***Le Monde diplomatique*** je francuski mjesečni list tiskan u Parizu od 1954.

Historija
---------

*Le Monde diplomatique* je utemeljio u maju 1954. Hubert Beuve-Méry, također osnivač i direktor *Le Mondea* (1944), uglednih francuskih novina. Na početku zamišljen je kao prilog istog *Le Mondea* i namijenjen «krugu diplomata i velikih međunarodnih organizacija». Prvi broj je izašao na osam stranica u 5.000 primjeraka, posvećenih vanjskoj politici i geopolitici. Prvi glavni urednik, François Honti, razvio je novine kao znanstveni referentni časopis. Honti je pažljivo pratio rađanje Pokreta nesvrstanih, nastalog na Konferenciji u Bandungu (1955), te pitanja tzv. *Trećeg svijeta*. Na francuskoj političkoj sceni je tada Hubert Beuve-Méry vodio zaseban pravac unutar kritične ljevice i bio je jedan od najoštrijih protivnika Charlesa de Gaullea i golizma tijekom 1960ih, sve do 1969. kada je kao novinar i *maître à penser* umirovljen.

Pod vodstvom Claudea Juliena od 1973, novine su preuzele antiglobalizacijski pravac, koji će zadržati do kraja 1990ih godina i početkom 2000ih. Julien je istu tematiku *Trećeg svijeta* proširio koncentrirajući se na međunarodne ekonomske i monetarne probleme, na strateške odnose, i na sukobe koji su izbijali na Bliskom istoku. U to je vrijeme naklada *Le Monde diplomatique* odskočila sa 5.000 na 50.000 primjeraka, da bi sa Michelinom Paunet za manje od dvadeset godina dosegnula tiraž od 120.000 primjeraka.

Tijekom 1980ih list je kritizirao neoliberalnu ideologiju (Thatcher, Reagan), ocrtajući u mnogim zahvatima ono što će u narednim godinama postati opće stanje na Zapadu, a nakon pada Berlinskog zida (studeni 1989) i Zaljevskog rata (1990/1991) sa novim direktorom Ignacijom Ramonetom (od siječnja 1991) te alternativne pozicije je *Monde diplomatique* zaoštrio, zauzimajući neovisan stav, 
kritizirajući pozicije nove ljevice i napadajući američki imperijalizam na međunarodnoj pozornici.

Godine 1996. novine su osnovane kao neovisna izdavačka kuća, podružnica od *Le Monde SA*, kako bi se zajamčila autonomija mjesečnika. Donacija jednog njemačkog antifašiste prognanog prije rata u Boliviji, Güntera Holzmanna, omogućila je uredništvu novina da otkupi oko četvrtinu kapitala. Ostatak je otkupio konzorcij čitatelja i suradnika lista. Tijekom 1990ih *Le Monde diplomatique* postaje angažirani *think tank* alternativne ljevice. U jednom uvodniku iz siječnja 1995. Ignacio Ramonet je skovao izraz *pensée unique* («jedna misao», «jednomišljenje») kako bi opisao nadmoć neoliberalne ideologije. Iste godine, novine su podržale opći štrajk u Francuskoj (studeni/prosinac 1995) protiv plana premijera Alaina Juppéa da smanji mirovine. Tri godine kasnije, *Le Monde diplomatique* preuzeo je osnivačku ulogu u stvaranju ATTAC-a, alterglobalizacijske nevladine organizacije koja će zagovarati uvođenje Tobinovog poreza diljem svijeta. Godine 2001. list je imao važnu ulogu u organizaciji Svjetskog socijalnog foruma u Porto Alegreu. 

Nakon Drugog zaljevskog rata, započet 2003. pod administracijom G. W. Busha, Ramonet je nastavio kritiku američke vanjske politiku i podržavao na primjer Bolivarsku revoluciju i politiku Huga Cháveza. Ramoneta je naslijedio Serge Halimi koji je doktorirao političke znanosti na kalifornijskom sveučilištu Berkeley. U 2018. *Le Monde diplomatique* objavljuje ukupno 37 tiskanih i online izdanja, na ukupno 20 jezika.

Suradnici
---------

* Akram Belkaïd
* John Berger
* Laurent Bonelli
* Benoît Bréville
* Silvio Caccia Bava
* Mona Chollet
* Sonia Combe
* Selçuk Demirel
* Samir Frangieh (1945-2017)
* Alain Gresh
* Renaud Lambert
* Danièle Linhart
* Évelyne Pieiller
* Olivier Piot
* Philippe Rekacewicz
* Lionel Richard
* Pierre Rimbert
* Aziz Ab'Saber (1924-2012)
* Sebastião Salgado
* Guy Scarpetta
* Dominique Vidal

Spoljašne veze
--------------

* (`fr`) Društvo *Les Amis du Monde diplomatique*
* (`fr`) Karta međunarodnih izdanja od *Le Monde diplomatique*

Bilješke
--------

1. ↑  Hubert Beuve-Méry (1902-1989), francuski novinar.
2. ↑  (`fr`) *Organe des cercles diplomatiques et des grandes organisations internationales*, podnaslov u izdanju prvog broja.
3. ↑  François Honti (tur. *Honti Ferenc*, 1900-1974), novinar i bivši konzul Mađarske u Ženevi u neposrednom poraću. Mađar iz slovačkog Losonca, živio je u Parizu od 1926.
4. ↑  Na pr. vodio je kampanju protiv izravnog općeg prava za glasanje predsjednika Republike, što je važno pitanje u polupredsjedničkoj republici kao Francuska.
5. ↑  Claude Julien (1925-2005)
6. ↑  Günter Holzmann (Wrocław, 1912 – 2001), antifašista, ekologist i militant.
7. ↑  *Association pour la Taxation des Transactions financières et pour l'Action Citoyenne*.
8. ↑  Serge Halimi (r. 1955), francuski novinar.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   (`fr`) „Le Monde diplomatique depuis 1954...". Pristupljeno 16. 7. 2023.
2. ↑   (`fr`) „L’Association Gunter Holzmann". Pristupljeno 16. 7. 2023.
3. ↑   (`fr`) Ramonet, Ignacio (januar 1995). „La pensée unique". Le Monde diplomatique. Pristupljeno 16. 7. 2023.
4. ↑   (`fr`) Ramonet, Ignacio (august 2007). „Hugo Chávez". Le Monde diplomatique. Pristupljeno 16. 7. 2023.
5. ↑   (`en`) Gonzalez, Angel (August 2003). „Chavez's Remarkable Staying Power Chavez in Person: The President As a Master of Improvisation". *PBS*. Pristupljeno 19 February 2015.
6. ↑   (`en`) Clark, A.C. (2009). *The Revolutionary Has No Clothes /Hugo Chávez's Bolivarian Farce*. New York: Encounter Books. str. 126. ISBN 978-1594034459.

Bibliografija
-------------



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 168030092
* ISNI: 0000 0001 2201 302X
* GND: 1086955269
* SUDOC: 031285236
* BNF: cb12253063f (podaci)
* BIBSYS: 9022751

 |