recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ibrahim ef. Fejić** (Mostar, 1879. – Sarajevo, 15. decembra 1962.), bošnjački je teolog, sedmi po redu reis-ul-ulema u periodu SFR Jugoslavije.

Biografija
----------

Ibrahim ef. Fejić je osnovno obrazovanje završio u Mostaru, a obrazovanje nastavio u Karađoz-begovoj medresi u istom gradu. Po završetku medrese nastavio je pohađanje višeg tečaja islamskih nauka pred mostarskim alimom i muderisom hadži Salih ef. Alibegovićem, od kojeg je dobio i idžazet (diplomu). Po završetku školovanja posvećuje se vjersko-prosvjetnom radu u Mostaru, a posebno nakon postavljenja za muderisa Karađoz-begove medrese. Godine 1920. ponuđen mu je položaj člana Ulema medžlisa u Sarajevu, a prije Drugog svjetskog rata bio je biran za gradonačelnika Mostara. Za vrijeme Drugog svjetskog rata Ibrahim ef. Fejić je aktivno sudjelovao u Narodnooslobodilačkom pokretu, a pet članova njegove porodice dali su svoje živote za oslobođenje zemlje. Na temelju novog Ustava Islamske zajednice, donešenog 1947. godine, imenovan je 12. septembra 1947. sedmim po redu reis-ul-ulemom Islamske zajednice, a prvim reis-ul-ulemom u novoj Jugoslaviji. Svečana inauguracija i predaja menšure reis-ul-ulemi Ibrahim ef. Fejiću po prvi put u historiji Rijaseta obavljena je u Gazi Husrev-begovoj umjesto Carevoj džamiji u Sarajevu. U svom desetogodišnjem djelovanju na ovom položaju naročito je radio na saniranju prilika u Islamskoj zajednici i normalizaciji odnosa s novom vlasti, te suzbijanju revanšizma. U novembru 1957. godine na lični zahtjev uslijed duboke starosti povukao se u penziju, a umro je 15. decembra 1962. godine u Sarajevu.

Spoljašnje veze
---------------

* In Memoriam: Ibrahim ef. Fejić

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Salih Safvet ef. Bašić(naibu-reis)**  |  **Reis-ul-ulema** 1947. — 1957. | Slijedi: **Sulejman ef. Kemura**  |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * p
* r
* u
Reisu-l-uleme Islamske zajednice u Bosni i Hercegovini |
| --- |
|  |
| 
Mustafa Hilmi Hadžiomerović (1882–1893) • Mehmed Teufik Azabagić (1893–1909) • Sulejman Šarac (1910–1912) • Džemaludin Čaušević (1913–1930) • Ibrahim Maglajlić (1930–1936) • Fehim Spaho (1938–1942) • Ibrahim Fejić (1947–1957) • Sulejman Kemura (1957–1975) • Naim Hadžiabdić (1975–1987) • Husein Mujić (1987–1989) • Jakub Selimoski (1991–1993) • Mustafa Cerić (1998–2012) • Husein Kavazović (2012–trenutno) |  |

 |
**Abu l-Walid 'Abdallah ibn ul-Faradi**, poznatiji kao **Ibn al-Faradi** (Kordoba, 23. decembar 962 - cca. 1012) bio je muslimansko-španski historičar. 

Rodio se u porodici muladija (islamiziranih domorodaca Iberije). Studirao je muslimansko pravo prije nego što je 992. otišao na hadž u Meku. Pri povratku je prošao kroz Egipat i Kairuan gdje se neko vrijeme zadržao radi studija. S vremenom je stekao veliki ugled te je 1009. imenovan za kadiju u Valenciji. Osim ugleda je stekao i značajnu kolekciju knjiga. Bavio se pisanjem, a najpoznatija su mu djela *Historija mudraca al-Andalusa* i *Historija pjesnika al-Andalusa*.

Kada su godine 1012. godine, za vrijeme građanskog rata u Kordopskom Kalifatu, Kordobu zauzele berberske trupe kalifa Sulejmana ibn al-Hakama. Tada je došlo do pokolja u kome je poginuo i Ibn al-Faradi.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 44290919
* LCCN: n85370059
* ISNI: 0000 0000 8122 3337
* GND: 102413215
* SELIBR: 191212
* SUDOC: 120244373
* BNF: cb10748202c (podaci)
* BNE: XX893023

 |
Abu Iš'ak **Ibrahim II** (arapski: أبو اسحاق ابراهيم الثاني‎; *Abu Is`haq Ibrahim II*; ? - 23. oktobar 902) bio je 9. emir Ifrikije iz dinastija Aglabida koji je vladao od 875. do 902. 

Na vlast je došao nakon smrti svog brata Muhameda II. Iako mu je emirat bio ozbiljno uzdrman epidemijom kuge koja je dovela do ozbiljnog pada stanovništva, u ranim godinama vladavine je došlo do značajnog porasta ekonomske aktivnosti i blagostanja. Godine 876. je sagradio novu palaču Ar-Raqqada kraj Kairuana, te je uveo niz poljoprivrednih reformi.

Na vanjskom planu je ispočetka imao uspjeha u ratu protiv Bizanta, prije svega tako što je 878. osvojena Sirakuza te gotovo u potpunosti dovršeno osvajanje Sicilije. Te je uspjehe, međutim, zasjenila bizantska kontraofanziva u Italiji, odnosno protjerivanje Arapa iz dotadašnjih uporišta u Bariju i Tarantu. Godine 882. je došao u sukob sa Tulunidima iz Egipta, a došlo je i do brojnih berberskih ustanaka. Od 893. se bilježi ismailitska misionarska aktivnost Abu Abdulah al-Šija među Kutamama, berberskim plemenom u današnjem Alžiru koja će s vremenom dovesti do pada Aglabida.

Suočen s brojnim pobunama protiv svoje vlasti, koja se smatrala tiranskom, Ibrahim je 902. bio prisiljen abdicirati u korist svog sina Abdulaha II. Ibrahim je otišao na Siciliju odakle je poduzeo pohod protiv bizantskih posjeda u Italiji. Umro je od dizenterije na Kalabriji.
**Korintski red** na Panteonu u Rimu.
**Korintski red** (**Korintski stil**) je jedan od stilova u klasičnoj grčkoj arhitekturi karakteristična stupa s 24 *kanelire* i bazom poput jonske kojoj je dodatna kvadratna ploča *plinta* s kapitelom oblikovanim kao košara sa stiliziranim lišćem akanta. 

Smatra se da je korintski red izmislio arhitekta Kalimakus ( *Callimachus*) koji je bio inspirisan izgledom posvetne korpe koja je bila ostavljena na grobu mlade djevojke. Po Vitruviju, pletena korpa bila je isprepletena sa biljkom akantus koja je tu izrasla mješajući listove biljke sa vezom korpe. 

Korintski kapitel se može smatrati obogaćenom verzijom jonskog kapitela mada su jonski detalji poput spirala znatno ublaženi i smanjeni te postavljeni na uglovima u odnosu na izražene autentične detalje korintskog kapitela kao što su stilizovani listovi akantusa. Listovi akantusa na korintskom kapitelu su različito izraženi u različitim kulturama gradnje.

Za razliku od dorskog i jonskog kapitela, korintski kapitel nema vrat već samo prstenastu astragalnu profilaciju ili traku koja formira osnovu kapitela kao konotacija na legendarnu gore opisanu Korpu.

Korintski stub je gotovo uvijek kaneluriran. Ako nije, obično postoje dobri razlozi zašto su kanelure izostavljene (obično finansijski razlozi). Na korintskim stubovima kanelure su ponekad i ukrašene. 

U svojim proporcijama korintski stub je sličan jonskom stubu, mada može biti vitkiji, dok se u biti najviše razlikuje svojim autentično skulpurisanim kapitelom. Abakus iznad kapitela ima udubljene stranice kako bi se slagao sa izvijenim uglovima kapitela te može imati i rozetu na osi svake strane.

Arhitrava je podjeljena u dva ili tri dijela , koji mogu biti jednaki, ili mogu imati zanimljive proporcionalne odnose među sobom. Iznad obične ne dekorisane arhitrave sjedi friz koji može biti bogato skulpturisan sa produženim dizajnom. Iznad toga, profilacija glavnog vijenca je slična jonskom redu. Ako je glavni vijenac veoma dubok može biti ojačan ornamentalnim rešetkama postavljenim u seriji ispod glavnog vijenca.

Najstariji primjer korintskog stuba je Hram Apola u Basama u Arkadiji iz oko 450 – 420. pne. Korintski stub nije bio dio ni jednog reda u ovom hramu koji ima dorski red oko hrama i jonski unutar cele. Misteriozno, jedan korintski slobodno stojeći stub se nalazi u samom centru cele, a njegova svrha je stvar debate među arheolozima od kojih je jedna teorija da je stub možda bio jedna vrsta "posvijetnog stuba".

Najpoznatiji korintski hramovi su: *Olimpejon u Ateni, hram u Tegeji* i dr.

U helenističko doba primjenjuje se vrlo često, a u rimsko doba prevladava zbog svoje dekorativnosti (kao npr. Augustov hram u Puli).

Rimljani ga kombiniraju s jonskim stupom čime nastaje tzv. *kompozitni stup*.

Stupovi korinstkog reda na Jupiterovom hramu u Ateni.

Eksterni linkovi
----------------

***Korintski red*** na Wikimedijinoj ostavi

* "Buffalo, New York, kao muzej arhitekture" Arhivirano 2008-02-22 na Wayback Machine-u
* Hram Epikurejskog Apolona u Bassae. Arhivirano 2007-04-09 na Wayback Machine-u
**Haush** (Mánekenk)  (Aush; u oba slučaja izgovor auš. Također su poznati kao Mánekenken ili Mánekenkn) je pleme Indijanaca iz grupe Chonan koje je do ranog 20. stoljeća naseljavalo istočne predjele Ognjene zemlje (*Tierra del Fuego*), Argentina. 

Tragovi ovih Indijanaca datiraju iz vremena od 1500 godina prije Krista. Otočje Ognjena zemlja nazivali su imenom "Chuanisin" ili ' tierra de la abundancia; (*zemlja obilja*). O njima nije ostalo mnogo informacija. Smatra ih se za jedno od najstarijih domorodačkih plemena. Bavili su se lovom na gvanake i morske sisavce. Indijanci Ona (Selcnam) smatrali su ih 'izvorom znanja', riječi su to jednog Selcnama. 

Među Onasima i Haushima dolazilo je i do ratova, pobjednička strana odvodila bi zatim žene pobijeđenih. Ovakve slučajeve nalazimo i kod Yanomama i Maquiritara. Prve susrete s bijelim navigatorima Aushi su imali na zaljevima Thetis i Buen Suceso, kao i duž poluotoka Mitre za vrijeme čestih brodoloma. Njihovi susreti s bijelcima završavali bi masakrima, pa su postali toliko plašljivi da su bježali s obale čim bi ugledali brod na horizontu.

Prema Lothropu 1850. ih je bilo 300. Godine 1924. živjele su tek 3 osobe iz plemena, a 1928. preostala je svega jedna osoba na životu.

O čilskim Haushima pisao je čilsko-hrvatski povjesničar Sergio Laušić Glasinović.

Izvori
------

1. ↑  Catálogo del Museo Regional Salesiano "Maggiorino Borgatello": colecciones etnográficas, antropológicas y arqueológicas de las etnias Aonikenk, Selk'nam, Kaweshkar, Yámana , 1992.
2. ↑  Gentes de la Patagonia. Bandas aborígenes patagónicas y fueguinas: chonos, kaweshkar, aonikenk, selk’nam, haush, yámanas. Punta Arenas: Museo Regional Salesiano "Maggiorino Borgatello, 1993.
3. ↑  Lenguas australes

Vanjske poveznice
-----------------

* Los indios Haush (Manekenk)
* Tenenisk, famoso chamán mitad Haush, mitad Ona
* The Haush (Manek'enk) People Arhivirano 2008-10-06 na Wayback Machine-u
* Where the Seas Clash: The Land of the Ancient Haush, Tierra Del Fuego
*Za ostale upotrebe, v. Zec (razvrstavanje).*

**Zec** (lat. *Lepus*) je rod sitnih sisara iz istoimene familije (Leporidae), u okviru reda paglodara (Lagomorpha). Rod zečeva se od kunića razlikuje načinom života (zečevi ne kopaju jazbine) i na svet donose mlade skoro potpuno sposobne za samostalni život (prekocijalni mladunci).

Sistematika roda
----------------

Rod *Lepus* obuhvata devet podrodova, sa oko 30 vrsta.

podrod *Macrotolagus*
*Lepus alleni*
podrod *Poecilolagus*
*Lepus americanus*
podrod *Lepus*
*Lepus arcticus*
*Lepus othus*
*Lepus timidus*
podrod *Proeulagus*
*Lepus californicus*
*Lepus callotis*
*Lepus capensis*
*Lepus flavigularis*
*Lepus insularis*
*Lepus saxatilis*
*Lepus tibetanus*
*Lepus tolai*
podrod *Eulagos*
*Lepus castroviejoi*
*Lepus comus*
*Lepus coreanus*
*Lepus corsicanus*
*Lepus europaeus*
*Lepus granatensis*
*Lepus mandschuricus*
*Lepus oiostolus*
*Lepus starcki*
*Lepus townsendii*
podrod *Sabanalagus*
*Lepus fagani*
*Lepus microtis*
podrod *Indolagus*
*Lepus hainanus*
*Lepus nigricollis*
*Lepus peguensis*
podrod *Sinolagus*
*Lepus sinensis*
podrod *Tarimolagus*
*Lepus yarkandensis*
podrod *incertae sedis*
*Lepus brachyurus*
*Lepus habessinicus*

Literatura
----------

* Biologija 6, LOGOS, Dragana Milić i Imre Krizmanić. ISBN 978-86-6109-044-8.

Spoljašnje veze
---------------

***Zec*** na Wikimedijinoj ostavi
**Viva la Pola!** je međunarodni glazbeni festival koji se održava tokom ljeta u Puli.

Povijest festivala
------------------

Prvo izdanje festivala održano je 2004. Na njemu nasupaju razni hrvatski te strani glazbenici, različitih glazbenih žanrova, poput rocka, punka, metala, crossovera, industriala, gothica, hip-hopa, funkya, elektronike te dub reggaea. Uz već afirmirane izvođače, nastupaju i oni nešto manje poznati. 

Također se u sklopu festivala predstavljaju audio-video uratci, autori, publikacije vezane uz urbanu glazbenu scenu, kulturu, te ostali sadržaji.

U dosadašnjih osam izdanja nastupalo je preko 100 izvođača iz čak 10 europskih država. (Hrvatske, Slovenije, BiH, Srbije, Makedonije, Italije, Austrije, Francuske, Velike Britanije i Finske). Od poznatih izvođača nastupali su The Vibrators, The Toy Dolls, Anti-Nowhere League, The 69 Eyes, Peter & The Test Tube Babies, Disciplin A Kitschme, KUD Idijoti, Mizar, Dubioza kolektiv, Six Pack, Atheist Rap, Overflow, Oružjem Protivu Otmičara, Antitodor, Popeye i drugi.

Festival se svake godine održava u klubu Uljanik, osim 2007. kada je održan na Monumentima unutar bivšeg vojnog kompleksa Katarina. Mnogi ocjenjuju Viva la Polu! iznimno kvalitetnim festivalom, te je postao prepoznatljiv znak Pule.

Vanjske poveznice
-----------------

* MySpace stranica
Koordinate: 41°53′27″N 12°29′23″E﻿ / ﻿41.89083°N 12.48972°E﻿ / 41.89083; 12.48972

Ostaci Hrama viđeni sa Koloseuma
**Hram Venere i Rome** (latinski: , italijanski: ) je bio hram u Rimu posvećen boginjama Veneri Felix i Romi Eterni (oličenju Rima). Nalazio se na Velijanskom brežuljku, između Forum Romanuma i Koloseuma, te je, prema nekim tumačenjima, predstavljao najveći hram u cijeloj rimskoj historiji. Njegovu je izgradnju po vlastitom projektu započeo car Hadrijan godine 121. koji ga je svečano inaugurirao godine 135. iako je potpuno dovršen tek 141. pod vlašću njegova nasljednika Antonina Pija.

Godine 307. hram je oštećen u požaru, ali ga je obnovio Maksencije, a novu nadogradnju 390-ih izveo kratkotrajni poganski car Eugenije. Početkom 9. vijeka je srušen u potresu, te je oko 850. papa Leon IV naredio da se na njegovim ruševinama sagradi crkva Santa Maria Nova, koja je 1612. preimenovana u crkvu Santa Francesca Romana.

Eksterni linkovi
----------------

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Hram Venere i Rome***

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 244333632
* GND: 7682030-0

 |
**Glavni ministar Fidžija** (engleski: *Chief Minister of Fiji*) bio je šef kabineta kolonijalnog Fidžija u periodu od 20. rujna 1967. do 10. listopada 1970. godine. Funkcija glavnog ministra bila je preteća funkcije premijera uspostavljene po sticanju nezavisnosti 1970. godine, a utemeljena je 1967. godine u jeku reformskih zahvata britanskih kolonijalnih vlasti, čiji je cilj bila izgradnja modernih političkih institucija koje su Fidži trebale pripremiti za nezavisnost. 

Glavnog ministra imenovao je guverner Fidžija, a da bi zadržao svoju poziciju morao je uživati podršku Zakonodavnog vijeća. Prvi glavni ministar postao je ratu Kamisese Mara, čija je Stranka saveza imala većinu u Zakonodavnom vijeću; Mara je na toj funkciji ostao sve do ukidanja kolonijalne uprave, kada je funkcija glavnog ministra zamijenjena onom premijera, te je nastavio obnašati novu dužnost sve do 1987. godine.

Spisak glavnih ministara
------------------------

| # | Portret | Ime(rođenje–smrt) | Početak mandata | Kraj mandata | Stranka |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Glavni ministri kolonije Fidži |
| 1 |  | ratu Sir Kamisese Mara(1920–2004) | 20. rujna 1967. | 10. listopada 1970. | Stranka saveza |
**Hemijska ligacija** je set tehnika koje se koriste za stvaranje dugačkih peptidnih ili proteinskih lanaca. To je drugi stepen u konvergentnom pristupu. Prvo se manji peptidi sa 30-50 aminokiselina pripreme konvencionalnom hemijskom sintezom peptida. Oni su potpuno nezaštićeni. Hemijska ligacija je tehnika povezivanja tih peptida putem hemoselektivnih reakcija da bi se dobio jedinstven proizvod, obično u vodenom rastvoru. Sa nekoliko uzastopnih povezivanja, proteini do 200-300 aminokiselina se mogu proizvesti.

Metodi hemijske ligacije
------------------------

Više tehnika je opisano u literaturi. Najpraktičniji i najrobustniji metod za hemoselektivne reakcije nezaštićenih peptida je prirodna hemijska ligacija. Prirodna hemijska ligacija je prevazišla limitacije klasičnog sintetičkog organsko hemijskog pristupa totalnoj sintezi proteina, i omogućava rutinsku totalnu ili semi- sintezu proteinskih molekula. Originalni hemijsko ligacioni metodi su formirali non-nativne veze na mestu ligacije. Nativna hemijska ligacija je bila naknadno razvijena. U nativnoj hemijskoj ligaciji, nezaštićeni peptid-tioestar reaguje sa Cys-peptidom da proizvede ligacioni proizvod sa prirodnom peptidnom vezom na mestu ligacije. U tom metodu, inicijalni tioestar-vezani ligacioni intermedijar se reorganizuje da formira amidnu vezu.

Nativna hemijska ligacija oslanja na prisustvo ostataka cisteina na mestu ligacije. Metodi koji koriste zaštitne pomoćne grupe mogu u nekim slučajevima da prošire opseg upotrebe nativne hemijske ligacije na non-cisteinske ostatke, kao što može i upotreba desulfurizacije nakon ligacije (npr. konvertovanje Cys u Ala). 

### Izražena proteinska ligacija

Korišćenjem prirodnog inteina moguće je pripremiti rekombinantni polipeptid C-terminalni tioestar. Ovo omogućava upotrebu velikih rekombinantnih proteina – izvedenih iz tioestera u nativnoj hemijskoj ligaciji. Rekombinantni tioestar može biti spojen u a sintetički peptid sa N-terminalnim cisteinom. Nativna hemijska ligacija ove vrste koristeći rekombinantne C-terminalne tioestere je poznata kao izražena proteinska ligacija. Rekombinantna ekspresija takođe biti korišćena da proizvede Cys-polipeptid za upotrebu u nativnoj hemijskoj ligaciji.

Literatura
----------

1. ↑  Kent SB (2009). „Total chemical synthesis of proteins". *Chem.Soc.Rev* **38**: 338-351. DOI:10.1039/b700141j.
2. ↑  Schnölzer M, Kent SB. (1992). „Constructing proteins by dovetailing unprotected synthetic peptides: backbone-engineered HIV protease". *Science* **256**: 221-5.
3. ↑  Nilsson BL, Soellner MB, Raines RT (2005). „Chemical Synthesis of Proteins". *Annu. Rev. Biophys. Biomol. Struct* **34**: 91-118.
4. ↑  Bang D, Pentelute BL, Kent SB (2006). „Kinetically controlled ligation for the convergent chemical synthesis of proteins". *Angew Chem Int Ed Engl* **45**: 3985-8.
5. ↑  Dawson PE, Muir TW, Clark-Lewis I, Kent SB. (1994). „Synthesis of proteins by native chemical ligation". *Science* **266**: 776-9.
6. ↑  Muir TW. (2003). „Semisynthesis of proteins by expressed protein ligation". *Annu Rev Biochem* **72**: 249-89.

Spoljašnje veze
---------------

* Instantni uvid: hemijske veze
* Hemijska ligacija[*mrtav link*]
Hram Herkula Viktora (Pobjednika), Forum Boarium, Rim
 Hram Herkula Viktora, akvarel, 19. vijek
**Hram Herkula Viktora** (lat.: *Hercules Victor*, Herkula Pobjednika, tj. Herkula koji daje pobjedu) je rotonda tj. hram kružnoga tlocrta koji se nalazi na Forumu Boariumu u Rimu. 

Izvorno bio posvećen grčko-rimskom diviniziranom heroju Herkulu (grč. Heraklu), te je najstariji i jedan od najbolje sačuvanih hramova iz vremena Rimske Republike.

Po svojoj konstrukciji, riječ je o korintskom monopteru, tj. o hramu s kružnom kultnom prostorijom (celom), okruženom izvorno s dvadeset, a danas s devetnaest korintskih stupova. Kamena trabeacija hrama – arhitrav, friz i vijenac – nažalost nisu sačuvani i nije sigurno kako su točno izgledali.

Hram je podignut potkraj 2. vijeka pne. od strane trgovca koji se obogatio trgovinom uljem, pa ga je stoga dao sagraditi blizu trgovačke luke na Tiberu te ga je, kako je pokazao sačuvani natpis, posvetio bogu zaštitniku uljara (olearii) Herkulu. 

Hram je podignut od penteličkog mramora. Vjerojatno ga je projektirao grčki arhitekt Hermodor (Hermodoros) iz Salamine, koji je krajem 2. vijeka pne. radio u Rimu. Statuu Herkula Olivarija (Hercules Olivarius), izradio je kipar Skopas mlađi, također Grk.

Sadašnji izgled hrama plod je restauracije iz vremena cara Tiberija iz prve polovice 1. vijeka, kada je devet stupova i jedanaest kapitela od penteličkog, zamijenjeno stupovima i kapitelima od kararskog mramora, koji se u rimsko vrijeme nazivao mramorom iz Lune.

Zbog sličnosti svoje kružne konstrukcije s Hramom Veste na rimskom Forumu, ovaj hram je često bio pogrješno nazivan Hram Veste.

U 12. stoljeću hram je posvećen u crkvu sv. Stjepana „od kola", a 1475. godine je oslikan je freskom iznad glavnoga oltara. U 17. vijeku posveta crkve je promijenjena u sv. Mariju „od Sunca".

Hram je privukao pozornost arhitekata renesanse, osobito Bramantea, koji je po uzoru na njega i Hram Veste u Tivoliju, projektirao glasoviti Tempietto.

Povezano
--------

* Umjetnost starog Rima
* Rimski hram

Literatura
----------

* All of Ancient Rome, Firenca, 1988. str. 94.
* Ezra Nahmad: The archaeological Center of Rome, Firenca, 1982. str. 27.

Vanjske veze
------------

***Hram Herkula Viktora*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fotografije i opis unutrašnjosti hrama (engl.) Arhivirano 2006-01-04 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 253022269

 |
**Glavoč bjelčić** (lat. *Gobius bucchichi*) je riba iz brojne porodice glavoča. Naziva se još i Bučićev glavoč/glamac po poznatom prirodoslovcu Grguru Bučiću. Dosta je brojan na našoj obali, nalazimo ga u samom plićaku, na dubinama do 5 m, a može ga se naći i u malim lokvama. Duguljastog je tijela. Bjelkaste je ili svijetlosmeđe boje, sa malo tamnijim smeđim malim mrljama. Preko očiju ima tamnosmeđu crtu, a ista je vidljiva isprekidana bočno. Naraste do 10 cm a hrani se manjim organizmima koje može uhvatiti, te algama. Često se drži u kućnim morskim akvarijima.

Zanimljivost
------------

Glava glavočića bjelčića. Toskana, Italija.
Bjelčić je razvio poseban način obrane od grabežljivaca. kada se osjeti ugroženim, on se ne skriva u rupe kao moge druge riblje vrste već zaštitu traži među žarnim nitima smeđe vlasulje (Anemonia sulcata), gdje siguran čeka dok opasnost prođe.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavoč bjelčić živi u Mediteranu, te u malenom dijelu Atlantika, uz južni dio Portugala .

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Bucchich's goby (fishbase.org)

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Glavoč bjelčić** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavoč bjelčić** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavoč bjelčić** |

***Glavoč bjelčić*** na Wikimedijinoj ostavi
**Winnipeg** je veliko jezero na jugu Kanade u provinciji Manitoba, izvor rijeke Nelson.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Jezero Winnipeg* nalazi se na jugu kanadske provincije Manitoba blizu granice sa Ontariom. Ono je ostatak prahistorijskog glacijalnog jezera Agassiz. *Jezero Winnipeg* dugo je oko 425 km i zauzima površinu od 24 387 km², ali je uglavnom plitko, prosječna dubina iznosi 15 m, dok je najveća dubina 217 m. Jezero prima vode od tri glavne pritoke, rijeka; Saskatchewan, Winnipeg i Red, a njegove vode ističu rijekom Rijekom Nelson u Hudsonov zaljev.

Karta Jezera Winnipeg
Po *Winnipegu* ima nekoliko otoka, od kojih se po veličini se izdvajaju otoci Hecla, Deer i Black, na kojima je danas smješten Provincijski park Hecla, na površini od 862 km².

Zapadne obale jezera su uglavnom prekrivene gustim šumama, dok su južne obale poznate po pješčanim plažama. Jezero Vinipeg je bogato ribom koju lovi flota iz najvećeg naselja na njegovim obalama Gimli. Ono je i rekreaciona zona obližnjeg velikog grada Winnipeg, koji je udaljen 64 km južnije.

Ime
---

*Winnipeg* na jeziku indijanaca Kri, znači **Blatna (mutna) voda**.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9   „*Winnipeg Lake*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Winnipeg Lake* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

***Winnipeg (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Glavoč Guilletijev** (lat. *Lebetus guilleti*) ili Gulijev glavoč kako ga negdje nazivaju je riba iz velike porodice glavoča (lat. Gobiidae). Tek je u novije vrijeme pronađen u Jadranskom moru (1999 - kod Klenovice), do tada se mislilo da ga u Jadranu nema. Živi na malim dubinama, do 30 m, na šljunčanim terenima. Male je veličine, naraste samo do 2,5 cm duljine, a tijelo mu je splošteno. Glava mu je mala s velikim očima, a u ustima ima tri reda zuba. Bojom se prilagođava okolici, a osnovne su bijele i smeđe šare, koje su međusobno odvojene tamno smeđim rubovima.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavoč Guilletijev živi na području istočnog Atlantika od Kategatta (ima ga i u području oko Danskih otoka) do Portugala, zapadni dio Mediterana, te oko Kanara. Zadnje potvrđeno stanište mu je Jadran .

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Nove vrste riba u Jadranu Arhivirano 2009-01-02 na Wayback Machine-u (izor.hr)
2. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
3. ↑  (`en`) Guillet's goby (fishbase.org)

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Guilletijev glavoč** |
**Henry V. Lucas** (1858-1910) bio je američki poduzetnik i bejzbolski funkcionar iz 19. vijeka. 

Godine 1883. Lucas, koji je već bio raspolagao s imovinom od preko milion dolara, je došao na ideju da iskoristi nezadovoljstvo igrača sa strogim pravilima o transferu tadašnje dvije profesionalne bejzbol lige - National League i American Association. Pravila, ustanovljena kako bi se spriječilo međusobno otimanje igrača i očuvala kvaliteta igre, sve češće su se zloupotrebljavala za ucjenjivanje igrača od strane uprave. Lucas je osnovao ligu Union Association koja nije imala ta stroga pravila, i za koju se pretpostavljalo da će privući najbolje igrače iz NL i AA.

NL i AA su na najave o novoj ligi dogovorili doživotno izbacivanje svakog igrača koji se usudi zaigrati u UA ili surađivati s Lucasom. Uspkros toga, relativno veliki broj igrača je prešao u UA.

Međutim, ležerna pravila o trasnferu su se ubrzo pokazala kao njena najveća slabost, s obzirom da ih je sam Lucas zloupotrijebio ne bi li od svog kluba *St. Louis Maroons* napravio super-klub s najboljim igračima. Maroons su tako dominirali nad svim protivnicima, da je publiks ubrzo izgubila interes za utakmice, i natjerala UA na raspuštanje.

Lucas je, s druge strane, za 2.5000 US$ uspio ubaciti svoj klub u National League. Međutim, nakon samo dvije sezone, *Maroons* je prisiljen na raspuštanje zbog slabih rezultata i gledanosti.

Lucas je nakon toga neko vrijeme pokušavao ponovno započeti s karijerom uz bejzbolu, ali je njegovo bogatstvo bilo potrošeno, te ga nitko nije shvaćao ozbiljno. Prisiljen zarađivati za život kao željeznički službenik, umro je od srčane bolesti u dobi od 52 godine.

Izvori
------

* *The Beer and Whisky League* by David Nemec
* baseball-reference.com
**Zaton Doli** je naselje u Dubrovačko-neretvanskoj županiji u općini Ston.

Zemljopisni položaj
-------------------

Mjesto se nalazi u prelijepoj uvalici ispod Jadranske turističke ceste u neposrednoj blizini glavnog raskrižja za poluotok Pelješac.

Ekonomija
---------

Stanovnici Zaton Dola se bave uzgojem školjki kamenica i dagnji te ribolovom i poljodjelstvom.

Stanovništvo
------------

Zaton Doli u velikoj većini nastanjuju Hrvati katoličke vjeroispovjesti, a prema popisu stanovništva iz 2001. godine u mjestu živi 158 stanovnika.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

Napomena: U 1857. i 1869. iskazano pod imenom Zaton. Od 1857. do 1971. sadrži podatke za bivše naselje Zamaslina koje je od 1890. do 1931. iskazivano kao naselje.

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Ston |
| --- |
| Boljenovići • Brijesta • Broce • Česvinica • Dančanje • Duba Stonska • Dubrava • Hodilje • Luka • Mali Ston • Metohija • Putniković • Sparagovići • Ston • Tomislavovac • Zabrđe • Zaton Doli • Žuljana |
**Zakonodavno vijeće** (engleski: *Legislative Council*) bio je parlament kolonijalnog Fidžija i preteča suvremenog Parlamenta, koji je utemeljen po sticanju nezavisnosti 1970. godine. Zakonodavno vijeće uspostavljeno je 1875. godine, nedugo nakon početka britanske kolonizacije, kada je prvi stalni guverner Fidžija, Arthur Hamilton-Gordon, utemeljio kolonijalne institucije među kojima je bilo i Zakonodavno vijeće; dotad je uz guvernera postojalo samo savjetodavno Izvršno vijeće. Inicijalno je vijeće imalo 10 imenovanih članova - šest kolonijalnih dužnosnika i četiri imenovana člana koji nisu bili dužnosnici - koji su u pravilu bili Europljani, tako da domaće stanovništvo inicijalno nije imalo nikakvu reprezentaciju u kolonijalnoj administraciji. 

Tokom narednih desetljeća, Zakonodavno vijeće je prolazilo kroz brojne reforme, prva od kojih je inicirana 1904. godine. Broj članova Vijeća s godinama je povećavan, a uz imenovane, uspostavljeni su i izabrani članovi, čime je domaće stanovništvo konačno dobilo pravo reprezentacije, iako je ono inicijalno bilo brojčano ograničeno. S vremenom su pravo izbora i reprezentacije dobile žene i Indofidžijci, a opće biračko pravo uvedeno je 1966. godine za sve punoljetne građane. Naredne godine utemeljena je i odgovorna vlada, što je bio prvi korak prema potpunoj nezavisnosti Fidžija; novoutemeljena funkcija glavnog ministra direktno je ovisila o podršci u Zakonodavnom vijeću, što je značilo da je ono uživalo značajne ovlasti. 

Nakon nezavisnosti Fidžija 1970. godine, posebna klauzula zahtijevala je nastavak postojanja Zakonodavnog vijeća, koje je nakon prvih izbora nakon nezavisnosti postalo Predstavnički dom.

Sastav Zakonodavnog vijeća
--------------------------

| Godina | Europljani | Fidžijci | Indofidžijci | Ukupno |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Službenici | Imenovani | Izabrani | Imenovani | Izabrani | Imenovani | Izabrani |
| 1875. | 6 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 10 |
| 1904. | 11 | 0 | 6 | 2 | 0 | 0 | 0 | 19 |
| 1916. | 11 | 0 | 7 | 2 | 0 | 1 | 0 | 21 |
| 1929. | 13 | 0 | 6 | 3 | 0 | 0 | 3 | 25 |
| 1937. | 17 | 2 | 3 | 0 | 5 | 2 | 3 | 32 |
| 1963. | 19 | 2 | 4 | 2 | 4 | 2 | 4 | 37 |
| 1966. | 0 | 0 | 10 | 2 | 12 | 0 | 12 | 36 |
**Hailsham** je grad od 21,440 stanovnika na jugoistoku Engleske u Grofoviji East Sussex.

Hailsham je administrativni centar Distrikta Wealden.

Geografske karakteristike
-------------------------

Hailsham leži u unutrašnosti, udaljen 11 km sjeverno od Eastbourna i 18 km istočno od administrativnog centra grofovije Lewesa.

Historija
---------

Iako je dokumentiran kao feud u Domesday Booku još u 11. vijeku, o njegovoj ranoj historiji se malo zna.

Za srednjeg vijeka postao je trgovište za stoku, prvu povelju da može održavati sajam dobio je od kralja Henrya III.

Prvu tvornicu užadi otvorio je 1807. Thomas Burfield, nakon njega su i drugi otvorili slične pogone pa je Hailsham dobio nadimak - *Grad konopa*. Za vrijeme Drugog svjetskog rata u gradu su se proizvodili avioni Hurricane.

Proizvodnja užadi i danas je važna za privredu grada, pored nje važna je i proizvodnja cigala, iako je poljoprivreda uz trgovinu ipak najvažnija.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Gournay-en-Bray, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South East England" (engleski). City population. Pristupljeno 3. 04. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Everything you need to know about hidden Hailsham*" (engleski). Sussex Life. Pristupljeno 03. 03. 2017. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Hailsham*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hailsham Town Council (`en`)
**Epping Forest** je distikt od 129,677 stanovnika na istoku Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Prostire se po jugozapadnom dijelu Grofovije Essex na sjeveroistočnom rubu
Grofovije Greater London.

Historija
---------

Distikt Epping Forest je formiran nakon administrativne reforme zemlje 1. aprila 1974. ujedinjenjem dotadašnjih urbanih distrikta; Chigwell, Epping i Waltham Holy Cross sa ruralnim distriktima Epping i Ongar.

Nakon tog su 1994. i 1995. dva manja granična teritorija dana Grofoviji Greater London.

Distrikt je me dobio po drevnoj šumi (engleski: *forest*) koja se nekad prostirala preko čitavog distikta. Ta šuma je originalno bila 
kraljevsko lovište, koje je vremenom sve više smanjivano, na račun lokalnih stanovnika, koji su kao tradicionalni nositelji zajedničkih prava na nju, zahtjevali i krčili svoj dio.

Od potpunog nestajanja spasio je Zakon izglasan u Parlamentu - 1878. Danas se o preostalih 23 km² brine Grad London.

Trgovište Epping je administrativni centar distikta i mjesto gdje se nalazi veliki trgovački centar. Drugi 
urbani centri, zapravo londonska predgrađa su Chigwell, Waltham Abbey i Chipping Ongar.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Epping Forest (District, Essex)" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 03. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Epping Forest*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Epping Forest (distrikt)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Epping Forest District Council (`en`)

| * p
* r
* u
Unitarne jedinice i Distrikti Grofovije Essex |
| --- |
| Unitarne jedinice | Southend-on-Sea · Thurrock |  |
| Distrikti | Harlow · Epping Forest · Brentwood · Basildon · Castle Point · Rochford · Maldon · City of Chelmsford · Uttlesford · Braintree · Colchester · Tendring |
**Varaždin Breg** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Gornji Kneginec, Varaždinska županija.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 1448 stanovnika te 469 obiteljskih kućanstava.

  

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:**U 1910. i 1921. podaci su uključeni u naselje Varaždin. U 1991. povećano za dio područja naselja Jakopovec – do 1981. nenaseljen (općna Jalžabet) te smanjeno za dio područja koji je pripojen naselju Lužan Biškupečki (do 1981. također nenaseljen). Do 1971. iskazivano pod imenom Varaždin-Breg.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Varaždin Breg** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Gornji Kneginec |
| --- |
| Donji Kneginec • Gornji Kneginec • Lužan Biškupečki • Turčin • Varaždin Breg |
**Vardar** (makedonski: *Вардар*, grčki: *Αξιός* [*Aksiós*], latinski: *Axius*) je najveća rijeka Republike Makedonije i jedna od većih na Balkanu. Dužina rijeke iznosi 388 km, a njeno porječje pokriva površinu od oko 20.500 km².

Geografske karakteristike
-------------------------

Vardar kod Velesa 1922. godine
Vardar izvire kod mjesta Vrutok, nekoliko kilometara sjeverno od Gostivara u Republici Makedoniji, zatim teče na sjever kroz Pološku kotlinu, zatim mjenja smjer naglo zaokreće na istok i teče tako do Skoplja. Od Skoplja nadalje rijeka teče relativno ravnomjerno u pravcu jugoistoka kao mirna nizinska rijeka sve do Grčke. Nakon Velesa Vardar prolazi kroz Tikvešku kotlinu gdje se u nju ulivaju njene najveće pritoke Crna Reka sa lijeve i Bregalnica sa desne strane. Potom teče kroz Demirkapijsku klisuru (kod Demir Kapije) i zatim kod Gevgelije ulazi u Grčku. Tu rijeka malo mijenja smjer i teče ravnomjerno na jug kroz Solunsko polje gdje se u Solunskom zaljevu ulijeva u Egejsko more. U svom donjem dijelu Vardar ima brojne riječne otoke, a na ušću veliku deltu.

Makedoniji pripada 80% riječnog toka Vardara (301 km), zbog čega je današnja Makedonija i nosila ime Vardarska banovina u vrijeme Kraljevine Jugoslavije.

Vardar kod sela Nogaevci (Tikveška kotlina)

Etimologija
-----------

* Najprihvaćenija teorija o porijeklu imena *Vardar* je ona da ime potječe od tračke riječi *Bardários* ( 'crna voda'). Postoji i teorija da ime potječe od germanske riječi *Vordol* (crn, prljav) iz vremena Ostrogota, kad su oni boravili u tim krajevima.

Ime *Bardários* (Βαρδάριος) koristili su i stari Grci u 3. vijeku pne. a koristilo se i za Bizanta.

* Grčko ime za rijeku *Axios* (Αξιός) spominje već Homer (Il. 21.141, Il. 2.849) kao dom Pajonaca (Paeonians), saveznika Troje.

Izvori
------

1. ↑  Orel, Vladimir. *A Handbook of Germanic Etymology*. Leiden, Netherlands: Brill, 2003: 392.
2. ↑  Axios, Georg Autenrieth, *A Homeric Dictionary*, at Perseus

Vanjske poveznice
-----------------

* Proceedings of the 1st Axios Catchment Consortium Meeting Arhivirano 2011-07-22 na Wayback Machine-u (`en`)

***Vardar*** na Wikimedijinoj ostavi
**Zakon o video snimkama 1984. godine** (engl. ) je zakon koji je izglasao Parlament Ujedinjenog Kraljevstva i koji je na snagu stupio formalnim pristankom kraljice Elizabete II, poznat po tome što su njime Britanskom odboru filmskih cenzora dane ovlasti da reguliraju video izdavaštvo, odnosno uvedena stroga ograničenja filmskih sadržaja koji se u UK mogu gledati na video-izdanjima. Zakon je donešen nakon višegodišnje moralne panike koji su izazvali britanski tabloidi, upozoravajući na eksplicitni seks i nasilje, odnosno tzv. "video opačine" u filmovima izdavanima na video-kazetama i diskovima, a za koje zakon dotada nije predviđao regulaciju. Zakon, koji je i danas na snazi, učinio je standarde filmske cenzure u UK primjetno strožima u odnosu na Evropu i ostatak Zapadnog svijeta.

2009. je ustanovljeno da određene odredbe Zakona formalnopravno ne zadovoljavaju direktive Evropske unije te je zbog toga 2010. godine morao biti donesen novi istoimeni zakon koji je u suštini sačuvao sve restriktivne odredbe svog prethodnika.
Klinasti sinus (žuto)
**Klinasti sinus** (lat. *sinus sphenoidalis*) je parna paranazalna šupljina smeštena u telu klinaste kosti, mada se u 20% slučajeva širi i u njeno malo i veliko krilo i krilasti nastavak. Desni i levi sinus su odvojeni koštanom pregradom (lat. *septum sinuum sphenoidalium*) koja se nalazi u središnjoj ravni lica, ali ponekad u zadnjem delu skreće na jednu stranu. Sinus ima bliske embrionalne, patološke i funkcionalne odnose sa sitastim ćelijama, a razvija se do 15. godine života. Oblik mu je varijabilan, ali uglavnom podseća na kocku.

Prednji zid odgovara nosnoj duplji i na njemu se nalazi otvor sinusa. Zadnji zid ima promenljive odnose u zavisnosti od razvijenosti. Ukoliko sinus ima manje dimenzije njegov zadnji zid je postavljen u frontalnoj ravni, a ukoliko to nije slučaj on odgovara tzv. sedlu i potiljačnoj kosti. Gornji zid stupa u odnose sa optičkom raskrnicom (mestom ukrštanja vlakana vidnih živaca) i hipofiznom jamom. Donji zid odgovara krovu nosne duplje i svodu ždrela. Spoljašnji zid ima dva dela: prednji (orbitalni) i zadnji (moždani). Prvi gradi unutrašnji zid očne duplje, a drugi je u kontaktu sa kavernoznim sinusom. Unutrašnji zid čini međusinusna pregrada.

Sinus se izliva u nosnu duplju preko otvora na prednjem zidu, koji učestvuje u izgradnji krilasto-sitastog špaga.

Izvori
------

1. ↑  Slavoljub V. Jovanović; Nadežda A. Jeličić (2000). *Anatomija čoveka – glava i vrat*. Beograd: Savremena administracija. ISBN 86-387-0604-9.
2. ↑  Slavoljub V. Jovanović; Neva L. Lotrić (1987). *Deskriptivna i topografska anatomija čoveka*. Beograd, Zagreb: Naučna knjiga.
3. ↑  Susan Standring, ur. (2009) [1858]. *Gray's anatomy: The Anatomical Basis of Clinical Practice, Expert Consult*. illustrated by Richard E. M. Moore (40 izd.). Churchill Livingstone. ISBN 978-0-443-06684-9.
4. ↑  Danica Obradović; Ljilja Mijatov-Ukropina; Ljubica Stojšić (2000). *Osteologija za studente medicine*. Novi Sad. ISBN 86-489-0274-6.

Literatura
----------

* Slavoljub V. Jovanović; Nadežda A. Jeličić (2000). *Anatomija čoveka – glava i vrat*. Beograd: Savremena administracija. ISBN 86-387-0604-9.
* Slavoljub V. Jovanović; Neva L. Lotrić (1987). *Deskriptivna i topografska anatomija čoveka*. Beograd, Zagreb: Naučna knjiga.
* Danica Obradović; Ljilja Mijatov-Ukropina; Ljubica Stojšić (2000). *Osteologija za studente medicine*. Novi Sad. ISBN 86-489-0274-6.

| Paranazalni sinusi |
| --- |
| čeoni sinus - vilični sinus - sitasti sinus - klinasti sinus |
**Zenata** (berberski: *Iznaten* ili *Iznasen*, arapski: زناتة) bili su berberski plemenski savez, koji je za srednjeg vijeka bio rasprostranjen po centralnom i zapadnom Magrebu.

Većinom nomadski stočari deva, - Zenate su bili vrlo heterogen savez, sastavljen od brojnih plemena i malih porodičnih klanova. Među njima su glavnu ulogu imala plemena; Magrava, Banu Ifran i Banu Marin. Iz redova Zenata nastale su dvije marokanske dinastije; Marinidi i Vatasidi koje su vladale između 13 i 16. vijeka, i Abdalvadidi koji su vladali Sultanatom Tlemsen.

Sa Zenetama su jezično povezani Rifi na sjeveru Maroka, i dio alžirskih Berbera iz Auresa (naročito oni koji govore Šaviju). u južnom Alžiru.

Historija
---------

U vrijeme Arapske invazije na Sjevernu Afriku, prema Ibn Haldunu najmoćnije pleme Zeneta bilo je Banu Ifran koje se prostiralo od Tripolitanije, Ifrikije sve do krajnjeg zapada Magreba.

Poput većine Zeneta i Banu Ifran su prihvatili islamski Haridžizam, a poneki Ibadizam.
Velika haridžitsko - berberska pobuna zakrvavila je Magreb u 8. vijeku i dovela do konstituiranja brojnih emirata, koji su većinom bili mali i kratkotrajni.

Dva haridžitska emirata osnovana su u centralnom Magrebu, a trećem je prijestolnica bila Sidžilmasa na jugu koja je nekoliko vijekova kontrolirala transsaharsku trgovinu.

U Tiaretu je ibadijski emirat osnovao perzijski plemić Abd ar-Rahman ibn Rustam, koji nije dugo potrajao jer se bazirao na teokratskoj organizaciji.
Drugi haridžitski emirat u centralnom Magrebu, imao je za prijestolnicu Tlemsen.

Savezništvo između plemena Banu Ifran i Magrava, koji su bili dobro povezani sa vladarima Omejadskog Kalifata iz Cordobe predstavljalo je ozbiljnu prijetnju Fatimidskom kalifatu, kog je zamalo uništio Abu Yazid (znan po nadimku Ṣāhib al-Himār *Vlasnik magarca*).
On je nakon zauzimanja Kairuana, - 945. opsjedao fatimidskog kalifa Muhameda al-Kaima Bi-Amrilaha u njegovoj prijestolniciMehdiji. Od propasti ga je spasila intervencija Zirida, kad su se Fatimidi oporavili započeli su neumoljivu borbu protiv Haridžita iz Ifrikije.

Za razliku od njih oni iz centralnog Magreba, naročito Banu Ifran iz Sultanata Tlemsen, uspjeli su sačuvati svoju vlast i proširiti svoj teritorij zahvaljujući savezu sa iberijskim Omejadima tradicionalnim rivalima Fatimida.
Zenit Banu Ifrana bio je sredinom 10. vijeka za vladavine Jale ibn Muhameda koji je zauzeo Oran i izgradio prijestolnicu Ifgan, kod Maskare.

Nakon tog počeo je raspad Zeneta pod udarima fatimidskih snaga, jedan dio prešao je u Al-Andalus, a veći dio na krajnji zapad Magreba, a dobar dio se raspršio i vratio nomadskom stočarstvu.

Posljednji je pao Tlemsen koji se pokušao oduprijeti širenju Almoravida pod udarima njihova emira Jusufa ibn Tašfina.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Zénètes*" (francuski). Larousse. Pristupljeno 24.2. 2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Ifrikos*" (francuski). Encyclopedie Berbere. Pristupljeno 25.2. 2020.

Vanjske veze
------------

* *Zénètes* (`fr`)
Karta Aljaske
**Incident leta 1628 Japan Air Lines** (japanski *日航ジャンボ機UFO遭遇事件*) odnosi se na navodni 30-minutni NLO incident koji se odigrao 17. XI 1986. kojeg je vidjela posada japanskog teretnog aviona Boeing 747 dok je bila iznad grada Anchorage, Aljaska. Avion je letio iz Pariza preko Amerike do Tokija. Oko 17:11 sati, osoblje u pilotskoj kabini je uočila dva neidentificirana objekta na nebu sa njihove lijeve strane. NLO-i su se pojavili odozgo i počeli pratiti njihov avion. Iako su bili donekle prikriveni zbog mraka, ono što je izgledalo na potisnike su im svijetlili. Kada su se približili avionu, osvijetlili su kabinu i piloti su osijećali toplinu na licu. Dva NLO-a su otišla, a potom se pojavio treći, puno veći objekt u obliku diska i također je nastavio pratiti avion. Pilot Kenju Terauchi je potom zatražio promjenu kursa. Nakon nekog vremena, taj treći objekt je odletio izvan vidika, te je avion dalje normalno nastavio svoj let.

John Callahan, bivši zaposlenik Savezne uprave za civilno zrakoplovstvo, tvrdi da je tijekom tog incidenta centrala razgovarala sa japanskim pilotom i imala tri velika, okrugla objekta na radaru. Callahan tvrdi da je nakon toga dobio sastanak sa članovima CIA-e, FBI-a i znanstvenog osoblja američkog predsjednika Ronalda Reagana, kojima je predao cjelokupnu dokumentaciju o incidentu, uključujući izvještaje o radaru. Potom tvrdi da se dogodilo sljedeće:

 Wikiquote
*„Nakon što sam im pokazao materijale tri puta, jedan od njih mi je pristupio i rekao: "ovo se nikada nije dogodilo. Nikada nismo bili ovdje. Zaplijenit ćemo sve materijale, a vi se morate zakleti da ćete ovo držati tajnom"... Pitao sam jednog agenta bi li bilo u redu kontaktirati medije o ovom slučaju, a on je rekao: "Ne možete to učiniti. To bi prestrašilo američku javnost. ne smiju znati o ovome"."*

Izvori
------

1. 1 2 3  Lee Spiegel (13. IV 2012). „UFO Encounters With Airplanes: Pilots, Officials Discuss Potential Safety Hazards". Huffington Post.
2. ↑  Shincho, Shukan. „Terauchi's London interview of December 1986". *JAL Pilot's UFO Story Surfaces after 20 Years*. JapanToday, ufocasebook.
3. ↑  Haines, Richard F. (2000). „Aviation Safety in America - A Previously Neglected Factor". *NARCAP Report*: 76. Arhivirano iz originala na datum 2009-02-19. Pristupljeno 2015-08-02.

Eksterni linkovi
----------------

* Pilot siguran da je vidio NLO Mohave Daily Miner
* NLO je bio veći od aviona Ellensburg Daily Record
Poređenje RNK (*levo*) i DNK (*desno*). Prikazani su heliksi i nukleobaze koji se koriste.
**Hipoteza o RNK svetu** je pretpostavka da su samoreplikacioni molekuli ribonukleinske kiseline (RNK) bili prekursori sadašnjeg života baziranog na dezoksiribonukleinskoj kiselini (DNK), RNK i proteinima. RNK ima sposobnost čuvanja genetičke informacije, slično DNK, i katalize hemijskih reakcija, poput enzima. Moguće je da je ona imala znatnu ulogu u evoluciji ćelijskog života.

Jedan pregled iz 2011. godine sugeriše da je više samoreplikacionih molekulskih sistema verovatno prethodilo RNK. Proteini koji su dovoljno veliki se samostalno saviju i imaju korisno dejstvo su se pojavili nako što je postala dostupna RNK koja bi katalisala peptidnu ligaciju ili aminikiselinsku polimerizaciju, mada su aminokiseline i kratki peptidi bili prisutni u ranijim smešama.

Pretpostavlja se da je RNK svet evoluirao u svet RNP enzima, kao što su ribozomi i ribozimi, pre nego što se razvio današnji DNK, RNK i proteinski svet. Smatra se da je DNK preuzela ulogu čuvanja podataka zbog njene povećane stabilnosti, dok su proteini, usled veće raznovrsnosti monomera (aminokiselina), preuzeli ulogu RNK u specijalizovanoj biokatalizi. Hipoteza o RNK svetu sugeriše da je RNK u modernim ćelijama evolucioni ostatak RNK sveta koji je prethodio našem. Isto tako, mnogi kritični kofaktori (ATP, Acetil-CoA, NADH, itd.) su bilo nukleotidi ili supstance koje su im blisko srodne.

Literatura
----------

* Cairns-Smith, A. G. (1993). *Genetic Takeover: And the Mineral Origins of Life*. Cambridge University Press. ISBN 0-521-23312-7.
* Orgel, L. E. (October 1994). „The origin of life on the Earth". *Scientific American* **271** (4): 76–83. DOI:10.1038/scientificamerican1094-76. PMID 7524147.
* L. E. Orgel (2004). „Prebiotic Chemistry and the Origin of the RNA World". *Critical Reviews in Biochemistry and Molecular Biology* **39** (2): 99–123. DOI:10.1080/10409230490460765. ISSN 1549-7798. PMID 15217990.
* Adrian Woolfson (September 2000). *Life Without Genes*. London: Flamingo. ISBN 978-0-00-654874-4.
* Vlassov, Alexander V.; Kazakov, Sergei A.; Johnston, Brian H.; Landweber, Laura F. (July 2005). „The RNA World on Ice: A New Scenario for the Emergence of RNA Information". *Journal of Molecular Evolution* **61** (2): 264–273. DOI:10.1007/s00239-004-0362-7. PMID 16044244.
* Engelhart, Aaron E.; Hud, Nicholas V. (2011). „Primitive genetic polymers". *Cold Spring Harb Perspect Biol*. DOI:10.1101/cshperspect.a002196.

Spoljašnje veze
---------------

* RNK svet (2001) Arhivirano 2006-06-14 na Wayback Machine-u
* Istraživanje novog RNK sveta (2004) Arhivirano 2007-08-18 na Wayback Machine-u