recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| * p
* r
* u
PohodiNeoasirskog Carstva |
| --- |
| Uspon Neo-Asirije – Pohodi Ashurnasirpala II – Pohodi Shalmanesera III – Qarqar – Pohodi Tiglath Pilesera III – Pohodi Sargona II – Pohodi Sanheriba – Lahiš – Jeruzalem – Dijala – 1. Babilona – Pohodi Esarhaddona – Pohodi Ashurbanipala – Ashdod – Susa – Elam – 2. Babilon – Arrapha – Assur – Niniva – Harran – Karkemiš |

**Pad Elama** je izraz koji se odnosi na događaje koji su doveli do osvajanja i uništenja Elamskog Kraljevstva na području današnjeg zapadnog Irana 639. pne.

Pozadina
--------

Povremeni sukobi Asirskog i Elamskog Carstva su se intenzivirali nakon asirskog osvajanja Babilonije s obzirom da su oba carstva nastojala ostvariti kontrolu nad Mezopotamijom. Elamci su često koristili babilonske pobune protiv Asiraca, pa je tako 721. pne. jedna takva intervencija dovela do prvog većeg zabilježenog sukoba Asiraca i Elamaca. Ti su sukobi s vremenom eskalirali, pogotovo za vrijeme vladavine Sanheriba kada je od elamske ruke 694. pne. stradao Sanheribov sin i nominalni babilonski kralj. Nastojanje Sanheriba da se osveti dovelo je do niza krvavih bitaka, kao što je bitka na Dijali. Iako su obje strane pretrpjele teške gubitke, Asirci su uspjeli održati svoju vlast nad Mezopotamijom i tako stvoriti uvjete za konačni obračun, koji će započeti posljednji veliki asirski kralj Asurbanipal.

Pohod na Susu
-------------

Povod za rat je bio upad elamskog princa-uzurpatora na teritoriju Mezopotamije 655. pne. Asurbanipalova prividna nevoljkost da Elam kazni vojnim pohodom je od strane Asurbanipalovog brata i babilonskog kralja Šamaš-šum-ukina shvaćena kao znak slabosti. On se, uz elamsku pomoć, pobunio protiv brata. Slijedila je četvorogodišnja asirska opsada Babilona nakon čijeg uspješnog završetka se Asurbanipal mogao posvetiti svojim neprijateljima.

648. pne. je pokrenut veliki pohod na Elam, koji je sljedeće godine doveo do potpunog uništenja Suse, glavnog grada Elama. Asurbanipal je osim toga potpuno opustošio okolna područja, nastojeći spriječiti Elam da se oporavi i pokrene nove pohode na Mezopotamiju.

Konačno uništenje
-----------------

Deset godina kasnije, Elam se, osim posljedica Asurbanipalovog pohoda, morao nositi i s građanskim ratom, ali i sve većim udarima Perzijanaca sa sjevera. U takvim uvjetima je asirski kralj Asurbanipal smatrao da je došao trenutak da se zada konačni udarac omrznutom neprijatelju. Godine 639. pne. je pokrenuo još jedan veliki pohod te osvojio i razorio elamske gradove, narod odveo u roblje, te, kako sam kaže na svojoj pobjedničkoj steli, uništio čak i divljač u Elamu.

Asurbanipalov posljednji veliki pohod je doveo do nestanka elamske države, čiju su teritoriju za nekoliko decenija apsorbirali perzijski vladari iz dinastije Ahemenida.

Međutim, i sama je Asirija bila iscrpljena tim ratovima, te je nakon Asurbanipalove smrti 627. pne. vrlo brzo došlo do naglog slabljenja, a potom i uništenja carstva.
„Kentaur" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Kentaur (razvrstavanje).
Kentaur, rimska kopija grčkog originala iz 2. st. pne.
**Kentauri** (grč. **Κένταυροι**, *Kéntauroi)*) bića su iz grčke mitologije. Kentaur je polukonj i polučovjek koji šeće šumama i voli samoću. Često ih prikazuju kao raskalašena i nagla bića. Jedina je iznimka Hiron. Izvrsni su ratnici, a hrane se sirovim mesom.

Etimologija
-----------

Kentaursko grčko ime Κένταυρος, *Kentauros* moglo bi biti složenica od *ken* i *tauros* što znači probadajući bik, ali bi također moglo označavati i ubojicu bikova.

Mitologija
----------

### Borba s Lapitancima

Sebastiano Ricci: Borba Kentaura i Lapitanaca, 1715.
Kentauri su najpoznatiji zbog borbe s Lapitancima. Naime, htjeli su oteti Hipodamiju i ostale žene na dan njezina vjenčanja s kraljom Piritom, Iksionovim sinom. Ondje je bio prisutan i Tezej, junak i osnivač gradova, koji je pomogao Piritu. Jedan je lapitski junak, Kenej, kojeg oružje nije moglo raniti, bio pretučen od Kentaura kamenjem i granama drveća. No, na posljetku su Kentauri pobijeđeni i uništeni. Kao i Gigantomahija i Titanomahija, i ovaj je rat metafora borbe između civiliziranosti i barbarizma.

### Kentauri

Heraklo i Nes, 7. stoljeće pne.
Pjesnik Pindar iznosi da je Kentaurima otac bio Kentaur, sin lapitskog kralja Iksiona i kraljice Nefele, utjelovljenja oblaka. Poslije je mlađi naraštaj Kentaura izgubio svoju surovost te su se pridružili Dioniziovoj pratnji - Satirima.

Moguće je da su isprva Kentaurima smatrani Tesalijci koji su stalno jahali konje, a kasnije se ta metafora pretvorila u mit. Homer Kentaure naziva više zvijerima nego ljudima.

Najpoznatiji Kentauri bili su Nes, Hiron, Fol i Eurition koji su bili likovi u pričama o Heraklu.

Najpoznatiji je bio Hiron koji se razlikovao od ostalih kentaura. Kentauri su bili zloglasni kao nasilni i nekulturni pijanice. Za razliku od njih, Hiron je bio pravi kontrast, inteligentan, civiliziran i ljubazan. Bio je stručnjak za umjetnost, lov i medicinu, a također i proricanje. Odgajao je i poučavao brojne grčke junake i bogove; imao je dar kojim je omogućio svojim učenicima da otkriju svoje najveće potencijale (v. Hiron).

Eksterni linkovi
----------------

***Kentauri*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kentauri u klasičnoj literaturi i umjetnosti (`en`)
* Mitovi o Kentaurima (`en`)
**Paleoindijanci** (u nekim izvorima **Paleoamerikanci**) je izraz koji se koristi za opisivanje ljudi koji su bili prisutni u Americi na kraju posljednjeg ledenog doba. Izraz 'paleo' dolazi od grčkog *palaios* (što znači *drevni*), te koji se koristi u izrazu 'paleolit', *drevni kamen,* a u ovom slučaju opisuje period gornjeg paleolita. U sjevernoameričkoj arheološkoj literaturi se ponekad koristi i kao sinonim za **ljude iz Clovisa** ; međutim, danas postoje dokazi da je i prije Clovisa postojalo nekoliko različitih paleoindijanskih kultura. 

Za Paleoindijance se vjeruje da su bili prvi ljudi koji su nastanili velike oblasti današnje Amerike, iako nije posve sigurno da su uistinu bili prvi stanovnici Novog svijeta. Naučnim svijetom danas dominira teorija prema kojoj su Paleoindijanci ušli u Ameriku iz Azije preko kopnenog mosta (v. *Beringija*) koji je spajao istočni Sibir s današnjom Aljaskom u doba kada je razina mora bila bitno niža od današnje zahvaljujući glacijaciji od prije 35.000 do prije 15.000 godina. Međutim, dokazi o još ranijem ljudskom prisutstvu u Južnoj Americi su stvorili alternativnu teoriju prema kojojoj su Paleoindijanci, ili barem neke njihove grupe, u Ameriku stigle čamcem s pacifičkih otoka ili azijskog kopna.

Za Paleoindijance se vjeruje da su bili nomadski lovci-sakupljači te pratili migrirajuće životinje praveći privremene logore. Kako su se ledenjaci s većeg dijela Sjeverne Amerike zbog zatopljenja povukli na sjever, vegetacija je odgovarala današnjoj tundri. Paleoindijanci su uglavnom lovili mastodonte i mamute, isto kao i prahistorijske medvjede, bizone i karibue, velike životinje karakteristične za tundru. Za Paleoindijance se zna da su lovili uz pomoć flautastih drvenih kopalja s kamenim vrhom, kao i kraćim kopljima (sulicama) koje su bacali uz pomoć atlatla; također su sakupljali jestivo bilje.

Paleoindijanci su najvjerojatnije putovali u malim grupama od oko 20 do 50 ljudi povezanih u proširenu familiju. Arheološki dokazi ukazuju na specifično flautasto kamenje, što sugerira trgovačku razmjenu između takvih grupa. 

Za Indijance arhaičkog stadija se vjeruje da su direktni potomci Paleoindijanaca.

V. također
----------

* Modeli migracije u Novi svijet
* Kultura Clovis

Vanjski linkovi
---------------

* Smithsonian Institute: Paleoamerican Origins Arhivirano 2006-10-17 na Wayback Machine-u
* Paleoindian & Other Archaeological Stuff
* Possible pre-Clovis Site in Ohio

***Paleoindijanci*** na Wikimedijinoj ostavi
| Pundžabi jezik (ਪੰਜਾਬੀ, پنجابی pañjābī) |
| --- |
| Govori se u: | Pakistanu (80 miliona ljudi)
Indiji (30 miliona ljudi) |
| Broj govornika: | 104 miliona |
| Jezička grupa: | indoevropski
 indoiranski
  indoarijevski
   **pundžabi** |
| **Status jezika** |
| Zvanični jezik u: | Indijske države Pendžab, Harajana, Čandrigar i teritorija Delhi |
| Kodovi i šifre pundžabi jezika |
| ISO 639-1 | pa |
| ISO 639-2 | pan |
| SIL | PAN, PNB |

**Pandžapski jezik** (ਪੰਜਾਬੀ, پنجابی *pañjābī*) je jezik naroda Pandžabaca i regiona Pandžab u Pakistanu i Indiji. Iako je veoma prisutan u Pakistanu, tamo nije priznat kao zvanični jezik, već kao dijalekat.

Osobine
-------

To je indoevropski jezik, iz podgrupe indoiranskih jezika. Nekarakteristično za većinu indoevropskih jezika, ali slično srpskom jeziku, pundžabi ima tonski akcenat sa tri intonacije. Morfološki, pundžabi jezik je aglutinativni jezik, sa tipičnim redom reči: subjekat-objekat-glagol. 

Rečnik modernog pundžabi jezika je pretrpeo uticaj hindustani, persijskog i engleskog jezika. Velika dijaspora govornika ovog jezika utiče na usvajanje reči iz mnogih krajeva sveta. Kao i ostali severnoindijski jezici, osnova je izvedena iz jezika sanskrit tako da je jezik indoevropski.

Pismo
-----

Pundžabi ispisan gurmuki i nastalik pismom
Pismo koje se koristi za zapisivanje jezika pundžabi u Pakistanu naziva se *šahmuki* („iz usta kraljeva"), što je modifikovana verzija persijskog pisma nastalik. Stanovnici indijske države Pendžab koriste pismo *gurmuki* („iz usta gurua"). Hinduisti ponekad koriste za pisanje pismo devanagari, ali ta uporteba je nezvanična.

Primer jezika
-------------

| srpski | gurmuki | šahmuki | transliteracija | napomena |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Zdravo | ਸਤਿ ਸ੍ਰੀ ਅਕਾਲ

ਨਮਸਤੇ/ਨਮਸਕਾਰ
ਅੱਸਲਾਮ ਅਲੈਕਮ | سات سری اکال

نمستے/نمسکار
السلام علیکم | Sat Srī Akāl (sik)

Namastē/Namaskār (hinduista)
As'salām Alaikam (musliman) | Pozdrav zavisi od religije govornika. |
|

Spoljašnje veze
---------------

***Pandžapski jezik*** na Wikimedijinoj ostavi

WikipediaWikipedia
***Pandžapski jezik*** nа Wikipediji

* Rečnik pundžabi jezika
* Osnove pundžabi jezika Arhivirano 2006-07-20 na Wayback Machine-u
* Lekcije pundžabi jezika
* Mreža pundžabi veb-stranica Arhivirano 2006-07-26 na Wayback Machine-u
* Narodi i jezici doline Inda pre dolaska isalma Arhivirano 2008-05-09 na Wayback Machine-u
* Literatura na pundžabi jeziku (ਪੰਜਾਬੀ ਸਾਹਿਤ) Arhivirano 2013-06-15 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
 Službeni jezici Indije |
| --- |
| Unijski nivo | 
* hindi
* engleski

 |
| Ostali jezici | 
* asamski
* bengalski
* bodo
* dogri
* gudžarati
* hindi
* kanada
* kašmiri
* konkani
* maithili
* malajalam
* manipuri
* marati
* nepalski
* orija
* pandžabi
* sanskrt
* sindi
* santali
* tamilski
* telugu
* urdu

 |
**Paleontologija** je nauka o razvoju života na Zemlji, drevnih biljaka i životinja zasnovana na fosilima, svedočanstvima njihovog postojanja sačuvanim u stenama. Uključuje proučavanje fosila tela, tragova, brloga, odbačenih delova, koprolite, i hemijske ostatke.

Savremena paleontologija postavlja drevni život u njegov kontekst, proučavajući kako su dugoročne fizičke promene globalne geografije ("paleografija") i klime ("paleoklima") uticale na evoluciju života, kako su ekositemi reagovali na te promene, i zauzvrat promenili planetarni okoliš, i kako su ti međusobni odzivi utecali da današnju bioraznolikost. Dakle, paleontologija se preklapa s geologijom, proučavanjem stena i formacija stena, pa sa botanikom, biologijom, zoologijom, i ekologijom, disciplinama koje proučavaju živa bića i njihovu interakciju. Polenologija je proučavanje peluda, savremenog ili fosilnog.

Glavne grane paleontologije su:

* paleozoologija (životinje),
* paleobotanika (biljke),
* mikropaleontologija (mikrofosili).

Postoje mnoge podgrane koje se tek razvijaju.

Fosili su već bili poznati primitivnim ljudima i ponekad su ispravno smatrani ostacima drevnih organizama. Organizovano proučavanje paleontologije potiče iz kasnog 18. veka.

***Paleontologija*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Osnovne discipline biologije |
| --- |
| Anatomija • Astrobiologija • Biohemija • Bioinformatika • Botanika • Celularna • Ekologija • Embriologija • Teorija evolucije • Fiziologija • Genetika • Genomika • Histologija • Marinska • Mikologija • Mikrobiologija • Molekularna • Morfologija • Paleontologija • Parazitologija • Taksonomija • Zoologija |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85097123
* GND: 4044375-9
* BNF: cb12214919v (podaci)
* HDS: 008280
* NDL: 00566688
* NKC: ph115649
* BNE: XX526051

 |
**Morphia od Melitene**, ili **Morfia** ili **Moraphia** (? - 1. oktobar 1126/27) bila je jeruzalemska kraljica, odnosno supruga kralja Balduina II.

Rodila se kao kćer armenskog plemića Gabrijela (Khoril), vladara grada Melitena u Maloj Aziji. Za razliku od većine svojih monofizitskih sunarodnjaka, odgojena je kao pravoslavka. Nakon što je uspostavljena križarska Grofovija Edesa, Gabrijel je postao njen vazal. Godine 1100. je vladar Edese postao Balduin, a 1101. se oženio za Morphiju; otac je u miraz dao 50.000 zlatnih bezanta.

Morphia je Balduinu rodila četvoro kćeri - Melisende, Alice, Hodiernu i Iovetu. S obzirom da mu nije uspjela roditi muškog nasljednika, Balduinu je predloženo da je otjera ili pošalje u samostan kako bi se mogao ponovno oženiti. Balduin je, međutim, prema navodima armenskog historičara Matije Edeškog, bio duboko privržen svojoj supruzi i to nikako nije mogao učiniti. I sama Morphia je bila privržena svom suprugu, te je nakon njegovog zarobljavanja 1123. od strane Turaka Seldžuka unajmila niz uhoda kako bi otkrila gdje je zatočen, te prikupila novac za otkupninu temeljem koje je 1125. oslobođen.

Sve njene kćeri osim Iovette (koja je postala redovnica), su se udale za vladare križarskih država, a Melisende je naslijedila svog oca kao suvladarica svog muža Fulka.

Izvori
------

1. ↑  Tyerman, Christopher, *God's War*, (Harvard University Press, 2008), 186.

Literatura
----------

* Jackson-Laufer, Guida Myrl, *Women Rulers throughout the Ages: An illustrated guide*, ABC-CLIO, 1999.
* Tyerman, Christopher, *God's War*, Harvard University Press, 2008.

| Kraljevske titule |
| --- |
| **Upražnjen/a**Titulu posljednji imao/la**Adelaide del Vasto** | **kraljica Jeruzalema**1118–1126 | Slijedi:**Teodora Komnena** |
**Marko Acije Balb** (*Marcus Atius Balbus*, 105. pne. – 51. pne.) bio je rimski plemić i političar iz vremena, najpoznatiji kao djed prvog cara Augusta.

Bio je sin starijeg Marka Acija Balba (148. pne. – 87. pne.) i Pompeje, sestre konzula Pompeja Strabona i sestre znamenitog državnika Pompeja. Mladi Balb je bio rođen i odgojen u Ariciji (suvremena Ariccia u Italiji), postojbini njegovog roda..

Balb se oženio za Juliju Mlađu, drugu sestru znamenitog Julija Cezara. Ona mu je rodila tri kćeri. Atia Balba Caesonia - majka Oktavije Mlađe i Oktavijana, buduećg cara Augusta.

Balb je godine 62. pne. izabran za pretora te mu je popvjerena uprava nad Sardinijom. Godine 59. pne. ga je Cezar poslao u Kampaniju da zajedno s Pompejom dijeli zemlju siromašnim građanima. Prema Ciceronu je Balb bio predmet šale od strane Pompeja, koji je tvrdio da Balb nema nikakvu važnost kao ličnost.

Izvori
------

* Svetonije, *Životi dvanaest Cezara: August*
* Arhivirano 2015-01-28 na Wayback Machine-u

Eksterni linkovi
----------------

* Coinage of Balbus Arhivirano 2015-01-28 na Wayback Machine-u (`en`)
Rimski car Konstantin Veliki se preobratio na kršćanstvo nakon što je pobijedio u bitci na Milvijskom mostu 312. Pod njegovom vlašću kršćanstvo je postalo dominatna religija Rimskog Carstva. Zbog toga ga se smatra uzornim "kršćanskim monarhom" te se slavi kao svetac u pravoslavnim i drevnoistočnim crkvamaa. Sa druge strane detalje Konstantinovog prihvaćanja kršćanstva su izazivali i još uvijek izazivaju pažnju kako teologa, tako i historičara; traju rasprave o tome koji i kakav je točno oblik kršćanstva Konstantin prihvatio, i koliko je takva odluka pridonijela legitimaciji kasnijih vjerskih progona.

Iako je car Konstantin bio izložen kršćanstvu od mladih dana, zahvaljujući svojoj majci Heleni, vode se rasprave oko toga da li je kršćanstvo prihvatio u najranijim danima, ili tek postepeno kroz život. U svakom slučaju, Konstantinovo prihvaćanje kršćanstva je predstavljalo prekretnicu za rano kršćanstvo. Godine 313. je Konstantin izdao Milanski edikt, čime je ozakonjeno ispovijedanje kršćanske vjere, a nakon toga je car postao velikim pokroviteljem Crkve te postavio presedan za položaj kršćanskog cara u odnosu na Crkvu, kao i koncepte pravovjerja, kršćanskog svijeta i ekumenskih sabora koji će vijekovima dominirati Europom.

Povezano
--------

* Konstantinov pomak

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  R. Gerberding and J. H. Moran Cruz, *Medieval Worlds* (New York: Houghton Mifflin Company, 2004) p. 55.

Eksterni linkovi
----------------

* The Full Text of the "Edict of Milan" Arhivirano 2007-07-17 na Wayback Machine-u
* OrthodoxWiki:Constantine the Great
* The First Missionary War - a non-Christian perspective aftermath of Constantinian's actions
**Panajachel** službeno *San Francisco Panajachel* je općina od 16,371 i grad od 13,767 stanovnikana jugoistoku Gvatemale u Departmanu Sololá.

Geografske karakteristike
-------------------------

Panajachel leži na sjevernoj obali Jezera Atitlán, na nadmorskoj visini od 1,597 m, udaljen 140 km od glavnog grada
Ciudad Guatemale i svega 20 km od svog administrativnog centra Solole.

On je poznata turistička destinacija zbog kupanja u jezeru i vulkana San Pedro, Tolimán i Atitlán

Historija
---------

Panajachel je vjerojatno osnovan sredinom 16. vijeka, otprilike u vrijeme kad su osnovani gradovi Sololá i Santiago Atitlán (1547.).
Crkva je sagrađena 1567. a u 17. vijeku i franjevački samostan.
Za Generalne kapetanije Gvatemale bio je poznat po proizvodnji za voća i povrća.

Prvi hotel podignut je 1885. a 1888. zaplovio je i prvi parobrod. tako da je do 1930-ih izrastao u ljetovalište, koje je 1936. imalo 1,200 stanovnika.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Panajachel Municipality in Guatemala*" (engleski). City population. Pristupljeno 15.3.2023.
2. 1 2  „*Panajachel in Sololá*" (engleski). City population. Pristupljeno 15.3.2023.
3. ↑  „*Panajachel*" (španjolski). Visit Centroamerica. Pristupljeno 15.3.2023.
4. 1 2 3  „*Historia del Municipio de Panajachel*" (španjolski). Deguate. Pristupljeno 15.3.2023.

Vanjske veze
------------

***Panajachel*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Panajachel* (`es`)
**Lempa** (španjolski: *Río Lempa*, je rijeka u Gvatemali, Hondurasu i Salvadoru duga 422 km, od tog 360,2 u Salvadoru.

Hidrologija
-----------

Lempa izvire na obroncima Masiva Sierra Madre de Chiapas na terenu Općine Esquipulas u 
Gvatemalskom departmanu Chiquimula.

Od tamo teče prema istoku do Honduraškog departmana Ocotepeque, u njemu skreće prema jugu do 
Salvadorskog departmana Chalatenango. Nadalje teče prema jugu duž granice departmana Santa Ana-Chalatenango, zatim skreće na istok i teče do akumulacionog jezera Cerron Grande formiranog 1970-ih, nakon izgradnje brane visoke 90 duge 800 metara, sa hidroelektranom snage 135 MW.

Nakon tog jednim dijelom toka formira granicu između Salvadora i Hondurasa, zatim skreće prema jugu gdje ima hidroelektranu 5. novembar, 81,4 MW podignutu 1950-ih, kao prvu u nizu od 4 hidroelektrana.

Zatim skreće prema jugozapadu i teče duž granice između departmana San Vicente i Usulután do ušća u Pacifik kod sela Montecristo.

Lempa je najveća i jedina plovna rijeka u Salvadoru, njeno porječje prostire se na površini od 17,790 km², od tog 10,082 km² u Salvadoru, 5,251 u Hondurasu i 2,457 u Gvatemali. 

Duž njenog donjeg južnog toka ima puno plantaža sisala, za razliku od gornjeg gdje ima hidroelektrana.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Walter Hernández. „*Nacimiento y Desarrollo del río Lempa*" (španjolski). Servicio Nacional de Estudios Territoriales. Pristupljeno 25.3. 2023.
2. ↑  „*Central Hidroeléctrica Cerrón Grande*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 25.3. 2023.
3. ↑  „*Central Hidroeléctrica 5 de Noviembre*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 25.3. 2023.
4. ↑   „*Lempa River*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 25.3.2023.

Vanjske veze
------------

***Lempa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Río Lempa* (na portalu EcuRed) (`es`)
**Morgenblatt** (*Jutarnji list*) bile su dnevne novine na njemačkom koje su izlazile u Zagrebu od 15. maja 1926 do 13. aprila 1941. 

*Morgenblatt* je izlazio svakog dana osim ponedjeljka, urednici novina bili su ; Josip Bobek i Anton (Toni) Schlegel.

Historija izlaženja Morgenblatta
--------------------------------

Morgenblatt je bio nastavljač - **Zagreber Tagblatta** (bivšeg Agramer Zeitunga) koji je izlazio do 1926. I *Morgenblatt* se kao i predhodnik Agramer Zeitung najviše bavio aktualnom politikom i ekonomijom, ali je puno pažnje posvećivao i kulturi. U listu su objavljivani romani u nastavcima, tako je slovenski pisac Franc Ksaver Meško obajavio novelu *Es war ein Mensch*.

*Morgenblatt* je pratio i zagrebački kazališni život i likovnu scenu.

Izvori
------

1. ↑  „*Agramer Zeitung*" (hrvatski). HAZU. Pristupljeno 19. 05. 2012. [*mrtav link*]
2. ↑  „*Pismo uredništva Morgenblatta Franu Ksaverju Mešku, 1936 (Dokument)*" (hrvatski). siranet. Pristupljeno 30. 05. 2012.

Vanjske veze
------------

* Novine 19. st. tiskane i sačuvane u Hrvatskoj
**Klasična škola menadžmenta** je u isto vreme i prva škola i prvi poznati sistemski pristup proučavanju problematike iz ovog domena. Ova škola je nastala kao rezultat saznanja do kojih su o menadžmentu došli Fredrik Tejlor, Anri Fejo, Maks Veber i njihovi brojni sledbenici.

Klasičan pristup ne predstavlja mozaik relativno konzistentnih stavova nego striktno strukturiranu doktrinu.

Red i disciplina su dve osnovne pretpostavke efikasne organizacije, koje se mogu obezbediti putem hijerarhije. Na druoj strani je pitanje odgovornosti rukovodilaca za efikasno upravljanje organizacijom, odnosno za donošenje odluka i stvaranje organizacione sredine, koja će podržati njihovu implementaciju.

Navedeni problemi se mogu generalno grupisati u dva dela, koja čine osnovu za razlikovanje dve teorije u okviru klasične škole:

1. teorija naučnog menadžmenta, koja je izučavala probleme organizacije rada (izvršna funkcija)
2. klasična teorija organizacije, koja je izučavala probleme organizacije upravljanja (administrativna funkcija)

Vidi još
--------

* Menadžment
**Linoleum** je engleska sintagma (od latinskog *linum* = lan + *oleum* = ulje) to je elastični kompozitni materijal koji se koristi za oblaganje podova po stambenim i javnim zgradama.

Proizvodnja i karakteristike
----------------------------

Nekad se proizvodio tako da bi se jutena tkanina impregnirala smjesom biljnih sušivih ulja, koja su imala nezasićene masne kiseline, naročito linolnu i linoleinsku kiselinu, pa se po njima i zvao linoleum. Uz njih dodavao se i firnis, kolofonij, razna punila i boje.

Linoleum se na početku proizvodio vrlo sporo, tako da se tanki sloj lanenog ulja ostavljao da ishlapi i oksidira. Oksidacija se odvijala uglavnom na površini, pa se dodavao novi sloj ulja, da bi se nakon jednog tjedna dobila potrebna debljina, zatim se to oksidirano ulje mješalo sa prirodnim smolom, plutom i drugim punilima.

Taj postupak na kraju je zamijenjen bržom metodom u kom se laneno ulje oksidira u velikim cilindričnim kotlovima u kojim se ulje miješalo na višim temperaturama. Oksidacija se nastavljala sve dok ulje bilo tečno; zatim se miješalo sa smolom u grijanim kotlovima, nakraju se ta smjesa sušila na vrućem zraku. Tako se dobijao plastični materijal visokog viskoziteta koji se mješao sa |drvenim brašnom, kredom, vezivima, punilima i pigmentima. Nakon tog se kalandrirao između dvaju zagrijanih valjaka i ljepio na podlogu od platna premazanu asfaltom. Nakon tog se grijao tjednima da otvrdne.

Danas se proizvodnja linoleuma bazira uglavnom na polimernim materijalima, naročito na omekšanom poli(vinil-kloridu) (PVC), sa (ili bez) tkanina ili vlakana, a obrađuje se kalandriranjem između dvaju zagrijanih valjaka ili ekstruzijom. Izvlačenjem nastaju trake debljine do 5 mm, koje se režu u odgovarajuće profile. Sastav linoleuma varira, što ovisi o krajnjoj namjeni, pa može sadržavati 30 do 65% PVC-a, 10 do 20% omekšivača, 15 do 50% punila; |drvenog i (ili) pluteneg brašna, talka, azbesta, kalcijum karbonata i dodataka (pigmenti, stabilizatori.

Linoleum je dobar izolator zvuka i topline, vrlo je elastičan, ali i dovoljno krut pa se relativno teško oštećuje, ali ne podnosi visoke temperature, vlagu i neke kiseline.

Linorez
-------

Linoleum su iskroristili umjetnici grafičari kao podlogu na kojoj se daju rezbariti crteži, koji se nakon tog mogu (do izvjesnog broja) umnažati. Takva grafička tehnika zove se linorez.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Linoleum*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 27. 3. 2017.
2. 1 2 3  „*Linoleum*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 27. 3. 2017.

Vanjske veze
------------

***Linoleum*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Linoleum*
**Kraljevka** (*Boletus regius*) je vrsta jestive gljive izvrsne kakvoće.

Opis
----

Klobuk je 5-15 cm širok. U mladosti je kuglast, a potom raširen i malo ulegnut. Mesnat je i crvene boje, a zatim gol i suh. Ubrzo poprimi ružičastu boju iz koje proviruje žuta osniva. Cjevčice su zlatnožute boje i široke, na pritisak ne mijenjaju boju. Stručak je visine 5-15 cm, ovalan. U osnovi je deblji i često je savinut. Pod klobukom je zlatnožut sa izraženim mrežicama. Mjestimično je crvenomrljav, a pri dnu je često (ali ne uvijek) crven kao krv. Meso je tvrdo i žute boje. Ispod kožice je crvenkasto. Okus i miris su ugodni. Na presjeku meso ne mijenja boju, ali ponekada pri dnu neznatno poplavi. 

Spore su vretenastog oblika, veličine 10-15x4-6 mikrometara.

Raste ljeti u listopadnim šumama u grupama ili pojedinačno.

Spada u ugrožene vrste gljiva te je na ovim prostorima smešten na crvenu listu. Strogo je zaštićena gljivlja vrsta.

Slične vrste
------------

Moguća je zamjena sa šiljatonogim vrganjem (*Boletus appendiculatus*), vrstom *Boletus fechtneri* i ljupkim vrganjem (*Boletus speciosus*) koji svi mijenjaju boju trusišta ako ih se pritisne prstom. Zamjena sa otrovnim gljivama je nemoguća.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **kraljevka** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **kraljevki** |
Šablon:Infookvir naselje u Srbiji
|ime = Keserov Potok
|regija = Balkan
|županija = Karlovačka županija
|općina = Krnjak
|mikroregija = Balkan
|najgrad = Petrovgrad
|površina = 5000 m2
|nadvisina = 20m
|z. širina = 45.287
|z. dužina = 15.613
|brojstan = 12 
|gustoća = 
|domaćinstva = 6
|pošta = 47242 Krnjak 
|pozbroj = +385 047 
|autooznaka = KA 
|slika =
Presednik Petar Keser
**Keserov Potok** je naselje u u sastavu Općine Krnjak, Karlovačka županija.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 12 stanovnika te 6 obiteljskih kućanstava.

  

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Keserov Potok** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Krnjak |
| --- |
| Bijeli Klanac • Brebornica • Budačka Rijeka • Burić Selo • Čatrnja • Donji Budački • Dugi Dol • Dvorište • Gornji Budački • Gornji Skrad • Grabovac Krnjački • Grabovac Vojnićki • Hrvatsko Žarište • Jasnić Brdo • Keserov Potok • Krnjak • Mala Crkvina • Mlakovac • Pavković Selo • Perići • Podgorje Krnjačko • Poljana Vojnićka • Ponorac • Rastovac Budački • Suhodol Budački • Trupinjak • Velika Crkvina • Vojnović Brdo • Zagorje • Zimić |
**Kljunari** (lat. **Ornithorhynchidae**) su jedna od dvije živuće porodice unutar Monotremata i sadrži kljunara i njegove izumrle pretke.izumrle su vrste

Opis
----

Dugačak je oko 60 cm. Od toga četvrtina odlazi na vodoravno spljošten rep. Ima gustu, meku i masnu dlaku, koja sprečava kvašenje tela vodom. Noge su mu kratke, a među prstima ima plovne kožice. Bezubi i spljošten kljun sličan je pačjem. Uši su mu bez ušnih školjki i može da ih zatvori. Nosni otvori se nalaze na prednjoj ivici kljuna. 

Kljunar je noćna životinja. Živi pored mirnih i sporih voda. Na obalama takvih reka iskopa jakim kandžama jazbinu, koju obloži lišćem; od nje vode hodnici jedni ispod, a drugi iznad površine vode. Pliva odlično. Hranu istražuje u mulju veoma spretno; ona se sastoji od vodenih životinja, kao što su puževi, školjke, crvi i larve insekata. 

Ženka nosi mekokora jaja koja imaju u prečniku po 1 cm. Jaja zagreva toplotom svoga tela dok se mladi ne izlegu. Kada se mladi izlegu, oni se hrane mlečnom hranom koju luče žlezde grupisane na trbuhu žene. Mužjak ima na zadnjim nogama po jednu probušenu ostrugu. Svaka je od njih u vezi sa kanalom jedne žlezde. Živi u jugoistočnoj Australiji i Tasmaniji.

* Porodica Ornithorhynchidae
	+ Rod †*Obdurodon*
		- †*Obdurodon dicksoni*
		- †*Obdurodon insignis*
		- †*Obdurodon/Monotrematum sudamericanum*
	+ Rod *Ornithorhynchus*
		- *Ornithorhynchus anatinus* (današnji kljunar)
		- †*Ornithorhynchus maximus*

***Kljunari*** na Wikimedijinoj ostavi
**Panzer II** je bio njemački tenk koji se nalazi u ratnoj upotrebi do siječnja 1943. godine

### Nastanak

Nedostaci tenka Panzer I su bili očiti još 1933. godine. Kako su prvobitni planovi za razvoj modernijeg, vojno sposobnijeg tenka budućeg imena Panzer III bili nezadovoljavajući tijekom 1934. godine odlučeno je da će se konstruirati privremeno rješenje. Odluka pada na budući Panzer II koji preuzima osnovni dizajn svog prethodnika. Prvi primjerci ovog tenka izlaze iz tvornice tijekom 1936. godine.

### Oprema

Oklop je bio identičan onome prethodnika, tj. na najdebljem mjestu iznosio je samo 13 milimetara. Tijekom gradnje novijih modela to je ispravljeno njegovim povećanjem na 14,5 mm. U posljednjoj godini proizvodnje dolazi do povećanja debljine koja ovisno od strane tenka iznosi između 25 i 80 mm. Osnovna prednost ovog tenka prema Panzeru I se sastojala u topu kojega prijašnji model nije imao. Težina početnog modela iz 1936. je iznosila samo 7,6 tona da bi na modelu iz 1942. porasla do 18 tona. Kako je težina tenka rasla tako je i brzina padala. Modeli iz posljednje godine nisu mogli ići brže od 31 kilometra na sat. Osnovno oružje svih Panzera II je bio top od 20 milimetara. Sveukupno je bilo proizvedeno nešto manje od dvije tisuće primjeraka ovog tenka prije njegovog povlačenja iz upotrebe.

### Ratno djelovanje

Glavnu ulogu na ratnoj sceni ovaj tenk ima tijekom invazije Poljske i Francuske kada postaju jasni njegovi nedostaci u borbi s protivničkim tenkovima. Velik dio oklopnih vojnih snaga Rommela također se sastoji od Panzera II, ali tada kao i kasnije u Sovjetskom Savezu on postaje preslab za borbu s protivničkim oklopnim snagama. Tu situaciju ne mijenjaju niti razna poboljšanja koja se na njega ugrađuju u 1942. godini. Nasljednik ovog tenka imena Panzer III se tada nalazio u upotrebi već nekoliko godina

### Kasnija upotreba

  

Prestanak proizvodnje ovog tenka nije bio i kraj života njegovog dizajna. Najveći njegov problem je bio uvijek premaleni top i to se uskoro mijenja skidanjem njegove kupole. Na mjesto kupole se sada stavlja protutenkovski top veličine 75 milimetara. Tim načinom je stvoreno protutenkovsko oklopno vozilo imena Marder II. Njegova proizvodnja traje do ljeta 1943. godine

Druga upotreba ovog dizajna je bila za gradnju artiljerije na gusjenicama. Taj novi model dobiva ime Osa. Prvobitno se toliko svidio Hitleru da 1943. izdaje naređenje kako se sva oprema od Panzer II mora koristiti za opremanje Osa, ali već na kraju sljedeće godine nakon proizvedenih 660 primjeraka naređuje zaustavljenje njegove proizvodnje.

***Panzer II*** na Wikimedijinoj ostavi
**Mošusno goveče** (*Ovibos moschatus*) je vrsta papkara iz porodice šupljorožaca (Bovidae). Srodnije je sa ovcama i kozama, nego govedima. Živi u hladnim predelima Arktika i predstavlja relikt pleistocene faune. Po završetku ledenog doba se održalo samo na severu Severne Amerike. U novije vreme je naseljeno u Aziju i Evropu. Ime je dobilo po mošusu, mirisu koji mužjak oslobađa iz žlezda, tokom sezone parenja.

Opis
----

Mošusno goveče je visoko 1.2 metra u ramenima. Mužjaci su dugački 2-2.5 metara. Prosečno teže oko 285 kg, mada mogu dostići i 400 kg. Ima debelo krzno i dugačku sivo-crnu dlaku. Rogovi su dugi i povijeni na dole, sa uzdignutim vrhovima.

Rasprostranjenje
----------------

Areal mošusnog govečeta obuhvata Kanadu, Grenland i Aljasku. Sa Aljaske je istrebljeno početkom 20. veka, ali je ponovo naseljeno u tim krajevima. Sa ostrva Banks, gde živi velika većina današnje populacije, naseljeno je Švedsku, Norvešku i Rusiju (Sibir). Poslednja krda ovih životinja van Severne Amerike su živela na poluostrvu Tajmir u Sibiru pre 2000 godina.

Način života
------------

Živi u krdima od 10 do 20 jedinki, mada ih može biti i preko 70. Tokom zime su krda sastavljena od mužjaka, ženki i mladunaca, a leti, za vreme sezone parenja, jedan dominantan mužjak otera ostale iz krda, pa oni lutaju tundrom u posebnim krdima. U opasnosti krdo stvara krug u čijem se centru nalaze mladunci i ženke, a mužjaci spolja odbijaju napade rogovima. Ovaj način odbrane je uspešan protiv vukova, ali zbog tog zastajanja i branjenja su mnogo stradali od ljudi.

Vanjske veze
------------

Wikivrste ima informacije vezane uz:
***Mošusno goveče***

***Mošusno goveče*** na Wikimedijinoj ostavi

* Robert G. White Large Animal Research Station at the University of Alaska Fairbanks
* Alex Trebek and John Teal's Reintroduction of Muskox to Alaska Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
* Jork Meyer, "Sex ratio in muskox skulls (Ovibos moschatus) found at East Greenland" (Geschlechterverhältnis bei Schädeln des Moschusochsen (Ovibos moschatus) in Ostgrönland) *Beiträge zur Jagd- und Wildtierforschung* 29 (2004): 187–192.
* The New Student's Reference Work/Musk-Ox
**Panzer VIII Miš** je bio Njemački projekt izgradnje superteškog tenka tijekom drugog svjetskog rata

### Nastanak

Prvi zahtjev za proizvodnju Njemačkog superteškog tenka se javlja 1941. godine. Taj prvobitni projekt imena Panzer VII je bio obustavljen u srpnju 1942. godine. Dva mjeseca prije obustave ovog projekta Hitler je izdao uredbu za gradnju novog "neuništivog" tenka od minimalno 120 tona. Novi projekt koji nastaje na osnovi ovog naređenja dobiva ima Panzer VIII Miš. 

Prezentacije drvenog modela od strane Hitlera je dočekana s oduševljenjem u svibnju 1943. tako da je projekt dobio zeleno svjetlo za početak proizvodnje. To početno oduševljenje je kasnije splasnulo kada se pojavio prvi cjenik izgradnje ovog tenka. Hitlerovo naređenje iz svibnja 1943 za proizvodnju 150 primjeraka ovog tenka je bilo opozvano samo 5 mjeseci kasnije. To ipak kompaniju Krupp nije spriječilo da nastavi s njegovim razvojem i izgradnjom prototipa.

### Oprema

Kada se govori o ovom tenku prvo pitanje koje se može postaviti je li on u stvarnosti tenk ili jedva pomična utvrda. Značaj njegove težine od 188 tona je bio da se on nije mogao kretati brže od 20 km na sat. Tako "visoku" brzinu ovaj tenk je mogao postići samo u strogo kontroliranim uvjetima. Kako je njegova težina značila da neće moći preći preko većine mostova u Njemačkoj, dizajniran je sa sustavom za vožnju po dnu rijeka.

Prednji oklop ovog tenka je iznosi 200 mm i u sebi nosio krivicu za njegovu težinu. U kupoli su se nalazila dva topa različita kalibra. Veći top je imao kalibar od 128 mm s mogućnošću uništavanja svih protivnika na udaljenosti od 4 km. Kalibar manjeg topa je iznosio "samo" 75 mm. 

Tijekom rata su bila napravljena dva prototipa ovog tenka koji tijekom osvajanja tvornice od strane Crvene armije padaju u ruke Sovjetskog Saveza koji će ranih pedesetih godina izvršiti njihovo testiranje radi utvrđivanja korisnosti ovog modela.

S ovim tenkom završava povijest tenkova nacističke Njemačke koja počinje malenim Panzer I i preko Panzer IV dolazi do ovog prevelikog i nepotrebnog čudovišta.

### Danas

Danas postoji samo jedan preživjeli primjerak ovog tenka, a i on je rekonstruiran od ostataka. Taj primjerak se nalazi u muzeju Kublinka blizu Moskve u Rusiji.

***Panzer VIII*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostale upotrebe, v. Rimska kurija.*

  
Koordinate: 41° 31′ 35" SGŠ, 22° 01′ 01" IGD

**Kurija** (mak. *Курија*) je naselje u središnjem delu Republike Makedonije, u opštini Negotino.

Prirodni uslovi
---------------

Kurija je smeštena u središnjem delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Kavadaraca, naselje je udaljeno 15 kilometara severno.

Naselje Kurija se nalazi u istorijskoj oblasti Tikveš. Selo je smešteno u dolini reke Vardar, u središnjem delu Tikveške kotline. Naselje je položeno na približno 160 metara nadmorske visine, u ravničarskom području. 

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Kurija je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 214 stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju su etnički Makedonci.

|  |
| --- |
| **Kurija** |
| **godina popisa** | **2002.** |
| Makedonci | 210 |
| Srbi | 3 |
| Vlasi | 1 |
| **ukupno** | **214** |

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Literatura
----------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* negotino.gov.mk Zvanična stranica opštine Negotino
* Arhivirano 2013-02-22 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Negotino |
| --- |
| **Negotino** • 
Brusnik •
Vešje •
Vojšanci •
Gornji Disan •
Donji Disan •
Dubrovo •
Janoševo •
Kalanjevo •
Krivolak •
Kurija •
Lipa •
Pepelište •
Pešternica •
Timjanik •
Tremnik •
Crveni Bregovi •
Džidimirci •
Šeoba |  |
**Most na Viševskom potoku** je kameni most na području opštine Rudo, Bosna i Hercegovina.

Lokacija
--------

Nalazi se na Viševskom potoku, u blizini naselja Dolovi, oko 200 m iznad glavnog puta Višegrad - Rudo, 15 km prije grada. Nekad bio je to karavanski put koji je ovaj kraj povezao sa važnim trgovačkim putevima. Na udaljenosti od oko kilometar od mosta nalazi se mezarje sa nišanima i nekropola sa stećcima.

Historija
---------

Po legendi, most preteča je ćuprije na Drini u Višegradu i izgrađen je po nalogu velikog vezira turske imperije Mehmed-paše Sokolovića. Građen je od sedre iz Višegradske banje, pa kad je zadovoljio tadašnje građevinske standarde onda je od te sedre izgrađen most na Drini u Višegradu.

Opis
----

Most na Viševskom potoku izgrađen je na strmim liticama i predstavlja minijaturnu kopiju mosta na Žepi. Dug je 11,5 metara, širok 2,5 metara, a raspon luka mu je 4,2 metra. Na najvišoj tački je visok oko 7 metara. Most ne sadrži nikakvu sekundarnu plastiku, nema istaka, vijenaca niti ograde. U gruboj kamenoj gradnji vezivno sredstvo iz fuga danas je potpuno nestalo, tako da se teško može zaključiti da li je ovaj most građen u cjelosti u suho ili je ovakvo stanje nastalo kao posljedica vremenskih prilika.

Strme, gotovo vertikalne obale uvjetovale su mostovnu konstrukciju sa jednim otvorom. Svod mosta izgrađen je od precizno klesanog kamena, koji su jedino pravilno složeni na intradosu svoda, dok je ostatak mosta građen od blokova lomljenog i priklesanog kamena različitih dimenzija. Po dubini svoda kamen je slagan u horizontalnim slojevima sa minimalnim odstupanjima.

Most odavno nije za upotrebu i prijeti mu samoobrušavanje. Gornja površina mosta prekrivena je samoniklom vegetacijom i teško oštećena usljed dugogodišnjeg neodržavanje i izloženosti vremenu. Svod je na nekoliko mjesta napukao, staza se suzila, voda potkopava njegove temelje. Danas most je zaboravljen i od samih mještana i stručnjaka.

Most je nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

Literatura
----------

* Džemal Čelić, Mehmed Mujezinović, Sarajevo: Sarajevo - Publishing, 1998. -Stari mostovi u Bosni i Hercegovini.
* Milan Gojković, Beograd: Naučna knjiga, 1989. -Stari kameni mostovi.

Vanjski linkovi
---------------

* Preteča ćuprije na Drini


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
**Kramfors** je grada od 5,990 stanovnika, na sjeveroistoku Švedske, on je i 
administrativni centar Općine Kramfors koja ima 18,911 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kramfors leži u Grofoviji Västernorrland, u estuariju rijeke Ångerman u 
Botnijski zaljev, udaljen oko 94 km sjeverno od Sundsvalla.

Kramfors je polazna točka za obilazak Visoke obale, lokaliteta uvrštenog 2000. na UNESCO-vu 
Listu mjesta svjetske baštine u Evropi.

Historija
---------

Kramfors je dobio ime po Johanu Kristofferu Krammu, koji je 1744. podigao prvu polanu koju su pokretali slapovi Ångermana. 
Zapravo je to sintagma od njegova prezimena Kramm i riječi - fors, koja na švedskom znači - slap.

Ta rijeka bila je u to vrijeme jedini transportni pravac za prebacivanje drvenih trupaca, nakon njegove podignuto ih je 
još nekoliko. Ipak razvoj mjesta potaknula je izgradnje prve parne pilane 1852. godine, oko koje je ubrzo izraslo naselje.
Dolazak željeznice i izgradnja cesta prema drvom bogatoj unutrašnjosti, potaknula je razvoj naselja.

Kramfors je 1899. dobio ograničeni status grada (municipalsamhälle) unutar tadašnje Općine Gudmundrå, a 1947. i punopravni status grada. Rast stanovništva se usporio nakon 1930. kad je splasnula potražnja za drvenom građom.

Ekonomijom grada i danas dominira drvna industrija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Sweden: Västernorrland" (engleski). City population. Pristupljeno 11. 06. 2016.
2. 1 2 3 4 5  „*Kramforss historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 11. 06. 2015.

Vanjske veze
------------

***Kramfors*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Općine Kramfors* (`sv`)
*Liha se može odnositi i na Lihu iz Sparte, koji je otkrio Orestove kosti.*
Herakle i Liha (Pavel Sorokin, 1849).
**Liha** (starogrčki: ) bio je, u grčkoj mitologiji, sluga i glasnik Heraklov, koji je Heraklu doneo otrovani ogrtač koji mu je poslala Dejanira jer je bila ljubomorna na Jolu. Taj je ogrtač Herakla usmrtio.

Mitologija
----------

Iako je bio stranac, Liha je od Herakla dobijao važne zadatke. Nakon razaranja Ehalije, Herakle je poslao Lihu u Trahin da odvede zarobljnice, među njima i lepu Jolu, te da najavi njegov dolazak Dejaniri. Plašeći se da će izgubuti suprugovu ljubav, Dejanira je po Lihi poslala Heraklu ogrtač natopljen krvlju kentaura Nesa, verujući da se će ona ponovo pobuditi Heraklovu ljubav prema njoj. Kad je Herakle navukao na sebe taj ogrtač i osetio dejstvo otrova, svog je glasnika zgrabio za noge i bacio ga na jednu stenu koja je virila iz mora.

Telo Lihino palo je u more, gde su Lihadska ostrva, što leže između Eubeje i lokridske obale, navodno nazvana po njemu. Tu su priču obradili i Sofokle u *Trahinjankama*, Ovidije u *Preobraženjima*, kao i nepoznati autor tragedije *Herkul na Eti*, koja se nekada pripisivala Seneki Mlađem.
**Most Elizabete II** (engleski: *Queen Elizabeth II Bridge*) kog lokalni stanovnici jednostavno zovu *Dartford Crossing* je most preko Temze udaljen 25 km istočno od centra Londona, koji povezuje Dartford u Kentu sa Thurrockom u Essexu.

Karakteristike i historija
--------------------------

Ukupno je dug 2812 metara, sa najvećim rasponom od 450 metara, kablove mu nose armirano betonski tornjeve visoki 137 metara.

Most Kraljice Elizabete II je bio dio projekta Dartford-Thurrock, glavnog cestovnog prijelaza preko Temze, te dio londonskog obilaznog autoputa M25 koji okružuje grad.

Most je izgrađen između 1988. i 1991. preko njega ide sav promet u jednom smjeru autoputa M25. Za promet u drugom smjeru koriste se dvije tunelske cijevi izgrađene između 1963. (istočna) 1980. (zapadna). Preko tog mosta svaki dan prosječno prođe više od 130.000 vozila.

Kada je otvoren 1991. njegov 450 metara dug glavni raspon bio je najduži među ovješenim mostovima u Evropi.

Izvori
------

1. 1 2  „*Queen Elizabeth II Bridge*" (engleski). Structurae. Pristupljeno 13. 3. 2017.
2. 1 2 3  „*Queen Elizabeth II Bridge*" (engleski). Mageba. Arhivirano iz originala na datum 2016-04-07. Pristupljeno 9. 3. 2017.

Vanjske veze
------------

***Most Elizabete II*** na Wikimedijinoj ostavi

* Queen Elizabeth II Bridge Arhivirano 2016-04-07 na Wayback Machine-u (`en`)
**Huškanje naroda** (njemački: ) je kazneno djelo opisano u čl. 130 njemačkog kaznenog (krivičnog) zakonika (Strafgesetzbuch), a kojim se u Njemačkoj zabranjuje, odnosno zatvorskim i drugim kaznama sankcionira podsticanje etničke i rasne mržnje. Uvedeno je u tadašnjoj Zapadnoj Njemačkoj godine 1960. kada je zamijenilo dotadašnje odredbe kojima se priječilo propagiranje "klasne borbe". Počinitelji kaznenog djela mogu dobiti zatvorske kazne do pet godina, a odredbe se na njih primjenjuju čak i ako su djelo kao njemački državljani počinili izvan njemačkih granica, ili nisu njemački državljani a počinili su ga izvan njemačke teritorije. 

Odredbe o huškanju naroda se smatraju jednim od najstrožih i najpoznatijih pravnih propisa usmjerenih na suzbijanje govora mržnje, pogotovo nakon što su 1990-ih nadopunjenje tako da se primjenjuju na poricanje Holokausta, odnosno veličanje nacionalsocijalističkog režima i ideologije. Poslužile su kao model za slične propise u nizu evropskih država.

Vanjske veze
------------

* The German wording of Section 130
* English translation
**Panguipulli** je grad i općina od 11,841 stanovnika.na jugu Čilea u Provinciji Valdivia.

Geografske karakteristike
-------------------------

Panguipulli leži na zapadnoj obali Jezera Panguipulli, udaljen 117 km sjeveroistočno od svog regionalnog
centra Valdivije.

Grad je poznat kao neformalna prijestolnica turističke destinacije **Sedam jezera** (Panguipulli, Riñihue, 
Pullinque, Pirihueico, Neltume, Pellaifa)

Historija
---------

Autoktoni stanovnici Jezera Panguipulli bili su Mapuche. Iako je grad *Panguipulli* službeno osnovan tek 1946. on je dokumentiran još 1776. Prvi poznati stanovnik bio je Guillermo Angermaier, koji se doselio oko 1885. godine. Nešto kasnije stigli su Kapucini i osnovali misiju, oni su podigli školu, internat i crkvu 1947.

Mjesto je naraslo zahvaljujući šumarstvu kad se gradila danas ukinuta željeznička pruga, dolaskom njemačkih kolonista.

Privreda
--------

Za ekonomiju današnjeg Panguipullija najvažniji je turizam, zbog brojnih jezera.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Chile: Los Ríos*" (engleski). City population. Pristupljeno 11. 11. 2020.
2. 1 2 3 4  „*Comuna Panguipulli*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 11.11.2020.

Vanjske veze
------------

***Panguipulli*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Panguipulli* (službene stranice) (`es`)