recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ovo je članak o danu u sedmici.  Za vrijeme od sedam uzastopnih dana, vidi Sedmica.  Za ostala značenja, vidi Nedjelja (razvrstavanje).  
 „Nedelja" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Nedelja (razvrstavanje).
**Nedjelja** (ijek.) ili **nedelja** (ek.), prvi dan u sedmici, drugi dan vikenda, koji se nalazi između subote i ponedjeljka,ali smatra se posljednim danom sedmice na osnovu rimokatoličke crkve. Smatra se za praznik u zemljama sa kršćanskom tradicijom, kada Kršćani najčešće posjećuju crkvu. 

U Gregorijanskom kalendaru, ni jedno stoljeće ne može započeti nedjeljom. U židovskom kalendaru, ni jedna godina ne može započeti nedjeljom. Bilo koji mjesec koji započinje nedjeljom imat će petak trinaesti (nesretni dan u nekim društvima).

U mnogim državama, uključujući veći dio Europe i Južne Amerike (osim Brazila), nedjelja je posljednji dan tjedna. U ostalim zemljama, uključujući Sjedinjene Države, smatra se za prvi dan, tradicionalni pogled izveden od starih Židova, Egipćana i Svetog rimskog carstva.

Nedjelja se smatra svetom među većim dijelom Kršćana i često dan odmora i odlaska u crkvu. Međutim, od zalaska sunca u petak do zalaska sunca u subotu je period kada je Bog napravio sveti dan za odmor, Sabat.

Eksterni linkovi
----------------

***Nedjelja*** na Wikimedijinoj ostavi

* Gdje je nedjelja dobila svoje ime Arhivirano 2006-03-12 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Dani u sedmici |
| --- |
| 
ponedjeljak **·**
utorak **·**
srijeda **·**
četvrtak **·**
petak **·**
subota **·**
nedjelja
 |
Klaus Mann u Italiji 1944.
**Klaus Mann** (München, 18. studenog 1906. - Cannes, 21. svibnja 1949. (samoubojstvo)), bio je njemačko-američki pisac, sin Thomasa Manna, brat Erike i Golo Manna, dok mu je Heinrich Mann bio stric.

Život i djelo
-------------

Klaus Mann je objavio svoj prvi roman *Der fromme Tanz* (hr. Pobožni ples) 1925. a poslije toga je pisao novele, eseje, romane i novinske članke. Često je putovao i nastupap zajedno sa svojom godinu dana starijom sestrom Erikom, s kojom je bio vrlo blizak. Zajedno s Pamelom Wedekind (kćerkom Franka Wedekinda) i Gustafom Gründgensom, osnivaju kazališnu skupinu, koja je napravila skandal s komadom *Anja i Ester* (1925.), koji govori o erotski obojenom prijateljstvu između dvije djevojke u jednom internatu za djevojke.

1933. napušta Njemačku zbog nacizma, kao i ostali članovi obitelji.
Roman prvijenac *Der fromme Tanz* spaljivan je diljem Njemačke od pristalica nacizma. Od 1936. nastanjuje se u SADu, i počinje pisati na engleskom.
Klaus Mann, koji je bio homoseksualac, upoznao je 1937. svog američkog partnera Thomasa Quinna Curtiss]a. Kada su SAD ušle u Drugi svjetski rat prijavljuje se kao dragovoljac, i vraća se u Europu kao vojnik.

Klaus Mann je bio ovisnik o morfinu. Njegov otac Thomas Mann ga se javno odrekao kada je Klaus deklarirao svoju homoseksualnost u knjizi *Der fromme Tanz*. Poslije kapitulacije Njemačke Klaus Mann je izgubio smisao, i poslije 12 godina borbe protiv nacizma izgubio je svoj materinski jezik. Na kraju je počinio samoubojstvo.

Najpoznatije djelo Klausa Mannsa je roman *Mephisto*, u kojem opisuje prirodu kolaboracionizma. Uzor za glavu osobu u knjizi bio je njegov prijašnji šogor Gustaf Gründgens. Po toj knjizi snimljen je i film Mephisto koji je nagrađen 1981. Oscarom za najbolji strani film.

Njegova autobiografija *Prekretnica* izdana je na engleskom 1942. (*The Turning Point*) a posthumno i 1952. na njemačkom (*Der Wendepunkt*).

Izabrana bibliografija
----------------------

Grobnica Klausa Manna
* *Der fromme Tanz*, 1925.
* *Anja und Esther*, 1925.
* *Revue zu Vieren*, 1927.
* *Kind dieser Zeit*, 1932.
* *Treffpunkt im Unendlichen*, 1932.
* *Symphonie Pathétique*, 1935.
* *Mephisto*, 1936.
* *Der Vulkan*, 1939.
* *The Turning Point*, 1942.
* *André Gide and the Crisis of Modern Thought*, 1943.

V. također
----------

* Porodično stablo Dohm-Mann

Vanjske poveznice
-----------------

***Klaus Mann*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 56613409
* LCCN: n81125649
* ISNI: 0000 0001 2134 015X
* GND: 118577158
* SELIBR: 207838
* SUDOC: 027006158
* BNF: cb11914279v (podaci)
* BIBSYS: 90066542
* NLA: 35326119
* NDL: 00448698
* NKC: jn19990005364
* BNE: XX1014008
* CiNii: DA0030367X
* NSK: 000059640

 |
Bhavaviveka
**Bhavyaviveka** (ili **Bhavya**) (kineski:  (pinyin: *Qīngbiàn*); tibetanski: *slob-dpon bha-vya* ili *skal-ldan/legs-ldan*) (c. 500 – c. 578) bio je indijski budistički filozof i pisac poznat kao osnivač Svatantrika tradicije Mādhyamaka škole budizma. Ames (1993: p. 210) drži da je Bhavyaviveka jedan od prvih budističkih logičara koji je primijenio 'formalni silogizam' (Wylie: sbyor ba'i tshig; Sanskrit: prayoga-vākya) indijske logike na Mādhyamaka, a što je često koristio u svom komentaru Nagarjunine *Mūlamadhyamakakārikā*, pod naslovom *Prajñāpradīpa*.

Loza Panchen Lame
-----------------

U lozi tibetanskog Pančen Lame se smatra da postoje četiri emanacije misaone struje Amitabha Buddhe - tri indijske i jedna tibetanska - prije Khedrup Gelek Pelzanga koji je priznat kao prvi Pančen Lama. Loza počinje sa Subhutijem, jednim od originalnih učenika Gautama Buddhe. Bhavaviveka se smatra trećom indijskom emanacijom.

Povezano
--------

* Buddhapālita

Izvori
------

1. ↑  Xuanzang, Bianji (646). *Veliki Tang zapisi o Zapadnim oblastima*, vol.10.
2. ↑  Ames, William L. (1993). "Bhāvaviveka's *Prajñāpradīpa* ~ A Translation of Chapter One: 'Examinations of Causal Conditions' (*Pratyaya*)". *Journal of Indian Philosophy*, 1993, vol.21. Netherlands: Kluwer Academic Publishers, p.210
3. ↑  Stein, R. A. *Tibetan Civilization*, (1972) p. 84. Stanford University Press, Stanford, California. ISBN 0-8047-0806-1 (cloth); ISBN 0-0847-0901-7 Uneseni ISBN nije važeći..

Vanjske veze
------------

***Bhavaviveka*** na Wikimedijinoj ostavi

* Berzin, Alexander (2008). *Buddhist-Muslim Doctrinal Relations: Past, Present, and Future*. (accessed: Wednesday March 4, 2009) NB: originally published with extensive footnotes in *Buddhist Attitudes toward Other Religions*, ed. Perry Schmidt-Leukel. St. Ottilien: EOS Verlag, 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 52489888
* LCCN: n83038153
* ISNI: 0000 0000 8131 7229
* SELIBR: 176395
* SUDOC: 030333539
* BNF: cb12177045q (podaci)
* NDL: 00620366

 |
**Klausjirgen Vusov** (nem. *Klausjürgen Wussow* \* 30. april 1929 u Kamijen Pomorski; 19. jun 2007 u Ridersdorf kod Berlina) je bio njemački filmski i pozorišni glumac. Bio je i počasni državljanin Austrije.

Debitovao je na narodnoj pozornici u Šverinu. Pozorišnu karijeru je nastavio u pozorištu Hebel i pozorištu *Na nasipu brodogradilišta* u Berlinu. kao i u gradskim pozorištima u Frankfurtu, Diseldorfu, Kelnu, Cirihu i Minhenu. Od 1964. do 1986. je bio član pozorišne trupe *Bečkog burgteatra*.

Televizijska karijera
---------------------

70-tih godina 20. vijeka Vusov je glumio u televizijskim serijama, kao npr. seriji od 26 epizoda *Kraljičin kurir*, gdje bez dubla glumi i opasne scene potporučnika Roteka. Igrao je u serijama *Ringštrasepalais* i *Vodnik Beri*, koju je napustio nakon 12 epizoda.

Široj publici postaje poznat tek posle uloge *profesora Brinkmana* u 70 apizoda *Klinike Švarcvald* (1985-1988). Tu seriju je gledalo oko 28 miliona gledalaca, što je Vusovu donijelo veliku popularnost. Od 1996 do 2003, igrao je ponovo sličnu ulogu u seriji *Klinika pod palmama*, ali ovaj put samo 23 epizode.

Okušao se i na radiju, npr. 1957. kao Peter Koslovski u petodjelnoj radio drami *Na zelenoj obali Špre* u režiji Gerta Vestfala.

Privatni život
--------------

Posle učešća u ratu, od 1946. Vusov je pohađao gimnaziju u Varenu. Ženio se četiri puta. Ima kćerku Konstance koja potiče iz prvog braka sa Jolandom Franc. Iz braka sa glumicom Idom Kratendorf (1960-1991) potiče dvoje djece, Barbara i Aleksander, koji su takođe postali glumci. Iz trećeg braka, sa 26 godina mlađom novinarkom Ivonom Fihofer, potiče njegovo najmlađe dijete, sin Benjamin (1993.). Posle razvoda 2003. Vusov se 2004. iznenada ženi sa Sabinom Šolc, udovicom bivšeg boksera Bubija Šolca. Pateći od posljedica demencije, Klausjirgen je od jula 2006. živio pod medicinskim nadzorom u Štrausbergu u Brandenburgu. U zadnjim mjesecima svog života je veoma oslabio, tako da je u više navrata prebacivan na intenzivno odjeljenje evangelističke bolnice Ridersdorf kod Berlina, gdje je 19. juna 2007 u 12:35 i umro.

Eksterni linkovi
----------------

* Opširna biografija
* Biografija, filmografija

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 56809297
* LCCN: n89629941
* ISNI: 0000 0001 1648 9654
* GND: 119468670
* SUDOC: 160449227
* BNF: cb140245385 (podaci)
* MusicBrainz: 1f1f53a4-09d3-4e32-aa68-230ab3df1a67
* BNE: XX1602899

 |
**Trajanov stup** sa sjeverozapada.
Pogled na **Trajanov stup** s jugoistoka. Tragovi boje su pronađeni u utorima reljefa, te se pretpostavlja da je cijeli bio obojen živim bojama.
**Trajanov stup** (**Trajanova kolumna**) je trijumfalni stup na Trajnovom forumu u Rimu podignut oko 106.-113. u slavu pobjede cara Trajana u vojnom pohodu protiv Dačana. Visok 29,78 metara, urešen je od baze do vrha narativnim reljefima koji u vidu spiralne trake obavijaju stup i u plitkom reljefu prikazuju pobjedonosni rat protiv Dačana.

Reljefi
-------

Na pretrpanom reljefu postignuta je zavidna karakterizacija, čak i portretnost lica, bogata igra svjetlosti i sjene i mnogostruki prostorni planovi. Unutar stupa nalazi se stubište, a na vrhu stubišta se nalazila skulptura Trajana.

Trajanov stup je djelo vojnog inženjera Apolodora iz Damaska koji je sam bio sudionik Trajanovog pohoda u Daciju te je poput pisca putopisa upijao senzacije pojavnog svijeta: detalje krajolika, trk životinja, pojedinosti ljudske anatomije, oružja i odjeće, raznih plovila, ratnih strojeva, karaula i dr. Sve je to Apolodor ugradio u prizore preko 190 metara dugog reljefa s više od 2,500 figura, što se poput dugog kamenog papirusa obavija oko šupljeg stupa s unutrašnjim zavojitim stubištem. Spiralni tok trake omogućuje kronološki kontinuitet prikaza koji se nikako drukčije ne bi mogao postići. U njegovoj bazi je izgrađena cela (svetište) za zlatnu urnu – hranište careva pepela, a na vrhu stupa – kruništu, uzdignut pozlaćen carev kip (izgubljen u srednjem vijeku, potkraj 16. stoljeća zamijenjen skulpturom sv. Petra – sveca zaštitnika grada Rima). 
Iako se gornje scene ne mogu vidjeti iz podnožja stupa, bile su vidljive s balkona zgrada koje su polukružno okruživale stup.

Reljefni friz pripovijeda o dva Trajanova rata s Dačanima koje međusobno odvaja lik božice Nike (božice pobjede) koja cijeli događaj zapisuje na štit. Mnogostruki prostorni odnosi ostvareni su u plitkom reljefu koji zbog iluzionističkog dizajna planova i bogato raščlanjene površine, na kojoj nastaje treperava igra svjetla i sjene, ima slikarske kvalitete. Ratni su prizori izrađeni realistički, na grčki način, pa su svi likovi pomno karakterizirani, a neke scene i krajnje naturalizirane (npr. sječa glava poraženih, progon stanovništva i dr.), što objektivni izraz i epsku viziju stapaju u jedinstvo. Iz toga proizilazi emocionalno pražnjenje u kojemu sudjeluju i umjetnik i interpretirani likovi i promatrači. Na taj način se kroz jedno djelo otkriva puni okvir povijesti onog doba, zasnovane na očitovanju neumoljive carske moći. Ovo djelo je snažne političke poruke o mesijanskoj investituri slavljenika, ali ujedno i objava nepobjedivosti i vječnosti Rima.

Veze
----

* Trajanov forum
* Umjetnost starog Rima
* Slavoluk

Vanjske veze
------------

***Trajanov stup*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fotografije reljefa.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 233697364
* LCCN: sh85136842
* GND: 4076814-4
* NKC: ph612505

 |
**Blanka Dovjak–Matković** (Zagreb, 7. prosinca 1920. - Zagreb, 6. ožujka 1993.), hrvatska književnica.

Pisala je pjesme za djecu i odrasle (standardnim jezikom i kajkavštinom), kratke priče, tekstove za slikovnice, a najcjenjeniji je njezin posljednji književni uradak, roman "Zagrebačka priča".

U rodnom Zagrebu je stekla osnovno i srednjoškolsko obrazovanje. Još kao gimnazijalka objavljuje pjesme i prozu u podlistku tadašnjeg dnevnika "Jutarnjeg lista", a sa samo osamnaest godina izdaje zbirku kajkavskih pjesama "Od protuletja do zime" (1938.). Nakon te zbirke pjesama slijedi tridesetogodišnja stvaralačka pauza uzrokovana autoričinom zaokupljenošću obiteljskim životom.

1970. godine izlaze priče za djecu pod naslovom "Neobična ulica", 1973. g. "Priče iz Dubrave", 1974. g. zbirka kajkavskih pjesama "Lamentacija na lanci", 1980. izlaze priče za djecu pod naslovom "Neke male važnosti", zatim 1986. g. izlazi zbirka pjesama "Striptease", 1987. g. izlazi njezin najbolje djelo – roman "Zagrebačka priča".

Osim toga objavila je i dvanaest slikovnica s naslovom Tajana posvećenih njezinoj unuci Tajani umrloj u petoj godini života u prometnoj nesreći. Slikovnice su prevedene na njemački i ruski jezik, a lik djevojčice Tajane pojavljuje se i u drugim njezinim djelima. U zbirci priča "Neobična ulica" Tajana je glavni lik, a u zbirci "Priče iz Dubrave" povezuje sve priče zbirke.

Iako se afirmirala i svojim pjesmama, posebice onima na kajkavskom dijalektu, još više je stekla književno ime kratkim pričama. Vješta je i duhovita pripovjedačica, koja i o naoko sitnim i beznačajnim stvarima zna saplesti zanimljive i neobične zgode. Polazi uvijek od nečeg zbiljskog, ali ne ostaje na tome nego pušta krila svojoj mašti i plovi u carstvo bajki. No nema onih grubih skokova karakterističnih za narodnu bajku, nego se pričanje gotovo neprimjetno pretapa iz realnog u irealno. Sve su to maštarije koje bi se i djeci, u trenucima maštovite razigranosti, u sličnom obliku mogle javiti.

Djela
-----

* "Od protuletja do zime" (1938.),
* "Neobična ulica" (1970.),
* "Priče iz Dubrave" (1973.),
* "Lamentacija na lanci" (1974.),
* "Neke male važnosti" (1980.),
* "Striptease" (1986.),
* "Zagrebačka priča" (1987.).
**Thrash metal** je vrsta hevi metal muzike, koja je brža i agresivnija od klasicnog metala. Tokom '80-ih thrash metal je spadao među popularnijim vrstama metala. 

Thrash metal odlikuju tradicionalne hevi metal melodije i rifovi, česta upotreba bas bubnja, te moćni vokali. Ipak, sam pojam nije lako definisati, jer je muzika neretko pomešana sa drugim vrstama hevi metala, pa čak i sa klasičnom muzikom i džez muzikom.

Sam naziv thrash metal, koji je uostalom uveo Anthrax, ne odnosi se na smeće (engl. ) već na šibanje ili bičevanje (engl. ).

Istorija
--------

Prve thrash metal pesme snimljene su krajem '70-ih, a ova vrsta heavy metal muzike je postala popularna tokom '80-ih, pre svega u Sjedinjenim Američkim Državama i Nemačkoj. Smatra se da je Overkill prvi thrash metal sastav, dok su četiri najveće grupe u Sjedinjenim Američkim Državama bile Metallica, Anthrax, Megadeth i Slayer. U Nemačkoj, najpopularniji su bili Sodom, Kreator i Destruction.

Dva najvažnija thrash metal albuma su *Master of Puppets* (Metallica) i *Reign in Blood* (Slayer), oba izdata 1986. godine.

Tokom '90-ih treš metal je izgubio na popularnosti dolaskom grandža i druge alternativne muzike.

Treš metal sastavi
------------------

*Glavni članak: Spisak treš metal sastava*
### *Velika četvorka*

* Anthrax
* Megadeth
* Metallica
* Slayer

### Najznačajniji u Nemačkoj

* Destruction
* Kreator
* Sodom
* Tankard

### Drugi značajniji sastavi

* Annihilator
* Coroner
* Dark Angel
* Death Angel
* Exodus
* Flotsam And Jetsam
* Forbidden
* Hallows Eve
* Heathen
* Nuclear Assault
* Onslaught
* Overkill
* Pantera
* Sabbat
* Sepultura
* Tankard
* Testament
* The Haunted
* Venom

| * p
* r
* u
Heavy metal |
| --- |
| Black metal - Death metal - Doom metal - Folk metal - Glam metal - Gothic metal - Groove metal - Heavy metal - Industrial metal - Nu metal - Post-metal - Power metal - Progresivni metal - Speed metal - Symphonic metal - Thrash metal - Viking metal |
**Krešimir Mišak** (Zagreb, 26. veljače 1972.), hrvatski novinar, rock glazbenik i publicist.

Poznat je kao voditelj emisije *Na rubu znanosti* koja se emitira na HRT-u.

Obrazovanje
-----------

Godine 1996. je završio novinarstvo na Fakultetu političkih znanosti  pri Sveučilištu u Zagrebu.

Karijere
--------

Iskazao se kao novinar, glazbenik i pisac znanstvene fantastike.

### Novinar

Od 1988. radi u Obrazovnom i dječjem programu Hrvatskoga radija, a od 2002. godine na Hrvatskoj televiziji radi emisiju *Na rubu znanosti*.
Piše pomalo i za razne novine, kao što su Zabavnik (nedjeljni prilog Jutarnjeg lista), Drvo znanja, Modra lasta, Svjetlost, Nexus ... Pisao je i o stripu (u Hrvatskom slovu, Kvadratu, Modroj lasti).

### Glazbenik

Prve koncerte je imao 1988. u KSET-u i Omladinskom centru. Odtada je snimio 6 albuma sa 4 različite grupe (Fantomi, Fantomi2, Građani, Virusi) i sudjelovao na nizu kompilacija.

Danas je vokalist, gitarist i frontmen rock grupe *Hakuna Matata*. Prvi album ove grupe zove se Antigravitacija, čija promocija je bila 16. siječnja, 2007. u zagrebačkom klubu SAX .

### Pisac

1999. je počeo pisati znanstvenu fantastiku. Odtad je napisao desetak kratkih SF priča. 2000. i 2005. je dobio SFERA nagradu za najbolju SF priču.
2005. godine objavljena mu je zbirka SF-priča *Zvjezdani riffovi*, a u 2006. je izdao knjigu *Telepatija i telekineza*.

Vanjske veze
------------

* Preko ruba znanosti - Blog Krešimira Mišaka
* Hakuna Matata Arhivirano 2011-08-24 na Wayback Machine-u – rock grupa Krešimira Mišaka
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Eva Braun**. Za glazbeni sastav iz Srbije, v. Eva Braun (glazbeni sastav).* |

Eva Braun i Adolf Hitler 14.lipnja 1942.
**Eva Braun** (München, 6. veljače, 1912 - Berlin, 30. travnja 1945) dugogodišnja ljubavnica te žena Adolfa Hitlera nepunih 40 sati.

Rođena je kao Eva Anna Paula Braun u Münchenu. Bila je kćer školskog učitelja. Obrazovala se na poslovnoj školi, ali uvijek je bila posvećena atletici i bavljenju sportom. Nekoliko mjeseci radila je kao recepcionarka u bolnici, a onda je prihvatila posao kao osobni asistent nacističkog fotografa Heinricha Hofmanna. Tu je srela Hitlera 1929. godine i zaljubila se u njega na prvi pogled. Gurnula mu je ljubavno pismo kriomice u džep. On joj se predstavio kao "Herr Wolf" (to je ime Adolf Hitler koristio u počecima svog političkog života radi sigurnosnih razloga). Svojim prijateljicama opisala ga je kao "ljubaznog čovjeka u godinama, sa smiješnim brkovima i velikim šeširom". I Adolfova i Evina obitelj bili su protiv veze. Hitler se zagledao u nju nakon što se njegova nećakinja Geli Raubal, kćerka njegove polusestre u koju je bio jako zaljubljen, ubila. Neki nagađaju da ju je Hitler osobno ubio, a neki da ju je dao ubiti.

Eva je pokušala samoubojstvo 1935. godine, zbog nesuglasica u vezi s Adolfom Hitlerom. Imala je jak utjecaj na njega tako da neki povjesničari tvrde da su neke od najgorih ideja bile njene zamisli koje je priopćila Hitleru. Za vrijeme rata živjela je s Hitlerom i pomagala mu je u osobnim poslovima. Neki od nacista htjeli su je ukloniti jer su je smatrali prevelikim rizikom za Treći Reich. Kad je počeo napad na Berlin sovjetske Crvene armije, vrijeme je provodila zajedno s njim u bunkeru.

Ubila se zajedno sa Hitlerom 30. travnja 1945. godine u bunkeru. Njezino tijelo je spaljeno zajedno s tijelom Adolfa Hitlera.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Eva Braun** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Tomas Runar Svensson** (Eskilstuna, 22. kolovoza 1968.) je bivši švedski rukometni golman i reprezentativac, rukometni trener i bivši trener golmana danske reprezentacije. Svensson je bio, uz Andreja Lavrova i kasnije Petera Gentzela, najbolji golman svoje generacije, a sa švedskom reprezentacijom je bio dvostruki svjetski i trostruki europski prvak.

Tomas Svenssson je svoju rukometnu karijeru započeo u lokalnom klubu IF Guif Eskilstuna, gdje je igrao do 1990. godine. Karijeru je odlučio nastaviti u španjolskom klubu Atlético Madrid, s kojim je u dvije sezone dvaput bio treći u Španjolskoj. Tokom 1991. godine, Svensson i njegova djevojka su preživjeli avionsku nesreću na Scandinavian Airlines letu 751. Godine 1992. kada se njegov klub gasi, Svensson prelazi u klub Bidasoa Irún, s kojim će u tri sezone osvojiti nacionalni kup, prvenstvo, superkup i Ligu prvaka. Potonja tri natjecanja osvojena su tokom 1995. godine. Dobre partije u Bidasoi privukle su pažnju Barcelone, koja je 1995. godine kupila Svenssona. Kao prvi golman kluba, Svensson je u sedam godina igranja osvojio cijelu seriju natjecanja, među kojima je bilo pet nacionalnih prvenstava i pet Liga prvaka. 

Godine 2002. Svensson odlazi u njemačku ligu, gdje tri sezone igra za HSV Hamburg. S Hamburgom je osvojio DHB-Superkup 2004. godine. Povratak u Španjolsku uslijedio je 2005. godine, kada potpisuje za Portland San Antonio. Iako će u klubu provesti četiri sezone, neće uspjeti ponoviti uspjehe koje je imao s Bidasoom i Barcelonom. Dvije sezone, od 2009. do 2011. igrao je za BM Valladolid, a posljednju sezonu, prije umirovljenja 2012. godine, proveo je igrajući za Rhein-Neckar Löwen. Nakon igračkog umirovljenja, Svensson je ostao u Löwenu gdje je isprva radio kao trener golmana, a onda i dvije sezone kao trener prve momčadi zajedno s Guðmundurom Guðmundssonom. Godine 2014. odlazi u SC Magdeburg na mjesto trenera golmana, poziciju koju je iste godine preuzeo i u danskoj reprezentaciji, i tamo postaje trener prve momčadi zajedno s Bennetom Wiegertom. Klub napušta 2015. godine, a naredne godine se povlači i s trenerske pozicije u danskoj reprezentaciji. 

Reprezentativnu karijeru započeo je 1988. godine te je u 20 godina igranja skupio 327 nastupa i bio jedan od oslonaca švedske reprezentacije. U dva je navrata bio svjetski prvak (1990. 1999.), a tomu je dodao još i dvije bronce (1993. 1995.). Na Europskim prvenstvima 1994. 2000. i 2002. je također osvojio zlato (1994. je bio i najbolji golman turnira, prvi koji je dobio tu titulu), a bio je i trostruki dobitnik srebrne olimpijske medalje (1992. 1996. 2000.).
**Goran Perkovac** (Slatina, 16. rujna 1962.), bivši jugoslavenski i hrvatski rukometaš i reprezentativac, aktualni izbornik rukometne reprezentacije Hrvatske. Kao igrač, igrao je na poziciji lijevog vanjskog. 

Igračku karijeru započeo je 1979. godine u RK Medveščaku, s kojim je osvojio tri Jugoslavenska rukometna kupa. Godine 1989. odlazi u Luzern, s kojim je 1993. godine postao prvak Švicarske. Godine 1996. mijenja klub i prelazi u TV Suhr, s kojim je dva puta bio prvak Švicarske, a zadnji klub za kojeg je igrao je Pfadi Winterthur, u koji je prešao 2001. godine. Već 2002. godine odlazi u igračku mirovinu. 

Za reprezentaciju Jugoslavije debitirao je 1988. godine, kada osvaja i brončanu medalju na Olimpijskim igrama u Seoulu. Nakon raspada Jugoslavije postaje reprezentativac Hrvatske, s kojom osvaja dva zlata na Mediteranskim igrama, broncu na Euru (1994.), srebro na Svjetskom prvenstvu (1995.) i olimpijsko zlato (1996.).

Trenerskim poslom bavi se već od 2000. godine, isprva kao trener-igrač, a od 2002. godine samo kao trener. Kao trener Kadetten Schaffhausena, nekoliko je puta bio prvak Švicarske. Vodio je i reprezentacije Grčke i Švicarske, a od 2023. godine izbornik je Hrvatske.

Uz hrvatsko, ima i švicarsko državljanstvo. Njegova kći, Korina, profesionalna je odbojkašica i reprezentativka Švicarske.

Vanjske veze
------------

* Profil

| * p
* r
* u
Sastav Hrvatske  na  Olimpijskim igrama 1996. – 1. mjesto |
| --- |
| 
* 1 Losert
* 2 Jelčić
* 3 Perkovac
* 4 Smajlagić
* 5 Jović
* 6 Načinović
* 7 Šujster
* 8 Mikulić
* 9 N. Kljaić
* 10 Puc
* 11 Gudelj
* 13 Ćavar
* 14 Franković
* 15 Goluža
* 16 Matošević
* 16 Saračević
* Izbornik: V. Kljaić

 | Hrvatska |
41°53′35″N 12°28′59″E﻿ / ﻿41.893°N 12.483°E﻿ / 41.893; 12.483

Izložena replika statue
**Konjanička statua Marka Aurelija** je drevna rimska statua koja je bila izložena na Campidogliou u Rimu. Napravljena je od bronce i visoka 3,5 m. Prikazuje cara Marka Aurelija čiji prikaz pokazuje dosta sličnosti sa ranijim statuama cara Augusta. Original statue se trenutno nalazi na Palazzo Nuovo gdje se provodi restauracija, dok se na Piazza del Campidoglio od 1981. nalazi suvremena replika

Podignuta je 176. godine. Dio historičara vjeruje da nije prikazivala samo cara nego i pobijeđenog barbarskog vojskovođa kome Marko Aurelije svojom gestom daruje život. Predstavlja jedinu konjaničku statuu koja je preživjela iz rimskog doba; ostale su stradale od kasnijih generacija kršćana koji su u njima vidjeli paganske idole. Razlog za poštedu je bilo pogrešno mišljenje kako prikazuje prvog kršćanskog cara Konstantina Velikog. Od 8. vijeka je bila u Lateranskoj palači da bi na Piazza di Campidoglo bila premještena 1538. pod rukovodstvom Michelangela koji je za nju napravio novi pijedestal.

Galerija
--------

### Original

* 
* 
* 

### Replika

* 
* 
*

Eksterni linkovi
----------------

***Konjanička statua Marka Aurelija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Capitoline Museum Arhivirano 2007-10-07 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 296779617
* LCCN: n2013008694
* GND: 7509691-2

 |
Ovo je članak o srpskom političaru. Za druge osobe istog imena vidi Boško Obradović.

**Boško Obradović** (Čačak, 23. avgusta 1976.), srpski političar. Osnivač je i predsednik političke stranke Srpskog sabora Dveri, takođe je osnivač časopisa *Dveri srpske*.

Biografija
----------

Boško Obradović je rođen u Vranićima, u blizini Čačka, 23. avgusta 1976. godine. Odrastao je u svom rodnom mestu. Gimnaziju je završio u Čačku, da bi zatim upisao Filološki fakultet Univerziteta u Beogradu, na kome je diplomirao 2002. godine, sa tezom *Miloš Crnjanski i novi nacionalizam*. Svoju diplomsku studiju je publikovao 2005. godine, i za nju je dobio nagradu za najbolju knjigu na srpskom jeziku „Miloš Crnjanski", u periodu 2003—2005.

Radio je punih šest godina kao bibliotekar, a bio je na mestu šefa odnosa sa javnošću Gradske biblioteke Čačka. Trenutno je jedan od urednika izdavačke kuće "Catena Mundi", koju je osnovao zajedno sa Branimirom Nešićem. Кrajem 1990ih objavljivao je tekstove u ljotićevskom časopisu „Nova iskra".

Oženjen je i otac troje dece.

Dveri srpske
------------

Zajedno sa još dvoje studenata Filološkog fakulteta Univerziteta u Beogradu, osnovao je časopis Dveri srpske, 1999. godine. Časopis je pokrenut kao bilten studenata srbistike, da bi se zatim razvio u jedan od najpopularnijih nacionalnih časopisa. Vremenom, bio je jedan od osnivača udruženja građana Srpski sabor Dveri. 2003. godine bio je pokretač ideja Srpske mreže, Sabora srpske omladine i Svetosavske škole. 2015. godine osniva i registruje političku stranku Srpski sabor Dveri.

### Parlamentarni izbori 2012.

Na parlamentarnim izborima za poslanike u Narodnoj skupštini Republike Srbije, održanim 6. maja 2012. godine, Boško Obradović je bio četvrti kandidat na izbornoj listi Dveri srpski za Narodnu skupštinu, i nosilac izborne liste Dveri za Čačak.

Dveri srpske su u Čačku prešle izborni cenzus, i osvojile 13,24% glasova. Njihovi odbornici su preuzeli svoje mandate 12. jula 2012. godine, a predsednik odborničke grupe Dveri u Skupštini grada Čačka je Boško Obradović.

Dela
----

1. *Miloš Crnjanski i novi nacionalizam*, Hrišćanska misao, Beograd 2005.
2. *Srpski zavet – srpsko nacionalno pitanje danas*, Srpski sabor Dveri, 2007. (drugo izdanje: 2008; treće izdanje 2010. godine)
3. *Srpska unija - Elementi nacionalne strategije za 21. vek*, Dveri, Catena Mundi, Beograd, 2012.

Vidi još
--------

* Srpski sabor Dveri
* Vladan Glišić

Spoljašnje veze
---------------

***Boško Obradović (političar)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Biografija Boška Obradovića ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 241557623
* LCCN: n2008000662
* ISNI: 0000 0003 8573 331X
* GND: 1049271947
* SUDOC: 161572693
* NKC: js2017964068

 |
**Dejan Milojević** (15. april 1977. u Beogradu) bivši je srpski košarkaš. Trenutno je trener KK Mega Vizura

Karijera
--------

Svoju košarkašku karijeru započeo je u KK Beovuk iz Beograda kod trenera Miše Lakića. Dok je igrao za juniore Beovuka, postigao je na jednoj utakmici 131 poen, što je i dan danas rekord. Godine 1998. je prešao u FMP Železnik. Posle dve odigrane sezone u FMP-u, prešao je u Budućnost u kojoj je pokazao svoje košarkaške sposobnosti i za četiri godine provedene u klubu osvojio je u sezoni 2000/01 duplu krunu i prošao u 16 najboljih ekipa u Evroligi. Godine 2004. je prešao u Partizan i postao najbolji igrač NLB lige i nekoliko puta najkorisniji igrač kola u Evroligi. Sa Partizanom je osvojio dve titule prvaka Srbije i Crne Gore. Izabran je za najboljeg igrača Jadranske lige i za najboljeg igrača SCG u sezoni 2003/04. Iz Partizana odlazi u Pamesu gde provodi dve sezone, ali sa nešto manjim uspehom. Sezonu 2008/09. je bio član turskog Galatasaraja. Godine 2009. vratio se u Partizan da završi karijeru ali je, zbog problema sa kolenom, odlučio da nebi mogao da daje 100% svojih mogućnosti, pa je završio karijeru.

Trenerska karijera
------------------

U oktobru 2012, nakon odlaska dotadašnjeg trenera Vlade Vukoičića u Crvenu Zvezdu, postao je prvi trener Mega Vizure.

Reprezentacija
--------------

Bio je član mlade reprezentacije ispod 22 godine (sa kojom je osvojio zlato). Sa seniorskom reprezentacijom SR Jugoslavije, osvojio je zlatnu medalju na Evropskom prvenstvu 2001. u Turskoj. Nastupao je takođe i na EP 2005. u Srbiji i Crnoj Gori.

Izvori
------

1. ↑  „Dejan Milojević trener Mega Vizure". *B92.net*. Pristupljeno 11. 4. 2013.

Spoljašnje veze
---------------

* () Profil na stranici Evrolige
Fotosfera Sunca sa pegama. Stvarna boja Sunca.
**Fotosfera** je bleštavi sloj zvezde koji se neposredno vidi. Sunčevu površinu je radi blizine moguće posmatrati na siguran način samo kroz poseban filter za Sunce. Fotosfera Sunca, koja je prvi sloj Sunčeve atmosfere, je visine 200-300 , i sa nje se zrači svetlost koju primamo od Sunca. Fotosfera je neprovidna i zbog toga ne možemo videti dublje slojeve Sunca od nje.

Zvezde kao fluidna tela nemaju jasno odeljenu površinu. Zračenje se emituje sa različitih visina Sunčeve atmosfere, u zavisnosti od talasne dužine tog zračenja. Fotosferu definišemo kao sloj atmosfere Sunca iz kojeg se odašilje većina fotona koje posmatramo, a za različita zračenja (odnosnu talasne dužine) postoje i različite fotosfere - infracrvena, radio itd. Sunce svoju energiju najintezivnije zrači u vidljivom zračenju (svetlosti), na talasnoj dužini od približno 500  i na fotosferu tog zračenja uglavnom se misli kada se kaže fotosfera, tj. površina Sunca.

Na fotosferi se mogu uočiti pege, fakule, flokule, kao i zrnasta struktura površine sastavljena od granula (prečnika od više stotina kilometara) koja je u neprekidnom kretanju (izbijanju na površinu toplije, a poniranju hladnije mase). Temperatura se kreće od 7000 °C u dubljim slojevima do 4000 °C u višim delovima. Po sastavu mase preko 99% su vodonik i helijum.

Stvarna temperatura
-------------------

Stvarna temperatura ili temperatura crnog tijela je 5777 K 
Temperatura površine Sunca se definira prema stvarnoj temperaturi u Stefan-Boltzmannovom zakonu. Sunčeva fotosfera ima temperature između 4500 i 6000 K  (efektivna temperatura je 5777 K) i gustoću oko 0,0002 kg/m3.  U vanjskim slojevima Sunčeve jezgre, pojavljuju se konvekcija, koja omogućuje prijenos energije miješanjem plina. Vruće mase plina se poput zagrijanih balona uzdižu prema površini Sunca, fotosferi, u kojoj se hlade emitiranjem zračenja i to najviše na valnim duljinama vidljive svjetlosti. Ohlađene i stoga zgusnute padaju nazad u dublje slojeve Sunca. Ove izranjajuće i uranjajuće mase plina astronomi nazivaju konvekcijske ćelije ili **granule**. Granule mogu biti različitih veličina, pa ih dijelimo u dva razreda koja nazivamo granulacijama i supergranulacijama. Granulacija daje tipičan "zrnat" izgled fotosferi, a same granule su veličine 1000 km. One traju oko 8 minuta. Kod supergranulacije, granule su promjera do 30 000 km i protežu se duboko u konvektivnu zonu i one traju oko 24 sata.. Između granula vide se svjetle mrlje i fakule.

Ostali slojevi
--------------

Iznad fotosfere nalazi se kromosfera, koja je visoka oko 2000 km (obično se vidi s filtrima, na primjer H-alfa) i iznad nje je korona, koja je rjeđa, ali ima temperature više od 1 000 000 K.
**Teresina** je grad od 821,190 i općina od 866,300 stanovnika. na sjeveroistoku Brazila u Saveznoj državi Piauí u kojoj je administrativni centar.

Ona je i aglomeracija od 1,040,765 stan

Geografske karakteristike
-------------------------

Teresina se prostire duž desne (istočne) obale rijeke Parnaíba, udaljena 354 km od luke Parnaíba i Atlanskog oceana.

Historija
---------

Prvi kolonisti na čelu sa Domingom Jorge Velhom došli su u 17. vijeku, i osnovali ranč uz koji je izraslo trgovište *Vila Nova do Poty*. 
Crkva Nossa Senhora do Ampar podignuta je 1797.
Zahvaljujući guverneru novoosnovane Provincije Piauí - *José Antôniju Saraivi* odabran je da postane njegova prijestolnica.

Nakon tog je službeno osnovan u augustu 1852. pod novim imenom *Teresina*, po supruzi brazilskog cara Pedra II Teresi Cristini, koja se također založila da postane prijestolnica..

Kako ima tropsku klimu sa dva godišnja doba, kišnjim (ljeto i jesen) i sušnim (zima, proljeće), brazilska vlada je podigla akumulaciona jezera i arteške bunare da osigura vodu za navodnjavanje.

Obrazovanje
-----------

Grad je dom Federalnog univerziteta Piauí, koji je osnovan 1971.

Privreda i transport
--------------------

Teresina je trgovački centar ratarsko- stočarske doline rijeke Parnaíba u kojoj se uzgaja; pamuk, grah,riža, kasava i palme uljarice.

Od industrijskih pogona ima šećerane, destilerije, pilane i tvornice tekstila i sapuna.

Autoputom i željezničkom prugom povezan je sa 320 km udaljenim lučkim gradom São Luísom, na sjeverozapadu.

Do Teresine [Parnaíba (rijeka)|rijekom]] mogu doploviti samo brodovi plićeg gaza.
Grad ima aerodrom Senador Petrônio Portella (IATA: THE, ICAO: SBTE)

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Teresina" (engleski). City Population. Pristupljeno 15.01.2024.
2. 1 2 3 4  „Teresina Municipality in Northeast Region" (engleski). City Population. Pristupljeno 15.01.2024.
3. 1 2 3 4 5 6  „*Teresina*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15.01.2024.
4. ↑  „Teresina Urban Agglomeration in Brazil" (engleski). City Population. Pristupljeno 15.01.2024.
5. 1 2 3  „Centro de Atendimento ao Turista em Teresina" (portugalski). Prefeitura Municipal do Teresina. Pristupljeno 15.01.2024.

Vanjske veze
------------

***Teresina*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Prefeitura Municipal do Teresina* (službene stranice) ()
**Rene Bachrach Krištofić** (Zagreb, 1984), hrvatski slikar, pripadnik figurativnih slikara mlađe generacije i član ugledne zagrebačke obitelji Bachrach.

Biografija
----------

Rene Bachrach Krištofić je rođen u Zagrebu 1984 godine, u obitelji Marija Krištofića i Sanje Bachrach Krištofić. Odrastao je uz mlađu sestru Tessu Bachrach Krištofić (r. 1990). Židovskog je podrijetla sa majčine strane tj. član je ugledne zagrebačke obitelji Bachrach. Mnogi članovi njegove obitelji su stradali za vrijeme Holokausta tj. uspostavom Nezavisne Države Hrvatske (NDH). Jedini preživjeli su bili Reneov pradjed Slavko Bachrach, prabaka Irena Bachrach i djed Čedomil Bachrach. Reneov djed je nakon rata bio poznati jugoslavenski ilustrator, strip crtač, animator, propagandist i grafički dizajner. Rene je 2003 završio Školu primijenjene umjetnosti i dizajna u Zagrebu. 2009 godine je diplomirao slikarstvo na Akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu u klasi prof. Igora Rončevića. Izlagao je na više samostalnih i skupnih izložbi, među kojima: Western Land (Galerija SC, 2011), Against the Fall of the Night (Marisall Galerija, 2011), The Philosophy of Time Travel (Galerija Josip Račić, 2009), Lightning Out for the Territories (Kunsthalle Wien project space, Beč, Austrija) Made in Croatia (T-HTnagrada, MSU Zagreb, 2011), 45. Zagrebački salon (HDLU, 2010), izložba finalista Essel nagrade (Gliptoteka HAZU, 2009). Trenutno živi i radi na relaciji Zagreb - Beč. 2015 godine izlagao je u zagrebačkom Muzeju suvremene umjetnosti novi ciklus radova pod nazivom "Studija revolucije". Ciklus "Studija revolucije" se nastavio na prethodni njegov ciklus nazvan "Protest utopije", u kojemu je također istraživao društveni fenomen prosvjeda i njihovu postojanost u kolektivnoj svijesti.

Vanjska poveznica
-----------------

Službeni web sajt
Brankica Stanković
**Brankica Stanković** (Beograd, oktobar 1975.), srpska novinarka. Autorka emisije Insajder i voditeljka na B92.

Rođena je u Beogradu 1975. godine. Za rad u emisiji „Insajder" na televiziji B92, dodeljena joj je, 2006. godine, nagrada Jug Grizelj. Krajem 2009. godine je dospela u žižu javnosti zbog pretnji smrću koje su joj uputuli fudbalski huligani. Početkom 2010.godine, po drugi put joj je dodeljena nagrada Jug Grizelj, za istraživačko novinarstvo. Aprila 2010. sud u Beogradu je odbacio optužnicu protiv huligana osumnjičenih za pretnju smrću Brankici Stanković, što je izazvalo negodovanje mnogih organizacija za ljudska prava.

Izvori
------

1. ↑  Ponovljene pretnje smrću Brankici Stanković
2. ↑  Odbacivanje optužnice za pretnju smrću – opasan simptom

Vanjske veze
------------

***Brankica Stanković*** na Wikimedijinoj ostavi

* Biografija Brankice Stanković Arhivirano 2018-05-11 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Branko Halusa** (Karlovac, 4. VI. 1914. - Raleigh, SAD, 1991), hrvatski novinar, dječji pisac i enigmat.

Životopis
---------

Kao novinar i glavni urednik radio je u zagrebačkoj Borbi, Večernjem listu, Ilustrovanoj politici i drugdje. Mnoge su mu pjesme i crtice bile uvrštene u čitanke za osnovnu školu a napisao je mnoge knjige za djecu koje su postale vrlo popularne.

Enigmatika
----------

Zagonetaštvom se počeo baviti dvadesetih godina dvadesetog stoljeća sarađujući sve do pedesetih godina kao svestrani sastavljač u zagonetačkim listovima i rubrikama: *"Svijet"*, *"Omladina"*, *"Sfinga Rebus"*, *"Zagonetka"* (1941), *"Sfinga"* (1945), *"Problem"* (1946), *"Enigma"* (1951), *"Problem"* (1952) i brojnim drugim.

Autor je nekoliko sator-kvadrata (1942) na našem jeziku i tvorac prvog rarebusa (*"Problem"* broj 18, 3. V. 1947). Autor je nekoliko enigmatskih teorijskih priloga. Objavljivao je i humoreske (*"Sablazan u dolini enigmatskoj"*, *"Enigma"* broj 126, 1954). Uređivao je zagonetački list *"Problem"* (1946-1949). Brojne sastavke potpisivao je pseudonimima *Bra-Ha* (< **Bra**nko **Ha**lusa), *Braha* i *Hal* (< **Hal**usa).

Djela
-----

### Poezija

* **Halusa**, Branko ; Lučev, Julija – ilustrator. *Halo, tata!*. Beograd : Dečja knjiga, 1951. // 26 str. : ilustr. ; 25 cm ; ćir. // (COBISS-Sr)
* **Halusa**, Branko ; Lukić, Šana – ilustrator. *Pesme radosti*. Beograd : Dečja knjiga, 1952. // [16] str. : ilustr. ; 24 cm ; ćir. // (COBISS-Sr)

### Proza

* **Halusa**, Branko ; Borčić, Berislav – ilustrator. *Cincilin u zemlji Snjegovića*. Zagreb : IBI, 1955. // 32 str. : ilustr. ; v8\* //
**Gonzalo Pérez de Vargas Moreno** (Toledo, 10. siječnja 1991.) je španjolski rukometni golman i reprezentativac, aktualni član Barcelone. 

Profesionalnu karijeru započeo je 2009. godine u Barceloni, gdje je, uz dva perioda posudbi, igrao cijelu svoju karijeru. Prvo je od 2011. do 2013. godine bio na posudbi u BM Granollersu, da bi narednu sezonu proveo u francuskom klubu Fenix Toulouse. S Barcelonom je u više navrata bio državni prvak te je osvojio nekoliko nacionalnih kupova, a dva je puta osvojio i Ligu prvaka. 

Za reprezentaciju Španjolske debitirao je 2008. godine, nedugo nakon uspjeha s U-18 reprezentacijom, ali je se dugo godina borio za mjesto prvog reprezentativnog vratara, s obzirom da su prednost imali iskusniji golmani poput Joséa Javiera Hombradosa ili Arpada Šterbika. S reprezentacijom je osvojio tri medalje na Europskim prvenstvima, uključujući i prvo europsko zlato za Španjolsku (2018.). Na Euru 2020. godine proglašen je za najboljeg golmana turnira.

Vanjske veze
------------

***Gonzalo Pérez de Vargas*** na Wikimedijinoj ostavi

* Pérez de Vargas Arhivirano 2014-01-10 na Wayback Machine-u auf der Webseite von Fenix Toulouse Handball ()
* Pérez de Vargas Arhivirano 2020-01-26 na Wayback Machine-u in der Datenbank des Europapokals ()
* Pérez de Vargas Arhivirano 2014-08-22 na Wayback Machine-u in der Datenbank der LNH ()
* Pérez de Vargas Arhivirano 2020-01-26 na Wayback Machine-u in der Datenbank der Liga ASOBAL ()
**Brian Wayne Peterson** je američki scenarista i televizijski producent. Radio je, zajedno sa Jamie Babbit, na scenariju za film *But I'm a Cheerleader*. Radio je, takođe, na velikom broju epizoda *Smallvilla* kao pisac i kao producent, od 2002. Njegova stalna partnerka u pisanju scenarija za *Smallville* je Kelly Souders.

Ubrzo nakon diplomiranja na USC School of Cinematic Arts, Jamie Babbit, rediteljka filma *But I'm a Cheerleader*, ga je pitala da napiše scenario za njen film. Na takvu odluku je došla kada je pročivala njegovu priču o gej kauboju. Peterson je iskoristio sopstveno iskustvo za pisanje priče o tinejdžerima u kampu za konverzivnu terapiju. On je i sam gej i imao je nešto iskustva sa terapijom radeći u zatvorskoj bolnici sa seksualnim prestupnicima.

Filmografija
------------

### Pisac

* *But I'm a Cheerleader* (1999)
* *Smallville* (2002-*nadalje*)

### Producent

* *Smallville* (2004-*nadalje*)

Vanjske veze
------------

***Brian Wayne Peterson*** na Wikimedijinoj ostavi

* Brian Wayne Peterson na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 37175393
* LCCN: no2005070874
* ISNI: 0000 0001 1948 6408
* BNF: cb14647603z (podaci)
* BIBSYS: 14015074

 |


  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **LGBT temi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
*Za ostale upotrebe, v. Ljubomir Radovanović.*
**Ljubomir Radovanović** (Šabac, 1834 — Beograd, 28. jul 1868) je bio srpski pravnik i advokat zbog koga su njegova braća izvršila atentat na kneza Mihaila Obrenovića.

Biografija
----------

Rođen je u Šapcu u porodici trgovca i ćurčije Jovana Radovanovića, a majka mu je bila ćerka prote Nikole Smiljanića.

Školovanje je počeo u Šapcu, a zatim završio Prvu mušku gimnaziju u Beogradu 1851. godine. Studirao je pravo u Parizu. Radio je zatim kao advokat u Valjevu. Oženio se Sofijom ćerkom Jevrema Tadića, trgovca iz Valjeva. Stanovali su u Valjevu u Karađorđevoj ulici broj 7, imali su nekoliko kuća, ciglanu, vodenicu i više placeva. Prema popisu iz 1863. imovina mu je procenjena na 1220 dukata, a mesečni prihod od advokatske radnje iznosio je 50 talira.

Bio je vođa Kluba liberala u Valjevu koji su se zalagali za uklanjanje kneza Mihaila Obrenovića sa prestola Srbije i za uspostavljanje republike. Zbog sumnje da je učestvovao u pravljenju lažnih isprava u Tamnavi u aferi poznatoj pod imenom „Ubski kaiš" osuđen je 1865. godine na 11 godine robije. Posle presude Apelacionog i zatim Kasacionog suda osuđen je na 7 godina robije. Zbog toga je protestvovala grupa viđenijih građana Valjeva, a posebno njegova braća Kosta i Pavle Radovanović koji su presudu smatrali nepravednom i da im je time ugrožen porodični ponos. Posebno oni su bili ljuti na Obrenoviće zbog smrti svog dede prote Nikole Smiljanića koga je u Kaoni otrovao Marko Štitarac po nalogu kneza Miloša. Javno su govorili da će ubiti kneza Mihaila. Zamisao su ostvarili 29. maja 1868. na Košutnjaku.

Njegova braća kao i on osuđeni su na smrt 27. jula 1868. godine i sutradan je kazna izvršena na Karaburmi. Zbog umešanosti u ubistvo kneza Mihaila kuća u Valjevu mu je oduzeta i otkupio je Jevrem Tadić i ostavio u nasleđe svom sinu Radomiru. Suđenjem za atentat su bili obuhvaćeni i Nenadovići odakle je bio oženjen Pavle Radovanović i koji su rodbinski bili povezani sa suparničkom dinastijom Karađorđević.

Spoljašnje veze
---------------

* Suđenje Mihailovim ubicama Arhivirano 2013-01-13 na Archive.is-u
* Knez Mihailo i Šapčani Arhivirano 2013-12-29 na Wayback Machine-u
**Ivan Visin**, znan i kao **Ivo Vizin** (Prčanj, 1806 – 1868) je bio hrvatski pomorac i istraživač. Šesti je profesionalni morepolovac iza Magellana koji je oplovio svijet. Nakon Tome Skalice prvi je Hrvat koji je oplovio Zemlju.

Biografija
----------

Ivan Visin je rođen 1806. u Prčanju, u katoličkoj obitelji porijeklom iz Istre, u vrijeme okupacije Boke kotorske od strane Francuskog carstva, kada su u Dalmaciji uspostavljene Ilirske pokrajine. Pomorsku karijeru započeo je sa dvanaest godina (1818) kao "brodski mali" na jedrenjacima, te je ispit za kapetana položio u austrijskom Trstu. Zajedno sa poručnikom Federicom Bellavitom i devet članova posade otisnuo je se 11. veljače 1852. brikom *Splendido*, pod habsburškom zastavom, iz Antwerpena na put oko svijeta. Brod je bio dugačak trideset metara sa 311 tona tereta, izgrađen po Visinovoj narudžbi u brodogradilištu Andrije Zanona u Rijeci.

*Splendido* je plovio rutom prema zapadu prenoseći terete: Antwerpen – Rt Horn – Valparaiso – San Francisco – Melbourne – Honolulu – Sydney – Singapur – Bangkok – Hongkong – Rt dobre nade – Plymouth – Trst. U 1853. na putu za Kinu posada se uspješno obranila od gusarskog napada a zatim je brik preživio dva tajfuna. Iz Singapura brod je otplovio natrag za Europu, vjerojatno sa teretom porculana.

U Trst je stigao 30. kolovoza 1859. godine. Neposredno po povratku Visin je postao počasni građanin grada Trsta. Njegov pothvat je imao povijesnu važnosti za Austrijsko Carstvo, zbog čega je ga car Franjo Josip odlikovao bijelom počasnom zastavom, najvećom nagradom za zasluge u trgovačkom brodarstvu i Viteškim carskim križem reda Franje Josipa. Odlikovanje je danas izloženo u crkvi Rođenja Blažene Djevice Marije u Prčanju. 

Federico Bellavista je bio jedini od odlazeće posade koji se vratio kući sa Visinom i također je odlikovan od cara Franje Josipa. Napisao je izvještaj na dvanaest stranica o putovanju *Splendida*. Zatim će stupiti u službu Austrijskog Lloyda i umrijeti u Odesi u svojim pedesetim.

***Ivan Visin*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Crna Gora***  |

Bilješke
--------

1. ↑  Valparaiso: 14. 11. 1852.
2. ↑  Melbourne: 31. 12. 1853.
3. ↑  Honolulu: 30. 3. 1853.
4. ↑  Sydney: 2. 12. 1854.
5. ↑  Hongkong: jesen 1858.
6. ↑  *Splendido* su tajfuni pogodili 27. 7. 1854. i 9. 8. 1854.
7. ↑  *Ehrenflagge weiß «Merito Navali»*.

Izvori
------

1. ↑  „Central Hall of the Second Floor". Museum Maritimum Kotor. Pristupljeno 23. 05. 2023.
2. 1 2 3 4 5 6  HTE 2017 sfn error: no target: CITEREFHTE2017 (help)
3. 1 2  Pasinović, Milenko (2007). „Pothvat Iva Visina na razmeđi novih tehnologija pogona i brodogradnje". HAZU. Arhivirano iz originala na datum 2002-02-13. Pristupljeno 08. 05. 2022.
4. 1 2 3   „Na današnji dan kapetan Ivo Visin krenuo na put oko svijeta". Boka News. 11. 2. 2021. Pristupljeno 23. 5. 2023.

Bibliografija
-------------

* „Visin, Ivan". *Hrvatska tehnička enciklopedija (HTE)*. Zagreb: LZMK. 29. 3. 2017. Pristupljeno 23. 5. 2023.
* () Weiss, David (2009). *Die Weltumseglung der österreichischen Fregatte SMS Novara in den Jahren 1857-1859*. Universität Wien. Pristupljeno 23. 5. 2023.  (PDF)
**Louis Carl "Lou" Dobbs** (24. septembar 1945 -) je američki radio i TV-voditelj i pisac, poznat kao dugogodišnji novinar, urednik i voditelj na američkoj kablovskoj mreži CNN, gdje se pretežno bavio ekonomskim i političkim temama. Dobbs je u CNN-u bio od samih početaka 1980. godine, kada mu je povjerena emisija *Moneyline*. Dobbs je s vremenom stekao veliku popularnost, ali i kontroverznu reputaciju zbog pristranosti i promoviranje ekonomskog populizma, odnosno žestokom protivljenju globalizaciji i imigraciji u SAD. Njegovo nezadovoljstvo sklapanjem NAFTA-e i drugim aspektima Clintonove politike je eskaliralo 1999. u sukob s urednikom Rickom Kaplanom, koga je Dobbs optužio da promovira Clintonovu politiku na CNN. Dobbs je zbog toga u znak protesta napustio CNN, ali ga je osobni prijatelj Ted Turner nagovorio da se 2000. godine vrati. Dobbs, koji je u mladosti bio pristaša republikanaca, sebe smatra "nezavisnim", te je za vrijeme Bushovih mandata kritizirao njegovu politiku. U novembru 2009. je sporazumno napustio CNN, nakon višegodišnjih kritika da svojim protivljenjem imigraciji u SAD stvara negativne stereotipove o hispanoameričkoj populaciji.

Vanjske veze
------------

* Official website
* Lou Dobbs na sajtu IMDb