recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Narodni umjetnik SSSR-a** (ruski: *Народный артист СССР*) je bila počasna sovjetska titula, za iznimna postignuća u scenskoj umjetnosti koja se dodjeljivala od 1939. do 1991. 

Tu titulu netreba brkati sa sličnom titulom - **Народный художник СССР** (koja bi se slično prevela) koja se dodjeljivala za iznimna postignuća u vizualnim umjetnostima; slikarstvo, kiparstvo, grafika, primijenjena umjetnost, fotografija koje su dodjeljivane od 1943. do 1991. 

Titula nižeg ranga bila je **Zaslužni umjetnik SSSR-a** (*Заслуженный художник СССР*) za postignuća u istim područjima.

Slične počasne titule postojale su za vrijeme SSSR-a i u svakoj pojedinoj sovjetskoj republici, kao i po sovjetskim autonomnim republikama.

Historija
---------

Prije te titule postojala je slična **Narodni umjetnik Republike** osnovana 1919. od strane sovjetske vlade. Među prvim koji su dobilu tu titulu bili su kompozitor Glazunov, i opernim pjevači Šaljapin i Sobinov. 

Od 1936. ta titula je zamjenjena novom *Narodni umjetnik SSSR-a*.  Prvi primatelji te titule 6. septembra 1936. bili su Konstantin Stanislavski, Vladimir Nemirovič-Dančenko, Ivan Moskvin, Antonina Neždanova, Boris Ščukin, Kuljaš Bajseitova uz još neke umjetnike. Posljednji koji su dobilu tu titulu bili su Sofija Piljavskaja i Oleg Jankovski 21. decembra 1991.  Titula *Narodni umjetnik SSSR-a* službeno je potvrđena odlukom Centralnog izvršnog komiteta Sovjetskog Saveza - 13. januara 1937. 

Ispočetka se ta titula dodjeljivala samo kazališnim glumcima, baletanima i opernim pjevačima, vremenom se proširila i na filmske glumce (Ljubov Orlova), kompozitore (Arno Babajanian, Dmitrij Šostakovič), violiniste (Anahit Tsitsikian, David Ojstrah), pa i pjevače zabavne muzike (Leonid Utjosov), komičare (Arkadij Rajkin) sve do cirkuskih klauna (Oleg Popov).

Većina umjetnika dobila je titulu *Narodni umjetnik* nakon navršenih 40 godina. Iznimke su napravljene kod plesača, tako je balerina Nadežda Pavlova, dobila tu titulu sa 28 godina, a poznata plesačica židovskih narodnih plesova iz Buhare Malika Kalantarova sa 34 godina. 

Formalno titula *Narodni umjetnik* je bila samo počasna i pored ordena i diplome, nije ništa donosila, ali kako ju je odobravala sama vlada (odnosno resorno ministarstvo) one su nosiocima te titule donosile sigurnost prihoda (koji često i nisu bili visoki) i društveni ugled. Titula se dobijala na osnovu odluke Ministarstva kulture SSSR-a, koja je prijedloge za imenovanja dobijala od resornih državnih odbora. 

Tu titulu dobilo je ukupno 1010 osoba iz područja scenske umjetnosti; kompozitora, baletana, muzičara, filmskih, televizijskih radijskih i kazališnih redatelja, glumaca, cirkusanata i pedagoga koji su radili na obrazovanju tih profila.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Народный артист СССР*" (ruski). Народные Артисты СССР.. Arhivirano iz originala na datum 2013-08-17. Pristupljeno 12. 01. 2013.

Vanjske veze
------------

* Народный артист СССР na portalu Народные Артисты СССР Arhivirano 2012-11-14 na Wayback Machine-u (`ru`)
**"Narodni list"** je tjedni časopis koji od 1862. izlazi u Zadru. 

Prvi broj zadarskog "Narodnog lista" izišao je 1. ožujka 1862. godine. Tada je izlazio na talijanskom jeziku pod nazivom "*Il Nazionale*", a imalo je i *Prilog k Narodnom listu* na hrvatskom jeziku. 

Od 1869. godine tiskaju se usporedo "*Narodni list*" i "*Il Nazionale*", a od 1876. godine "*Narodni list*" izlazi samo na hrvatskom jeziku. Na stranicama "*Narodnog lista*" vodeći hrvatski intelektualci provodili su program Narodne stranke, zalagali se za udruženje Dalmacije s Hrvatskom, kao i za uvođenje hrvatskog jezika u javni život. 

Prvi urednik "*Narodnog lista*" bio je ugledni humanist, povjesničar i znanstvenik Natko Nodilo. Uz njega tadašnji napredni intelektualci koji su pisali u "*Narodnom listu*" bili su: Mihovil Pavlinović, Miho Klaić, Kosta Vojnović, Ivan Danilo i drugi. Nakon Nodilova odlaska iz uredništva,"Narodni list" uređuje Lovro Matić, potom i niz uglednika toga doba, od kojih je naznačajnije spomenuti Jurja Biankinija koji list u potpunosti uređuje na hrvatskom jeziku. Godine 1920. dolazi do nasilnog ugasnuća "*Narodnog lista*", zbog poznatog Rapallskog ugovora i skorašnje vlasti talijanskih fašista u Zadru. 

Nakon Drugog svjetskog rata, 1946. godine u Zadru ponovno izlazi "*Narodni list*". Kako se u to doba u Zagrebu nakratko pojavio dnevnik s istim nazivom, zadarski "*Narodni list*" prisiljen je privremeno promijeniti naziv u "*Glas Zadra*". Nakon prestanka izlaženja zagrebačkog glasila, "Narodni list" ponovno dobiva svoje povijesno ime kojeg nosi do današnjih dana više od trinaest desetljeća. Od 1994. godine, "*Narodni list*" se tiska kao tjednik u tiraži od 10.000 primjeraka.

Eksterni linkovi
----------------

* Narodni list
**Legura** je mješavina metala s jednim ili više drugih elemenata.

Čisti metali imaju uglavnom relativno loše mehaničke ili hemijske osobine. Miješanje metala s drugim elementima iz tog razloga omogućava poboljšanje mehaničkih ili hemijskih osobina metala kroz povećanje čvrstoće, obradivosti ili smanjenja podložnosti hrđanju.

Osnovni metal u leguri se naziva "bazni metal" ili "baza". Elementi koji se svjesno dodaju bazi u leguri u cilju poboljšanja mehaničkih ili hemijskih svojstava se nazivaju legurni ili dodatni elementi, dok se neželjeni elementi nazivaju onečišćenjima.

Legurni elementi su također uglavnom metali, ali se ponekad baznom metalu dodaji u drugi hemijski elementi, kao npr. karbon u čeliku ili gusnom željezu, silicijum u aluminijumu itd. Ukoliko se metalu dodaje nemetal, uglavnom se radi o veoma maloj količini. Tako je npr. koncentracija karbona u čeliku manja od 2% ukupne mase, dok se gusnom željezu dodaje manje od 6% karbona. S druge strane se npr. mesing obično pravi od bakra i cinka u odnosu 50:50.

I u prirodi se daju naći legure, ali je to jako rijetko. U historiji je zabilježeno korištenje prirodne legure zlata i srebra pod imenom elektra.

Primjeri osnovnih legura
------------------------

### Legure željeza

* gusno željezo : željezo + karbon (između 2,1% i 6.7% karbonske mase)
* čelik : željezo + karbon (manje od 2,8% karbonske mase)
* nehrđajući čelik : željezo + nikl + hrom, i ponekad molibden ili vanadijum

### Legure bakra

* bronza : bakar + kalaj
* mesing : bakar + cink
* dolomit : bakar + kamena vuna + nikl
* ebonit : bakar + gvozdje + hrom + kalijum

### Manje poznate legure

* amalgam : živa + neki drugi metal, npr. nikl i srebro ili bakar (naziv amalgam se također koristi za mješavinu metala koja se koristi za izradu zubarskih plombi)
* monel® ­­ (registriran žig) : nikl + bakar
* zamak : cink + aluminijum + magnezijum + bakar
* invar : legura skoro neosjetljiva na temperaturne razlike (36% nikl, 0,4% mangan, 0,1% ugljik, 63,5% željezo)

***Legura*** na Wikimedijinoj ostavi
**Narodna stranka** je najstarija politička stranka u Crnoj Gori. Postojala je kao jedina, docnije vodeća od jedine dvije, u staroj crnogorskoj državi od 1906. do 1918. godine, a obnovljena je 1990. godine. Ona je crnogorska partija srpske provinijencije. Njen predsjednik je Predrag Popović. Osnivač i prvi lider narodnjaka, 1906. godine, bio je Šako Petrović Njegoš, predsjednik prve crnogorske narodne skupštine i dugogodišnji crnogorski političar u vladajućim strukturama.

Osnivanje stranke
-----------------

Narodna stranka je nastala 1906/7. godine od Kluba narodnih poslanika (klubaša) izabranih nakon prvog konstituisanja Narodne skupštine Crne Gore 1905. Oni su bili opozicija knezu Nikoli. Na čelu tog poslaničkog kluba se nalazio predsjednik Narodne skupštine vojvoda Šako Petrović Njegoš. Pored njega osnivači Narodne stranke bili su Lazar Sočica, Marko Radulović, Andrija Radović i Gavro Vuković.

Nakon izglasavanja nepovjerenja vladi Lazara Mijuškovića pod pritiskom klubaša 24. novembra 1906, knjaz Nikola Petrović je bio prinuđen da mandat za sastav nove vlade povjeri klubašu Marku Raduloviću.

Narodna stranka od 1990ih
-------------------------

Narodna stranka je potpisnik rezolucije Odbora za očuvanje srpskog jezika zajedno sa svoja ostala tri koaliciona partnera, iz 2004. godine, kojim se osuđuje mijenjanje imena jezika u obrazovanju iz "srpski" u "maternji" i otpuštanje profesora-demonstranata, i jedina je prosrpska politička stranka koja je dosljedno redovno uplaćivala finansijska sredstva. 

Početkom 2009. godine izbio je sukob jer je na inicijativu Socijaldemokratske partije Crne Gore Ministarstvo unutrašnjih poslova pokrenulo proces oduzimanja crnogorskog državljanstva predsjedniku stranke Predragu Popoviću zato što je uzeo i državljanstvo Republike Srbije, a Crna Gora ima restriktivni pristup državljanstvu. P. Popović nema namjere da se odrekne državljanstva Srbije.

Na predstojećim parlamentarnim izborima 2009. godine jednako sačinjava *Narodnjačku koaliciju* sa DSS-om, a NS će pripasti mjesto nosioca liste i posljednji neparni mandat.

Narodna stranka je čvrsti podržavalac evropskih integracija Crne Gore, ali se protivi ulasku u NATO. 

Moto Narodne stranke:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Neotuđivo je pravo čovjeka na život, slobodu i imovinu | "|

Mandati kroz istoriju sa izbora:

* 1990: 13 (10,4%)
* 1992: 14 (16,41%)
* 1996: 11 (15,49%)
* 1998: 5 (6,41%)
* 2001: 9 (11,69%)
* 2002: 5 (6,67%)
* 2006: 2 (2,49%)
* 2009: 0

WikitekaWikitekaWikiteka ima originalan tekst povezan sa ovim člankom: ***Program Narodne stranke***

Vanjske veze
------------

* Službena stranica Arhivirano 2014-01-06 na Wayback Machine-u
**Ministarstvo** je specijalizovana organizacija za vođenje poslova državne uprave. Redovno se obrazuje više ministarstava specijalizovanih za vršenje poslova javne službe u konkretnim oblastima života (među najuobičajenijim ministarstvima su ministarstvo spoljnih poslova, ministarstvo finansija, ministarstvo zdravlja itd.). Na čelu ministarstva je ministar koji upravlja radom i poslovima u okviru svog resora. Svi ministri čine Vladu kao nosioca izvršne vlasti, i najčešće su pod rukovodstvom premijera (prvog ministra) odnosno predsednika Vlade.

Ministarstva u Republici Srbiji
-------------------------------

Prema Ustavu Republike Srbije (2006.) i Zakonu o državnoj upravi (2005.), Vladu čine predsednik Vlade, jedan ili više potpredsednika i ministri. Ministri rukovode ministarstvima, predstavljaju ih, donose propise i rešenja u upravnim stvarima i odlučuju o drugim pitanjima iz delokruga ministarstva. Za svoj rad i stanje u oblasti delokruga ministarstva, ministar odgovara predsedniku Vlade, Vladi i Narodnoj skupštini.

Nadležnost
----------

Ministarstvo se obrazuje za poslove državne uprave u jednoj ili više međusobno povezanih oblasti. U vršenju poslova državne uprave, ministarstva kao i drugi organi su samostalna i vezana Ustavom i zakonom. Poslovi zajednički za sva ministarstva jesu međunarodna saradnja i njeno unapređivanje, zaključivanje i primena međunaordnih ugovora, usklađivanje propisa sa pravom Evropske unije i priprema, usvajanje odnosno predlaganje tehničkih propisa. Ministarstvo ne može vršiti nadzor nad radom drugog ministarstva (koji se inače sastoji od nadzora nad zakonitošću i svrsishodnošću rada organa državne uprave i imalaca javnih ovlašćenja u vršenju poverenih poslova državne uprave).

Unutrašnja organizacija
-----------------------

U okviru ministarstva, rade i pomoćnici ministra, a mogu postojati i državni sekretari, sekretar ministarstva, posebni savetnici. U sastavu ministarstva, mogu se obrazovati jedan ili više organa državne uprave, i to za izvršne, inspekcijske i sa njima povezane stručne poslove, ako se za njihovo vršenje zahteva veća samostalnost nego što je ima sektor u ministarstvu. Vrste organa u sastavu jesu uprave, inspektorati i direkcije. Poslove iz svog delokruga, organ u sastavu vrši samostalno, ali uz usmeravanja od strane ministra koji i donosi propise iz njegovog delokruga. Nadzor nad radom organa u sastavu vrši ministarstvo u čijem sastavu je organ. Ministarstva podnose Vladi najmanje jednom godišnje izveštaj o svom radu, koji sadrži opis stanja u oblastima iz njihovog delokruga, podatke o izvršavanju zakona, drugih opštih akata i zaključaka Vlade i podatke o preduzetim merama i njihovom dejstvu.
**Narodna stranka** je prva, odnosno jedina politička stranka modernog tipa koja je djelovala u Crnoj Gori prije prvog svjetskog rata. Osnovana je godine 1907. 

Nastala je od neformalne grupe poslanika u državnoj skupštini koji su sebe nazvali Klub Narodnih poslanika, a u narodu bili poznati pod nazivom *klubaši*. Sačinjavali su je uglavnom mlađi ljudi, školovani u inozemstvu te skloniji liberalnim stavovima od pretežno konzervativne elite vezane uz kralja Nikolu, čiji su poslanici formirali Pravi narodni klub, poznat pod nazivom *pravaši*. 

Klubaši su se brzo organizirali u Narodnu stranku koja je, kao jedna od prvih na prostoru bivše Jugoslavije, donijela službeni stranački program. U njemu se zalagala za niz liberalnih reformi u unutrašnjem životu Crne Gore, a na vanjskopolitičkom polju dobrosusjedsku suradnju s drugim balkanskim narodima, ali i što bliže veze Crne Gore sa Srbijom te ostvarenje jugoslavenske zajednice.

Godine 1907. Narodna stranka nije dobila nijednog poslanika na izborima, a poslije je bila izložena nizu progona, kao i unutrašnjim sukobima.

Narodna stranka osnovana u Crnoj Gori 1990. godine se smatra njenom ideološkom nasljednicom.

Vanjske veze
------------

* Informacije o nastanku stranke na web-stranici suvremene Narodne stranke Arhivirano 2007-04-17 na Wayback Machine-u (ćirilica)
* Program na stranici suvremene Narodne stranke Arhivirano 2007-06-09 na Wayback Machine-u (ćirilica)
**Mõisaküla** je grad (linn) od 756 stanovnika na jugozapadu Estonije u Okrugu Viljandi.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mõisaküla se nalazi pored granice sa Latvijom, udaljena 49 km od svog administrativnog centra Viljandija, i 3 km južno od ceste Valga-Viljandi.

Historija
---------

Današnja Mõisaküla nastala je na močvarnom tlu farme Abja, nakon izgradnje uskotračne željezničke pruge Viljandi - Valga (1895.-97.), sa krakom prema Mõisaküli koji je otvoren 1897.

Željeznička stanica podignuta je 1898. Kad je 1900. izgrađena pruga Tallinn-Viljandi - Mõisaküla je postala važno raskršće jer se iz Viljandija do Tallinna do 1928. moglo samo preko Mõisaküle.
Zbog tog su uz stanicu podignute i brojne radionice, skladišta i stanovi za radnike.
Nakon otvaranja pilane, mlina i predionice lana 1909. i pilane, mjesto je imalo 1 000 stanovnika.

Mõisaküla je 1920. narasla na 1 909 stanovnika, pa je dobila status trgovišta (*alevik*), a nakon tog 1938. kad je imala 2.421 stanovnika i status grada.(*linn*).

Nakon zatvaranja željezničkih pruga i zatvaranja radionica za popravak, koje je započelo 1970-ih stanovništvo se počelo osipati.

Privreda
--------

Nakon zatvaranja željeznice i pada prometa prema Latviji većina ljudi ostala je bez posla.
Danas najviše ljudi radi u uslužnom sektoru i lokalnoj administraciji.
Od industrije ima male firme koje se bave proizvodnjom namještaja (*OÜ Puit ja Mööbel*) i metalnih konstrukcija (*OÜ Mõisaküla Masinatehas*).

Pobratimski gradovi
-------------------

Mõisaküla ima ugovore o prijateljstvu sa gradom;

* Finska Mikkeli, Finska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   „Mõisaküla" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 11.12. 2021.
2. 1 2 3 4 5  „*Estonia: Counties, Cities and Towns*" (engleski). City population. Pristupljeno 11.12. 2021.
3. ↑  „Ystävyyskaupungit ja -kunnat" (finski). Mikkeli. Arhivirano iz originala na datum 2014-04-29. Pristupljeno 11.12. 2021.

Vanjske veze
------------

***Mõisaküla*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mõisaküla Linn* (službene stranice grada) (`et`)

| * p
* r
* u
Gradovi u Estoniji |
| --- |
| 
* Abja-Paluoja
* Antsla
* Elva
* Haapsalu
* Jõgeva
* Jõhvi
* Kallaste
* Kärdla
* Karksi-Nuia
* Kehra
* Keila
* Kilingi-Nõmme
* Kiviõli
* Kohtla-Järve
* Kunda
* Kuressaare
* Lihula
* Loksa
* Maardu
* Mõisaküla
* Mustvee
* Narva
* Narva-Jõesuu
* Otepää
* Paide
* Paldiski
* Pärnu
* Põltsamaa
* Põlva
* Püssi
* Rakvere
* Räpina
* Rapla
* Saue
* Sillamäe
* Sindi
* Suure-Jaani
* Tallinn
* Tamsalu
* Tapa
* Tartu
* Tõrva
* Türi
* Valga
* Viljandi
* Võhma
* Võru

 | Coat of arms of Estonia |
| Jaanilinn (Ivangorod) i Petseri (Pečori) anektirani su od strane Sovjetskog Saveza 1945. godine te su danas dio Rusije. |
**Državni sekretar za Odjel unutrašnjih poslova** (engleski: **Secretary of State for the Home Department**), skraćeno *Sekretar unutrašnjih poslova* (engleski: '**Home Secretary'**), je ministar koji vodi britansko Ministarstvo unutrašnjih poslova, a koji je odgovoran za unutrašnje poslove Engleske i Walesa, te za pitanja imigracije i državljanstva u cijelom Ujedinjenom Kraljevstvu (uključujući Škotsku i Sjevernu Irsku). U nekim drugim zemljama engleskog govornog područja, kao što su Australija i Indija, izraz **Home Secretary** se odnosi na Trajnog sekretara, odnosno višeg državnog službenika, pri Ministarstvu unutrašnjih poslova te država.

Djelokrug rada tih ministarstva uključuje policiju, nacionalnu sigurnost, imigraciju, krivičnopravni sistem, sistem zatvora i pitanja državljanstva.

Eksterni linkovi
----------------

***Ministar unutrašnjih poslova UK*** na Wikimedijinoj ostavi

* Home Office website
* Electronic list of ministerial responsibilities Arhivirano 2006-01-16 na Wayback Machine-u
* Her Majesty's Government Arhivirano 2008-11-22 na Wayback Machine-u (Cabinet Ministers)
* Full list of Her Majesty's Government (which includes various junior Ministers too).
**Napon pare** - je pritisak pare iznad tečnosti. Molekul na površini tečnosti može u sudaru sam molekulom iz unutrašnjosti (usled toplotnog kretanja) da dobije komponentu brzine normalnu na površinu tečnosti i da se tako 'otkine' sa površine. To je dobro poznati proces isparavanja. Dakle, iznad svake tečnosti postoji izvestan broj molekula (ili atoma za atomske tečnosti) u gasnoj fazi koji obrazuju paru. Kao i svaki drugi gas, para na datim uslovima vrši određeni pritisak što zovemo napon pare. 

  

Na isti način na koji molekuli napuštaju površinu tečnosti, mogu u nju da se vrate. Dakle, molekul usled toplotnog kretanja udara površinu tečnosti i postoji konačna verovatnoća da ga na površini zadrže privlačne međumolekulske sile. To je proces koji zovemo kondenzacija. Jasno da se isparavanje i kondenzacija istovremeno odigravaju i ako je sistem zatvoren i prepušten samome sebi nakon dovoljno dugog vremena uspostaviće se ravnoteža - broj molekula koji ispare u jedinici vremena po jedinici površine jednak je broju molekula koji se kondenzuju. Dakle, kada se uspostavi ravnoteža brzina isparavanja i brzina kondenzacije se izjednačavaju i na datoj temperaturi napon pare dostiže konstantnu vrednost, dakle, dostignut je **ravnotežni napon pare** ili **pritisak zasićene pare**.

Ravnotežni napon pare zavisi od vrste tečnosti, a za za svaku tečnost zavisi od temperature. Ukoliko temperatura raste, raste i pritisak, dobijajući maksimalnu vrednost pri kritičnoj temperaturi i tada se on naziva i kritični pritisak. Iznad svoje kritične temperature gasna faza se ne može pritiskom prevesti u tečnost. Dakle, iznad kritične temperature govorimo o gasu, a ispod o pari. Na primer kritična temperatura vode je 374 °C pa u svakodnevnom životu govorimo o vodenoj pari.

Tečnost ključa kada se njen napon pare izjednači sa spoljašnjim pritiskom.

Pritisak zasićene pare daje se kao jedan od parametara kojima se karakterišu tečnost.
**Ipai**, sjeverna grana Diegueño ili Kumeyaay Indijanaca, porodice Yuman, nastanjenih u krajevima što se prostiru od rijeke San Diego sjeverno do Agua Hedionda Lagoone i istočno preko Escondida do jezera Henshaw, Kalifornija. Njima su najsrodniji Tipai u krajevima južno od San Diego rivera na jug do u Baju južno od Ensenade i prema istoku do planina Laguna i preko Mount Tecate, i obje grupe govore različitim formama diegueño jezika.

Ipai danas žive na nekoliko rezervata na jugozapadu Kalifornije: Viejas, banda koja se naziva *Iipay* (odnosno Viejas Kumeyaay); *I'ipay* na rezervatu Barona (Barona Band); *Ipai* na Capitan Grande; *Iipaii* na Inaja; *Iipai* na San Pasqual i Santa Ysabel; i *Ipai-Tipai* na Mesa Grande

Vidi Tipai.

Vanjske poveznice
-----------------

* Viejas Kumeyaay Arhivirano 2007-07-02 na Wayback Machine-u
* Barona Arhivirano 2007-04-16 na Wayback Machine-u
* Capitan Grande Arhivirano 2007-08-04 na Wayback Machine-u
* Inaja Arhivirano 2007-08-04 na Wayback Machine-u
* San Pasqual Arhivirano 2007-07-02 na Wayback Machine-u
* Santa Ysabel Arhivirano 2007-04-21 na Wayback Machine-u
* Viejas Kumeyaay Arhivirano 2007-07-02 na Wayback Machine-u
| Neferhotep I  na hijeroglifima |
| --- |
| *praenomen* ili ime na prijestolju |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |

 |  |
| *nomen* ili rodno ime |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |

 |  |

Kralj **Neferhotep I** bio je egipatski faraon iz Trinaeste dinastije. 

Neferhotep je poticao iz vojničke porodice. Djed Nehy mu je nosio titulu "oficira gradske pukovnije". Baka Senebitsy, Nehyjeva supruga, je nosila titulu "gospođa Kuće". Njihov sin Haaknef (poslije navođen kao "Božji otac") se oženio za izvjesnu Kemy i s njom imao nekoliko djece, uključujući i budućeg faraona Sobekhotepa IV.

Neferhotepu Torinski popis kraljeva pripisuje vladavinu od jedanaest godina, jednu od najdužih u uglavnom nestabilnom periodu Trinaeste dinastije. Iza faraona je ostao niz spomenika, ne samo u Egiptum, nego i u Donjoj Nubiji, tada pod egipatskom okupacijom. Stela s faraonovim imenom se nalazi i u Byblosu, što svjedoči o trgovačkim vezama Egipta i Fenicije u tom periodu.

Kako je faraon došao na vlast i kako je umro, nije poznato

V. također
----------

* Neferhotep I
* Popis faraona

Literatura
----------

* K.S.B. Ryholt, *The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period* (*Carsten Niebuhr Institute Publications*, vol. 20. Copenhagen: Museum Tusculanum Press, 1997).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Sobekhotep III** | **Faraon Egipta**Trinaesta dinastija | Slijedi:**Sobekhotep IV** |

***Neferhotep I*** na Wikimedijinoj ostavi
**Natura 2000** je ekološka mreža zaštićenih područja važnih za očuvanje ugroženih vrsta i stanišnih tipova Evropske unije.

Karakteristike
--------------

Cilj mreže je očuvati ili vratiti dobre uvjete za više od hiljadu ugroženih i rijetkih vrsta i za oko 230 stanišnih tipova u 27 500 zaštićenih područja. 
Protežeći se na 18% kopnenog područja EU i više od 8% njezina morskog teritorija, Natura 2000 je najveća koordinirana mreža zaštićenih područja na svijetu. Nudi utočište najvrjednijim i najugroženijim vrstama i staništima u Evropi.

Područja mreže Natura 2000 posebno su određena u svrhu zaštite ključnih područja za skupine vrsta ili stanišne tipove navedene u Direktivi o staništima i Direktivi o pticama. 
Za te se vrste odnosno staništa smatra da su od evropske važnosti jer su ugrožene, ranjive, rijetke, endemske ili predstavljaju izvanredne primjere tipičnih karakteristika jedne od evropskih devet biogeografskih regija ili više njih. Ukupno postoji otprilike 2000 vrsta i 230 stanišnih tipova za 
koje je potrebno odrediti ključna područja kao područja mreže Natura 2000.

S druge strane, rezervati prirode, nacionalni parkovi ili druga područja zaštićena na nacionalnom ili regionalnom nivou formirana su isključivo u skladu sa nacionalnim ili regionalnim zakonima, koji se mogu razlikovati između zemalja. Područja mogu biti određena za različite namjene i mogu se odnositi 
na vrste/staništa koji nisu predmet mreže Natura 2000.

Takva područja nemaju isti status kao područja mreže Natura 2000. Međutim, može se dogoditi da su neka nacionalna ili regionalno zaštićena područja ujedno određena i kao područja mreže Natura 2000 jer su i važna područja za vrste i staništa od evropskog značaja. U takvim se slučajevima primjenjuju odredbe direktiva 
EU, osim ako su nacionalnim zakonodavstvom predviđena stroža pravila.

Natura 2000 je mreža centralnih mjesta za razmnožavanje i odmor rijetkih i ugroženih vrsta, te nekih rijetkih tipova prirodnih staništa koji su zaštićeni sami po sebi. Proteže se kroz svih 
27 zemalja EU, kako na kopnu tako i na moru. 
Cilj mreže je osigurati dugoročni opstanak najvrjednijih i najugroženijih evropskih vrsta i staništa, navedenih u Direktivi o pticama i Direktivi o staništima.

Historija
---------

Natura 2000 osnovana je 21. maja 1992. kad su odobrene Direktiva EU o staništima i program LIFE. 
Ta Direktiva zajedno s Direktivom o pticama (usvojena 1979.) postala je temelj mreže zaštićenih područja EU Natura 2000. 
Sve tri velike evropske zvijeri, medvjed, vuk i ris zaštićeni su u okviru Nature 2000.

Izvori
------

1. 1 2   „Natura 2000" (hrvatski). Ministarstvo gospodarstva i održivog razvoja. Pristupljeno 20.01. 2022.
2. 1 2   „Natura 2000 In a nutshell" (engleski). European Commission. Pristupljeno 20.12. 2022.
3. 1 2 3   „Što je Natura 2000?" (hrvatski). European Commission. Pristupljeno 20.12. 2022.
4. ↑   „Lynx Through History – celebration of Natura 2000 Day" (engleski). Life Lynx. Pristupljeno 20.12. 2022.

Vanjske veze
------------

***Natura 2000*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Natura 2000* (službene stranice Evropske komisije) (`en`)
***Narodni poslanik*** je komedija srpskog književnika Branislava Nušića premijerno izvedena u Beogradu 1896. godine. Radnja je smeštena u mali gradić, a protagonista je Jeverem Prokić, priprost ali bogat trgovac koji odlučuje postati poslanik u Narodnoj skupštini te koristi priliku što je dotadašnji poslanik pao u nemilost vladajuće stranke te se kao njen kandidat takmiči na izborima. Radnja prikazuje kako na razne načine pokušava steći poverenje i glasove svojih komšija i prijatelja, dok mu se kao kandidat opozicije suprostavlja mladi advokat Ivković, koji istovremeno pokušava ishoditi ruku Jevremove kćerke Danice.

*Narodni poslanik* je Nušić napisao još kao student, u dobi od 19 godina. Tekst u kome se sa izuzetnom preciznošću na satirički način prikazuje palanački mentalitet i politički život tadašnje Kraljevine Srbije, je bio poslao upravi Narodnog pozorišta u Beogradu, ali ju je njegov upravnik Milorad Šapčanin odbio postaviti na scenu, a što se tumači od strahom da bi se on mogao shvatiti kao kritika režima kralja Milana Obrenovića. *Narodni poslanik* je na scenu postavljen tek 1896. godine, a objavljen u knjiškom obliku tek 1923. godine.

Ekranizovan je tri puta - kao istoimeni igrani film 1964. godine, odnosno kao TV-drama - 1964. i 1990. godine.

Spoljašnje veze
---------------

* Profil na portalu lektire.rs
**Mir (svemirska stanica)**| **Oznaka misije** |
| --- |
| Oznaka Mira |
| Statistike misije |
| **Naziv misije** | Mir |
| **Pozivni znak** | Mir |
| **Lansiranje** | 19.2. 1986.21:28:23 UTCBajkonur, SSSR |
| **Ponovni ulaz** | 23.3. 200105:50:00 UTC |
| **Posada** | 28 dugotrajnijh posada |
| **Nastanjena** | 4.594 dana |
| **U orbiti** | 5.511 dana |
| **Brojorbita** | 89.067 |
| **Apogej** | 393 km /244 mi |
| **Perigej** | 385 km /239 mi |
| **Period** | 89m1 min |
| **Inklinacija** | 51,6 stupnjeva |
| **Proputovanaudaljenost** | 3,638.470.307 km / 2,260,840.632 mi |
| **Orbitalna masaw/Spektr, Kristal, itd.** | 124.340 kg |
| Konfiguracija |
|  |
| Svemirska stanica Mir |

**Mir** (Мир, što može na ruskom značiti i *svijet* i *mir*) je bila sovjetska (a kasnije ruska) orbitalna stanica. Predstavljala je prvu temeljito nastanjenu svemirsku istraživačku stanicu u historiji čovječanstva. *Mir* trenutno drži rekord u najdužem stalnom ljudskom prisustvu u svemiru od osam dana manje od 10 godina. Kroz niz međunarodnih suradnji, bio je dostupan kozmonautima i astronautima raznih zemalja. Mir je sastavljen u orbiti spajanjem nekoliko modula, svaki od kojih je lansiran odvojeno od 19.2.1986. do 1996. Stanica je postojala do 23.2.2001. kada je namjerno de-orbitirana, te se raspala prilikom ponovnog ulaska u atmosferu.

Eksterni linkovi
----------------

***Mir (svemirska stanica)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Site contains detailed diagrams, pictures and background info
* Site describes the Mir-Shuttle Docking Module


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Saljut 7**  |  **Program Mir** 1986–2001 | Slijedi: **Međunarodna svemirska stanica**  |
***Mir*** (grčki: Εἰρήνη / *Eirēnē*) je komedija koju je napisao i postavio znameniti komediograf Aristofan. Osvojila je drugu nagradu na Dionizijskom festivalu, gdje je bila postavljena samo nekoliko dana prije ratifikacije Nikijinog mira (421. pne.), kojim je nakon deset godina privremeno okončan peloponeski rat. Komad je poznat po veselju kojim se očekuje mir, odnosno slavljenju povratka idiličnom životu na selu. Međutim, u njemu se također publika upozorava i gorko podsjeća na izgubljene prilike, a kraj nije sretan za sve sudionike. Kao i gotovo svim Aristofanovim komadima, humor je apsurdan a satira oštra, pri čemu nije pošteđen ni Kleon, populistički vođa ratne stranke u Ateni, premda je poginuo u bici kod Amfipolja nekoliko mjeseci ranije.

Zaplet
------

Seljaka Trigeja i njegovu obitelj muči nestašica hrane zbog rata, kojemu se na nazire svršetak. Poput Euripidovog Belerofonta, koji je na Pegazu poletio u nebo da provjeri ima li doista ondje bogova, odluči Trigej i sam uzletjeti u nebo na jednoj buhi balegari, koju za tu svrhu uzgoji do neslućenih razmjera, i osloboditi Irenu, božicu mira, koju u zatočeništvu drži Polemos (= Rat). Trigej uspješno stigne na Olimp, no tamo mu Hermes saopći da su se Zeus i ostali bogovi preselili još dalje kako bi pobjegli od rata koji bjesni na zemlji, te da glavnu riječ sad vodi Polemos. On je božicu mira bacio u duboku spilju, iz koje možda nikada neće pobjeći, a sad još planira i samljeti sve države.

Polemos traži tučak kojim bi samlio polise, no ne uspjeva ga posuditi ni od Sparte ni od Atene, jer njihovi "ratni tučci" (Brazida i Kleon) više nisu među živima. Dok je Polemos zabavljen tom potragom, Trigej doziva kor atičkih seljaka, kojemu se pridružuje i kor Panhelena iz drugih grčkih polisa. Nakon što su podmitili Hermesa zlatnim ćupom i obećanjem da će u njegovu čast priređivati raskošne svetkovine, oni s njegovom pomoći izbave Irenu. Božica mira izlazi iz spilje na slobodu sa svoje dvije kćerke, Oporom (= žetvom) i Teorijom (= praznovanjem), i s Trigejem i korom odlazi u Grčku.

Slijedi opća gozba i veselje, na kojoj se slavi predstojeća svadba Trigeja i Opore, a jedino su nezadovoljni proizvođači oružja.

Tematika
--------

Ova je komedija prikazana desetak dana prije Nikijina mira, čije uspješno zaključenje pjesnik anticipira. Taj mir, koji je u ime Atene sa Spartom sklopio Nikija, vođa krupnih zemljoposednika i robovlasnika, i koji je trebalo da traje pedeset godina, predviđao je povratak na *status quo ante* od 431. pne. Njegovu je zaključenju pomoglo to što su naistaknutiji vojskovođe dvije strane, Atenjanin Kleon i Spartanac Brazida, poginuli u bici kod Amfipolja ljeta 422. pne. No ovaj je mir od samoga početka bio krhak i ratna neprijateljstva otvoreno su obnovljena 413. pne. upadom Sparte u Dekeleju.

| * p
* r
* u
Aristofanove komedije |
| --- |
| 
* Aharnjani
* Vitezovi
* Oblaci
* Ose
* Mir
* Ptice
* Lizistrata
* Tesmoforijazuse
* Žabe
* Eklesijazuse
* Plut

 |
**Necosliwoten** (danas Nak'azdli ili Nak'azdli Whuten; Nikozliautin u značenju "*when arrows were flying*"; ili *people of the river covered with the enemy's arrows*), jedna od bandi Carrier Indijanaca koje je obitavalo, prema Swantonu, na jezeru Stuart Lake u Britanskoj Kolumbiji, i na rijeci Pinchi Kanada. Imali su dva sela Nakraztli i Pintce. Populacija ime je 1906 iznosila 234; suvremena populacija oko 1.500.

Swanton ovu bandu naziva *Nikozliautin*, a poznati su i kao *Necoslie band* i *Stuart Lake Band*. Ime im dolazi po jednoj plemenskoj legendi u kojoj su patuljci napali njihovo selo u tolikom broju da je površina rijeke szuart bila prekrivena plutajućim strijelama. 

Danas im je glavno naselje na rezervatu *Necoslie I.R. No. 1*, a i članovi su Carrier-Sekani Tribal Council (CSTC), koji uključuje i bande Burns Lake Band (Ts'il Kaz Koh First Nation), Nak'azdli Band, Nad’leh Whuten, Saik'uz First Nation, Takla Lake First Nation, Tl'azt'en Nation i Wet'suwet'en First Nation. 

Pleme se danas bavi šumarskim poslovima, privatnim biznisom (konstrukcija kuća) i traperskim lovom. 

Rezervati: Beaver Islands 8, Carrier Lake 15, Great Bear Lake 16, Inzana Lake 12, Mission Lands No. 17, Nak'azdli, Nehounlee Lake (Six Mile Lake) 13, Six Mile Meadow 6, Sowchea 3, Sowchea 3a, Stuart Lake (Dunah Island) 10, Stuart Lake (Hungry Island) 9, Tatsadah Lake 14, Tatselawas (Stuart River) 2, Uzta (Nahounli Creek) 4, Uzta (Nahounli Creek) 7a, Williams Prairie Meadow 1a

Izvori
------

1. ↑  Nak'azdli Band
2. ↑  Hodge
3. ↑  „Nak'azdli". Arhivirano iz originala na datum 2012-07-28. Pristupljeno 2013-09-29.
4. ↑  Nak’azdli First Nation
5. ↑  „Nak'azdli". Arhivirano iz originala na datum 2013-02-05. Pristupljeno 2013-09-29.
**Jacobo Árbenz** punim imenom **Jacobo Arbenz Guzman** (Quetzaltenango, 14. septembar 1913.- Ciudad de México, 27. januar 1971.), bio je oficir, političar i 25 predsjednik Gvatemale od 1951. do 1954. koji je svojim ekonomskim i političkim reformama navukao bijes 
konzervativnih krugova među veleposjednicima i armiji kao i Američke vlade, koji su ga nakraju i svrgnuli.

Biografija
----------

Rođen je sin švicarskog farmaceuta koji je emigrirao u Gvatemalu, školovao se na gvatemalskoj vojnoj akademiji. Pridružio se grupi ljevičarskih oficira koji su 1944. svrgnuli gvatemalskog diktatora Jorge Ubica. 
Od 1949. radi kao ministar rata u vladi Juana Joséa Arévala. 
U martu 1951. je izabran za predsjednika uz podršku armije i ljevičarskih partija, uključujući i Gvatemalsku komunističku partiju.

Glavni projekt Arbenzove administracije bila je agrarna reforma jer su većina gvatemalskog stanovnika bili siromašni seljaci bezemljaši. To je dovelo do sukoba s najvećim veleposjednikom u zemlji, američkom United Fruit Company, čije je neobrađena zemljišta namjeravao 
konficirati. Također je inzistirao da ta kompanija i drugi veleposjednici plaćaju veći porez.

Kako je reforma napredovala, Američka vlada je na inicijativu tadašnjeg 
Državnog sekretara Sjedinjenih Država Johna Fostera Dullesa postajala sve uznemirenija, bojeći se prije svega za dotadašnje investicije u posao sa bananama i kredite koje su američke banke dale gvatemalskoj vladi.

Kako je to bilo doba Hladnog rata Sjedinjene Američke Države je zabrinjavao i sve prisniji odnos između Gvatemale i država Sovjetskog bloka.
Američki mediji odpočeli su agresivnu kampanju koji su Arbenza oslikavali kao komunističkog simpatizera. Jedino što je bilo točno je da je on imao njihovu 
podršku, ali su tvrdnje američke vlade, Centralne obavještajne agencije i velikog dijela američkih medija da je Arbenz imao bliske veze sa sovjetskim blokom kasnije pokazale lažnim. 
CIA se u međuvremenu angažirala na organiziranju kontrarevolucionarnih milicija od disidenata prebjeglih u Honduras i El Salvador, koju je vodio pukovnik Carlos Castillo Armas.

CIA se angažirala i na dezorganizaciji gvatemalske armije i preuveličavanju snaga milicije, pa se armija prestala boriti. U strahu za vlastiti život Arbenz je 27. juna 1954. podnio ostavku i otišao iz zemlje.
Živio je u Meksiku, Švicarskoj i Parizu i tražio azil, koju mu je nuđen u zemljama sovjetskog bloka, ali je on to odbio.

Jacobo se 1957. preselio u Urugvaj, a nakon tog na Kubu, - 1970. se vratio u Meksiko, u kom je konačno dobio azil. 
Godinu dana kasnije se utopio u vlastitoj kadi u Ciudad de Méxicu.

U međuvremenu je u Gvatemali Castillo Armas, koji je ubrzo postao predsjednik, poništio većinu Arbenzovih reformi iz prethodnog dekada i dao velikodušne privilegije stranim investitorima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Jacobo Arbenz*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 18.2.2023.

Vanjske veze
------------

***Jacobo Árbenz*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Jacobo Arbenz* (`en`)
**Janoš Kardoš** (mađ. *Kardos János*; Noršinci, 13. februar 1801 — Hodoš, 12. avgust 1873) je bio slovenački pisac, prevodilac i evangelistički sveštenik.

Rođen je u Prekmurju, u Mađarskoj, službovao kao sveštenik u Hodošu *(Őrihodos)*. Značajniji radovi su mu prevod evangeličke Biblije, prevod mađarskih pesama (od Šandor Petefija, Janoš Aranjija, Mihaj Verešmartiija, i drugih.) na prekomurski jezik. Pored prevoda napisao je jedan školski udžbenik i pesmaricu.

U revoluciji 1848 — 1849. godine, Kardoš i evangelički Slovenci se pridružili Lajoš Košutu, dok se katolički deo populacije opredelio da stane na stranu Habzburške dinastije. I pored poraza revolucije, Slovenci su ostali do kraja na strani Mađara. U toku mađarizacije, političari su nazivali Slovence *„Vendi"* ili *„Vendski Slovenci"*, a to su u stvari stari Sloveni a ne Slovenci. Ova teorija je političko pitanje a ne naučno.

Literatura
----------

* Marija Kozar: Etnološki slovar Slovencev na Madžarskem, Monošter-Szombathely 1996.
Evropska unija 2007
**Lisabonski ugovor** (također poznat kao **Reformski ugovor**) je međunarodni ugovor potpisan 13. decembra 2007. u Lisabonu. Službeni naziv Ugovora je ’Ugovor o izmjenama i dopunama Ugovora o stvaranju Evropske unije (Maastrichtski ugovor) i Ugovora o stvaranju Evropske ekonomske zajednice (EEZ) (Rimski ugovor)’. 

Bilo je predviđeno da će proces ratifikacije Ugovora završiti 1. januara 2009, nakon čega je trebao stupiti na snagu. Ugovor je trebao zamijeniti Evropski ustav odbačen na referendumima u Francuskoj i Nizozemskoj 2005. godine.

Dana 12. juna 2008. ratifikacija Ugovora je odbačena na referendumu u Irskoj. Na ponovljenom referendumu, održanom 2. oktobra 2009, pošto je Evropska unija napravila izvjesne ustupke Irskoj u vezi vojne neutralnosti, abortusa, poreskih stopa i broja komesara u Evropskoj komisiji, građani Irske sa 67,13% izjasnili su se za ratifikaciju sporazuma. Na referendum je ovog puta izašlo 58% građana.

10. oktobra 2009. poljski predsednik Leh Kačinski potpisao je Lisabonski ugovor u prisustvu funkcionera Evropske komisije i Evropskog parlamenta i pri tome naglasio kako je ovaj dogovor o reformi evropskih institucija veliki uspjeh i za Poljsku koja je uspjela ishoditi 13 od 14 ključnih pitanja u kojima su joj ostale članice izašle u susret. Poljska je tako postala 26. članica Unije koja je ratifikovala sporazum.

Češki predsjednik Vaclav Klaus prije ratifikacije ugovora je zatražio da se na tekst Lisabonskog ugovora doda klauzula u vezi sa Poveljom o osnovnim pravima kojom bi se njegova zemlja izuzela iz mogućih zahteva za povraćajem imovine protjeranim sudetskim Nijemcima i Mađarima poslije Drugog svjetskog rata. Poslije višetjednih rasprava i kritike dodatnih zahtjeva češkog predsjednika, na konferenciji u Briselu 29. oktobra 2009, šefovi država i vlada Evropske unije su prihvatili uslov Češke. Ugovoru je dodat odgovarajući amandman. Poslije provjere češkog ustavnog suda, Češka kao zadnja članica Evropske unije, ratificira ugovor.

Reflist
-------

1. ↑  Rezultat referenduma u Irskoj
2. ↑  Standard, 9. oktobar 2009: Václav Klaus nennt seine Sonderwünsche.
3. ↑  „EU-Gipfel schafft Durchbruch beim Lissabon-Vertrag", DPA, 29. oktobar 2009.
4. ↑  Wiener Zeitung - Die Ausnahmeregelung für Tschechien im Wortlaut[*mrtav link*]
5. ↑  „Tschechischer Präsident unterzeichnet Reformwerke", 3. novembar 2009.

Eksterni linkovi
----------------

***Lisabonski ugovor*** na Wikimedijinoj ostavi

* Tekst Lisabonskog ugovora na svim službenim jezicima Europske Unije Arhivirano 2009-11-23 na Wayback Machine-u
Mapa Krima sa prikazanom lokacijom većih gradova.
 **Jalta** (ukr./rus.: **Ялта**, grč.: *Γιάλτα*) je grad i crnomorsko ljetovalište na južnoj obali poluotoka Krima u ukrajinskoj - Autonomnoj republici Krim od 78 115 stanovnika.

Prema etničkoj pripadnosti u gradu živi najviše Rusa - 65%, Ukrajinaca - 25,7%, Krimskih Tatara - 4%, Bijelorusa - 2%, i ostalih etničkih grupa.

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

Grad je smješten na mjestu stare grčke kolonije koju su osnovali grčki moreplovci. Jalta leži u dubini jednog od brojnih krimskih zaljeva, okružen šumovitim planinama. U gradu prevladava mediteranska klima tako da je grad okružen mnoštvom vinograda i obližnjih voćnjaka.

Terminom Velika Jalta zove se dio južne krimske obale koji se protezao od mjesta Forosa na zapadu do Gurzufa na istoku, uključujući i grad Jaltu i niz naseljenih mjesta.

Klima grada
-----------

U Jalti prevladava suptropska i mediteranska klima; srednja siječanjska temperatura kreće se oko 4 °C. Ovdje vrlo rijetko pada snijeg i nikad se ne zadržava. Srednja srpanjska temperatura kreće se oko 24 °C. Godišnje ima oko 2.250 sunčanih sati i stalno puše lagani povjetarac, što je slično uslovima u francuskoj Nici.

Historija
---------

Mjesto na kojemu se danas nalazi grad Jalta, već je u 12. vijeku kao pomorska luka imalo važnu stratešku ulogu za kijevske i bizantske vlasti. Godine 1475. to je mjesto dospijelo pod vlast Osmanskog carstva u sklopu Krimskog kanata i lokalnog tatrskog stanovništva. Godine 1783. Ruski imperij je zauzeo taj teritorij i od tada ga intenzivno naseljavaju Rusi, Ukrajinci i Bjelorusi, a omanje lokalno grčko stanovništvo je preseljeno u ukrajinski grad Mariupol. 

Početkom 19. vijeka u gradu su živjeli mnogi ukrajinski i ruski aristokrati i poznati umjetnici, poput Lava Čehova, Antona Tolstoja i Petra Čajkovskog. Od 4. do 11. februara 1945. u Livadijskom dvorcu u Jalti održana je Konferencija u Jalti, gdje su velike sile (Sovjetski Savez, Velika Britanija i SAD) odlučivale o uređenju svjetskog poretka nakon Drugog svjetskog rata.

Danas grad Jalta predstavlja jednu od najljepših i najrazvikanijih turističkih destinacija na čitavom Krimu.

V. također
----------

* Jalta, Jalta

Izvori
------

1. 1 2  „Ukaraine: Krym / Крим" (engleski). City population. Pristupljeno 17. 03. 2014.

Vanjske veze
------------

***Jalta*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica grada Arhivirano 2005-08-29 na Wayback Machine-u
**Igre bez granica**, veliki televizijski spektakl evropskih nacionalnih RTV kuća tokom kasnih 1970-ih i 1980-ih, na kojima su osim predstavnika Jugoslavije (koje je zastupala Jugoslavenska radiotelevizija) učestvovali i predstavnici drugih evropskih zemalja (Italija, Francuska, Španija, Portugal, Njemačka i druge). Takmičari su morali proći nekoliko krugova natjecanja, koje je uključivalo igre na vodi i na pijesku, kao i veliki niz "narodnih igara", kao što su potezanje konopa ili penjanje uz sklizak zid, a organizatori su nerijetko bili i dosta maštoviti u smišljanju igara. Tako se jednom prilikom učesnici trebali divovskim kašikama vaditi divovske kestene iz divovske zdjele sa šlagom. U "Igrama bez granica" obično je učestvovalo 6 nacionalnih ekipa, koje su se susretali na borilištima u manjim gradovima Evrope i Mediterana, uglavnom obučeni u šarene kostime i sa mnoštvom dobre volje, truda i raspoloženja.
Jugoslavija je učestvovala od 1978. do 1982.godine i tokom 1990. godine. Jugoslavija je 1990. godine bila i domaćin takmičenja koje se održalo u Vrnjačkoj banji. Voditelj je bila Dubravka Marković.
Govorno područje Muskhogean.
**Muskhogean** (Muskogean).- porodica sjevernoameričkih indijanskih jezika raširenih u domorodačkoj Americi na jugoistoku današnjih SAD. Porodica se po starijoj klasifikaciji držala za dio danas nepriznate Velike porodice Hokan-Siouan. Plemena što su govorila muskhogean jezicima imala su prilično jednoobraznu kulturu Jugoistočnih ratara, poznatih uzgajivača kukuruza i plesnih svečanosti u čast kukuruza, poznati Green Corn Dance, zvan i Busk Dance. Članovi porodice Muskhogean gotovo su svi nestali, osim nekoliko plemena, too su: Choctaw, Alabama, Koasati, Chickasaw, Seminole, Choctaw i Muskogee, te nešto potomaka, uglavnom uveliko miješanih sa drugim narodima i plemenima: Houma, Apalachee, Apalachicola. Porodici Muskhogean često su pripisivali kao posebne ogranke Indijanaca Natchesan, koji se također ponekad vode i samostalno, te pripadnike Timuquanan plemena, za koje se danas smatra da pripadaju staroj indijanskoj populaciji Taino, porijeklom sa Velikih Antila. Porodica Muskhogean obuhvaća plemena i istoimene jezike i dijalekte: Acolapissa, Alabama, Apalachee, Apalachicola, Bayogoula, Chakchiuma, Chatot, Chiaha, Chickasaw, Choctaw, Choula, Cusabo, Guale, Hitchiti, Houma, Ibitoupa, Kaskinampo, Koasati, Mikasuki, Mobile, Mugulasha, Muklasa, Muskogee (Creek), Napochi, Oconee, Okelousa, Okmulgee, Pascagoula, Pawokti, Pensacola, Quinipissa, Sawokli, Seminole, Tamathli, Tangipahoa, Taposa, Tohome, Tuskegee, Yamasee, Yufera (?).

Eksterni linkovi
----------------

* Language Family Trees: Muskogean

| * p
* r
* u
Američki Indijanci :: Macro-Algonquian |
| --- |
| Algonquian • Ritwan • Attacapan • Chitimachan • Muskhogean • Natchesan • Tonkawan • Tonikan |
**Liburnicon** je hrvatska konvencija ljubitelja znanstvene fantastike i fantastike, naprednih znanosti, povijesti i mitologije. Organizator je udruga 'Kulturni front' iz Opatije. Konvencija traje dva dana i održava se u kolovozu u prostorijama OŠ Rikard Katalinić Jeretov, Nova cesta 53, Opatija). Mladi iz cijele Hrvatske, ali i inozemstva, dolaze u Opatiju na zajedničko druženje. Prvi Liburnicon je održan 2006. pod imenom *Abbacon*.

Od najvažnijih događanja izdvajamo gostovanje poznatih kanadskih SF/fantasy pisaca kao što su Guy Gavriel Kay i Steven Erikson te predavanja brojnih uglednih znanstvenika i profesora među kojima se posebno ističu dr. sc. Amir Muzur, dr. sc. Marijan Vejvoda, arh. Ranko Starac i ugledni astronom Korado Korlević. Osim kvalitetnih predavanja i projekcija, na Liburniconu se ističe cijeli niz zabavnih sadržaja za sve posjetitelje; radionice za djecu, kompjuterske igraonice, brojne nagradne kvizove, turnire u društvenim igrama, brojni filmovi, glazba te posebno zabavne i originalne *Liburniconske igre* kao npr. "Star trek boćanje". 

Svake godine Liburnicon posjeti nekoliko stotina posjetitelja, a zadnje dvije godine broj posjetitelja je bio veći od 1200.

Vanjska poveznica
-----------------

* Liburnicon official website Arhivirano 2014-07-21 na Wayback Machine-u
**Nacionalni park Abijata-Šala** nalazi se u Regiji Oromija, u Etiopiji, udaljen je oko 200 km južno od glavnog grada Adis Abebe. Nalazi se s lijeve strane magistralne ceste Zivaj - Šašamane.

Geografske osobine
------------------

Park ima 887 km², unutar parka su i dva jezera Velike rasjeline Abijata i Langano, koje dijeli samo tri kilometra brdovitog terena. Nadmorska visina parka kreće se od 1540 do 2075 m, najviši vrh je Fike. koji se nalazi između dva jezera.

Pored jezera, glavna atrakcija ovog parka su brojni termalni izvori na sjeveroistočnoj obali jezera Abijata, te velik broj plamenaca i bijelih pelikana

Historija parka
---------------

Prvotna namjera kod osnutka ovog parka bila je zaštita divljih životinja, danas ih u parku ima vrlo malo. Naime za vrijeme vladavine vojnog režima Derg, osobito posljednjih godina prije sloma, velik broj siromašnih nomadskih stočara, iskoristio je slabost centralne vlasti i naselio se u parku, zajedno sa svojim stadima. Osoblje parka je 2005 izvijestilo da ti nomadi drže čak 15.000 goveda unutar granica parka. Tako park danas ima jednu antilopu i nekoliko nojeva koje drže zatvorene unutar ograda pored ulaza u park, izvan te ograde gotovo da nema trave duže od palca. Park je ipak bogat pticama. Uprava parka, se nada da vlada radi na planu preseljenja nomada izvan granica parka.

Izvori
------

1. ↑  „Abyata-Shala Lakes National Park". Arhivirano iz originala na datum 2010-08-14. Pristupljeno 2010-10-10.

Eksterni linkovi
----------------

* Abyata-Shala Lakes National Park Arhivirano 2010-08-14 na Wayback Machine-u