recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tanzimat** (osmanoturski: تنظيمات = reforma) je naziv za seriju reformi provedenih u Osmanskom Carstvu između 1839. - 1876. za vladavine sultana Abdul Medžida (vladao od 1839. do 1861.) i Abdul Aziza (vladao 1861. - 1876.) 

Cilj tih proevropskih reformi, bio je radikalna promjena carstva, koje se iz starog teokratskog, trebalo preobraziti u modernu državu.

Historija Tanzimata
-------------------

Brojne ključne odredbe *Tanzimata* navedene su u **Hatišerifu iz Gülhane** (Carski dekret iz crvene sobe) - 1839. Taj dokument je bio poziv na uspostavu novih institucija koje će garantirati imovinu, siguran i dostojanstven život svim stanovnicima carstva, bez obzira na njihovu religijsku pripadnost ili rasu. Njime je također najavljen razvoj standardiziranog sistema oporezivanja, koji je trebao uklonili korupciju i zloupotrebe, ravnopravniji sistem služenja vojnog roka, regrutacije i školovanja. Dekret je najavio i jednakost kaurima (nemuslimani uglavnom kršćani i židovi) koja nikad do kraja nije provodena. 

*Tanzimat* je proveden uglavnom pod vodstvom Mustafe Rešid Paše, koji je bio veliki vezir u ravno šest mandata od 1846. do 1858. Reforme su obuhvatile razvoj novog sekularnog školskog sistema, reorganizaciju vojske po uzoru na Prusiju, osnivanje biranih vilajetskih skupština, kao i reformu trgovačkog i kazneneg prava, najvećim dijelom po uzoru na Francusku. Provođenje tih zakona, bilo je u ingerenciji novoosnovanih državnih sudova, nezavisnih od dotad svemoćih ulema (Islamski vjerski savjet). 

*Tanzimat* je počeo jenjavati sredinom 1870-ih, tokom posljednjih godina Abdul Azizove vladavine. Rezultat reformi na kraju se sveo na vrlo visok stupanj centralizirane uprave, jer je sva zakonodavna moć postala koncentrirana u rukama sultana. Ono što je na kraju ispalo apsurdno, nitko u carstvu nije ništa mogao poduzeti, kad je Abdul Aziz počeo zloupotrebljavati svoj položaj i provoditi potpuno revizionističku politiku. 

Usprkos svemu na *Tanzimat* se može gledati pozitivno, jer su njegove reforme položile temelje za postepenu modernizaciju turske države.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Tanzimat*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 10. 2013.

Vanjske veze
------------

* *Tanzimat* na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Samanta Rajhard** (Rijeka, 4. januar 1991.) hrvatska je glumica i pjevačica. Najpoznatija je po ulozi Jasmine Klarić u seriji *Stella*.

Biografija
----------

Sementa Rajhard se rodila u Rijeci, a odrastala u Oroslavju. Na bavljenje glazbom još od rane dobi poticali su je otac Ladislav i majka Melita. Počela se ozbiljnije baviti pjevanjem u crkvi kao član zbora. Godine 2009. sudjelovala je u showu *Hrvatska traži zvijezdu*, a prvu ulogu ostvarila u televizijskoj seriji Jelene Veljače Stella gdje je utjelovila Jasminu Klarić. Također je u hrvatskoj verziji Oscarom nagrađenog crtanog filma *Frozen* posudila glas Anni, glavnome liku te animacije.

Filmografija
------------

### Televizijske uloge

* "Čista ljubav" kao Emina Tabaković (2018.)
* "Stella" kao Jasmina Klarić (2013.)
* "Vrati se,Zone" kao Kalina (2015.)

### Sinhronizacija

* "Frozen" kao Anna (2013.) *(hrvatska*

verzija)
*Zlatakosa kao Zlatakosa(2013.)"(hrvatska versija)*

Vanjske veze
------------

* Sementa Rajhard na sajtu IMDb
* O Sementi Rajhard
Kontrolna točka na utrci 1973.
**Safari Reli** je reli utrka koj se održavala u različitim državama istočne Afrike, najčešće u Keniji, te se smatra najtežom reli utrkom na svijetu.

Prva utrka je održana od 27. svibnja do 1. lipnja 1953. u čast krunidbe engleske kraljice Elizabete II. pod nazivom **Istočnoafrički krunidbeni Safari Reli**, a održala se u Keniji, Ugandi i Tanganjiki (današnja Tanzanija).

Godine 1960. utrka je promijenila ime u **Istočnoafrički Safari Reli**, a od 1974. se naziva Safari Reli. Utrka je bila dio Svjetskog prvenstva u reliju dugi niz godina, od početka 1973. sve do sezone 2003. kada se zbog nedostatka financija odustalo od organizacije. Od 2003. Safari Reli dio je Afričkog prvenstva u reliju koje organizira FIA. 

Najuspješniji vozač bio je lokalni vozač Shekhar Mehta sa ukupno pet pobjeda (1973, 1979–1982).

Vanjske veze
------------

***Safari Reli*** na Wikimedijinoj ostavi

* () Safari Reli Arhivirano 2011-08-22 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Utrke svjetskog reli prvenstva |
| --- |
| Aktualne | 
* Monte Carlo
* Švedska
* Kenija
* Hrvatska
* Portugal
* Sardinija (Italija)
* Poljska
* Latvija
* Finska
* Grčka
* Čile
* Srednja Europa
* Japan

 |  |
| Prošle | 
* Alsace (Francuska)
* Argentina
* Arktik (Finska)
* Australija
* Austrija
* Belgija
* Brazil
* Bugarska
* Cipar
* Estonija
* Indonezija
* Irska
* Jordan
* Katalonija (Španjolska)
* Kina
* Korzika (Francuska)
* Maroko
* Meksiko
* Monza (Italija)
* Norveška
* Novi Zeland
* Njemačka
* Obala Bjelokosti
* Olympus (SAD)
* Québec (Kanada)
* Rideau Lakes (Kanada)
* Press-on-Regardless (SAD)
* Sanremo (Italija)
* Turska
* Velika Britanija

 |
**Labudovo brdo** je beogradsko naselje koje pripada opštini Rakovica. 

Naselje je počelo da se izgrađuje 60ih godina 20. veka između naselja Vidikovac i Petlovo brdo. Gotovo svi objekti Labudovog brda su stambene zgrade izgrađene po grupacijama tako da svaka grupacija čini poseban deo naselja (tzv. žute, plave, crvene i zelene zgrade). Poslednjih godina u ekspanziji je izgradnja objekata bez adekvatne urbanističke i stilske regulative, što znatno ugrožava probitnu zamisao arhitekata o izgledu naselja.

Saobraćaj
---------

Labudovo brdo se nalazi pored Ibarske magistrale koja je osnovna veza sa užom teritorijom Beograda i ima dobru saobraćajnu infrastrukturu. Neposredno pored naselja će u budućem periodu proći obilaznica oko Beograda. Kroz naselje prolazi nekoliko linija javnog gradskog saobraćaja.

Na Labudovom brdu postoje tačno dva semafora. Pešački trotorai su brojni i svaki od njih prolazi pored ili kroz gusto zelenilo što stvara posebnu atmosferu.

Obrazovanje i sport
-------------------

Od obrazovnih ustanova, u njemu se nalazi predškolska ustanova „Labudić", Osnovna škola „14. oktobar" i „15. beogradska gimnazija" kao i muzička škola "Davorin Jenko". Ispred osnovne škole, odnosno gimanzije se nalazi kompleks sportskih terena veličine oko 15 ari.

Pre izgradnje stambenih objekata pored Ibarske magistrale, na njihovom mestu se nalazio park „Kod borića" sa golovima u kom se mogao upražnjavati fudbal i ostale fizičke aktivnosti.

Od sportskih klubova tu se nalazi KK Lik, FK Labudovo brdo, boćarski klub "Lasta" i odbojkaški klub "Libero" i aikido klub "Heiho I".

Religija
--------

Na Labudovom brdu trenutno je u izgradnji hram Srpske pravoslavne crkve, Rođenja Sv. Jovana Krstitelja, koji će se nalaziti u ulici Ljubomira Ivkovića-Šuce bb. Više puta je ponavljano u medijima da se budući hram nalazi na Petlovom brdu što takođe piše i na tabli investitora izgradnje, a u stvari ne predstavlja tačnu informaciju. Mesna zajednica „Labudovo brdo", odnosno naselje Labudovo brdo, teritorijajno pripada Arhiepiskopiji beogradsko-karlovačkoj.

Zanimljivosti
-------------

Na Labudovom brdu je živeo Vuk Drašković, predsednik SPO i bivši ministar inostranih poslova Srbije i Crne Gore i Republike Srbije. Ispod ulice gde je živeo nalazi se pećina, najverovatnije nekadašnji rudnik.

Vidi još
--------

Šablon:Portal2

* Beograd
* Petlovo brdo
* Vidikovac

Vanjske veze
------------

* Sajt Labudovog brda Arhivirano 2009-04-08 na Wayback Machine-u
**Crnika**, česmina (lat. *Quercus ilex*) je zimzeleno drvo iz roda hrastova, porodice Fagaceae.

Rasprostranjenost
-----------------

Uspeva u Sredozemlju. Autohtona je vrsta u Hrvatskoj. Raste u Dalmaciji, Istri i na ostrvima Hrvatskog primorja. U Bosni i Hercegovini je zabilježen u hervegovačkim predijelia, naime u dolini Neretve do Raške gore i Porima, između Drežnice i Mostara, oko Mostara, oko Stoca, kod Ljubinja, u Popovu-polju, kod Trebinja, oko Neuma-Gradca i Neuma. Najvažnija je vrsta sredozemnog zimzelenog šumskog rastinja. U različitim je stanjima degradacije od makije do ljutih krških priobalnih kamenjara, poput golog dela ostrva Paga.

Izgled
------

Dostože visinu od 10 do 20 metara, u zavisnosti od staništa. Kora mlađeg debla je siva i glatka. Izdanci su dlakavi. Listovi su jajoliki ili duguljasti, 3-7 cm dugi, zašiljenog vrha, ravnih ivica na odraslim primercima ili oštro testerasti na izdancima. Odozgo su tamnozeleni i sjajni, a odozdo belo-dlakavi i kožasti. Peteljka je kratka. Cvetovi jednopolni, muški u visećim resama, ženski pojedinačni Plod je žir, a sazreva u prvoj godini. Po više njih nalaze se na zajedničkoj dršci, a stipule su dlakave i čvrsto prilegle uz kupulu. Drvo je teško i tvrdo.

Ekološki zahtevi
----------------

U mlađem dobu podnosi puno senke, dok starijim stablima treba puno svetla. Dobro podnosi sušu. U području na kome crnika uglavnom raste, u letnjim mesecima, ponekad jedva padne po koja kap kiše. Prilagodila se na sušu kožastim listovima, uvučenim porama, velikom korenovom mrežom i dr. Vrlo je osetljiva na niske temperature vazduhaa i tla. Ponik ne podnose temperature ispod nule, a kambijum stabiljke može podneti i do –25°C. Otporna je na visoke temperature. Nema velike zahteve prema tlu. Izdanačka sposobnost iz panja je velika. Stabla crnike generativnog porekla mogu da dožive do 1000 godina.

Slike
-----

* List i plodList i plod
* Lišće i rese u prolećeLišće i rese u proleće
* List i plodList i plod
* Stablo crnikeStablo crnike
* Stablo crnikeStablo crnike
* Žir crnikeŽir crnike
* KoraKora
* KoraKora
* KoraKora

Spoljašnje veze
---------------

***Crnika*** na Wikimedijinoj ostavi

* BBC News (2008) *Holm Oak: Garden Invader*
* Royal Botanic Garden (2008) Flora Europaea: *Quercus ilex*
* W.J. Bean (1976) *Trees and shrubs hardy in the British Isles* 8th ed. revised. John Murray.
* C. Michael Hogan (2008) *Barbary Macaque: Macaca sylvanus*, Globaltwitcher.com, ed. N. Strõmberg Arhivirano 2012-04-19 na Wayback Machine-u
* Holm Oak (2002)
* K. Rushforth (1999) *Trees of Britain and Europe*. HarperCollins ISBN 0-00-220013-9.
* () Chênes: *Quercus ilex*

1. ↑  Flora of the Maltese Islands, Hans Christian Weber, Bernd Kendzior, 2006, Margraf Publishers p. 184
2. ↑  Günther [Gunthero] Ritter von Mannagetta Beck (1909). *Flora von Bosnien, der Herzegowina und des Sandzaks Novipazar. – Wissenschaftliche Mitteilungen aus Bosnien und der Herzegowina*. str. 393 - 490..
**Ibagué** je općina od 541,101 stanovnika i grad od 492,554 st. u sredini Kolumbije u Departmanu Tolima, čiji je administrativni centar.

Geografija
----------

Centralni trg
Ibagué se prostire na visoravni u Centralnim Kolumbijskim Kordiljerima, nedaleko od doline Rijeke Magdalene i stratovulkana Nevado del Tolima, na nadmorskoj visini od 1,285 metara, sa prosječnom temperaturom od 21 ºC.

Historija
---------

Grad je osnovao španjolski konkvistador Andrés López de Galarza]] u oktobru 1550. pod imenom *Villa de San Bonifacio de Ibagué*.

Zbog stalnih napada indijanaca u februaru 1551. je preseljen na današnju lokaciju uz obalu riječice Combeima.

Ibagué je od aprila do decembra 1854. bio glavni grad Republike Nova Granada.
Kad je 1881. osnovan Departman Tolima - Ibagué je postao njegov administrativni centar.

Grad je naglo nabujao nakon 1890. zahvaljujući velikoj potražnji za kavom, koja je odlično rasla na padinama iznad grada.

Ibagué je univerzitetski grad u kom djeluje nekoliko univerziteta, najstariji od njih *Univerzitet Tolima* počeo je sa radom 1945. kao agronomska viša škola, a status univerziteta dobio je 1955.

Privreda i transport
--------------------

Ekonomija grada bazira se na poljoprivrednoj okolici koja proizvodi kavu, kakao, duhan, rižu i šećernu trsku.
Od svih registriranih 2016. firmi 2016. čak 96,1% su bile mikro firme sa 1 do 2 zaposlena, a 3,1 % male firme, od kojih se 83% bavilo trgovinom, 15,6% industrijom i samo 1,5% poljoprivredom.
Nezaposlenih ima 13,2 %, tako da je 96,670 stanovnika siromašno, a 13,400 ekstremno siromašno.

Grad se nalazi na trasi autoputa i željezničkih pruga kojim je povezan sa Bogotom, Armenijom i Neivom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Ibagué Municipality in Colombia*" (engleski). City population. Pristupljeno 17.12.2022.
2. 1 2  „*Historia Ibagué*" (španjolski). Asocapitales. Pristupljeno 18.12.2022.
3. 1 2  „*Reseña Historica*" (španjolski). Alcaldía Municipal de Ibagué. Arhivirano iz originala na datum 2022-12-21. Pristupljeno 18.12.2022.
4. 1 2 3  „*Ibague, Colombia*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 18.12. 2022.
5. ↑  „*Naturaleza Jurídica*" (španjolski). Universidad del Tolima. Pristupljeno 18.12.2022.
6. ↑  Jaime Eduardo Reyes. „*Desarrollo economico, cómo va Ibagué*" (španjolski). Ibagué Como vamos. Arhivirano iz originala na datum 2022-12-21. Pristupljeno 18.12.2022.
7. ↑  „*Tolima department, Colombia*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 18.12. 2022.

Vanjske veze
------------

***Ibagué*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldía Municipal de Ibagué* (Službene stranice grada) Arhivirano 2022-12-21 na Wayback Machine-u ()
**Sehî Bey** (Edirne, 1471. – 1548.) bio je osmanski divanski pjesnik i biograf. Prvi je sastavio *tezkire*, biografski rječnik pjesnika i poezije, žanr koji će imati brojne sljedbenike kroz stoljeća.

Život
-----

**Sehi–beg** je rođen u Edirnu za vrijeme vladavine Mehmeda Osvajača i pretpostavlja se da je bio dijete iz *devširma*. Odrastao je uz poznatog divanskog pjesnika Nedžatija. Postoji mogućnost da je u ranim godinama živio u nedavno osvojenoj Moreji. Godine 1504. pratio je princa Mahmuda kada je ovaj postao namjesnik Manise. Sehi–beg je služio kao njegov *katib* (tajnik). U tim godinama je vjerojatno sudjelovao u pohodima na Kiliju i na Moldaviju. Poslije Mahmudove smrti (1506.) vratio je se u Istanbul sa Nedžati–begom gdje je vjerojatno radio kao sudski službenik. Kada je prijatelj Nedžati umro 1509. Sehi–beg mu je sagradio grob.
Postao je dvorski činovnik sultana Sulejmana Veličanstvenog, koga je poznavao iz mladih godina jer je bio njegov službenik u Manisi (1513–1520), bio je mnogima na jeziku pa je stoga bio jedno od najpopularnijih imena Sulejmanovog razdoblja. Naime, pri Sulejmanovom ustoličenju, imenovan je za upravnika Sultanove konjice (*kapıkulu sipahi*) a zatim je preuzeo (Latifi tvrdi samovoljno) malu zadužbinu u Edirnu gdje je proveo, ipak kao službenik visokog ranga, trideset godina u samoći pišući pjesme i biografije književnika.  

Umro je 1548. godine u Edirnu kada je imao preko osamdeset godina.

Djela
-----

* *Heşt Bihişt*
* *Divan*

Sehi–bega najbolje pamtimo po *tezkireu* *Heşt Behişt* (Osam proljeća) koji je završio 1538. i u kojem pripovijeda o djelu i životu 241 pjesnika. Djelo je vrlo dobro primljeno od strane osmanske elite a svakako je poslužilo kao temeljni izvor za kasnije proučavanje osmanske poezije. *Heşt Behişt* je prvo *tezkire* napisano na anadolskom tlu. Djelo se sastoji od uvoda, osam poglavlja i epiloga.  

Bio je također i pjesnik, svoja djela je sabrao u jednom divanu koji je pohvaljen od nekoliko njegovih suvremenika (Aşık Çelebi, Ali Mustafa Efendi, Hasan Çelebi). Sehi–begov divan se sastoji od oda, gazala, muraba, strofa, priča i jedini primjerak danas se nalazi se u Parizu u Bibliothèque Nationale. Stoga valja napomenuti da Sehi–beg u svoje vrijeme nije privlačio pažnju svojim divanom i njegove pjesme su ostale zaboravljene u narednim stoljećima.

Spoljašne veze
--------------

Bilješke
--------

1. ↑  Şehzade Mahmud (1475–1506), sin sultana Bajazida II. i polubrat princa Selima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  () Canim, Ridvan. „TDV İslâm Ansiklopedisi: Sehî Bey". Pristupljeno 17. 08. 2022.

Bibliografija
-------------

* ()  *TDV İslâm Ansiklopedisi*. Türkiye Diyanet Vakfı İslâm Araştırmaları Merkezi. 1988–2013.  s. v. Ridvan Canim, *Sehî Bey*.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 59500531
* LCCN: n86816450
* ISNI: 0000 0000 6159 7753
* GND: 1056103906
* SUDOC: 176267409

 |
**Sovjetskaja Gavanj** (ruski: *Советская Гавань*) je lučki grad na Dalekom istoku Rusije u Habarovskom kraju od 25,147 stanovnika. 

*Sovjetskaja Gavanj* je jedna od glavnih pomorskih baza Ruske Pacifičke flote na Dalekom istoku. zbog tog je i zatvoreni grad za strance.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Sovjetskaja Gavanj* leži u dubokom zaljevu Tatarskog tjesnaca, dijelu Ohotskog mora, udaljena oko 600 km sjeveroistočno od administrativnog centra Regiije Habarovska.

Historija
---------

Sovjetskaja Gavanj, što znači Sovjetska luka, je novo naselje nastalo tek krajem 19. vijeka.

Prvo naselje u tom zaljevu Konstatinovski post (Константиновский пост) osnovao je 1853. admiral Genadij Neveljskoj, zatim je carska vojska poslala kapetana Budiševa, da ispita teren i šume u tom kraju. Od 1863. dozvoljena je sječa i izvoz drva iz luke koja je nazvana Imperatorskoj gavanj (Carska luka).

Između 1908.- 1910. sagrađena je cesta do Habarovska, a naselje je preimenovano u Narodnoje (Народное).

Nakon uspostavljanja sovjetske vlasti u tom kraju 1922. mjesto je prezvano u 'Sovjetskaja Gavanj*. Prema prvom popisu stanovništva u Sovjetskom Savezu iz 1926 u Sovetskaja je imala samo 169 stanovnika koji su živjeli u 25 kuća.*
Nakon reorganizacije Primorskog kraja 1938. Sovjetskaja je postala administrativni centar vlastitog okruga (rajona).

Toliko je narastao da je već 1941. dobio status grada, od 1945. povezan je željeznicom sa Komsomolskom na Amuru, a 1948. na pistu je sletio prvi civilni avion.

Od te iste godine više ne podpada administrativno pod Primorski već u Habarovski kraj.

Privreda
--------

Pored pomorske baze privreda grada bazira se na luci, ribarstvu, drvoj industiji i popravku brodova u brodogradilištu.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Sjedinjene Američke Države Everett, Washington, Sjedinjene Američke Države

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Dal'nevostočnyj Federal'nyj Okrug" (engleski). City population. Pristupljeno 04. 05. 2017.
2. ↑  „*The Great Ocean’s Fleet*" (engleski). Russian Navy. Pristupljeno 04. 05. 2017.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*О Советской Гаваны*" (ruski). Город Советская Гавань. Pristupljeno 04. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Sovjetskaja Gavanj*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada Arhivirano 2012-07-12 na Wayback Machine-u ()
„Paun" preusmjerava ovdje. Za istoimeno zviježđe, v. Paun (zviježđe).
{{Paunovi mogu letjeti

**Paunovi** (*Pavo*) su rod ptica koji uključuje dvije vrste. Ovaj rod nazivaju i *Azijski paun*.

Afrički kongoanski paun pripada rodu Afropavo, ne pripada paunovima.

Opis
----

Paun se često prikazuje i najpoznatiji je kao mužjak, koji ima ogromni rep s mnoštvo perja dugog nešto više od 3 metra, koji je raznih boja. Ženka je neugledna te je smeđe boje, no neke imaju sive te smeđe tonove perja.

U paunove spadaju dvije vrste:

* Indijski paun, *Pavo cristatus* (iz Azije)
* Zeleni paun, *Pavo muticus* (iz Azije)

Indijski paun uobičajeno stanište nalazi u Indijskom potkotinentu. Mužjak indijskog pauna nacionalna je ptica Indije. Zeleni paun živi u Burmi i na indonezijskom otoku Javi. Ponekad se zeleni paun naziva i *nijemi paun*.

Indijski paun prema nekim autorima nema podvrsta, dok zeleni paun ima 3 podvrste: *Pavo muticus spicifer*, *Pavo muticus imperator* i nominatni *Pavo muticus muticus*. Obje vrste su se razvile alopatrijski. Čovjek ih obje uzgaja u zatočeništvu, čak i daleko od izvornih staništa.

Izvori
------

1. ↑  Madge, S. and P. McGowan (2002) Pheasants and Grouse ISBN 0-7136-3966-0
|  |
| --- |
|  |

**Pacifikacija Kube**, znana i kao **Druga okupacija Kube**, bila je velika američka vojna operacija koja je formalno započela u rujnu 1906. godine, a smatra se dijelom Banana ratova. Nakon što je režim Tomása Estrade Palme bio pred kolapsom, ovaj je zatražio pomoć Sjedinjenih Država, koje su bile spremne intervenirati kako bi zaštitile svoje interese. 

Predsjednik Theodore Roosevelt, zaprimivši Palminu molbu, šalje svogtajnika za rat, Williama Howarda Tafta, i zamjenika državnog tajnika, Roberta Bacona, na Kubu kako bi dogovorili diplomatsko rješenje. Međutim, Taft se na Kubi pozvao na odredbe Kubansko-američkog sporazuma iz 1903. te je uspostavio privremenu vladu na čijem je čelu kratko bio on, a nakon njega Charles Edward Magoon. Amerikanci su intervenirali na Kubi s ciljem sprječavanja građanskih nemira i održavanja slobodnih izbora, ali primarno kako bi zaštitili vlastite ekonomske interese na Kubi. 

Nakon gotovo četiri godine okupacije, američke trupe su konačno napustile Kubu nakon procjene da je izbor Joséa Miguela Gómeza za predsjednika znak dovoljne političke stabilnosti. Povlačenje trupa zaključeno je u veljači 1909. godine. 

Satirična ilustracija časopisa *Puck* iz 1909. godine koja prikazuje predsjednika Theodorea Roosevelta kako predaje svoju politiku Williamu Howardu Taftu. Lijevo se nalazi William Loeb, Jr. koji drži Rooseveltovu "Veliku palicu".

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85034580

 |
***Nemirni*** je jugoslovenski crno-beli igrani film snimljen 1967. godine u režiji Kokana Rakonjaca.

Kratak sadržaj
--------------

Dogodila se teška saobraćajna nesreća, a od svedoka, milicija saznaje da je nesreću izazvao vozač ukradenog Pežoa 334-72. Vozač je bila devojka i da su u kolima bila četiri maloletna lica. Počinje potera na autostradi. Devojka koja je bila za volanom napušta kola i nestaje u noći, a odmah zatim auto doživljava težak udes. Milicija nalazi unesrećene u olupini, ali među njima nema devojke. Potraga za nepoznatom devojkom se nastavlja i u Beogradu. Ona uspeva da se sakrije u kabini jedne hladnjače, rekavši vozaču da je šumareva ćerka. Tokom vožnje on se zaljubljuje u nju. U motelu, milicija saznaje da je devojka otišla sa vozačem hladnjače, ali u trenutku kada patrola stigne hladnjaču devojka neopaženo uspeva da pobegne u šumu. Potera se nastavlja.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Milena Dravić | Zorica |
| Ana Krasojević | Ana Bogojević |
| Marko Todorović | Šofer hladnjače |
| Voja Mirić | Inspektor |
| Dušan Antonijević | Muzičar |
| Rastko Tadić | Milicioner |
| Pavle Vuisić | Bogdan Bogojević |

Spoljašnje veze
---------------

* *Nemirni* na sajtu IMDb
* Nemirni - filmska banka
**Crnorizac Hrabar** ili **Hrabri** (starosl. Чръноризьць Храбръ) je srednjovekovni bugarski pisac iz Preslava, koji je živeo krajem IX i početkom X veka. Njegovo jedino poznato delo je *„O pismeneh"* odnosno *„O pismenima"* (*O slovima*), koje je jedan od najstarijih očuvanih zapisa na staroslovenskom jeziku. U tom delu on ustaje u odbranu slovenskog pisma odnosno glagoljice nasuprot grčkom alfabetu, pominjući da su se Sloveni pre primanja hrišćanstva služili *crtama i rezama* za po nekima vračanje, a po nekima pisanje.

Ime
---

Crnorizac Hrabar je pseudonim koji je uzeo jedan od monaha, da bi izbegao eventualni progon zbog svog pisanja. Sama reč *Crnorizac* znači monah odnosno *onaj koji je odenut u crnu rizu* (monašku odeću), dok pridevom *Hrabar* označava svoju hrabrost da javno istupi u odbranu slavenskog pisma.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 250220783
* LCCN: n84204753
* ISNI: 0000 0003 7083 4732
* GND: 118859846
* NKC: jn20010309168

 |
**Gepidska kraljevina** je naziv za državu koja je postojala u srednjoj Evropi između 5. i 6. veka. Osnovali su je Gepidi, narod germanskog porekla. Pre stvaranja kraljevine, Gepidi su bili pod vlašću Hunskog kaganata, ali su, pobedivši Hune u bici na reci Nedao 454. godine, zbacili hunsku vlast i stvorili sopstvenu državu.

Istorija
--------

Gepidska kraljevina je prvobitno obuhvatala prostore istočno od reke Tise i severno od reke Dunav, a sa Rimskim carstvom je sklopila častan mir. Kraljevina potom proširuje svoju teritoriju na zapad, zauzimajući Srem, Bačku i severno Potisje. Usledila su rivalstva sa Ostrogotima, pri čemu Gepidi gube bitke i bivaju potisnuti iz Srema.

Gepidska kraljevina zenit dostiže oko 537. godine kada ponovo zauzima Srem, kao i okolinu Beograda. Grad Sirmijum (današnja Sremska Mitrovica) postaje središte gepidske države, a gepidski kralj Kunimund kovao je zlatnike u ovom gradu. U svom najvećem obimu Gepidska kraljevina je obuhvatala delove današnje Srbije, Rumunije, Mađarske, Bugarske, Hrvatske, Slovačke i Ukrajine. 

Vizantijsko carstvo se 546. godine udružuje sa Langobardima (poznatim i kao Lombardi) da bi pobedilo Gepide. Gepidi su slabili u borbi sa Langobardima, koji su se, nakon pada kraljevine Ostrogota, naselili na prostore današnje Slavonije, severne Bosne i zapadne Mađarske. Time se otvarao prostor prodoru Slovena i Avara. Godine 552. Langobardi su porazili Gepide u jednoj bici, ali neprijateljstva su se nastavljala.

Langobardi pozivaju Avare da im pomognu u borbi protiv Gepida. Avari su to učinili sa takvim uspehom i surovošću da su Langobardi, uplašeni novim saveznicima, otišli prema Apeninskom poluostrvu (zaustavili su se u današnjoj Lombardiji, kojoj su dali ime). Avari su time konačno porazili i porobili Gepide 567. godine, otvorivši potpuno prostor prodoru Slovena. Nakon pada Gepidske kraljevine, njene teritorije su podeljene između Avarskog kaganata i Vizantije.

Kraljevi
--------

* Ardarih (oko 454)
* Trapstila (oko 488)
* Traserih (oko 504)
* Turisind (549-552)
* Kunimund (oko 560)

Vidi još
--------

* Gepidi

Literatura
----------

* Dragan Brujić, Vodič kroz svet Vizantije, Beograd, 2004.
* The Times History of Europe, Times Books, London, 2002.

Spoljašnje veze
---------------

* Mapa kraljevine
**Estremoz** je grad i općina od 14,318 stanovnika na sjeveru Portugala u Distriktu Évora.

Geografske karakteristike
-------------------------

Estremoz je udaljen 46.5 km sjeveroistočno od svog administrativnog centra Évore.

Općina se sastoji od 9 freguesia; Arcos, Glória, Estremoz, Évora Monte, Ameixial, São Bento do Cortiço i Santo Estêvão, São Lourenço de Mamporcão i São Bento e Ana Loura, São Domingos de Ana Loura i Veiros.

Historija
---------

Iako postoje dokumenti da je za rimskih vremena bio grad, za rekonkviste je spao na maursko selo.
Za portugalske vlasti je 1211. darovan kao feud redovnicima iz Avisa. Prvu povelju dobio je 1258. od Afonsa III.

U 13. vijeku su tu vođeni pregovori o zarukama kralja Dinisa sa budućom kraljicom Isabelom od Aragona, koja je kasnije i umrla u gradskoj vijećnici.
I kralj Pedro je dugo živio ovdje sve do 1367. kad je umro.

Estremoz je bio mjesto sastanka Cortesa 1417. koji je raspravljao o načinu kako da prikupi sredstva za odbranu Ceute. 
Novu povelju dobio je 1512. od kralja Manuela I. 
Za incidenta 17. augusta 1698. eksplodirala je barutana i pritom razorila nekoliko kuća, koje su po naredbi kralja Afonso V ponovo sagrađene..

Od historijske baštine ima ruine zamka *Évora Monte*, sa palačom i tornjem podignutim za rekonstrukcije u 15. vijeku.
Gotičku crkvu *São Francisco* iz 13. vijeka, gradska vrata i bastione.

Privreda
--------

Većina stanovnika radi u tercijarnom sektoru, nešto manje u prehrambenoj industriji koja prerađuje proizvode ratarsko-stočarske okolice.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Estremoz*" (portugalski). Infopedia. Pristupljeno 15.03.2024.
2. 1 2 3 4 5 6  „Estremoz Municipality in Évora District" (engleski). City Population. Pristupljeno 15.03.2024.

Vanjske veze
------------

***Estremoz*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Município de Estremoz* ()
**Jovan Joca Jovanović** (Beograd, 31. maj 1940 — Beograd, 3. avgust 2022) bio je srpski reditelj, scenarista, montažer i teoretičar filma.

Biografija
----------

Rođen je u Beogradu 31 maja 1940. godine. godine. Diplomirao je režiju na Akademiji za pozorište, film, radio i televiziju sa srednjometražnim igranim filmom *Izrazito ja* (1967), koji je proglašen za najbolji film u svim kategorijama na Festivalu mladih autora u Njujorku. Dokumentarno-igrani film *Kolt 15 Gap* (1971) nagrađivan je na festivalima u Oberhausenu, Utrechtu i Beogradu, uvršten je u Antologiju filmova Oberhauzenskog festivala (objavljenu povodom 50. godišnjice festivala), a američki istoričar filma Barnau uvrstio ga je u svoju knjigu *Istorija svetskog dokumentarnog filma"*.

Početkom 90-ih odlazi se preselio u Ljubljanu. U intervjuu iz 2010. Jovanović je izneo stav da su domaće pseudoelite najveća opasnost za srpski narod.

Autor je knjige *Uvod u filmsko razmišljanje*.

Filmografija
------------

### Igrani filmovi

* *Izrazito ja* (1967)
* *Mlad i zdrav kao ruža* (1971)
* *Pejzaži u magli* (1983)

### Dokumentarni filmovi

* *Kolt 15 Gap* (1971)
* *Revolucija koja teče* (1972)
* *Radni ljudi umetnici* (1975)
* *Narkomani* (1976)
* *Čovek koji je pravio sisteme* (1990)
* Vukovar zašto (1991)

Izvori
------

1. ↑  Preminuo Jovan Joca Jovanović, б92, 3. 8. 2022.
2. ↑  „BalkanMagazin :: „SLEPA PRAKSA" U SRPSKOM FILMU". www.balkanmagazin.net. Pristupljeno 2020-05-17.
3. ↑  „Uvod v filmsko mišljenje: Jovan Jovanović: 9789616445665 : Knjiga | Emka.si" (sl). www.emka.si. Arhivirano iz originala na datum 11. 08. 2020. Pristupljeno 2020-05-17.

Spoljašnje veze
---------------

* Jovan Jovanović na sajtu IMDb
**Trnjani** su naselje u općini Garčin, Brodsko-posavska županija. Trnjani su smješteni na obroncima Dilj gore, tj. Kukavice i riječice Brezne.

Povijest Trnjana
----------------

U 17. stoljeću kroz Trnjane je prolazila glavna cesta Zagreb-Vinkovci te raskrižje Zadubravlje-Klokočevik. 

Trnjani su bili općina sa naseljima Zadubravlje, Trnjanski kuti, Donja Vrba, Klokočevik, Vrhovina, Šušnjevci, Korduševci, Ježevik, Crni Potok te ranije Gornja Vrba i Ruščica.

Od institucija u Trnjanima bili su smještene: crkva Svetog Marka kao župa navedenih sela, evangelistička crkva ispostava Vinkovci, Šumarija Trnjani i Osnovna škola.

Cijelo selo u to vrijeme je bilo kako u privrednom tako i u kulturnom razvitku. Na polju kulture mnogo su doprinijela njemačka domaćinstva.

1939. - 1941. godine završena je komasacija zemljišta te se nakon toga poboljšava ratarska proizvodnja.

1943. godine Trnjane je napustilo 35 obitelji njemačke nacionalnosti.

Od 1946. godine najviše se radilo na kulturno-sportskom polu. Osnovan je nogometni klub Jedinstvo-Slaven, te KUD Mićo Vitas danas LOVOR.

1950. je osnovana Poljoprivredna zadruga Trnjani, te Poljoprivredno dobro "DOLCI". Također se otvorila i veterinarska ambulanta, pošta i trgovina.

Sve do 1990. g. Trnjani su bili veliko kulturno-sportsko središte tako da se bilježe mnoga putovanja i nastupe KUD-a i NK Slaven (Italija, Njemačka, Poljska, Rusija, Čehoslovačka...)

Trnjani danas
-------------

Crkva sv. Marka.
Nakon 14 godina KUD" LOVOR" nastavlja sa tradicijom te broji već značajne nastupe od Brodskog kola, Đakovačkih vezova i mnogih drugih. U selu postoji i tamburaški orkestar koji broji 20 tamburaša, uglavnom mlađeg uzrasta. 

Mjesni odbor Trnjani pripao je općini Garčin. Mnogo toga se još može učiniti, krenuvši od
same infrastrukture (vodovod, kanalizacija, nogostupi itd.), pa do uređenja sportske dvorane koja je tijekom rata devastirana.

Šport
-----

U Trnjanima postoji nogometni klub 'Nk Slaven Trnjani' koji se natječe u 2. županijskoj nogometnoj ligi. Klub postiže zapažene rezultate, a svake godine održava memorijalni turnir.

Klub je 2003. uspostavio prijateljske veze sa Hrvatima iz mađarskog sela Dušnoka, tako da Dušnočani svake godine od onda sudjeluju na Memorijalnom nogometnom turniru u spomen žrtvama Domovinskog rata, a zauzvrat nogometaši iz ovog mjesta svake godine gostuju u Dušnoku.

Izvori
------

1. ↑  Hrvatski glasnik Arhivirano 2016-03-12 na Wayback Machine-u Jubilarni, XV. Racki Duhovi u Dušnoku: Velika kulturna manifestacija i pučka zabava, 7. lipnja 2007.  (PDF)
Novica Cerović
**Cerović Novica** (\* 1805 Tušina kod Šavnika - † 1895. Šavnik) je bio crnogorski vojvoda, senator i ban.

Osnovnu školu je završio u Župskom manastiru, gde mu je učitelj bio Panto Ćuk iz Mostara. U 27. godini je izabran za drobnjačkog kneza. Sa Njegošem je bio u prijateljstvu i izvršavao je njegova naređenja u turskom Drobnjaku. 

U septembru 1840. po nalogu sa Cetinja, a zajedno sa Šujom Karadžićem i Mirkom Aleksićem organizovao je ubistvo bosanskog velikaša i otomanskog vojskovođe Smail-age Čengića. Njegovu ulogu u pogibiji Smail-age Čengića pesnički je prikazao Ivan Mažuranić u epu "*Smrt Smail-age Čengića*" (*Noćnik*), a o tome pevaju i neke narodne pesme.

Početkom 1841. postavljen je za vojvodu, a u julu iste godine za senatora Crne Gore. Tada se nastanjuje na Cetinju. 

Dobar poznavalac crnogorskog običajnog prava, upućivan je u sve krajeve Crne Gore kada je trebalo rešavati neki međuplemenski spor. 

U ratu 1876-1878. bio je član Vrhovne komande knjaza Nikole u Hercegovini i u operacijama prema Baru i Ulcinju.

Saradnik je Valtazara Bogišića na prikupljanju podataka za *Opšti imovinski zakonik*.

Literatura
----------

* S. Martinović, Dragoljub 1868 1-4
* Avgust Šenoa, Vienac 1878 7
* Novica Cerović, vojvoda crnogorski (nekrolog) Zastava 1895 12
* A. Makanec, Historijska pozadina Mažuranićeva epa, Obzor 1924, 179.
* Tekst Jagoša Jovanovića, Beograd za Enciklopediju Jugoslavije JLZ Zagreb 1982 godine
**Sportski film** je izraz kojim se opisuje filmski žanr, odnosno označavaju filmovi čija je glavna ili jedna od glavnih tema vezana uz sport. Sportski filmovi kao Super Fight Rocky vs Ali</ref>pt.wikipedia.org/w/index.php?title=Discuss%C3%A3o:Rocky\_Marciano&diff=prev&oldid=67605196#rocky\_marciano\_=\_rocky\_balboa:\_real\_rocky\_vs\_ali\_2,\_lub-k\_productions!!!</ref>mogu biti igrani ili dokumentarni, a sportovi kojima se bave mogu biti različiti - od najpopularnijih kao što je fudbal do najopskurnijih, pa čak i fiktivnih koji su izmišljeni isključivo za potrebe filma (a od čega je najpoznatiji *Rollerball* iz 1975. godine). Sportski filmovi se mogu kombinirati sa različitim žanrovima - od drame do komedije, a u nekim slučajevima i akcijom, a za što su primjer filmovi o borilačkim vještinama.

Literatura
----------

* Ronald Bergan, *Sports In The Movies*, New York, Proteus Books, 1982
* Crosson, Seán, *Sport and Film*. London, Routledge, 2013.
* Jeffrey H. Wallenfeldt, *Sports Movies: A Guide to Nearly 500 Films Focusing on Sports*, Evanston, CineBooks, 1989
* Judith A. Davidson et Daryl Adler, *Sport on Film and Video: The North American Society for Sport History Guide*, New Jersey, Scarecrow Press, 1993
* Julien Camy et Gérard Camy, *Sport&Cinéma*, Du Bailli de Suffren, 2016
**Asti** je grad od 73.899 stanovnika u Italiji, glavni grad Astijske provincije u Pijemontu.

Geografija
----------

Asti leži na ušću rijeke Borbere u Tanaro, udaljen 45 km jugoistočno od regionalnog centra Torina.

Historija
---------

Gradska vijećnica
Katedrala Santa Maria Assunta
Asti je osnovan 124. pne. kao rimski kastrum pod imenom *Hasta*. Godine 89. pne. dobio je status kolonije, a 49. pne. municipija. Još za ranog srednjeg vijeka, Asti je 932. postao biskupsko središte, a svoj zenit imao je tokom 13. vijeka kao nezavisna komuna. Nakon tog sretnog razdoblja često je mjenjao gospodare, sve dok 1575. nije postao feud savojske dinastije.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost Astija je njegova katedrala Santa Maria Assunta, izgrađena od 1309. do 1348. godine, zatim samostanska crkva San Secondo iz 13. vijeka, uz koju je romanički zvonik izgrađen na temeljima rimske građevine. Asti ima Trajanov toranj iz 13. vijeka, baptisterij San Pietro iz 10. vijeka, te dvije kripte iz 7. i 8. vijeka, sv. Ivana i sv. Anastazija. Po historijskom centru grada ima puno srednjovjekovnih i renesansnih palača, od kojih je najznačajnija palača Alfieri u kojoj se rodio književnik Vittorio Alfieri (1749–1803).

Privreda
--------

Asti je značajni centar trgovine poljoprivrednim proizvodima, poznat po svojim vinima (pjenušac *Asti spumante*) i voću. Asti je i značajni industrijski centar, s tvornicama konzervi hrane, metalnih proizvoda, stakla, cigli i kemikalija.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Sjedinjene Američke Države Miami
* Francuska Valence
* Njemačka Biberach an der Riß
 | * Izrael Ma'alot-Tarshiha
* Narodna Republika Kina Nanyang
 |

Izvori
------

1. ↑  „*ITALY: Piemonte*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 22. 5. 2013.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Asti*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 5. 2013.

Vanjske veze
------------

***Asti*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada ()
* *Asti* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 312793835
* LCCN: n81073786
* GND: 4079856-2
* SUDOC: 028352599
* NKC: ge895187

 |
Zastava starocrnogorske dinastije Crnojevića iz 15. stoljeća
Crnogorski krstaš-barjaci
Alaj-barjak: Crnogorska državna i glavna vojna zastava od sredine 19. stolječa i za vrijeme Kraljevine Crne Gore
Crnogorske pomorske zastave s konca 19. stoljeća i za doba Kraljevine Crne Gore
Službena zastava Crne Gore od 2004.g.
Zastava Crne Gore iz 1990-ih (SRJ)
**Crnogorske zastave** kroz povijest u biti su sadržavale crvenu boju, te Križ i dvoglavoga bijeloga orla.

Nije poznato kako je izgledala zastava o kojoj ima pomena u historijskim izvorima koju je papa Grgur VII. 1077. godine, skupa s drugi kraljevskim oznakama (*insigijama*), poslao dukljanskom knezu Mihailu davši mu dostojanstvo *Kralj Slavena* (latinski *Rex Sclavorum*).

Za starocrnogorske dinastije Balšića postojala je zastava koja je likovno obrađena u stilu srednjovjekovne spekulativne mistike. Na sredini polja nalazio se prikaz Uskrsnuća Kristova nad kojim lebdi golubica, simbol Duha Svetoga, a sasvim na vrhu je simbol Presvetoga Trojstva - trougao u kojem je ucrtano *Božje oko*. 

U doba dinastije Crnojevića pojavljuje se dvoglavi crnogorski orao, kako na grbovima, tako i na zastavi.

Koncem 18. stoljeća, za doba Šćepana Malog crnogorska je zastava Krstaš-barjak, državna i glavna vojna zastava koju su Crnogorci nazivali Alaj-barjak.

No, izgled alaj-barjaka se za knjaza Danila I. Petrovića mijenja crnogorskim orlom i inicijalom vladarevim na sredini.

Crna Gora je, nakon što je u ratovima od 1876. do 1878. osigurala teritorijalni izlaz na Jadransko more, počela izgrađivati svoju trgovačku mornaricu. Iz toga su perioda više varijanti crnogorskih pomorskih zastava.

U Ustavu Knjaževine Crne Gore iz 1905. (*čl.39.*) definira se: *"Narodne su boje: crvena, plavetna i bijela"*, no državna i glavna vojna zastava ostaje alaj-barjak.

Od 1946. do 1992. službena je zastava Crne Gore, kao socijalističke republike unutar druge Jugoslavije, bila trobojka *crveno-otvorenoplava-bijela* s petokrakom zvijezdom na sredini. Godine 1993. je novim zakonskim rejšenjima crnogorska zastava definirana kao trobojka istih boja bez petokrake zvijezde.

2004. su usvojeni novi crnogorski simboli, zastava i grb, koji su i danas u službenoj uporabi.

Povezani članici
----------------

* Zastava Crne Gore
* Crnogorski državni grbovi do 1921.
* Grb Crne Gore
* Crnogorska odličja do 1921.
* Alaj barjak

Vanjske veze
------------

***Crnogorske zastave*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dr. Danilo Radojević o crnogorskim zastavama kroz historiju (iz knjige *"Crnogorci na limesu"*, Podgorica 1999.g.
**Crnogorski Senat** (u početku pod imenom ***Praviteljstvujušči senat crnogorski i brdski*** ) kao tijelo kombinirane upravne i sudske vlasti konstituiran je 1831. godine, kada i Garda i Perjanici, za doba vladara Petra II. Petrović Njegoša.

Ovlasti
-------

Odluke *Crnogorskog Senata* imale su odraza na cjelokupni društveni i politički život Crne Gore. *Crnogorski Senat* sudio je u pvoodu svih vrsta sporova, od najmanjih do krvne osvete, izdavao isprave o vlasništvu, davao odličja, donosio odluke o pomilovanju i izgnanstvu, službeno komunicirao sa stranim vladama, verificirao propise o trgovini, javnim radovima, vojnim poslovima, mobiliziranju i slično.

Od 1868. *Crnogorski Senat* imao je ovlasti voditi državne financije, a 1874. formirane su i njegove posebne uprave: *Uprava za unutarnja djela, Uprava za financije, Uprava za vojne poslove, Uprava za prosvetu i Kancelarija za vanjske poslove*. Ne čelu ovih uprava bili su pojedini senatori koje je postavljao crnogorski monarh.

*Crnogorski Senat* imao je svoj pečat kojim je ovjeravao svoje dokumente, a nosio je naziv *Mohur vse Černie Gori*.

Povijest i sastav
-----------------

U početku je imenovano 16 crnogorskih senatora, narodnih prvaka, no u siječnju 1832. za predsjednika ovog tijela imenovan je Ivan Vukotić, a za podpredsjednika Matija (Mateja) Vučićević. I Vukotić i Vučićević, premda etnički Crnogorci, bili su ruski državljani. Njegoš ih je kao vladar osobno imenovao te potpisao ukaz o imenovanju Vukotića, Vučićevića i svih drugih senatora.

No, već 1834. Vukotić i Vučićević sukobili su se s Njegošem, tako da su bili smijenjeni. Tek su 1837. izabrani novi predsjednik, Pero Petrović (Njegošev brat), i podpredsjednik, Savo Petrović. Ostali su senatori bili: Stevan Vukotić, Filip Đurašković, Milo Martinović, Andrija Perović, Marko Plamenac, Mihailo Bošković, Todor Božović, Vukale Gađ, Mićo Vukmanović, Božo Đekić, Čoketa Uskoković, Spaho Drekalović.

Tijekom vladavine kneza (knjaza) Danila I. Petrovića brojnost je bila između 9-14 senatora, a *Crnogorski Senat* u tom je razdoblju dobio tajnika. Kako su senatori bili iz raznih crnogorskih plemena, nisu svi stalno bili u prijestolnici Cetinju, već su obično njih trojica ili četvorica obavljali poslove.

Crnogoski Senat djelovao je do ožujka 1879. kada je knez Nikola I. Petrović donio odluku o njegovu ukidanju, jer su umjesto njega osnovana crnogorska ministarstva i *Državni savjet*, a posljednji predsjednik *Crnogorskog Senata*, vojvoda Božo Petrović, postat će prvi predsjednik Ministarskog vijeća.

Predsjednici Crnogorskog Senata
-------------------------------

* Ivan Vukotić (1832. - 1834.)
* Pero Petrović (1837.- 1853.)
* Đorđije Petrović (1853. - 1857.)
* Mirko Petrović (1857. - 1867.)
* Božo Petrović (1867. - 1879.)

Literatura
----------

* *"Crnogorski Senat:Zbornik dokumenata (1857-1879)"*, prired. N. Rajkovic. PODGORICA, CID, 1997.g.
**Ugljenica** (kajkavski: vuglenica) ili **ćumurana** (u Bosni i Srbiji)
je naziv za peć u kojoj se na tradicionalan način termičkom obradom drvo pretvara u drveni ugljen.

Ugljenice su do 20. st. bile vrlo česte svugdje u brdsko-planinskim, šumom bogatim područjima Europe, no danas se uglavnom mogu vidjeli još samo kao eksponati etno-parkova u Austriji, Italiji, Sloveniji, Hrvatskoj, Bosni, Srbiji i dr.

Suvremene ugljenice
-------------------

Ugljenice su zidane uglavnom do visine 4, 5 m u širine 3, 5. m. Za takvu peć potrebno je oko 3000 klasičnih opeka, 15 vreća vapna i 10 vreća cementa, te čelična žica koja opeke drži na okupu. Iznutra su oblagane ciglom i blatom, dok je pod bio zemljan, u novije vrijeme betonski. 

Izvana su premazane smjesom cementa, vapna i pijeska, kako u njih ne bi ulazio zrak.

U razini okolnoga tla ugljenica ima ulaz za punjenje drvima. Na ulazu se nalaze limena vrata, visoka oko 1.50 m. Ugljenica se otprilike do iste visine puni drvima, što znači da se u njoj tijekom jednog loženja prosječno preradi oko 12 m3 drva, uglavnom bukve, akacije, hrasta i graba. 

Provjetravanje ugljenice se vrši kroz perforacije u razini poda, tzv. "zračnice", i nešto uže "dimnice" pri vrhu objekta. 

Kada se ugljenica napuni drvom, počinje proces paljenja. 

Ukoliko se vatra upalila, nakon 4 dana zatvaraju se otvori za zrak. Proces izgaranja traje 8-14 dana, nakon čega počinje proces hlađenja koji traje otprilike koliko i proces izgaranja.

Kada se ugljenica ohladila, vadi se ugljen i stavlja u vreće. Jedna "tura" loženja da približno 120 vreća ugljena.

Ugljenice se mogu ložiti cijele godine, no obično je to u proljeće.

Na poticaj kolekcionara Stjepana Pohižeka, slikovit motiv dobivanja ugljena u ugljenicama zadnjih je godina u svojim djelima obradilo nekoliko desetaka suvremenih hrvatskih slikara i kipara (vidjeti galeriju).

Izvori
------

1. ↑  „*Ćumurana u kojoj se zarađuje hljeb crnji od ćumura*" (srpskohrvatski). Al Jazeera. Pristupljeno 18. 12. 2017.

Literatura
----------

* Verica Kos: O vodenicama, vuglenicama i vapnenicama, u: Po zelinskoj gori, ur. Mladen Houška, Sveti Ivan Zelina, 1992. str. 11-14
* Martina Vargek: Vuglenice Zelinskoga prigorja, u katalogu izložbe: Vuglenice Zelinskoga prigorja, Sveti Ivan Zelina, 2012. str. 3-4
* Ugljenice našičkoga kraja iz zbirke Stjepana Pohižeka, Našice, 2014.

Vanjske veze
------------

* Ivanečke vuglenice Arhivirano 2018-08-22 na Wayback Machine-u
* Zrinščina kraj Sv. Ivana Zeline - Vuglenice, 2016.
* Podsjetnik na život kakav je nekada bio - Ugljenice
**Travunija** je bila južnoslovenska državica koja je obuhvatala delove današnje istočne Hercegovine i dubrovačkog područja bez grada Dubrovnika koji je bio u vlasti Vizantije. Postojala je pre svega kao zavisna država pod vlašću knezova iz srpske dinastije Vlastimirovića između 9 veka i 1071. godine kada ju anektira Duklja. Osim Vlastimirovića nad Travunijom je neko vreme vladalo u Bugarsko Carstvo kada bi ono na neko vreme anektiralo i ostale južnoslovenske države. Zavisno od toga kome se veruje stanovnici Travunije su bili Srbi ili Hrvati tako da vizantijski car Konstantin Porfirogenit podržava prvu opciju dok pop Dukljanin onu drugu pošto smješta Travuniju u Crvenu Hrvatsku.

Travunija je tokom svog postojanja graničila s Zahumljem, Dukljom i Vizantijom koja vlada Dubrovnikom.

Travunija u vrijeme cara Dušana

### Travunija u srpskom carstvu

Mađari su 1358. godine porazili Mletačku republiku, koja je bila prisiljena odreći se cijele istočne obale Jadrana. Dubrovnik je takođe priznao vrhovnu vlast mađarsku, pa su Srbi počeli da zaziru od svog starog primorskog prijatelja i ubrzo njihovi odnosi postaju čak i neprijateljski. U području od Konavlja pa sve do Podrinja, s Trebinjem, Gackom i Polimljem, vladao je srodnik i prijatelj cara Uroša, knez Vojislav Vojinović. Dubrovačka trgovina je prekinuta nekoliko godina, a Vojislav je prijetio da će oteti i Ston. Primirje je potpisano 1361. u Onogoštu uz posredovanje cara Uroša.

Nikola Altomanović, nakon smrti strica kneza Vojislava Vojinovića, preuzima 1368. njegove posjede i postaje moćan gospodar od Rudnika do Trebinja i mora. Mladićka silovitost i želja za što više vlasti doveli su Nikolu u neprijateljstvo sa svim susjedima. Protiv njega bio je ban Tvrtko, Dubrovnik uz pomoć Mađara, Lazar Hrebljanović i Balšići. Tokom 1373. god. Altomanović je podlegao. Mađarski kralj uputio je Nikolu Gorjanskog sa 1.000 kopljanika, da se pridruži bosanskoj i Lazarevoj vojsci. Zapadni dio Nikolinih oblasti, s Mileševom, Prijepoljem, Onogoštem, Podrinjem i Gackom dobi Tvrtko. Njegove južne oblasti Trebinje, Konavlje i Dračevice poseli su u jesen 1373. god. Balšići. Tvrtko je i te oblasti pripojio 1377. Bosanskoj banovini. Tako bosanska država pređe stare granice Drine i pomjeri ih sve do iza Lima, obuhvativši najveći deo područja stare Raške.

### Travunija u bosanskom kraljevstvu

Do 1391. župa Vrm sa gradom Klobukom bila je u posjedu Sankovića, a od 1395. do 1442. godine u posjedu Pavlovića. U ratu 1438. godine osvojio je Stjepan Vukčić Kosača Trebinje. Radoslav Pavlović je vratio Trebinje pod svoju vlast 1439. 1441. godine umire i Radoslav Pavlović. Ugovorom između vojvode Stjepana Vukčića i udovice Radoslava Pavlovića i sinova, 1442. godine, ostaci Pavlovićevih zemalja, među kojima je bio i grad Klobuk, definitivno su prešli pod Kosača.

Literatura
----------

* Vladimir Ćorović, Beograd, novembar 2001 - Istorija srpskog naroda

Vanjski linkovi
---------------

* Konstantin Porfirogenit:De Administrando Imperio (ruski) Arhivirano 2012-06-22 na Wayback Machine-u
* Ljetopis popa Dukljanina
*Za ostale upotrebe, v. Dardanija.*

Mapa provincije
**Dardanija** je bila jedna od provincija Rimskog carstva u 3. i 4. veku.

Istorija
--------

Pre rimskog osvajanja, Dardanija je bila nezavisna kraljevina. Zavladavši ovim područjem, Rimljani su prostor Dardanije uključili u provinciju Meziju, a potom u provinciju Dakiju. Posebna provincija Dardanija formirana je 284. godine, u vreme cara Dioklecijana, a za prestonicu nove provincije je određen grad Naisus (današnji Niš). Istočni delovi provincije (uključujući i Naisus) su kasnije izdvojeni iz Dardanije i priključeni Mediteranskoj Dakiji. Provincija je bila deo Rimskog carstva, sve do njegove podele 395. godine, kada je pripala Istočnom rimskom carstvu (Vizantiji), u okviru kojeg će nastaviti da postoji sve do naseljavanja Slovena na Balkan.

Vidi još
--------

* Dardanija (Balkan)
* Kraljevina Dardanija
* Dardanija (vizantijska provincija)

Spoljašnje veze
---------------

* Mapa Arhivirano 2004-11-02 na Wayback Machine-u
* Mapa