled na TrpejcaPogled na Trpejca
* „Muzej na vodi"„Muzej na vodi"

Vidi još
--------

* Opština Ohrid

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Trpejca*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.ohrid.gov.mk Zvanična stranica opštine Ohrid

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Ohrid |
| --- |
| **Ohrid** • 
Vapila • 
Velgošti • 
Velestovo •
Gornji Lakočerej • 
Donje Konjsko • 
Donji Lakočerej • 
Zavoj • 
Jelšani •
Konjsko • 
Kosel • 
Kuratica •
Lagadin • 
Leskojec • 
Livojišta • 
Ljubaništa • 
Openica •
Orman • 
Peštani • 
Plaće •
Podmolje • 
Ramne •
Rasino • 
Rečica • 
Svinjišta •
Sirulja • 
Skrebatno • 
Trpejca •
Šipokno |  |
**Gjuro Carnelutti** (također: *Đuro Carnelutti*; Gemona, Furlanija, 1. rujna 1854. - Zagreb, 7. siječnja 1928.), zagrebački arhitekt i graditelj.

Izučio je zidarski zanat u Udinama. U Zagreb se doselio 1879. godine i osnovao građevinsko poduzeće. Najznačajnija ostvarenja ostavio je u Donjem gradu gdje je projektirao niz zgrada u duhu monumentalnog historicizma. Njegove se građevine odlikuju bogatim pročeljima s elementima neorenesanse i neobaroka. Ističu se zgrade na Trgu kralja Tomislava 3, 5, 9, 10 i 16 te na Marulićevu trgu 10, 11, 12, 13, 14. Tako se može reći da je Carnelutti zaslužan za čitave vizure ovih gradskih trgova. U Nazorovoj ulici sagradio je vilu obitelji Čubelić i ljetnikovac Koenig. Poslije 1900. g. posvetio se secesijskom oblikovanju.

Važan je i njegov doprinos izgradnji središta Koprivnice, gdje je podignuo više javnih zgrada i privatnih 
kuća, unoseći u provincijsku izgradnju mjerilo gradske arhitekture. Ondje je projektirao kuću Malančec (1902. Esterova 12), kuću Andrašić (1906. Esterova 7))[*pojasniti*], ljekarnu *K orlu* (1902.), potom zgradu Kotarske oblasti (1893. Nemčićeva 5), Gradsku štedionicu (1904.), Tvornički kompleks *Danica* (1907.) i Realnu gimnaziju (1908.). U Karlovcu je sagradio znamenito kazalište Zorin dom (1892.)

Literatura
----------

* *Enciklopedija hrvatske umjetnosti*, sv.1, Leksikografski zavod "Miroslav Krleža", Zagreb 1995.
* Miljenka Fischer, "Arhitektura u Koprivnici u 20. stoljeću, u: *Koprivnica - grad i spomenici*, Zagreb 1986. ISBN 86-80195-01-4
* Draženka Jalšić Ernečić, "Osobine arhitekture i zaštićena graditeljska kulturna baština Koprivnice", u: *Povijesni atlas gradova - Koprivnica*, Zagreb-Koprivnica 2005. ISBN 953-6666-42-1
**David "Dave" Ellefson** je američki basist, najpoznatiji kao jedan od osnivača thrash metal sastava Megadeth.

Biografija
----------

### Rani život

Ellefson je počeo svirati bas-gitaru zbog njene prisutnosti u rock glazbi. Vještinu pisanja pjesama stekao je u brojnim sastavima koje je vodio prije Megadetha.

### Megadeth (1983. - 2002. 2010. - 2021.)

Osim pjevača, gitarista i glavnog tekstopisca Davea Mustainea, Ellefson je jedini stalni član Megadetha od njegova nastanka 1983. do raspada 2002.. Da bi se dva Davea razlikovala, Mustaine je Ellefsona često nazivao *Dave Junior*, 
ili, skraćeno, *Junior*. Ellefson je svirao na svakom albumu i turneji od 1985. i albuma 
*Killing Is My Business... And Business Is Good!* do 2002. i albuma *Rude Awakening*. 

Ellefson je na početku svirao prstima, ali je kasnije, kako je Megadeth napredovao u 
glazbi koja je postajala složenija, počeo koristiti trzalicu. Također je 
sudjelovao u pisanju brojnih pjesama.

Megadeth se raspao 2002. Dave Mustaine ga je ponovno okupio 2004. ali bez Ellefsona, a 
izbila je velika svađa. 8. veljače 2010. Ellefson je primio poruku od sadašnjeg bubnjara 
Megadetha, Shawna Drovera, u kojoj je pisalo da nazove Mustainea. To je i 
učinio te su njih dvojica sve izgladili i shvatili da im nedostaje njihovo prijateljstvo. 
Nakon toga poziva objavljeno je da se Ellefson vraća u sastav. Na prvoj zajedničkoj probi 
izjavio je da se "osjeća kao da nikada nije otišao". Onda je 24. maja 2021. godine napustio bend.

### Svada s Mustaineom

Dave Ellefson na pozornici.
2004. Mustaine je ponovno okupio Megadeth radi snimanja albuma The System Has Failed. 
Ellefson i Mustaine su imali nekoliko nesuglasica oko honorara i prava na Megadethovo ime i 
opus, što je rezultiralo neuspješnom Ellefsonovom tužbom. Iako su nekada bili veliki 
prijatelji, njihovo je sadašnje neprijateljstvo toliko naraslo da Megadeth nije bio spomenut 
u Ellefsonovoj biografiji na njegovoj internetskoj stranici, samo u diskografiji.
Tijekom gostovanja na radiju sredinom 2005. Ellefson se nije spominjao svoju prošlost s 
Megadethom, već se je koncentrirao na svoje tadašnje projekte. 
Za Božić te godine Mustaine 
je izjavio da je na večeri s Ellefsonom razgovarao o njihovim problemima, te da ih je to 
dovelo u dobr odnose i da su poslije toga mnogo puta pričali na telefon. 2021 ova svađa se nastavlja.

### Nakon Megadetha (2003. - 2010.)

Nakon raspada Megadetha 2002. Ellefson je osnovao sastav F5, čiji je prvi album, *The Drug for All Seasons* izdan 2005. a 2006. su svirali na Disturbedovoj turneji. Također je neko vrijeme svirao u power metal sastavu Avian.

### Religija

Ellefson je, kao i Mustaine, kršćanin. Izjavio je da se je 90 - ih, nakon što se riješio droge, vratio Bogu.

Vanjske veze
------------

***David Ellefson*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni veb-sajt

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 87318008
* LCCN: n97016544
* ISNI: 0000 0001 1462 3370
* MusicBrainz: 14d7871a-89c9-43c4-b333-9e8d852b1da2
* NDL: 00725789
* NKC: ola2002152856
* BNE: XX1591526

 |
**Trstenik** je naselje u Dubrovačko-neretvanskoj županiji u općini Orebić.

Zemljopisni položaj
-------------------

Nalazi se na poluotoku Pelješac, u pitomoj uvali Žuljana podno pelješke ceste.

Povijest
--------

Iznad Trstenika, na brdu Ćućin (616 metara) nalazi se jedno od nalazišta iz kamenog doba. Tamo su u Prnčevoj spilji pronađene kamene sjekire, vjerojatno iz doba neolita što je dokaz da je ovaj kraj naseljen još od kamenog doba.

Gospodarstvo
------------

Stanovnici Trstenika se uglavnom bave turizmom, ugostiteljstvom i ribarstvom, a jedna od najrazvijenijih grana gospodarstva je vinogradarstvo i proizvodnja vina. Na padinama oko Trstenika se uzgaja poznata sorta grožđa Plavac mali od koje se proizvodi isotimeno vino kao i čuveni Dingač, sortno crno vino zaštićenog geografskog podrijetla te Postup, također visoko kvalitetno sortno crno vino.

Naselje je od trajektnog pristaništa Trpanj udaljeno 20-ak kilometara. U Trsteniku postoji pristanište za manje brodove, lijepa šljunčana plaža i sidrište koje je nesigurno za južnih vjetrova. Do prije nekoliko godina, tijekom ljetnih mjeseci, Trstenik je trajektom bio povezan s lukom Polače na otoku Mljetu, ali je zbog neisplativosti ukinuta.

Stanovništvo
------------

Trstenik u velikoj većini nastanjuju Hrvati katoličke vjeroispovjesti, a prema popisu stanovništva iz 2001. godine u mjestu živi 97 stanovnika.

trstenička luka
***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Izvori
------

1. ↑  DZS - Popis stanovništva 2001. godine
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Vanjske poveznice
-----------------

***Trstenik (Orebić)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Putopisi Hrvatska Arhivirano 2009-05-01 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Orebić |
| --- |
| Donja Banda • Kučište • Kuna Pelješka • Lovište • Nakovanj • Orebić • Oskorušno • Pijavičino • Podgorje • Podobuče • Potomje • Stankovići • Trstenik • Viganj |
**Tabernakul** (od latinskog: *tabernaculum*=vojni šator) u katoličkim, anglikanskim i evangeličkim crkvama, je to ime za zatvoreni ormarić iznad sredine oltara, u kom se čuva euharistijski hljeb i ostali važni predmeti za liturgiju (monstranca, kalež).

Karakteristike i historija
--------------------------

Za ranog kršćanstva su se euharistijski predmeti čuvali po privatnim kućama, a poslije po crkvenim pomoćnim prostorijama, po zidnim nišama. 
Tabernakul je za srednjeg vijeka nalikovao na mali ciborijum, objekt na stupićima sa baldahinom, koji se stavljao na oltar da se u njemu čuvaju sveti predmeti.

Od baroka nadalje se tabernakul redovito stavlja na oltar. Najnoviji propisi o uređenju katoličkih crkava za liturgiju predviđaju da se tabernakul postavi na istaknuto mjesto u crkvi, po mogućnosti u posebnu kapelu prikladnu za klanjanje i molitvu.

U Hrvatskoj i BiH se za tabernakul upetrebljava izraz **svetohranište**.

U katedralama i po redovničkim crkvama, se po pravilu, nepostavljaju na glavni, već na bočni oltar ili na oltar kapele; da se izbjegne ometanje liturgije na glavnom oltaru.

U pravoslavnim crkvama se za taj isti objekt koristi izraz **anafornica** (od grčkog *artophorion* = posuda za hljeb) jer se u njemu čuva *anafora*, posvećeni hljeb.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „*tabernakul*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 2. 2. 2018.
2. 1 2   „*Tabernacle*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 2. 2. 2018.
3. 1 2   „*Појмовник*" (engleski). Art Press. Pristupljeno 2. 2. 2018.
4. ↑   „*artophorion*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 2. 2. 2018.

Vanjske veze
------------

***Tabernakul*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Tabernacle* (`en`)
**Fraziranje** (eng. *phrasing* i fr. *phrase*) je jasno razčlanjivanje (razdvajanje) muzičkog dela u manje celine od strane izvođača instrumentaliste ili pevača da bi ono slušaocu postalo što jasnije, lepše, razumljivije i razgovetnije. 
Slušalac na taj način prati i oseti logične i jasne celine koje ne rasparčavaju muzičko delo, već mu daju još veću *celovitost*.

Pomenute detalje ostvaruje muzičar-izvođač svojom interpretacijom, tj. pravilnom i prirodnom raspodelom muzičkih misli, tj. logičnih celina. 

Sve to mora biti učinjeno sa merom i ukusom, jer preteranim sitnim detaljiziranjem gubi se celina kompozicije. Pošto je fraza *celovita muzička misao*, izvođačev osećaj za frazu je *osećaj za celinu*. Nema dobrog muziciranja bez dobrog i prirodnog fraziranja.

Lepo fraziranje možemo uporediti sa dobrim glumcem ili govornikom koji jasno, izražajno i slikovito izgovara tekst, na pravim mestima zastaje, podiže ili spušta glas.

Praktična uputstva za fraziranje
--------------------------------

1. *Pročitaj* notni tekst.
2. Osetiti gde je *početak* a gde *završetak* neke celine.
3. Osetiti gde je pravo mesto za *predah*.
4. Pronađi gde je *vrhunac melodije*, a gde njen *pad*.
5. Pronađi gde treba *pojačati* a gde *oslabiti ton* (dinamičko senčenje).
6. Osetiti gde treba malo *ubrzati* a gde *usporiti* tempo (agogičko senčenje).
Za druge istoimene reke, v. Colorado (razvrstavanje).
 „Kolorado (rijeka)" preusmjerava ovdje. Za druge istoimene reke, v. Kolorado (razvrstavanje).

**Colorado** (španjolski: *Río Colorado*) je jedna od najvećih rijeka na jugozapadu Sjedinjenih Američkih Država i sjeverozapadu Meksika duga 2 330 km, poznata po svom spektakularnom - Grand Canyonu, najdubljem kanjonu na svijetu.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Colorado* izvire u Stjenovitim planinama kod Prijevoja Poudre u državi Colorado na nadmorskoj visini od 3 104 m. 

*Colorado* sa svojim pritokama ima porječje veliko oko 637 000 km², koje obuhvaća dijelove američkih država Wyoming, Colorado, Utah, New Mexico, Nevada, Arizona, Kalifornija i meksičkih država Baja California i Sonora. 

Karta porječja Colorada
*Bazen Colorada* je suh polupustinjski kraj, pa rijeku zovu *Linijom života* američkog jugozapada. 

*Colorado* formira granicu između američkih država Nevada i Arizona, tu se nalazi poznati Nacionalni park Grand Canyon, inače u bazenu *Colorada* leži čak 11 Nacionalnih parkova. Na *Coloradu* je u blizini Las Vegasa 1936. izgrađena čuvena Hooverova brana dugo vremena, najviša brana na svijetu. 

U svom donjem toku, u dužini od nekih 28 km *Colorado* formira granicu između Sjedinjenih Američkih Država i Meksika. Od ulaska u Meksiko *Colorado* teče još nekih 50 - tak km, pa onda formira deltu sa kojom otječe u Kalifornijski zaljev.

Povezano
--------

* Lista najdužih rijeka na svijetu

Vanjske veze
------------

* *Colorado River* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Hearts of Iron (HoI)** je globalna strateška računarska igra koju je razvila kompanija Paradox Entertainment i Strategy First čija se radnja odigrava između 1936-1948. godine. U ovoj igri mogu da se vode sve države koje su u ovo doba postojale. Razvijena je za Windows kompatabilne platforme 2002. godine. Glavni programer za razvoj igre bio je Johan Anderson. Nastavak igre *Hearts of Iron 2* iz 2005. doneo je mnoga poboljšanja i novitete, razvijenije tehničko stablo i bolju igrivost. Godine 2009. je izdan nastavak pod imenom *Hearts of Iron III*, a 2016. i *Hearts of Iron IV*.

Igračko okruženje
-----------------

*Hearts of Iron* je zasnovan na Europa Universalis endžineu ali uz mnoge promene:

* detaljno tehničko stablo je podeljeno u 14 delova (pešadija, artiljerija, industrija, oklopne jedinice, mornarica, itd) sa mnoštvom dostupnih tehnologija i mogućnostima za unapređenje svih jedinica
* ekonomija je bazirana na 4 prirodna resursa: ugalj, gvožđe, guma i nafta od kojih zavisi vaša vojska i industrija
* mogu da se biraju politički i vojni lideri
* mnoštvo vojnih jedinica od milicije do interkontinentalnih raketa
* simulacija vremenskih prilika od kojih zavisi kretanje i borbena efikasnost vaših jedinica.

Kampanja se može započeti u različitom trenutku, a cilj je da država opstane i da se po mogućstvu uveća. U zavisnosti od poteza igrača međunarodna dešavanja se razvijaju ili onako kako se dogodilo u stvarnosti ili u nekom drugom smeru. Zbog ovog igra spada u grupu alternativno istorijskih igara. 

U igri postoje tri osnovne frakcije Saveznici (engl. ), Osovina (engl. ) i Kominterna (engl. ). Igrač može da igra u nekom od ovih saveza, ali može da ostane i van njih. Igra se završava kada preostane samo jedan savez, što se retko dešava. Scenario se takođe završava u ponoć 30. decembra 1947, a pobednička strana se određuje na osnovu broja poena koje ima. Poene donose značajne provincije i gradovi (najviše Moskva, Berlin, Lenjingrad, Staljingrad, London, Pariz dok pustinjski predeli severne Afrike i prašumske teritorije Južne Amerike ne donose uopšte bodove).

Kontroverze
-----------

Igra je zabranjena u Kini zato što su Tibet, Sinkjang i Mandžurija nezavisne države a Tajvan je pod japanskom kontrolom. *Paradox Interactive* smatra da je igra istorijski tačna i da prikazuje vreme kada je Kina bila podeljena kao i mogućnost da Komunistička partija Kine ne pobedi u Kineskom građanskom ratu.

Izvori
------

1. ↑  „http://www.gamershell.com/articles/810.html". Arhivirano iz originala na datum 2009-07-15. Pristupljeno 2012-12-20.

| * p
* r
* u
Video igre koje je razvio Paradox Development Studio |
| --- |
| *serija Crusader Kings* | 
* *Crusader Kings*
* *Crusader Kings II*

 |
| serija *Europa Universalis* | 
* *Europa Universalis*
* *Europa Universalis II*
* *Europa Universalis III*
* *Rome*
* *Europa Universalis IV*

 |
| serija *Hearts of Iron* | 
* *Hearts of Iron*
* *Hearts of Iron II*
* *Hearts of Iron III*
* *Hearts of Iron IV*

 |
| serija *Victoria* | 
* *Victoria*
* *Victoria II*

 |
| ostalo | 
* *Sengoku*
* *March of the Eagles*
* *Stellaris*
* *Runemaster* (otkazana)

 |
| Popis igara Paradox Interactive |
**Danska korporacija za radiodifuziju** (danski **DR**, poznata kao **Danmarks Radio** do 1996) je danska nacionalna korporacija za emitiranje radiotelevizijskog programa. Osnovana je kao javno uslužno poduzeće godine 1925. Danas predstavlja najstarije i najveće poduzeće za elektronske medije u Danskoj. Danmarks Radio je bio jedan od 23 radiodifuzijske organizacije koje su godine 1950. osnovale Evropsku radiodifuzijsku uniju.

DR se plaća preko radiotelevizijske pretplate koju plaćaju svi vlasnici radio-televizijskih aparata u Danskoj, a odnedavno i svih elektronskih uređaja koji mogu reproducirati radio i TV-program, uključujući i kompjutere.

DR vodi četiri nacionalne FM radio stanice, kao i ukupno 15 DAB stanica uz 15 dodatnih web radio stanica, tri televizijska kanala i website, čija je verzija dostupna preko mobitela.

Historija
---------

DR je osnovan kao *Radioordningen* 1. aprila 1925. godine, da bi 1926. promijenio ime u *Staatsordningen*. Naziv *Danmarks Radio* se koristi od 1959. godine.

Danmarks Radio je djelovao za vrijeme drugog svjetskog rata pod njemačkom okupacijom 1940-45, ali je bio izložen oštroj cenzuri od strane okupacijskih vlasti. Godine 1951. počeo se emitirati drugi nacionalni radio-program (P2), a od 1963. i P3. 

Eksperimenti s televizijskim programom su započeli već 1949. godine, da bi redovno emitiranje započelo 1951. godine, a svakodnevni program 1954. godine. 

Sve do 1988. godine DR je imala monopol na televizijski program u Danskoj, a tada je osnovana TV 2 kao alternativna javna TV-kuća. Od 1996. DR emitira drugi nacionalni TV-program DR2, a od 1. novembra tri digitalna kanala: DR K (emisije o kulturi), DR HD (emisije u visokoj definiciji) i DR Ramasjang (dječji TV-program).

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2009-02-07. Pristupljeno 2010-02-09.
4. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2009-02-11. Pristupljeno 2010-02-09.
5. ↑
6. ↑

Vanjske veze
------------

***Danmarks Radio*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`da`) službena stranica
* (`en`) DR Byen
* (`da`) DAB stations
* (`en`) Facts on DR
* (`en`) About DR
* (`en`) Licensing information
**Gojko Marinković** (Nin, 24. lipnja 1949.), jugoslavenski i hrvatski novinar.

Životopis
---------

### Počeci

Osnovnu školu završio je u Ninu, a gimnaziju u Zadru. Diplomirao je politologiju na Fakultetu političkih nauka u Zagrebu.

### Novinarski rad

U novinarstvu je od 1971.. Bio je suradnik u zagrebačkom uredništvu *Borbe* od 1971. do 1979. , kada je prešao u *Vjesnik*, gdje je radio u unutrašnjopolitičkoj rubrici te u prilogu *Sedam dana*. Bio je u ekipi koja je 1982. pokrenula politički tjednik *Danas*, u kojemu je bio urednik. Od 1991. je slobodni novinar. U tjedniku *Novi Danas* radio je 1992. te je bio zamjenik glavnog urednika. Bio je urednik u *Pečatu* 1994. Bio je pomoćnik glavnog urednika novog *Fokusa* 2000. Bio je glavni urednik glasila Hrvatskoga novinarskog društva *Novinar*.

### Obitelj

Sin je novinara Nikice Marinkovića i brat novinara Jadrana Marinkovića.

Nagrade i priznanja
-------------------

* Godišnja nagrada DNH (1989.)
* Nagrada za životno djelo »Otokar Keršovani« (HND 2004.)

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  Petar Požar, *Leksikon povijesti novinarstva i publicistike*. Split: 2001.
**Tsimiheti** su jedan od naroda Madagaskara od 1,280.000 pripadnika, koji živi u planinskim dijelovima na sjeveru centralne visoravni. 

I Tsimiheti kao i Merine govore malagaški makrojezik samo posebnim dijalektom, oko 68% njihova jezika isti je kao kod naroda Merina.

Historija
---------

Tsimiheti su imali imali veliku demografsku eksploziju, od početka 20. vijeka, tako da danas predstavljaju 7,3% stanovništva Madagaskara. Njihov historijski teritorij bio je sjeverno od naroda Merina, na centralnoj visoravni. Ime Tsimiheti (što na malagaškom znači *oni koji ne sijeku svoju kosu* dobili su početkom 18. vijeka, kad su odbili odbili da prihvate običaj Sakalava, da nakon smrti njihova kralja odsjeku svu kosu, već su se radije iselili u nenaseljene goleti na sjeveru zemlje.
Tsimiheti su bili prvenstveno nomadski stočari, podjeljeni u brojne porodične klanove sa vrlo malo političkih veza između sebe. Nisu trpjeli nikakve autoritete, već su uvijek radije migrirali nego da prihvate bilo kakvu vlast i ograde vlastitog načina života.

Karta rasprostranjenosti Malagaških etničkih grupa
Oni su uspjeli zadržati svoju nezavisnost za vrijeme ranih kraljevstva naroda Sakalava i Betsimisaraka u 16. vijeku, ali su prihvatili vlast merinskog kralja Radame I. 1820. i francusku kolonijalnu vladavinu u 20. vijeku.

Tsimiheti su veliki individualci, koji i danas žive gotovo nezavisno od suvremene države Madagaskar, i održavaju svoje vlastito izuzetno egalitarno, nehijerarhijsko društvo. Tsimiheti se i danas najviše bave stočarstvom i nešto manje poljoprivredom, kao najamni radnici na velikim plantažama.

* Philibert Tsiranana (1910.- 1978.), bivši premijer Malagaške republike (1959. - 1972.) bio je pripadnik naroda Tsimiheti.

Veze
----

* Malgaši

Izvori
------

1. 1 2  Malagasy, Tsimiheti na portalu ethnologue.com, pristupljeno 5. 09. 2011.(`en`)
2. 1 2 3  Narod Tsimiheti na portalu Encyclopædia Britannica, pristupljeno 5. 09. 2011.(`en`)
3. 1 2  „Peoples of the Central Highlands". Country Studies. Pristupljeno 8. 10. 2011.

Vanjske veze
------------

* Tsimiheti na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

| * p
* r
* u
**Etničke grupe Madagaskara** |
| --- |
| 
Antaifasi •
Antemoro •
Antaisaka •
Antambahoaka •
Antandroi •
Antankarana •
Antanosi •
Bara •
Betsileo •
Betsimisaraka •
Bezanozano •
Karana (Malgaški Indijci) •
Mahafali •
Makoa •
Merina •
Mikea •
Sakalava •
Sihanaka •
Sinoa (Malgaški Kinezi) •
Tanala •
Tsimiheti •
Vazaha (Malgaški Francuzi) •
Vazimba •
Vezo •
Zafimaniri •
Zafisoro
 | Malgaška zastava |
**Talguanske pećine** (španjolski: *Cuevas de Talgua*) je arheološki park i spomenik prirode koji se nalazi 10 km sjeverno od grada Catacamasa u honduraškom departmanu Olanchu.

Karakteristike
--------------

Pećine su poznate i kao "Pećine svijetlih lubanja" zbog načina na koji se svjetlost reflektira od kostura, zbog taloga kalcita koji se nakupio na njima. One se smatraju jedinim takvim nalazom na svijetu. Talgua na jeziku Indijanaca Lenki je sintagma od riječi *tal* (pećina) i *gua* (voda). Momentalno je moguće razgledati 500 metara glavne pećine i vidjeti u malom muzeju. Pećina je vrlo dobro osvijetljena pa se mogu vidjeti brojni stalaktiti i stalagmiti.

Historija
---------

Jorge Yáñez i Desiderio Reyes otkrili su Talguanske pećine u aprilu 1994. godine, nakon čega je 1997. proglašena spomenikom prirode i ekološko-arheološkim parkom. Naučnici se slažu da su pećine nastale prije otprilike milijun godina, djelovanjem voda ponornice Pinabete koja se nakon izlasku iz dubine brda spaja s rijekom Talguom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Parque Arqueológico Cuevas de Talgua*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 4. 4. 2019.

Vanjske veze
------------

***Talguanske pećine*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Parque Arqueológico Cuevas de Talgua* (`es`)
**Hultsfred** je grad od 5,143 stanovnika na jugoistoku Švedske, on je i 
administrativni centar Općine Hultsfred od 13,696 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Hultsfred leži u unutrašnjosti Grofovije Kalmar, na sjeveroistočnoj obali jezera Hulingen, 
udaljen oko 116 km sjeverozapadno od administrativnog centra grofovije -Kalmara i oko 70 od Västervika i 
Baltičkog mora.

Historija
---------

U 13. vijeku taj kraj je vjerojatno pripadao mužu sv. Brigite Ulfu Gudmarssonu Hjorthuvudu.

Jezero Hulingen u svojoj prošlosti bilo je bogato ribom, a to je bio dobar razlog da uz njegove obale nikne naselje. 
Drugi razlog bilo je obilje željezne rude, koja je korištena kao sirovina za visoke peći.
Hultsfred se prvi put spominje 1320. i to kao **Huluszfarahult**.

Za razvoj mjesta bila je značajna vojska, jer se još od 1630. tu se okupljala i trenirala *Kalmarska regimenta*, od 1687. uređen je poligon i zgrade, pa je odtad sve do svog uništenja 1709. u Bitci kod Poltave tamo uvježbavana.

Nakon njezine obnove, od 1796. do 1918. bila je trajno smještena u Hultsfredu, ona je snažno utjecala na razvitak mjesta.

Do Hultsfreda je stigla željeznička pruga 1874. njen dolazak ubrzao je rast i industrijski razvoj mjesta.
Prvi industrijski pogon bila je pivovara, usljedile su pilane, livnice, a 1898. počela je sa radom tvornica
namještaja.

Sve do 1926, Hultsfred je bio dio općine zvane *Vena Skate*, od 1. januara 1927. ima status trgovišta kao naselje od 1750 stanovnika. Prvi gradski urbanistički plan usvojen je 1929. on je osigurao rast naselja.

Hultsfred je izgradio svoju crkvu tek 1936. pa je bio najveće naselje sa tako novom crkvom.

Od 1950-ih drvnoprerađivačka industrija grada se specijalizirala za proizvodnju montažnih kuća, pa je grad postao poznat po njima.

Od 1958. grad ima i vlastiti aerodrom sa redovnim letovima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Sweden: Kalmar" (engleski). City population. Pristupljeno 22. 05. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Kommunens historia*" (švedski). Hultsfreds kommun. Pristupljeno 22. 05. 2015.

Vanjske veze
------------

***Hultsfred*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice općine Hultsfred* (`sv`)
**Habrija** (grčki: , ? - 357. pne.) je bio atenski vojskovođa koji je živio u 4. vijeku pne. Godine 388. pne. je za vrijeme korintskog rata kod Egine pobijedio Spartance i Eginjenae pod Gorgopom, a potom komandirao flotom koja je poslana Evagori, kralju Cipra, kako bi mu pomogla protiv Perzijanaca. Godine 378. pne. nakon što je Atena ponovno sklopila savez sa Tebancima kod Tebe je porazio spartanskog kralja Agesilaja II. Pri tome je prvi put primijenio novi manevar koga je izmislio - hopliti su neprijateljski juriš dočekivali na lijevom koljenu tako da bi štitovi bili naslonjeni na tlo. 

Godine 376. pne. je porazio spartansku flotu u odlučujućoj bitci kod Naksosa. Kasnije, nakon što se Atena okrenula protiv Tebe i sklopila savez sa Spartom, odbio je Epaminondu pod zidinama Korinta.

Godine 366. pne. su on i Kalistrat optuženi za izdaju nakon što su predložili predaju Oropa Tebancima. Na suđenju je oslobođen optužbi, a potom je otišao u Egipat gdje je tamošnjem kralju Teosu pomagao obranu od perzijskog napda. Kada je godine 357. pne. izbio Savznički rat vratiop se u Atenu i pridružio Haresu kao komandantu atenske flote. Poginuo je u napadu na otok Hios.

Izvori
------

* Pritchett, W. Kendrick (1974). *The Greek State at War*. **2**. London: University of California Press. str. 72–77. ISBN 0520025652.
*Tribrachiidae* iz doba vendijuma**Edijakarijum** (ponegde nazvan i **vendijum**) je poslednja geološka perioda proterozoika. Sudeći po fosilnim nalazima, tokom ove periode, pre oko 600 miliona godina, pojavljuju se prve životinje — tzv. edijakarska fauna.

Otkriće
-------

Fosile ovih višećelijskih organizama prvi je otkrio jedan australijski geolog 1946. godine u peščaru kambrijumske starosti. Čitava otkrivena fauna je dobila naziv po bregovima Edijakara u južnoj Australiji.

Nalazišta
---------

Osim u Australiji, fosili edijakarijske faune nalaženi su i drugim krajevima sveta, posebno na Grenlandu, u Rusiji i Namibiji.

Ranije pretpostavke
-------------------

Pošto se doba edijakarijuma prethodno smatralo biološkom „crnom rupom", odnosno erom bez životinja i života uopšte, edijakarska fauna je „smeštena" u kambrijum (pre 540 miliona godina). Tek kasnija istraživanja su pokazala da su fosili edijakara mnogo stariji.

Edijakarijska fauna
-------------------

Otkriveni fosili su ličili na ostatke korala, meduza, crva, dok drugi nisu imali sličnosti sa današnjim životinjama. Nisu imali glavu, rep i udove, kao ni usni otvor i organe za varenje. Hranljive supstance su upijali iz vode u kojoj su živeli. Moguće je da su neki živeli u simbiozi sa algama poput današnjih dupljara. Bili su to bentosni organizmi. Većina ovih životinja je poput biljaka bila pričvršćena za morsko dno, (sesilni organizmi), dok su drugi samo „ležali" na dnu. Nisu imali čvrstih delova, što znači ni ljuštura, jer za tim nije bilo ni potrebe. U mirnim vodama edijakarijuma nije bilo predatora. Građa tela im je bila nalik na pregradama izdeljen i tečnošću ispunjen mešak.

Predstavnici
------------

*Medusina mawsoni* je nalikovala maloj meduzi. Karnija (*Charnia*) je izgledala kao pero i bila pričvršćena za dno, kao i švartpuncija (*Swartpuntia*). Dikinsonija (*Dickinsonia*) je sa 1m dužine bila div u doba vendijuma. Mala spriginija (*Spriggina*) podsećala je na nekakvog trilobita.

Postoji više gledišta na položaj edijakarijskih predstavnika u filogeniji živog sveta, kao i o njihovoj daljoj evoluciji. Po nekim mišljenjima, oni su nalik na lišajeve, dok ih drugi smatraju posebnim carstvom (vendobionti) zbog specifične građe njihovog tela. Većina ipak misli da su edijakarijske životinje bile pravi predstavnici životinjskog carstva, od kojih su neke preci dupljara iz kambrijuma, dok su druge zauvek nestale sa pojavom dinamičnijih i agresivnijih vrsta.

Literatura
----------

1. 1 2 3 4 5 6  Berni D. 2001. Velika enciklopedija dinosaurusa. Zmaj. Novi Sad.

***Edijakarijum*** na Wikimedijinoj ostavi
Dvorac Fontainebleau, mjesto proglašenja edikta
**Edikt iz Fontainebleaua** proglasio je 22. listopada 1685. godine Louis XIV od Francuske, a u historiografiji je još znan i kao **Opoziv Edikta iz Nantesa**. Edikt iz Nantesa iz 1589. dao je hugenotima slobodu vjeroispovijesti bez straha od državnog progona. Iako su protestanti izgubili svoju nezavisnost u skrovištima za vrijeme Richelieua, još su uvijek uživali koliku-toliku sigurnost. Vjerska tolerancija u Francuskoj je od samih početaka bilo pitanje dvorske, a ne narodne politike. S obzirom na apsolutističku dvorsku politiku Louisa XIV, nedostatak univerzalnog prihvaćanja njegove vjere za njega je bio ozbiljan problem kojega je trebalo riješiti. Posljedica toga bio je Edikt iz Fontainebleaua, koji je doveo do novih progona hugenota, ali i njigovog egzodusa iz Francuske u okolne zemlje, gdje su također bili suočeni s valovima nasilja. 

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 176214409
* LCCN: n84134169
* GND: 1066985316
* BNF: cb11985657b (podaci)

 |