recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Homs** (arapski: الخمس / Al-Khums) je lučki grad od 38,174 stanovnika (191.649 sa širom okolicom) na sjeverozapadu Libije u Okrugu Murgub u kom je administrativni centar.

Homs je danas najpoznatiji po arheološkom nalazištu Leptis Magna koje je 1982. uvršteno na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Africi.

Geografske karakteristike
-------------------------

Homs leži na sredozemnoj obali u podnožju brda Margheb (180 m) završetku Masiva Jebel Nafusa, 3 km zapadno od ušća Vadi Lebde i arheološkog nalazišta Leptis Magna udaljen stotinjak km istočno od glavnog grada Tripolija.

Historija
---------

Historija Homsa seže do rimskih vremena, predpostavlja se da je bio jedno od predgrađa Leptis Magne.

Današnji Homs je novovjekog porjekla mjesto koje je počeo dobivati na značenju za osmanskih vremena odkad je 1845. postao administrativni centar sandžaka. Rastu grada pridonjeli su i Britanci koji u to vrijeme u Homsu kupovali velike količine trave esparto. Uskoro je nekoliko evropskih država otvorilo konzulate, a krajem 19. vijeka pojavili su se i prvi turisti što zbog klime što zbog Leptis Magne.

Leptis Magna najveća atrakcija grada
Jedinice Armije Kraljevine Italije zauzele su Homs u 17. oktobra 1911. on im je poslužio kao odskočna daska za definitivnu okupaciju toga kraja 27. februara 1912.

Za talijanske kolonijalne uprave - Homs je bio administrativni centar *Komesarijata Leptis*. Talijani su podigli brojne građevine, među ostalim utvrdu na brdu Margheb, kasarne, administrativne zgrade, škole, katoličku crkvu i nekoliko džamija. 
Unaprijedili su i promet espartom podignuvši pogone za prešanje i pakiranje.

Današnji Homs pored tog što je administrativno-trgovački centar je i univerzitetski grad od 1991.

Privreda i transport
--------------------

Ekonomija grada bazira se na prehrambenoj industriji (konzerviranje riba i datulja, prerada maslinovog ulja) uz to ima i tvornicu sapuna, cementaru  i veliku termoelektranu snage 550 MW podignutu 2016.
Uz sve to tu je tradicionalni posao sa espartom i turizam vezan uz Leptis Magnu.

Obalnim autoputom Via Balbia povezan je sa Tripolijem, Bengazijem i Kairom.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Libya, State of Libya*" (engleski). City population. Pristupljeno 24.12. 2019.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Al Khums*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24.12. 2019.
3. 1 2 3 4 5  „*Homs*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 24.12. 2018.
4. ↑  „*Elmergib University*" (engleski). United Nations. Arhivirano iz originala na datum 2019-12-25. Pristupljeno 24.12. 2019.
5. ↑  „*Cement Plants located in Libya*" (engleski). Tradeship Publications. Pristupljeno 24.12. 2019.
6. ↑  „*Al-Khums Fast Track Simple Cycle Power Plant*" (engleski). Çalık Enerji. Pristupljeno 24.12. 2019.

Vanjske veze
------------

* *Homs, službene stranice* Arhivirano 2016-01-10 na Wayback Machine-u ()
* *Homs* ()
| Kolumbijski Istočni Kordiljeri |
| --- |
| Dio Anda |
| Pozicija masivaPozicija masivaPozicija masiva |
| Dužina masiva: | 924 km |
| Širina masiva: | 517 km |
| Površina masiva: | 144,252 km² |
| Najviši vrh: | Ritacuba Blanco (5,410 m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Kolumbija |

**Kolumbijski Istočni Kordiljeri** (španjolski: *Cordillera Occidental*) je planinski masiv u sredini Kolumbije, dio Anda, najveći od tri 
kolubijskih kordiljera.

Geograske karakteristike
------------------------

Planina Ritacuba Blanco
Istočni Kordiljeri prostiru se na površini od 144,252 km² po departmanima; Arauca, Boyacá, Caquetá, Cauca, Cesar, Cundinamarca, Huila, La Guajira, Meta, Norte de Santander, Tolima i Santander.

Masiv se račva u dva kraka, od kojih kraći završava u Departmanu La Guajira a duži u Venezueli.

Istočni Kordiljeri se prostiru u dužini od nekih 924 km u smjeru sjever-jug, i u širinu od 517 km (istok-zapad).

Najviši vrh masiva je Ritacuba Blanco visok 5,410 metara.

Masiv je vododjelnica između sliva rijeke Magdalene i onih koje teku prema Llanosu.

Geološki se sastoji uglavnom od naboranih i rasjednih morskih sedimenata i starijih škriljavaca i gnajsa.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Cordillera Oriental (Colombia)*" (engleski). Peakbagger. Pristupljeno 3.12.2022.
2. 1 2 3  „*Cordillera Oriental*" (engleski). Encolombia. Pristupljeno 3.12.2022.
3. 1 2  „*Cordillera Oriental*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 3.12.2022.

Vanjske veze
------------

***Istočni Kordiljeri (Kolumbija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Cordillera Oriental en Colombia* ()


  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Jean-François Millet** (Gruchy, 4. listopada 1814. - Barbizon, 20. siječnja 1875.) bio je francuski slikar i grafičar; uz Gustavea Courbeta i Honoréa Daumiera, glavni predstavnik realizma u francuskom slikarstvu 19. stoljeća.

Životopis
---------

Millet je djetinjstvo proveo na selu u Normandiji, u zatvorenoj i sumornoj sredini koju je nadgledao savjesni svećenik koji je svoje propovjedi temeljio na Bibliji i Vergilijevim *Eklogama*. Tada je izgradio duboko romantičarske religiozne poglede na umjetnost. Godine 1849. za vrijeme svog naukovanja u atelijeru Paula Delarochea u Parizu, upoznaje slikare Barbizonske škole koji su ga usmjerili na realizam. Millet nije oponašao Courbetov revolucionarni stil, već je zadržao tradicionalni element pridavajući svojim svakodnevnim temama težinu i plemenitost. U Barbizomu je slikao po sjećanju, bez ikakva upućivanja na stvarnost. Snažno je utjecao na belgijske i nizozemske slikare.

Djela
-----

*Angelus*, 1857.-59. ulje na platnu, 53,3 × 66 cm, muzej d'Orsay, Pariz.
*Sijač*, 1850. ulje na platnu, Muzej umjetnosti, Boston.
U ranim radovima slikao je konvencionalne mitološke i žanr-scene te portrete. Poslije je u pejzažno slikarstvo barbizonske škole unosio ljudske likove i naglašavao melankoličnost seoskog života. Zapravo, Millet je bio prvi moderni umjetnik koji je izabrao temu seoskog života kao slikarski motiv. Na slikama velikog formata stavljao je seljake u prednji plan, u izdvojenim skupinama. To su melankolični, sumorni likovi smekšani večernjim svjetlom, zaokupljeni samima sobom i nekako bezvremenski. Oni ne pripadaju nekom određenom području, već imaju šire značenje i postaju predstavnici ljudske ovisnosti o zemlji.

Njegov *Sijač* iz 1850. godine postao je simbolom čovjeka koji radi. Izravna i bliska veza s prirodom odražava se u raspoloženju i tonu – u zamornom ritmu svakodnevnog rada u tmurnom, zagušujućem svjetlu.

Na svojoj slici *Angelus* (katolička molitva koja se izgovara tri puta na dan: ujutro, u podne i u vrijeme zalaska sunca), Millet je uspio prikazati opću ideju siromaštva i patnje koja je ispunjavala živote francuskih zakupnika zemlje i seljaka u ranom 19. stoljeću.

Najslavnija djela su mu:

* *Sijač* (1850.)
* *Angelus* (1857.-1859.)
* *Pabirčenje* (1857.)
* *Pastirica koja čuva ovce* (1864.)

* Pekarka (1854.)*Pekarka* (1854.)
* Pabirčenje (1857.)*Pabirčenje* (1857.)
* Pastirica koja čuva ovce (1864.)*Pastirica koja čuva ovce* (1864.)
* Lekcija pletenja (1869.)*Lekcija pletenja* (1869.)

Poveznice
---------

* Realizam

Vanjske poveznice
-----------------

***Jean-François Millet*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.atelier-millet.fr Službene stranice radionice Jeana-Françoisa Milleta u Barbizonu.]
Jodocus Hondius  
(*Atlas*, 1619)
((lat.))() *Leo Belgicus* (1611)
**Jodocus Hondius****↓**1 (Dentergem, 17. oktobar 1563. − Amsterdam, 12. februar 1612), flamanski umjetnik i kartograf poznat po čuvenim kartama Novog i Starog svijeta, dopunjavanju radova G. Mercatora, te portretima F. Drakea. Za vrijeme njegova života Amsterdam postaje kartografski centar Evrope.

Biografija
----------

Hondius se rodio u Dentergemu, a karijeru je započeo kao graver i izrađivač mjernih instrumenata odnosno globusa. Zbog vjerskih pritisaka kojima su bili izloženi Flamanci, godine 1584. preselio se u London.

Za vrijeme boravka u Engleskoj, Hondius je objavljivao djela F. Drakea koji je kasnih 1570-ih oplovio svijet. Godine 1589. izdao je danas slavnu kartu New Albiona na zapadnoj obali Sjeverne Amerike gdje je slavni moreplovac i istraživač uspostavio koloniju. Također, izradio je više Drakeovih portreta koji se danas čuvaju u londonskoj Nacionalnoj galeriji portreta.

Hondius se 1593. godine seli u Amsterdam gdje ostaje do kraja života. Godine 1604. kupuje bakroreze G. Mercatora od njegovog unuka i izdaje ih s dodatnih 36 karata. Unatoč vlastitim prilozima, Hondius je djelo u potpunosti pripisao slavnom prethodniku dok je sebe opisao isključivo kao izdavača. Izdanje je postiglo veliki uspjeh što ga je nagnalo da objavi i džepni atlas (*Atlas Minor*). Navedena izdanja postala su poznata kao *Mercator-Hondiusovi* atlasi.

Između 1605. i 1610. godine Hondiusa upošljava J. Speed za graviranje njegovog „Teatra carstva Velike Britanije" (engl. *The Theatre of the Empire of Great Britaine*).

Poslije Hondiusove smrti s izdavačkim radom nastavili su njegova udovica i dva sina − Jodocus mlađi i Henricus. Kasnije se porodica udružila s J. Janssoniusom čije se ime također pojavljuje na *Mercator-Hondiusovim* atlasima izdanima nakon 1633. godine.

Nakon prvog latinskog izdanja iz 1606. godine, ukupno je izdano još pedesetak njih na raznim evropskim jezicima. Također, djelomični prijevod na turski objavio je i osmanlijski učenjak K. Çelebi.

Povezano
--------

* Historija kartografije

Bilješke
--------

* **↑**1  U literaturi se ponekad pojavljuje i pod nizozemskim krštenim imenom **Joost de Hondt** ili kao **Jodocus Hondius stariji** zbog razlikovanja od istoimenog sina.

Literatura
----------

* Opća i nacionalna enciklopedija: *Jodocus Hondius*

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Jodocus Hondius** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Jodocus Hondius** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 56911926
* LCCN: n80024484
* ISNI: 0000 0001 2134 4599
* GND: 119072149
* SELIBR: 307451
* SUDOC: 158781546
* BNF: cb15238381d (podaci)
* BPN: 01905765
* BIBSYS: 90078195
* ULAN: 500031639
* NLA: 35492054
* NKC: mzk2008453622
* BNE: XX1151756
* CiNii: DA10224478
* RKD: 39409
* CONOR.SI: 249466979

 |
**Jevpatorija** (ukrajinski: *Євпато́рія*, ruski: *Евпато́рия*) je lučki grad u Autonomnoj republici Krim u Ukrajini od 106 877 stanovnika.

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

*Jevpatorija* leži na zapadu krimskog poluotoka, duž obala Crnog mora.

Historija
---------

Na mjestu današnjeg grada nalazila se grčka kolonija - **Kerkinitis** (grčki: Κερκινίτις), osnovana u 6. vijeku pne.

Grad je kasnije prezvan po jednom od imena kralja Ponta i Male Armenije - Mitridata VI **Eupator Dioniz**.

Teatarski trg u 
centru grada
Nakon brojnih promjena gospodara i relativno duge osmansko - tatarske vladavine, od 1783. dio je Ruskog Carstva nakon
aneksije Krima.

Za vrijeme Krimskog rata upravo su se tu na samom početku rata - 1854. 
iskrcale tadašnje savezničke intervenističke snage Velike Britanije, Francuske, Osmanskog carstva i 
Kraljevine Sardinije.

Privreda
--------

Današnja Jevpatorija je popularno morsko kupalište i lječilište, poznato po brojnim 
pješčanim plažama.

Pored tog ona je manja ribarsko - transportna crnomorska luka.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Grčka, Janjina
* Portugal, Figueira da Foz
* Rusija, Belgorod
* Njemačka, Ludwigsburg
 | * Grčka, Zakintos
* Grčka, Lamia
* Poljska, Ostrowiec Świętokrzyski
* Rusija, Krasnogorski rajon (Moskovska oblast)
 |

Izvori
------

1. 1 2  „Ukaraine: Krym / Крим" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 03. 2014.
2. 1 2 3 4 5  „*Yevpatoriya*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 17. 03. 2014.

Vanjske veze
------------

***Jevpatorija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada Arhivirano 2015-03-21 na Wayback Machine-u ()
* *Yevpatoriya* na portalu Encyclopædia Britannica ()
Joseph Meyer
**Joseph Meyer** (Gotha, 9. maj 1796. − Hildburghausen, 27. juni 1856.), njemački poduzetnik i izdavač poznat po čuvenoj enciklopediji *Meyers Konversations-Lexikon* („Meyerov konverzacijski leksikon").

Obrazovao se za trgovca u Frankfurtu i karijeru poduzetnika je 1816. godine započeo u Londonu, no zbog propalog posla vratio se u Njemačku četiri godine kasnije. Ranih 1820-ih godina bavio se ulaganjem u trgovinu tekstila, rudarstva i željeznica, ali s ograničenim rezultatima. Godine 1826. u rodnoj Gothi osniva vlastitu izdavačku kuću koja ubrzo prerasta u *Bibliographisches Institut* i izdaje Biblije, radove antičkih autora (*Miniatur-Bibliothek der deutschen Classiker*; *Groschen-Bibliothek*), atlase i karte (*Meyers Universum*). Usponom poslovnog carstva godine 1828. preselio se u Hildburghausen gdje ostaje do kraja života.

Najznačajnije djelo koje je izdao svakako je *Meyers Konversations-Lexikon*, enciklopedija tiskana između 1839. i 1855. godine u 52 volumena. Njegov će se *Bibliographisches Institut* 1984. godine spojiti s izdavačkom kućom Brockhaus čime se nastati najveća enciklopedija na njemačkom jeziku tiskana u 21. vijeku.

Veze
----

* *Meyers Konversations-Lexikon*

Literatura
----------

* () Opća i nacionalna enciklopedija: *Joseph Meyer*

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Joseph Meyer** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Joseph Meyer** |
**Ica** je grad od 154,552> i aglomeracija od 310,600 stanovnika, na jugoistoku zemlje u Departmanu Ica u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ica leži udaljena oko 48 km od Pacifik i 275 km jugoistočno od glavnog grada Lime u vrlo sušnoj i intenzivno navodnjavanoj dolini rijeke Ica, na granici sa obroncima Anda na istoku.

Grad je povezan cestom sa lukom Pisco 64 km sjeverozapadno i sa Nacionalnim rezervatom Paracas, bogatim ribolovnim područjem i arheološkim nalazištem kulture Paracas (oko 900. pne. - 400).

Historija
---------

Centalni trg
Mjesto je osnovao 1563. španjolski konkvistador Jerónimo Luis de Cabrera iz Andaluzije pod imenom *Villa de Valverde*.

Nakon potresa 1569. preseljen je na današnje mjesto i službeno preimenovan u *San Jerónimo de Ica* 1640.

Ica je od 1961. i univerzitetski grad, tad je osnovan *Univerzitet San Luis Gonzaga*.

Snažan potres oštetio je grad 2007.

Znamenitosti
------------

Regionalni muzej Ica ima veliku kolekciju tekstila i keramike iz Nazca kulture (oko 200. pne. - 600). 
Iz Ice su mogu malim avionima razgledati i Naskanske linije.

Privreda i trasport
-------------------

Ica je administrativni i trgovački centar poljoprivrednog kraja u kom se proizvodi; grožđe, pamuk, masline i šparoge.

Grad je poznat po proizvodnji rakije od grožđa - *Pisco*.
Kako se nalazi na trasi Panameričkog autoputa dobro je povezan sa ostalim gradovima u zemlji.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Ica Conglomeration in Ica*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.06.2023.
2. 1 2  „*Ica in Ica (Ica Region)*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.06.2023.
3. 1 2 3 4 5 6  „*Ica Peru*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 16.06.2023.
4. 1 2 3  „*Historia de la ciudad de Ica*" (španjolski). Sobre Turismo. Pristupljeno 16.06.2023.
5. ↑  „*Reseña histórica de la Universidad Nacional "San Luis Gonzaga*" (engleski). Universidad Nacional San Luis Gonzaga. Pristupljeno 16.06. 2023.

Vanjske veze
------------

***Ica*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad Provincial de Ica* (službene stranice) ()
() *Carte marine de la Mer Caspiene*  
(G. Delisle prema van Verdenu, 1721)
**Karl van Verden** (17. v. − 1731), nizozemski kartograf i pomorac koji je početkom 18. vijeka istraživao u službi Ruskog Carstva.

Biografija
----------

Krajem 1710-ih godina ruski car Petar Veliki upošljava K. van Verdena s obzirom da ga je pratila reputacija iskusnog i sposobnog pomorca, a njegovu domovinu Nizozemsku kartografskog centra Evrope. Zadatak van Verdena bio je istražiti i kartirati Kaspijsko jezero, ondašnju geografsku enigmu koja se na kartama vijekovima prikazivala u proizvoljnim oblicima. Dvogodišnje van Verdenovo istraživanje završeno je 1721. godine, a njegov će rad imati značajne kartografske i političke posljedice − ruski je vladar iste godine poslao skice u sve evropske prijestolnice pa se Kaspijsko jezero konačno počinje prikazivati u pravilnom obliku, a godinu dana kasnije karte su mu poslužile na izvrši invaziju na iranske gradove Derbent i Baku. Unatoč bitnim ostvarenjima, karijera van Verdena nadalje je krenula silaznom putanjom jer je ruski vladar koncem 1724. godine novi posao istraživanja Sjevernog morskog puta ponudio danskom pomorcu V. Behringu.

Povezano
--------

* Kaspijsko jezero
* Historija kartografije

Vanjske veze
------------

* () Bagrow, Leo (2010). *History of cartography* (2 izd.). New Brunswick: Transaction Publishers. str. 175. ISBN 9781412811545. OCLC 351324702.

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Karl van Verden** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 71697900
* ISNI: 0000 0001 1669 4930
* BNF: cb15385993j (podaci)
* BNE: XX4805824

 |
**Kartuzy** (njemački: *Karthaus*) je grad od 14,483 stanovnika na sjeveru Poljske u Pomeranskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kartuzy leži okružen brojnim jezerima; Karczemne, Klasztorne Małe, Klasztorne Duże i Mielenko, udaljen 32 km zapadno od Gdańska.

U Poljskoj je znan kao neformalna prijestolnica preostalih Kašuba.

Panorama grada

Historija
---------

Kartuzy je prvi put dokumentiran 1391. kao selo, - feud nedalekog kartuzijanskog samostana, koji je podignut oko 1381.
Čitav Srednji vijek a i dobar dio Novog ostao je beznačajno selo.

Od 1772. pa sve do 1920. bio je dio Kraljevine Pruske, odnosno Njemačkog Carstva, a nakon plebiscita održanog 1920. postao je dio novostvorene Poljske.

Kraljevina Pruska je kao sekularna država, već 1772. oduzela imovinu kartuzijanskog samostana, a 1826. raspustila crkvene redove.
Od sredine 19. i početkom 20. vijeka, kad je željezničkom prugom povezan sa Gdańskom, počeo je industrijski razvoj mjesta i rast broja stanovnika, tako da je 1923. dobio gradska prava.

U međuratnom periodu postao je poznat po djelovanju Kašuba, koji su osnovali svoje institucije i novine (*Gazeta Kaszubską*).
Za njemačke okupacije u gradu i okolici djelovale su organizacije otpora *Gryf Pomorski*, *Gryf Kaszubski* i *Polska Żyje*, zbog tog je dobar dio stanovnika stradao.

Od 1918. pa sve do 1975. bio je regionalni administrativni centar a od 1999. je sjedište povjata.

Današnji Kartuzy je grad drvne i prehrambene industrije.

Pobratimski gradovi
-------------------

Kartuzy ima ugovore o prijateljstvu sa slijedećim gradovima;

* Njemačka Duderstadt, Njemačka
* Francuska Caissargues, Francuska
* Narodna Republika Kina Kaili, Kina
* Gruzija Gori, Gruzija
* Poljska Polanica-Zdrój, Poljska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Poland:Zachodniopomorskie*" (poljski). City population. Pristupljeno 3.05. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Kartuzy*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 3.05. 2021.
3. ↑  „Miasta Partnerskie" (poljski). Kartuzy. Pristupljeno 03.05. 2021.

Vanjske veze
------------

***Kartuzy*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kartuzy* ()
**Kerkenna** (arapski: جزر قرقنة / Juzur Qarqana) je mali arhipelag od 14 otoka u Sredozemnom moru uz istočnu obalu Tunisa.

Geografske karakteristike
-------------------------

Arhipelag Kerkennah, smješten je u Gabeskom zaljevu, oko 18 kilometara istočno od grada Sfaxa. 
To je izrazito niski arhipelag, najviša točka ne prelazi 13 metara

Od 181 kilometra ukupne obalne crte, na 84 km (46%) visina iznosi samo 30 - 60 cm, a ni more nije puno dublje, pa se između otoka može kretati hodajući.

Ukupna površina arhipelaga (svih 14 otoka) iznosi 156 km², ali se to odnosi uglavnom na dva najveća *Chergui* (110 km²) i *Gharbi* (36 km²). Otocima *Gremdi*, *Lazdad* i *Roumadiy*a je površina manja od 10 km², a ostali su još manji.

Pejzaž otoka
U arhipelagu živi 15,501 stanovnika u desetak naselja.
Na otocima nema tvornica, ni većih objekata osim nekoliko hotela, ali zato ima oko 900.000 palmi i 35 km pješčanih plaža.

Arhipelag je proglašen Prirodnim rezervatom a kao značajno zimovalište Ptica selica, jedinstveni ekosistem i vlažno područje je u februaru 2012. 
uvršten i kao jedan od lokaliteta Ramsarske konvencije.

Historija
---------

Arhipelag su naselili Puni oko 6. vijeka pne. za njega je znao Herodot i opisao ga kao *Kyrannis*, a za Rimljane je bio *Cercina*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*La palmeraie des Îles Kerkennah*" (francuski). Physio Géo. Pristupljeno 3. 11. 2019.
2. 1 2 3 4  „*Kerkennah (Tunisia)*" (engleski). City population. Pristupljeno 3. 11. 2019.
3. 1 2  „*Les îles Kerkennah, petit archipel oublié*" (engleski). Escapade Tunisie. Pristupljeno 3. 11. 2019.
4. ↑  „*Iles Kerkennah ou L'archipel de Kerkennah*" (engleski). Ramsar. Pristupljeno 3. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

***Kerkenna*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Les îles Kerkennah, petit archipel oublié* na portalu Escapade Tunisie ()
* *Kerkenah Islands: Tunisia* na portalu National Geospatial-Intelligence Agency ()
Ovo je članak o Krzeszów (Kamienna Góra).  Za ostala značenja, v. Krzeszów.  

**Krzeszów** (njemački: *Grüssau*) je selo 1,605 stanovnika na jugozapadu Poljske u Donjošleskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Krzeszów leži u dolini rijeke Zadrne, udaljen 7 km jugozapadno od Kamienne Góre i 27 km od Wałbrzycha.
Iako samo selo poznat je po nekadašnjoj cistercitskoj opatiji, koja je 2004. proglašena Nacionalnim spomenikom.

Ona dominira mjestom sa svojom velikom baroknom crkvom iz 17. vijeka, koja je duga 118 m.
Crkveni brod je dug 80 m i širok 29 m (visok 25,7 m).

Pogled na opatiju

Historija
---------

Počeci opatije u Krzeszówu datiraju iz 1242. kad je u šumi Cressebor (danas selo Krzeszówek) trebao biti sagrađen samostan za Benediktince iz Češke, kao donacija vojvodkinje Ane od Češke, udovice Henrika II koji poginuo u Bitci kod Legnice.

Opatiju je ipak podigao 1289. vojvoda od Świdnice - Bolko I Surovi (unuk Henrika II), za cistercite iz Henrykówa.

Prvi redovnici došli su u Krzeszów u augustu 1292. i smjestili su se u već podignute zgrade. Opatija je vremenom dograđivana i materijalno obogaćivana tako da je imala preko četrdeset mjesta kao svoje feude.

U velikom požaru 1426. izgorjele su opatijske zgrade i crkva, koje su obnovljene 1454. ali su ponovo porušene za Tridesetogodišnjeg rata (1618. - 1648.)
Nakon rata samostan je obnovljen pa je postao centar protureformacije u Šleskoj.
Nakon osnivanja bratovštine sv. Josipa, izgrađena je nova crkva za bratovštinu i samostan Uznesenja Blažene Djevice Marije, tad je nedalekom brdu podignuta kalvarija.

Nakon pruske aneksije Šleske 1741. opatija je malo pomalo izgubila značaj. Većina knjiga iz biblioteke i dio opreme odneseni su u Wrocław, crkva je postala župna, a posljednji 47 opat postao je njen župnik.

Nakon Prvog svjetskog rata 1919. u samostan su se uselili Benediktinci, a nakon tog 1924. je uzdignut u rang opatije.
Za Drugog svjetskog rata 1940. veći dio opatije je rekviriran i pretvoren u logor za raseljene osobe, a nakon tog za wrocławske Židove.

Benediktinci su se vratili u Krzeszów 1945. ali su godinu dana kasnije preseljeni u Bad Wimpfen, na njihovo mjesto došle su Benediktinke iz Lavova.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Poland: Jelenia Góra Subregion*" (engleski). City population. Pristupljeno 29.01. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „Krzeszów – opactwo cystersów" (poljski). Narodowy Instytut Dziedzictwa. Arhivirano iz originala na datum 2021-04-17. Pristupljeno 29.01. 2021.
3. ↑  „Post-Cistercian Abbey in Krzeszow" (engleski). Opactwo. Pristupljeno 29.01. 2021.

Vanjske veze
------------

***Krzeszów (Kamienna Góra)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Krzeszów* ()
Ovo je članak o Kulturnom dobru kao sustavu zaštite u Republici Hrvatskoj.  Za vršni članak o kulturnom dobru ili kulturnoj baštini, v. Kulturna baština.  
Zaštitni znak kulturnog dobra prema „Haaškoj konvenciji za zaštitu kulturnih dobara u slučaju oružanog sukoba" (potpisana 14. svibnja 1954.) na Federalnom uredu za spomenike (*Bundesdenkmalamt)* u Salzburgu ima natpis **kulturno dobro** na četiri jezika (njemački: *Kulturdenkmal*, emgleski: *Cultural property*, francuski: *Bien culturel* i ruski: *Культурное Достояние*).
**Kulturno dobro** je svako dobro od državnog interesa koje uživa osobnu državnu zaštitu. U širem smislu, kulturno dobro je kulturna baština koja pripada nekoj skupini ili društvu, tj. „nešto što ima i bit će očuvano kao kulturna vrijednost"

Kulturno dobro uključuje nepokretne ili pokretne materijalne predmete kao što je svjetska baština UNESCO-a ili dobra u skladu s međunarodnim komitetom Modri štit, a može biti i nematerijalna kulturna baština. Koncept „baštine" (francuski *héritage* za „nasljeđe") je krajem 18. stoljeća prvi uporabio Henri-Baptiste Grégoire, biskup Bloisa.

Prema Zakonu o zaštiti i očuvanju kulturnih dobara Republike Hrvatske, kulturna dobra i sva preventivno zaštićena dobra su nacionalno blago, a mogu biti:

* pokretne i nepokretne stvari od umjetničkoga, povijesnoga, paleonotološkoga, arheološkog i znanstvenog značenja,
* arheološka nalazišta i arheološke zone, krajolici i njihovi dijelovi koji svjedoče o čovjekovoj prisutnosti u prostoru, a imaju umjetničku, povijesnu i antropološku vrijednost,
* nematerijalni oblici i pojave čovjekova duhovnog stvaralaštva u prošlosti kao i dokumentacija i bibliografska baština i
* zgrade, odnosno prostori u kojima se trajno čuvaju ili izlažu kulturna dobra i dokumentacija o njima.

Svojstvo kulturnoga dobra, na temelju stručnog vrednovanja, utvrđuje Ministarstvo kulture rješenjem koje može donijeti bez prethodnog izjašnjavanja vlasnika i nositelja prava na kulturnom dobru.

Registar kulturnih dobara Republike Hrvatske javna je knjiga kulturnih dobara koju vodi Ministarstvo kulture. Sastoji se od tri liste: Liste zaštićenih kulturnih dobara, Liste kulturnih dobara nacionalnog značenja i Liste preventivno zaštićenih dobara.

Izvori
------

1. 1 2 3  *Zakon o zaštiti i očuvanju kulturnih dobara* Narodne novine 69/1999. Nadnevak tiskanog izdanja 5. srpnja 1999.
2. ↑  Ann Marie Sullivan, *Cultural Heritage & New Media: A Future for the Past*, 15 J. MARSHALL REV. INTELL. PROP. L. 604. 2016. () Pristupljeno 27. kolovoza 2018.
3. ↑  Kulturgut, definicija Duden-Redaktion na duden online () Pristupljeno 27. kolovoza 2018.
4. ↑  Registar kulturnih dobara Republike Hrvatske Arhivirano 9 November 2018[nepoklapanje datuma] na Wayback Machine-u, Ministarstvo kulture Republike Hrvatske; Pristupljeno 27. kolovoza 2018.

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s mrežnih stranica Ministarstva kulture Republike Hrvatske. Vidjeti dopusnicu Ministarstva kulture.
**Kenitra** (berberski: Qniṭra, arapski: القنيطرة‎) je grad na sjeveru Maroka od 431,282 stanovnika.

Ona je i administrativni centar vlastite provincije.

Geografija
----------

Kenitra leži 16 km južnije od ušća rijeke Sebou u Atlanski ocean, udaljena pedesetak km sjeverno od Rabata.

Historija
---------

Bulevar Muhamed V
Desetak km uzvodno uz rijeku kod Mehdye leže ruine kartažanskog naselja koje je izgleda bilo nukleus današnjeg grada. 
Kenitru je službeno osnovao francuski maršal Lyautey 1912. nakon sklapanja Sporazuma o protektoratu u Fesu 30. marta 1912.
On je tadašnju malu kazbu odabrao kao mjesto iz kojeg će se širiti buduća mreža željezničkih pruga, zbog njenog riječnog estuarija u kog se može smjestiti sigurna luka. 
Sve do 1932. mjesto je nosilo svoje arapsko ime - Kenitra, tad je promjenjeno u čast maršala u **Port-Lyautey**, to ime koristilo se do 2. januara 1958. tad je gradu vraćeno 
njegovo staro ime - *Mali most* (Kenitra).

Za Operacije Torch 8. novembra 1942. jedan dio američkih trupa jačine 9000 vojnika desantirao je kod Kenitre.

Kenitra je danas mjesto velike vojne baze koja je sve do 1963. bila u rukama Američke ratne mornarice.

Privreda
--------

Kenitra je luka iz koje se uglavnom izvoze poljoprivredni proizvodi (najviše voće), ribe, drvo, ali i olovna i cinkova ruda.
Industrijska zona prostire se uzvodno od luke.
Tu se od 2012. nalazi Atlanska Slobodna zona u kojoj se proizvode elektroničke komponente dijelovi za automobile i sklapaju automobili PSA Grupe.

Kako leži u dobro navodnjavanoj plodnoj ravnici - neposredna okolica je bogat poljoprivredni kraj, poznat po proizvodnji agruma i žitarica (ponajviše pšenice). Dalje po unutrašnjosti ljudi se bave stočarstvom i uzgajaju ovce, koze i goveda.

Kenitra ima snažnu ribarsku flotu koja lovi duž atlanske obale sjevernije od grada.

### Transport

Grad je povezan željeznicom i cestom sa Sidi Kacemom i Meknesom, a samo cestom sa Casablancom i Laracheom.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Tunis Hammam-Lif, Tunis
* Portugal Tavira, Portugal
* Turska Konya, Turska
* Belgija Sint-Jans-Molenbeek, Belgija

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Morocco*" (engleski). City population. Pristupljeno 17. 11. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Kenitra*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 16.11.2018.
3. 1 2 3 4 5  „*Histoire de la ville de Kénitra au Maroc*" (francuski). carphaz. Arhivirano iz originala na datum 2011-08-11. Pristupljeno 16.11.2018.

Vanjske veze
------------

***Kenitra*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kenitra* ()
* *La ville de Kenitra* (službene stranice) Arhivirano 2018-11-19 na Wayback Machine-u ()
**Lampedusa** (sicilijanski: *Lampidusa*, za antike znana grčkom imenu: *Λοπαδοῦσσα* / *Lopadùsa*) je najveći otok talijanskog arhipelaga **Pelagi** u Sredozemnom moru bliža Africi nego Siciliji

Geografske karakteristike
-------------------------

*Lampedusa* je udaljena 205 km od obale Sicilije, i oko 113 km od Tunisa. To je vulkanski otok izduženog oblika u smjeru istok - zapad 10,8 km, maksimalne širine 3,6 km, ukupne površine od 20,2 km², sa najvišim vrhom *Albero del Sole* od 133 m na zapadu otoka. Većina stanovnika živi na jugoistoku otoka - koncentrirana oko istoimenog gradića *Lampedusa*. Taj dio otoka je niži, sa prisupačnijom obalom - gdje su smještene i najljepše plaže, dok je obala zapadnog dijela vrlo strma i nepristupačna.

*Otok Lampedusa* zajedno sa otokom Linosa administrativno podpada pod komunu Lampedusa i Linosa koja ima 6 137 stanovnika,, sa administrativnim centrom u *Lampedusi*, ona je dio provincije Agrigento.

*Lampedusa* je najužniji talijanski otok, pa je od 1990-ih postala poznata kao odredište brojnih afričkih imigranata koji sa malim brodićima bježe prema Evropi.

Karta Pelagijskih otoka

Historija
---------

Otok je bio naseljen još u neolitu, o tome svjedoče brojne kamene nastambe iz brončanog doba, pored toga ima i ostataka megalitskih građevina, slični onima u Malti.

Panorama grada
Za vrijeme Drugog svjetskog rata fašistička Italija pretvorila je *Lampeduzu* u snažnu utvrdu zbog njenog strateškog značenja, kao osiguranja plovnog puta za konvoje do Afrike. tako da je 1943. otok snažno bombardirala Savezničke snage zauzele su otok 12. jula 1943. u Operaciji Corkscrew, zajedno sa ostalim pelagijskim otocima i Pantelleria u sklopu priprema za desant na Siciliju.

Privreda i transport
--------------------

*Lampedusa* je siromašna izvorima pitke vode, i vrlo je suh kraj oskudne vegetacije, postoji nekoliko polja gdje se uzgaja nešto žitarica i grožđa. Tako da se danas ekonomija otoka bazira na ribarstvu i tvornici ribljih konzervi, uz turizam koji se razvio zahvaljujući izuzetno čistom moru.

Iz luke u *Lampedusi* postoje redovne trajektne linije za luke Porto Empedocle na Siciliji i prema otoku Linosa.

*Lampedusa* ima i aerodrom (IATA: **LMP**, ICAO: **LICD**) izgrađen 1968. sa stalnim linijama prema Palermu i Cataniji, i sezonskim ljetnim linijama prema ostalim većim talijanskim gradovima, i čarter letovima prema brojnim evropskim gradovima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Lampedusa*" (talijanski). Trecani enciclopedia Italiana. Pristupljeno 12. 06. 2013.
2. ↑  „*Lampedusa*" (talijanski). Trecani enciclopedia Italiana. Pristupljeno 12. 06. 2013.

Vanjske veze
------------

***Lampedusa*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice otoka Arhivirano 2006-04-23 na Wayback Machine-u ()
* *Lampedusa* na portalu Trecani enciclopedia Italiana ()
**La Serena** (što prevedeno sa španjolskog znači *Mirna*) je grad na sjeveru Čilea od 196,178 stanovnika i općina od 249,656 stan..

Kako je zapravo spojen sa Coquimbom, formira konurbaciju **Serena- Coquimbo** koja ima 401,938 stan..

La Serena je administrativni centar Regije Coquimbo.

Geografske karakteristike
-------------------------

Serena se nalazi 480 km sjeverno od Santiaga na platou u sredini Zaljeva Coquimbo, u sjevernom predgrađu nalazi se ušće rijeke Elqui, a 12 km južno od centra grada na ulazu u zaljev leži grad Coquimbo.

Centar grada

Historija
---------

Serena je osnovana negdje oko 1543. na sjevernoj obali rijeke Elqui.

ime je dobila po rodnom mjestu konkvistadora Pedra de Valdivije. 
To prvo naselje razorili su indijanci Diaguita, novo naselje na današnjoj lokaciji podignuto je 1549. Već 1552. La Serena je dobila status grada. 
U svojim ranim danima grad je trpio od pratskih napada, a nakon tog od čestih potresa.

Grad je izrastao u religijski centar, sa brojnim crkvama, samostanima i katedralom.

Danas je sjedište nadbiskupije a od 1981. i Univerziteta La Serena.

Nedaleki gradić Vicuña, udaljen 50 km istočno, rodno je mjesto čileanske pjesnikinje Gabriejele Mistral, dobitnice Nobelove nagrade za književnost 1945.

Plaže uz ocean

Privreda i transport
--------------------

La Serena je grad prehrambene industrije poznat po mliječnim proizvodima, jer je centar stočarskog kraja.
Grad je zbog svojih plaža i ugodne klime popularna turistička destinacija, a od 1981. je i nacionalni spomenik, zbog 17 objekata važnih za čileansku historiju.<ref name=spa>

Grad se nalazi na trasi Panameričkog autoputa i magistralne željezničke pruge tako da je odlično povezan sa ostalim čileanskim gradovima.

Pobratimski gradovi
-------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Japan Tenri, Nara, Japan
* Poljska Krakov, Poljska
* Španija Castuera, Španjolska
 | * Španija Campanario, Španjolska
* Sjedinjene Američke Države Millbrae, California, Sjedinjene Američke Države
* Sjedinjene Američke Države Hilo, Hawaii, Sjedinjene Američke Države
 | * Meksiko Tlalnepantla de Baz, Meksiko
* Španija Madrid, Španjolska
* Narodna Republika Kina Changzhou, Kina
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*La Serena in Elqui (Coquimbo)*" (engleski). City population. Pristupljeno 19. 10 2020.
2. 1 2 3 4  „*Chile: Regions and Urban Agglomerations*" (engleski). City population. Pristupljeno 19. 10 2020.
3. ↑  „*La Serena Municipality in Chile*" (engleski). City population. Pristupljeno 19. 10 2020.
4. ↑  „*La Serena*" (engleski). Turismo Region de Coquimbo. Pristupljeno 19.10. 2020.
5. 1 2 3 4 5 6 7  „*La Serena, Chile*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 18.10. 2020.
6. ↑  „*Bahia Coquimbo, Chile*" (engleski). Cruise Centres. Pristupljeno 20.10. 2020.

Vanjske veze
------------

***La Serena (Čile)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *La Serena* (turističke stranice) ()
* *La Serena* ()
**Lido** je najsjeverniji i najgušće naseljeni dio venecijanskog kvarta Lido-Malamocco-Alberoni u kojem živi 16.353 stanovnika, od čega najviše upravo u Lidu. Lido je mjesto gdje se svake godine krajem augusta i početkom septembra održava Venecijanski filmski festival.

Geografija
----------

Grand hotel Excelsior
Lido leži na sjeveru otoka Lido di Venezia u Venecijanskoj laguni.

Historija
---------

*Glavni članak: Lido di Venezia*
Lido je izrastao tokom 19. vijeka oko dva centra San Nicolò i Santa Maria Elisabetta, kad je podignuto puno hotela, pansiona i privatnih vila. Danas je poznata destinacija balnearnog turizma.

Izvori
------

1. ↑  „*Geografia della salute*" (talijanski). Universita di Padova. Pristupljeno 31. 1. 2018.
2. 1 2 3  „*Lido di Venezia*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 31. 1. 2018.

Vanjske veze
------------

***Lido, Venezia*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lido di Venezia* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4533980-6

 |
**Limarí** (španjolski: *Río Limarí*) je rijeka duga 64 km, koja protiče zapadom čileanske Regije Coquimbo.

Hidrologija
-----------

Rijeka Limarí formira se 4 km istočno od grada Ovalle - sutokom rijeka *Hurtado* i *Grande*.
Od tamo rijeka teče prema zapadu, prostranim terasastim dolinama, gdje ima dobrih poljoprivrednih površina.

Na svom toku do ušća u Pacifik prima dvije manje pritoke; *Ingenio* sa sjevera i *Punitaqui* sa juga, koje izviru sa Obalnih Kordiljera. 
Neposredno prije ušća protiče uskim kanjonom pa mu se korito sužava na 500 metara.

Na samom ušću sa desne (sjeverne) strane prostire se duž pacifičke obale Nacionalni park Bosque Fray Jorge.

Sliv rijeke Limarí velik je 11.800 km² i poznat je vinogradarski kraj.

Akumulaciona jezera
-------------------

Jezero La Paloma
Na ušću rijeke Higuerillas u Hurtado, 25 km sjeveroistočno od Ovallea na površini od 555 hektara prostire se akumulaciono jezero **Recoleta**, kapaciteta 102 milijuna m³, namjenjeno isključivo navodnjavanju i rekreaciji.

I sa druge strane na ušću rijeke Huatulame u Grande 27 km jugoistočno od Ovallea nalazi se akumulaciono jezero **La Paloma**, na površini od 3.000 hektara, kapaciteta 750 milijuna m³. To jezero je najveće čileansko jezero i drugo po veličini u Južnoj Americi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Cuenca del río Limarí" (španjolski). Ministerio de Obras Públicas. Pristupljeno 10.12. 2020.
2. 1 2  „Ovalle: Historia y todo lo que necesite saber sobre él" (španjolski). Conociendo Chile. Pristupljeno 10.12.2020.

Vanjske veze
------------

***Limarí (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Río Limari: Ubicación, mapa, y todo lo que desconoce* ()
() Linearni akcelerator s valovodima
Tunel velikog lineralnog akceleratora SLAC na Univerzitetu Stanford (SAD)
**Linearni akcelerator** je tip akceleratora čestica, mašina za proizvodnju visokoenergetskih elektrona ubrzavanjem duž valovoda. Ove naprave ubrzavaju čestice izmjeničnim električnim poljima koja djeluju između šupljih elektroda poredanih u nizu. Osciliranje napona usklađuje se s prolazom čestica između elektroda, u cilju postizanja opetovanog ubrzavanja. Zbog toga se mašina također naziva i rezonantnim akceleratorom.

Za razvoj linearnog akceleratora čestica zaslužno je više naučnika: metodu je otkrio mađarsko-američki izumitelj Leó Szilárd, patentirao ga je 1928. norveški fizičar Rolf Widerøe koji je također izradio prvi operativni primjerak, a velik utjecaj na Widerøeov rad imale su i publikacije švedskog naučnika Gustava Isinga. Linearni akceleratori su svojevremeno igrali glavnu ulogu u fizici elementarnih čestica, sve dok ih nisu počeli zamjenjivati kružni akceleratori (npr. ciklotroni).

Najveći linearni akcelerator u svijetu je SLAC (engl. *Stanford Linear Accelerator Center*), izgrađen za potrebe američkog Univerziteta Stanford. Duljina mu je 3,2 km, ubrzava elektrone ili pozitrone do energije od 25 GeV, a određena je duljinom akceleratora. U 21. vijeku počeo se razmatrati plan o izgradnji najsnažnijeg linearnog akceleratora TESLA koji bi trebao biti dug oko 30 km. Najveća mana kod linearnih akceleratora su neizbježne velike dimenzija, a prednost im je što je gubitak energije izuzetno mali.

Rezonantni akceleratori koriste se u radioterapiji za liječenje tumora s obzirom da ionske zrake prodiru u tijelo i ubiju tumor radijacijom, minimizujući štetu koja se usput nanosi zdravom tkivu. Zdravstvene ustanove na prostoru bivše SFRJ koje raspolažu s takvim uređajima su KBC Zagreb, KBC Rijeka, KBC Split, KBC Osijek i KBC Sestre milosrdnice u Hrvatskoj, KC Sarajevo, KC Banja Luka, KB Zenica, KB Mostar u Bosni i Hercegovini, Vojnomedicinska akademija u Beogradu, KC Crne Gore u Podgorici, itd.

Veze
----

* Akcelerator čestica

Vanjske veze
------------

* Hrvatska enciklopedija (LZMK): *Akcelerator čestica*
* Milan Milošević (10. 6. 2007.): *Kako rade akceleratori?*, Svet nauke
**Krosno Odrzańskie** (njemački: *Crossen an der Oder*) je grad od 11,238 stanovnika na zapadu Poljske u Lubuskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Krosno Odrzańskie leži na ušću rijeke Bobr u Odru, pored njemačke granice.

Zamak

Historija
---------

Najstariji pisani zapis o Krosnu je iz 1005. iz kronike Thietmara od Merseburga u kojoj on govori o neuspjelom pokušaju svetorimskog cara Heinricha II Svetog da zauzme utvrdu poljskog vojvode
Bolesława Hrabrog na Odri.

Još od vremena vladavine prvih Pjastovića Krosno se moralo braniti od njemačke invazije. Svjestan strateškog značenja mjesta tadašnji Seniorski vojvoda Poljske Henrik I. Bradati je u prvoj polovici 13. vijeka, odabrao Krosno kao jednu od svojih najvažnijih rezidencija i dodadatno utvrdio 
njegov zamak. On je Krosnom i dao gradska prava negdje između 1217.-1232.

Od kraja 15. vijeka kad je umro posljednji pjastovski vojvoda od Głogówa Henryk XI, Krosnom vladaju brandenburški markgrofovi. Takvo stanje vladalo je do 20. februara 1945. kad je ponovno Poljski.

Pobratimski gradovi
-------------------

Krosno Odrzańskie ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

* Nizozemska Eemsmond, Nizozemska (2000.)
* Njemačka Schwarzheide, Njemačka (2001)
* Njemačka Bremervörde, Njemačka (2005)
* Mađarska Karcag, Mađarska (2005.)
* Danska Dragsholm, Danska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Poland: Dolnoslaskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 5.02. 2021.
2. 1 2 3  „History" (engleski). Krosno Odrzańskie. Pristupljeno 5.02. 2021.
3. ↑  „Partner towns of the Commune of Krosno Odrzańskie" (engleski). Krosno Odrzańskie. Pristupljeno 5.02. 2021.

Vanjske veze
------------

***Krosno Odrzańskie*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Krosno Odrzańskie* (službene stranice) ()
**Ludus Magnus** bio je najveća gladijatorska škola smještena u dolini između rimskih brežuljaka Eskvilina i Celia.

Ludus Magnus se može prevesti sa latinskog kao *Veliki teren za trening* To je bilo jedno od četiri mjesta na kojem su se rimski gladijatori učili borilačkim vještinama. Ostale tri gladijatorske škole bile su; Ludus Dacicus, Ludus Gallicus i Ludus Matutinus (ova posljednja bila je specijalizirana za trening gladijatora za borbu sa zvijerima.

Historija
---------

Sve ih je izgradio car Domicijan (vladao 81.-96.) i svo četvoro se nalazilo istočno od Koloseuma, velikog amfiteatra kog je podigao Domicijanov otac Vespazijan, a svečano otvorio njegov brat Tit. Ludus Magnus je podignut na tom mjestu, radi nastupa gladijatora u Koloseumu. Zbog lakše komunikacije između ta dva objekta izgrađen je podzemni prolaz širok 2,17 metra, koji je završavao na jugozapadnom kutu Ludusa.

Maketa rekonstruiranog izgleda gladijatore škole Ludus Magnus
Ostaci kompleksa otkriveni su 1937. ali svega 20 godina kasnije iskapanja su obustavljena. Ipak su ime i period gradnje Ludus Magnusa poznati, zahvaljujući antičkim dokumentima. Uz to tu je i nacrt pronađen među dijelovima veličanstvenog plana na mramoru (Forma Urbis Romae) izrađenog za vladavine Septimiusa Severusa (početak 3. vijek ne).

Još vidljive ruine kompleksa pripadaju restauraciji koja je obavljena za vladavine cara Trajana (vladao 98.-117.) u to vrijeme teren na kom se nalazio Ludusov, uzdigao se za oko 1 ½ metara.

Ćelije gladijatora na sjevernoj strani građevine danas su iskopane i vidljive. Taj dio bio je spojen monumentalnim ulazom sa Via Labicanom. Grčko-rimski historičar Herodijan navodi da je car-gladijator Komod (vladao 180.-192.) spavao u jednoj od tih ćelija.

Postojala su još tri krila stambenih ćelija, a čini se da je građevina imala najmanje dva kata. Po svemu sudeći Ludus Magnus imao je oko 130 ćelija. U četiri kuta između arene i okolnih portika, nalazile su se ćelije i bazeni za kupanje. U samom centru Ludusa, nalazila se elipsoidna arena u kojoj su trenirali gladijatori.
Arena (koja je samo djelomično iskopana) bila je okružena sjedećim mjestima za gledaoce, a imala je i odjel za važne goste. Izgleda da su Rimljani voljeli gledati gladijatore kako treniraju borilačke vještine, jer je 
gledalište bilo prilično veliko i moglo je primiti najmanje 3.000 gledaoca.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Ludus Magnus*" (engleski). Comune Roma. Arhivirano iz originala na datum 2007-03-10. Pristupljeno 8. 5. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Ludus Magnus*" (engleski). Livius. Pristupljeno 8. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

***Ludus Magnus*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ludus Magnus: The Gladiator School* ()
* *Rome, Ludus Magnus* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 246948388
* GND: 4472464-0

 |
**Otac Marijan Blažić** (Kastav, 25. ožujka 1897. – Daksa, 25. listopada 1944.), katolički prezbiter, franjevac, pedagog, publicist i mučenik, žrtva Pokolja na Daksi.

Stupio je u Red manje braće, u Franjevačku provinciju sv. Jeronima u Dalmaciji i Istri, 1912. godine. Gimnaziju je pohađao na Košljunu i u Zadru, a teologiju je studirao u Zadru i Dubrovniku. Nakon ređenja za prezbitera 20. ožujka 1920. godine, pohađa Filozofski fakultet u Zagrebu, pa sluša predavanja u Firenci i Münchenu. Profesorski ispit polaže iz prirodoslovne skupine predmeta. Potom je nastavnik u franjevačkoj gimnaziji na Badiji, pa u Dubrovniku (1929. – 1944.), gdje predaje i filozofiju na Teološkom studiju (1942. – 1944.). Bio je više puta definitor, a od 1942. godine je provincijalni delegat za južnu Dalmaciju.

Mnogo je propovijedao, crkve su često bile premalene za brojne slušatelje, koji bi dolazili i iz udaljenijih mjesta. U propovijedi je unosio nove načine argumentiranja i uspostavljanja kontakta sa slušateljstvom. U dubrovačkom Samostanu male braće se od davnine davalo siromasima sve što bi preostalo od obroka, a za vrijeme Drugoga svjetskog rata i posebno se je kuhalo za njih. O. Blažić vodio je brigu za siromahe: za njih je ostavljao svoj kruh (slično bi radila i ostala braća), a znao je dijeliti i brašno i šećer najbjednijima. Kad se u rujnu 1942. godine pojavio tifus među klericima, osobno je brinuo za njih.

Premda je gajio nadu da će preživjeti rat, duhovno se pripremio napustiti ovaj svijet. Partizani su ga ubili na Daksi, po dolasku u Dubrovnik, skupa s ostalim mučenicima.

Djela
-----

* *Evolucija i postanak čovjeka*, Logos, Zagreb, 1939.
* *Osnovne pojave života: Pučka biologija*, Hrv. knjiž. društvo sv. Jeronima, Zagreb, 1942.

Literatura
----------

* "Fra Marijan Blažić mučenik s Dakse", IKA 04.11.2003
* "Mučenik Fra Marijan Blažić", Župa Sveti Matej - Viškovo, Pristupljeno 20.10.2013. Arhivirano 2013-10-20 na Wayback Machine-u
* "DUBROVAČKI MUČENICI", Župa Rožat, 01.11.2012. Arhivirano 2013-10-21 na Wayback Machine-u
* Ivo Omrčanin, Kroatische Priester ermordet von Tschetniken und Kommunisten, München 1959. str. 36
* Šematizam Franjevačke provincije sv. Jeronima u Dalmaciji i Istri, Zadar, 1990. str. 182
* Anto Baković, Stradanja Crkve u Hrvata u Drugom svjetskom ratu : Svećenici žrtve raća i poraća, Zagreb 1994. str. 165
* Jozo Sopta, Mučenik s Dakse - fra Marijan Blažić, Hrvatska obzorja (Split), II (1994.) 4, 901-910
* Dubrave hrid (Dubrovnik), II (1995.) 5, 31
* Krešimir Vukić, Religioni et bonis artibus, Dubrovnik 1996. str. 197
* Augustin Franić, Svećenici mučenici, Dubrovnik, 1996. str. 16-17
* Jozo Sopta, Mučenik s Dakse, Dometi (Rijeka), 8 (1998.) 1-6, str. 96-112
* Fra Marijan Blažić – mučenik s Dakse, uredio Goran Crnković, Volosko: Hrvatsko katoličko bratstvo "Branimir", 1998. 70 str.
* Petar Bezina, Progoni biskupa, svećenika i redovnika, Split 2000. str. 244.
* Nekrologij Provincije sv. Jeronima u Dalmacji i Istri, Dubrovnik, 2006. str. 313.