recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Grb Tadžičke SSR
**Grb Tadžičke SSR** je usvojen 1. ožujka 1937. od strane vlade Tadžičke SSR. Grb se temelji na grbu SSSR-a. U sredini grba se nalazi velika crvena zvijezda sa malim srpom i čekićem unutar. Ispod zvijezde je izlazeće sunce koje predstavlja budućnost tadžičke nacije. Sa strane se nalaze poljoprivredni simboli oko kojih je crvena traka sa motom SSSR-a "*Proleteri svih zemalja, ujedinite se*" napisanim na tadžičkom i ruskom jeziku. U donjem dijelu se nalazi naziv republike napisan na tadžičkom (*РСС Тоҷикистон*) i ruskom jeziku (*Таджикская ССР*).

Grb je bio na snazi do 1992. kada je zamjenjen današnjim grbom Tadžikistana.

Povezano
--------

* Grb Tadžikistana
* Zastava Tadžičke SSR

***Grb Tadžičke Sovjetske Socijalističke Republike*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Grbovi saveznih republika Sovjetskog Saveza |
| --- |
| **Grb Sovjetskog Saveza** |
| Glavne | 
* Armenska SSR
* Azerbejdžanska SSR
* Beloruska SSR
* Estonska SSR
* Gruzijska SSR
* Kazaška SSR
* Kirgiska SSR
* Latvijska SSR
* Litvanska SSR
* Moldavska SSR
* Ruska SFSR
* Tadžička SSR
* Turkmenska SSR
* Ukrajinska SSR
* Uzbečka SSR

 |
| Kratkotrajne | 
* Karelo-Finska SSR (1940–1956)
* Zakavkaska SFSR (1922–1936)

 |
| Nesavezne republike | 
* SSR Abhazija (1921–1931)
* Buharska NSR (1920–1925)
* Horezmanska NSR (1920–1925)
* Nahičevska ASSR (1920–1923)
* Pridnjestrovska Moldavska SSR (1990–1991)

 |
**Giallchad**, sin Ailill Olcháina sina Sirne Saeglacha, bio je, prema irskim srednjovjekovnim legendama i tradiciji, veliki kralj Irske. Prijestolje je preuzeo nakon što je u bitci kod Comair Trí nUisce ubio svog prethodnika Elima Olfinechtu, sina djedovog ubice. Svakog petog čovjeka u Munsteru je uzeo za taoca. Vladao je devet godina prije nego što ga je kod Mag Muaidea ubio Elimov sin Art Imlech. *Lebor Gabála Érenn* navodi kako je vladao u doba medijskog kralja Fraorta (665-633. pne.). Kronologija Keatingove *Foras Feasa ar Éirinn* mu vladavinu datira u period 786-777. pne. a *Annals of the Four Masters* u 1023-1014. pne.

Sin mu je bio Nuadu Finn Fáil.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Elim Olfínechta**  |  **veliki kralj Irske** LGE 7. vijek pne.FFE 786-777. pne.AFM 1023-1014. pne. | Slijedi: **Art Imlech**  |

Izvori
------

1. ↑  R. A. Stewart Macalister (ed. & trans.), *Lebor Gabála Érenn: The Book of the Taking of Ireland Part V*, Irish Texts Society, 1956, p. 247
2. ↑  Geoffrey Keating, *Foras Feasa ar Éirinn* 1.26
3. ↑  *Annals of the Four Masters* M4177-4186
**Japansku žensku ekspedicije** (JWEE) osnovao je 1969. godine Ženski penjački klub (Joshi Tohan Kurabu) sa Eiko Hisano kao vođa. Razlog osnivanja ženske ekspedicije bio je u činjenici da žene, i ako su neke od njih bile članice ekspedicija, nisu dobijale priliku da se ispenju na vrh. Poslije uspješnog uspona Junko Tabei i Hiroko Hirakawe na Annapurnu 1970. god, Ženski penjački klub je odlučio osvojiti Mount Everest.

Priprema
--------

Ekipa Japanske ženske ekspedicije sastojala se od 15, uglavnom zaposlenih žena raznih zanimanja (učiteljica, programerka, vaspitačica i dr.) Dvije od njih bile su majke. Za ekspediciju su se pripremale 5 godina i obezbjeđenje sredstava bilo je mukotrpnije nego što se očekivalo.

Dobiti dozvolu i obezbijediti novac za uspon na Everest bilo je izuzetno teško. Bilo je to i vrijeme ekonomske (naftne) krize. Imale su sreću jer su jedan vlasnik novina, Yomiuru i TV stanica NTV, pristali biti sponzori. Svaka članica ekspedicije morala je sama obezbijediti 5,000$. 

I same su mnoge stvari pripremile. Od guščanog perja iz Kine pravile su vreće za spavamje, a od recikliranih autokaroserija rukavice i nepropusne vrećice. Mnogi u Japanu nisu vjerovali da će uspjeti. Kad su počele pričati o ekspediciji na Everest, većina muških članova u udruženju alpinaca bila je protiv plana, govoreći da je nemoguće ići na Everest sa ekspedicijom u kojoj su sve žene. Novinski članci su ih ismijavali. Za većinu je to bila šala. Junko Tabei, vodeća alpinistkinja Japana, na put je ispraćena riječima: *bolje bi ti bilo da si ostala kod kuće i čuvala dijete*.

Uspon
-----

Za uspon je izabrana klasična ruta preko Južnog sedla i uspon Jugoistočnim grebenom. Pola sata iza ponoći 4. og maja alpinistkinje su spavale u Kampu II. smještenom na jednom zamrznutom i vjetrovitom vrhu između Lhotsea i Nuptsea, na visini 6.3000 m. Probudio ih je zvuk koji nikad nisu čule prije toga, ali su znale da je to lavina.

Pet članica bilo je zatrpano gomilom snijega i leda. Šerpe su ih uspjeli osloboditi. Tabei je bila onesviješćena i nakon toga nije mogla par dana hodati. Vođa ekspedicije Eiko Hisano i ljekarka, koje su bile u Baznom kampu zahtjevale su da se penjačice vrate. Tabei se suprostavila toj naredbi i grupa je nekoliko dana kasnije nastavila uspon. 

U Kampu 4 se ispostavilo da je polovina Šerpa nosača bolesna od visinske bolesti i da ne mogu dalje nositi rezervnu opremu. Ranije je bilo odlučeno da ekipu za završni uspon čine: Junko Tabei, Yuriko Watanabe, i Šerpa Ang-Chering, što sada više nije bilo moguće i samo je jedna penjačica mogla dalje. Iz Baznog logora se radio porukom javila Eiko Hisano i rekla da na vrh treba da ide Tabei i Ang-Chering.

Dvanaest dana iza dana kada je bila zatrpana lavinom, onesviješćena i tri dana nepokretna, u 12:30 16. maja 1975. Tabei je bila na vrhu, zajedno sa Ang-Cheringom. Istovremeno, a da Tabei to nije znala, sa druge strane Everesta prema vrhu napredovala je kineska ekspedicija u kojoj se nalazila jedna žena. Bila je to Tibetanka Phanthog koja će 11 dana kasnije postati druga žena na svijetu sa usponom na Mount Everest.
Grb Grada Varaždina
**Grb Grada Varaždina** povijesni je varaždinski grb prikazan na povlastici iz 1464. kojom kralj Matija Korvin dodjeljuje Varaždinu pravo na upotrebu gradskog pečata i grba.

Unutar četvrtastog vitičastog okvira zelene boje je manji crveno obojeni četverokut sa zlatno-oker obojenim viticama unutar koje je upisana kružna traka s natpisom: *SIGILLVM MAIVS CIVITATIS WARASDIENSIS*. Unutar natpisne trake je na dijelom zelenoj, dijelom plavoj vitičastoj podlozi poprsje anđela zlatno-oker kose i crvenih krila odjevenog u smeđu odjeću. Anđeo rukama pridržava polukružno završni štit na kojem su četiri crvene i četiri bijele vodoravne grede. Na sredini štita je četvrtasta kula s ulaznim vratima i prozorima i četiri manje kulice na vrhu, te sivoplavo obojenim visokim šiljatim krovom na kojem je zlatno-oker križ. Na trećoj crveno obojenoj gredi je s desne strane kule šestokračna zvijezda, a s lijeve polumjesec žute boje.

Galerija
--------

* Završni štit iz varaždinskog grba na pročelju zgrade u VaraždinuZavršni štit iz varaždinskog grba na pročelju zgrade u Varaždinu

Izvori
------

1. ↑  Državni arhiv u Varaždinu
2. ↑  Statut Grada Varaždina, Službeni vjesnik Grada Varaždina, br. 5/2009
| **(Hou) Qin Wuzhaodi** ((後)秦武昭帝) |
| --- |
| Porodično ime: | Yao (姚; yaó) |
| Osobno ime: | Chang (萇, cháng) |
| Hramsko ime: | Taizu (太祖, taì zǔ) |
| Posthumno ime: | Wuzhao (武昭, wǔ zhāo),literary meaning:"martial and accomplished" |
|

**Yao Chang** (姚萇) (331–394), kurtoazno ime **Jingmao** (景茂), formalno **Car Wuzhao od (Kasnijeg) Qina** ((後)秦武昭帝), bio je car i osnivač kineske/Qiang države Kasniji Qin. Njegov otac Yao Yizhong (姚弋仲) je bio moćni Qiang poglavica i general pod Shi Huom, carem države Kasniji Zhao. Nakon što je država Kasniji Zhao kolabirala, njegov stariji brat Yao Xiang (姚襄) je pokušao osnovati nezavisnu državu, ali je 357. poginuo u bitci sa snagama države Raniji Qin. Yao Chengu, koji je tada zarobljen, život je spasio Fú Jiān, koji je poslije postao car. Yao Chang je ušao u njegovu službu te bio zaslužan za mnoge pobjede i širenje uticaja države na veliki dio tadašnje Kine. Međutim, nakon što su snage države Raniji Qin 383. doživjele težak poraz na rijeci Fei, Yao Chang se uplašio da će pasti u carevu nemilost, te se 384. pobunio i osnovao novu državu. Sljedeće godine je zarobio i ubio svog nekadašnjeg dobročinitelja, zbog čega ga kineski historičari tradicionalno smatraju izdajnikom i ubicom. Naslijedio ga je sin Yao Xing.

Napomene
--------



| Kraljevske titule |
| --- |
|
| Prethodi:**Nema (dinastija osnovana)** | **Princ/Car Kasnijeg Qina**384–394 | Slijedi:**Yao Xing (Car Wenhuan)** |
| Prethodi:**Fu Jiān od Ranijeg Qina** | **car Kine (Sjeverni Shaanxi)**384–394 |
| Prethodi:**Duan Sui od Zapadnog Yana** | **car Kine (Centralni Shaanxi)**386–394 |
| Vrednost *R* | Jedinica(V P T −1 n−1) |
| --- | --- |
| 8.3144621 (75) | J K−1 mol−1 |
| 5.189 1019 | eV K−1 mol−1 |
| 0.08205746 (14) | L atm K−1 mol−1 |
| 1.9858775 (34) | cal K−1 mol−1 |
| 8.314472 (15) 107 | erg K−1 mol−1 |
| 8.314472 (15) | L kPa K−1 mol−1 |
| 8.314472 (15) | m3 Pa K−1 mol−1 |
| 8.314472 (15) | cm3 MPa K−1 mol−1 |
| 8.314472 10-5 | m3 bar K−1 mol−1 |
| 8.205746 10-5 | m3 atm K−1 mol−1 |
| 82.05746 | cm3 atm K−1 mol−1 |
| 84.78402 10-6 | m3 kgf/cm² K−1 mol−1 |
| 8.314472 10-2 | L bar K−1 mol−1 |
| 62.36367 (11) | L mmHg K−1  mol−1 |
| 62.36367 (11) | L Tor K−1  mol−1 |
| 6.132440 (10) | ft lbf  K−1 g-mol−1 |
| 1545.34896 (3) | ft lbf  °R−1 lb-mol−1 |
| 10.73159 (2) | ft3 psi °R−1 lb-mol−1 |
| 0.7302413 (12) | ft3 atm °R−1 lb-mol−1 |
| 1.31443 | ft3 atm K−1 lb-mol−1 |
| 998.9701 (17) | ft3  mmHg K−1 lb-mol−1 |
| 1.986 | Btu lb-mol−1 °R−1 |
|

**Gasna konstanta** ili **univerzalna gasna konstanta**, je fizička konstanta, koja je vezana za jednačinu stanja idealnog gasa. Ona ima jednaku vrednost kao Bolcmanova konstanta, samo što je izražena u jedinicama za energiju. Njena vrednost je:

{\displaystyle R=8,314\,472(15)~{\frac {\mathrm {J} }{\mathrm {mol~K} }}}
Dva broja u zagradi predstavljaju standardnu devijaciju vrednosti. 

Jednačina stanja idealnog gasa glasi:

{\displaystyle PV=nRT\,\!}
ge je *P* – apsolutni pritisak gasa (Pa), *V* – zapremina gasa (m3), *n* – broj molova u gasu i *T* - apsolutna temperatura (K). Gasna konstanta ima iste jedinice kao molarna entropija.

Odnos sa Bolcmanovom konstantom
-------------------------------

Bolcmanova konstanta kB se ponekad može koristiti umesto gasne konstante:

{\displaystyle \qquad R=N\_{\rm {A}}k\_{\rm {B}},\,}
gde je *NA* – Avogadrov broj. Onda jednačina stanja idealnog gasa sa Bolcmanovom konstantom glasi:

{\displaystyle pV=Nk\_{\rm {B}}T.\,\!}

Specifična gasna konstanta
--------------------------

| *R*specif.za suvi vazduh | Jedinice |
| --- | --- |
| 286,9 | J kg−1 K−1 |
| 53,3533 | ft lbf lb−1 °R−1 |
| 1716,59 | ft lbf slug−1 °R−1 |
| Zasniva se na srednjoj molarnoj masi 
suvog vazduha koja je 28,9645 g/mol.
 |
|

Specifična gasna konstanta vazduha ili smeše gasova (*Rspecif*) je data sa gasnom konstantom ako se podeli sa molarnom masom (M) gasa ili smese:

{\displaystyle R\_{\rm {specific}}={\frac {R}{M}}}
Specifična gasna konstanta može biti povezana sa Bolcmanovom konstantom kB:

{\displaystyle R\_{\rm {specific}}={\frac {k\_{\rm {B}}}{m}}}
Jedan važan odnos proizlazi iz termodinamike, koji vezuje specifičnu gasnu konstantu sa specifičnim toplotnim kapacitetom pri stalnom pritisku (*p*) i pri stalnoj zapremini (*V*):

{\displaystyle R\_{\rm {specific}}=c\_{\rm {p}}-c\_{\rm {v}}\ }
gde je: *cp* - specifični toplotni kapacitet pri stalnom pritisku i *cv* - specifični toplotni kapacitet pri stalnoj zapremini.
**YU rock misija** bio je projekt podrške Bobu Geldofu, koji se zalagao za pomoć gladnima u Africi, sastavljen od glazbenika nekadašnje SFRJ, koji su snimili pjesmu "Za milion godina", a čija je akcija kulminirala koncertom "Live Aid" 13. srpnja 1985.

Pored pjesme "Do They Know For Christmas?", koju su snimili izvođači iz Velike Britanije i "We Are The World" izvođača iz SAD-a, i druge države su se također aktivno pridružile Geldofovoj kampanji, uključujući Kanadu, Njemačku, Austriju, Norvešku i dr.

SFR Jugoslavija nije bila izuzetak. Elita jugoslavenske rock i pop glazbene scene zajedno je formirala jugoslavenski "Aid" bend, nazvan *YU Rock Misija*. Sastav je snimio pjesmu i odgovarajući glazbeni spot. U sastavu su bili izvođači: Oliver Mandić; Željko Bebek, bivši pjevač rock sastava Bijelo dugme; Marina Perazić, iz sastava Denis & Denis; Momčilo Bajagić-Bajaga, vođa sastava Bajaga i instruktori; Aki Rahimovski, vođa sastava Parni valjak; Slađana Milošević; Massimo Savić; Zdravko Čolić; Peđa D' Boy i mnogi drugi poznati glazbenici. Snimili su singl "Za milion godina", koji se i dalje izvodi na radio postajama bivše Jugoslavije. U ovoj pjesmi, solo dionicu na gitari odsvirao je Vlatko Stefanovski iz sastava Leb i sol. Bora Đorđević, vođa sastava Riblja čorba i Goran Bregović iz Bijelog dugmeta nisu navedeni na omotu ploče, ali su učestvovali u televizijskom izvođenju pjesme (vidi: 03:20).

Za kraj kampanje, jugoslavenski glazbenici su izveli ovu pjesmu na osmosatnom koncertu 15. lipnja 1985. u Beogradu. Spot za ovu pjesmu prikazan je na televizijskim stanicama diljem svijeta, a 13. srpnja 1985. je prikazan u okviru "Live Aid" koncerta u Londonu, na velikom video-screenu. Ovaj spot je također uključen u "Live Aid DVD" izdanje, koje je objavljeno 2004. godine.

Povezano
--------

* Band Aid
* Live Aid

Literatura
----------

* Janjatović, Petar (2003). *Ex YU rock enciklopedija*. Beograd: Čigoja štampa. (COBISS).

Vanjske veze
------------

* Live Aid DVD Website Foreign Contributors - Yugoslavia Arhivirano 2012-09-01 na Wayback Machine-u
* Bob Geldof - Live Aid (see section: Live Aid performers) Arhivirano 2011-02-05 na Wayback Machine-u
* VH-1 TV on Live Aid DVD incl. Yugoslavia Arhivirano 2011-06-29 na Wayback Machine-u
Jankomirski most preko Save
**Jankomir** je zagrebačko gradsko naselje koje se nalazi na zapadnom dijelu grada na periferiji grada. Spada pod gradsku četvrt Stenjevec.

U drugoj polovici 20. stoljeća Jankomir postaje jedna od najznačajnijih zagrebačkih industrijskih zona. Tu se grade velike tvronice i druga poznata poduzeća poput *Končara*, *Jedinstva*, *Jugorapida*, *Šavrića*, *Kontinentalprijevoza*, *Pismorada*, *Risa* i drugih. U novije vrijeme većinu tih nekadašnjih velikih gospodarskih subjekata zamjenjuje sve veći broj manjih privatnih tvrtki koje se pretežno bave uslužnim djelatnostima. Također, zbog dobrog prometnog položaja, u zadnjih nekoliko godina izgrađeni su trgovački centri. 

U Jankomiru se nalazi i Psihijatrijska bolnica "Jankomir", osnovana 1923. godine.

Trgovački centri
----------------

Poslije Domovinskog rata Zagrebov utjecaj je rastao i grad je postao ekonomski centar regije, preuzimajući dotadašnju poziciju Beograda. Kako je zagrebačko poduzetništvo raslo, grad je počeo privlačiti velike trgovačke lance i shopping centre. Za nekoliko godina oduzeo je Grazu titulu glavnog shopping odredišta zapadnog dijela bivše Jugoslavije. U potražnji jeftinog, a privlačnog građevinskog zemljišta, Jankomir je bio najčešće odabiran zbog svojeg povoljnog položaja: na rubu grada, a opet blizu stanovnicima i relativno blizu centru grada, te još s niskom cijenom zemljišta. Istočni dio grada, Peščenica i Žitnjak su također odgovarali ovim uvjetima, ali je tamo sagrađeno manje shopping centara zato što se grad više širio na zapad, a u predjelu grada jugoistočno od križanja Slavonska - Radnička nalazila su se sirotinjska romska naselja.

Jedan od prvih shopping centara otvorenih na Jankomiru bio je bauMaxx, otvoren 2000. godine. Mnogo je drugih centara otvoreno uz Škorpikovu cestu, primjerice Solidum i Pevec u 2003. Sjeverno od križanja s Ljubljanskom avenijom sagrađen je kružni tok uz koji je niknuo novi niz shopping centara uključujući Bauhaus i King Cross. Ti centri su bili smješteni gotovo odmah uz Ljubljansku aveniju, tek nekoliko stotina metara od Zagrebačke obilaznice. Danas se na Škorpikovoj cesti, osim velikih centara s alatom i priborom za uređenje okućnice, kao što je primjerice Bauhaus, nalaze i supermarketi namijenjeni isključivo prodaji živežnih namirnica, poput Lidla, te kombinacije toga dvoga (npr. Kika). U trgovačkim centrima kupcima su dostupne mnoge pogodnosti, poput besplatnog parkiranja, restorana ili korištenja bankomata. Velik problem kod shopping centara na Jankomiru je nedostatak javnog prijevoza, iako centri preživljavaju i od kupaca s automobilima. Zbog velike količine prometa križanje Škorpikove ceste i Ljubljanske avenije pretvoreno je u čvor, ali se svejedno nailazi na velike prometne gužve pri kraju radnog vremena trgovačkih centara. Najnovija prinova jankomirskim trgovačkim centrima je City Centar One, koji se nalazi kod rotora u Savskoj Opatovini.

Izvori
------

* www.zagreb.hr
**Westminster John Knox** (akr. **WJK**) je američka akademska izdavačka kuća specijalizirana za knjige religijske tematike. Utemeljena je 1838. godine i danas predstavlja odsjek korporacije Presbyterian Publishing Corporation (PPC), a sjedište joj se nalazi u gradu Louisvilleu u Kentuckyju. Kroz gotovo dva vijeka postojanja kuća je izdala preko 1800 naslova, dok je sredinom 2010-ih publicirala oko 60 novih naslova godišnje. WJK-ov ogranak *Geneva Press* izdaje knjige specifično za američku Prezbiterijansku Crkvu. Među istaknutim stručnjacima teologije i religiologije čija je djela objavljivao WJK su William Barclay, Karl Barth, Dietrich Bonhoeffer, Walter Brueggemann, Frederick Buechner, Brevard Childs, John B. Cobb, William Sloane Coffin, Marva Dawn, Craig A. Evans, Beverly Gaventa, Justo L. González, Serene Jones, David Kelsey, George Lindbeck, Thomas G. Long, Dale Martin, Alister McGrath, Reinhold Niebuhr, H. Richard Niebuhr, Letty M. Russell, Elisabeth Schüssler Fiorenza, Barbara Brown Taylor, Marjorie J. Thompson, Paul Tillich, Cornel West, Rowan Williams, William Henry Willimon, N. T. Wright i dr.

Vanjske veze
------------

* (`en`) Službene stranice Westminster John Knoxa
**Via Ofenziva** je slovenski novovalni rock/postpunk bend iz Ljubljane. Djelovao je u prvoj polovici 1980-ih. Glazbeno su djelovali pod utjecajem punka i postpunka.

Članovi benda bili su Esad Babačić, Zoran Železnik, Ivo Frančič, Robert Fritsch (Frič) (poslije svirao u blues, boogie i rock'n'roll sastavu Don Mentony Bandu)  

Početne dane karijere napravili su u kultnom disko klubu FV-u.

U FV-u je djelovala Borghesia i Buldožerji, zatim Čao Pičke, a kasnije Orkester Titanik, D'pravda, Otroci socializma, Gas't'rbajtr's (pozniji Demolition Group), Disciplina kičme, Videosex, O!kult i dr.

Objavili su 1983. split izdanje zajedno  s Čao Pičke. Pjesme us bile na A strani kazete: Da Ti Rasfukam, Moj Pir, Okna, Mrtvi Igralci, Minimalni Ritem, Po Mojoj Lijevoj Nozi, Jugoslavija, Proleter i Lily Marlen. Album je objavila založba ŠKUC (Študentski kulturni center) koja je objavila ploče Laibachu i punk sastavima kao što je Borghesia. 2006. su objavili kompilacijski CD.

Bendovi kao Čao Pičke, Niet, Via Ofenziva, Berlinski zid, U.B.R. Šund, Kuzle, Buldogi, Lublanski psi, Otroci socializma, Tožibabe, Indusbag,O!Kult, Odpadki Civilizacije, spadsaju u kremu slovenskog punka. 

Pjesma ovog sastava *Proleter* jedna je od najvećih hitova slovenskog punka.

Pjesme *Videti jih* i *Kontroliram misli* nalaze se na kompilaciji ZKP RTVLJ Novi Punk Val iz 1981. godine.

Izvori
------

1. ↑  „RockOnNet - Lublanski psi se vračajo". Arhivirano iz originala na datum 2014-02-22. Pristupljeno 2016-02-15.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑  Mladina - Združba iz kleti
6. ↑   Mladina - Združba iz kleti
7. ↑
8. ↑  „Misli slovensko - Brane Mozetič ob 40-letnici Škuca: Kar se ni uspelo izraziti, je potem planilo na dan". Arhivirano iz originala na datum 2015-10-01. Pristupljeno 2016-03-07.
9. ↑
10. ↑   Arhivirano 2012-05-29 na Wayback Machine-u 25 let punka v Sloveniji- Univerza v Ljubljani
11. ↑  SIOL Arhivirano 2013-02-07 na Wayback Machine-u Top 10 slovenskih punk hitov, 14. lipnja 2011.
**Yaquina**, pleme američkih Indijanaca porodice Yakonan s rijeke i zaljeva Yaquina u Oregonu. Yaquina su bili nekad vodeće pleme porodice s ukupno 56 sela koja su nastanjivali duž Yaquinw, od današnjeg Elk Cityja do oceana. Tek nekoliko preživjelih pripadnika su s Alsea Indijancima smješteni na rezervat Siletz u okrugu Tillamook u Oregonu. Članovi ekspedicije Lewis and Clark nazivali su ih Youikcones i Youkone.

Ime
---

Nestucca Indijanci nazivali su ih *Sa-ákl*, pleme Chetco *Sis'-qűn-me'tűnne* i od Calapooya *Tcha yákon amim*. Godine 1910. preživjelo ih je tek 19. Istoimeni grad u okrugu Lincoln u Oregonu nosi ime u spomen na njih.

Sela
----

Yaquine su imali 20 sela na sjevernoj obali Yaquine, to su: Holukhik, Hunkkhwitik, Iwai, Khaishuk, Khilukh, Kunnupiyu, Kwulaishauik, Kyaukuhu, Kyuwatkal, Mipshuntik, Mittsulstik, Shash, Thlalkhaiuntik, Thlekakhaik, Tkhakiyu, Tshkitshiauk, Tthilkitik, Ukhwaiksh, Yahal i Yikkhaich. Na južnoj obali bila su im sela: Atshuk, Chulithltiyu, Hakkyaiwal, Hathletukhish, Hitshinsuwit, Hiwaitthe, Kaku, Khaiyukkhai, Khitalaitthe, Kholkh, Khulhanshtauk, Kilauutuksh, Kumsukwum, Kutshuwitthe, Kwaitshi, Kwilaishauk, Kwulchichicheshk, Kwullaish, Kwullakhtauik, Kwutichuntthe, Mulshintik, Naaish, Paiinkhwutthu, Pikiiltthe, Pkhulluwaaitthe, Pkuuniukhtauk, Puuntthiwaun, Shilkhotshi, Shupauk, Thlekwiyauik, Thlelkhus, Thlinaitshtik, Thlukwiutshthu, Tkulmashaauk, Tuhaushuwitthe i Tulshk.

Kultura
-------

Kultura Yaquina pripadala je Sjeverozapadnoj obali. Izvještaji ekspedicije Lewisa i Clarka navode da 'žive u veoma velikim kućama i broje 700 duša.' (*The Youkone nation, who live in very large houses, and number seven hundred souls.*) Ovakav tip velike drvene kuća nalazimo duž pacifičke obale bez obzira o etni-lingvističkoj pripadnoszi plemena.

Vanjske veze
------------

* Yaquina Indian Tribe
**Gudauta** (gruzijski: გუდაუთა, abhaski: *Гәдоуҭа*, ruski: *Гудаута*) je grad u gruzijskoj pokrajini Abhaziji. Nalazi se na Crnom moru, 37 km sjeverozapadno do Suhumija glavnog grada Abhazije.

Historija
---------

U Gudauti je do 1982. godine bila baza sovjetskog ratnog zrakoplovstva smještena na aerodromu Bombora, koja je kasnije prebačena u Čukotski autonomni okrug. Grad je bio središte Abhazima tijekom separatističkog otpora gruzijskim vladinim snaga tokom Gruzijsko-abhazijskog rata 1992.-1993. U septembru 1995. godine, Gruzija je morala dati Rusima u najam tri baze u zemlji, a među njima je bila i baze Gudauta.

Na samitu Organizacije za europsku sigurnost i suradnju (OESS), u Istanbulu 1999. godine, Rusija je pristala zatvoriti svoju bazu u Gudauta i povući trupe i opremu, obećavajući da odsad zračnu luku trebala koristiti isključivo za mirovne snage CIS. Međutim Abhazi su blokirali inspekcijske posjete OESS-a , a nakon rata u Južnoj Osetiji 2008. Rusija je potpisala sporazum s Abhazijom kojim je dozvoljeno da Rusija zadržati svoju vojnu bazu. Baza Gudauta ostaje jedan od glavnih problema u složenim rusko-gruzijskim odnosima.

Gradovi prijatelji
------------------

* Rusija Kinešma, Rusija

Izvori
------

1. ↑  Stanovništva Abhazije 2003.
2. ↑  MIchael Holm, 171st Fighter Aviation Regiment PVO, pristupljeno listopad 2011.
3. ↑  Informacije na www.kineshemec.ru
|  |
| --- |
|  |

**Grofovija Horn** (nizozemski: *Graafschap Horn*) bila je mala historijska grofovija Svetog Rimskog Carstva, koja se prostirala po današnjem nizozemskom i belgijskom Limburgu.

Historija
---------

Grofovija Horn se isprva zvala Horne, nastala je kao feud oko 1100.  uz rijeku Meuse pored današnje nizozemsko-belgijske granice.
Ime je dobila po selu Horn, u kom se nalazio zamak rezidencija porodice Horn (Horne), prvih feudalaca tog imanja. 
Prvi sa sigurnošću poznat feudalac bio je Willem I Horne.

Dinastija Horn izrasla je u poznatu plemenitašku porodicu. Jacob I od Horna bio je važan saveznik burgundskog vojvode Philipa Dobrog i biskupa Kneževine-biskupije Liège Louisa Burbonskog.
On je 1450. postao princ Svetog Rimskog Carstva, pa je tako feud uzdignut u rang grofovije, iako je strogo govoreći to bilo formalno jer je i nadalje imao suzerene iz Kneževine-biskupije Liège.

Rezidencija grofova od Horna preseljena je iz Horna u Weert u 15. vijeku.>

### Propast

Posljednji grof Grofovije Horn Filips van Montmorency, imao je važnu ulogu u vrijeme Nizozemske revolucije i pobune protiv španjolskog kralja Felipea II.

Zbog tog je uhapšen i osuđen na smrt zbog veleizdaje, glava mu je odrubljena u Bruxellesu 5. juna 1568.

Nakon pogubljenja Filipsa van Montmorencya sva zemlja je konfiscirana.
U periodu 1569.-70. Montmorencyjeve domene su vraćene njihovim feudalcima, guverneru Habsburške Nizozemske i Kneževima-biskupima od Liègea, ali ne i zemlje oko Weerta koje su dobile nove gospodare.

Kako Filips van Montmorency nije imao muških nasljednika Knez-biskup od Liègea kao suzeren Grofovije Horn, proglašen je novim grofom. Biskupi su grofovijom upravljali u personalnoj uniji. Grofovija Horn je zadržala vlastite zakone i običaje, kao i svoju financijsku autonomiju. 
U okviru te nove smanjene grofovije bila su sela; Neer, Nunhem, Haelen, Buggenum, Roggel, Horn, Beegden, Geystingen, Ophoven i grad Heythuysen.

Kraljevina Francuska anektirala je grofoviju 1795. nakon tog postala je dio Francuskog departmana Meuse-Inférieure.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*History*" (engleski). House of Horne. Pristupljeno 15.09.2022.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Graafschap Horn*" (nizozemski). House of Horne. Pristupljeno 15.09.2022.
3. 1 2  „*Erfgoed*" (nizozemski). Gemeente Weert. Pristupljeno 15.09.2022.

Vanjske veze
------------

* *Graafschap Horn* (`nl`)
**Grohote** su mjesto na otoku Šolti. Nalaze se nasred otoka, na sjeveroistočnom rubu Sridnjeg polja. Prometno su značajne, jer se nalaze na križanju glavne šoltanske prometnice (Gornje Selo - Maslinica) i ceste do Rogača.

Najveće su i najstarije mjesto na otoku. Jedno vrijeme, od 1811. godine, bile su i općinskim sjedištem.

Od javnih i značajnijih objekata, u Grohotama se nalaze poštanski ured, ambulanta sa helidromom, vatrogasno društvo, policija, škola, lovački i zadružni dom, tržnica i uljara.

Kultura
-------

* Starokršćanska bazilika Sv. Stjepana

Gospodarstvo
------------

Uglavnom sredozemno poljodjelstvo, pomorstvo, a od novijih gospodarskih djelatnosti je i proizvodnja vapna.

Poznati mještani
----------------

* don Živan Bezić, bogoslov
* Eugen Buktenica, slikar naivne umjetnosti

Galerija
--------

* 
* 
*

Vanjske poveznice
-----------------

* Arhivirano 2006-11-08 na Wayback Machine-u Grohote

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Grohote** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


***Grohote*** na Wikimedijinoj ostavi
**Klan** (engleski: *clan*, od škotskogelskog: *clann*, od staroirskog: *cland*=plod, fetus) je vrsta društvene grupe 
koja se koristi kao organizacijska forma u brojnim tradicijskim društvima. 
To je društvena grupa u kojoj se osjećaj zajedničke pripadnosti bazira na porijeklu od zajedničkoga pretka.

Karakteristike
--------------

Krvno srodstvo se najčešće izvodi samo preko jedne linije, ili preko muške ili ženske. 
Klanovi su obično, ali ne i uvijek - egzogamni, što znači da je brak unutar klana je zabranjen i smatra se oblikom incesta. Klanovi se mogu dijeliti u podklase ili rodove, a genealoški zapisi ili mitovi mogu se izmijeniti kako bi se prihvatili novi članovi koji nemaju biološki odnos prema klanu.

Gotovo do kraja 20. vijeka, klanovi su bili fenomen koji je jako interesirao antropologe, ali je odtad opao interes za njih u analizama kulturne organizacije. 
Iz funkcionalne perspektive - klanovi pomažu u ujedinjavanju grupa raskidanjem sa svim drugim formama društvene organizacije, kao što su život u nekom naselju, rodbinski odnosi nakon braka, vezanje uz vršnjake. 
Saveznički klanovi uglavnom pomažu jedni drugima u odbrani i materijalno ako treba. 
Neki klanovi izražavaju svoje jedinstvo tako što imaju zajednički amblem, koji može predstavljati predka ili zajedničko porijeklo članova.

Klan se danas najčešće vezuje uz Škotski Highlands i njihove klanove.

U suvremenom žargonu - klan ima pejorativno značenje i odnosi se na pojave, najčešće neformalnog i neslužbenog formiranja zatvorenih grupa (klika) u organizacijama radi monopoliziranja odlučivanja i isključivanja drugih članova organizacije na donošenje odluka.

Povezano
--------

* Škotski klan
* Japanski klan Fujiwara
* Japanski klan Minamoto

Izvori
------

1. 1 2  „*Clan*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 20. 9. 2019.
2. 1 2 3 4  „*Clan, kinship group*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 9. 2019.
3. 1 2  „*Klan*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 20. 9. 2019.

Vanjske veze
------------

* *Klan* (`sh`)
* *Clan* (`en`)
**Vlado Malančec** (Zagreb 1898. - Koprivnica, 1985. ), hrvatski političar

Osnovno je školovanje (i nižu realnu gimnaziju) završio u Koprivnici, višu realnu gimnaziju je polazio u Zagrebu gdje je završio studij prava. Nakon toga je radio u odvjetničkom uredu kod svog oca dr. Matije Malančeca (1857.-1945.) koju je vodio, a uz to je četiri godine bio pristav kod kotarskog (sreskog) načelstva u Koprivnici. U privatnom životu je posebno volio umjetnost, a bio je član gotovo svih međuratnih humanitarnih, karitativnih, pjevačkih, sportskih i drugih koprivničkih društava. Bavio se novinarstvom i izdavalaštvom (jedno vrijeme je bio nakladnik Podravskih novina). Godine 1927. je na listi HSS-a izabran u gradsko vijeće ali mu mandat nije verificiran zbog toga što je bio premlad. Nakon izbora godine 1928. izabran je za gradonačelnika Koprivnice, no nakon sukoba unutar stranke gubi poziciju gradonačelnika i napušta HSS. Tada je na njegovo mjesto postavljen dr. Leo Janson. Nakon proglašenja šestosiječanjske diktature prelazi na stranu režima, te se dana 26. travnja 1929 vratio na gradonačelničko mjesto. Zajedno s Pavlom Dombajem iz Drnja je 1930. godine izabran za banskog vijećnika, a 1931. godine na režimskoj listi ulazi u Narodnu skupštinu u Beogradu (zamjenik mu je bio Pavao Dombaj), te napušta mjesto gradonačelnika. Nakon toga se uključuje u novu režimsku političku formaciju - Jugoslavensko radikalnu seljačku demokraciju (JRSD) koja je težila okupljati političke ljude iz tri bivše najveće političke stranke - Radikalne, Demokratske i HSS-a, te postaje njen čelnik za kotar Koprivnicu. Ta stranka je 1933. godine promijenila naziv u Jugoslavenska nacionalna stranka (JNS). Godine 1935. Malančec se kao kandidat JNS-a (Dombaj mu je ponovo bio zamjenik) kandidirao na izborima, ali je ostvario izuzetno loš izborni rezultat - osvojio je samo 0,12% glasova u koprivničkom kotaru, čime ga građani kažnjavaju zbog političkog djelovanja na strani režima u vrijeme diktature. Nakon toga se (uz niz drugih razloga) razočaran trajno povukao iz "visoke" politike, a još je neko vrijeme ostao član koprivničkog gradskog zastupstva. Nakon uspostave NDH nalazio se u ustaškom logoru Danica, a nakon toga je transportiran u logor Jadovno, odakle je premješten u Zagreb. Nakon drugog svjetskog rata radio je kao odvjetnik u Koprivnici, a svoju kuću s umjetničkom kolekcijom ostavio je općini Koprivnica odnosno Muzeju grada Koprivnici.
**Guram Tušišvili** (gruz. გურამ თუშიშვილი; Kodžori, 5. veljače 1995.) je gruzijski džudaš. Bivši je svjetski i europski prvak. Natječe se u kategoriji iznad 100 kg. 

Judo je započeo s 11 godina u klubu Ševardeni iz Tbilisija pod vodstvom Gurama Modebadzea. Trenutno je član kluba Dinamo iz Tbilisija. U reprezentaciju je uključen 2014. godine. Trener mu je Irakli Cirekidze. U mlađim uzrastima Guram je bio svjetski prvak (U17) 2011. godine i europski prvak 2013. godine. Od 2015. godine bori se u teškoj kategoriji, težinskoj klasi preko 100 kg. U ovoj kategoriji ostvario je mnoštvo uspjeha. Svjetski prvak je iz Bakua 2018. europski prvak iz Varšave 2017. i Minska 2019. te brončani sa EP u Pragu (2020.) i Lisabonu (2021.)

Pod ingerencijom Međunarodne judo federacije osvojio je dva zlata na Svjetskim mastersima, dva zlata na Grand Slamu i tri zlata na Grad Prix mitinzima.

Prije Europskih igara u Minsku, koje su održane u lipnju 2019. godine, imao je pauzu od gotovo pola godine. No, to mu nije predstavljalo problem i osvaja zlatno odličje. Natjecanje u judu na Europskim igrama ujedno je bilo i europsko prvenstvo, pa je tako ponio i naslov europskog prvaka te godine.

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil Gurama Tušišvilija na službenoj stranici Međunarodnog judo saveza
* Sportski uspjesi na JudoInside.com

Izvori
------
**Ježevik** je naseljeno mjesto u Republici Hrvatskoj u sastavu općine Bukovlje u Brodsko-posavskoj županiji.

Zemljopis
---------

Ježevik se nalaze na obroncima Dilja, sjeverno od Bukovlje, susjedna naselja su Korduševci i Šušnjevci na istoku te Rastušje na zapadu.

Povijest
--------

Ježevik je bio jedan od posjeda potomaka bana Borića. Godine 1422. prilikom opisa granica posjed Katarine Treutul, kao njezini susjedi spominju se *nepotes Borych bani* kao vlasnici Ježevika. Ježevik je u toj ispravi naveden kao *Jalsawyk/Jalsawycza*.

Do Drugog svjetskog rata u Ježeviku je postojala srpska pravoslavna kapela Svetog Kirijaka Otšelnika. U vrijeme rata je srušena. Stanovnici Slavonskog Broda i ovog mjesta Ježevik nazivaju Ješevik, a naziv Ježevik je utvrđen kao stariji.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2011. godine Ježevik je imalo 63 stanovnika. 

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Izvori
------

1. ↑  Карбић, Марија (2013). *Племићки род Борића бана*. Славонски Брод: Хрватски институт за повијест, подружница у Славонском Броду. str. 119.
2. ↑   *Arhijerejska namjesništva*.
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
4. ↑  Popis stanovništva Republike Hrvatske 2011. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Ježevik** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Bukovlje |
| --- |
| Bukovlje • Ježevik • Korduševci • Šušnjevci • Vranovci |
**Guram Dochanashvili** (gruzijski: ) (26. mart 1939.- 3 april. 2021.) je gruzijski književnik i historičar, koji je stekao popularnost zahvaljujući kratkim pričama 1970-ih.

Dočanašvili je rođen u Tbilisiju, glavnom gradu tadašnje sovjetske Gruzije. Nakon što je godine 1962. diplomirao na Državnom univerzitetu Tbilisija, radio je za Institut za historiju, arheologiju i etnografiju, a od 1962. do 1975. sudjelovao u nekoliko arheoloških ekspedicija. Od 1975. do 1985. bio je urednik za prozu u književnom časopisu *Mnatobi*. Od 1985. je bio direktor filmskog studija.

Dočanašvili je prva djela objavio godine 1961. Pažnju je odmah privukao odbacivanjem dogmi socrealizma, a kasnije disidentskim stavovima. Nakon toga je napisao niz kratkih priča i novela u kojima se koriste tehnike bajki. Najpopularnije djelo mu je roman "Prva haljina" (სამოსელი პირველი) iz 1975. godine inspiriran Biblijom i ratom Canudosa u Brazilu.

Izvori
------

1. ↑  Rayfield, Donald (2000), *The Literature of Georgia: A History*, p. 289. Routledge, ISBN 0-7007-1163-5.

Vanjske veze
------------

***Guram Dočanašvili*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`ka`)(`en`) Website dedicated to Guram Dochanashvili Arhivirano 2007-10-10 na Wayback Machine-u.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 16029055
* LCCN: n78043386
* ISNI: 0000 0000 2427 3493
* GND: 1038226155
* SUDOC: 194345947

 |
|
|  |
**Zajednica nezavisnih država**  
***Содружество Независимых Государств***|   Zastava ZND |
| 

|  |  |
| --- | --- |
|   država članica |   pridružena članica |

 |
| **Sjedište** | Minsk, Bjelorusija |
| **Države članice** | 9 država članica1 pridružena članica |
| **Radni jezik** | ruski |
| **Izvršni sekretar** | Vladimir Rušajlo |
| **Stvaranje** | 21. decembra 1991. |
| **Službena stranica** |  |

**Zajednica nezavisnih država** (akronim **ZND**; ruski *Содружество Независимых Государств*, akr. СНГ), međunarodna organizacija ili savez sastavljen od 10 bivših sovjetskih republika (Armenija, Azerbejdžan, Bjelorusija, Kazahstana, Kirgizstan, Moldova, Rusija, Tadžikistan i Uzbekistan). Turkmenistan je izašao iz članstva 26. kolovoza 2005. i danas je samo pridružena članica.

Stvaranje ZND je označilo raspad Sovjetskog Saveza i, prema riječima tadašnjeg ruskog vodstva, imalo je svrhu "omogućiti civilizirani razvod" između sovjetskih republika. Međutim, mnogi promatrači ZND vide kao oruđe kojim Rusija čuva svoj utjecaj na post-sovjetske države. Od svog stvaranja države članice ZND su potpisale niz dokumenata koji se tiču integracije i kooperacije u oblastima ekonomije, obrane i vanjske politike.

Dvije postsovjetske države su 1997. stvorile Uniju Rusije i Bjelorusije, koja je danas formalno konfederalne prirode, ali kojoj je svrha u budućnosti prerasti u federaciju (kao nekadašnji SSSR).

Vanjske veze
------------

***Zajednica nezavisnih država*** na Wikimedijinoj ostavi

* Povelja ZND
* Izvršni dobor ZND
**Grimoald I** (616–656), poznat i kao **Grimoald Stariji** (francuski: ), bio je franački majordom Austrazije od 643. do 656. Bio je sin majordoma Pipina Landenskog i Itte. Mjesto majordoma je trebao naslijediti nakon očeve smrti 640. ali je to pokušao osporiti Otto. U međuvremenu je tiringijski vojvoda Radulf digao ustanak protiv austrazijskog kralja Sigeberta III. Grimoald je sudjelovao u pohodu na ustanike; iako je on završio neuspjehom, Grimoald je tokom borbi spasio kralju život i stekao njegovo trajno povjerenje. Grimoald je tako lako uklonio Otta i postao neosporni majordom oko 643. Potom je kralja, koji tada nije imao djece, nagovorio da usvoji njegovog sina Hildeberta i tako ga učini budućim kraljem. Taj plan je došao u opasnost, kada je Sigebert dobio sina Dagoberta. Nakon Sigebertove smrti 656. je Grimoald taj problem riješio naredivši Dagobertovo prisilno zaređenje, a Hildebert je proglašen kraljem. Grimoald je, međutim, iste godine zarobljen i pogubljen od neustrijskog kralja Klodviga II. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Otto** | **Majordom Austrazije**643–656 | Slijedi:**Wulfoald** |
**Zajcevljevo pravilo** je empirijsko (eksperimentalno utvrđeno) pravilo za predviđanje glavnog proizvoda u reakciji eliminacije. Ruski hemičar Aleksandar Zajcev je proučavajući reakcije eliminacije došao do sledećeg zaključka: *alken koji nastaje u najvećoj količini je onaj u kome je dvostruka veza između ugljenika odlazeće grupe i susednog C atoma sa manjim brojem vodonikovih atoma*. Na primer, kada se 2-jodobutan tretira alkoholnim rastvorom KOH, glavni proivod je 2-buten, a takođe, u manjim količinama, nastaje i 1-buten.

Primer Zajcevljevog pravila
Zajcevljevo pravilo predviđa da je u reakcijama eliminacije preferentni proizvod najstabilniji alken - tipično onaj koji je u najvećoj meri supstituisan. Ovo pravilo je efektino u predviđanju preferentnog proizvoda mnogih reakcija eliminacije, mada postoji i niz izuzetaka. Nekada zbog stereohemije ili sternog efekta nastaje malo ili uopšte ne nastaje Zajcevljev proizvod.

Primer 1
Primer 2

Vidi još
--------

* Markovnikovljevo pravilo
* Hofmanova eliminacija

Literatura
----------

* Lehman, John (2009). *Operational Organic Chemistry* (4th izd.). Upper Saddle River, NJ: Pearson Education. str. 182. ISBN 978-0-13-600092-1.

Vanjske veze
------------

* Online course of chemistry
**Hauci** (latinski: ) su bili germanski narod koji je početkom 1. milenijuma živio na krajnjem sjeverozapadu današnje Njemačke između Frizije na zapadu i ušća Elbe na istoku. Vjeruje se da im ime dolazi od protogermanske riječi \*xabukaz za jastreba.

Kao i susjedni Frizijci, Hauci su živjeli na *terpenima*, ili umjetno stvorenim uzvišenjima koja su se pretvarala u otoke za vrijeme visoke plime karakteristične za obalu Sjevernog mora. Uglavnom su se, prema rimskim izvorima, bavili lovom i ribolovima, ali arheološki nalazi ukazuju i na razvijenu poljoprivredu i stočarstvo, kao i uzgoj konja zahvaljujući kojima su služili kao pomoćne trupe u rimskoj vojsci.

Tacit ih opisuje kao narod koji su zbog svoje miroljubivosti i mudrosti uživali veliki ugled među ostalim germanskim plemenima. Uglavnom su pomagali Rimljanima, iako su 47. pod vodstvom dezertera Ganaska vodili pljačkaške pohode na rimsko područje, a godine 69. se priključili Batavskoj pobuni.

Do kraja 3. vijeka su se stopili sa Saksoncima.

Izvori
------
**Vilaja** je planina u Dalmaciji, oko 10 km sjeverozapadno od Trogira. Pruža se u dinarskom smjeru (sjeverozapad–jugoistok).

Vrhovi Vilaje su (od zapada prema istoku): Bulina greda (648 m), Metlica (719), najviši Crni vrh (739 m) i Sirišćak (705 m). Na Crnom vrhu se nalazi betonski trigonometrijski stup.

Sjevernim podnožjem vodi cesta D58 Ražine–Vrpolje–Boraja–Seget Gornji–Trogir, a južnim D8 Primošten–Kruševo–Trogir. Građena je od vapnenca (krš). Suhe doline su obrasle primorskom makijom. Na prisojnim padinama uzgaja se vinova loza (babić).

S vrha se pruža zanimljiv vidik na Dinaru, Svilaju, Kamešnicu, Biokovo, Mosor, Kozjak, Opor, Labišticu i živopisna zagorska sela u podnožju, Bristivica na jugu, Prapatnica na istoku i Ljubitovica na sjeveru.

Prema zapadu na Vilaju se nastavljaju obronci Boraje, a na istočnoj strani cesta ju dijeli od vrha Labištice (701 m), koji je prepoznatljiv po TV odašiljaču, dok se južni obronci spuštaju prema obali Trogirskog zaljeva.

Izvori
------

1. 1 2  Vilaja – Crni vrh - Hrvatski vrhovi - Hrvatski planinarski savez
2. ↑  Odredište - Vilaja - Crni vrh - planinarenje.hr
3. ↑  Vilaja | Hrvatska enciklopedija
4. 1 2  „VILAJA (739 m)". Arhivirano iz originala na datum 2013-11-01. Pristupljeno 2014-07-23.
5. ↑  „zimski uspon na Vilaju". Arhivirano iz originala na datum 2014-05-26. Pristupljeno 2014-07-23.
**Ivana Hodak** (7.2. 1982. - 6.10. 2008.) je bila hrvatska pravnica, najpoznatija po tome što je bila kći poznatog advokata Zvonimira Hodaka i Ljerke Mintas-Hodak, bivše potpredsjednice hrvatske vlade. Dana 6.10. 2008. u 11 sati je ubijena s dva hica iz pištolja u haustoru zgrade gdje su joj živjeli roditelji. Ubistvo se dogodilo nedugo nakon što je u Hrvatsku iz Austrije izručen bivši general Vladimir Zagorec, koga njen otac zastupa u procesu zbog krijumčarenja dijamanata.

Ubistvo, izvršeno usred bijela dana i u neposredno blizini sjedišta Policijske uprave Zagrebačke i Ministarstva vanjskih poslova, izazvalo je šok i sveopće zgražanje u hrvatskoj javnosti, ali i zahtjeve za ostavkom vlade premijera Ive Sanadera, s obzirom da ga se držalo odgovornim za dramatičan pad razine sigurnosti u Zagrebu i Hrvatskoj. Nekoliko sati kasnije, Sanader je objavio kako će smijeniti ministra unutarnjih poslova Berislava Rončevića, ministricu pravosuđa Anu Lovrin i ravnatelja policije RH Marijana Benka. Na njihova mjesta su kasnije došli Tomislav Karamarko, dr. Ivan Šimonović i Vladimir Faber.

U trenutku ubistva Ivana Hodak je bila u ljubavnoj vezi s Ljubomirom Pavasovićem-Viskovićem, advokatom koji zastupa Hrvoja Petrača, bivšeg poduzetnika osuđenog zbog otmice Zagorčevog sina.

U februaru 2009. je u Zagrebu uhapšen Mladen Šlogar, beskućnik koji je priznao da je ubistvo počinio iz osvete, uvjeren da ga je Zvonimir Hodak prevario nudeći mu posao prije petnaest godina. U martu 2010. je nepravomoćno osuđen na 30 godina zatvora. 

Do hvatanja Šlogara su u hrvatskim medijima i javnosti bile česte medijske špekulacije da je to ubistvo povezano sa sukobom Zagorčevog i Petračevog klana, odnosno s bombaškim napadom na Ivu Pukanića koji se dogodio nekoliko tjedana kasnije.

Eksterni linkovi
----------------

* Arhivirano 2008-10-09 na Wayback Machine-u Životopis Ivane Hodak u Jutarnjem listu
**Xipaya** (Xipáya, Shipaya, Xipaia, Sipáya, Chipaia), pleme američkih Indijanaca s donjeg toka rijeke Xingú u brazilskoj državi Pará. Njihovo brojno stanje iznosi 595 (Funasa - 2002.)  na području rezervata Terra Indígena Xipaya uz rijeke Iriri i Curuá. Jezično su najsrodniji plemenima Manitsauá i Jurúna s kojima ćine porodicu yuruna, velika porodica tupian.

Danas im je glavno naselje Tukamã, a postoje i tri manja sela, to su Nova Olinda (najstarije), na lijevoj obali Iririja s tri kuće; Remanso, na lijevoj obali rijeke Curuá (sa tek 5 stanovnika); i São Geraldo, na desnoj obali rijeke Curuá (jedna kuća). Najveći boj ih živi u gradu Altamira u kojem ćine 44% domorodačke populacije koju čine i pripadnici plemena Kuruaya (36%), Jurúna (7,97%), Mebengokre (5,8%), Arára do Pará (1,45%,) i Karajá 1,45%. 

Ribolov čini temeljnu aktivnost Šipaja, a važnije ribe koje hvataju su tucunare (peacock bass), piranha, piau, bijeli pacu, zubati srodnik piranje, pacu caranã i matrinxã (Brycon amazonicus).

Izvori
------

1. ↑  Xipáya

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uTupian: Jurúna |
| --- |
|  |
| Arupái • Jurúna • Manitsauá • Xipaya |

 |
*Za ostala značenja, v. Kašmir (razvrstavanje).*
Kašmir
**Kašmir** je regija koji se nalazi na graničnom pojasu Indije, Pakistana i Kine. Zauzima planinske terene severoistočnog dela Karakoruma, Kašmirske doline kao i u dolini reka Indusa i Ćenaba, koji se nalaze u zapadnom delu Himalajskog masiva.

Danas je region podeljen na tri dela:

* pakistanski, u kome se nalazi severozapadni deo i Azad Kašmir
* indijski, u kome se nalazi srednji i južni deo
* kineski, u kome se nalazi severoistočni deo

Zvanično, Indija nikada nije potvrdila podelu Kašmira, dok pakistanska strana priznaje Kašmir za spornu teritoriju.

Kašmirska dolina zauzima oko 7200 km² površine i nalazi se na 1700 metara nadmorske visine.

Istorija podele
---------------

Mapa kašmira. Pakistanski deo je zelene boje, indijski deo je narandžaste boje, dok je region Aksai okupiran od strane Kine.
U januaru 1947. godine, Indija je dobila nezavisnost od Britanske imperije. Pod očitim pritiskom Muslimanske lige odlučeno je da se stvori ne jedna već dve države: Indija i Pakistan. Kada su određene okvirne granice odlučeno je da neke polu-autonomne oblasti mogu same da odluče o svojoj sudbini.

Najduže su odlučivale 3 kneževine među koje spada i Kašmir. U Kašmiru je vladar bio hinduista, a većina stanovništva su bili muslimani. Vladar Kašmira je odugovlačio sa odlukom, verovatno se nadajući da će da dobije nazavisnost ili barem autonomiju. Kada su severnu granicu Kašmira prešla naoružana muslimanska plemena, maharadža je to nazvao invaziom i zamolio Indiju za pomoć. Nekoliko dana kasnije kada je potpisan dokument o priključenju Kašmira Indiji, indijska vojska je došla na teritoriju Kašmira. Pakistan je protestovao protiv toga i do danas nije priznao Kašmir za deo Indije.

Godine 1948. ustanovljena je linija prekida vatre koja je podelila Kašmir na severnu, pakistansku i južnu, indijsku polovinu.

Godine 1962, u konflikt se umešala treća država, Kina. Ona je ušla u oružani sukob sa Indijom, poznat pod imenom Kinesko-indijski rat. Posledica ovog rata je okupacija regiona Aksai od strane Kine.

Između 1965. i 1971. nastali su novi indijsko-pakistanski konflikti. Za vreme tih konflikata Indija je izvojevala značajnu pobedu na istoku Pakistana, tj. na terenu današnjeg Bangladeša. U Kašmiru je rat trajao sve do 1972. godine, kada je Indija vratila Pakistanu odzuete teritorije.

Sada ovaj sukob ima veći značaj jer su obe države postale nuklearne sile.

***Kašmir*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 126114277
* GND: 4029850-4
* SUDOC: 027309029
* BNF: cb101619307 (podaci)
* NDL: 00628345
* NKC: ge129558
* BNE: XX455886

 |
**Ybbs** (čita se *Ibs*) je rijeka u Donjoj Austriji duga 130 km, vijugava desna pritoka Dunava.

Karakteristike
--------------

Ybbs izvire na granici Štajerske i Donje Austrije, na obroncima planine Großer Zellerhut, na nadmorskoj visini od 868 m, nedaleko od Mariazella pod imenom **Weisse Ois**.

Od tamo teče prema sjeverozapadu do mjesta Göstling an der Ybbs (532 m) gdje rijeka mjenja ime u *Ybbs*.

Gornji tok rijeke na sjeveru Donje Austrije u Vapnenačkim Alpama pripada kraju znanom kao Eisenwurzen, dok donji tok rijeke koji se širi u dolinu Ybbstal, počinje od Hausmeninga (325 m.
Tu rijeka skreće prema sjeveroistoku i teče do ušća u Dunav kod grada Ybbs an der Donau.

Na rijeci je podignuto 4 hidroelektrana od kojih je najveća ona kod sela Opponitz (Okrrug Amstetten) snage 10,8 MW.

Duž korita rijeke ide uskotračna pruga od mjesta *Lunz am See* preko Waidhofen an der Ybbs do *Ybbsitza*.

Najveće pritoke rijeke su Neuhauserbach, Lackenbach, Bodingbach, Steinbach, Goestlingbach, Hammerbach, Kleine Ybbs, Schmarzbach, Url i Zauchbach.

Ybbs ima loš kvalitet vode, uglavnom II i III kategorije.

Galerija slika
--------------

* Željeznička pruga uz rijekuŽeljeznička pruga uz rijeku
* Vodopad kod AmstettenaVodopad kod Amstettena
* Rijeka kod sela GreimpersdorfRijeka kod sela Greimpersdorf
* Rijeka kod WaidhofenaRijeka kod Waidhofena

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Ybbs*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 24. 01. 2016.

Vanjske veze
------------

***Ybbs*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ybbs* na portalu Austria-Forum (`en`)