recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Deuri prikazani između Sane i Vrbasa
Karta prema Ptolomejevom opisu ilirskih plemena
Deuri prikazani oko Bugojna
**Deuri** su jedino ilirsko pleme iz salonitanskog konventa kojima nauka još uvijek nije odredila prebivalište. Malo pleme, ali veliki naučni problem. Prvi ih spominju rimski istoričari iz carskog doba, Plinije i Klaudije Ptolomej.

Jedini siguran podatak Plinijeva popisa je da su Deuri bili najmanje pleme u konventu sa svega 22 dekurije (izmedu 4 000 i 5 000 duša), dakle oko 15 puta manje od Delmata, a oko deset puta (manje) od Mezeja. Iz toga se zaključuje da su držali neku manju zatvorenu geografsku oblast, kakve su bile, na primjer, Petrovačko polje, Kupreška visoravan i neke druge. U ovom nam pitanju ne pomažu ni podaci drugog pisca iz carskog doba Ptolemeja, čija topografija i etnografija Dalmacije trpe od brojnih nedosljednosti. Ove proturječnosti mogu se tumačiti njegovom metodom rada, naime ekscerpiranjem iz raznih starijih (grčkih) i mlađih (rimskih) izvora.

Pretpostavlja se da su živjeli na Petrovačkom polju ili možda u dolini Vrbasa i Plive. 
Čini se da lokalizacija Deura u dolinu Vrbasa nije baš najsretnija. Jer, ako bi se locirali oko Bugojna, gdje je smješten municipium Bistuensium, municipij koji je pokrivao prostrani teritorij (Travničko polje, Donji Vakuf, Bugojno i Gornji Vakuf, eventualno i gornju Ramu), tada bi Deuri, u stvari pripadali desitijatskom savezu, koji je bio razbijen u ratu 6.do 9. g. n. e. To bi značilo da su Deuri, u stvari, pripadali naronitanskoma a ne salonitanskom konventu, gdje ih navodi pouzdani Plinije. Osim toga, smatra se da bi područje gornjeg Vrbasa i Plive s obzirom na veličinu njihove populacije (tj.Deura) od 22 dekurije (Plinije), bilo za njih preširoko. Sve to navodi na zaključak da Deure, mada s rezervom, u duhu teorije o „zatvorenim geografskim cjelinama" treba locirati na Petrovačko polje.

Očito je bio u pitanju manji teritorij, izdvojen od ostalih, a dobro naseljen, kakvo je Petrovačko polje, što bi, uz to, odgovaralo i brojnosti njihove populacije. Dobru naseljenost potvrđuje činjenica da u Petrovačkom polju postoji oko 42 gradine. Neka od njih je možda i ilirski grad Seretion koji spominju rimski izvori u opisu borbi prilikom slamanja posljednjeg ilirskog otpora iz 9. god. n.e. 
Petrovačko polje je uz to izdvojeno i svojim reljefom, što je mogao biti i razlog što se tako mala društvena zajednica očuvala još i u carsko doba, te se razvijala i dalje.

### Gubitak samostalnosti

Kao i većina ilirskih zajednica, Deuri su izgubili samostalnost nakon Oktavijanovih ilirskih ratova. 
Društvena se organizacija plemenske zajednice dolaskom Rimljana nije bitnije izmijenila. I dalje su nastavili živjeti u okvirima svoje teritorijalne zajednice *civitas*, dakle pod vodstvom svojih prvaka (*principes, praepositil*), ali pod nadzorom *rimskih prefekata*, kao i ostala ilirska plemena. Čini se da je centar peregrinske civitas bio oko Kolunića i Revenika (Gradina u Koluniću, Gradić na Žutoj glavici i Kadinjača, oboje u Reveniku). Koliko je poznato, prvi *peregrini* su rimsko građansko pravo stekli početkom 2. st.

Vidi još
--------

Gradine kod Bosanskog Petrovca
**Deuterokanonske knjige** su knjige koje su Katolička i Pravoslavna crkva prihvatile kao dio Staroga zavjeta. Iako su ih u 2. i 1. stoljeću pne. prihvaćali pojedini ogranci židovstva u kojima su te knjige i nastale, a osobito oni Židovi koji su živjeli u dijaspori u krajevima gdje se govorilo grčkim jezikom. Kad su se u 1. st. po Kr. židovski vođe sastali u Jamniji prilikom konačnog uspostavljanja svojeg kanona, nisu u njega prihvatili te knjige, niti ih sada prihvaćaju, jer ih nisu smatrali dijelom Božje objave. Njihovi glavni kriteriji za prihvaćanje u službeni popis svojih svetih knjiga bio je tada taj da one moraju biti pisane isključivo hebrejskim ili aramejskim jezikom (premda su u 20. st. u Kumranu i na Masadi nađene i hebrejske verzije neprihvaćenih knjiga), te da se u njima mora spominjati Bog. Time je među Židovima konačno pobijedila palestinska struja koja se potom razvila u rabinsko židovstvo, dok je u potpunosti nestala dotad snažna aleksandrijska struja u kojoj su bili zastupljeni učeni Židovi dijaspore.

Kršćani su nastavili koristiti deuterokanonske knjige, o čemu svjedoče brojni primjeri podsjećanja na njih u Novom zavjetu, ali i neprekinuta tradicija prepisivanja tih spisa koji su se uvijek nalazili u kodeksima skupa s ostalim biblijskim knjigama. To potvrđuju arheološki nalazi i biblijska paleografija.

Nakon Reformacije, od 16. st. deuterokanonske knjige u kanon ne uvrštava nijedna protestantska crkva.

U Deuterokanonske knjige spadaju Tobija, Judita, 1. i 2. knjiga o Makabejcima, Knjiga Sirahova i Knjiga Mudrosti, te dijelovi Knjige Baruhove, Danielove, Esterine i Jeremijino pismo. Svi su ovi spisi pisani grčkim jezikom, premda je barem izvorna hebrejska Knjiga Sirahova nađena u cijelosti.

Pravoslavna Crkva osim ovih deuterokanonskih knjiga još priznaje i 3. knjigu o Makabejcima, Ode i Psalam 151. Postoji i 4. knjiga o Makabejcima ali nju ne priznaje ni jedna Crkva, te se ne ubraja među deuterokanonske knjige.

Vanjske veze
------------
**Deukalion Kritski** (starogrčki: ) bio je, u grčkoj mitologji, kralj Krita, sin Minoja i Pasifaje te unuk Zevsov.

Mitologija
----------

Deukalion je učestvovao u lovu na kalidonskog vepra. Higin ga spominje i kao jednog od Argonauta,. ali ga verovatno meša s Deukalionom, sinom Hiperasijevim, budući da Apolonije Rođanin, Valerije Flak i Pseudo-Apolodor ne navode Deukaliona Kritskog među Argonautima.

Oženio se Aristijadom, kćerkom Dionisa i Metanire, s kojom se upoznao za vreme bakhičkih svetkovina na ostrvu Skiru. Deukaliona je na prestolu nasledio sin Idomenej, koji je onda predvodio Krićane u trojanskom ratu. Deukalion je imao i kćerku Kretu te vanbračnog sina Mola. Odisej se u jednoj sceni u *Odiseji* pretvara da je Deukalionov sin Aeton dok prerušen razgovara s Deukalionovom suprugom, no nije jasno da li je Aeton zaista bio pravi Deukalionov sin, koga je Idomenej možda ostavio kao namesnika tokom rata ili ga je Odisej jednostavno izmislio.

Literatura
----------

* Schmitz, Leonhard (1867), „Deucalion (2)",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
Debugger je računalni program koji se koristi za uklanjanje grešaka ostalih programa. Također, debugger može testirati i provjeriti pravilnost rada programa. 

Rušenje programa se događa u slučaju da je izvođenje programa nemoguće zbog softverskog buga, to jest, greške u kodu. Primjerice, program je možda koristio instrukciju koja nije dostupna za trenutnu verziju korisnikovog procesora ili je pokušao pristupiti nekoj nedostupnoj ili zaštićenoj memoriji.

Opis
----

Debuggeri daju napredne funkcije kao što su pokretanje programa korak po korak (single-stepping), zaustavljanje ili pauziranje izvođenja programa na takozvanom *breakpointu* tijekom određenih zbivanja, a neki čak i mogućnost mijenjanja programa dok se izvodi. Iste funkcije koje čine debugger korisnim za rješavanje bugova čine ga i pomagalom pri razbijanju softverske zaštite, tj. crackiranju programa koji nije besplatan u svrhe da se može koristiti neograničeno bez ikakvog plaćanja ili kupovanja. Korisni su i za testiranje performansi programa. Pojedini debuggeri rade samo sa specifičnim programskim jezikom dok drugi mogu raditi s više njih. 

Većina popularnih debuggera daje samo jednostavno komandnolinijsko sučelje (command-line interface - CLI), često iz razloga da maksimiziraju portabilnost i minimaliziraju trošenje sistemskih resursa računala. Ipak, popravljanje grešaka u programu preko grafičkog sučelja (GUI) debuggera se često smatra jednostavnijim i produktivnijim.

Neki od poznatih debuggera su:

* OllyDbg
* SoftICE
* Java Platform Debugger Architecture
* CodeView
* WinDbg
**Banatskobugarski dijalekt** (**banatskobug.** *Palćene bâlgàrsćijà jázić* ili *Banátsća bâlgàrsćijà jázić*) je dijalekt bugarskog jezika sa standardizovanim pravopisom i dugom književnom tradicijom. 1998. godine je Jani Vasilčin dekan i sveštenik u Starom Bešenovu preveo Novi zavjet na banatski bugarski: *Svetotu Pismu Novija Zákun*. Govornici su Banatski Bugari, koji žive u Rumuniji i Srbiji, u Banatu i svi su katolici.

Izvor
-----

Banatski Bugari u 18. veku došli su u Banat, u Ugarsku zbog Turaka iz Nikopolja. Kraljica Marija Terezija im je dala povlastice. Zbog vjere i različitosti rupćansko narječje, kojim su govorili katolički Bugari, se osamostalilo.

Govornici
---------

Broj govornika je službeno 6.500 u Rumuniji i 1.659 u Srbiji. Bugarski podaci tvrde da u stvarnosti ima 15.000 Bugara, 12.000 u Rumuniji i 3.000 u Srbiji.

Najstarije i najvažnije središte Banatskih Bugara je Stari Bešenov, a takođe i Vinga. Druga naselja su još: Brešca, Telepa, Denta. Bugari su živjeli još u Temišvaru i u mestu Veliki Sveti Nikola. U Srbiji u naseljima Ivanovo, Konak, Jaša Tomić i Skorenovac govore banatskobugarski.

1878. godine, kad se Bugarska osamostalila, veliki broj Bugara se je vratio u matičnu državu. 1868. godine još je bilo 35.000 Bugara u Banatu, zatim 18.298.

Istorija
--------

Banatski Bugari su dobili sveštenike prvo iz Hrvatske i u crkvi je upotrebljavan hrvatski jezik.

U 19. veku je korišćen slovensko-ilirski jezik Stanka Vraza, zbog čega je banatskobugarski jezik je primio nove Hrvatizme (kao što je već bio slučaj sa katoličkim Bugarima u Bugarskoj), kao i slovenizme. Banatskobugarski jezik takođe danas koristi latinicu, koja je istovjetna sa abacedom.

Veliki broj riječi je pozajmljen iz mađarskog i njemačkog jezika. Od 1868. godine ima službeni standard. 1918. godine je proglašena Banatsku republiku, gdje je službeni jezik bio i banatskobugarski jezik.

Danas se u školama vjeronauka uči na banatskobugarskom, dok se u drugim školskim predmetima koristi rumunski i srpski jezik.

| * p
* r
* u
Slavenski jezici |
| --- |
| **Praslavenski jezik** |
| Istočnoslavenski | 
* beloruski
* istočnorusinski
* ruski
* starobjeloruski †
* staronovgorodski dijalekt †
* staroruski †
* ukrajinski

 |
| Zapadnoslavenski | 
* češki
* kašupski
* knaanski †
* lužičkosrpski (gornjolužičkosrpski · donjolužičkosrpski)
* polapski †
* poljski
* pomoranski †
* slovački
* slovinački †
* šleski
* zapadnorusinski

 |
| Južnoslavenski | 
* bugarski
* crkvenoslavenski
* makedonski
* slovenski
* srpskohrvatski (bosanski / crnogorski / hrvatski / srpski)
* staroslavenski †

 |
| Mikrojezici i dijalekti | 
* banatskobugarski
* bunjevački
* čakavski
* gradišćanskohrvatski
* kajkavski
* moliškoslavenski
* prekmurski
* rezijanski
* slavenosrpski †
* slavenski (Grčka)
* torlački

 |
| Umjetni jezici | 
* Jazičije †
* međuslavenski
* russenorsk †
* Slovio

 |
| †izumrli jezici |
Babica balavica (**Parablennius sanguinolentus**) ili balava slingura je jedna od većih Jadranskih babica. Pripada obitelji slingurki (Blenniidae). Može narasti i do 20 cm duljine ). Ova vrsta je vegetarijanska, najčešće se hrani algama, iako će u nedostatku biljne hrane posegnuti i za crvićima ili školjkama. Živi uz obalu, u plitkom moru, na dubinama od 0,5 - 3 metra. Živi na kamenitom dnu, na stijenama obraslima algama, koje su pune sunčev svjetlosti. Zimi odlazi u dublje more (koje je i toplije), gdje miruje dobro skrivena.

Tijelo balavice je izduženo i bočno spljošteno. Glava je velika u odnosu na tijelo. Ima mala usta, s vrlo snažnim čeljustima i mnoštvom oštrih zuba. Iznad svakog oka ima po jednu malu kožnu izraslinu. Na tijelu nema ljusaka,ono je golo i prekriveno slojem sluzi. Prsne peraje su posebo razvijene, s njima ova babica klizi po dnu. Boje mogu biti razne, od maslinasto zelene, tamnosmeđe do svijetložute sa tamnim mrljama. Osobitost izgleda čine sitne crvene točkice na tijelu, zbog kojih ovu babicu često nazivaju *hrđava ili ruzinava babica*. U sezoni mriješćenja mužjaci su crne boje. Od svibnja do srpnja se razmnožava, a parovi ostaju zajedno i poslije sezone mriješćenja.

Rasprostranjenost
-----------------

Slinguru balavicu se može naći po cijelom Mediteranu, Crnom moru i istočnom Atlantiku (od Francuske do Maroka).

Izvori
------

1. ↑  (`en`) Rusty blenny (fishbase.org)
2. ↑  (`sh`) Parablennius sanguinolentus (akvarij.NET)

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Babica balavica** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Babica balavica** |

***Babica balavica*** na Wikimedijinoj ostavi
**Aulo Gabinije** (*Aulus Gabinius*, ? - 48/47. pne.) bio je rimski vojskovođa i državnik iz vremena kasne Republike, poznat kao jedan od Pompejevih pristaša i suradnika.

Godine 67. pne. je služio kao plebejski tribun i na tom je mjestu dao prijedlog za *Lex Gabinia*, znameniti po njemu nazvani zakon kojim je Pompej dobio neočekivano široke ovlasti da vodi i okonča treći mitridatski rat. Gabinije je godine 61. pne. služio kao pretor, a godine 58. pne. je izabran za konzula, iako su suvremenici tvrdili da je to uspio uz pomoć podmićivanja. Za vrijeme mandata je uz pomoć Publije Klodija isposlovao Ciceronov egzil.

Nakon mandata je Gabinije poslan kao guverner u Siriju. Na toj je dužnosti, između ostalog, suzbio ustanke i doveo do nekih reformi u upravi Judeje]. Godine 55. pne. je po naredbi Pompeja, a bez ovlaštenja Senata, otišao u Egipat kako bi vratio svrgnutog kralja Ptolemeja XII] na prijestolje. Kampanja, u kojoj je kao jedan od njegovih oficira sudjelovao mladi Marko Antonije], završila je s uspjehom. Gabinije je potom ostavio dio svoje vojske kao trajni garnizon u Egiptu, s ciljem da čuva Ptolemeja. Te trupe, koje su po njemu dobile ime Gabiniani, kasnije su se odmetnule od Rima i prešle na stranu anti-rimski raspoloženih Egipćana.

Nakon što se vratio u Siriju, ugušio je novopodignute ustanke, a potom predao vlast novom guverneru Marku Liciniju Krasu. Pri povratku u Rim ga je čekalo suđenje zbog protuzakonito poduzete vojne akcije u Egiptu; iako ga je branio Ciceron, osuđen je za primanje mita od Ptolemeja te je otišao u egzil.

Po izbijanju građanskog rata je prešao u Cezarovu službu, iako nije aktivno sudjelovao u borbama protiv svog pokrovitelja. Nakon Pompejevog poraza kod Farsala, poslan je u Ilirik, gdje je bio napadan od Dalmata, a potom u Saloni opsjedan od pompejskog komandanta Marka Oktavija. Za vrijeme opsade je umro.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Gaius Julius Caesar i Marcus Calpurnius Bibulus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno sa Lucijem Kalpurnijem Pizonom Cezoninom*58. pne. | Slijedi: **Publius Cornelius Lentulus Spinther i Quintus Caecilius Metellus Nepos Iunior**  |
**Dionizije I** ili **Dionizije Stariji** (cca. 432–367. pne. grčki: ) bio je tiranin Sirakuze, poznat po tome što je osvojio niz gradova na Siciliji i u južnoj Italiji, smanjio uticaj Kartage na sicilijanska zbivanja, učinio Sirakuzu najmoćnijim od svih zapadnih grčkih kolonija i osnovao grad Issa, najstariji grad na području Hrvatske. Usprkos tih dostignuća, antički izvori ga opisuju kao sumnjičavog, osvetoljubivog, beskrupuloznog i okrutnog vladara, pa je najvjerojatnije upravo on najzaslužniji zbog toga što riječ *tiranin* danas ima pejorativno značenje.

Anegdote
--------

Tiranin Dionizije opisuje kako je, da bi proverio navodnu hladnokrvnost pitagorejaca, pozvao dvojicu od njih, Fintiju i Damona, te je prvom saopštio da ga zbog zavere osuđuje na smrt. Fintija je samo zamolio da mu se pokloni ostatak dana da uredi
svoje poslove, a kao jamca bi ostavio Damona. Dionizije da se začu­dio da postoji čovjek koji će dragovoljno prihvatiti da svojom glavom jamči za nekoga tko je osuđen na smrt, jer taj može pobeći. Međutim, Fintija se navečer vratio spreman da umre. Na to se Dionizije i svi dvorjani zaprepastiše. Tiranin im tada reče da je to bila samo proba i stade ih moliti da ga prime u društvo, ali oni ga odlučno odbiše.

Izvori
------

1. ↑  Herman Diels, Predsokratovci I (str. 429), Zagreb 1983.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Prethodnik:*****demokracija*** položaj prethodno držao by Trazibul 465. pne. | **Tiranin Sirakuze**405. pne.– 367. pne. | **Nasljednik:****Dionizije Mlađi** |

***Dionizije I od Sirakuze*** na Wikimedijinoj ostavi
**Doc Savage** je izmišljeni lik njujorškog pustolova i borca za pravdu koga je stvorio američki pisac Lester Dent, a koji je bio protagonist serije *pulp* romana objavljenih 1930-ih i 1940-ih. Doc Savage, čije je pravo ime Clark Savage, Jr. je po struci ljekar, ali se također bavio naučnim i istraživačkim radom, te je uz vrhunsko obrazovanje marljivim vježbanjem stekao vrhunsku fizičku spremu ali i impresivne borilačke vještine. Svoje obrazovanje je dugovao bogatim roditeljima, koji su mu omogućili da se opskrbi podmornicama, avionima i nizom drugih tehnološki naprednih naprava koje je koristio kako bi se zajedno sa svojih pet prijatelja obračunavao sa zlikovcima širom svijeta. Iako nije raspolagao natprirodnim i nadljudskim moćima, Doc Savage se često od strane historičara američke popularne kulture navodi kao "prvi svjetski superheroj". Romani o Docu Savageu su stekli veliku popularnost, te svoj odraz našli u radio-seriji, ali i stripovima, od kojih su neki bili objavljeni u Jugoslaviji.

Vanjske veze
------------

* 1987 article on Lester Dent Arhivirano 2016-06-15 na Wayback Machine-u
* Doc Savage Organized
* Doc Savage at ThePulp.Net

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* LCCN: nb2016024880

 |
**Babica mrkulja** (*Parablennius gattorugine*) - domaćih naziva babica obična, slingurica, barbir, babak, baba, slingurica mramorka, je riba koja spada u porodicu slingurki (Blenniidae).

Opis
----

Ima sluzavo tijelo, golo bez ljusaka, izduženo, smeđe boje u više nijansi, s mnoštvom pruga i šara, te kožnim izraslinama raznih oblika poviše očiju na glavi. Vrlo je jakih čeljusti i snažnog ugriza. Najpoznatiji je predstavnik slingurki kod nas, gotovo da nema ribara koji ovu vrstu nije uhvatio na udicu. Živi u procjepima i rupama u plitkom moru (3 – 32 m dubine) , a mlađi primjerci i u samom plićaku. Hrani se beskralješnjacima, ali će se zaletiti i na drugu vrstu hrane, tako da je često možemo vidjeti gdje se hrani otpacima. Može narasti i do 30 cm duljina iako su najčešći odrasli primjerci veliki 15-20 cm. Najčešće je aktivna u zoru i u sumrak.

Ova vrsta živi na cijelom Mediteranu i Crnom moru, kao i na Atlantiku, od Škotske do Maroka.

Izvori
------

1. ↑  riblje-oko.hr: Babice[*mrtav link*]
2. ↑  fishbase.se: Tompot blenny

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Babica mrkulja** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Babica mrkulja** |

  


***Babica mrkulja*** na Wikimedijinoj ostavi
Najniže vrijednosti ozona, mjerene sa satelitom TOMS, svake godine u ozonskim rupama
**Dobsonova jedinica** (**DU**) je mjerna jedinica za površinsku gustoću atmosferskog ozona, a odnosi se na količinu ozona u stratosferskom ozonskom omotaču. 1 DU bi iznosio sloj ozona debljine 0,01 mm, pod standardnom temperaturom i tlakom, 0 °C (273,15 K) i 100 kPa (1 bar). 1 DU prestavlja 2,69×1016 molekula ozona po kvadratnom centimetru (cm2) ili 0,4462 milimola (mmol) ozona po kvadratnom metru (m2).  

Normalna količina ozona iznosi 290 do 310 DU. Kad bi se sav ozon u stupcu od površine Zemlje do gornje granice atmosfere, doveo u uvjete standardne temperature i tlaka, debljina sloja bi bila svega 3 mm. U zadnjih 30 godina, iznad Antartike se mjeri količina ozona manja od 200 DU, što se naziva ozonska rupa, a nastaje zbog prisustva klora i broma, nastalih ljudskim aktivnostima. 

Dobsonova jedinica je dobila naziv prema Gordonu Dobsonu, koji je bio istraživač na sveučilištu Oxford. 1920. napravio je prvi instrument za mjerenje količine ozona, koji se naziva Dobsonov ozonski spektrofotometar.

Izvori
------

1. ↑   GoldBookRef: "Dobson unit in atmospheric chemistry"
2. ↑   S. E. Schwartz, P. Warneck: "Units for use in atmospheric chemistry", journal= Pure Appl. Chem.  1995.
3. ↑   "Ozone Hole Watch", publisher=NASA, 2007.
**Banbury** (izgovor: [Banberi]) je trgovište i grad na jugoistoku Engleske od 47,559 stanovnika.

On je administrativni centar istoimenog distrikta Cherwell, koji ima 52,726 stanovnika

  

Banbury je poznat po najvećem evropskom sajmu krava.

Geografske karakteristike
-------------------------

Banbury leži u Grofoviji Oxfordshire na rijeci Cherwell, od administrativnog centra grofovije Oxforda je udaljen 34 km sjeverozapadno, od Coventrya 43 km južno i od Londona 103 km sjeverozapadno.

Historija
---------

Banbury je niknuo za saksonskih vremena, a prvi put je dokumentiran u Domesday Booku 1086, kao mjesto sa tri mlina.

Banbury je već vijekovima poznat po svom pivu, siru i kolaču od ribizla, i kao pitoreskni grad koji još uvijek ima kuće iz16. vijeka.

Orginalni zavjetni stup *Banbury križ*, o kom se i danas pjeva u engleskim pjesmica, srušili su Puritanci 1602]]. nakon tog je nanovo podignut - 1858.

Za engleskog građanskog rata sredinom 17. vijeka Zamak Banbury iz 1125. bio je dva puta opsjedan od strane snaga parlamenta, nakon tog je srušen. 
Drugi poznati zamak - Broughton, podignut od 14. do 16. vijeka leži 4 km jugozapadno od centra grada.

Privreda
--------

Današnji Banbury je grad koji živi od lake industrije, trgovine i turizma, koji sve više postaje stambeno predgrađe Greater Londona.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Ermont, Njemačka
* Francuska Hennef, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  
„United Kingdom: South East England" (engleski). City population. Pristupljeno 09. 01. 2017.
2. ↑  „Banbury (Agglomeration, Agglomerations)" (engleski). City population. Pristupljeno 09. 01. 2017.
3. ↑  „*River Cherwell*" (engleski). National Rivers Authority. Pristupljeno 06. 01. 2017.
4. 1 2 3 4 5 6  „*Banbury*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 09. 01. 2017.
5. ↑  „*Place: Banbury*" (engleski). Open Domesday. Pristupljeno 09. 01. 2017.

Vanjske veze
------------

***Banbury*** na Wikimedijinoj ostavi

* Banbury Town Council Arhivirano 2015-08-11 na Wayback Machine-u (`en`)
**Aulo Atilije Kalatin** (*Aulus Atilius Calatinus*, ? - prije 216. pne.) je bio rimski političar i vojskovođa. Najpoznatiji je po tome što je bio prvi rimski diktator koji je vodio vojsku izvan granica tadašnje Italije. Osim toga je dva puta izabran za konzula - 258. i 254. pne. a godine 257. pne. za pretora i *trijumfatora*. Godine 247. pne. je izabran za cenzora. Većina njegovih aktivnosti je vezana uz prvi punski rat, odnosno operacije protiv Kartaginjana na Siciliji.

Aulo Atilije Kalatin je bio član plebejske porodice Atilija, porijeklom iz Kampanije, a koja je političkim i bračnim vezama bila spojena s patricijskim klanom Fabijevaca. Njegovi rođaci su bili pripadnici mnogo poznatijeg klana Atilija Regula.

Aulo Atilije Kalatin je za konzula prvi put izabran 258. pne. kada mu je Sicilija predana na upravu kao prva rimska provincija. Za vrijeme svog mandata je imao uspjeha i osvojio niz sicilijanskih gradova, ali je jednom pao u zasjedu iz koje ga je spasio tribun Marko Kalpurnije Flama. Usprkos toga mu je sljedeće godine priređen trijumf, a izabran je i za pretora.

Godine 254. pne. je ponovno izabran za konzula te je zajedno s Gnejem Kornelijem Scipionom Asinom obnovio rimsku flotu nakon kastastrofalne oluje u kojoj je stradalo preko 220 brodova. S novom flotom je uspio osvojiti kartaginsko uporište Panorm.

Pet godina kasnije je rimsku flotu, pod konzulima Publijem Klaudijem Pulherom i Junijem Pulom, zadesila nova katastrofa. Tada je Kalatin izabran za diktatora te je s vojskom došao na Siciliju, gdje tadašnji izvori nisu zabilježili nikakvo dostignuće vrijedno spomena.

Kalatin je 247. pne. izabran za cenzora. Pripisuje mu se izgradnja hrama Spesa (oličenja nade i sigurnosti za mlade) na Forum Holitoriumu i Fidesa (oličenja dobre vjere) na Kapitolu.

Izvori
------

Izvori
------

* William Smith, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology* v. 1, page 560

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi: **Lucius Cornelius Scipio i Gaius Aquillius Florus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Gajem Sulpicijem Peterkulom* 258. pne. | Slijedi: **Gaius Atilius Regulus i Gaius Sempronius Blaesus**  |
| Prethodi: **Marcus Aemilius Paullus i Servius Fulvius Paetinus Nobilior**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Gnejem Kornelijem Scipionom Asinom* 254. pne. | Slijedi: **Gnaeus Servilius Caepio i Gaius Sempronius Blaesus**  |
| Prethodi: **Manius Valerius Maximus Corvinus Messalla i Publius Sempronius Sophus**  |  **Cenzor Rimske Republike** *zajedno s Aulom Manlijem Torkvatom* 247. pne. | Slijedi: **Marcus Fabius Buteo i Gaius Aurelius Cotta**  |
Spomen-ploča na osnivanje Ealing Jazz Cluba
**Ealing Jazz Club** je nekadašnji naziv noćni klub u londonskom naselju Ealing, koji danas djeluje pod nazivom ***The Red Room***. Otvoren je 1959. godine, ali je postao poznat od 17. marta 1962. kao prvo mjesto u Londonu gdje su se, pod vodstvom Alexis Kornera, održavali redovni koncerti R&B i blues muzike. Nekoliko dana kasnije - 7. aprila 1962. - Korner je Micka Jaggera i Keitha Richardsa upoznao sa Brianom Jonesom, što će dovesti do stvaranja znamenitog rock benda *The Rolling Stones*. U tom klubu su 1960-ih nastupali mnogi britanski R&B i blues entuzijasti, od kojih će neki, poput Erica Claptona, postati velike zvijezde. Mnogi historičari muzike smatraju Ealing Club kao jednu od najvažnijih institucija za razvoj rocka u Velikoj Britaniji.

Eksterni linkovi
----------------

* The Ealing Club Arhivirano 2012-03-26 na Wayback Machine-u celebratory website. Accessed 2011-07-01
* Daily Telegraph article on *The Sixties*, which mentions the meeting of Jagger and Richards at the club, and performances there by Blues Incorporated. Accessed 2011-07-25
Atinsko Vojvodstvo 1205. godine
**Atensko Vojvodstvo** ili **Atinsko Vojvodstvo** je najdugovječnije križarska neMletačka država koja nastaje nakon 1204. godina kada u Četvrtom križarskom pohodu krstaši osvajaju Carigrad 1204. godine i tako ruše Vizantiju.

Historija
---------

Grb Atinskog Vojvodstva do 1311. godine
Nakon križarsko-mletačkog osvajanja Carigrada 13.4.1204. Vizantija se praktički raspala u potpunoj anarhiji iako je ostatak Carstva još uvek bio slobodan,a na njenim ruševinama je proglašeno Latinsko Carstvo. Koristeći situaciju potpunog rasula burgundski plemić Oto de la Roche osvaja Atinu i tamo počinje vladati kao lokalni gospodar i formalni vasal Solunskog kraljevstva. Potomci ovog plemića vladaju Atinskim Vojvodstvom koje dobiva svoje ime tek 1260. godine do 1311. godine kada snage plaćenićke katalonske kompanije osvajaju vojvodstvo i postavljaju tamo na nominalnu vlast prinčeve Sicilije koji praktički nikad neće posjetiti vojvodstvo čime stvarna vlast u državi ostaje u njihovim rukama iako sjeverni dio države gube u invaziji Dušana Silnog. Do odlučujuće promjene dolazi tek tijekom sredozemnih ratova Petra IV Aragonskog, a u borbi za vlast različih frakcija Atensko vojvodstvo osvaja 7.7.1385. godine fiorentinac Neri I iz moćne financijske dinastije Acciaiuoli. Pokušaj Mletaka da s prestolje izbace njegovog sina definitivno propada tako da potomci Nerija vladaju vojvodstvom kao vazali Osmanskog Carstva ili Despotata Moreja do turske aneksije 1458. godine.

Vidi još
--------

* Pad Carigrada (1204)
* IV krstaški pohod
* Krstaške države

Izvori
------

* Anthony Stokvis, *Manuel d'histoire, de généalogie et de chronologie de tous les États du globe, depuis les temps les plus reculés jusqu'à nos jours*, préf. H. F. Wijnman, réédition Israël, 1966, Chapitre *d* : Principautés Franques du Levant , Chapitre II « Duché d'Athènes », chapitre VII Tableau généalogique n°18 465-468.
* Jean Longnon *L’Empire Latin de Constantinople et la Principauté de Morée* Payot Paris 1949 .

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uČetvrti križarski rat |
| --- |
|  |
| Osvajanje Carigrada | Latinsko Carstvo | Solunsko Kraljevstvo | Atensko Vojvodstvo | Kneževina Ahaja |Nikejsko Carstvo| Epir| Trapezuntsko Carstvo |

 |
**Atenagora Atenski** bio je kršćanski apologet iz 2. stoljeća, poznat kao jedan od prvih kršćanskih filozofa.

Život
-----

U svojoj apologiji *Molba za kršćane* naziva se filozof kršćanin iz Atene, zaključujemo da je rodom iz Atene.
Povjesničari Euzebije Cezarejski i Jeronim ništa o njemu ne govore. Čitajući Sveto pismo kako bi ga mogao pobijati primio je kršćanstvo. Neko vrijeme boravio je u Aleksandriji. Sposobnošću izražavanja ljepotom jezika i jednostavnošću nadvisuje Justina. Stil mu je bez retorike i strogo filozofski s malo slika.Nikad ne gubi iz vida svoj predmet koji obrađuje a u digresijama je kratak. Može se reći da je Atenagora pravi filozof.

Djela
-----

* **Legatio pro Christianis** (Presbeia peri ton Christianon)

Djelo broji 37 poglavlja. Upravljeno je carevima Marku Aureliju i njegovu sinu Luciju Aureliju Komodu. U tom dijelu pobija optužbe koje se iznose protiv kršćana a to su: ateizam, tijestovske večere, edipovski seksualni čini. Atenagora odgovara na ove optužbe: ako su ti zločini istiniti nemojte nikome oprostiti sve kaznite. On se najviše bavi obranom na prvu optužbu.Ponajprije filozofskim tonom izlaže kršćansku nauku o Bogu, tražeći dodirne točke s tvrdnjama pjesnika i filozofa, a zatim i specifičnu posebnost kršćanstva. Dosta sam dokazao da mi nismo ateisti jer vjerujemo u jednoga svemogućega i vječnoga Boga kojeg čovjek ne može dokučiti, uhvatiti i koji se spoznaje samo duhom i razumom te koji je okružen neizrazivim svjetlom i ljepotom, duhom i moći – on je sve po svome logosu i stvorio i ukrasio i sve uzdržava.

* **De resurrectione mortuorum** (Peri anastaseos nekron)

Ovo djelo je izrazito filozofsko, jer Atenagora dokazuje uskrsnuće tijela razumom. Mogućnost uskrsnuća izvodi iz svemogućnosti Božje.Uskrsnuću se ne protivi ni Božja mudrost ni Božja pravednost. Uskrsnuće je potrebno jer čovjek po svojoj naravi je određen za vječnost a k naravi spada i tijelo.

Nauka
-----

Atenagora spada među prve koji dokazuju postojanje jednog Boga iz razuma, Krist je bio u Bogu odvijeka kao Logos i onda u svrhu stvaranja iz njega izišao, ali sam nije stvaranje. U argumentaciji Atenagora je svjestan ograničenja ljudskog uma u istraživanju božanskog svijeta gdje se sa sigurnošću može crpsti samo vjerom (Sveto pismo).

Literatura
----------

* Pavić- Tenšek,Patrologija, Zagreb 1993.
* T.Šagi-Bunić, Povijest kršanske književnosti, Zagreb 1976.

| * p
* r
* u
Crkveni oci |
| --- |
| Apostolski oci | Klement I. • Ignacije Antiohijski • Polikarp iz Smirne |
| Grčki crkveni oci | Bazilije Veliki • Grgur Nazijanski • Ivan Zlatousti • Atanazije Aleksandrijski • Irenej Lionski • Klement Aleksandrijski • Ćiril Aleksandrijski • Petar iz Sebaste • Grgur iz Nise • Ivan Damašćanin • Maksim Ispovijednik |
| Latinski crkveni oci | Ambrozije • Augustin • Jeronim • Grgur Veliki • Tertulijan • Ciprijan Kartaški |
| Apologetski oci | Justin Mučenik • Atenagora • Tacijan Sirski |
| Pustinjski crkveni oci | Antun Pustinjak • Pahomije • Efrem |
Za ostala značenja, v. Diokle.
**Diokle sa Pepareta** (grč. Διοκλῆς, kraj 4. i početak 3. veka pne.) bio je istoričar s grčkog ostrva Pepareta. Njegova su dela danas izubljena, no zna se da je među njima bio spis o istoriji Rima: Kvint Fabije Piktor i Plutarh navode Diokla kao izvor svojih informacija za period rane rimske istorije, drevnih rimskih običaja i predačkih veza s grčkim svetom. Fabijevo delo sačuvano je samo u obliku kratkog, ali istorijski značajnog kataloškog pregleda. Za Plutarha se čini da se oslanjao na Fabija, ali priznaje Diokla za izvor svojih podataka. Dioklovi su, pak, izvori nepoznati. Možda je imao pristup rimskih izvorima i predajama, u koje je onda ugradio grčke interpretacije i interpolacije. Gotovo ništa drugo nije poznato o Dioklu. Izgleda da je bio ugledna ličnost, da je mnogo putovao i da je bio umeren i izdržljiv. Atenej citira Demetrija Skepsidskog kako bi posvedočio da je Diokle "pio hladnu vodu do svoje smrti".

Ostaje nerešeno pitanje da li je ovaj isti Diokle koji je napisao jedan spis o herojima (Περὶ ἡρώων σύνταγμα), koji spominje Plutarh, te onaj koji je napisao istoriju Persije, koju navodi Josif Flavije Ova dva dela možda se mogu pripisati i Dioklu s Rodosa, čije delo o Etoliji spominje Pseudo-Plutarh.
**Earl Calloway** (Atlanta, Georgia, 30. rujna 1983.) je američki profesionalni košarkaš. Visok je 1,91m i težak 79 kg. Igra na poziciji playmakera, a trenutačno je član Cajasol Seville.

Sveučilište
-----------

Na sveučilišu je igrao za momčad Indiane Hoosiersa gdje je proveo dvije sezone. U posljednjoj sezoni bilježio je 9.6 poena i 3.3 asista po susretu.

Karijera
--------

### NBA Development League

Calloway je igrao u NBDL momčadi Fort Waynea gdje je bio prvi strijelac (19.0 poena), prvi asistent (5.8 asistencija, ukupno četvrti u ligi) i prvi "kradljivac" (2.1 ukradena lopta, ukupno šesti u ligi). Ovo mu je ujedno bila i prva sezona van sveučilišne košarke, a obzirom da je bilježio i 5.1 skok po susretu, proglašen je na kraju sezone najkorisnijim igračem momčadi.

Tijekom ljeta Calloway je nastupao za Indiana Pacerse u Ljetnoj ligi 2008. i ostavio odličan dojam na trenera Jima O'Briena. Posebno dobro odigrao je prvu utakmicu u kojoj su Pacersi bili bolji od Oklahome, a Calloway je igrao odlično protiv četvrtog picka drafta Russella Westbrookea.

### Europa

Nije se uspio probiti u momčadi Pacersa, pa odlazi u Europu, gdje potpisuje dvogodišnju suradnju sa zagrebačkom Cibonom. U svojoj prvoj sezoni zaigrao je 67 puta za Cibonu, u prosjeku po 26 minuta, a za to je vrijeme zabijao 11 poena te imao 3.1 asistencija, 2.8 skokova i 2.1 ukradene lopte. Nakon dolaska novog playmakera Jamonta Gordona u Cibonu, Calloway je dobio sporazumni raskid ugovora i postao slobodnim igračem. 4. kolovoza 2009. potpisao je jednogodišnji ugovor s španjolskom Cajasol Sevillom.

Izvori
------

1. ↑  „Cibona raskinula s Earlom Callowayom". Arhivirano iz originala na datum 2009-08-06. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  „Calloway u Španjolskoj, Gordon u Grčkoj". Arhivirano iz originala na datum 2009-08-05. Pristupljeno 2014-07-26.

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil na Euroleague.net
* Profil na NLB.com
**Didaktika** je grana pedagogije koja se bavi teorijama, idejama, načelima i uputama koje su usmjerene uspješnom provođenju odgojno-obrazovnog procesa. Pedagogija kao znanost istražuje odgoj i obrazovanje na značajno višoj teorijskoj razini od didaktike, koja je u većoj mjeri praktično usmjerena. Didaktika u velikoj mjeri koristi teorijske modele koji su razvijeni u filozofiji, psihologiji i sociologiji, kao i različite pedagoške teorije i postavke, a posebno teorijske modele poučavanja i učenja. Zbog različitih polaznih teorija i postavki, didaktički koncepti mogu biti međusobno nesuglasni ili oprečni.

Stariji didaktički koncepti bili su usmjereni prema poučavanju i nastavniku, dok se noviji koncepti više usmjeravaju prema učeniku i procesu učenja. Za uspješno je poučavanje sve važnije poznavati osobine učenika i načine učenja te njima prilagođavati pristupe i metode poučavanja.

Terminologija
-------------

Naziv didaktika dolazi od grčkog glagola "didaskein" (διδάσκειν) koji između ostalog znači poučavati, obučavati, predavati, propisivati, opominjati.

Povezano
--------

* Nastavne metode

***Didaktika*** na Wikimedijinoj ostavi
**Camilo Cienfuegos Gorriarán** (Havana, 6. veljače 1932. – Kuba, 28. listopada 1959.) je bio kubanski revolucionar, uz braću Castro i Che Guevaru, jedan od predvodnika Kubanske revolucije i pokreta M-26-7. Rođen je u Havani u radničkoj obitelji, a upisao je Nacionalnu školu lijepih umjetnosti "San Alejandro", međutim odustao je od studija zbog financijskih problema. Njegovo političko buđenje uslijedilo je 50-ih godina, nakon što je kratko boravio u Sjedinjenim Državama. 

Cienfuegos je bio dio studentskog pokreta protiv diktatora Fulgencija Batiste. Godine 1956. ponovo odlazi u Sjedinjene Države, odakle odlazi za Meksiko kako bi se pridružio gerilskoj skupini koju je predvodio Fidel Castro. Dolaskom u Meksiko, Cienfuegos se sprijateljio s Castrom i započeo raditi s gerilcima. Bio je jedan od 82 revolucionara na brodu *Granma*, čije je iskrcavanje na Kubi označilo početak revolucije. Nakon fijaska pri iskrcavanju, Cienfuegos je bio jedan od 12 gerilaca koji su preživjeli Batistine progone i strjeljanja te je kasnije igrao značajnu vojnu ulogu u Kubanskoj revoluciji, sudjelujući u nizu uspješnih vojnih operacija. Cienfuegos je u ovom vremeno postao izrazito blizak s Castrom. Nakon revolucije, bio je poznat kao "Heroj iz Yaguajayja" zbog odlučujuće pobjede kod tog grada. Nakon rata, služio je u vrhovnoj komandi kubanske vojske, sudjelujući u gušenju antikastrovskih snaga i u provođenju agrarnih reformi. 

Nakon stabilizacije Castrovog režima, Cienfuegos je imenovan šefom kubanskih oružanih snaga te je u tom svojstvu morao uhapsiti svog bivšeg revolucionarnog druga, Hubera Matosa, kojeg je Cienfuegos pogrešno sumnjičio za otvorenu pobunu. Dana 28. listopada 1959. godine, Cienfuegosova Cessna 310 ('FAR-53'), nestala je nad oceanom prilikom noćnog leta iz Camagüeyja za Havanu. Organizirana je potraga koja je trajala nekoliko dana, međutim avion nikada nije lociran. Potraga je službeno obustavljena tokom studenog, a Cienfuegos je proglašen nestalim, postavši tako simbol revolucije. 

Cienfuegosova smrt izazvala je brojne glasine oko nestanka aviona. Neki su smatrali kako je rušenje aviona naredio osobno Castro, međutim historičari tu tezu smatraju malo vjerojatnom jer su Castro i Cienfuegos doista bili bliski prijatelji, a takve je teze odbacio i Che Guevara, potvrdivši bliskost između Castra i Cienfuegosa. Druga teza bila je da je avion slučajno srušen jer je zamijenjen za neprijateljsku letjelicu, međutim historičari se danas uglavnom slažu kako je Cienfuegosova smrt najvjerojatnije bila posljedica nezgodnog slučaja, a ne namjere. 

***Camilo Cienfuegos*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 40314318
* LCCN: n81066314
* ISNI: 0000 0001 1886 2168
* GND: 124522122
* SUDOC: 075669102
* BNF: cb13748532j (podaci)
* NKC: mzk2007411237
* BNE: XX888484

 |
Za atenskog oratora, v. Demosten.
**Demosten** (grčki: , ? - 413. pne.), sin Alkistenov, bio je atenski vojskovođa za vrijeme peloponeskog rata. 

Demosten se prvi put spominje 426. pne. kada je atenska intervencija u korist Akarnanije protiv Ambrakije ispočetka doživjela neuspjeh i velike gubitke, te se Demosten, plašeći se za svoj život, odbio vratiti u Atenu. Međutim, iste godine je njegova pravovremena intervencija omogućila veliku pobjedu nad Spartancima u bitci kod Olpeje.

Sljedeće godine je Demostenova ekspedicija na Siciliju prekinuta kada su se brodovi zbog nevremena morali skloniti na obalu Peloponeza. To je dovelo do sukoba sa Spartancima, odnosno bitaka kod Pilosa i Sfakterije u kojima su Atenjani odnijeli pobjedu. Godine 424. pne. je, pak, Demosten imao daleko manje uspjeha u pokušajima da osvoji Megaru, odnosno Naupakt i Sikion. Godine 421. pne. Demosten je bio jedan od potpisnika Nikijinog mira. Nakon katastrofalnog poraza atenske vojske u bitci kod Mantineje, Demosten je vodio evaukaciju njenih ostataka, pri čemu je pokazao domišljatost fingirajući atletske igre i uvjerivši neprijatelja da se neće povlačiti.

Godine 414. pne. Demosten je zajedno s Eurimedonom poslan na Siciliju kao pojačanje Nikijinoj ekspediciji. Iako je bio iskusan vojskovođa, nije imao uspjeha protiv Spartanaca pod Gilipom, te se zalagao za povlačenje atenskih snaga u Atenu. Nikija ga je pri tome nadglasao, te su atenske pomorske snage blokirane, a potom natjerane na kopno gdje su ih uništile spartansko-sirakuške snage. Nikija i Demosten su zarobljeni, a potom pogubljeni, usprkos izričitom naređenju spartanskog vojskovođe Gilipa.

Demosten je kasnije satirički prikazan u Aristofanovoj komediji *Vitezovi*.

Izvori
------

Eksterni linkovi
----------------

***Demosten (vojskovođa)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Livius, Demosthenes by Jona Lendering
**Demokratski savez Srba** (DSS) je politička stranka koja zastupa interese srpske etničke zajednice u Hrvatskoj.

Stranka je osnovana 27. juna 2016. u Zagrebu. Za prvog predsjednika stranke izabran je Jovica Radmanović dok je za zamjenika predsjednika izabran Srđan Milaković, koji je u to vrijeme bio i zamjenik gradonačelnika Vukovara.

Iako nije uspjela osvojiti mjesto u hrvatskom parlamentu na izborima 2016. godine, stranka je bila uspješnija na lokalnim izborima 2017. godine.

Na lokalnim izborima 2017. godine, Srđan Milaković je zadržao mjesto zamjenika gradonačelnika Vukovara koje je rezervirano za pripadnika srpske etničke manjine. Na županijskoj razini, kandidati Demokratskog saveza Srba osvojili su mjesto zamjenika župana, mjesta rezerviranog za pripadnike srpske nacionalne manjine, u dvije županije: Dušan Bjelajac izbran je za zamjenika župana u Sisačko-moslavačkoj županiji, drugoj županiji po broju pripadnika srpske etničke zajednice, a Miroslav Grozdanić za zamjenika župana u Požeško-slavonskoj županiji.

Izvori
------

1. ↑  „Srđan Milaković novi predsjednik Demokratskog saveza Srba" (hr). *tportal.hr*. HINA. 16. april 2018.. Pristupljeno 23. decembar 2018.
2. ↑  „Osnovan DSS, nova stranka srpske manjine u Hrvatskoj" (hr). *24sata.hr*. 27. jun 2016.. Pristupljeno 23. decembar 2018.
3. ↑  „Srbi zadovoljni rezultatima lokalnih izbora u Hrvatskoj" (hr). *slobodnaevropa.org*. 23. maj 2018.. Pristupljeno 23. decembar 2018.

Vanjski linkovi
---------------

* Službena stranica Arhivirano 2018-12-23 na Wayback Machine-u
**Repaši** (Urodela ili Caudata) su red vodozemaca koji se od ostalih vodozemaca razlikuju po prisustvu repa i dva para nogu približno jednake veličine. Postoji ih oko 500 vrsta.

Opis
----

Većinom su to relativno mali kralježnjaci čija dužina tijela varira od jedinki iz roda *Thorius* s ukupnom duljinom od 2,7 centimetara, pa sve do divovskog kineskog vodenjaka (lat. *Andreias*), koji dostiže dužinu od 1,8 m težinu do 65 kilograma. Gotovo svi, osim malog broja vrsta koje žive u vodi, imaju dva para funkcionalnih ekstremiteta. Noge su kratke i postavljene su sa strane trupa pa kretanjem po čvrstoj podlozi potiskuju tijelo prema naprijed. 

Koža im je glatka, vlažna ili sa sitnim, bradavičastim ispupčenjima. Kod velikog broja vrsta prisutna je neotenija. Oči su dobro razvijene i osim kod malog broja vrsta imaju očne kapke, dok slušne kanale i bubnjić nemaju. Prsna kost je ili slabo razvijena ili ne postoji, a rebra su kratka pa ne dopiru do prsne kosti. Nečisnicase nalazi na sredini završnog dijela trupa.

Disanje
-------

Opća podijela da vodene vrste dišu na škrge, a kopnene plućima nije sveobuhvatna. Postoje primjeri da neke kopnene vrste iz porodice besplućnjaka nemaju pluća, kao i da neke vodene, kao npr. vrste iz porodice Amphiumidae nemaju škrge već dišu na pluća.

Životni ciklus
--------------

Oplodnja može biti vanjska i unutarnja. Kod unutarnje oplodnje nema fizičkog kontakta između ženki i mužjaka, već mužjak polaže spermatofor u kome su spermatozoidi, a ženka ga uvlači u nečisnicu. U dijelovima nečisnice, koji se nazivaju spermateke, spermatozoidi se održavaju pa svaka jajna stanica koja prođe kroz nečisnicu biva oplođena.

Razvitak zametka u ličinku odvija se na dva načina:

* oviparija, kada se razvitak događa izvana
* ovoviviparija, kada se razvitak odvija u jajovodu ženke, a često se i preobrazba ličinke u mladu jedinku događa u jajovodu.

Mnogi repaši prolaze kroz dva razdoblja u životnom ciklusu:

* ličinku koja živi u vodi i ima vanjske škrge
* odraslu jedinku koja nastaje preobrazbom ličinke, živi na kopnu i diše na pluća i/ili preko vlažne kože.

U svim fazama života su mesožderi, a plijen su im sitni člankonošci.

Neke vrste se ne preobražuju, već zadržavaju izgled ličinke tijekom cijelog života (neotenija), dok druge nemaju stadij ličinki, već se mladi izlegu iz jaja kao minijaturni odrasli.

Regeneracija
------------

Repaši imaju najveću sposobnost regeneracije među svim kralježnjacima, pa su zbog toga dosta eksperimentalno proučavani. Ako se daždevnjaku odsječe stopalo ono će se potpuno nadoknaditi. Također, noga koja je odsječena pri osnovi, cijela se obnavlja, a i dijelovi usana, očiju i repa, se jako dobro obnavljaju. To svojstvo od unutrašnjih organa imaju dijelovi pluća.

Vanjske poveznice
-----------------

* www.bionet-skola.com
* jstor.org
|  |
| --- |
|  |
| ***Diskobol*** |
| **Miron**, oko 450. pne. |
| Rimska mramorna kopija prema grčkom originalu u bronci, Prirodna veličina |
| Museo delle Terme, Rim |
|  |

**Diskobol** (grčki: *Diskobulos*) je motiv *bacača diska*, starogrčkog atletičara. Često se koristio u likovnoj umjetnosti. Prikazivana na grčkim vazama, novcu, reljefima i kipovima.

**Diskobol** s atičke plitice iz oko 490. pne.
Najpoznatiji je svakako kip grčkog kipara Mirona iz sredine 5. st. pne.
Danas je sačuvan u više mramornih kopija iz rimskih vremena. Brončani original vjerojatno je bez potpornja još uvjerljivije izražavao zamah atletskog tijela. To "klasično" rješenje nije više nitko pokušao nadmašiti. Kip je uzoran primjer za umjetnikov izbor "odlučujućeg" trenutka. To je kratak zastoj između snažnog uzmaha koji ruku s diskom dovodi u najviši položaj i zamaha kojim će ga naglo ispustiti i baciti u daljinu. Nasilni trzaj torza dovodi ruke u istu liniju s nogama u pokretu, što je čini figurom u savršenoj ravnoteži u pokretu. Umjetnik s pravom smatra taj trenutak najkarakterističnijim u složenoj radnji bacanja diska.

Diskobol očituje težnju, prisutnu još od početka klasičnog razdoblja, da se postigne likovni prikaz koji će izražavati najveću mjeru ne samo atletske napregnutosti nego i pokreta u odvijanju.

Brončani Diskobol iz botaničkog vrta u Kopenhagenu u Danskoj je vjerniji prikaz Mironovog originala bez rimskih dodataka poput drveta koje pridržava atletinu nogu.

Veze
----

***Diskobol*** na Wikimedijinoj ostavi

* Starogrčka skulptura
* Starogrčka umjetnost
**Dinja** (lat. *Cucumis melo*) je jednogodišnja biljka koja se ubraja u porodicu Cucurbitaceae te bi se stoga trebala smatrati povrćem. Međutim, mnogi smatraju da je dinja voće. Uzgaja se uglavnom u Aziji, SAD-u, Meksiku, ali i u mnogim mediteranskim zemljama. Naziva se još **dina**, **melon**, **pekun**, **pipun** i **pepun**.

Opis
----

Plod dinje je ovalnog oblika. Obično je dug 15-22 cm, a težak 1-2 kg. Tvrda kora može biti glatka, naborana ili mrežasta s režnjevima. Unutrašnji, jestivi dio najčešće je narančaste ili svjetlozelene boje, a šupljina je ispunjena sjemenkama. Stablo je velika 2-3 m. Tamnozeleni cjeloviti listovi su po rubovima nazubljeni. Naizmjenično su poredani na dugačkim peteljkama.

### Razmnožavanje

Dinja ima odvojene muške i ženske cvjetove na istoj vriježi. Prvo se razvijaju muški cvijetovi, koji najčešće rastu na glavnoj vriježi, dok ženski cvijetovi cvjetaju na bočnim vriježama. Sastoje se od svjetlozelenih lapova i pet međusobno sraslih latica žute boje. Ženski cvijetovi imaju tučak s 3-9 dijelova, a muški 8-13 prašnika.

Porijeklo
---------

Smatra se da dinja potječe iz Azije. U Kini je bila poznata već 1000. g. pne. U Bibliji se spominje da su Izraelci, kada su napustili Egipat i s Mojsijem četrdeset godina lutali pustinjom, žalili za svojom omiljenom hranom, a posebice dinjom. Slike iz gradova Herkulanuma i Pompeja (79. g.) su dokaz da su i Rimljani poznavali dinju.

Energetska i nutritivna vrijednost
----------------------------------

Plod dinje sadrži 96% vode,, 5,5% šećera, 1 g biljnih vlakana, limunsku kiselinu i eterično ulje. Od vitamina sadrži jako puno karotena , vitamin B i vitamin C, a od minerala bogata je kalijem, fosforom, magnezijem, kalcijem, željezom, cinkom i bakrom. Energetska vrijednost u 100 grama iznosi 120 kj (34 kcal).

Koristi
-------

Od plodova se često pravi kompot, džem, marmelada. Osim toga, koristi se u pripremi voćne salate, iako nije voće. U egzotičnim kuhinjama se priprema salsa, umak od kockica dinje. Taj umak se poslužuje uz ribu i piletinu s roštilja. U Indiji se uz piletinu poslužuje ljuti curry od dinje. Kuglice od dinje često se dodaju pićima. 

### Ljekovitost

Dinja ima jako pozitivne učinke na zdravlje organizma. Štiti organizam od kardiovaskularnih bolesti i starenja
Potiče rad bubrega, te pomaže u smanjenju tjelesne težine. Zbog dosta karotena u sebi, dinja se smatra antikancerogenom hranom. Oblog od iscijeđenog soka dinje ili od naribane dinje služi za otklanjanje boli.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2022-04-05. Pristupljeno 2009-09-06.
3. ↑

***Dinja*** na Wikimedijinoj ostavi