recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Crna djevojka*** (francuski *La Noire de...*; engleski *Black Girl*) je francusko-senegalska crno-bijela art filmska drama iz 1966. koju je režirao i napisao Ousmane Sembène. Glavne uloge tumače Mbissine Thérèse Diop, Anne-Marie Jelinek i Robert Fontaine. Film se odvija oko mlade crnkinje koja se iz Senegala preseli u Francusku kako bi radila za bogati francuski par. Bio je to režiserov prvi cjelovečernji film. Često se smatra prvim filmom subsaharske Afrike koji je bio međunarodno zapažen. Film se kroz priču bavi temom kolonijalizma, rasizma i postkolonijalnog identiteta u Africi i Europi.

Radnja
------

Diouana je mlada djevojka koja se seli iz Dakara, Senegala, u Antibes, Francusku, kako bi radila za bogati francuski par. Diouana se nada da će nastaviti raditi kao dadilja i očekuje kozmopolitski život. Međutim, u Antibesu trpi teško postupanje od francuskog para, koji ju natjeraju da bude sluškinja za sve. Time ona počne preispitivati svoj idealan život u Francuskoj i situaciju u kojoj je otuđena od društva.

Glavne uloge
------------

* Mbissine Thérèse Diop - Diouana
* Anne-Marie Jelinek - Madame
* Robert Fontaine - Monsieur
* Momar Nar Sene - Diouanin dečko

Značaj
------

U svojoj knjizi iz 1997. *Movies as Politics* [*Filmovi i politika*], Jonathan Rosenbaum smatra da *Crna djevojka* simbolična geneza subsaharske kinematografije, barem što se tiče autorstva koje pripada Afrikancu koji je rođen i odgojen u tom podneblju.

Izvori
------

1. ↑  Nowell-Smith, Geoffrey (1996). *The Oxford History of World Cinema*. ISBN 0-19-874242-8.
2. ↑  Weiler, A. H. "2 From Senegal:Feature and Short Are at the New Yorker" *New York Times*, 13. 1. 1969 [*mrtav link*]
3. ↑  Rosenbaum, Jonathan (1997). *Movies as Politics*. Berkeley, Calif: University of California Press. str. 284. ISBN 0-520-20615-0.

Eksterni linkovi
----------------

* *Black Girl* na sajtu IMDb
* () At ousmanesembene.com Arhivirano 2007-06-21 na Wayback Machine-u
* Članak o filmu na *Senses of Cinema*
* Slant Magazine - recenzija

| * p
* r
* u
Ousmane Sembène |
| --- |
| Knjige | 
* God's Bits of Wood
* Tribal Scars
* The Money-Order with White Genesis
* Xala

 |
| Filmovi | 
* Borom Sarret
* Black Girl
* Mandabi
* Emitaï
* Xala
* Ceddo
* Camp de Thiaroye
* Guelwaar
* Faat Kiné
* Moolaadé

 |
*Krštenje Kijevljana*, slika Klavdija Lebedeva
**Pokrštavanje Rusa** označava viševekovni proces prelazaka istočnih Slovena sa stare slovenske vere na hrišćanstvo. **Krštenje Rusije** (ruski: ; ukrajinski: Хрещення Русі, bjeloruski: ) označava proglašenje kršćanstva državnom religijom Kijevske Rusije godine 988. 

Iako su Kijevski Rusi više od jednog vijeka bili u bliskom kontaktu s kršćanskim Bizantskim Carstvom, kao i kršćanskim misionarima, pokušaji pokrštavanja nisu urodili trajnim plodom, jer je i plemstvo i običan narod ostao vjeran poganskoj tradiciji. Tek je knez Vladimir I Veliki iz političkih pobuda odlučio poganstvo zamijeniti monoteističkom religijom koja bi njegovoj vlasti dala jači legitimitet. Prema *Povijesti minulih ljeta* je Vladimir 986. poslao izaslanike da prouče običaje i propise četiri religije - judaizma (koga su bili ispovijedali Hazari; islama (koga su ispovijedali Povolški Bugari); katoličanstva (koje su ispovijedali njegovi zapadnoslavenski susjedi te pravoslavlja koje se ispovijedalo u Bizantu. Nastojanje da se ostvari savez s Bizantom i ženidba za kćer cara Vasilija II je Vladimira okrenula pravoslavlju.

Vladimir se prvo krstio u Hersonu, a potom došao u Kijev gdje je krstio svoje sinove i najvažnije boljare. Potom je naredio da se krste svi građani, te razbio sve poganske idole i na ruševinama poganskih hramova sagradio Desetinsku crkvu. Iako se poganstvo dugo zadržalo, pogotovo u sjevernim dijelovima države, gdje se posljednji poganski ustanak bilježi 1071. godine, Vladimirov čin je imao značajne posljedice po Kijevsku Rusiju. Njime se država, kao i istočnoslavenski narodi koji žive na njegovom području, trajno vezali uz Bizant, pravoslavlje te postali odvojeni od zapadne kulture, stvorivši vlastiti identitet.

Godine 1988. je tadašnji SSSR svečano obilježio 1000. godišnjicu tog događaja nastojeći u duhu glasnosti odbaciti rigorozni državni ateizam i pružiti ruku pomirenja Ruskoj pravoslavnoj crkvi i dotada progananjim kršćanskim zajednicama.
***Balayogini*** (tamilski: ; telugu: ; doslovno: "Dijete svetac") je indijski crno-bijeli film snimljen 1937. godine u režiji K. Subramanyama, koji se često navodi kao prvi film za djecu u historii južnoindijske kinematografije. Radnja prikazuje kako kćer siromaha koji je završio u zatvoru zbog neplaćanja dugova dobiva pomoć od milosrdnih članica porodice sakupljača duga, ali koje nakon toga postaju žrtvama kastinskih predrasuda. Subramanyam je film velikim dijelom snimio iz političkih pobuda, odnosno nastojao je osuditi kastinski sistem čije su žrtve bile udovice iz brahmanskih porodica. Za naslovnu ulogu djevojčice koja svojim šarmom uspijeva smekšati srca dotada zadrte okoline je izabrao svoju nećaku Baby Saroja. Film je postigao veliki uspjeh, a Baby Saroja je dobila titulu "Shirely Temple Indije". Ulogu, koju je originalno glumila na tamilskom je nedugo potom ponovila i u telugu verziji.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Balayogini, Telugu version* na sajtu IMDb
* *Balayogini, Tamil version* na sajtu IMDb
***Banditi a Orgosolo*** (sh. *Banditi iz Orgosola*) je italijanski crno-bijeli igrani film snimljen u režiji Vittorija De Sete kome je predstavljao cjelovečernji prvijenac. Inspiraciju za scenario je pružio članak italijanskog antropologa Franca Cagnette pod naslovom *Inchiesta su Orgosolo*, objavljen 1954. i posvećen kulturi odmetnika u centralnom dijelu Sardinije. Protagonisti filma su siromašni sardinijski pastir i njegov mlađi brat, a radnja prikazuje kako stariji brat sticajem okolnosti postane lažno optužen za ubistvo karabinjera te je prisiljen sa svojim stadom ovaca bježati u nepristupačne planine. De Seta je, u skladu sa načelima neorealizma, inzistirao na što većoj autentičnosti - ne samo što je film sniman na autentičnim lokacijama, nego su za glavne uloge umjesto profesionalnih glumaca angažirani naturščici, odnosno pravi sardinijski pastiri. *Banditi a Orgosolo* je premijerno prikazan na venecijanskoj Mostri na kojoj je dobio nekoliko nagrada. Godine 2004. je italijanski sineast Salvo Cuccia snimio dokumentarni film *Détour De Seta* u kome se veliki dio sadržaja bavi snimanjem *Banditi a Orgosolo*.

Vanjske veze
------------

* *Banditi a Orgosolo* na sajtu IMDb
* Intervista a Vittorio De Seta su *Banditi a Orgosolo*, Telestreet Bari, 2006[*mrtav link*]
*Za ostale upotrebe, v. Dibuk (razvrstavanje).*
Hanna Rovina kao Leah'le u predstavi *Dibuk*, o. 1920
***Dibuk ili Između dva svijeta*** (jidiš: , Der dibuk oder tsvishn tsvey veltn) je kazališni komad rusko-jevrejskog pisca Simona Anskog napisan 1914. godine i premijerno izveden 1920. godine. Radnja prikazuje kako nevjestu neposredno pred vjenčanje opsjeda dibuk, odnosno duh nastao od duše od njenog umrlog zaručnika. Anski je komad temeljio nakon istraživanju folklora, odnosno priča među hasidskim Jevrejima u Rusiji i Ukrajini. *Dibuk* je nedugo nakon Anskijeve smrti u Poljskoj premijerno izvela znamenita Vilniuska trupa, te je *Dibuk* postala vjerojatno najpoznatija i najpopularnija predstava na jidišu. Godine 1937. je u Poljskoj snimljen istoimeni film. Godine 1933. je američki kompozitor David Tamkin po njoj napisao operu *The Dybbuk*, a 1974. je po muzici Leonarda Bernsteina u New Yorku Jerome Robbins postavio balet *Dybbuk*.

Vanjske veze
------------

* Jewish Heritage Online article on *The Dybbuk*
* Internet Movie Database entry on *Der Dibuk*
* Internet Broadway Database entry on *The Dybbuk*
* *The Dybbuk – Temporal puppet interpretation*
* *Love and Desire "Between Two Deaths": Žižek avec An-sky*
***Sadko*** (rus. *Садко*) je sovjetski fantastično-pustolovni film snimljen u režiji Aleksandra Ptuška i premijerno prikazan početkom 1953. godine. Radnja se temelji na istoimenoj operi Nikolaja Rimski-Korsakova, a koja se, pak, temeljila na tradicionalnoj ruskoj pjesmi (*bilini*). Naslovni protagonist, koga tumači Sergej Stoljarov, je mladi muzičar iz drevnog Novgoroda koji odlučuje tamošnjim trgovcima dovesti "pticu sreće". Radnja prikazuje kako ga put vodi širom svijeta, gdje će doživjeti niz pustolovina. *Sadko*, koji je sadržavao vrhunske specijalne efekte za svoje vrijeme, je imao izuzetnu gledanost u SSSR-u, ali i uspjeh izvan sovjetskih granica. Iste je godine prikazan na venecijanskoj Mostri, gdje je osvojio Srebrnog medvjeda.

Godine 1962. je, pak, prikazan u SAD u distribuciji Rogera Cormana, koji je, dijelom nastojeći izbjeći hladnoratovske predrasude publike, film prikazao pod naslovom ***The Magic Voyage of Sinbad*** (sh. *Magično putovanje Sinbada*), a naslovnog protagonista "prekrstio" u Sinbada. U tu je svrhu mladi Francis Ford Coppola napisao novi engleski dijalog koji je naknadno nasinkroniziran u toj verziji.

Vanjske veze
------------

* *Sadko* na sajtu IMDb
* *Sadko* na AllMovie-u ()
* RusCiCo page for *Sadko*
**Alauiti** ili **Alaviti** (arapski: سلالة العلويين الفيلاليين‎) je ime marokanske vladarske dinastije koja vlada zemljom i danas.

Historija
---------

Alauiti su preuzeli vlast od prethodne Dinastije Sadi sredinom 17. vijeka. I oni su kao i Sadiji tvrdili da su direktni nasljednici Proroka Muhameda, preko linije Alija i Fatime (prorokove kćeri). Ta činjenica dala im snažan argument za legitimnost, tako da su mogli preživjeti i kolonijalnu vlast i period nezavisnosti.
Francuski protektorat je nametnut Maroku Ugovorom iz Fesa 30. augusta 1912. tako da je zemlja od tada bila administrativno 
podijeljena na dva dijela, jer su i Španjolci na bazi Ugovora iz Madrida od 27. novembra 1912. dobili svoj Protektorat.

Tako se većina zemlje našla pod Francuskim protektoratom sa prijestolnicom u Rabatu, dok je glavni grad Španjolskog protektorata koji se prostirao po sjeveru bio Tétouan. U tom periodu alauitskog sultana u Tétouanu zastupao je kalif. 

Istovremeno je lučki grad Tanger stavljen pod međunarodnu upravu, iako je formalno i tu sultan bio suveren. U periodu borbe za marokansku nezavisnost francuske vlasti smjenile su i deportirale sultana (budućeg kralja Muhamed V. i zamijenile ga starijim rođakom.
Muhamedom Ben Arafom 1953. Legitimni sultan vratio se u zemlju i svoj dvor krajem 1955. i doveo zemlju do nezavisnosti. 
Francuzi su se povukli iz svog protektorata 2. marta 1956, Španjolci 7. jula 1956. a Tanger je vraćen pod marokansku upravu 
29. oktobra 1956..

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Kingdom of Morocco's (Alaoui dynasty)*" (engleski). USA-Morocco. Arhivirano iz originala na datum 2005-08-29. Pristupljeno 22. 11. 2014.

Vanjske veze
------------

* *Kingdom of Morocco's (Alaoui dynasty)* Arhivirano 2005-08-29 na Wayback Machine-u ()
Za film, vidite članak Banović Strahinja (film).
**Banović Strahinja** (**Strahinja Banović**, ***Strahinjić Ban***) je jedna od najpoznatijih narodnih epskih pesama koja govori o Banović Strahinji, srpskom vlastelinu i vitezu, kome je Turčin Vlah Alija oteo ženu. U njoj je obrađena poznata epska tema o ugrabljenoj ženi.

Osnovni motiv pesme zasnovan je na kontrastu između tradicionalnog i ljudskog.

Šure moje, devet Jugovića!   

Šta se, braćo, danas obrukaste?   

Na koga ste nože potrgnuli?   

Kad ste, braćo, vi taki junaci,  

Kamo noži, kamo vaše sablje,  

Te ne biste sa mnom na Kosovu.   

Da činite s Turcima junaštvo,   

Desiti se mene u nevolji? 

Lik Banović Strahinje je umetnički uspešan (usamljeni junak, sam jezdi kroz Goleš planinu u pratnji vernog psa Karamana), a suprostavljen je nejunačkim postupcima Jugovića. Banović Strahinja se uvek tumači kao junak velikog čojstva.

Istorijski je nepoznata ličnost, a po nekim tumačenjima je narodna poezija u njegovom liku sačuvala sećanje na zetskog feudalca Đurđa Stratimirovića Balšića (1386-1404).

Podvig Banović Strahinje predmet je više dramskih dela srpske književnosti (npr. Borislav Mihajlović Mihiz)

Film
----

*Glavni članak: Banović Strahinja (film)*
Po motivima pesme **Banović Strahinja** 1981. godine Avala film iz Beograda i Jadran film iz Zagreba u saradnji sa nemačkim kompanijama snimile su istoimeni film.
|  |
| --- |
|  |

**Sadidi** (arapski: السعديون, Waṭṭāsīyūn) zvani i *Zajdanidi* bila je dinastija arapskog porijekla koja je 1554 svrgnula Vataside i do 1659. vladala Marokom.

Historija
---------

Sadidi su bili ugledni šerifi alidskog porijekla iz srednjeg toka doline rijeke Drae. Početkom 16. vijeka, uspjeli su zagospodariti Regijom Sus, a nakon tog i cijelim južnim Marokom. Marakeš su preoteli Vatasidima - 1525. i vratili mu stari sjaj, pozivajući narod da se odupre Portugalcima koji su zauzeli nekoliko važnih luka na obali.

Pravi osnivač ove dinastije bio je *Muhamed aš Šeik*, koji je proglašen sultanom 1554. u gradu Fesu, nakon što je 1549. iz njega istjerao Vataside. Ta kratkovjeka dinastija dosegla je zenit za vladavine sultana *Ahmada al-Mansura* (1578. - 1603.) nakon Bitke kod Ksar el-Kebira u kojoj je 4. augusta 1578. pobjedio al-Mansur.
Nevolje po dinastiju počele su kad su se na istoku pojavile Osmanlije i 1591 zauzele Carstvo Songhai.

Nakon smrti al-Mansura 1603. zemlja je potonula u anarhiju i unutrašnje borbe, što je olakšalo put novim španskim vojnim kampanjama i dovelo do pada luke Larache 1610. u njihove ruke. Uz sve to konfuziji su doprinosile i opozicione islamske bratovštine. To je olakšalo put novoj šerifskoj Dinastiji Alauita da sredinom 17. vijeka preuzme vlast.

Iza Sadida ostale su grobnice u Marakešu koje spadaju među najistaknutije spomenike toga grada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Sadiens ou Saadiens*" (engleski). Larousse. Pristupljeno 27. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

* *Sadiens ou Saadiens* ()
***In Cold Blood*** (na prostoru bivše Jugoslavije objavljena pod naslovom ***Hladnokrvno ubistvo***) je knjiga autora Trumana Kapotea, objavljena 1966. godina.

Knjiga opisuje pojedinosti brutalnog višestrukog ubistva četvoro članova porodice Klater, koje se desilo 1959. godine u gradiću Holkombu, u Kanzasu, u SAD. Kada je Kapote saznao za ubistvo, dok ubice još uvijek nisu bile uhvaćene, odlučio je da otputuje u Kanzas kako bi pisao o tom zločinu. Sa sobom je poveo prijateljicu iz djetinjstva, takođe pisca Harper Li. Zajedno su razgovarali sa lokalnim stanovnicima i istražiteljima koji su raspoređeni na taj slučaj, i zajedno su napisali hiljade stranica bilješki. Ubice, Ričard „Dik" Hikok i Peri Smit, uhapšeni su nedugo nakon ubistva, a Kapote je na kraju proveo šest godina u radu na toj knjizi. Knjiga se smatra početkom stila koji se naziva  roman i prethodnicom pokreta Novo novinarstvo.

Radnja knjige plete složenu psihološku priču o dvojici bivših zatvorenika puštenih na uslovnu slobodu koji zajedno počine višestruko ubistvo, čin za koji ne bi bili u stanju da ga izvedu pojedinačno. Kapoteova knjiga opisuje i pojedinosti iz života žrtava, kao i uticaj koji je zločin imao na lokalno stanovništvo. Veliki dio priče uključuje dinamičan psihološki odnos dvojice prestupnika koji vrhunac dostiže tim besmislenim zločinom.

Adaptacije
----------

Knjiga, ali i Kapoteov rad na knjizi, bili su nadahnuće za nekoliko filmova:

* *Hladnokrvno ubistvo* (film, 1967)
* *Hladnokrvno ubistvo* (miniserija, 1996)
* *Capote* (film, 2005)
* *Infamous* (film, 2006)

Rok grupa *Smoking Popes* je u svom albumu *Stay Down* iz 2008. godine uključila i pjesmu *The Corner*, koja je u potpunosti zasnovana na radnji iz knjige.
***Die Drei von der Tankstelle*** (sh. *Trojica sa benzinske pumpe*) je njemački crno-bijeli filmski mjuzikl snimljen 1930. u režiji Wilhelma Thieleja. Protagonisti - koje glume Willy Fritsch, Heinz Rühmann i Oskar Karlweis - su tri bogata mladića koji odjednom ostaju bez ičega te su, po prvi put u životu prisiljeni raditi za život, zaposlivši se na benzinskoj pumpi. Radnja prikazuje kako upoznaju lijepu bogatašicu (koju glumi Lilian Harvey) u koju se sva trojica zaljube. Film koji je svojom temom pogodio ukus njemačke publike, koja je tek bila počela osjećati efekte ekonomske krize, ali joj pružio izvrsnu eskapističku zabavu kroz dopadljive muzičke točke, predstavljao je komercijalni uspjeh za studio UFA, zaradivši više novca čak i od *Plavog anđela*.

UFA je također snimila verziju na francuskom jeziku pod naslovom *Le chemin du paradis*. Godine 1955. je pak u Zapadnoj Njemačkoj snimljen remake *Die Drei von der Tankstelle*.

Uloge
-----

* Lilian Harvey: Lilian Cossmann
* Willy Fritsch: Willy
* Heinz Rühmann: Hans
* Oskar Karlweis: Kurt
* Fritz Kampers: Konsul Cossmann
* Olga Tschechowa: Edith von Turkow
* Kurt Gerron: Dr. Kalmus
* Gertrud Wolle: Sekretarica dr. Kalmusa
* Felix Bressart: Sudski pristav
* Leo Monosson: Pjevač

Izvori
------

1. 1 2  Hardt p.135

Literatura
----------

* Hardt, Ursula. *From Caligari to California: Erich Pommer's Life in the International Film Wars*. Berghahn Books, 1996.

Vanjske veze
------------

* *The Three from the Filling Station* na sajtu IMDb
|  |
| --- |
|  |

**Vatisidi** (berberski: *Iweṭṭasen*, arapski: الوطاسيون, *Waṭṭāsīyūn*) zvani i *Banu Marin* bila je dinastija berberskog porijekla koja je 1472 svrgnula Marinide i do 1554. vladala sjevernim Marokom, ali ne i jugom.

Historija
---------

I Vatisidi su bili dio plemenskog saveza Zenata, i bliski rođaci Marinida koji su im povjeravali važnu funkciju vezira, pa su oni bili de facto marinidski regenti.

Na vlast su se uspeli nakon ubistva posljednjeg marinidskog sultana Abdal Haka II (1428-1465) kog je razjarena svjetina, nezadovoljna njegovom politikom i masivnim smaknućima Vatisida ubila u Fesu. 
I prvi vatisidski sultan Muhamed aš Šeik al-Mahdi, bio je marinidski vezir, ali kako je nakon atentata zavladalo kaotično stanje, u Fes je ušao tek 1472.

Kao i njegov prethodnik niti on, a niti njegovi nasljednici nisu se uspjeli efikasnije suprotstaviti invaziji iz Evrope, pogotovo napadima Portugalaca koji su 1471. zauzeli Tanger. Nakon tog im je 1505. pao u ruke Agadir, zatim Safi - 1508. a onda i Mazagan 1514.

Nisu mogli spriječiti ni pad Granade - 1492. a niti ekspanziju rivalskih Sadida koji su ih na valu obnove islama pobjeđivali i otimali im teritorije.
Velik udarac zadao im je gubitak Marakeša 1525. a još veći gubitak Fesa 1549.

Uz pomoć Osmanlija su pokušali - 1554. zauzeti Fes i tako se vratiti na vlast, kad im to nije uspjelo nestali su sa političke scene.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Wattasides ou Ouattassides*" (engleski). Larousse. Pristupljeno 26. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

* *Wattasides ou Ouattassides* ()
**Las Bandidas** (sh. *Odmetnice*) je kolumbijsko-venecuelanska telenovela, produkcijske kuće RTI, snimana u koprodukciji sa meksičkom Televisom tokom 2012. i 2013. Predstavlja rimejk venecuelanske telenovele Las amazonas iz 1985. koja je pre toga bila obrađena još dva puta - u Kolumbiji 1996. pod naslovom *Quirpa des tres mujeres* i Meksiku 2003. pod naslovom *Niña amada mía*.

U Hrvatskoj se prikazuje na programu Doma TV pod naslovom ***Amazonke***.

Sinopsis
--------

Fabiola, Korina i Amparo Montoja su "Odmetnice", kćerke vlasnika hacijende "Las Tolvaneras", Olegarija Montoje. Priča prati njihove ljubavi, ali i večito rivalstvo između njihove porodice i porodice Rodriga Orazabala.

Fabiola je zapanjujuće lepa devojka jake ličnosti i najstarija je Olegariova kćerka. Otac ju je zadužio za upravljanje porodičnim imanjem "Las Tolvaneras". Ovu odlučnu curu, koja obožava život na hacijendi definišu tri ključne osobine: nezavisna priroda, gnušanje nad nepravdom i bezuslovna ljubav prema porodici, posebno prema ocu, koga veoma poštuje i za koga je spremna na najveće žrtve. Međutim, Fabiola ne sluti da ugledni Olegario Montoja krije mračne tajne koje će ugroziti ne samo njenu budućnost, već i osećanja.

Ona je u vezi sa Serhiom Navarom, sa kojim planira i brak, ali koji u njoj nije uspeo da probudi strast koju će već pri prvom susretu razbuktati veterinar Alonso Kaseres. Međutim, ljubav koja će planuti među njima biće ugrožena ljubomorom, i to kada se pojavi Alonsova prva supruga. Pored toga, Fabiolina maćeha Malena učiniće sve da osvoji zgodnog veterinara i uništi pastorkinu sreću...

Uloge
-----

| Glumac: | Uloga: |
| --- | --- |
| Ana Lusija Domingez | Fabiola Montoja |
| Marko Mendez | Alonso Kaseres |
| Danijel Lugo | Olegario Montoja |
| Danijela Baskope | Korina Montoja |
| Mardžori Mahri | Amparo Montoja |
| Klaudija La Gata | Malena Montoja |
| Giljermo Davila | Rodrigo Irazabal |
| Kristijan Megafnej | Ruben Mihares |
| Jean Paul Lerux | Serhio Navaro |
| Caridad | Zenejida |
| Gabriel Parisi | Rejnaldo Kastiljo |
| Hector Pena | Visente Uribe |
| Carlos Cruz | Matakan |
| Gonzalo Kuberos |  |
| Milena Santander |  |
| Laureano Olivares |  |
| Isak Kedenjo |  |
| Prakriti Maduro |  |
| Krisbel Enrikez |  |
| Sabrina Salvador |  |

Napomene i reference
--------------------

1. ↑  „Osnovni podaci o telenoveli". Arhivirano iz originala na datum 2012-11-11. Pristupljeno 2013-02-06.
|  |
| --- |
| ***San i njegov polubrat Smrt*** |
|  |
| **John William Waterhouse**, 1874. |
| ulje na platnu , 69,85 × 90,81 cm |
| privatna kolekcija |

**San i njegov polubrat Smrt** (eng. *Sleep and his Half-brother Death*) je ulje na platnu engleskog prerafaelitskog slikara Johna Williama Waterhousea koji je poznat po svojim slikama s tematikom iz grčke mitologije i književnosti.

Djelo je nastalo 1874. godine te ju je Waterhouse priredio za izložbu na Kraljevskoj akademiji. Na slici su prikazani Hipno i Tanatos odnosno personifikacije sna i smrti u grčkoj mitologiji. Slika je naišla na dobar prijam kod publike te je izlagana na Akademiji gotovo svake godine sve do umjetnikove smrti. Inspiracija za njeno stvaranje bila je slikareva osobna tragedija kada su mu umrla oba mlađa brata od tuberkuloze te je nastala ubrzo nakon njihove smrti.

Djelo se danas nalazi u privatnoj kolekciji britanske multinacionalne korporacije Sotheby's.

Izvori
------

1. ↑  Sleep and his Half-brother Death
2. ↑  Anthony Hobson: "J. W. Waterhouse. Oxford: Phaidon Christie's", 1989. 20. - 21. str. ISBN 0-7148-8066-3
3. ↑  J W Waterhouse.com
Ovo je članak o Idrisu I od Maroka.  Za informacije o Idrisu I od Libije, vidi Idris od Libije.  Za informacije o Idrisu I od Kanemskog Carstva, vidi Idris I od Kanema.  
Grob Idrisa I (u gornjem lijevom kutu, sa zelenim krovom)
**Idris I** (ili **Idris ibn Abdullah**) (arapski: إدريس بن عبدالله‎ *Idrīs ibn ‘Abdallāh*) bio je prvi vladar Idrisidske dinastije u Sjeverozapadnoj Africi, koji je vladao od 788. do 791. Smatra se osnivačem dinastijem koja je imala važnu ulogu u ranoj islamizaciji današnjeg Maroka.

Idris I je bio praunuk Hasan ibn Alija. 785. je sudjelovao u ustanku protiv abasidske vlasti u Siriji, te je nakon njegovog gušenja pobjegao na zapad. Godine 789. je došao u okolicu drevnog rimskog grada Volubilis u današnjem sjevernom Maroku i osnovao grad Moulay Idriss. Potom je oženio Kanzu iz berbeskog plemena Awraba, kćer poglavice Ishaq ibn Mohammada. Zajedno sa svojim pristašama je osvojio veliki dio sjeverozapadne Afrike i osnovao grad Fes. Oko godine 789. je osvojio današnji Tlemcen u Alžiru. Abasidski kalif Harun al-Rašid je na njega poslao ubice koje su ga uspjele otrovati 791. Naslijedio ga je sin Idris II.

Fusnote
-------

1. ↑  A History of the Maghrib in the Islamic Period, Jamil M. Abun-Nasr, 1987, p. 52

Literatura
----------

***Idris I*** na Wikimedijinoj ostavi

* Julien, Charles-André, *Histoire de l'Afrique du Nord, des origines à 1830*, original edition in 1931, new edition by Payot, Paris, 1994
* Abum-Nasr, Jamil M. (1987). A History of the Maghrib in the Islamic Period.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Novoosnovana**  |  **Idrisidska dinastija** 788–791 | Slijedi: **Idris II**  |
**"Le Bateau ivre"** (srpskohrvatski: "Pijani brod") je poznata poema Arthura Rimbauda iz 1871. godine koja se danas smatra jednim od njegovih najznačajnijih djela. Rimbaud je poemu napisao tokom ljeta u Charlevilleu, u dobi od 16 godina. Kada je u rujnu 1871. poslao pismu Paulu Verlaineu kako bi mu se predstavio, u njega je dodao i "Pijani brod". Verlaine je bio istinski oduševljen talentom šesnaestogodišnjeg Rimbauda te ga je ubrzo pozvao u Pariz, gdje su njih dvojica postali ljubavnici.

"Pijani brod" je poema koja opisuje lutanje i potonuće broda izgubljenog na moru prezentirana fragmentiranom naracijom u prvom licu. Pjesma je prepuna živopisnih pjesničkih slika i naglašeno simbolistička te se danas smatra jednim od najboljih ostvarenja tog pravca. Sastavljena je od 100 stihova raspoređenih u 25 aleksandrinskih katrena s unakrsnom rimom (*abab*). Rimbaud je inspiraciju za poemu dobio čitajući Verneov roman *Vingt mille lieues sous les mers*, koji je te godine tiskan u knjiškoj formi i za kojeg se zna da je izvor mnogih aluzija i slika iz poeme. Vjeruje se kako je još jedan Verneov roman, *Voyages et aventures du capitaine Hatteras*, također bio izvor pri pisanju poeme.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* BNF: cb11946581b (podaci)

 |
***In the Gloaming*** je televizijski dramski film iz 1997. godine, u režiji Christophera Reevea, zasnovan na priči autorke Alice Elliott Dark. Naslov filma je pozajmljen iz istoimene popularne pesme o rastanku iz 1877. godine, koju su napisale Annie Fortescue Harrison i Meta Orred. Film je priča mladiću koji se vraća kući oboleo od AIDS-a. Ovo je rediteljski debi glumca, Christophera Reevea.

Radnja
------

Danny (Robert Sean Leonard) se vraća kući svojim roditeljima kako bi sa njima proveo poslednje dane svoje borne sa AIDS-om. Stres ove situacije pojačava tenziju koju je porodica godinama suzbijala. Njegova majka, Janet (Glenn Close) je Dannyjeva majka, koja se zbližava sa sinom, više nego ikada. Njegov otac, Martin (David Strathairn), koji nije želeo da prihvati Dannyjev gej život, sada se bori sa izvesnoću njegove smrti. Njegovu sestru, Anne igra Bridget Fonda). Kada se njegovo stanje pogorša, porodica angažuje medicinsku sestru, Myrnu (Whoopi Goldberg), koja savetuje porodicu kako da ostane složna, čak i u slučaju smrti.

U filmu mladog Dannyja glumi sin Christophera Reeva, Will Reeve.

Uloge
-----

|  |
| --- |
| **Podela uloga** |
| Glumica/glumac | Lik | Napomene |
| Glenn Close | Janet |
| Bridget Fonda | Anne |
| Whoopi Goldberg | Nurse Myrna |
| Robert Sean Leonard | Danny |
| David Strathairn | Martin |

Eksterni linkovi
----------------

* *In the Gloaming* na sajtu IMDb



  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **LGBT temi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **filmu** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
***Beau Geste*** je pustolovni roman engleskog književnika P. C. Wrena objavljen 1924. godine. Naslovni protagonist je Michael "Beau" Geste, najstariji od tri sina u engleskoj aristokratskoj porodici koji, suočen s optužbama za krađu dragulja, odlazi u Sjevernu Afriku gdje se priključuje francuskoj Legiji stranaca. Radnja je prikazana iz perspektive njegovog mlađeg brata Johna, koji mu se došao priključiti. *Beau Geste* je postigao veliki uspjeh i postao vjerojatno najpoznatije književno djelo posvećeno Legiji stranaca te, u mnogo čemu, najzaslužnije za romantiziranje te vojne formacije u svjetskoj popularnoj kulturi. Pozitivan prikaz Legije kao mjesta gdje svatko može započeti život ukoliko prigrli njene ideale o časti, drugarstvu i požrtvovnosti, ali još više autentični detalji o oružju, opremi, taktici Legije kao i svakodnevnom vojničkom životu, su zaslužni za nikad potvrđene, ali ni opovrgnute špekulacije o tome da je autor neko vrijeme proveo kao njen pripadnik. Wren je napisao još nekoliko nastavaka, a roman je tokom godina više puta adaptiran, ali i parodiran.

Adaptacije
----------

* *Beau Geste* (1926), ul. Ronald Colman, William Powell, Noah Beery
* *Beau Geste* (1939), ul. Gary Cooper, Ray Milland, Robert Preston
* *Beau Geste* (1966), ul. Guy Stockwell, Doug McClure, Telly Savalas
* *Beau Geste* (1982, BBC-jeva TV-serija), ul. Benedict Taylor, Anthony Calf, Jonathon Morris

Parodije
--------

* *Beau Hunks*, kratki film iz 1931. godine, ul. Laurel and Hardy.
* *Follow that Camel* (1967) Carry on čiji je glavni protagonist B. O. West.
* *The Last Remake of Beau Geste* (1977), ul. Marty Feldman, Ann-Margret i Michael York

Literatura
----------

* Thomas, R. S. (1990-12). "P C Wren's *Beau Geste*". *Children's Literature in Education*, vol. 21, no. 4, December 1990.
***Indignez-vous !*** je naslov eseja koga je 2010. napisao bivši francuski diplomat i aktivist Stephane Hessel i u kome izlaže žestoku kritiku današnjeg ekonomskog, političkog i društvenog poretka u svijetu, odnosno neravnopravnosti koju je taj poredak izazvao. Hassel u njemu smatra kako se promjene mogu dogoditi jedino ako se stanovništvo, koje je tu neravnopravnost i druge nepravde mirno trpjelo, pobuniti. Tekst, koji je prvotno u samo 6000 primjeraka objavila nepoznata izdavačka kuća, brzo je izazvao veliku pažnju i doveo do niza novih izdanja, tako da je Božića 2010. postala jedan od najvećih bestselera u Francuskoj. Brzo je prevedena na niz svjetskih jezika, te je mnogi smatraju svojevrsnom programskom osnovom niza protestnih pokreta u svijetu. U susjednoj Španiji se sudionici masovnog protestnog pokreta upravoj po toj knjizi nazvali ***Los indignados***.

Izvori
------

1. ↑  „Stéphane Hessel «Je suis vieux mais j’ai encore des forces»". 15. I 2011. Pristupljeno 7. VI 2011.

### Eksterni linkovi

* *Indignez-vous !* sur le site de l'éditeur
* Interview de Stéphane Hessel à propos du livre
* Reportage sur le livre et entretien télévisé avec Stéphane Hessel à propos de l'ouvrage (TSR)
* « « Indignez-vous ! » de Stéphane Hessel va être publié en Chine », LeMonde.fr, 24 mai 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 234407399

 |
***Bedtime for Bonzo*** (sh. *Bonzu je vrijeme za spavanje*) je američka crno-bijela filmska komedija snimljena 1951. godine u režiji Fredericka de Cordove. Naslovni lik je čimpanza po imenu "Bonzo" nad kojim profesor psihologije Peter Boyd (čiji lik tumači Ronald Reagan) provodi eksperiment tako što ga nastoji odgojiti, odnosno naučiti moralu poput ljudskog djeteta. Radnja prikazuje kako u tu svrhu unajmljuje ženu (koju tumači Diana Lynn) koja će pri tome glumiti njegovu "majku", dok će on glumiti njegovog "oca".

*Bedtime* je postao jedan od komercijalno najuspjelijih filmova svog doba, te potakao snimanje nastavka pod naslovom *Bonzo Goes to College* (iako u njemu nisu nastupili ni originalni čimpanza ni Reagan). Reaganu je taj uspjeh nakon dugo vremena - kada se sve više počeo baviti politikom, a sve manje glumom - preporodio karijeru, odnosno ponovno donio status hollywoodske zvijezde. Usprkos toga, sam Reagan ga nije pogledao sve do 1984. godine, kada je već bio postao predsjednik SAD. Tada se *Bonzo* sa njim počeo povezivati u negativnom kontekstu, odnosno od strane ljevičara i kritičara njegove politike počeo koristiti kako bi se istaknula njegova "šašavost", neozbiljnost i mentalni nedostaci. Za to je možda najkarakterističniji rock-bend *Ramones* koji je svoju protestnu pjesmu iz 1986. godine nazvao *Bonzo Goes to Bitburg*.

Izvori
------

1. ↑  'The Top Box Office Hits of 1951', *Variety*, January 2, 1952

Vanjske veze
------------

* *Bedtime for Bonzo* na sajtu IMDb
* *Bedtime for Bonzo* na filmskoj bazi podataka TCM
* *Bedtime for Bonzo* na AllMovie-u ()

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Frederick de Cordova |
| --- |
| 
* *Her Kind of Man* (1946)
* *The Countess of Monte Cristo* (1948)
* *The Gal Who Took the West* (1949)
* *Illegal Entry* (1949)
* *Buccaneer's Girl* (1950)
* *The Desert Hawk* (1950)
* *Bedtime for Bonzo* (1951)
* *Here Come the Nelsons* (1952)
* *Bonzo Goes to College* (1952)
* *I'll Take Sweden* (1965)
* *Frankie and Johnny* (1966)

 |
***Le Coucher de la Mariée*** (sh. *Počinjak za nevjestu*) je francuski kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1896. u režiji Alberta Kirchnera koji se smatra prvim erotskim, odnosno pornografskim ostvarenjem u historiji filma. Predstavlja parodiju tada popularne kazališne farse i snimljen je na kazališnoj pozornici. Protagonistica je mlada žena (koju tumači izvjesna Louise Willy) koja nastupa zajedno s nepoznatim glumcem. Originalno je trajao sedam minuta, ali je očuvano samo prvih dva u kome protagonistica izvodi striptiz. Dugo vremena je bio gotovo posve zaboravljen, sve dok ga nije ponovno otkrilo 1996. prilikom istraživanja povodom 100-te obljetnice prvih filmskih projekcija. Pretpostavlja se da je razlog tome što je film producirao Eugene Pirou, jedan od najuglednijih francuskih fotografa i filmskih pionira, čije ime rani historičari nisu htjeli ukaljati povezivanjem s pornografijom.

V. također
----------

* El Sartorio

Vanjske veze
------------

* *Le Coucher de la Mariée* na sajtu IMDb
* Information about *Le Coucher de la Mariée*
* History of world cinema, Georges Sadoul
***Saved from the Titanic*** (sh. *Spašena sa Titanica*) je američki kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1912. godine, najpoznatiji kao prvo filmsko ostvarenje koje je nastojalo prikazati potonuće putničkog broda *RMS Titanic*. Snimljen je nešto više od mjesec dana nakon same katastrofe, a glavnu ulogu tumači Dorothy Gibson, popularna glumica i pjevačica koja je bila među preživjelima. U filmu tumači sama sebe, iako je po žanru igrani, odnosno kao likovi se pojavljuju njena fiktivna majka i fiktivni zaručnik, kojima prepričava kako je preživjela kobnu noć; samo potapanje nije prikazano, ali je *Titanic* dočaran korištenjem dokumentarnih snimki ledenjaka, *Titanicovog* blizanca *RMS Olympic* i kapetana Edward Smith. Film je doživio ogroman uspjeh, iako je bilo kritičara koji su se zgražali nastojanjem da se masovna tragedija tako brzo eksploatira u komercijalne svrhe. Iako je Gibson sudjelovala u izradi scenarija, te je čak u filmu nosila istu odjeću kao na *Titanicu*, prema navodima biografa snimanje je za nju predstavljalo traumatično iskustvo i dosta je doprinijelo brzom sumraku njene karijere. Godine 1914. su svi primjerci filma uništeni u požaru skladišta te se film smatra izgubljenim; od njega je sačuvano samo nekoliko promotivnih fotografija.

Nekoliko mjeseci nakon *Saved from the Titanic* je u Njemačkoj snimljen *In Nacht und Eis*, koji se smatra prvom sačuvanom, odnosno "pravom" rekonstrukcijom potapanja *Titanica*.

Vanjske veze
------------

* *Saved from the Titanic* na sajtu IMDb
* *Saved from the Titanic* na AllMovie-u ()
* An Actress Aboard The Titanic, an account of Dorothy Gibson's experiences

***Saved from the Titanic*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostale upotrebe, v. Ben Hur (razvrstavanje).*

***Ben Hur*** je američki kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1907. u režiji Sidneya Olcotta. Predstavlja prvu od tri ekranizacije istoimenog romana Lewa Wallacea. Naslovnog protagonista - jevrejskog plemića Judu Ben Hura tumači Herman Rottger, a njegovog bivšeg prijatelja, rimskog oficira Mesalu, tumači buduća zvijezda vesterna William S. Hart (koji je istu ulogu tumačio u kazališnoj predstavi prije nekoliko godina. S obzirom na kratkoću, predstavljao je tek rekonstrukciju nekoliko najpoznatijih scena u romanu, uključujući utrku dvokolica; kao i kod mnogih sličnih ekranizacija na početku 20. vijeka, autori su pretpostavljali da ću publiku činiti čitatelji unaprijed upoznati s radnjom i likovima. Film je snimljen na plaži u New Jerseyu gdje su za dvokolice i njihove vozače producenti "posudili" lokalne vatrogasce i njihove konje. Za historiju filma je *Ben Hur* najvažniji po tome što je izdavačka kuća Harper & Brothers zbog nje podnijela tužbu protiv studija Kalem Company optuživši ih za kršenje autorskog prava. Spor je 1911. riješen sudskom nagodbom, odnosno presudom Vrhovnog suda kojom je uspostavljen presedan poslije koga su svi američki filmski studiji prethodno morali otkupljivati filmska prava na književna djela prije nego što su mogli otpočeti stvaranje scenarija temeljenih na njima.

Vanjske veze
------------

* *Ben Hur* na sajtu IMDb
* Google Book Search file on the case *Harper & Brothers v. Kalem Company (1909)*, from the book *Select Cases on the Law of Torts*, by John Henry Wigmore.
* () *Ben Hur* website dedicated to Sidney Olcott
* Ben Hur (1907) film, available on-line for viewing or download, at Internet Archive
**Jordan od Hautevillea** (francuski: ; italijanski: ; iza 1055 – 12/18/19. septembar 1092) bio je normanski vojskovođa i princ iz porodice de Hauteville, najpoznatiji po sudjelovanju u normanskom osvajanju Sicilije.

Bio je najstariji i nezakoniti sin Rogera I od Sicilije. Od rane mladosti se priključio očevim vojnim pohodima, gdje je pokazao veliku ratničku vještinu. Godine 1077. je iznenadnim prepadom prisilio na predaju grad Trapani na zapadu Sicilije. Godine 1081. je još jednim iznenadnim prepadom zauzeo grad Catania. Dvije godine kasnije je Jordan, zajedno s nekoliko nezadovoljnih plemića, iskoristio odsutstvo oca u pohodu na Balkan kako bi protiv njega digao ustanak. Roger se smjesta vratio, ugušio ustanak i njegove vođe osudio na osljepljivanje. Svom sinu je dao pomilovanje u posljednjem trenutku. Jordan je otada pa do kraja života Rogeru bio odan.

22. maja 1085. Jordan je komandirao konjičkim snagama koje su, zajedno sa očevom flotom, natjerale Sirakuzu, posljednje značajno muslimansko uporište na Siciliji, na predaju. Godine 1091. je zauzeo posljednje muslimansko uporište Noto, gdje je proglašen za gospodara. Tamo je i umro.

Usprkos očiglednog vojničkog talenta, zbog svoje nezakonitosti nije bio Rogerov nasljednik; ta je titula bila namijenjena bratu Geoffroyu. Tek kada se Geoffroy razbolio od gube ili neke slične bolesti, Jordan je postao nasljednik. 1089. se oženio za kćer Bonifacea del Vastoa, ali nije poznato da li je taj brak imao djece.

Spomen-ploča njemu u čast se danas čuva u crkvi Santa Maria u mjestu Mili San Pietro, kraj Messine.

Izvori
------

1. ↑  „Mili S. Pietro (Messina)". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-03. Pristupljeno 2013-01-15.

Literatura
----------

* Goffredo Malaterra, *The Deeds of Count Roger of Calabria and Sicily and of Duke Robert Guiscard his brother* Arhivirano 2008-04-11 na Wayback Machine-u.
* Norwich, John Julius. *The Normans in the South 1016-1130*. Longmans: London, 1967.
* Ghisalberti, Albert (ed). *Dizionario Biografico degli Italiani: II Albicante – Ammannati*. Rome, 1960.
Ovo je članak o igranom filmu iz 1931. godine.  Za originalni roman, vidi Berlin Alexanderplatz.  

***Berlin – Alexanderplatz*** je njemački crno-bijeli film snimljen 1931. u režiji Phila Jutzija. Predstavlja adaptaciju znamenitog istoimenog romana Alfreda Döblina koji je surađivao na scenariju. Protagonist, koga glumi Heinrich George, je sitni kriminalac koji nakon četiri godine izlazi iz zatvora i pokušava u Berlinu iznova započeti život, ali ga u tome sprečavaju okolnosti i dovode natrag u gradsko podzemlje. Döblin je za potrebe filma izmijenio završnicu romana i filmu dao happy end. Iako daleko manje poznat od istoimene TV-serije, *Berlin – Alexanderplatz* se smatra jednim od značajnijih filmova svog vremena, dijelom i zbog korištenja autentičnih berlinskih lokacija i dokumentiranja načina života pred kraj weimarske ere.

Vanjske veze
------------

* *Berlin – Alexanderplatz* na sajtu IMDb
* *Berlin – Alexanderplatz* na Online-Filmdatenbank
* *Berlin – Alexanderplatz* na filmportal.de ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4427495-6
* NKC: unn2010582856

 |
**Antun Blažić - Šimun** (Globočec, 28. 5. 1916 - Maruševec, septembar 1943), jugoslavenski komunist, sudionik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

Biografija
----------

Antun Blažić - Šimun je rođen 28. 5. 1916 godine u Globočcu kod Ludbrega. Židovskog je podrijetla. Prije Drugog svjetskog rata radio je kao zemljoradnik. Kao ljevičar, za vrijeme Kraljevine Jugoslavije, pripadao je "Udruženoj opoziciji". Nešto prije rata postao je simpatizer Saveza komunista Jugoslavije, a od veljače 1941 godine i njihov član.

Nakon okupacije Kraljevine Jugoslavije, bio je jedan od organizatora ustanka u ludbreškom kraju i na Kalniku. Kada je u ljeto 1941 godine formirana prva partizanska grupa u ludbreškom kraju, Blažić je postao njen borac. Istakao se u napadu na posadu domobrana u Velikom Trojstvu, kada je Blažićeva grupa likvidirala stražara i razoružala posadu. Sudjelovao je i u akciji protiv ustaša u Martijancu, a 1942 godine sudjeluje u uništavanju Francetićeve Crne legije. U jesen iste godine sa dva je suborca napao žandarmerijsku stanicu.

Bio je pomoćnik političkog komesara u svome odredu, a 1943 godine postao je član Okružnog komiteta Saveza komunista Hrvatske u Varaždinu. Sredinom 1943 godine, kao član OK SKH za Varaždin, formirao je udarne jedinice u Kuzmincu, Hrženici, Segovini i Velikom Bukovcu. Nešto kasnije, sa grupom suboraca je prešao Dravu, te u Međimurju napao žandarmerijsku stanicu. Zatim se vratio u Zagorje i u kotaru Varaždin se uključio u organizaciju partizanskih grupa. Bio je vijećnik Zemaljskog antifašističkog vijeća narodnog oslobođenja Hrvatske (ZAVNOH).

U rujnu 1943 godine, Blažića su napale ustaše u selu Maruševcu. Ranjen, nakon što je potrošio municiju, Blažić se ubio posljednjim metkom da ne bi živ pao u ruke neprijatelju.

Odlukom Prezidijuma Narodne skupštine Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 5. 5. 1951 godine, proglašen je za narodnog heroja Jugoslavije.
***Better Than Chocolate*** je kanadska romantična komedija u režiji Anne Wheeler snimljena u Vancouveru.

Radnja
------

Maggie (Karyn Dwyer) se nedavno odselila od svojih i započinje svoj samostalni život, radeći u lezbejskoj knjižari na Commercial Driveu. Ona sreće i zaljubljuje se u Kim (Christina Cox), umetnicu koja živi u kombiju. Njihova veza počinje da ima problema kada se Maggina majka, Lila (Wendy Crewson) i brat Paul (Kevin Mundy) dosele kod Maggie, nakon što propadne Lilin drugi brak.

Maggie, čija majka nema ideju da je ona lezbejka, pokušava da izbegne pitanja o mestu gde radi, o novim prijateljima, kao i o kutiji novih igračaka ispod kreveta.

Dok Kim i Maggie pokšavaju da unesu red u svoju vezu, Frences (Ann-Marie MacDonald), vlasnica knjižare, pokušava da izbegne udvaranja Judy (Peter Outerbridge), trensžene koja je zaljubljena u nju.

Nagrade
-------

Film je dobio brojne nagrade na festivalima širom sveta i nalazi se na 31. mestu top 200 liste nezavisnih filmova iz 1999. *Better Than Chocolate* je jedan od najuspešnijih kanadskih filmova.

Pozadina
--------

Film je dobio ime po stihu pesme Sarahe McLachlan *Ice Cream*: "Your love is better than chocolate".

Radnja filma koja je vezana za problem koji knjižara ima sa carinom inspirisana je sličnim problemima koje je knjižara Little Sister's Book and Art Emporium *imala sa kanadskom carinom. Ann-Marie MacDonald, koja glumi vlasnicu knjižare, je poznata kanadska spisateljica.*

Poster filma koji prikazuje dve žene u zagrljaju bio je zabranjen u Hong Kongu jer je procenjen kao "uvredljiv za javni moral, pristojnost i dobar ukus". Reklama u novinama *The San Diego Union-Tribune* je bila zabranjena zbog reči "lezbejka" na posteru filma.

Izvori
------

1. ↑  Statement for the decision on a poster for a Category III film
2. ↑  San Diego Union-Tribune Refuses to Run The Word`Lesbian' in Advertising
3. ↑  „Hong Kong Orders Posters For Movie Removed". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-03. Pristupljeno 2010-05-27.

Vanjske veze
------------

* Better Than Chocolate Arhivirano 2007-05-02 na Wayback Machine-u na Canadian Film Reference Library Arhivirano 2007-05-02 na Wayback Machine-u
* *Better Than Chocolate* na sajtu IMDb
**Moric Danon Žika** (Zenica, 20. 6. 1921 - Zagreb, 11. 2. 1979), jugoslavenski pisac, redatelj, kazališni djelatnik i učesnik Narodnooslobodilačke borbe.

Biografija
----------

Moric Danon Žika je rođen 20. 6. 1921 godine u Zenici u židovskoj obitelji, od oca Haima (1900-1941) i majke Simhe Finci. U Zenici je pohađao osnovnu školu i dva razreda srednje škole, a potom je kod oca izučavao stolarski zanat da bi na kraju završio metaluršku školu. Po uspostavi Nezavisne Države Hrvatske (NDH), tijekom Drugoga svjetskog rata, prebjegao je u Split. U Splitu su ga uhitili talijani, te prebacili u zatvor u Velu Luku na otoku Korčuli. Oca su mu ubile ustaše 1941 u Koncentracijskom logora Jasenovac, a majka mu je iste godine ubijena u Koncentracijskom logora Stara Gradiška. Nakon kapitulacije Italije Moric je bio smješten u savezničku bolnicu na Siciliji, od kuda je otišao za Sjevernu Afriku, te konačno u talijanski Bari odakle je s Trećom prekomorskom brigadom Narodnooslobodilačke vojske Jugoslavije (NOVJ) dospio na Vis. U NOVJ-u se bavio glumom i sviranjem, a nakon ranjavanja 1944 godine nastavio je glumiti u "Kazalištu narodnog oslobođenja za Dalmaciju" i u Narodnom kazalištu u Splitu. U isto vrijeme u Splitu je pohađa redateljsko-glumački tečaj pri Zemaljskom antifašističkom vijeću narodnog oslobođenja Hrvatske (ZAVNOH). Poslije rata, 1949 godine, u Zagrebu je završio gimnaziju, te 1954 Filozofski fakultet Sveučilišta u Zagrebu. Bio je ravnatelj Zadružnog studija za grafiku, likovno oblikovanje i organizaciju, kao i Zagrebačkog dramskog kazališta u kojemu je radio kao redatelj, inspicijent, organizator, te na kraju kao šef propagande. Moric Danon Žika umro je u Zagrebu 11. 2. 1979 godine. Pokopan je na Mirogoju.

Književni rad
-------------

Još za vrijeme Drugoga svjetskog rata Moric se počeo baviti književnim radom. Pisao je pjesme u prozi, pripovijetke, zidne novine i skečeve. Prvi su mu radovi bili objavljivani u novinama i časopisima kao što su Ilustrirani vjesnik, Žena u borbi, Kulturni radnik, Narodni list, Vjesnik i dr. Dvije njegove pjesme, "Mornarska pjesma" i "Alžir", je uglazbio Miroslav Biro. Pripovijetka "Kočijašev unuk", izdana 1957, bila je nagrađena na natječaju Saveza židovskih općina Jugoslavije. Pisao je i pod pseudonimom Zeničanin.

Bibliografija
-------------

* *Otok na pučini*. Zagreb, 1951
* *Pjesme o majci*. Zagreb, 1952
* *Stihovi s velikog puta*. Zagreb, 1952
* *Sto kazališnih anegdota*. Zagreb, 1953
* *Komedija života*. Zagreb, 1953
* *Kočijašev unuk*. Zagreb, 1959
* *Pjesme o majci i dječje pjesme*. Zagreb, 1963
* *Kazališne anegdote*. Zagreb, 1965
* *Priručnik stranih jezika*. Zagreb, 1968
* *Poezija*. Zagreb, 1971
* *Zina u Africi*. Zagreb, 1971
* *Poetske sličice*. Zagreb, 1973
* *Lirske minijature*. Zagreb, 1974
* *Pjesnički uzdisaji*. Zagreb, 1974
* *Obiteljska poema*. Zagreb, 1974
* *Mali čovjek u velikom ratu*. Zagreb, 1975
* *Lirski spomenik majci*. Zagreb, 1976
* *Sunce Jadrana*. Vl. naklada. Zagreb, 1976
* *Pet poema tužnog života*. Zagreb, 1977
* *Tisuću haiku*. Zagreb, 1978
***Back for the Attack*** je četvrti studijski album američkog hard rock sastava Dokken, objavljen je 1987. godine. Naziv albuma je preuzet iz istoimene pjesme, zabilježen tijekom sesija za album Under Lock and Key. Singl "Dream Warriors" je izvorno objavljen u veljači 1987. godine kao Soundtrack za horor film ***A Nightmare on Elm Street 3: Dream Warriors***.

Lista pjesama
-------------

```
   Kiss of Death – 5:51 (Don Dokken, George Lynch, Jeff Pilson)
   Prisoner – 4:20 (Lynch, Pilson, Mick Brown)
   Night By Night – 5:23 (Dokken, Lynch, Pilson, Brown)
   Standing in the Shadows – 5:07 (Dokken, Lynch, Pilson)
   Heaven Sent – 4:52 (Dokken, Lynch, Pilson)
   Mr. Scary (strumentale) – 4:31 (Lynch, Pilson)
   So Many Tears – 4:56 (Dokken, Lynch, Pilson)
   Burning Like a Flame – 4:46 (Dokken, Lynch, Pilson, Brown)
   Lost Behind the Wall – 4:19 (Dokken, Lynch, Pilson, Brown)
   Stop Fighting Love – 4:52 (Dokken, Lynch, Pilson, Brown)
   Cry of the Gypsy – 4:51 (Dokken, Lynch, Pilson)
   Sleepless Night – 4:32 (Lynch, Pilson, Brown)
   Dream Warriors – 4:42 (Lynch, Pilson)
```

Članovi grupe
-------------

* Don Dokken – vokal
* George Lynch – gitara
* Jeff Pilson – bas, vokal
* Mick Brown – bubnjevi, vokal