recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ante Dvornik**, zvan Bistre, nekadašnji igrač Hajduka koji je za Bile odigrao svega jednu utakmicu na kojoj je postigao i svoj jedini gol, i donesao Hajduku veliku pobjedu nad Romom.

Bila je to prijateljska utakmica odigrana 27. lipnja 1937. a počela je u 17.45 sati. Sudio je Višnjić iz Zagreba uz pojašnjenje: "Da ne bude prigovora od strane gostiju i strane domaćih,..." Za Bile su nastupili Čulić, Milutin, J. Matošić, A. Marušić-Ferata, Purišić, Bakotić, Lemešić, F. Matošić, Dvornik, Krulz i Kragić. Rezerve: Kriše, Dešković, Ružić, Kovačić. Za Romu su igrali: Velimasco, Monzeglo, Allemandi, Frisoni, dr. Bernardini, Gadolfi, Amadei, Seranoni, Subinaghi, Seramelli i Mazzoni.

Hajduk je poveo pogotkom Kragića sa 1.0, a izjednačio je Subinaghi. Hajduk je ipak pobjedio pogotkom Dvornika kojemu je to bila jedina utakmica za Bile, nakon koje je priređena velika fešta i slavlje u Splitu.

Nakon ove velike pobjede Splitski draguljar i zlatar Filip Miše darovao je zlatni sat lijevoj spojki Hajduka Mariu Krulzu, za kojega se žiri u sastavu trener Iles Spitz, podpredsjednik Hajduka Miće Pilić i odbornik Ljubo Benčić, odlučili da je bio najbolji igrač utakmice.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 0 | 0 |
| Kup | 0 | 0 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 0 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **0** | **0**
 |
| Prijateljske | 1 | 1 |
| ***Sveukupno*** | **1** | **1** |

Izvori
------

1. ↑  Sklobodna Dalmacija: Split na nogama: DOLAZI ROMA!
2. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk
Palača Sponza (Divona)
**Palača Sponza** ili **Divona** je gotičko-renesansna palača u Dubrovniku.

Građena je od 1516. do 1521. godine. Gradili su je dubrovački majstor Paskoje Miličević i braća Andrijić s Korčule, od 1516. do 1520. godine.

Za vrijeme Dubrovačke Republike, imala je razne funkcije. Bila je carinarnica, državna blagajna, banka, kovnica novca, škola i riznica. Palača je prvobitno bila namijenjena za carinarnicu u kojoj se carinila trgovačka roba što su je trgovci donosili iz svih krajeva svijeta. Atrij palače s arkadama, bilo je najživlje trgovačko središte i sastajalište poslovnih ljudi Republike. U jednom je krilu bila državna kovnica novca koju je Republika osnovala 1377. godine, i koja je u ovoj palači neprekidno djelovala sve do pada Republike. Vrlo brzo, već potkraj 16. stoljeća, Divona postaje i kulturno središte Republike kada je u njoj osnovana prva književna institucija u Dubrovniku - "Akademija složnih" u kojoj su se okupljali najobrazovaniji građani Dubrovnika i tu su raspravljali o književnosti, umjetnosti i svim znanstvenim dostignućima svoga vremena. U njoj je organizirana i prva škola u Dubrovniku.

Francuski kipar Bertrandus Gallicus izradio je medaljon u reljefu, na kojem je monogram Isusa u pratnji dva anđela. Skladišni odjeli nazvani su po svecima. Na nadsvođenom prolazu atrija piše na latinskom jeziku: *Fallere nostra venant et falli pondera; meque pondero cum merces ponderat ipse deus.* (*Nama je zabranjeno varati i krivo mjeriti; i kad važem robu; sa mnom je važe sam Bog*).

Danas je u palači smješten Državni arhiv u Dubrovniku, koji čuva povijesnu građu Dubrovačke Republike s materijalima najstarije povijesti Dubrovnika i njegova područja od proteklih stoljeća do najnovijeg vremena. A i palača sama postala je na svoj način jedna od dragocjenijih dokumenata tog arhiva. Neoštećena u potresu, postojano je dočekala i naše vrijeme.

Na trgu pred Sponzom svake se godine svečano otvara Dubrovačke ljetne igre. S terase iznad trijema ispred Sponze glumci odjeveni u kostime kneza i dubrovačke vlastele evociraju davna vremena kulturnih manifestacija i slobode Dubrovačke Republike.

Danas se u palači Sponzi nalazi Spomen soba poginulim hrvatskim dubrovačkim braniteljima.

Galerija
--------

* Bočni pogled na palačuBočni pogled na palaču
* Umjetnička instalacija u atrijuUmjetnička instalacija u atriju

Poveznice
---------

* Knežev dvor - nekada sjedište vlade i kneza Dubrovačke Republike, danas je Kulturno-povijesni muzej.

Literatura
----------

***Palača Sponza*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Zlatno doba Dubrovnika XV. i XVI. stoljeće*, Muzejski prostor i Dubrovački muzej, Zagreb-Dubrovnik, 1987.
* Bego-Urban, Melita, Škrinja uspomena (Dubrovački jezični pabirci), 1. izd. Humanitarno društvo Župe dubrovačke, Zagreb, 2010. ISBN 978-953-99329-5-2

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305653408

 |
| Klasifikacija prema MKB-10 |
| --- |
| F10.6 | Korsakovljeva psihoza (Amnestički sindrom) |
|
|
|
|
|
|
|
|
|

**Korsakovljeva psihoza** ili **Korsakovljev sindrom** je teški psihički poremećaj i degenerativni poremećaj mozga , koji se javlja u kasnijem stadiju alkoholizma. Korsakovljeva psihoza se javlja zbog nedostatka vitamina B1 odnosno tiamina u mozgu. Kombinacija polineuropatija i demencije (bezumnosti, mahnitosti). Karakterizira ju poremećaji pamćenja i sjećanja, konfabulacije, smetenost, dezorijentiranost. Liječi se isključivo u bolnici.

Psihoza (ili sindrom) je dobila ime po ruskom neuropsihijatru Sergeju Korsakovu koji je popularizirao teoriju.

Simptomi
--------

Kod Korsakovljeve psihoze postoje šest glavnih simptoma: anterogradna i retrogradna amnezija, konfabulacija, oslabljena konverzacija, nedostatak sposobnosti opažanja i apatija.  

Kod Korsakovljeve psihoze dolazi i do oštećenja neurona, odnosno njihovog smanjenja

Ako se Korsakovljevoj psihozi pridruži Wernickova encefalopatija, kombinacija se naziva Wernicke-Korsakoff sindrom.

### Indikacije

* Ataksija
* Apatija
* Retrogradna amnezija i anterogradna amnezija
* Konfabulacija
* Tremori
* Paraliza očnih mišića
* Nedostatak sposobnosti opažanja stanja
* Koma

Terapija
--------

Liječenje se provodi nadomještanjem tiamina, pravilnom prehranom te nadomještanjem tekućina u organizmu. Liječenje je izrazito sporo, i često stanje nije u potpunosti izlječivo. Hospitalizacija potrebna.
**Svjetska izložba 1873. u Beču** ili samo **Expo 1873** (njemački: *Weltausstellung 1873 Wien*) bila je peta po redu Svjetska izložba, održana je od maja do novembra 1873. godine u Beču, prijestolnici Austro-Ugarske.

### Izgradnja i održavanje

Tema i moto te velike izložbe bila je *Kultura i edukacija* (njemački: *Kultur und Erziehung*). Izložbu je otvorio car Franjo Josip I. 1. maja 1873, a trajala je do 2. novembra 1873. Izložba je trebala svijetu pokazati veličinu i snagu Austro-Ugarske monarhije u fazi njezine modernizacije (Gründerzeit).

Crtež Pratera (i Beča u daljini), mjesta održavanja izložbe
Na izložbi je sudjelovalo 35 zemalja, sa 53 000 izlagača, od toga 9 000 iz Austro-Ugarske. I pored toga što je izložbu posjetilo 7.25 milijuna posjetitelja, očekivanja organizatora nisu se ispunila (expo je završio u velikom minusu ), jer se tokom održavanja izložbe desio slom Bečke burze, pa zatim i epidemija kolere, što je mnoge potencijalne posjetitelje odvratilo od posjeta Beču. Iako su mnoge okrunjene glave tadašnjeg svijeta došle u Beč, kao njemački i ruski car i kraljevi Belgije, Italije, Švedske i brojnih drugih zemalja.

Za potrebe ove velike manifestacije podignute su mnoge posebne građevine, od kojih je najpoznatija bila **Rotunde** (velika kružna građevina) u novoizgrađenom izložbenom parku Prater. Ova velika građevina izgorjela je u požaru 17. septembra 1937.

### Galerija

* Glavni ulaz na izložbuGlavni ulaz na izložbu
* Izgorjela RotundaIzgorjela Rotunda
* Perzijski paviljonPerzijski paviljon
* Sjevernoamerički indijanski vingamSjevernoamerički indijanski vingam

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Weltausstellung in Wien*" (engleski). Encyclopedia of Austria. Pristupljeno 16. 3. 2013.

Vanjske veze
------------

***Svjetska izložba, Beč 1873*** na Wikimedijinoj ostavi

* Weltausstellung in Wien ()
* Fotografije sa izložbe

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 270320655
* GND: 2104874-5
* NKC: kn20070523006

 |
Nacionalni arheološki muzej u Ateni
**Arheološki muzej** je specijalizirani muzej koji se bavi arheološkim pronalascima, njihovom izlaganju i proučavanju. Njihovi zaposlenici provode arheološka iskopavanja i provode istraživanje. Često mogu biti i muzej na otvorenom, kao što su npr. Atenska Akropola, Teotihuacan ili Pompeji.

Korijeni arheoloških muzeja se mogu naći u privatnim zbirkama bogatih plemića i bogatih trgovaca u Evropi između 15. i 17. vijeka, koji su voljeli predstavljati zanimljive i rijetke umjetničke predmeta i antikvitete svojim važnim gostima. Tek od 17. vijeka u Evropi javljaju se zakoni koji pokušavaju očuvati pojedine povijesne spomenike i nalažu stroge kontrole za očuvanje i trgovinu antikviteta i umjetnina. Johann Joachim Winckelmann je svojim djelovanjem od kraja 18. vijeka stvorio svijest o vrijednosti i periodizaciji izložaka antičkih artefakta. Tako je 7. aprila 1820. papa Pio VII. donio tzv. „edikt kardinala Pacca" koji je generalno priznat kao prva sveobuhvatna zakonodavna mjera zaštite umjetničke i povijesne baštine, a koja je inspirirala slične mjere u kraljevstvu Napulja, u Toskani, Lombardiji i Venetu.

Povezano
--------

* Antikvarij
* Lapidarij
* Historijski muzej

Izvori
------

1. ↑  Michele Giambarba, *L'evoluzione storica della legislazione sui beni culturali - Un excursus fra le leggi che tutelano i beni culturali del nostro paese dalla costituzione del regno d'Italia ad oggi*, L'opinione del legale, nº 8, Ravenna, Sistema Museale della Provincia, 2000, str. 16.

***Arheološki muzej*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85006502
* BNF: cb11968507t (podaci)

 |
**Domagoj Abramović** (Zagreb, Hrvatska, 1. travnja 1981.) je hrvatski nogometaš koji trenutno nastupa za HNK Goricu, klub iz 2. HNL.

Karijera
--------

### Klupska karijera

Abramović dolazi u NK Dinamo Zagreb kao osmogodišnjak, te je za klub postigao preko 100 golova u različitim dobnim razinama. U prvoj momčadi Dinama debitira 1998. kao 17-togodišnjak. Bila je to utakmica Lige prvaka u Maksimiru protiv solunskog Olympiakosa. Abramović je u igru ušao kao zamjena Mihaela Mikića.

Svoj debi u HNL-u dugo je čekao, a priliku je dobio 2000. u utakmici protiv Cibalije gdje je postigao dva gola. Ipak, nije priključen prvoj momčadi nego odlazi na posudu u drugoligašku momčad, Croatiju Sesvete. Nakon uspješne sezone u Croatiji (2001./02.), Dinamo ga vraća natrag.

Sljedeće sezone (2002./03.), za klub nastupa u devet prvenstvenih utakmica, svih devet kao rezerva. Nakon toga odlazi u Cibaliju gdje se nada da će igrati više.

Nakon sezone provedene u Cibaliji, odlazi u BiH gdje potpisuje za NK Široki Brijeg. Tamo postaje vodeći strijelac kluba te dovodi Široki do naslova prvaka 2004. 
Novi naslov prvaka sa Širokim, Abramović osvaja 2006. Nakon četiri sezone provedene u Širokom Brijegu, 2007. Abramović se vraća u Hrvatsku i Zagreb, ali ovaj puta u Lokomotivu. U to vrijeme Lokomotiva Zagreb bila je trećeligaška momčad u kojoj su nastupali rezervni igrači Dinama koji u matičnom klubu nisu dobili priliku ili su poslani na "kaljenje".
Nakon sezone provedene u Lokomotivi, Abramović odlazi na sjever Europe, u finski Inter Turku.

Domagoj Abramović s klubom osvaja naslov finskog prvaka u kojem je bio važan član pobjedničke momčadi.

Nakon osvajenog naslova, Abramović napušta Skandinaviju te odlazi u Grčku. Tamo je nastupao za niželigaše Thrasyvoulos Fylis, Olympiakos Volos i Pierikos. Nakon toga Abramović se vraća u finski Inter Turku gdje provodi sezonu 2011./12.

Od siječnja 2012. Domagoj Abramović postaje članom velikogoričke Gorice.

### Reprezentativna karijera

Abramović je natupao za sve mlade reprezentativne uzraste - U-15, U-17, U-18, U-19, U-20 i U-21. S mladim reprezentacijama nastupao je na tri Europska prvenstva (1998. s uzrastom do 16 godina; 2000. s uzrastom do 18 godina; 2004. s uzrastom do 21. godine).

Osvojeni klupski trofeji
------------------------

|  HRV |
| --- |
| Klub | Natjecanje | Sezona (godina) |
| Dinamo Zagreb | Hrvatski kup | 2001. |
|  BIH |
| Široki Brijeg | BiH prvenstvo | 2003./04 |
| Široki Brijeg | BiH prvenstvo | 2005./06 |
|  FIN |
| Inter Turku | Finsko prvenstvo | 2008. |
|

Izvori
------

1. ↑  Domagoj Abramovic signed for FC Inter - Finnishfootball.blogsport.com
2. ↑  „Domagoj Abramović u Gorici". Arhivirano iz originala na datum 2014-11-03. Pristupljeno 2014-07-26.

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil igrača na FCInter.com
* Statistika igrača na web stranici finskog prvenstva
* Statistika igrača na web stranici hrvatskog prvenstva
* Statistika igrača na web stranici hrvatskog prvenstva Arhivirano 2012-02-13 na Wayback Machine-u
* Statistika igrača na web stranici HNS-a
| Majanske planine |
| --- |
| Dio |
| Pogled na planine u magliPogled na planine u magliPogled na planine u magli |
| Dužina masiva: | 115 km |
| Širina masiva: | km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | Doyle's Delight (1,124 m) |
| Zaštićene oblasti: | Majanske planine na karti BelizeaMajanske planineMajanske planinePozicija masiva u Belizeu |
| Država: |  Nikaragva |

**Majanske planine** (španjolski: *Montañas Mayas*) je planinski masiv na jugu Belizeu, koji se proteže se u dužinu od nekih 115 km od granice sa Gvatemalom do centra Belizea.

Topografska karta Belizea

Karakteristike
--------------

Masiv se naglo spušta u obalnu ravnicu na istoku i sjeveru, ali puno blaže i postepeno na zapadu, gdje se pretapa u Visoravan Vaca, koja se nastavlja do istočne Gvatemale. I masiv i visoravan imaju sličnu nadmorsku visinu.

Najviše planine su *Doyle's Delight* 1,124 metrametra i Victoria Peak 1,122 m koja se nalazi u okomitom kraku masiva Cockscomb, koji se proteže prema moru.

Masiv je dobio ime po Majama, koji su se povukli u planine pred španjolskim konkvistadorima, napuštajući svoje velike centre kao što je Lubaantun.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Maya Mountains*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 10.05. 2023.

Vanjske veze
------------

***Majanske planine*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Maya Mountains* (na portalu Encyclopaedia Britannica ()
**Vigo** je najveći grad u autonomnoj zajednici Galiciji sa svojih 292,986 stanovnika On se nalazi na krajnjem zapadu Španjolske, u Provinciji Pontevedra u kojoj je administrativni centar.

Vigo je najveća evropska ribarska luka, poznat po hladnjačama i tvornicama ribljih konzervi.

Geografske karakteristike
-------------------------

Centar grada
Vigo leži na jugozapadu Galicije na istoimenom poluotoku koji zadire u Atlantik, udaljen 27 km od grada Pontevedra i nekih 38 km od portugalske granice.

Historija
---------

Vigo je prvi put dokumentiran u 15. vijeku, dotad je bio toliko mali, da ga nisu držali ni za selo.

Za englesko-španjolskih sukoba oko kolonija u dva navrata 1585. i 1589. ga je napao engleski admiral Francis Drake. A nakon toga u Ratu za španjolsko nasljeđe je zajednička britanska-nizozemska flota pod komandom Georga Rooka i Jamesa Butlera, u zaljevu ispred Viga 1702. uništila španjolsko-francusku flotu.

Znamenitosti
------------

Vigo je grad moderne arhitekture, ali ima i nekoliko starijih građevina, među njima srednjovjekovnu kapelu Casa de Caridada, neoklasicističku crkvu Santo Cristo de la Victoria, podignutu u spomen na pobjedu protiv napoleonove vojske u Ratu za nezavisnost (1808-14); i Zamak Castro iz 17. vijeka.

Privreda
--------

Ribarstvo je vijekovima bilo glavna privredna grana Viga, ono je početkom 21. vijeka doživjelo velik udarac nakon izljevanja nafte u Biskajski zaljev.

Vigo je pored tog što je značajna luka i snažan industrijski centar; drvne, prehrambene, kožarske i mašinske industrije.

Sport
-----

Grad je od 1923. dom nogometnog kluba Celta de Vigo.

Pobratimski gradovi
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Argentina Buenos Aires, Argentina
* Meksiko Victoria de Durango, Meksiko
* Francuska Lorient, Francuska
* Portugal Porto, Portugal
 | * Venezuela Caracas, Venecuela
* Španija Las Palmas de Gran Canaria, Španjolska
* Grenland Narsaq, Grenland
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Spain: Galicia*" (engleski). City population. Pristupljeno 22.10.2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Vigo*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 10. 2014.

Vanjske veze
------------

***Vigo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Concello de Vigo* ()
**Fort Jesus** (port.: *Forte Jesus de Mombaça*) je portugalska utvrda koja je izgrađena od 1593.-96. godine po naredbi Filipa II. Španjolskog, tadašnjeg kralja Portugala, na otoku Mombasa (Kenija) kako bi čuvala staru luku. Jedinstvena je po svom tlocrtu u obliku ljudske figure (što se može vidjeti iz zraka) koja je predstavljala lik Isusa, po kojemu je i dobila ime. Naime, njezin izgled i oblik odražavaju renesansni ideal da se savršene proporcije i geometrijski sklad nalaze u ljudskom tijelu.

António Bocarro, Otok Mombasa s utvrdom Fort Jesus iz 1635. god.
God. 2011. upisana je na popis mjesta svjetske baštine u Africi kao "jedinstvena i najboje sačuvana portugalska vojna utvrda iz 16. stoljeća".

Odlike
------

Utvrdu je dizajnirao milanski arhitekt, Giovanni Battista Cairati, koji je bio vodeći arhitekt za sve portugalske posjede na Istoku. Ima površinu od 2,64 hektara, uključujući obrambene zidine i duboki jarak oko njih, a bila je to prva europska utvrda izvan Europe izgrađena tako da može odolijeti topovskom napadu. Danas je jedan od najboljih primjera portugalske vojne arhitekture, ali i s nekim omanskim i britanskim intervencijama. Naime, od 1631. do 1875. godine utvrda je bila devet puta izgubljena i ponovno osvojena od strane kolonijalnih sila koje su se borile za prevlast u unosnom trgovačkom području Mombase.

Kada su Britanci kolonizarali Mombasu 1890. godine, utvrdu su pretvorili u zatvor, što je i ostala sve do 1958. godine kada je zatvor zatvoren, a utvrda proglašena povijesnim spomenikom.

* Snažni vanjski bedemiSnažni vanjski bedemi
* Jedan od tornjevaJedan od tornjeva
* Prolaz u utvrdiProlaz u utvrdi
* Unutarnje dvorišteUnutarnje dvorište
* Dotrajalost fasadeDotrajalost fasade

Izvori
------

1. ↑  Mjesta u Etiopiji, Keniji i Vijetnamu upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine () Preuzeto 30. listopada 2011.
2. ↑  Erik Gilbert i Jonathan T. Reynolds, *Africa in World History: From Prehistory to Present*, New Jersey: Pearson Education, 2008. str. 225.
3. ↑  J. Kirkman, *Fort Jesus: A Portuguese Fortress on the East African Coast*, Clarendon Press: Oxford, 1974.

Vanjske veze
------------

***Fort Jesus*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fotografije na ourplaceworldheritage.com Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u
* Fort Jesus Museum Arhivirano 2007-09-07 na Wayback Machine-u ()
* Kratka povijest utvrde Fort Jesus ()

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Keniji |
| --- |
|  | 
Fort Jesus u Mombasi • Kaya šumska svetišta Mijikenda • Jezera Doline velike rasjeline Nakuru, Bogoria i Elmenteita • Stari dio grada Lamua • Nacionalni park Mount Kenya i zaštićene šume Lewa Downs • Nacionalni parkovi jezera Turkana
 | Kenijska zastava |
| **Nematerijalna svjetska baština Kenije**
Tradicije i običaji naroda Mijikenda u svetim Kaya šumama
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 234329673
* GND: 4550872-0

 |
**Kanal Marna-Rajna** (francuski: *Canal de la Marne au Rhin*) dug 305 km, ide od Vitry-le-Françoisa do Strasbourga.
Kanal je dovršen 1855. kao vitalni plovni put između Pariza i Alzasa i Njemačke, prolazi kroz historijske gradove Bar-le-Duc, Toul i Nancy i završava odmah iza Evropskog parlamenta u Strasbourgu.

Sve do 1979. sa svojih 313 km, to je bio najduži kanal u Francuskoj, tad je sekcija od 23 km u kotlini Moselle zatvorena nakon završetka radova na jaružanjem Moselle između Frouarda i Neuves-Maisonsa.

Karakteristike
--------------

Kraj kanala kod Strasbourga
Danas kanal od Vitry-le-Françoisa do luke u Strasbourgu na Rajni izgleda ovako;

* Zapadna sekcija duga 131 km od Vitry-le-Françoisa do Trousseya na Meusi
* Sekcija kanalizirane rijeke Moselle duga 25 km od ustave, kod Toula do Frouarda
* Istočna sekcija duga 149 km, od Frouarda do Strasbourga

Na trasi kanala postoje dvije visinske prepreke to su brdo kod Mauvagesa (nadmorska visina 281 metara) između Marne i Meuse i brda Masiva Vosges (267 m) između Rijeke Meurthe i Rajne. Prva je savladana tunelom Mauvages, dugim 4,877 m, a druga sa dva 
tunela na istočnom kraju, Niderwiller (475 m) i Arzviller (2307 m). 
Četvrti tunel nalazi se u Fougu (867 m), njime je savladana vododjelnica između kotlina Meuse i Moselle.

Postojao je još jedan tunel dug 388 m kod Liverduna, na dionici koju danas obilazi kanalizirana Mosella.

Na kanalu ima ukupno 152 ustava, prevodnica i lift kod tunela Arzviller, otvoren 1969. Zapadna sekcija ima ih 97, - 70 se nalazi na dijelu prema Marni, a 27 prema Moselli. One su duge 38,70 i široke 5,13 metara, osim nove kod Toula, koja ima veće dimenzije; 40 x 6 m. Na Istočnoj sekciji ih danas ima samo 55 (umjesto 78 kao nekad).

Na kanalu mogu ploviti brodovi maksimalne širine 5,13 m, visine 3,60 m i gaza do 1,80 m.

Historija
---------

Kanal je građen paralelno sa željezničkom prugom od strane iste uprave, između 1839. - 1855. U vrijeme njemačke okupacije Alzasa - 1871. iskopan je Istočni kanal (današnji Kanal Vogezi) južno od Nancyja kao spoj sa rijekom Saônom.
Kanal je produbljen dva puta, prvi put krajem 19. vijeka na 2,20 m (za gaz od 1,80 m), a nakon tog 1960-ih na 2,50 m (za gaz od 2,20 m), ali samo na dionici istočno od Nancyja. 
U isto je vrijeme prevodnica zapadno od Masiva Vogezi, zamjenjena dubljom, a prema Alzasu kod Arzvillera - ukošenim liftom koji savlađuje visinsku razliku od 44,55 m.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Information about the 313km long Canal de la Marne au Rhin*" (engleski). French Waterways. Pristupljeno 01.10. 2022.

Vanjske veze
------------

***Marna-Rajna*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Information about the 313km long Canal de la Marne au Rhin'* ()
Tunel u izgradnji
**Marmaray**, podvodni transkontinentalni tunel namijenjen željezničkom saobraćaju koji se nalazi u turskom gradu Istanbulu. Dug je 13,6 km te ispod Bosforskog moreuza spaja Evropu i Aziju.

Nalazi se 60,46 m ispod morske površine što ga čini najdubljim tunelom na svijetu. Za prelazak tunelom iz Evrope u Aziju potrebne su četiri minute. Radovi na tunelu počeli su 9. 5. 2004. da bi bio s izvjesnim zakašnjenjem zbog arheoloških pronalazaka svečano otvoren 29. 10. 2013. na devedesetu godišnjicu nezavisnosti Republike Turske. Ulaz u postaje i interijeri bit će ukrašeni motivima iz neolitskog, bizantinskog i osmanskog perioda. Osim toga, na umjetničkom platou postaje Yenikapi bit će izložene olupine brodova koji nadnjevaju iz 4. i 5. vijeka. U arheološkim iskopinama i radovima koji teku uporedo sa građevinskim projektom Marmaray otkriveno je 13 olupina brodova i oko 35.000 artefakata. Svi će biti izloženi u muzeju koji će biti otvoren u području 'Stotinu otoka' na Yenikapiju. Radovi na ovom projektu koji je jedan od najvećih infrastrukturnih na svijetu stajali su četiri milijarde dolara, a kad bude u punom pogonu očekuje se da će kroz tunel dnevno prolaziti milion ljudi. Izgrađeno je 76 kilometara podvodnih cijevnih tunela, podzemnih kupolastih tunela, zakrivljenih tunela, tri nove podzemne postaje, 37 stanica na kopnu, nadzorno-upravljačko središte itd. Nadograđuju se postojeće željezničke pruge i rade nove. Projekat je dobio ime *Marmaray* kombinacijom riječi *Marmara Denizi* (Mramorno more) i *ray* (željeznica). Početna tačka tunela je Fatih, a završna Üsküdar.

Izvori
------

1. ↑  www.hrt.hr[*mrtav link*], "Tunelom spojene Evropa i Azija", objavljeno 29. listopada 2013. pristupljeno 30. listopada 2013.

***Marmaray*** na Wikimedijinoj ostavi
Domen u Crocunou, Plouharnel, Bretanja, Francuska.
Domen u Poulnabroneu, County Clare, Irska.
**Dolmen** (bretonski jezik: "kameni stol") ili **dvoranska grobnica**, **cromlech** i **quoit** (velški), **anta** (portugalski), **Hünengrab/Hünenbett** (njemački), **adamra** (abkazijski jezik), **ispun** (sjeverozapadni kavkaski jezici), **hunebed** (nizozemski), **dös** (švedski), **goindol** (korejski) - je vrsta jednoćelijske megalitske grobnice (svetišta ili primitivni hramovi), obično od nekoliko uspravnog kamenja (menhir) koji nose veliki plošni, horizontalno polegnuti, poklopni kamen (trilit, ili ploča). Mogu se pronaći širom svijeta, a većina datira u rani neolit (4000.-3000. pr. Kr.). Neki su bili prekriveni zemljom ili manjim kamenjem tako da su tvorili tumuluse (gomile ili gromile), a nekima je taj pokrov vremenom ispran.

Izvori
------

1. ↑  Prvi je ovaj pojam koristio Napoleonov oficir i kolekcionar svega keltskog, Théophile Corret de la Tour d'Auvergne, u svom djelu "Podrijetlo Gala" (*Origines gauloises*)

Poveznice
---------

***Dolmen*** na Wikimedijinoj ostavi

* Neolitska umjetnost
* Megaliti

Vanjske poveznice
-----------------

* The Megalithic Portal ()
* Dolmeni u Irskoj ()
* *Hunebedden* u Nizozemskoj ()
* Ruski megaliti Arhivirano 2008-06-01 na Wayback Machine-u ()
* Dolmeni u Koreji Arhivirano 2007-03-24 na Wayback Machine-u - svjetska baština ()
**Vladimir Šuput** (Sisak, 25. ožujka 1890. - Zagreb, 24. svibnja 1955.), hrvatski nogometaš, potpredsjednik Hrvatskog nogometnog saveza, član Jugoslavenskog olimpijskog odbora, predsjednik HAŠK-a, te svestrani športski djelatnik.

Igračka karijera
----------------

Bio je vratar zagrebačkog HAŠK-a čiji je član postao 1906. godine. Prvi javni nastup za seniorsku momčad imao je 1908. godine u Koprivnici kada je kao pričuvni vratar ušao u igru i izvrsno branio protiv mađarskog BEAC-a. Od 1909. godine postao je stalni vratar prve momčadi. S HAŠK-om je osvojio naslov prvaka Hrvatske i Slavonije u sezoni 1912./13. Početkom Prvog svjetskog rata završava vratarsku karijeru.

Svestrani športski djelatnik
----------------------------

Osim nogometom bavio se tenisom, plivanjem i "sklizanjem", a kao delegat HAŠK-a 1922. godine u Ljubljani bio je suosnivač *"Jugoslavenskog zimsko-športskog saveza"*. U hokeju na ledu i sklizanju djelovao je sve do smrti (potpredsjednik Hrvatskog saveza za športove na ledu i potpredsjednik Hrvatskog klizačkog saveza 1939.-1940. i 1941.-1945.). Od 1924. do 1925. godine bio je član *Jugoslavenskog olimpijskog odbora* i odbornik tadašnjeg "Međunarodnog saveza" za hokej na ledu (LIHG). Od 1927. do 1932. godine bio je upravitelj tvornice bombona u Klagenfurtu, a potom se vratio u Zagreb.

Nogometni djelatnik
-------------------

U Zagrebu je od 1932. godine bio odbornik i potpredsjednik HAŠK-a. 1939. godine postaje potpredsjednik Hrvatskog nogometnog saveza, a 1945. godine zadnji predsjednik HAŠK-a prije raspuštanja kluba.

Zanimljivosti
-------------

Bio je nogometni vratar koji je prvi u Hrvatskoj istrčavao s vratiju (ostali vratari u to doba su stajali na crti), skakao i boksanjem lopte sprječavao prilike protivnika. Nakon utakmice u Zagrebu (HAŠK - Northern University 1:0) odbio je ponudu Engleza za studiranjem i igranjem nogometa u Engleskoj.

Izvori
------

* Antun Škrtić, H.A.Š.K. 1903-1993, Hrvatski akademski športski klub, 1993. ISBN 953-96001-0-3
**Zaljev Massachusetts** (engleski: *Massachusetts Bay*) je veliki zaljev na sjeveroistočnoj obali Sjedinjenih Američkih Država dio Atlanskog oceana, u američkoj saveznoj državi Massachusetts, kod grada Bostona.

Geografija
----------

Zaljev se proteže na jug nekih 100 km od rta Ann do rta Cod u Massachusettsu, u njemu se nalazi čitav niz manjih zaljeva: Nahant, Bostonska luka, Plymouth, Cod, Gloucester i Salem.

Historija
---------

Krajem 1620. engleski vjerski nezadovoljnici iskrcali su se u zaljevu Cod i osnovali koloniju Plymouth koja se razlikovala od kasnije osnovanih puritanskih kolonija oko Bostona (Kolonija Zaljeva Massachusetts), a na kraju su se 1691. sve te kolonije udružile.

Ekonomija
---------

Panorama zaljeva
Uz zaljev leže brojna brodogradilišta i industrijski pogoni, koji su uglavnom koncentirani oko Bostona. Zaljev je gusto naseljen, ali je rt Cod turistička oaza, rivijera sjeveroistočne obale Atlantika, na kom se nalazi Nacionalni park (Cape Cod National Seashore) osnovan 1961.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Massachusetts Bay*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 3. 2. 2013.

Vanjske veze
------------

***Massachusetts (zaljev)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Massachusetts Bay* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 316432330
* LCCN: sh89002518
* SUDOC: 027490556

 |
**Martha’s Vineyard** čita se **Martas Vinjard** (Martini vinogradi) je otok u Atlantiku, na sjeveroistoku Sjedinjenih Američkih Država pored Rta Cod u Massachusettsu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Martha’s Vineyard leži 6 km južno od Rta Cod, i oko 24 km zapadno od otoka Nantucket. 
Otok ima površinu od 269 km² , dug je 32, širok od 3 -16 km, i visok 95 m. Glacijalnog je porijekla, pa ima brojne uvale i lagune, odvojene od mora pješčanim sprudovima.

Na otoku živi 16 460 stanovnika, u ladanjskim gradićima; Tisbury (spojen sa Vineyard Haven), Oak Bluffs, Edgartown, West Tisbury, Chilmark i Aquinnah (sve do 1997. zvan Gay Head, radi šarenih stijena u okolici). Većina otoka administrativno pripada Okrugu Dukes.

Fotografija *Martha’s Vineyarda* iz svemira

Historija
---------

Do otoka su prvi doplovili engleski pomorci Bartholomew Gosnold i Gabriel Archer - 1602. oni su mu i dali ime *Vineyard* (vinogradi) zbog brojnih trsova divljeg grožđa, a prefiks *Martha’s* (Martini) po Gosnoldovoj kćeri.

Otok je 1641. kupio Thomas Mayhew za Koloniju Plymouth, i naselio kolonistima. Sve do 1692. otok je administrativno pripadao New Yorku, a od tad je postao dio engleske kolonije - Provincija zaljeva Massachusetts.

Od 1695. otok je administrativno uklopljen u Okrug Dukes. U prvo vrijeme su se njegovi stanovnici bavili poljoprivredom, ciglarstvom, ribolovom i dimljenjem ribe, a kasnije su se okrenuli kitolovu iz luke Edgartown, koja je u to vrijeme imala manufakturu, koja je proizvodila najviše svijeća na svijetu od kitova ulja.

### Otok danas

Privreda otoka ovisi o ljetnom turizmu, kad se broj stanovnika višestruko uveća. Wampanoag indijanci su do 17. vijeka bili jedini stanovnici otoka, njihovi potomci danas žive uglavnom u Aquinnahu, kod kog se nalazi najveća znamenitost otoka svjetionik iz 1799. (obnovljen 1850.) 

Redatelj Steven Spielberg je 1974. upravo na otoku *Martha’s Vineyard* snimio svoj film *Jaws*, u lučici Menemsha kod Chilmarka.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Martha’s Vineyard*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 02. 2013.

Vanjske veze
------------

***Martha’s Vineyard*** na Wikimedijinoj ostavi

* Tips for Visiting Martha's Vineyard
* *Martha’s Vineyard* na portalu Encyclopædia Britannica ()
| Mecsek |
| --- |
| Dio |
| Pogled na MecsekPogled na MecsekPogled na Mecsek |
| Dužina masiva: | 45 km |
| Širina masiva: | 10-18 km |
| Površina masiva: | 500 km² |
| Najviši vrh: | Zengő (682 m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Mađarska |

**Mecsek** (hrvatskosrpski: *Meček*) je masiv na jugu Mađarske, sjeverno od Drave.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mecsek se prostire po Baranjskoj županiji sjeverno od Pečuha i manjim dijelom po Tolnanjskoj županiji, i to na površini od nekih 500 km². Dug je nekih 45 u smjeru zapad-istok, a širok je od 10 do 15 km.
Mecsek se drži za dio Alpa, nekadašnji otok u Panonskom moru.

Karta Mađarske sa pozicijom Mecseka
Najviši vrh masiva je Zengő sa svojih 682 metara.

Ostali značajni vrhovi masiva su; Mecsek (612 metar), Ördöghegy (594 m), Jakabhegy (593 m), Misina (534 m) i Hegytető (679 m).

Glavnina masiva prosječno je visoka od 450 do 500 metara, i uglavnom prekrivena lijepim šumama, po južnim nižim obroncima prostiru se vinogradi.

Masiv je podijeljen rasjedom na dva dijela - zapadni koji se prostire u smjeru sjever - zapad, i istočni dio koji se prostire u smjeru jug - istok. Tu se nalazi planinski prijevoj Mánfai, na visini od 394 metara.
Istočni dio se sastoji uglavnom od visokih grebena sedimentnih stijena. 
Po zapadnom dijelu prostire se velika vapnenačka visoravan, a po njemu dominiraju pješčenjaci iz razdoblja 
perm-trijas.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Mecsek-hegység*" (mađarski). A Pallas Nagy Lexikona. Pristupljeno 22. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Mecsek*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mecsek-hegység* ()
**Mehdya** (arapski: المهدية‎) je grad na sjeveru Maroka od 28,636 stanovnika.

Geografija
----------

Mehdya leži 16 km sjeverno od centra Kenitre na samom ušću rijeke Sebou u Atlanski ocean, udaljena pedesetak km sjeverno od Rabata.

Historija
---------

Karta ušća Seboua
Historija današnje Mehdije počela je sa kartažanskim naseljem, nakon njih njome su vladali Rimljani, Vandali. Od 12. vijeka njome vladaju Almohadi za čije je vladavine podignuta kazba čije se ruine nalaze na brdu iznad grada.

U 16. vijeku kad su njome vladali Portugalci, bila je poznata pod imenom **São João da Mamora**, a u 17 kad su njome vladali Španjolci kao **La Mamora**.
Nakon njih jedno vrijeme bila je slavna kao piratska utvrda.

Mehdya je danas popularno ljetovalište zbog pješčanih plaža.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Morocco*" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 11. 2018.
2. 1 2 3  „*Historique de la ville de Méhdia*" (francuski). Carphaz. Arhivirano iz originala na datum 2016-10-25. Pristupljeno 18.11.2018.

Vanjske veze
------------

***Mehdya, Maroko*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mehdya (Commune Urbaine)* (na portalu Mapcarta) ()
* *La ville de Mehdya* (službene stranice) Arhivirano 2018-12-15 na Wayback Machine-u ()
*Za ostala značenja, v. Meridijan (razvrstavanje).*
                     Meridijani Zemlje
Nulti meridijan u Greenwichu
**Meridijan** (**podnevnik** ili **podnevak**) u fizičkoj geografiji predstavlja naziv za liniju koja spaja Zemljine geografske polove te je okomita na paralele ili usporednice. To je crta koja spaja sve točke na Zemlji na kojima je Sunce tokom svog prividnog kretanja u istom trenutku nalazi na najvišoj točki obzora, u zenitu. Sva mjesta koja imaju istu vrijednost geografske dužine nalaze se na istom meridijanu.

Ponekad se, pogrešno, naziv *meridijan* primjenjuje na crtu punog opsega Zemlje. Riječ *meridijan* izvedena je iz latinskog *circulus meridianus*, što znači "podnevni krug".

Svi meridijani su (ako se promatra Zemlju kao kuglu ili, točnije, kao rotirajući elipsoid) jednako dugački, jer je udaljenost između polova tijela koje rotira uvijek konstantna. To znači da je, za razliku od paralela, dužina meridijana, kao i ukupni opseg Zemlje, uvijek konstantna. Prema elipsoidu WGS84 utvrđena dužina meridijana je oko 20.003,9 km

Krećući od pola, razmak između meridijana raste dok na kraju na ekvatoru udaljenost dosiže maksimum (1' = 1855,32 m), da bi se ponovo svi meridijani susreli na polovima u jednoj točki. Prema Besselovom elipsoidu razmak na ekvatoru je 111,307 km, a na 50° geografske širine (gdje je Centralna Evropa), razmak je 71,687 km. Najčešća je podjela geografske karte i globusa po svakom desetom ili dvadesetom meridijanu.

Godine 1884. je dogovoreno da nulti meridijan prolazi kroz londonsku zvjezdarnicu u Greenwichu.

Određeni meridijani su granice vremenskih zona na koje je Zemlja podijeljena. Jedan puni okret Zemlje za 360° traje jedan dan, dakle 1440 minuta. Prema tome, vremenski razmak između dva meridijana (na međusobnoj udaljenosti od 1°) je točno 4 minute (1440/360). Vremenska razlika između dva mjesta čija je udaljenost 15° geografske dužine je, prema tome, točno 1 sat = 60 minuta.

Kako se vremenske zone ne određuju uvijek samo iz geografskih nego i iz praktičnih i političkih razloga, *zakonsko vrijeme* u nekom mjestu može se manje ili više razlikovati od stvarnog mjesnog vremena. Utvrđene vremenske zone razlikuju se uglavnom za jedan, rijetko za pola sata. Posebna situacija je na polovima, jer tu se sreću sve vremenske zone. Na polovima je moguće u par koraka proći kroz sve vremenske zone. Za Antarktik je dogovoreno da svuda vrijedi koordinirano svjetsko vrijeme.

Veze
----

* Nulti meridijan
* Geografska dužina
* Paralela

Izvori
------

1. 1 2  „The Earth according to WGS 84; izračunao Sigurd Humerfelt.". Arhivirano iz originala na datum 2011-04-14. Pristupljeno 2013-12-19.
|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Mijaci** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

Povijesna zastava Mijaka
**Mijaci** (mak. Мијаци) su etnografska skupina Makedonaca koja živi u regiji Donje Reke, također poznata kao *Mijačija* (mak. Мијачија), uz rijeku Radiku, u zapadnoj Sjevernoj Makedoniji. Oblast broji između 30.000 i 60.000 ljudi. Mijaci se pretežno bave stočarstvom, a poznati su po svojoj crkvenoj arhitekturi, obradi drveta, ikonografiji i drugim bogatim tradicijama, kao i po svom karakterističnom galičkom dijalektu makedonskog jezika. Glavno naselje Mijačije je Galičnik. Druga naselja su im Lazaropolje, Selce, Bituše, Rosoki, Osoj, Gari, Sušica i Tresonče, koja sve više ostaju pusta jer mlađi Mijaci odlaze za kruhom u veće gradove (pečalba). Neki od Mijaka doselili su se i u druge krajeve, i to u četiri sela u okolici Debra, u veleški kraj, i područja kod Bitole, Smiljeva i Kičeva. Mijaci govore makedonskim jezikom i članovi su kršćansko-pravoslavne vjere odnosno pripadaju makedonskoj pravoslavnoj crkvi.

Poznati su kao vrsni majstori i umjetnici (naročito) po vrsnom crtanju ikona i fresaka te drvorezima (Manastir Sveti Jovan Bigorski ), a poznata je i njihova čipka. 
Dio Mijaka primio je u vrijeme širenja islama muslimansku vjeru, pa su ih ostali Mijaci prozvali Torbešima, to jest onima, koji su vjeru prodali za torbu. Ovaj podrugljivi naziv ukorijenio se, pa su ga prihvatili i sami Torbeši.

Etimologija
-----------

Ne zna se točno kako su dobili ime. Prema jednom predanju, tako se zovu jer su uvijek bili čisti, umijeni. Drugo predanje kaže da se ovako zovu zato što ličnu zamenicu «*mi*» izgovaraju *mije*. Ovo bi moglo biti najtočnije jer susjedno stanovništvo od Debra do Ohrida se nazivalo Estevci, pošto su u govoru dodavali uzrečicu *esti* ili *estit*. Prema trećem tumačenju, naziv im dolazi od «mi jaki», odnosno «mi smo jaki».

Izvori
------

1. ↑  Smiljanić 1925: str. 47

Bibliografija
-------------

* Smiljanić, Toma (1925). *Mijaci, Gorna Reka i Mavrovsko Polje*. Beograd.
**Mazurska jezera** (poljski: *Pojezierze Mazurskie*, njemački: *Masurische Seenplatte*) je regija na sjeveroistoku Poljske u Varminsko-mazurskom i Podlaskom vojvodstvu.

To je kraj od preko 2000 jezera, a među njima je i najveće poljsko jezero Śniardwy.

Karakteristike
--------------

Jezero Dadaj
Mazurska jezera imaju površinu od 52.000 km², koja se proteže južno od baltičke obalne ravnice, u dužinu od nekih 290 km, od donjeg toka rijeke Visle prema istoku do granica sa Litvom i Bjelorusijom.

Sva jezera su rezultat glacijalnog procesa, nastala klizanjem velikog glečera koji je pokrivao sliv današnje Visle.

Plitke glacijalne doline vodotoka u regiji imaju močvare i pješčane dine, jedina uzvisina je morensko brdo Dylewska, visoko oko 300 metara, koje leži jugozapadno od grada Olsztyna.

Mazurska jezera su relativno nenaseljen kraj, pa još uvijek imaju puno šuma, livada i pašnjaka. Plodna crna i smeđa tla nalaze se u zapadnom dijelu regije, tu se sadi pšenica i šećerna repa, za razliku od tog na istoku su tla pjeskovita, pa tu uspjeva krumpir i raž.
Najveći urbani centri su Elbląg, Olsztyn i Ełk, a ljetovališta Giżycko i Mikołajki.

Za Prvog svjetskog rata u tom kraju vođene su tri bitke; Kod Tannenberga (26-31. august 1914.), Prva (6-14. septembar 1914.) i Druga bitka na Mazurskim jezerima (7-27. februar 1915.)

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Masurian Lakeland region, Poland*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 3.01.2021.
2. ↑  „*Mazurska jezera*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMK. Pristupljeno 3.01.2021.

Vanjske veze
------------

***Mazurska jezera*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mazury Info* ()
* *Masurian Lakeland region, Poland* (na portalu Encyclopaedia Britannica ()
**Melipilla** je grad od 72,650 i općina od 141,612 stanovnika na jugozapadu Metropolitanske regije Santiago u Čileu.

Ona je i administrativni centar istoimene Provincije Melipilla.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad Melipilla leži u dolini rijeke Rijeka Maipo, udaljen šesdesetak km od Santiaga, i nekih 44 km do 
San Antonia na Pacifiku, sa kojima je povezan *Autoputom sunca* (Autopista del Sol).

Općina Melipilla prostire se na 1,345 km² po istočnim padinama Obalnih Kordiljera i manjim dijelom po Centralnoj dolini.
Većina stanovnika (63%) živi u gradu, a 34,6% po selima.

Stadion Roberto Bravo Santibáñez
Melipilla je danas satelitsko predgrađe Santiaga, - konurbacije od 7,250,000 stanovnika.

Historija
---------

Prije dolaska španjolskih konkvistadora u 16. vijeku na tom terenu živjelo je araukanansko pleme Picunche.
Oni su bili vrsni ratari koji su svoj trag ostavili u kanalu za navodnjavanje dugom 17 km koji još i danas služi svojoj svrsi.

Melipilla je službeno osnovana 1742. Željeznička pruga do Melipille izgrađena je 1893. i odtad grad kontinuirano raste.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Chile: Región Metropolitana de Santiago*" (engleski). City population. Pristupljeno 1.12.2020.
2. 1 2 3 4 5  „*Melipilla Municipality in Chile*" (engleski). City population. Pristupljeno 1.12.2020.
3. 1 2 3  „Antecedentes" (španjolski). Municipalidad de Melipilla. Pristupljeno 1.12.2020.
4. ↑  „*Major Agglomerations of the World*" (engleski). City population. Pristupljeno 1.12.2020.
5. ↑  „Orígenes de Melipilla" (španjolski). Municipalidad de Melipilla. Pristupljeno 1.12.2020.

Vanjske veze
------------

***Melipilla*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Melipilla* (službene stranice) ()
**Mesa Verde** (estonski: *Lahemaa rahvuspark*) je nacionalni park na sjeveru Estonije u Okrugu Lääne-Viru, udaljen 70 km istočno od Tallinna.

Karakteristike
--------------

Park se prostire na površini od 747,84 km², od tog 479,10 km² po kopnu i 268,74 km² po moru.

Pozicija parka na karti Estonije
Nacionalni park Lahemaa osnovan je 1971. radi zaštite, proučavanja i popularizacije prirode i kulturne baštine, uključujući ekosisteme, bioraznolikost, pejzaže, etničku kulturu i održivo korištenje prirodnih resursa Sjeverne Estonije. 
Park je područje očuvanja šumskih, močvarnih i obalnih ekosistema, ali i poluprirodnih zajednica (alvara), geoloških spomenika (Baltički klint) te historijskih i 
arhitektonskih spomenika. Park je uključen u evropsku mrežu Natura 2000 kao stanište ptica i divljine.

Od februara 2009. parkom upravlja Državni centar za upravljanje šumama.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Lahemaa National Park" (engleski). Loodusegakoos. Pristupljeno 12.10.2021.

Vanjske veze
------------

***Nacionalni park Lahemaa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lahemaa National Park* (službene stranice) ()

| * p
* r
* u
Nacionalni parkovi u Estoniji |
| --- |
| Alutaguse  • Karula  • Lahemaa  • Matsalu  • Soomaa  • Vilsandi |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315526982

 |
**Andrija Torquat Brlić** (Slavonski Brod, 15. svibnja 1826. - Slavonski Brod, 21. svibnja 1868.), političar i publicist.

Sudjelovao je na Sveslavenskom kongresu u Pragu 1848. godine, a te i iduće godine bio je izaslanik bana Jelačića u Parizu. Do Oktroiranog ustava zastupao je ideju austro-slavističkog preuređenja monarhije. Tijekom 1850. i 1851. bio je tajnik Matice ilirske, a od 1853. do 1857. studira pravo u Beču i potom se zapošljava kao odvjetnik u rodnom Brodu. Nakon 1861. zastupa Vojnu krajinu u Hrvatskom saboru, a kasnije biva tajnikom Društva za jugoslavensku povjesnicu i starine u Zagrebu. Bio je bliski prijatelj Matije Mesića i putopisca Tome Skalice, a kuće triju obitelji bile su smještene veoma blizu jedna drugoj. Također je osobno poznavao biskupa Strossmayera, a snaha mu je bila poznata književnica Ivana Brlić-Mažuranić. Poznavao je njemački, francuski, poljski, češki, ruski i slovački jezik, a služio se i engleskim. Poznavao je i Vuka Karadžića i Iliju Garašanina. Autor je knjige *Gramatika ilirskog jezika* iz 1854. godine, a uređivao je i pisao priloge u mnogim časopisima (*Kolo*, *Slavenski jug*, *Neven*). Njegov dnevnik pisan od 1844. do 1857. važno je vrelo za srpsku povijest i u njemu se nalazi skoro sve što je poznato o obitelji Skalica.

Izvori
------

1. ↑  proleksis.lzmk.hr, "Brlić, Andrija Torkvat", objavljeno svibnja 2014. pristupljeno 31. ožujka 2015.
2. ↑  povijest.net Arhivirano 2016-09-15 na Wayback Machine-u, "Andrija Torkvat Brlić", objavljeno 1. listopada 2008. pristupljeno 31. ožujka 2015.
3. ↑  enciklopedija.hr, "Brlić, Andrija Torkvat", pristupljeno 31. ožujka 2015.
4. ↑  Tomo Skalica - Galijom oko svijeta (putopisi Hrvata koji je prvi oplovio Zemlju), Slavonski Brod 2007.
5. ↑  Zbornik o Andriji Torkvatu Brliću, pp. 127. Slavonski Brod: Hrvatski institut za povijest. 2012.
6. ↑  Brlić, Andrija Torkvat (1935). Ulomci dnevnika Andrije Torquata Brlića (od 17.9.-1.12.1848), pp. 35.. Zagreb.
7. ↑  www.gksb.hr Arhivirano 2015-04-02 na Wayback Machine-u, "Brlić, Andrija Torkvat,", pristupljeno 31. ožujka 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 49103477
* LCCN: nr93039648
* ISNI: 0000 0001 1886 3160
* GND: 143914073
* SUDOC: 228514487
* BNF: cb117054642 (podaci)
* NKC: js2006312287

 |
**Otomí** su indijanski narod koji živi u centralnoj visoravni Meksika. Otomija, koji govore jezikom iz Oto-Mangue jezične porodice, ima otprilike 250.000. Žive na prostranoj teritoriji između 19° i 21° sjeverne geografske širine i 98° i 100° zapadne geografske dužine. Ovo područje, koje karakteriziraju snažni geografski kontrasti, prostire se od strmih planina Sierra Gorda do polusuhih Mezquital visoravni, te od doline Toluca Valley do brežuljaka Huastecan. 

Otomi su prvo indijansko pleme koje se suprotstavilo Hernanu Cortesu, ali su nakon poraza postali španski saveznici i sudjelovali u rušenju astečkog carstva.

Ime
---

Ime Otomi prema jednoj teoriji nastalo je od astečkog naziva totomitl, što se prevodi kao  *'flechador de pájaros'*  ili  *'strijlce ptica'*. Jacques Soustelle smatra da je naziv došao od astečkog *Otomitl*, od *otocac*,  *'onaj koji hoda'*  i mitl,  *'strijela'*. Sami sebe oni pak nazivaju Ñañhu ili Hña-hñu, odnosno  *'oni koji govore hñu'*  ili  *'oni koji govorne nazalno'*. Među njihovim raznim grupama postoje slični nazivi kojim označavaju sebe. Grupa Otomí de la Sierra sebe zove Nąñų ili 'govornici otomi jezika', ili Nųhų (=narod Otomi).

Jezik
-----

Otomi govore sa devet različitih otomi jezika, i jezično pripadaju porodici Oto-Pamean, koja obuhvaća i plemena Indijanaca Pame, Ocuiltec, Matlatzinca, Chichimeca Jonaz, Quata, Matlame i Mazahua. Devet otomi jezika su: a) sierra otomi ili huehuetla otomi u Veracruzu; b) otomí del valle de mezquital, u dolini Mezquital u Hidalgu. Ima ih i iseljenih u Sjevernoj Karolini i Floridi; c) ixtenco otomi u Tlaxcali; d) otomi u državi Meksiko; e) temoaya otomi, u drćavi Meksiko; f) tenango otomi u Hidalgu i Puebli; g) texcatepec otomi u veracruzu; h) tilapa otomi; i) zapadni otomi u državama Queretaro, Guanajuato, Hidalgo i México.

Povijest i etnografija
----------------------

O porijeklu Otomíja malo je poznato, osim da su najvjerojatnije živjeli u predhispansko vrijeme u području Anáhuaca odakle su ih u 14. i 15. stoljeću rastjerali Asteci. Tijekom konkviste većina Otomíja je na strani Španjolaca u borbi protiv Asteka.

Otomí danas prakticiraju mješavinu katoličke i stare indijanske religije. Prakticirali su žrtvovanja božici zemlje i vjerovali u povratak duša mrtvih kojih su se bojali i pokušavali ih udobrovoljiti. Otomí žive od hortikulture. Vješti su i u raznim obrtima kao što su tkalaštvo, lončarstvo i košaraštvo. Compadrazgo, fiktivno srodstvo, zauzima središnje mjesto u njihovom društvu.

Vanjske poveznice
-----------------

* Otomi Cutout Figurines Arhivirano 2008-01-15 na Wayback Machine-u

***Otomi*** na Wikimedijinoj ostavi