recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Biokovski dekanat** je teritorijalno-pastoralna jedinica u sastavu Splitsko-makarske nadbiskupije. Obuhvaća jedanaest župa, koje se većim dijelom nalaze u zaleđu Biokova, po kome je dekanat dobio ime, a manjim dijelom u zaleđu planine Rilića.

Dekantu pripadaju sljedeće župe:

* Dusina (Veliki Prolog)
* Kozica
* Orah
* Poljica Vrgorska
* Rašćane
* Ravča
* Staševica (nekadašnja Pasičina)
* Stilja
* Vrgorac
* Zavojane
* Župa Biokovska

Za većinu navedenih župa upravno i političko središte je Vrgorac. Staševica pripada općini Ploče, a Župa Zagvozdu. Sve župe, izuzevši Staševicu, pripadaju Splitsko-dalmatinskoj župniji. Staševica pripada Dubrovačko-neretvanskoj županiji.

Povijest dekanata
-----------------

Dekanat je osnovan 1954. godine od župa koje su do tada najvećim dijelom pripadale makarskom dekanatu. Dvije su župe pripadale imotskom dekanatu: Rašćane i Župa, te Staševica (Pasičina), koja je do tada pripadala neretvanskom dekanatu. Dekanat je osnovan iz pastoralnih razloga, odnosno zbog udaljenost zabiokovskih župa i slabe prometne povezanosti među župama i sa sjedištem dekanata u Makarskoj.

Biokovski dekanat graniči s dekanatima: makarskim, imotskim i neretvanskim, a između imotskog i neretvanskog dekanata granica ide državnom granicom prema Hercegovini.

Služba dekana u ovom dekanatu nije vezana uz jedno župno središte, nego tu su službu obnašali župnici iz raznih župa. Prvi dekani bili su kratkotrajni župnici u Ravči: don Ljubomir Madunić (1954.-1955.) i don Danko Vlašić (1956.-1957.). Poslije njih dekani su bili župnici iz Oraha (don Kajo Marović), Vrgorca (fra Ivan Glibotić), Župe Biokovske (don Ante Dukić), Vrgorca (fra Vjeko Vrčić) te župnici Dusine-Velikog Prologa (don Stjepan Barišić i don Mladen Margeta).. Od prosinca 2015. godine do svoje iznenadne smrti 28.studenoga 2017. , službu dekana vršio je župnik župe Staševica fra Vinko Prlić, a od kolovoza 2018. dekan je fra Ivica Omazić, vrgorački župnik.

Bilješke
--------

1. ↑  Biokovski dekanat

Vanjske poveznice
-----------------

* Biokovski dekanat (`sh`)
**Bokšić Lug** je naselje koje pripada općini Đurđenovac, nedaleko Našica u Osječko- baranjskoj županiji. Po popisu iz 2011. broji 262 stanovnika. Nalazi se dvadesetak kilometara sjeverno od planine Krndije i Papuka, toliko je južno udaljen od rijeke Drave kod Mađarske. Istočno od sela se nalazi grad Osijek, na udaljenosti 60-ak kilometara. Na zapadu selo graniči s Virovitičko-podravskom županijom, gdje je prirodna granica rijeka Marijanac. Selo je okruženo ribnjacima PP Orahovica, a pored sela protječe rijeka Vučica koja izvire na Papuku, a utoka je rijeke Karašice. Bokšić Lug je selo s 83 domaćinstva i ima pet ulica - Bokšićka, Šumska, Primorska, Braće Radića i Matije Gupca.

Povijest
--------

Selo je osnovano od ostataka Križarske vojske koja je ostala poslije Austro-Ugarske na području Slavonije i Podravine. Značajniji događaji sela su bili veliki požar nakon kojeg je za zaštitnicu sela odabrana i Sv. Sofija, a glavni zaštitnik sela kojem je posvećena i crkva je Sv. Juraj a pripada Rimokatoličkoj župi Sv. Petar apostol sa sjedištem u susjednom Bokšiću, a koja pripada našičkom dekanatu Požeške biskupije. 

U 2. svjetskom ratu stanovnici Bokšić Luga su bili priklonjeni NDH, tako su sada većina raseljeni po Hrvatskoj i inozemstvu, radi kasnijeg progona komunista.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

  

Iskazuje se kao dio naselja od 1890. a kao naselje od 1948. Do 1981. iskazuje se pod imenom Bokšić Lug I. dio.

Šport
-----

* NK Lug (3. ŽNL Osječko-baranjska, 2012./13.) Liga NS Našice.

Izvor
-----

1. ↑   STANOVNIŠTVO PREMA SPOLU I STAROSTI, PO NASELJIMA, POPIS 2001.
2. ↑   KUĆANSTVA PREMA OBITELJSKOM SASTAVU I OBITELJSKA KUĆANSTVA PREMA BROJU ČLANOVA, PO NASELJIMA, POPIS 2001.
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Vanjske poveznice
-----------------

* 

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Đurđenovac |
| --- |
| Beljevina • Bokšić • Bokšić Lug • Đurđenovac • Gabrilovac • Klokočevci • Krčevina • Ličko Novo Selo • Lipine • Našičko Novo Selo • Pribiševci • Sušine • Šaptinovci • Teodorovac |

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Bokšić Lug** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**NGC 3628** je najtamniji član grupe galaktika Leo Triplet I (ako se izuzme NGC 3593 koja je naknadno uvrštena). Galaksija je dovoljno tamna da je Charles Messier ne otkrije svojim teleskopom. William Herschel galaksiju otkrio 5 godina kasnije koristeći mnogo jači teleskop. U svoj katalog upisao ju je pod imenom H.V.8.

Svojstva
--------

NGC 3628 je spiralna galaktika nama okrenuta svojim rubom. Na njenim fotografijama jasno je vidljiv disk prašine kako presijeca i dijeli galaksiju na pola. Galaksija pokazuje znakove deformacije uzrokovanih blizinom galaktika M65 i M66. NGC 3628 od svojih susjeda je udaljena oko 250,000 ly. Sama galaktika se nalazi na udaljenosti od 24,000,000 ly, kao i ostatak grupe. Njen promjer je oko 100,000 ly i istih je dimenzija kao naša Mliječna staza.

Amaterska promatranja
---------------------

NGC 3628 ima prividni sjaj od +9.5 magnituda. To je neznatno manje od susjedne M65 ali je zato površinski sjaj mnogo manji, više od jedne magnitude. Uzrok tome su veće dimenzije galaktike pa je svjetlost raspoređena na veću površinu. Za vidjeti ovu galaksiju potreban je instrument od barem 90 do 100 mm promjera objektiva. I tada će galaktika biti veoma tamna i problematična za uočiti. Kroz 200 mm teleskop NGC 3628 se vidi kao svijetla pruga, duga oko 4' i široka 1' i nazire se središnje zadebljanje. Za optimalno promatranje potrebno je prozirno nebo i izostanak svjetlosnog zagađenja.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „NASA/IPAC Extragalactic Database". *Results for NGC 3628*. Pristupljeno 24. 10. 2006.

Eksterni linkovi
----------------

***NGC 3628*** na Wikimedijinoj ostavi

* **SEDS**: Spiral Galaxy NGC 3628 Arhivirano 2011-09-10 na Wayback Machine-u
* The Tidal Tail of NGC 3628 na Astronomy Picture of the Day
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Blagovijest**. Za druga značenja, v. Blagovijest (razvrstavanje).* |

Blagovijest, Melozzo da Forlì 
Blagovijest, Leonardo da Vinci 
Navještenje Gospodinovo , El Greco, 1575.
Blagovijest, Sandro Botticelli 
**Blagovijest**, **Blagoveštenje** ili **Navještenje Gospodinovo** (lat. *Annuntiatio*) je kršćanski praznik u spomen na događaj, kada je arkanđeo Gabrijel navijestio Blaženoj Djevici Mariji, da će začeti Isusa po Duhu Svetom.

Blagovijest se u Katoličkoj crkvi slavi 25. ožujka, 9 mjeseci prije Božića, a u pravoslavnim crkvama koje koriste julijanski kalendar 7. travnja. Riječ je staroslavenskog porijekla i znači dobra, lijepa vijest. Prema Bibliji, arkanđeo Gabrijel navijestio je Mariji, da će začeti Sina Božjega po Duhu Svetome. Dogodilo se to u Nazaretu, u vrijeme kada je Marija bila zaručena s Josipom, ali još nisu zajedno živjeli. Arhanđeo joj se na početku obratio riječima: „Zdravo Marijo, milosti puna, Gospodin s Tobom", što je postalo početak molitve „Zdravo Marijo". Marija je prihvatila Božji naum riječima: „Evo službenice Gospodnje, neka mi bude po riječi tvojoj!" Arkanđeo je tada otišao.

Svoju simboliku Blagovijest ima i kod muslimana Bošnjaka u Bosni i Hercegovini. Ovoga dana je, prema njihovom tumačenju, Gavrilo (Gabrijel) posjetio Djevicu Mejrem i obavijestio je o da će roditi sina koji će se zvati Isa. 

Blagovijest ima svoj značaj i u narodnom kalendaru po kojem obilježava početak proljeća i buđenje zemlje, a da toga dana iz zemlje izlaze zmije, žabe, miševi i insekti. Tada se bude i pčele i medvjedi iz zimskog sna. Naši stari su vjerovali da zima traje do Balagovijesti, pa su u čast dolaska proljeća obavljali mnogobrojne obrede. Po visovima iznad naselja su se nekada palile vatre, a nakon toga (za tamnih noći) tragalo za mogućim svjetlucanjem na lokalnim uzvisinama. Ako se uoči, tumačeno je da se tu nalazi zakopano blago (blagovijest) pa su ga lakovjerni, narednih dana, pokušavali iskopati.

Ovo Kristovo / Isino utjelovljenje događaj je spasenja. Sin Božji utjelovio se da postane Spasitelj, da izvrši djelo spasenja.

Blagovijest se slavi u korizmi, čime se naglašava radost zbog začeća djeteta, ali i žalost zbog muke koja ga čeka.

Sveti Oci iz starih vremena ostavili su nam nekoliko predanja vezanih za ovaj razgovor kojim je otpočela istorija spasenja ljudskog roda i obnovljenja tvari. Između ostalog, oni vele da se Božji arhanđeo Gavrilo pojavio pred Prečistom Djevom baš u trenutku kada je čitala poznato mesto iz Knjige proroka Isaije: *Gle, devojka će začeti i rodiće sina* (Is. 7, 14). Po istim tumačenjima. Gospod Isus Hristos je vaskrsao trideset i nešto godina kasnije, u isti datum u koji se vodio opisani razgovor Božjeg izaslanika i buduće Bogorodice. Zato se 25. mart/7. april smatra za autentični datum Vaskrsa, a retki slučajevi kada se Vaskrs poklopi sa ovim nepokretnim praznikom. zovu se "Kiriopasha".

Povezano
--------

* Stari Sloveni
* Običaj
* Religija

Vanjske veze
------------

***Blagovijest*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ohridski prolog za 25. mart (7. april) Arhivirano 2007-03-12 na Wayback Machine-u (`sh`)
**Niko Matušić** (1958.-23. siječnja 2010.) je bio hrvatski vaterpolski trener, igrač i športski djelatnik.

Igrao je za Juga krajem 1970-ih i u 1. polovini 1980-ih. Bio je dijelom sastava koji je osvojio Kup europskih prvaka 1980. godine i koja je u istom razdoblju nanizala prvenstva i kupove Jugoslavije.

Potom je otišao igrati u drugi dubrovački klub, Bellevue DTS koji je onda bio igrao u 2. ligi. 

U Bellevueu je nastavio karijeru i kao trener. S Bellevueom (kasnijim VK Dubrovnikom) se plasirao u Prvu hrvatsku ligu. 

Poslije trenerske, Matušić je bio i klupskim djelatnikom u upravi VK Dubrovnika. Obnašao je mjesto športskog direktora u vremenu kad se klub zvao Dubrovnik Pro Cro.

Nakon rada u VK Dubrovniku, trenirao je Dubrovačke veterane, s kojima je pobijedio na Svjetskim igrama u Sydneyju 2009. u kategoriji 35+. 

Bio je visokim športskim djelatnikom u Dubrovniku. Obnašao je mjesto odbornika u Izvršnom odboru Dubrovačkog saveza športova.

Izvori
------

* Dubrovački vjesnik Arhivirano 2010-07-06 na Wayback Machine-u Niko Matušić 1958. - 2010. 23. siječnja 2010. pristupljeno 25. rujna 2010.
**Ponte della Canonica** (hrvatskosrpski jezik: **Kanonički most**) je most koji premošćuje kanal Rio di Palazzo u Veneciji. Most se nalazi sa stražnje strane Bazilike sv. Marka i povezuje sestiere San Marco i Castello. Rado ga posjećuju turisti koji s mosta imaju izvrstan pogled na Ponte dei Sospiri i kanal Rio di Palazzo.

Historija
---------

Pogled na most iz gondole
Ponte della Canonica je prema brojnim venecijanskim kroničarima podignut nakon što je Marco Cassolo 1172. na Rivi degli Schiavoni na smrt izbo dužda Vitalea II Michiela koji se rivom zaputio u uskršnjoj procesiji do crkve San Zaccaria. Nakon toga duždevi su se koristili isključivo ovim novim mostom da dođu crkve. Po nekim drugim kronikama, most je podignut davno prije tj. 864. godine, nakon ubojstva dužda Pietra Tradonica. Most je temeljno rekonstruiran 1755. po projektu arhitekta Antonija Mazzona.

Izvori
------

1. ↑  *Ponte de Canonica (Ponti di Venezia)* (pristupljeno 17. 4. 2011.) (`it`)

Vanjske veze
------------

***Ponte della Canonica*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ponte de Canonica (Ponti di Venezia)* (`it`)
* *Ponte de la Canonica* na portalu Structurae (`en`)
|  **Podunavski okrug** |
| --- |
|  |
|  Osnovni podaci |
| Položaj | Središnja Srbija |
| Središte okruga | Smederevo |
| Površina | 1.248  |
| Stanovništvo (2002.) | 210 290 |
| Gustina naseljenosti | 168,5 /km² |
|  Karta okruga |
| Podunavski okrug |

  

**Podunavski okrug** se nalazi u centralnom delu Republike. Obuhvata opštine: 

1. Opština Smederevo mesto Smederevo
2. Opština Smederevska Palanka mesto Smederevska Palanka
3. Opština Velika Plana mesto Velika Plana

Ima ukupno 226.589 stanovnika.

Sedište okruga je grad Smederevo. Smederevo je bilo prestonica srpske države u XV veku - tu je bio smešten dvor u vreme tadašnjeg srpskog vladara Đurađa Brankovića. Danas se u ostacima smederevske tvrđave, završene 1430. godine, naziru nekadašnji dvor, kapele i zgrade za vladarsku porodicu. Na starom smederevskom groblju nalazi se crkva iz XV veka za koju se pretpostavlja da je bila porodična grobnica Đurađa Brankovića i o njoj se pričaju mnoge legende.

U privrednom pogledu Smederevo je danas jedan od vodećih gradova u Srbiji. Načelnik Podunavskog upravnog okruga od avgusta 2020. godine je dr Jasna Avramović.
Dr Jasna Avramović rođena je 2. decembra 1959. godine u Smederevu. Završila je Osnovnu školu „Jovan Jovanović Zmaj", a potom Gimnaziju „Jovan Janićijević" u Smederevu 1978. godine. Na Medicinskom fakultetu diplomirala je 1985. godine, a odmah po diplomiranju počinje da radi kao lekar u Zdravstvenom centru „Sveti Luka" u Smederevu u školskom dispanzeru. Od 1990. godine radila je na infektivnom odeljenju. 
U Beogradu 1995. godine završava s uspehom specijalizaciju iz oblasti infektivnih bolesti, a 2000. godine postaje načelnik Infektivnog odeljenja u smederevskom zdravstvenom centru.
Za predsednika Opštine Smederevo prvi put je izabrana 2004. godine. U periodu od 2008. do 2012. godine obavljala je funkciju zamenika gradonačelnika. U periodu od 2012. do avgusta 2020. godine obavljala je funkciju gradonačelnika Grada Smedereva, nakon čega je Rešenjem Vlade Republike Srbije postavljena za načelnika Podunavskog upravnog okruga.

| * p
* r
* u
Okruzi Srbije |
| --- |
| Beogradski region | Grad Beograd |  |
| Šumadija i zapadna Srbija | Mačvanski • Kolubarski • Šumadijski • Pomoravski • Zlatiborski • Moravički • Raški • Rasinski |
| Južna i istočna Srbija | Podunavski • Braničevski • Borski • Zaječarski • Nišavski • Toplički • Pirotski • Jablanički • Pčinjski |
| Vojvodina | Severnobački • Srednjobanatski • Severnobanatski • Južnobanatski • Zapadnobački • Južnobački • Sremski |
| Kosovo i Metohija | Kosovski • Pećki • Prizrenski • Kosovskomitrovački • Kosovskopomoravski |
| Kosovo i Metohija(Po UNMIK-ovoj podeli) | Đakovički • Gnjilanski • Kosovskomitrovački • Pećki • Prizrenski • Prištinski • Uroševački |
| Gradovi u Srbiji • Teritorijalna organizacija Republike Srbije • Statistički regioni Srbije |


***Podunavski okrug*** na Wikimedijinoj ostavi
**Nosi Mangabe** (poznat i po svom starom francuskom imenu **Île Marosy**, ali i kao *Nosi Marosi*) je maleni otok od 5,2 km² u dubini Antongilskog zaljeva, pored grada Maroantsetra na sjeveroistoku Madagaskara, u provinciji Toamasini. Otok je širom svijeta poznat po svom rezervatu prirode.

Historija
---------

Početkom 18. vijeka na otoku Mangabeu egzistirala je piratska kolonija (uz onu veću na otoku Nosi Boraha), iz koje su plijenili brodove koji su plovili za Indiju. Njihovi potomci zvani Malati uspjeli su do 1720. uspostaviti dominaciju nad svim lokalnim plemenima u Antongilskom zaljevu (uglavnom nad Betsimisarakama). Mangabe i Zaljev Antongila su sredinom 18. vijeka bili važan punkt za trgovinu robovima, sve dok ta trgovina nije zamrla krajem istog vijeka.

Geografija i klima
------------------

Olupina nasukanog broda kod otoka Mangabe
Mangabe se nalazi na sjeveroistočnoj obali Madagaskara, u dubini Antongilskog zaljeva u Indijskom oceanu, 2 km južno od grada Maroantsetra i oko 586 km od glavnog grada Antananariva. Otok je dug 3,9 i širok 2,1 km, površine od 520 hektara, s najvišim vrhom od 333 m. Otok je prekriven gustom tropskom kišnom šumom. Rezervat prirode Nosi Mangabe osnovan je 1965. na čitavoj površini otoka, kao utočište za ugrožene vrste lemura od kojjih je najpoznatiji madagaskarski prstaš (aye-aye) za kog se mislilo da je istrijebljen. Također ima puno crno bijelih lemura i noćnih macaklina (*Uroplatus guentheri*).

Povezano
--------

* Rezervat prirode Nosi Mangabe

Izvori
------

1. 1 2  „Sainte marie : histoire, origine des peuples". Ile Sainte Marie Madagascar. 2010. Arhivirano iz originala na datum 2013-01-04. Pristupljeno 8. 10. 2011.
2. ↑  Ève, Prosper (2003). Karthala. ur. *Les Esclaves de Bourbon: La Mer et la montagne*. Pariz. str. 463. ISBN 978-2-84586-456-6.
3. ↑   „Masoala National Park". Wildmadagascar. Pristupljeno 10. 10. 2011.

Eksterni linkovi
----------------

***Nosi Mangabe*** na Wikimedijinoj ostavi

* Nosy Mangabe (`en`)
**Pluća** predstavljaju najvažniji organ za disanje kod kičmenjaka koji udišu vazduh. Glavna funkcija im je prebaciti kiseonik iz atmosfere u krvotok, te ugljen-dioksid iz krvotoka u atmosferu.

Ljudska pluća
-------------

Pluća su sastavljena od lijevog i desnog plućnog krila, a štiti ih grudni koš sastavljen od rebara i međurebarnih mišića. Sa donje strane grudna šupljina odvojena je od trbušne dijafragmom. Svako plućno krilo obavijeno je plućnom maramicom (*pleura*), koja se sastoji od vanjskog i unutrašnjeg lista. Između njih nalazi se tanak sloj pleuralne tečnosti. Alveole (plućni mjehurići) funkcionalno su najbitniji dio pluća. One su obavijene jednoslojnim epitelom i prožete su mrežom kapilara.

Disajni pokreti
---------------

Funkcionisanje pluća zasniva se na disajnim pokretima: udisanju (*inspirium*) i izdisanju (*expirium*). U disajnim pokretima sudjeluju dijafragma, međurebarni mišići i ostali mišići grudnog koša.

Pri udisanju dijafragma se steže i spušta prema dolje, međurebarni mišići podižu rebra prema gore, a grudnu kost prema naprijed, te se na taj način povećava zapremina grudnog koša. Širenjem grudnog koša postiže se i širenje pluća jer su ona elastična. Pritisak u plućima se smanjuje i vazduh disajnim putevima dospijeva u alveole. 

Izdisanje je pasivan proces gdje se grudni koš vraća u normalnu poziciju opuštanjem dijafragme. 

Broj disajnih pokreta kod čovjeka iznosi 16-18 u minuti, a mijenja se zavisno od aktivnosti, zdravstvenog stanja i sl. Za vrijeme normalnog disanja čovjek udahne oko 0,5 l vazduha, a pri napornim fizičkim aktivnostima može iznositi i 3,5 l.

Razmena gasova
--------------

### Razmjena gasova između krvi i vanjske sredine

Razmena gasova između krvi i vanjske sredine vrši se u alveolama po zakonima difuzije. Faktor koji pokreće taj proces je razlika parcijalnog pritiska gasova u krvi i u alveoli. Parcijalni pritisak kisika je veći u alveolama nego u krvi, pa on prelazi iz njih u krv. Sa druge strane, ugljen-dioksida ima više u krvi pa on prelazi iz nje u alveolu. Kisik koji se vezao za krv čini oksihemoglobin, koji se dalje transportuje po cijelom tijelu. Ugljen-dioksid u alveolama izdisanjem se izbacuje iz tijela.

### Razmena gasova između krvi i tkiva

Kisik se u krvi do tkiva samo u vrlo malim količinama prenosi u vidu gasa (oko 3%), a najviše u vidu oksihemoglobina. Budući da ćelije tkiva troše kisik za razne metaboličke funkcije, u njima se nakuplja ugljen-dioksid. Tako imamo jednu sredinu bogatu kisikom i drugu bogatu ugljen-dioksidom. Na tom nivou razmjena gasova vrši se na isti način kao u alveolama, samo obrnuto. Budući da oksihemoglobin nije vrlo stabilan, kisik se izdvaja i difuzijom prelazi u tkivo na osnovu razlike u parcijalnom pritisku. Ugljen-dioksid prelazi u krv i do pluća se transportuje u vidu karbamino i bikarbonatnih spojeva.

Vidjeti i
---------

* Respiratorni sistem

***Pluća*** na Wikimedijinoj ostavi
**Plymouth** je lučki grad i unitarna jedinica od 256,384 stanovnika na jugozapadu Engleske, u Grofoviji Devon.

Geografske karakteristike
-------------------------

Plymouth leži u istoimenom zaljevu La Mancha, između ušća rijeka Plym i Tamar.

Odlična prirodna luka, glavna je baza Kraljevske ratne mornarice - Royal Navy.

Historija
---------

Plymouth je prvi put dokumentiran pod imenom **Sudtone** u vrijeme Domesday Booka (1086). Njegova najstarija luka još uvijek se zove Sutton Harbour.

Prosperirao je za srednjeg vijeka zahvaljujući ekspanziji trgovine sa Francuskom, a kasnije i ratovima sa njom, jer su iz njegove luke kretali brodovi s vojskom. U 16. vijeku je iz njegove luke Walter Raleigh slao jedrenjake u namjeri da kolonizira Virginiju. A za vladavine Elizabete I postao je dom i matična luka, brojnih pirata i avanturista.

Engleska flota isplovila od tamo 1588. u kontranapad na Španjolsku Armadu. Južnim dijelom luke zvanim - Hoe, dominira citadela izgrađena za vladavine Charlesa II (vladao od 1660. do 85.), ona je zamjenila stariji tudorski zamak.

Kraljevsko brodogradilište na istočnoj obali rijeke Tamar započelo je s radom 1690. uz njega je niknuo grad Plymouth Dock, koji je 1824. preimenovan u **Devonport**.
Treći grad - **Stonehouse**, niknuo je između Devonporta i Plymoutha, sva tri grada ujedinila su se 1914. u jedinstveni grad Plymouth.

Za Drugog svjetskog rata Plymouth je pretrpio velike štete od bombardiranja Luftwaffe.

Nakon rata planski je obnavljan, tad su podignuta nova satelitska naselja sa manjim tvornicama. Preko rijeka Plym i Tamar podignuti su mostovi sa pristupnim putevima.

Privreda
--------

Tvornice Plymoutha proizvode alatne mašine, precizne instrumente, opremu za podmazivanje, kemikalije i raznorazne mašine.

Današnji novoizgrađeni Plymouth ima neke od najboljih britanskih trgovačkih i javnih centara.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska, Brest
* Poljska, Gdynia
* Rusija, Novorosijsk
* Španjolska, San Sebastián
* SAD, Plymouth, Massachusetts

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  „*Plymouth*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 11. 2016.

Vanjske veze
------------

***Plymouth*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Plymouth City Council* (`en`)
Za istoimenog australijskog izdavača, v. Pluto Press Australia.

**Pluto Press** je britanska nezavisna izdavačka kuća iz Londona, utemeljena 1969. godine od strane Richarda Kupera. Kompanija je isprva je bila povezana s britanskim Internacionalnim socijalistima (današnja Socijalistička radnička partija), zbog čega se službeno deklarira kao progresivistička odnosno ljevičarska kuća. Rano izdavaštvo bilo je usmjereno na historiju političkih pokreta, Irsku, feminizam, rasnu i seksualnu politiku, a neki od ranih uspjeha bili su *Hidden from History* od feminističke teoretičarke Sheile Rowbotham i *Hazards of Work* od Patricka Kinnersleyja. *Pluto Press* surađivao je s drugim izdavačima kao što su britanski *Ink Links* odnosno američki *Urizen Books* i *South End Press*. Od 1979. *Pluto Press* djeluje kao nezavisni izdavač. Godine 1987. kompaniju su kupili Roger van Zwanenberg i Norman Drake, a nedugo kasnije Drake je prodao svoj udio Zwanenbergu. Do juna 2008. glavni američki distributer *Pluto Pressa* bio je University of Michigan Press, čiju su ulogu kasnije preuzeli *Palgrave Macmillan* i *University of Chicago Press*. Među poznatijim autorima čija je djela objavljivao *Pluto Press* su Karl Marx, Frantz Fanon, Noam Chomsky, Bell Hooks, Edward Said, Augusto Boal, Vandana Shiva, Susan George, Ilan Pappé, Nick Robins, Alastair Crooke, Gabriel Kolko, Hamid Dabaši, Tommy McKearney, Amal Saad-Ghorayeb, Saleem Shahzad, John Holloway, Euclid Tsakalotos, Joel Kovel i Jonathan Cook.

Vanjske veze
------------

* (`en`) Službene stranice Pluto Pressa
**Pipin** (april 773. — 8. jul 810) je bio sin Karla Velikog i kralj Italije (781-810).

Pipin je bio treći sin Karla Velikog i njegove žene Hildegard. Rođen je kao Karloman, ali kada je njegov brat Pipin Grbavi izdao oca preuzeo je kraljevsko ime Pipin. Proglašen je kraljem Italije nakon što je Karlo Veliki pokorio Langobarde 781, a krunisao ga je papa Hadrijan I sa gvozdenom krunom Langobarda. 

Bio je aktivan italijanski vladar i radio je na tome da proširi Franačko carstvo. Godine 791. je sa langobardskom vojskom prešao Dravu i opustošio je Panoniju, dok je njegov otac uz Dunav ušao na avarsku teritoriju. Karlo Veliki je napustio ovaj pohod kako bi ugušio pobunu Saksonaca koja je izbila 792. Pipin je nastavio da napada avarska utvrđenja. Avarsko glavno utvrđenje je bilo zauzimano dva puta, a ratni plen je bio poslat u Ahen Karlu Velikom koji je Karlo podelio svojim sledbenicima. 

Pipin je takođe bezuspešno opsedao Venecije 810. godine. Opsada je trajala šest meseci, da bi, kad je njegova vojska bila pokošena raznim bolestima iz okolnih močvara, Pipin bio prisiljen da podigne opsadu i povuče se. Nekoliko meseci kasnije, i sam Pipin je umro.

Sa svojom ženom Bertom imao je pet kćeri. Pored njih imao je i jednog vanbračnog sina, Bernara, koji je postao sledeći vladar Italije.
**Država Portuguesa** (španjolski: *Estado Portuguesa*) je jedna od 23 savezne države Venecuele, koja se nalazi na sjeverozapadu zemlje.

Karakteristike
--------------

U državi Portuguesa živi 876,496 stanovnika na površini od 15,200 km²

Portuguesa sa sjevera graniči sa saveznom državom Larom, sa istoka sa Državom Cojedes, sa juga sa Državom Barinas, i sa zapada sa Državom Trujillo.

Po sjeverozapadu prostire se planinski masiv Cordillera de Mérida, a po ostatku teritorija ravničarski Llanos.

Glavna privredna aktivnost u Portuguesi je poljoprivreda, najviše se sadi kukuruz, riža, sezam, pamuk, sirak, šećerna trska, duhan i kava.

Pod pokroviteljstvom venecuelanske vlade u općini Turén, je osnovana poljoprivredna zajednica, koja bi uz primjenu suvremenih tehnologija trebala razviti metode, kako bi se velike neobrađene površine Llanosa kultivirale. 
Pored toga za privredu Portuguese važni su šumarstvo, stočarstvo, turizam i eksploatacija nafte.

Glavni grad države je Guanare, poznat kao veliki hodočasnički centar, zbog svoje katedrale
i nacionalnog svetišta Gospa od Coromota (Nuestra Señora de Coromoto). Zbog tog ga godišnje posjeti na hiljade hodočasnika, kako bi vidjeli sliku svetice zaštitnice Venezuele - sv. Marije. Drugi veliki grad je Acarigua najveći centar trgovine, sa kojim je Guanare povezan autoputem.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Portuguesa*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 16. 10. 2017.

Vanjske veze
------------

***Portuguesa (savezna država)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Estado Portuguesa* (`es`)
* *Portuguesa* na portalu Encyclopedia Britannica (`en`)

| * p
* r
* u
Administrativna podjela Venezuele |
| --- |
| Savezne države | 
* Amazonas
* Anzoátegui
* Apure
* Aragua
* Barinas
* Bolívar
* Carabobo
* Cojedes
* Delta Amacuro
* Falcón
* Guárico
* Lara
* Mérida
* Miranda
* Monagas
* Nueva Esparta
* Portuguesa
* Sucre
* Táchira
* Trujillo
* Vargas
* Yaracuy
* Zulia

 |  |
| Teritoriji posebne uprave | 
* Savezni teritoriji
* Distrikt glavnog grada

 |
Pipin Mali

**Pipin Mali** je bio poslednji franački majordom koji je 751. godine zbacio poslednjeg kralja dinastije Merovinga Hilderika III, čime je otpočela vladavina dinastije Karolinga.

Dolazak na vlast
----------------

Rodio se 715. godine kao sin franačkog majordoma Karla Martela. 741. po očevoj smrti on preuzima vlast zajedno sa bratom Karlomanom. Da bi obezbedili legitimitet doveli su na presto Hidelrika III Merovinga 743. godine, koga su pronašli u manastiru. 747. Karloman se povlači u manastir Monte Kasino i vlast prepušta Pipinu Malom koji 751. na saboru u Soasonu, uz podršku tadašnjeg pape Zaharija zbacuje Hidelrika III i dobija kraljevsku krunu i. Hidelrik III je poslednji vladar merovinške dinastije dugokosih kraljeva, koji je pri svom zbacivanju ponižavajuće ošišan i vraćen u manastir. Papa je smenu dinastija pravdao time da je bolje da bude kralj onaj koji stvarno vlada nego onaj koji je kralj samo po imenu. Tim izborom Pipina Malom zvanično započinje Karolinšku dinastiju.

Odnosi sa crkvom
----------------

Dolazak na vlast Pipina Malog i Karlomana obeležen je i sređivanjem odnosa sa crkvom koji su zaoštreni za vreme Karla Martela zbog sekularizacije crkvenih zemljoposeda. Poboljšanje odosa je trebalo još jače da ih učvrsti na prestolu. Tokom njihove vladavine sazvaju se sabori koji zavode strogu crkvenu organizaciju i hijerarhiju. Stvaraju se stepenice crkvenih položaja. Propisuje se strogo pridržavanje benediktinskog statuta po manastirima. Sva oduzeta crkvena zemlja se smatrala još uvek crkvenom, ali je ostajala u rukama obrađivača koji plaćaju crkvi desetak, pored onog koji plaćaju državi -'dvojni desetak'. Reforma je imala jaku opoziciju, ali je ostvarena učvrstivši majordome na vlasti i donevši kasnije i kraljevsku krunu. Kraljevska kruna je posledica krize sa Langobardima i zajedničkih interesa sa papom.

Osvajanja i ratovi
------------------

Tokom svoje vladavine (što kao majordom, što kao kralj) osvojio je od Langobarda Ravenski egzarhat, u savezu sa papom Stefanom II. Pored toga osvojio je Bavarsku i 759. godine od Arapa Narbonu i čitavu Septimaniju, a vodio je borbe sa Saksoncima. Papi 756. godine predaje na *večita vremena* zemlje Rimske oblasti i Ravenskog egzarhata, bez obzira na protivljenje Vizantije čime su udareni temelji Papskoj državi.

Pri kraju svoje vladavine je, prema franačkom običaju, podelio kraljevstvo svojim sinovima Karlu i Karlomanu. Umro je 768. godine.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Kralj Franačke** | Nasljednik: |
| **Hilderik III.** | **Karlo Veliki** |

***Pipin Mali*** na Wikimedijinoj ostavi
**Prvi sveti rat** (595. pne.-585. pne.) je oružani sukob koji je u staroj Grčkoj vodila Amfiktionska liga na čelu Delfima protiv grada Krisa, a u suvremeno doba privukao pažnju kao prvi primjer kemijskog ratovanja u historiji.

Sukob je nastao i ime dobio po tome što su Krišani, koristeći svoj strateški položaj, često pljačkali i zlostavljali hodočasnike na putu za svetište Apolona u Delfima, odnosno po stalnim upadima i prisvajanju zauzimanju zemlje Delfa. Grčki polisi su se, po tradiciji, obratili za savjet proročištu u Delfima, a ono im je reklo da je jedini odgovor na krišanske provokacije totalni rat. Nakon toga su se polisi udružili u Amfiktionsku ligu, bacili Apolonovu kletvu na Krisu i zarekli da neće stati dok grad ne bude uništen zajedno sa svim njegovim žiteljima.

Na čelo amfiktionske vojske je došao Klisten, tiranin grada Sikiona. Njegova mornarica je u Korintskom zaljevu blokirala morske pristupe Krisi, dok su kopnene snage ostalih grčkih gradova opsjele Krisu s kopna. Prema većini antičkih izvora, amfiktionske snage su slučajno otkrile cijev kojom se grad snabdijevao s vodom, pa su je dali otrovati s kukutom. Branitelji su dobili proljev i oslabili, te su ih napadači lako savladali i potom sve pobili.

| * p
* r
* u
Sveti ratovi |
| --- |
| Prvi sveti rat • Drugi sveti rat • Treći sveti rat • Četvrti sveti rat |
**Pomezanska biskupija** (latinski: *Dioecesis Pomesaniensis*, njemački: *Bistum Pomesanien*, poljski: *Bistum Pomesanien*) bila je biskupija katoličke crkve na teritoriju Redovničke države Teutonskog viteškog reda u Pruskoj (danas u 
poljskom Pomeranskom vojvodstvu), koja je egzistirala od 1224. do 16. vijeka.

Historija
---------

Pomezansku biskupiju osnovao je kao jednu od četiri katoličke biskupije u Pruskoj 1243. papinski legat Vilim iz Modene.

Rezidencija biskupa bio je grad Prabuty (*Riesenburg*), ali se Katedralni kaptol (sjedište) nalazio u utvrđenoj katedrali u Kwidzynu (*Marienwerder*).
Pomezanska biskupija je de jure bila sufraganska biskupija Riške nadbiskupije, ali su njome de facto vladali kanonici Teutonskog viteškog reda.

Širenjem luteranizma i njegovim prihvaćanjem 1525. biskupijom su efektivno upravljali luteranski biskupi sve do 1587. kad je biskupiju sekularizirao regent Pruskog vojvodstva Georg Friedrich. 

Dijecezansko područje izvan Pruskog vojvodstva ostalo je katoličko pa se 1601. pridružilo biskupiji u Chełmnu. Nakon tog je 1763. Pomezanska biskupija i formalno ukinuta.

Katolička Pomezanska biskupija formalno je obnovljena u oktobru 2014.

Izvori
------

1. ↑   „Bishopric of Pomesania" (engleski). DBpedia. Pristupljeno 10.01.2022.
2. 1 2 3  „*Titular Episcopal See of Pomezania*" (engleski). GCatholic. Pristupljeno 10.01.2022.

Vanjske veze
------------

* *Titular Episcopal See of Pomezania* (`en`)
Prvi uspon na Matterhorn; ilustracija: Gustave Doré
**Prvi uspon na vrh Matterhorna** su postigli britanski planinari Edward Whymper, Lord Francis Douglas, Charles Hudson, Douglas Hadow, Michel Croz, te dva vodiča iz Zermatta - otac Peter Taugwalder i sin - na dan 14. jula 1865. Douglas, Hudson, Hadow i Croz su poginuli pri spuštanju kada se Hadow poskliznuo i povukao trojicu u provaliju niz sjevernu stranu planine. Whymper i Taugwalderi, koji su preživjeli, su kasnije bili optuživani kako su presjekli konopac kako bi bili sigurni da i oni sami neće biti povučeni, ali je kasnija istraga nije pronašla dokaze za te tvrdnje te su na kraju bili oslobođeni. 

Uspon je slijedio nakon niza pokušaja Edwarda Whympera i Jean-Antoine Carrela da dosegnu vrh. Prvu uspješnu ekspediciju je slijedila italijanska ekspedicija koja se popela na italijanski greben na drugoj strani planine. Matterhorn je bio posljednji veliki alpski vrh koji je osvojen i uspon je označio kraj zlatnog doba alpinizma.

Događaj je evociran u tri igrana filma - njemačko-švicarskom nijemom filmu *Borba za Matterhorn* iz 1928. godine, njemačkom zvučnom filmu *Planina zove* iz 1938. godine i britanskom filmu *The Challenge* iz 1938. godine. U sva tri filma je nastupio Luis Trenker.

Izvor
-----

1. ↑  Messner, Reinhold (2001-09). *The big walls: from the North Face of the Eiger to the South Face of Dhaulagiri*. The Mountaineers Books. str. 46. ISBN 978-0-89886-844-9. Pristupljeno 13 July 2011.
**Napad na policijsku stanicu u Zvorniku** izvršen je 27. aprila 2015. vatrenim oružjem. Napadač je bio Nerdin Ibrić, 24-godišnji mladić bošnjačke nacionalnosti. Prilikom napada je ubijen jedan, a ranjena dva pripadnika policije Republike Srpske; sam napadač je poginuo nakon što su policajci otvorili vatru.

Vlasti Republike Srpske su napad proglasile "terorističkim činom", a u srpskim medijima su se pojavili navodi da je Ibrić prilikom napada vikao "Allahu ekber", što je bilo povod da se napad poveže sa radikalnim islamizmom.

U bošnjačkim medijima su se, međutim, pojavile špekulacije da je motiv bio lične prirode, odnosno odmazda prema pripadnicima paravojnih formacija Republike Srpske odgovornih za masakr u Srebrenici i slične zločine nad Bošnjacima; kao prilog toj tezi se navode informacije da je Ibrićev otac Sejfo ubijen 1992. godine na samom početku rata u BiH, a da su ubijeni policajac Željko Đurić i ranjeni policajac Željko Gajić na popisu od 850 vojnika i policajaca Republike Srpske nad kojima se 2004. godine vodila istraga zbog moguće upletenosti u ratne zločine.

Ovo je prvi napad ove vrste u Republici Srpskoj, i ako su se slični desili u Federaciji, uključujući i bombaški napad 2010. godine na policijsku stanicu u centralnoj Bosni i napada na američku ambasadu u prestonici Sarajevu godinu dana kasnije.
**Novaki Oborovski** su naselje u općini Rugvica u Zagrebačkoj županiji.

Zemljopis
---------

Smješteno je na lijevoj obali rijeke Save 24 km istočno od središta Zagreba, odnosno 7 km južno od Dugog Sela, 2,5 km jugozapadno od Rugvice. Naselje je smješteno na 100 m/nv. Pripada Zagrebačkoj aglomeraciji, u zagrebačkoj mikroregiji Središnje Hrvatske. U sastavu je katoličke župe Sv.Jurja mučenika i sv. Jakova apostola iz Oborova, dugoselskog dekanata.

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2001. godine u naselju živi 261 stanovnik u 87 kućanstava.

Broj stanovnika:

* 1981: 244 (88 kućanstava)
* 1991: 229
* 2001: 261 (87 kućanstava)

Povijest
--------

Od sredine 19. stoljeća Novaki Oborovski je u sastavu dugoselskog kotara, a od sredine prošlog stoljeća u općini Dugo Selo, a od 1993. u općini Rugvica. Dobrovoljno vatrogasno društvo osnovano je 1952. godine. U selu se nalazi zidani dvor grofice Vernić, te kapelica sv. Ivana Nepomuka. U prošlom stoljeću u selu su snimani neki filmovi, kao npr. "Vlak bez voznog reda".

Gospodarstvo
------------

Gospodarska osnova je poljodjelstvo, stočarstvo, trgovina i prijevozništvo.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Rugvica |
| --- |
| Čista Mlaka • Črnec Dugoselski • Črnec Rugvički • Donja Greda • Dragošička • Hrušćica • Jalševec Nartski • Ježevo • Nart Savski • Novaki Nartski • Novaki Oborovski • Obedišće Ježevsko • Oborovo • Okunšćak • Otok Nartski • Otok Svibovski • Preseka Oborovska • Prevlaka • Rugvica • Sop • Struga Nartska • Svibje • Trstenik Nartski |
**Nevado del Huila** je stratovulkan u masivu Centralni Kolumbijski Kordiljeri, visok 5,390 metara.

Karakteristike
--------------

Prostire se na jugozapadu Kolumbije na tromeđi Tolima-Cauca-Huila.

Taj najviši vrh Centralnih Kordiljera, pokriven glečerom površine 13 km², prosječne debljine 55 metara, od Bogote je udaljen 285 km jugozapadno.Vulkan je dio *Nacionalnog parka Nevado del Huila* (Parque nacional del Nevado del Huila).

Nakon što je mirovao posljednjih 500 godina vulkan se probudio u aprilu 2007. pa je zbog erupcije evakuirano 10,000 ljudi.
Tokovi lave protezali su se 13 km od kratera.

Ponovno se probudio 2008. serijom potresa i erupcijom, ta aktivnost nastavila se do novembra 2009. 
Aktivnost se postepeno smanjila od novembra 2010. do 2012.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Nevado del Huila, Colombia*" (engleski). Peakbagger. Pristupljeno 4.1.2023.
2. 1 2  „*Nevado del Huila Volcano*" (engleski). Volcanolive. Pristupljeno 4.1.2023.
3. ↑  „*Nevado del Huila*" (engleski). Global Volcanism Program. Pristupljeno 4.1.2023.

Vanjske veze
------------

***Nevado del Huila*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Nevado del Huila, Colombia* (`en`)
**Branko Stanković** se može odnositi na:

* Branko Stanković (slikar) (1915-1989)
* Branko Stanković (fudbaler) (1921-2002)
* Branko Stanković (novinar), novinar RTS, autor emisije „Kvadratura kruga"

```
  Branko Stankovic je potpisao kao scenarista i reditelj 25 dokumentarnih i kratkih igranih filmova koji su nagradjivani na festivalima u zemlji i svetu.Autor je drame Nije nego i koautor drame Bar Beograd via Peking koje su ekranizovane na Radio televiziji Srbije.
```

Od 2012.godine Branko Stankovic ima zvanje akademika filmske umetnosti i nauka koje mu je dodelila Akademija filmske umetnosti i nauka.
Autor je i zbirke prica koja nosi naslov Kvadratura kruga kao i emisija ciji je autor i urednik.

Višeznačna odrednicaVišeznačna odrednica *Ova stranica je **razvrstavanje**. Koristi se radi pronalaska članaka koji moraju imati dodatnu odrednicu jer bi im u protivnom naslov bio isti.  
Ako vas je na ovu stranicu dovela vikiveza, možda je potrebno promijeniti da preusmjerava na namijenjeni članak.*
**Piotrków Trybunalski** ili samo *Piotrków* je grad od 73,090 stanovnika u sredini Poljske u Lodzkom vojvodstvu.

Piotrków je ime *Piotrków* dobio po mitskom osnivaču *Piotru Duninu* koji je navodno izgradio prvu crkvu u 12. vijeku, a sufiks - *Trybunalski*, jer je od 1578. sjedište kraljevskog suda.

Geografske karakteristike
-------------------------

Piotrków Trybunalski leži u dolini rijeke Pilice udaljen 53 km jugoistočno od Łódźa.

Historija
---------

Piotrków je prvi put spomenut 1217. u dokumentu Lešeka I Bijelog.
Gradska prava dobio je negdje između 13 / 14. vijeka, točan se datum nezna jer je povelja izgorila zajedno sa vijećnicom.
Obnovu gradskih prava (po uzoru na magdenburška) dobio je 1404. od Poljsko-litavskog kralja Jagela.

Poljski Sejm okupio se septembra 1468. u Piotrkówu, taj se datum uzima za početak poljskog parlamentarizma, iako je to bila dijeta a ne parlament. Od 1578. je sjedište kraljevskog suda za Velikopoljsku.

Piotrków je podpao pod Kraljevinu Prusku 1793. nakon Druge podjele poljske - 1793.

Da bi nakon Bečkog kongresa 1915. postao dio proruske Kongresne Poljske. Ponovno je dobio na važnosti izgradnjom željezničke pruge Varšava-Beč, sa stanicom u Piotrkówu 1846, i još više kad je 1867. postao administrativni centar *Gubernije Piotrków*, u kojoj su bili Łódź i Częstochowa.
Podignuti su i industrijski pogoni pa je grad narastao na 40 000 stanovnika.

Na samom početku Prvog svjetskog rata grad je nekoliko puta padao iz ruskih u njemačke ruke, i obrnuto, sve do decembra 1944. kad ga je zauzela Austro-ugarska vojska. Nakon obnove Poljske države 1918. Piotrków je izgubio administrativnu važnost.

Jedinice Wehrmachta zauzele su Piotrków krajem septembra 1939. pa je od oktobra inkomporiran u novoformirano Generalno gubernatorstvo.
Za Nacističke okupacije osnovan je geto (prvi u Evropi) koji je likvidiran u oktobru 1942. pa je oko 20 000 njegovih židovskih stanara prebačeno je u logor smrti Treblinka, u *Malom getu* ostalo je samo 3500 ljudi koji su pobijeni 1944.

Crvena armija oslobodila je grad u 18. januara 1945. to je u Moskvi proslavljeno sa 20 salvi iz 224 topova.
Između 1975.-1999.ponovno je bio administrativni centar vlastitog vojvodstva.

Pobratimski gradovi
-------------------

Piotrków Trybunalski ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Njemačka Esslingen am Neckar, Njemačka (1992.)
* Belorusija Molodečno, Belorusija (1996.)
* Ukrajina Rovno, Ukrajina (1997.)
* Mađarska Mosonmagyaróvár, Mađarska (2001.)
 | * Litvanija Marijampolė, Litvanija (2002.)
* Francuska Vienne, Isère, Francuska (2005.)
* Rusija Kostroma, Rusija (2009.)
* Srbija Žagubica, Srbija (2011.)
 | * Izrael Nes Cijona, Izrael (2017.)
* Hrvatska Petrinja, Hrvatska (2019.)
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Poland: Lodzkie*" (engleski). City population. Pristupljeno 19.03. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   „Historia" (poljski). Piotrków Trybunalski. Pristupljeno 19.03. 2021.
3. ↑   „Miasta Partnerskie" (poljski). Piotrków Trybunalski. Pristupljeno 19.03. 2021.

Vanjske veze
------------

***Piotrków Trybunalski*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Piotrków Trybunalski* (službene stranice) (`pl`)
**Populari** (latinski: *populares*, jednina *popularis*, doslovno "narodni ljudi" ili "narodnjaci") je naziv za reformatorsku, odnosno populističku frakciju u Senatu i/li među vodećim političarima Rimske Republike od sredine 2. do sredine 1. vijeka pne. Za nju je bilo karakteristično da je nastojala da se težište vlasti u Republici sa Senata, kojim je dominirala aristokracija, prebaci na rimske skupštine, kojima je dominirao plebs, odnosno običan narod. Populari su, pak, naklonost plebsa nastojali steći kroz agrarnu reformu, ograničavanje korištenja robova, mjere socijalne pomoći za siromašne građane, odnosno proširenje rimskog državljanstva na pojedince i zajednice iz Italije i provincija.

Zbog svega toga se za populare u suvremenoj literaturi ponekad koristi i izraz **demokrati**, a neka tumačenja ih nazivaju prvom socijalističkom političkom strankom u historiji. Iako su se borili za interese niže i srednje klase, mnogi vođe populara su poticali od rimskog plemstva, odnosno patricija.

Glavni suparnik populara su bili konzervativni optimati, a njihovne međusobne borbe, koje se počinju bilježiti od 130-ih godina pne. su od doba braće Grakho eskalirale u endemsko političko nasilje, pa i građanske ratove. Populari su pod Gajem Marijem 80-ih pne. preuzeli vlast u Rimu, ali je nakon Marijeve smrti slijedila krvava optimatska reakcija pod Sulom. Najuspješnijim popularskim vođom se pokazao Julije Cezar, koji je sredinom 40-ih pne. u građanskom ratu skršio optimatski otpor i uspostavio osobnu diktaturu tokom koje je provodio opsežne popularske reforme. Cezarovski režim se održao i nakon njegove smrti zahvaljujući Drugom trijumviratu, ali su uspostavom novog carskog poretka populari kao politička stranka jednostavno prestali postojati.
**Borovik** je naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i nalazi se u sastavu općine Drenje.

Zemljopisni položaj
-------------------

Borovik se nalazi na 134 metara nadmorske visine na jugoistočnim obroncima Krndije, nedaleko od jezera Borovik. Selo se nalazi na županijskoj cesti ŽC 4118. Susjedna naselja: istočno su općinsko središte Drenje i Slatinik Drenjski, jugoistočno je Mandićevac, a sjeverno Podgorje Bračevačko i sjevernoistočno Bučje Gorjansko. Jugozapadno nalazi se naselje Paučje koje je u sastavu općine Levanjska Varoš. Pripadajući poštanski broj je 31418 Drenje, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila DJ (Đakovo). Površina katastarske jedinice naselja Borovik je 9,99 km2.

O naselju
---------

Veći dio sela je iseljen 1978. radi izgradnje akumulacijskog jezera Borovik

Stanovništvo
------------

Prema popisu iz 2011. naselje je imalo 6 stanovnika.

  

***Kretanje broja stanovnika od 1857. do 2011.***  

  

U 1948. bez stanovnika.

Izvori
------

1. ↑  „Jezero Borovik". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-04. Pristupljeno 2014-08-02.
2. ↑  Stanovništvo prema starosti i spolu po naseljima, popis 2011.
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Poveznica
---------

* Borovik (jezero)

Vanjska poveznica
-----------------

* Arkod preglednik

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Borovik (Drenje)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Drenje |
| --- |
| Borovik • Bračevci • Bučje Gorjansko • Drenje • Kućanci Đakovački • Mandićevac • Paljevina • Podgorje Bračevačko • Potnjani • Preslatinci • Pridvorje • Slatinik Drenjski |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
**Seneqerim-Hovhannes Artsruni**, također poznat i kao **Senekerim-Ivan**, **Sennecherim** ili **Sanherib-Ivan**, (? - 1026/27) bio je šesti i posljednji kralj kralj Vaspurakana iz dinastije Artsruni, koji je vladao od 1003. do 1021. Nakon smrti oca Abusahl-Hamazaspa godine 968. kraljevstvo je podijeljeno na njegova tri sina; pri čemu je najstariji Ašot-Sahak dobio kraljevsku titulu i sizerenstvo nad dva mlađa brata. Nakon što je umro, krunu je nasilno preuzeo Gurgen-Hačik, te vladao do 1003. Tada je Hovhannes-Senekerim savladao nećake u borbi za vlast i okrunio se za kralja.

Zbog čestih uzurpacija i unutrašnjih sukoba, kraljevstvo je značajno oslabilo, te su mu sve više prijetili turski (turkmenski) nomadi sa istoka. Zbog toga se obratio za pomoć bizantskom caru Vasiliju II. Na kraju mu je pristao predati vlast nad cijelim kraljevstvom, a zauzvrat je dobio leno u temi Sebasteia, gdje se naselio zajedno sa svojih 14.000 sljedbenika. Kraljevina Vaspurkana je tada postala bizantska tema Vasprakanija ili Medija.

Povezano
--------

* Mariam od Vaspurakana

Izvori
------

* Garsoïan, Nina G. (1997). „The Byzantine annexation of the Armenian kingdoms". u: Hovhannisian, Richard G.. *The Armenian People from Ancient to Modern Times. Volume 1, The Dynastic Periods: From Antiquity to the Fourteenth Century*. New York: St. Martin's Press. str. 187–198. ISBN 0-312-10169-4.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Gurgen-Hačik** | **kralj Vaspurakana**1003–1021 | **Vaspurakan anektiraloBizantsko Carstvo** |
**Bitka kod Akcija** bila je pomorska bitka između Marka Antonija i Oktavijana kojom završavaju rimski građanski ratovi i nastaje Rimsko Carstvo. 

Antonijeva vojska, navodno sa 100 tisuća pješaka i 12 tisuća konjanika, bila je ljeti 31. pne. u logoru na poluotoku južno od tjesnaca, a flota s oko 170 velikih i oko 200 malih ratnih brodova bila je u Ambracijskom zaljevu. Oktavijan je sa svojom flotom od oko 260 brodova pod zapovjedništvom Marka Vipsanija Agripe blokirao Antonijevu flotu. Oktavijanova vojska, s nekih 80 tisuća pješaka i 12 tisuća konjanika, bila je sjeverno od tjesnaca. Grci, podstaknuti Oktavijanom, presjekli su Antonijeve kopnene putove opskrbe. 

Antonijeva vojska je oskudijevala hranom, pa se Antonije pod utjecajem Kleopatre pokušao osloboditi morskom bitkom. Tako je Antonije 2.9. rano ujutro isplovio sa svojim brodovima, koji su imali katapulte ali su bili manje pokretljivi u odnosu na Oktavijanove, i krenuo u napad. 

Borba se vodila s podjednakim uspjehom na obje strane, ali tada je Kleopatra neobjašnjivo odlučila pobjeći sa svojih 60 brodova. Antonije je dotukao moral svoje vojske time što je napustio flotu i krenuo za Kleopatrom. Ljubavnici su pobjegli prema Egiptu, a napuštena Antonijeva flota se borila do predvečer, kad se ostatak puvukao nazad u Ambracijski zaljev i tamo se poslije sedam dana predao.

Bitka je opisana u Vergilijevoj Eneidi.

***Bitka kod Akcija*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85000736
* GND: 4196463-9
* BNF: cb12288355g (podaci)

 |