recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Filoteja Atinska** je pravoslavna svetiteljka u liku prepodobnih iz 16. veka.

Rođena je 1522. godine u Atini. Roditelji su je udali u ranoj mladosti. Nakon smrti muža sagradila je ženski manastir, a potom se zamonašila. Vrlo brzo manastir je napredovao i ispunio se monaštvom. Podizala je bolnice i škole za hrišćansku decu. U manastir je sakrivala devojke hrišćanke koje su bežale od turskog zuluma. Kada su je otkrili Turci su je uhapsili i bacali u tamnicu. Tamo je mučena do smrti 1589. godine.

Njene mošti se čuvaju u oltaru mitropolijskog sabornog hrama u Atini.

Izvori
------

1. ↑  „Filofeя Afinskaя (r. v Afinah, 1522—1589, Kalogreza)". Arhivirano iz originala na datum 2015-04-02. Pristupljeno 2016-09-09.
2. ↑   Filoteja atinska - Crkveni kalendar
3. ↑  „Moderklostret". Arhivirano iz originala na datum 2015-04-10. Pristupljeno 2016-09-09.

***Filoteja Atinska*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 1034145857086022921961
* LCCN: n83032376
* GND: 1089520662

 |
Način rada elektroskopa s kuglicom.
**Elektroskop** je uređaj ili mjerni instrument kojim se može pokazati je li neko tijelo električki nabijeno. Sastoji se od kućišta (najčešće metalnoga) i metalne šipke koja na jednom kraju (izvan kućišta) ima metalnu kuglu ili pločicu, a na drugome (u kućištu) obješena dva tanka metalna listića. Šipka je na kućište pričvršćena s pomoću izolatora. Ako se kuglica elektroskopa dodirne nekim naelektriziranim tijelom, šipka će se nabiti elektricitetom, pa i listići na njezinu kraju. Budući da su listići nabijeni istom vrstom elektriciteta, međusobno će se odbijati i razmaknuti. Razmak listića to je veći što je veća količina naboja dovedena na kuglicu elektroskopa. Elektroskop sa zlatnim listićima prvi je konstruirao engleski svećenik Abraham Bennet 1787. U praktičnoj su upotrebi danas elektroskopi s umjerenom (baždarenom) skalom otklona, na kojoj se direktno čita napon, odnosno električni naboj, ovisno o izvedbi. Takvi elektroskopi zovu se elektrometri ili elektrostatski voltmetri. Zbog velike osjetljivosti elektrometri se upotrebljavaju kao dozimetri za mjerenja u nuklearnoj fizici (ionizacija), a i za mjerenja vrlo visokih napona. Elektrometri mogu biti izvedeni na razne načine: Braunov s jednim listićem, Wulfov s dvjema nitima od kvarca, Thomsonov kvadratni elektrometar i tako dalje.

### Elektroskop sa zlatnim listom

**Elektroskop sa zlatnim listom** se upotrebljava za otkrivanje statičkog elektriciteta. Ako se glava elektroskopa naelektrizira, onda se zlatni list odmakne od metalne šipke, budući da imaju jednak električni naboj. Elektroskop se može iskoristiti za ispitivanje fotoelektričnog učinka. Ako glavu elektroskopa osvijetlimo ultraljubičastim svjetlom, doći će do izbijanja elektrona i zlatni listić će se približiti metalnoj šipki. Ovaj pokus je bitan za određivanje granične frekvencije ulaznog svjetla kod fotoelektričnog učinka.

Slike
-----

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  |  |
| Elektroskop sa zlatnim listićima prvi je konstruirao engleski svećenik Abraham Bennet 1787. | Dijelovi elektroskopa sa zlatnim listićima. | Kolbeov elektrometar je preciznija izvedba elektroskopa sa zlatnim listićima. |

 |

Izvori
------

1. ↑   **elektroskop**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.
2. ↑   K. A. Tsokos, *Cambridge Physics for the IB Diploma*, Cambridge University Press
**Kalapálo** (Kalapalo, Apalakiri, Apalaquiri), pleme karipskih Indijanaca u bazenu Xingúa u brazilskoj državi Mato Grosso. ovo pleme brojalo je 1968. godine svega 110 ljudi, ali im broj polako raste, pa ih 1990.-tih ima preko 200. Govore istim jezikom kao i Kuikúro Indijanci čiji se broj također kreće nešto preko 200 osoba, ali etnički su različiti. Danas na rezervatu Xingú žive od uzgoja kukuruza i gorke manioke i ribarenja po rijekama i jezerima, a uzgajaju i nešto piquí-voća. 

Jezično su Kalapali najsrodniji plemenima Kariba iz južne Venezuele i Gvajane (Yecuana i Hixkaryána), odakle su možda porijeklom. Na glasu su bili kao opasni ratnici, a spominje ih i nesretni istraživač Percy Harrison Fawcett koji je tragao za "Gradom Z". najpoznatija ceremonija, važi i za ostala plemena Xingúa, je Kuarup (Kwarip, Kwarup ili Quarup), ceremonija mrtvih, koja se održava jednom godišnje .

Izvori
------

1. ↑  Indians of the Xingu

Vanjske poveznice
-----------------

* kalapalo Arhivirano 2009-01-19 na Wayback Machine-u
* Kalapalo
**Irapa** je lučki grad od 6713 stanovnika u saveznoj državi Sucre, na sjeveroistoku Venecuele. On je administrativni centar Općine Mariño, koja ima 22,338 stanovnika.

Geografija
----------

Irapa leži na južnoj obali poluotoka Paria, četrdesetak kilometara zapadno od Güirie.

Historija
---------

Naselje je osnovano kao misija pod imenom *Patrocinio de San José de Irapa* 1736. godine. Za španjolske kolonijalne vlasti Irapa je prosperirala kao izvozna luka za kakao i kopru. U vrijeme rata za nezavisnost u januaru 1813. na samim gradskim vratima odigrala se bitka u kojoj José Francisco Bermúdez sa svega četrdesetak boraca, uz pomoć građana pobjedio španjolski garnizon od 400 vojnika. Irapa je danas ribarska luka i trgovački centar ratarsko-stočarske okolice u kojoj se uzgaja kakao, kava i banane i kukuruz.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Municipio Mariño*" (španjolski). Turismo Sucre. Pristupljeno 17. 11. 2017.
2. 1 2 3  „*Venezuela: Sucre*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 17. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

* *Municipio Mariño* (`es`)
*Za ostale upotrebe, v. Kalauzlija (Radovište).*

  
Koordinate: 41° 47′ 07" SGŠ, 22° 19′ 60" IGD

**Kalauzlija** (mak. *Калаузлија*) je naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Kalauzlija je selo u sastavu opštine Karbinci.

Prirodni uslovi
---------------

Kalauzlija je smeštena u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Štipa, naselje je udaljeno 20 kilometara istočno.

Naselje Kalauzlija se nalazi u istorijskoj oblasti Jurukluk, koja predstavlja zapadni, brdski deo planinskog lanca Plačkovice, koji se uzdiže ka istoku. Nadmorska visina naselja je približno 730 metara.

Mesna klima je umereno kontinentalna.

Stanovništvo
------------

Kalauzlija je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 61 stanovnika.

Većinsko stanovništvo su Turci (4/5), a manjina su etnički Makedonci (1/5). Turci su bili isključivo stanovništvo naselja do početka 20. veka, a potom su se u značajnom broju spontano iselili u maticu.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je islam, a manjinska pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.opstinakarbinci.gov.mk Zvanična stranica opštine Karbinci Arhivirano 2019-08-31 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Karbinci |
| --- |
| **Karbinci** • 
Argulica •
Batanje •
Vrteška •
Golem Gabar •
Gornji Balvan •
Gornji Trogerci •
Donji Balvan •
Donji Trogerci •
Ebeplija •
Junuzlija •
Kalauzlija •
Kepekčelija •
Kozjak •
Krupište •
Kurfalija •
Kučilat •
Kučica •
Mali Gabar •
Mičak •
Muratlija •
Novi Karaorman •
Odžalija •
Pripečani •
Prnalija •
Radanje •
Ruljak •
Tarinci •
Crvuljevo

 |
Tektonska karta - **Iranska visoravan** južni je ogranak Euroazijske ploče; između Arapske i Indijske ploče
**Iranska visoravan** (poznata i kao *Perzijska visoravan*) je prostrani geološki oblik u jugozapadnoj Aziji. Područje je dijelom Euroazijske ploče i uklještena je između Arapske i Indijske ploče, a nalazi se između Zagrosa na zapadu, Kaspijskog jezera i Kopet-Daga na sjeveru, Hormuškog tjesnaca i Perzijskog zaljeva na jugu, te Inda na istoku.

Kao historijska regija obuhvaća Partiju, Mediju i Perziju koje su žarište kulture Velikog Irana. Iranska visoravan okvirno je sastavljena od dijelova Irana, Azerbajdžana, Turkmenistana, Afganistana i Pakistana (Balučistan), a ponekad se u pojam uvrštava i nizinski Huzestan koji je ogrankom ravničarske Mezopotamije.

Područje obuhvaća približno 3,7 milijuna km² i proteže se približno 1800 km u smjeru sjever-jug odnosno 2500 km u smjeru istok-zapad. Unatoč nazivu „visoravan", reljef područja je zapravo izrazito raznolik i sastoji se od više planinskih planaca među kojima se ističe vrh Damavand (5610 m) na Alborzu, kao i od ravničarskih dijelova pustinje Dašt-e Lut iz Kermanske pokrajine u središnjem Iranu čija je prosječna nadmorska visina ispod 300 m.

Povezano
--------

* Veliki Iran
* Geografija Irana

Vanjske veze
------------

* (`sh`) „Iranska visoravan". *Hrvatski obiteljski leksikon*. Leksikografski zavod Miroslav Krleža. 2005.. Pristupljeno 9. siječnja 2011.
* (`en`) „Iranian plateau". *Encyclopædia Britannica*. 2011.. Pristupljeno 9. siječnja 2011.
* (`en`) „Iranian plateau". *PeakBagger.com*. 2004.. Pristupljeno 9. siječnja 2011.

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Iranska visoravan** |
**Facial** (fonetski: **fejšl**; u engleskom originalno označava kozmetički tretman lica) je kolokvijalni naziv za seksualni čin tokom koga muškarac ejakulacijom izbacuje spermu na lice svoje seksualne partnerice ili partnera. Obično se tretira kao ne-penetrirajući oblik seksa, kome u pravilu prethodi druga vrsta seksualne aktivnosti kao masturbacija odnosno oralni, vaginalni ili analni seks. Sam izraz je popularnost stekao prije svega zahvaljujući tome što se posljednjih decenija facial koristi u (hardcore) pornografskim filmovima i video-snimcima kao najčešći oblik kadra svršavanja (engleski: ). 

Facial predstavlja zdravstveni rizik za partnera na čije lice se ejakulira, s obzirom da sperma može prenositi mikroorganizme koji izazivaju spolne bolesti, a u rijetkim slučajevima i alergijske reakcije.

Korištenje faciala u heteroseksualnim pornografskim filmovima je čest predmet kritika od strane antipornografskih i radikalnih feministkinja koji drže da se tim činom žene ponižavaju.

Povezano
--------

* Bukkake
* Gokkun
* Creampie
Esther Hill
**Esther Hill** (1895. – 1985.) je bila kanadska arhitektica i prva žena arhitekt u toj sjevernoameričkoj državi.

Esther Hill je rođena u gradu Guelphu u Ontariju. Otac joj je bio učitelj i knjižničar, a majka prva žena koja je studirala na Univerzitetu u Torontu. Hill je počela pohađati sate arhitekture na Univerzitetu Alberte, sve dok program studija nije prekinut što ju je nagnalo da se i sama prebaci na Univerzitet u Torontu. Diplomirala je 1920. i tako je postala prva žena u Kanadi koja je postala arhitekt.

Prve godine posla obilježile su rodne predrasude i borba za samoafirmaciju. Dok je sticala radno iskustvo u Torontu je počela uzimati i sate urbanog planiranja. Nakon toga odlazi u New York gdje upisuje prestižni Columbia University, što joj po povratku omogućuje da postane članica Kanadskog društva arhitekata. Nakon toga je živjela na relaciji Kanada-SAD te je njezin rad zapažen i od strane značajnih udruženja arhitekata u Kanadi.

Dio njezinih crteža danas je pohranjeno u arhivu Univerziteta u Torontu.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 73492921
* LCCN: no99070060
* ISNI: 0000 0001 2212 5232
* ULAN: 500247688

 |
*Za drugu upotrebu, v. Browning 1910/22 Vojno-državni.*

**FN 1910** je poluatomatski pištolj sa dejstvom na principu kratkog trzaja zatvarača sa sakrivenim udaračem i povratnom oprugom smeštenom oko cevi, čuvenog američkog konstruktora Džona Brauninga (John Browning) koji je proizvodila firma Fabrique Nationale de Herstal iz Belgije.

Razvoj
------

Za Džona Brauninga, ovaj pištolj je predstavljao uzgredan posao. Desetine modela njegovog raznog oružja su se već proizvodile kako u fabrici FN u Belgiji, tako i u fabrici Kolt (Colt Firearms) u Sjedinjenim Državama. Kako u „Koltu" nisu bili zainteresovani za proizvodnju ovog modela, Brauning je odlučio da ga patentira i proizvodi samo u Evropi. 

Predstavljen 1910, ovaj pištolj je uneo značajnu inovaciju – povratnu oprugu smeštenu oko cevi. Ova konstrukcija je postala standardna kod mnogih budućih modela među kojima su Walther PPK i ruski Makarov PM. Oružje je odlikovao standardni Brauningov trostruki sistem obezbeđenja, u Evropi poznat kao „triple surete", sa posrednom, neposrednom i mehaničkom kočnicom. Ovo je u praksi značilo da oružje ne može da opali ako mu je izvađen okvir, ako rukohvat nije čvrsto stegnut i ako se ne otkoči. Oružje je za to vreme bilo izuzetno kompaktno. Bilo je dostupno u kalibrima 9 x 17 mm („kratka devetka" ili .380 ACP) sa okvirom od šest metaka i 7,65 x 17 (.32 ACP) sa okvirom od sedam metaka. Model je bio u proizvodnji sve do 1983.

Rasprostanjenost i primena
--------------------------

Ovaj pištolj je zbog svoje kompaktnosti i napredne konstrukcije, a posebno zbog izuzetne bezbednosti, bio prirodan izbor za policijske i žandarmerijske snage širom Evrope. Za samo nekoliko godina od početka proizvodnje, pa do izbijanja I svetskog rata, već je bio u naoružanju policija Belgije, Holandije i Danske, a nakon njegovog završetka, njegova primena se proširila i na mnoge druge zemlje.

Sarajevski atentat
------------------

Pištoljem **FN Model 1910** serijskog broja 19074, Gavrilo Princip je na Vidovdan 28. juna 1914. u Sarajevu izvršio atentat na austrougarskog nadvojvodu Franca Ferdinanda.

Varijante
---------

Nakon I svetskog rata, Ministarstvo Vojske i mornarice Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca je raspisalo međunarodni konkurs za nabavku novog pištolja. Fabrika FN je pobedila na konkursu sa modelom 1910, ali je naručilac zahtevao da se pištolju produži cev zbog veće preciznosti i da se kapacitet okvira poveća za dva metka. Ovako izmenjeni model 1910 nosi oznaku 1910/22, i mada se zasniva na istoj konstrukciji, mnogi stručnjaci ga zbog opsežnih prepravki smatraju drugim modelom oružja.
***Corpus inscriptionum Graecarum*** (sh. *Zbornik grčkih natpisa*), skraćeno ***CIG***, jeste zbirka svih natpisa na starogrčkom jeziku koji su bili poznati do kraja prve polovine 19. veka.

U okviru Pruske akademije nauka u Berlinu 1815. pod rukovodstvom Augusta Boeckha i Bartholda Georga Niebuhra započeo je projekat objavljivanja svih poznatih antičkih natpisa. Objavljivanje grčkih natpisa počeo je Böckh, a nastavili su ga Niebuhr, Friedrich Schleiermacher, Philipp Buttmann i Immanuel Bekker. Taj je posao trajao duže no što je prvobitno bilo planirano. Prvo izdanje objavljeno je 1825, a prvi kompletan tom izašao je iz štampe 1828. Drugi tom, koji je uredio Böckh, objavljen je 1843. Treći tom (1853) uredio je Johannes Franz, a četvrti (1859) Ernst Curtius i Adolf Kirchhoff. Godine 1877. izašao je poseban tom s indeksom, koji je uredio Hermann Röhl.

Za razliku od prethodnih zbirki natpisa, od koji je većina bila sortirana po vrsti natpisa, u *CIG* su natpisi bili sortirani po geografskom kriteriju. No, kao i sa starijim zbornicima, natpisi nisu provereni i verifikovani, nego su preuzeti iz starijih rukopisnih ili štampanih izvora. Sve beleške i napomene pisane su latinskim jezikom. *CIG* ukupno sadrži oko 10.000 natpisa.

Pojačana istraživanja po mediteranskom prostoru dovela su do otkrića sve većeg broja natpisa u 19. veku, te je, umesto da objavljuje dopunske tomove, Pruska akademija 1868. počela s potpuno novom obradom prvo atičkih natpisa, a zatim i s ostalim grčkim natpisima, iz čega se ubrzo izrodilo novo delo, pod naslovom *Inscriptiones Graecae*. U međuvremenu je započeto i objavljivanje latinskih natpisa u *Corpus inscriptionum Latinarum*, gde je odmah primenjen princip provere i verifikacije svakog natpisa kod koga je to bilo moguće.

*Corpus inscriptionum Graecarum* uglavnom je danas zastareo, ali za neke geografske oblasti još uvek ne postoje druge ažurirane zbirke natpisa.

Eksterni linkovi
----------------

* Historijski pogled na *Corpus Inscriptionum Graecarum* i *Inscriptiones Graecae*
* Moderna kritika prvog izdanja, Gottfried Hermann
**Humoristička** ili **humoristična serija** je izraz koji u najširem smislu označava skup međusobno povezanih radio, televizijskih ili internetskih emisija ili predstava kojima je zajedničko korištenje humora kao glavnog elementa zabave publike (slušatelja ili gledatelja). U užem smislu se obično pod time podrazumijeva humoristička televizijska serija, a ona može podrazumijevati prilično raznovrsne oblike televizijske zabave. Najčešći tipovi su humoristički televizijski varijete – koji sadrže međusobno nepovezane skečeve ili stand up nastupe koje povezuje isti izvođač ili trupa izvođača, te sitkom ili igrana TV serija obično smještena na točno određeno mjesto radnje i likove. Kao primjer za prvo mogu poslužiti *Saturday Night Live* i *Top lista nadrealista*, kao primjer za drugo mogu poslužiti *Friends* i *Naša mala klinika*.

Humorističke serije ponekad mogu predstavljati stvarati hibride i s drugim televizijskim žanrovima, kao što su animirane serije (*The Simpsons*) ili "ozbiljne" dramske serije, pri čemu se koristi izraz dramedija.
**Jevgenija Kanajeva** ( rus. *Евгения Канаева*, rođena 2. aprila 1990. godine u Omsku) je ruska ritmička gimnastičarka. Osvojila je veliki broj uglavnom zlatnih medalja na svim takmičenjima na kojma je nastupala. Ona je jedini olimpijac koji je u ritmičkoj gimnastici osvojila dve zlatne medalje.

Biografija
----------

Da je veliki talenat pokazala još u juniorskoj konkurenciji, osvojivši zlato na juniorskom takmičenju 2004. godine.

Njena dominacija počinje na univerzitetskim igrama u Beogradu, gde osvaja 5 zlatnih medalja. Na Evropskim prvenstvima ima 13 zlatnih medalja i samo jedno srebro. A na svetskim prvenstvima ima 17 zlatnih i jednu srebrnu medalju. Karijeru je krunisala sa dve zlatne medalje na Olimpijadama u Pekingu i Londonu u disciplini višeboj.

Svoju veoma uspešnu karijeru završila je januara 2013. godine, u svojoj 22. godini.

Ostalo
------

Jevgenija je bila ambasador luksuznih satova Longines od 2009. do 2012. godine. Učestvovala je u mnogim reklamama za žensku kozmetiku i bila ambasador Panten kozmetike. Takođe izabrana je među 50 Ruskih sportista da bude promoter Univerzijade u Kazanju. Ukazom predsednika Ruske Federacije, odlikovana je Ordenom narodne zasluge 2012. godine, za izuzetne rezultate.

Spoljašnje veze
---------------

***Jevgenija Kanajeva*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`ru`) Profil Jevgenije Kanajeve
* (`en`) Nezvanični sajt Jevgenije Kanajeve)
* (`en`) Rezultati ritmičke gimnastike
Položaj moreuza Cugaru i istoimenog poluostrva
**Cugaru** (japanski: 津軽海峡 Tsugaru Kaikyō) je moreuz između ostrva Honshū i Hokkaido. Nalazi se u sjevernom Japanu i povezuje Japansko more sa Tihim okeanom. Naziv je dobio po zapadnom dijelu prefekture Aomori. Ispod moreuza, na njegovom najužem dijelu (19,5 km), je izgrađen tunel Seikan koji povezuje Tappi Misaki na poluostrvu Cugaru (Honshū) sa Shirakami Misakijem na poluostrvu Matsumae ostrva Hokkaido.

Pojas japanskih teritorijalnih voda u području moreuza je sužen sa uobičajenih 12 na na 3 nautičke milje (5,6 km) kako bi, nuklearno naoružane podmornice i ratni brodovi mornarice SAD-a, mogli prolaziti kroz moreuz bez da narušavaju japansku zabranu nuklearnog naoružanja na svojoj teritoriji.

Istočni i zapadni ulaz u Cugaru, oba široka 20-ak km, imaju maksimalnu dubinu 200, odnosno 140 m.

U prošlosti je najčešći način za prijevoz putnika i tereta kroz moreuz bio trajekt, a putovanje kroz tjesnac trajalo je blizu 4 sata. Dana 26. septembra 1954. dogodila se nesreća u moreuzu kada je potonuo trajekt *Toya Maru*, pri čemu su izgubljena 1172 ljudska života.

Thomas Blakiston, engleski istraživač i prirodnjak, primijetio je da je fauna u sjevernom dijelu moreuza, uz ostrvo Hokkaido, slična životinjskim sjevernoazijskim vrstama, dok su životinje iz njegovog južnog dijela, uz ostrvo Honshū, srodne životinjskim vrstama iz južne Azije. Upravo na osnovu ovog otkrića, Cugaru se smatra glavnom zoogeografskom granicom, a poznatom i kao Blakistonova linija, u čast engleskog istraživača.
Koordinate: 44° 55′ 48" SGŠ, 13° 48′ 00" IGD
**Fažana** (talijanski **Fasana** [faˈzaːna]), općina u Hrvatskoj. Nalazi se u Istarskoj županiji.

Općinska naselja
----------------

U sastavu općine su 2 naselja (stanje 2006), to su Fažana – Fasana i Valbandon.

Stanovništvo
------------

Po posljednjem popisu stanovništva iz 2001. godine, općina Fažana imala je 3.050 stanovnika, raspoređenih u jednom naselju - Fažani.

Uprava
------

Načelnica je Dušanka Šuran.

Slavni ljudi
------------

Paul Kupelwieser – "stari Austrijanac" - čijim dolaskom počinje novija povijest Briona, prvi put je krenuo prema Otočju 1893. godine iz Fažane.

Mate Parlov prvak europe i svijeta te olimpijski pobjednik u boksu.

Antonio Smareglia (1854-1929) skladatelj opere "Oceana" čijom je praizvedbom 1903. u Milanu ravnao slavni Toscanini. U Fažani više nema vile "Oceana" u kojoj je s obitelji Antonio Smareglia provodio odmor... Nekoć vila "Oceana" gledala na more između fažanske lučice i borika Pinete.

Fažanske rive pamte mnoge državnike i političare, te poznate osobe iz umjetničkog i sportskog života, gospodarstva i znanosti, mode, jet seta... Tako su kroz Fažanu prolazili: car Franjo Josip Prvi, James Joyce, Thomas Mann, Douglas Fairbanks, Gulielmo Marconi, Josip Broz Tito, Nehru, Naser, Indira Ghandi, Ho-Ši-Min, Henry Kissinger, Kraljica Elizabeta II…. Sophia Loren, Elizabeth Taylor, Richard Burton, Mario del Monaco, Naomi Campbell, Placido Domingo…

Vanjske veze
------------

***Fažana*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fažana
**Eubul**(cca. 405 - cca. 335. pne.) je bio drevni atenski državnik, poznat po svom umijeću vođenja gradskih financija.

O Eubulovom ranom životu se ne zna ništa, osim da je bio iz *deme* Anaflist. Uz pomoć svog pokrovitelja Diofanta iz Sfeta je imenovan za *teorskog povjerenika* te se na tom mjestu istakao reformama kojima je uveo red u gradske financije, oslobodio stanovništvo preteških poreza i uveo prosperitet kakav se nije pamtio godinama.

Nastojeći očuvati prosperitet, Eubul je postao predvodnik mirovne stranke, koja se protivila atenskim vojnim intervencijama u poslove drugih grčkih polisa. U tome su mu pomoć pružali Midija, Eshin i Fokion, a glavni protivnik mu je bio Demosten. Eubul je vrhunac moći stekao 355. pne. kada je Atena pod perzijskim pritiskom prisiljena prekinuti Saveznički rat, odnosno priznati nezavisnost svojih dotadašnjih saveznika. Eubul je sredstva prikupljena za rat iskoristio za javne radove.

Eubulovo inzistiranje na diplomaciji kao sredstvu očuvanja atenskih interesa je kasnije dovelo do pokušaja da se makedonski kralj Filip II i njegovo petljanje u poslove grčkih polisa zaustavi sklapanjem svegrčkog "Zajedničkog mira". Ti pokušaji nisu uspjeli, te je Atena godine 346. pne. s Filipom sklopila Filokratov mir. Četiri godine kasnije, Demostenova je stranka preuzela vlast u Ateni, a o Eubulu se više ništa nije čulo.
**Nacionalni oslobodilački front Angole** (portugalski: *Frente Nacional de Libertação de Angola*; skraćeno **FNLA**) je osnovana 1954.. kao militantna organizacija koja se borila u ratu za nezavisnost od portugalske kolonijalne vlasti u Angoli, pod vodstvom Holdena Roberta. Isprva je osnovana kao *União dos Povos do Norte de Angola* da bi 1959. promijenila ime u *União dos Povos de Angola*, a od 1961. nosi današnje ime.

FNLA su pomagale vlade Alžira, Zapadne Njemačke, Gane, Izraela, Francuske, Rumunjske, Kine, Južne Afrike i Sjedinjenih Država. Američka vlada počela je financirati FNLA od 1961. godine, tokom mandata Johna Kennedyja. Izraelci su financirali FNLA od 1963. do 1969.; Holden Roberto je posjetio Izrael 1960-ih, a borci FNLA su tamo odlazili na vojne treninge. Kina im je počela pružati pomoć od 1964. dok im je Rumunjska dostavila pošiljku oružja u kolovozu 1974. godine.

Nakon sticanja nezavisnosti Angole i preuzimanja vlasti od strane MPLA, FNLA se priključila UNITA-i u ratu protiv vlade u Luandi. Time je započeo građanski rat, u kojem je FNLA imala malo uspjeha, za razliku od UNITA-e.

Pod pritiskom međunaordne zajednice, početkom 1990-ih, proglašeno je primirje i raspisani izbori 1992. godine. Tada su borci FNLA položili oružje, a organizacija se transformisala u suvremenu političku stranku.

Na parlamentarnim izborima 1992. FNLA je osvojila 5 poslaničkih mjesta, a na izborima 2008. 3 od 220 mjesta u parlamentu Angole. Na izborima 2012. su pali na 2 mandata.

Izborni rezultati

| Izbori | Glasova |  % | Mandata | +/– | Pozicija | Vlada |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992. | 94,742 | 2.40 | 5 / 220 | - | 4. mjesto | Oporba |
| 2008. | 71,416 | 1.11 | 3 / 220 |  2 | Steady 4. mjesto | Oporba |
| 2012. | 65,163 | 1.13 | 2 / 220 |  1 |  5. mjesto | Oporba |
| 2017. | 63,658 | 0.93 | 1 / 220 |  1 | Steady 5. mjesto | Oporba |
|

Vanjske poveznice
-----------------

* (`pt`) (`fr`) National Liberation Front of Angola
**Provincija Huesca** (španjolski: *Provincia de Huesca*) je jedna od tri provincije španjolske autonomne zajednice - Aragon, koja se nalazi na sjeveroistoku Španjolske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Provincija Huesca prostire se na površini od 15,636 km² u kojoj živi 219,702 stanovnika. Sa sjevera graniči sa Francuskom, sa istoka sa španjolskom provincijom Lérida, i sa juga i zapada sa Provincijom Zaragoza.

Huesca je rijetko naseljeni kraj, duž njenog sjevera nižu se planine Pirineja i najviša točka Vrh Aneto - 3,404 metara. 
To je šumoviti kraj gdje do 2,440 metara rastu jele, borovi, bukve, kesteni i hrastovi a iznad te nadmorske visine prostire se pojas alpske vegetacije sa pašnjacima koji ožive ljeti kad pastiri dovedu svoju stoku. Tu se uz granicu sa Francuskom prostire Nacionalni park Ordesa Monte Perdido (Parque nacional de Ordesa y Monte Perdido), koji je 1997. uvršten na UNESCO-vu 
Listu mjesta svjetske baštine u Evropi.

Privreda
--------

Na jugu leže plodne riječne doline Cince, Flumena i Ebra po kojima se uzgajaju žitarice (ječam, riža, kukuruz) 
i voće. Za ekonomiju provincije značajno je i svinjogojstvo.

Administrativni centar provincije je istoimeni grad Huesca, koji ima nešto industrije, gradovi Monzón i Sabiñánigo imaju kemijska i metalurška postrojenja.

Brojne hidroelektrane u slivu rijeke Cince podignute su za snabdjevanje Barcelone. Energetski potencijal provincije povećan je nakon otkrića rezervi plina 1979. kod Sabiñániga.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Spain: Aragón*" (engleski). City population. Pristupljeno 24. 06. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Zaragoza*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 6. 2018.

Vanjske veze
------------

***Huesca (provincija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Diputación de Huesca* (`es`)

| * p
* r
* u
Provincije Aragona |
| --- |
| 
* Zaragoza
* Huesca
* Teruel

 |  |

| * p
* r
* u
Španjolske provincije |
| --- |
| 
Álava/Araba • 
Albacete • 
Alicante/Alacant • 
Almería • 
Asturias • 
Ávila • 
Badajoz • 
Barcelona • 
Burgos • 
Cáceres • 
Cádiz • 
Cantabria • 
Castellón/Castelló • 
Ceuta1 • 
Ciudad Real • 
Córdoba • 
Cuenca • 
Gerona • 
Granada • 
Guadalajara • 
Guipúzcoa/Gipuzkoa • 
Huelva • 
Huesca • 
Baleari • 
Jaén • 
La Coruña/A Coruña • 
La Rioja • 
Las Palmas • 
León • 
Lérida • 
Lugo • 
Madrid • 
Málaga • 
Melilla1 • 
Murcia • 
Navarra/Nafarroa • 
Orense/Ourense • 
Palencia • 
Pontevedra • 
Salamanca • 
Santa Cruz de Tenerife • 
Segovia • 
Sevilla • 
Soria • 
Tarragona • 
Teruel • 
Toledo • 
Valencia/València • 
Valladolid • 
Biskaja (Vizcaya/Bizkaia) • 
Zamora • 
Zaragoza

1 - Eksklave na sredozemnoj obali Afrike | Flag of Spain |
**Derwent** je najduža rijeka u Grofoviji Derbyshire na sjeveru Engleske duga 80 km, pritoka rijeke Trent.

Karakteristike
--------------

Rijeka izvire u tresetištu Howden ispod brda Bleaklow, kod Glossopa u nacionalnom parku Peak District. Od tamo teče prema jugoistoku, pa se nedugo nakon tog ulijeva u prvu od tri velike akumulacije, podignute u prvoj polovici 20. vijeka, da zadovolje rastuću potražnju za vodom gradova Derby, Nottingham, Sheffield i Leicester.

Prvo od tih akumulacionih jezera - *Howden* izgrađeno je između (1901. - 1912, nakon tog je podignuto jezero *Derwent* (1902. - 1916. a 1935. je počela gradnja najvećeg donjeg jezera *Ladybower*, koja je potrajala punih deset godina. Zbog njega su preseljena sela Derwent i Ashopton.

Nakon tog Derwent teče gotovo pravilnim tokom prema jugu, preko ruralnog kraja do Derbya, gdje nešto jugoistočnije ima ušće u rijeku Trent.

Njeno orginalno ime bilo je keltskog porijekla a glasilo je **Deruuentionis fluvii**, a to je značilo rijeka gdje obilno rastu hrastovi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*River Derwent*" (engleski). Derbyshire UK. Pristupljeno 19. 11. 2016.
2. ↑  „*River Derwent*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 19. 11. 2016.

Vanjske veze
------------

***Derwent (Derbyshire)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *River Derwent* (`en`)
Brijuni i Fažanski kanal
**Fažanski kanal** je morski prolaz između otoka Brijuni i obale kopna omeđen sponicom od rta Barbariga na kopnu do grebena Kabula na sjevernom kraju otočja Brijuni, te spojnicom od rta Proština na kopnu do rta Peneda na najjužnijem kraju otoka Veli Brijun. Istočna obala kanala je kamenita i ispred nje su brojne plićine udaljene 200-400 m od obale. Ispred istočne obale otoka Veliki Brijun je plitko i puno plićina. U južnom dijelu kanala su otočići Sv. Jerolim i Kotež.

Vremenske prilike
-----------------

Bura može puhati velikom brzinom, ali zbog ograničenog privjetrišta ne stvara valove koji ometaju plovidbu. Jaki sjeverozapadni vjetrovi uzrokuju jače valovito more, naručito u sjevernom dijelu kanala. U južnom dijelu kanala jugoistočni i jugozapadni vjetrovi uzrokuju jače valovito more.

Magla se javlja prosječno desetak dana u godini, naručito u zimskim mjesecima.

Morske struje
-------------

Stalna struja ima smjer sjeverozapada, ali vjetrovi i morske mijene utječu na njezin smjer i brzinu. Tako za vrijeme plime (prema sjeverozapadu) brzina struje može biti do 1,5 čv, a ako pušu južni vjetrovi, i do 2 čv. Struja oseke ponekad je jača od stalne struje pa rezultirajuća struja ima smjer jugoistoka.

Sidrišta
--------

Jedina luka na obali je Fažana, ali zato ima nekoliko dobrih sidrišta za manja plovila naročito za vjetrove iz jugozapada i jugoistoka i to ispred Fažane te u uvalama Marić, Peroj, Runci i Verige gdje dno drži dobro.

Ostalo
------

U kanalu ima dosta plićina na koje treba paziti. Sve su označene. U sjevernom dijelu kanala je plićina Mrtulin zapadno od rta Mrtulin. U južnom dijelu nalaze se plićine južno od luke Fažana, plićina Slavulja ispred rta Slavulja na sjeverozapadnom kraku Velog Brijuna, plićina Rankun ispred rta Rankun istočno od Velog Brijuna te plićina Kotež na sredini kanala oko 0,4 nm sjeverozapadno od otočića Kotež.

Između luke Fažana i Brijuna nalaze se položeni cjevovodi i kabeli.

Koordinate: 44°56′59″N 13°45′43″E﻿ / ﻿44.94984023°N 13.76186616°E﻿ / 44.94984023; 13.76186616
**Cosenza** (latinski: *Cosentia*) je grad i općina (comune) od 67.239 stanovnika u Kalabriji, regiji u Južnoj Italiji. Cosenza je administrativni centar istoimene provincije Cosenze koja ima 708.702 stanovnika. Grad je također sjedište biskupije.

Geografija
----------

Grad se rasprostire na ušću rijeke Busenta u rijeku Crati, udaljen 80-ak kilometara sjeverozapadno od regionalnog centra Catanzara.

Historija
---------

Antička Cosentia bila je prijestolnica italskih Brutijaca, prije nego što su je Rimljani zauzeli 204. pne. U Cosenzi je 410. umro i sahranjen vizigotski kralj Alarih I. Po legendi, pokopan je zajedno sa svojim blagom opljačkanim u Rimu, u koritu Busenta. Nakon toga su ga zauzimali i njime vladali Bizantinci, Saraceni, Normani, Anžuvinci i Španjolci, a 1799. grad je proglašen republikom. U vrijeme dok je bio dio burbonske Kraljevine dviju Sicilija, postao je poprište brojnih ustanaka za nezavisnost Italije, što je kulminiralo u neuspjeloj ekspediciji braće Bandiera 1844. godine. Grad je teško oštećen u potresima 1783, 1854, 1870. i 1905. godine, a nakon tog i savezničkim bombardiranjem u Drugom svjetskom ratu.

Znamenitosti
------------

Do danas su obnovljeni brojni najvažniji spomenici, uključujući romaničku katedralu (1185–1222) i normanski zamak, nadograđivan i proširivan za vrijeme vladavine svetorimskog cara Fridrika II i Anžuvinaca. Cosenza ima i nekoliko srednjovjekovnih crkava s velikim umjetničkim blagom te gradski muzej.

Privreda
--------

Cosenza je važno želježničko raskršće, iz nje vode pruge za Paolu, Sibari, Crotone i Catanzaro. Okolica grada je poljoprivredni kraj u kom se uzgajaju žitarice, voće, grožđe, masline i dud za dudov svilac. Tvornice Cosenze proizvode namještaj, vunene tkanine, svilu i taninsku kiselinu.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Sjedinjene Američke Države Kenosha, Sjedinjene Američke Države
* Sjedinjene Američke Države Lansing, Sjedinjene Američke Države
* Kanada Sault Ste. Marie, Kanada

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Italy: Calabria*" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 2. 2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Cosenza*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 2. 2019.
3. ↑  „*Comune di Cosenza*" (talijanski). Comune Italia. Pristupljeno 28. 2. 2019.

Vanjske veze
------------

***Cosenza*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ctta di Cosenza* (službene stranice) (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 143054876
* LCCN: n79079159
* GND: 4085343-3
* SUDOC: 027263975
* NKC: ge870385

 |
**Idžo** ili **Ijaw** (isto tako poznati kao "**Izon**") je naziv za skupinu srodnih naroda koji žive uglavnom u šumskom području delte Nigera u Nigeriji te oko 2,5 miliona pripadnika. Po vjeri su animisti oko 70%, iako je prilično rasprostranjeno i katoličanstvo.

Idžoi govore jezicima koji pripadaju Niger-Kongo skupini. Idžoi su bili jedni od prvih nigerijskih naroda koji je stupio u kontakt s Evropljanima, te posrednici u trgovini s unutrašnjošću u doba prije nego što je otkriće kinina omogućilo bijelcima da se nose s endemskom malarijom.

Krajem 1990-ih je eksploatacija nafte u delti Nigera, te teritorijalna reorganizacija zemlje, dovela do eskalacije dugogodišnjih etničkih napetosti Idžoa i susjednih Itsekirija, pogotovo u gradu Warriju. Idžoi smatraju kako su naftne kompanije zagadile njihovu okolinu i ugrozile tradicionalni način život, a zauzvrat nisu dobili kompenzaciju od njih ni od federalne vlade. To je s vremenom dovelo do štrajkova, demonstracija, manjih oružanih sukoba, sabotaža i otmica koje dan-danas utječu na kretanja cijene nafte u svijetu.

Eksterni linkovi
----------------

***Idžo*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ethnologue: Ijaw Linguistic Tree
* American Museum of Natural History: The Art of the Kalabari Masquerade
* The Warri Crisis: Fueling Violence - Human Rights Watch Report, November 2003 Arhivirano 2005-11-19 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85064230
* SUDOC: 027755797
* BNF: cb119730450 (podaci)

 |
**Ečmijadzin** ili **Vagaršapat** (jermenski: Էջմիածին, Վաղարշապատ} je grad u Jermeniji. To je najsvetiji grad Jermenske apostolske crkve i sedište njenog vođe - *katolikosa*. Nalazi se u pokrajini Armavir, oko 20 kilometara zapadno od Jerevana. Po podacima iz 2008. grad ima 52.757 stanovnika. 

Grad je osnovan u 4. ili 3. veku pne. kao *Vardkevsan*. U drugom veku nove ere grad je postao prestonica i najvažniji grad Jermenije, što je i ostao do 4. veka. Najvažnija zgrada u Ečmijadzinu je katedrala, koja je najstarija na svetu. Izgrađena je 301-303, kada je Jermenija bila jedina država na svetu koja je prihvatala hrišćanstvo kao državnu religiju. Katedrala je obnovljena i dograđena pod rimskom vlašću 480. i 618. Murali u unutrašnjosti su izrađeni u 18. veku, a zvonik pola veka ranije. Blizu katedrale su patrijaršijska palata i bogoslovija. U gradu su još dve vredne drevne crkve: Crkva svete Gajane iz 630. i Crkva svete Hripzime iz 618. 

Katedrala, pomenute dve crkve i arheološko nalazište Zvarnoc u blizini grada su skupa na listi Svetske baštine. 

Od 1992. zvanično ime grada je Vagaršapat.

Eksterni linkovi
----------------

***Ečmijadzin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Informacije o Ečmijadzinu
* Jermenska apostolska crkva
* UNESKO profil

| * p
* r
* u
Gradovi u Armeniji |
| --- |
| 
Abovjan •
Agarak •
Alaverdi •
Aparan •
Ararat •
Armavir •
Artašat •
Artik •
Ahtala •
Aštarak •
Berd •
Bjuregavan •
Vagaršapat •
Vajk •
Vanadzor •
Vardenis •
Vedi •
Gavar •
Gjumri •
Goris •
Dastakert •
Dilidžan •
Egvard •
Idževan •
Jerevan •
Jehegnadžor •
Kadžaran •
Kapan •
Maralik •
Martuni •
Masis •
Megri •
Mecamor •
Noemberjan •
Nor Ačin •
Sevan •
Sisijan  •
Spitak •
Stepanavan •
Talin •
Tašir •
Tumanjan •
Hrazdan •
Cahkadžor •
Čambarak •
Čarencavan •
Džermuk •
Šamlug
 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 233869999
* GND: 4478190-8
* BNF: cb13544602k (podaci)

 |
**Dartmoor** je brdovita pustopoljina na zapadu Countya Devon, u regiji Jugoistočna Engleska.

Jedan dio Dartmoora površine 945 km², zajedno sa šumama je - 1951. proglašen nacionalnom parkom.

Karakteristike
--------------

Dartmoor se proteže u smjeru sjever-jug na nekih 37 km i oko 32 km u smjeru istok-zapad. 

Sastoji se od plitkih močvarnih dolina i granitne visoravani, a glavna vegetacija je vrijesak.
Najviša brda na visoravni su *Yes Tor* (619 m) i H*igh Willhays* (621 m).

Najniža točka Dartmoora je *Doghole Bridge* koji leži na 24 nadmorske visine.

Dartmoor je bio kraljevska šuma još od saksonskih vremena; od 1337. centralni dio Dartmoora pripada Vojvodstvu Cornwall. 

Čak osam rijeka, među njima Dart, Teign i Avon, izvire na vlažnoj visoravni, veći dio tih voda koristi se za opskrbu gradova Devona.

Teren Dartmoora koristi se kao pašnjak za divlje ponije, ovce i goveda, ima nešto kamenoloma granita, a iskapa se i kaolin. Danas se sve više koristi kao rekreaciona zona za turiste.

Po Dartmooru postoji nekoliko naselja, najveće je Princetown, osnovan 1806. kao servisno naselje za susjedni Zatvor Dartmoor, koji je izgrađen za francuske zarobljenike iz Napoleonskih ratova. Od 1850. on je glavni engleskki zatvorski centar za teže prekršitelje.

Pitoreskna divljina Dartmoora poslužila je kao inspiracija za brojne engleske popularne romane, među inima je najpoznatiji Baskervilski pas kog je napisao Arthur Conan Doyle.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Dartmoor*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 10. 2016.

Vanjske veze
------------

***Dartmoor*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice parka* (`en`)
*Za ostala značenja, v. Ezra (razvrstavanje).*
Lokalitet koji se tradicionalno opisuje kao Ezrin grob u Al Uzayru kraj Basre.
**Ezra** (hebrejski: **עֶזְרָא**, moderni: *ʿEzra* tiberijski: *ʿEzrâ*) je bio židovski svećenički pisar koji je vodio 5.000 izraelitskih prognanika iz Babilona u njihovu postojbinu - grad Jeruzalem - godine 459. pne. Ezra je ponovno učvrstio rasijanu židovsku zajednicu na temelju Tore i strogom poštovanju zakona. Prema Hebrejskoj Bibliji, Ezra je suzbio opasnost po židovski identitet koji su predstavljali brakovi Židova i ne-Židova te ustanovio konačno čitanje Tore.  Prema židovskoj tradiciji Ezra je zaključio treći dio hebrejskog kanona (hebr. ketuvim - Spisi) pišući knjige Ezra, Nehemija i 1.+2. Ljetopisa. On je i taj koji je zaključio kanon kao poglavar vrhovne sinagoge, i, uz puno rada na redakciji, svrstao knjige Biblije u njihov sadašnji (hebrejski) redoslijed.
Ezra se zbog toga duboko poštuje u židovskoj tradiciji. Njegovo poznavanje Tore se smatralo istovjetnim Mojsijevom.  Kao Mosije, Enoh i David, i Ezra je dobio počasni naslov "pisar" te se vodi kao , ili "Ezra pisar" u židovskoj tradiciji.

Iako se izričito ne spominje u Kuranu među prorocima, neki muslimanski naučnici ga, na osnovu pojedinih islamskih tradicija, navode kao proroka.

Izvori
------

1. ↑   Liwak, Rüdiger; Schwemer, Anna Maria "Ezra." Brill's New Pauly.
2. ↑   Ezra." Encyclopædia Britannica.2007. Encyclopædia Britannica Online.
3. ↑  The New Encyclopedia of Judaism, *Ezra*
4. ↑  Edward Kessler, Neil Wenborn,*A Dictionary of Jewish-Christian Relations*, Cambridge University Press, p.398
5. ↑  Ashraf, Shahid (2005). „Prophets ’Uzair, Zakariya and Yahya (PBUT)" (Google Books). *Encyclopaedia of Holy Prophet and Companions*. Daryaganj, New Delhi: Anmol Publications Pvt. Ltd.. str. 199–200. ISBN 8126119403. Pristupljeno 20. 11. 2007. [*mrtav link*]
6. ↑  Ibn Kathir; Ali As-Sayed Al- Halawani (trans.). „`Uzair(Ezra)". *Stories Of The Quran*. Islambasics.com. Pristupljeno 21. 11. 2007.

Eksterni linkovi
----------------

***Ezra*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jewish Encyclopedia: Ezra the Scribe
* Catholic Encyclopedia: Esdras
**Härnösand** čita se **Hernesand** je grad i općina na sjeveroistoku Švedske od 17,556 stanovnika u užem centru, 
dok kao općina ima 24,611.

Härnösand je i administrativni centar grofovije Västernorrland, koja ima 
242,625 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Härnösand leži dvadesetak km južnije od ušća rijeke Ångerman u Botnijski zaljev, 
udaljen 432 km sjeveroistočno od Stockholma. Grad zovu vrata Visoke obale koja se prostire od grada prema sjeveru.

Grad je administrativni, kulturni i trgovački centar regije i velikog dijela sjeverne Švedske.

Historija
---------

Härnösand je osnovao kralj Johan III - 1585. nedaleko od estuarija Ångermana, gdje se svakog septembra održavao godišnji sajam. Mjesto je bilo povoljno za luku iz koje bi se moglo izvoziti 
drva, željeznu rudu i stoku.

Härnösand je 1647. postao sjedište biskupije, pa je već 1650. imao gimnaziju.

Grad je gotovo pretvoren u pepeo u proljeće 1721. za vrijeme ruskog napada na sjevernu Švedsku. Od 1765. grad je ponovno administrativni centar, a od 1778. je i glavni grad Grofovije Västernorrland, iako je na početku 1800. imao samo 1800 stanovnika. 
Do polovice 19. vijeka toliko je narastao, da je tad bio među 25 - 30 najvećih švedskih gradova. Vremenom je počeo stagnirati pa je 
danas daleko od toga.

Privreda
--------

Härnösand je grad drvne industrije u kom ima nekoliko tvornica celuloze i pilana.

Znamenitosti
------------

Najveća atrakcija grada je **Visoka obala** (švedski: *Höga kusten*) dio švedske obale Botnijskog zaljeva kog je UNESCO - 2000. uvrstio na Listu mjesta svjetske baštine u Evropi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Sweden: Västerbotten" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 04. 2015.
2. 1 2 3 4 5  „*High Coast*" (švedski). CyberCity. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 14. 04. 2015.
3. ↑  „*Härnösands historia*" (engleski). UNESCO. Pristupljeno 14. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Härnösand*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada* (`sv`)
**Južni pudu** (lat. *Pudu puda*) je najmanja vrsta jelena, koja živi na jugu Čilea i jugozapadnim dijelovima Argentine u Južnoj Americi. Uvršten je kao osjetljiv na IUCN-ov popis ugroženih životinja. Ugrožen je prije svega lovom i gubitkom staništa.

Neki primjerci južnog pudua žive u Zoološkim vrtovima.

Opis
----

Visoki su od 36 do 41 centimetar , teški od 9 do 15 kilograma te dosegnu dužinu od 6 do 9 decimetara. Mužjaci imaju jednostavne, šiljaste rogove koji su dugi 7 do 10 centimetara, mijenjaju se svake godine. Krzno ženke je smeđkaste boje. Najsvjetlije krzno ima mužjak koje je narančasto-žućkaste boje, dok mladunci imaju tamnosmeđe krzno s ponekim crnkastim nijansama. Pudu ima rep koji je dug svega nekoliko centimetara. Doživi od 8 do 10 godina.

Pudu ima neke zanimljive osobine koje ga razlikuju od drugih jelena. Može se popeti na srušeno stablo, što ponekad i čini, kako bi izbjegao opasnost ili došao do lišća. Zbog malenog rasta, često je prisiljen balansirati na stražnjim nogama da bi došao do lišća na granama. U slučaju opasnosti, javlja se upozoravajućim, lajanjem sličnim glasanjem.

Aktivni su danju, a hrane se lišćem drveća, pupovima, voćem koje padne sa stabla i cvijećem, rijetko jedu travu a ponekad koru mladih stabala. Stanište su im vlažne, guste šume umjerenih područja. Kako žive u gustišu, održavaju komplicirani splet puteljaka koji mu za slučaj potrebe osiguravaju lakši, brži bijeg. Puteljci često vode do mjesta za odmor ili do dobrih hranilišta.

Razmnožavanje
-------------

Spolno zreli postaju u dobi od 6 mjeseci. Pare se od travnja do lipnja, a nakon gestacije od 200 do 220 dana, ženka koti jednog (rjeđe dva) mladunca koji teži od 1 do 1,5 kilograma.

Izvori
------

1. ↑  Grubb, Peter (16 November 2005). in Wilson, D. E. and Reeder, D. M. (eds): Mammal Species of the World, 3rd edition, Johns Hopkins University Press. ISBN 0-801-88221-4 ((en))
2. ↑  „Pudu puda, Južni pudu". Pristupljeno 6. 4. 2008.
3. 1 2  Životinje, Velika ilustrirana enciklopedija, Mozaik knjiga, Zagreb, 2005. ISBN 953-196-088-7

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Južni pudu** |

* UltimateUngulate.com dio o južnom puduu
* Animal Planet stranica o južnom puduu
* Bristol Zoo Arhivirano 2009-05-30 na Wayback Machine-u stranica o južnom puduu
**Härjedalen** čita se **Helsingland** je jedna od 25 švedskih historijskih pokrajina (švedski: *landskap*) na sjeveru zemlje, koja danas više nema nikakvu administrativnu funkciju, ali se njeni stanovnici još uvijek identificiraju sa njom.

Geografske karakteristike
-------------------------

Härjedalen se proteže duž norveške granice po Skandinavskom masivu. Graniči sa pokrajinama Dalarna, Hälsingland, Medelpad i Jämtland.

Härjedalen zovu posljednjom evropskom divljinom, to je pust kraj divljih planinskih rijeka, bistrih jezera, neprohodnih šuma i surih planina.

Härjedalen ima površinu od 11 954 km² na kojoj živi 12,361 stanovnika.

Danas njegov teritorij administrativno pripada grofovijama Jämtland i 
Dalarna.

Härjedalen je planinski kraj, najviša je planina - Helagsfjället visoka je 1796 metara.

Historija
---------

Härjedalen je sve do 1645. pripadao Norveškoj, tada je nakon potpisivanja Sporazuma iz Brömsebroa pripao Švedskoj, zbog tog ga često zovu *Novom Švedskom*.

Kraj oko Jezera Storsjön bio je naseljen od 3. milenija pne. dokaz za to su petroglifske rezbarije u kamenu sa scenama lova i ribolova.

Na otoku Frösön u Jezeru Storsjön nalazi se najsjeverniji švedski Runski kamen, koji 
datira iz 11. vijeka. on govori o pokrštenju stanovnika Jämtlanda koje je proveo sin Östmana Gudfasta. Na istom 
otoku na brdu Öneberget leži jedini zamak u pokrajini.

Najveći i gotovo jedini grad pokrajine Östersund, osnovan je 1786. kako bi se prekinula trgovina sa norveškim
Trondheimom. Ona nije obustavljena sve dok 1879. nije stigla željeznica u Östersund.

Privreda
--------

Kraj oko Jezera Storsjön je relativno plodna ravnica, tako da je tu koncentrirana poljoprivreda pokrajine. Uzgoj muznih 
krava za mlijeko je glavna privredna grana, zajedno sa drvnoprerađivačkom industrijom i kamenolomima.

Za malobrojne stanovnike je sve značajniji prihod od turizma.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Welcome to Jämtland/Härjedalen*" (engleski). Sverigeturism. Arhivirano iz originala na datum 2015-10-17. Pristupljeno 28. 04. 2015.
2. 1 2 3  „*Härjedalen*" (švedski). Johmenvisst. Pristupljeno 28. 04. 2015.
3. 1 2  „*The History of Jämtland/Härjedalen*" (engleski). Sverigeturism. Arhivirano iz originala na datum 2014-09-03. Pristupljeno 28. 04. 2015.
4. ↑  „*Jämtland*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Härjedalen*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Welcome to Jämtland/Härjedalen* na portalu Sverigeturism Arhivirano 2015-10-17 na Wayback Machine-u (`en`)
* *Härjedalen* na portalu Nationalencyklopedin (`sv`)

 p • r • u  **Historijske pokrajine Švedske** 

Flag of SwedenFlag of Sweden
Ångermanland • Bohuslän • Blekinge • Dalarna • Dalsland • Gästrikland • Gotland • Halland • Hälsingland • Härjedalen • Jämtland • Lappland • Medelpad • Norrbotten • Närke • Öland • Östergötland • Skanija • Småland • Södermanland • Uppland • Värmland • Västmanland • Västerbotten • Västergötland