**Sergej Mašera** (Gorica, 11. maja 1912. – Dobrota, Boka kotorska, 17. aprila 1941.), jugoslavenski mornarički
oficir. Za Aprilskog rata zajedno sa svojim kolegom Milanom Spasićem potopio je razarač *Zagreb* da ne padne u ruke talijanske mornarice i pritom zajedno sa Spasićem poginuo.

Biografija
----------

Nakon završetka Prvog svjetskog rata, njegova obitelj je zbog političkih razloga pobjegla iz Italije i nastanila se isprva u Koruškoj te potom u Ljubljani, tu je završio osnovnu i srednju školu. Nakon toga upisao se u VII klasu Pomorske vojne akademije, koja je tada bila u Dubrovniku i trajala tri godine. Po završetku Akademije - 1932 stekao je čin poručnika korvete.

### Aprilski rat i pogibija

U trenutku izbijanja kratkotrajnog Aprilskog rata 1941. godine Mašera је bio poručnik bojnog broda II. klase na razaraču *Zagreb*, stacioniranom u Dobroti (Boka kotorska), prvi oficir zadužen za brodsku artiljeriju. Razarač *Zagreb* je uz razarače Beograd i Dubrovnik bio najmoderniji brod tadašnje mornarice, te je stoga bio cilj zračnog napada pet talijanskih bombardera već 6. aprila, ali kako je napad izvršen s velike visine - nije pretrpio nikakva oštećenja. Talijanski avioni, bombardirali su Boku i 13.aprila, ali ni tad nisu oštetili *Zagreb*. No već 15.aprila demoralizirana i razbijena vojska Kraljevine Jugoslavije zatražila je primirje, te je posadama brodova stacioniranim u Boki kotorskoj naređeno da ne otvaraju vatru na osovinske snage, te da brodove i opremu mirno predaju osovinskim snagama. Dapače naređeno im je da ništa ne uništavaju. Veći dio mornara iskrcan je na kopno, a 17.aprila u Boku kotorsku počele su ulaziti talijanske snage, tad je i preostalim članovima posade razarača *Zagreb* (oko 14 h) naređeno da napuste brod.

No Mašera je zajedno sa svojim školskim kolegom poručnikom Spasićem odlučio da brod nikako ne preda Talijanima i odbio je naredbu svog prepostavljenog zapovjednika kapetana bojnog broda *Nikole Krizomalija* da se ukrca u čamac i ostao je na brodu.

Oni su ga nešto kasnije minirali običnim štapinima i potopili, ali uz najveću moguću žrtvu - vlastiti život. Nakon dvije eksplozije razarač *Zagreb* teško oštećen potonuo je na plitko dno. Tijelo Sergeja Mašere nije pronađeno (za razliku od Milana Spasića), ali je i on sahranjen 19. aprila 1941. na mornaričkom groblju u Savini pokraj Herceg Novog, na posljednji ispraćaj došli su brojni stanovnici, ali i odred talijanske vojske, - koji su bili impresionirani herojstvom Sergeja Mašere i Milana Spasića te su ih ispratili uz uobičajene vojne počasti. 24. aprila, sedam dana poslije eksplozije - pronađen je u moru samo torzo Mašere.

### Mašera i Spasić nakon smrti

Njihovo žrtvovanje, taj iz današnje perspektive pomalo romantičarski čin, nalik na antičke junake poput Leonide, mladih jugoslavenskih oficira, izazvao je i veliku pažnju britanske štampe - koja je puno pisala o tom činu. Britanci su već 1942. u krugu svojih kasarni na Malti podigli spomen ploču posvećenu Mašeri i Spasiću. Britanski publicist David Divine, je u svojoj knjizi "Navies in Exile" (London : John Murray, 1944.) posebno istakao podvig Spasića i Mašere. Oni i njihov čin su već za Drugog svjetskog rata divinizirani ali gotovo isključivo po Zapadnoj Europi. U FNR Jugoslaviji o tom činu se prvih poslijeratnih godina - uopće nije ništa govorilo, pisalo (a ni znalo) - oni se valjda nisu uklapali u ideološki obrazac da su jedino komunisti imali ispravnu koncepciju i dovoljno patriotizma da pruže otpor okupatorima. Spasić i Mašera se valjda nisu uklapali u taj kalup - jer kako objasniti da su oficiri kraljevske vojske (kralj Petar II je upravo tih godina optuživan za kolaboraciju s okupatorima preko četnika) bili u stanju napraviti takav akt. O njima se počelo pisati tek 1960-ih nakon demokratizacije zemlje nakon Privredne reforme 1964.. Francuzi su snimili 1968 igrani film *Flammes sur l'Adriatique* (Plamen nad Jadranom), posvećen tom događaju po scenariju Meše Selimovića u režiji Alexandra Astruca i Stjepana Čikeša. Na valu tih procesa su proglašeni narodnim herojima SFR Jugoslavije ukazom predsjednika Tita 10. septembra 1973. godine, povodom 30 godišnjice osnutka JRM. Nakon toga Spasić i Mašera dobili su po neku ulicu u većim jugoslavenskim gradovima, u novozagrebačkom naselju Sopot do 1990-ih postojala je ulica Mašerin prilaz, a u Tivtu im je podignut spomenik u gradskom parku. Od 1967. Pomorski muzej u Piranu nosi ime Sergej Mašera.

Danas se po njihovim imenima zove hostel i đački dom pored Kotora.

Vidi još
--------

* Milan Spasić
* razarač *Zagreb*

Literatura
----------

* *Narodni heroji Jugoslavije*, Mladost Beograd, 1975. godina
* *Opća enciklopedija Jugoslavenskog leksikografskog zavoda*, Zagreb 1980. godina
* Tomislav Grgurević: *Podvig Spasića i Mašere*, 1983. Centar za kulturu, informisanje i dokumentaciju, Tivat.

Izvori
------

1. 1 2  „Spasić i Mašera - put ka besmrtnosti, na portalu Brodovi.net". Arhivirano iz originala na datum 2009-12-14. Pristupljeno 2010-09-16.
2. ↑  O filmu Flammes sur l'Adriatique, na portalu Cinema-francais
3. ↑  O filmu Flammes sur l'Adriatique, na portalu Imdb
4. ↑  Mašera Frana Sergej na portalu Narodni heroji Jugoslavije
5. ↑  „Youth Hostel „Spasić –Mašera" na portalu kongresniturizam.com". Arhivirano iz originala na datum 2011-07-13. Pristupljeno 2010-09-16.

Vanjski linkovi
---------------

***Sergej Mašera*** na Wikimedijinoj ostavi

* Biografija Mašere na portalu Narodni heroji Jugoslavije
* Spasić i Mašera - put ka besmrtnosti, na portalu Brodovi.net Arhivirano 2009-12-14 na Wayback Machine-u