recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Za ljekara, v. Antil.
**Marko Antonije Antil** (*Marcus Antonius Antyllus*, 47. pne. - 1. august 30. pne.), poznat i kao **Marko Antonije Mlađi** (*Marcus Antonius Minor*) bio je rimski plemić, najpoznatiji kao sin Marka Antonija i Fulvije.

Gotovo cijeli život je proveo u Ateni, na očevom dvoru. Za vrijeme Drugog trijumvirata je bio zaručen za Juliju Stariju, kćer Oktavijana. Zaruke su razvrgnute nakon što su Antonije i Oktavijan prestali biti saveznici. Oca je pratio u Aleksandriju na Kleopatrin dvor.

Po završetku rata Zapada i Istoka i Oktavijanovoj okupaciji Aleksandrije, Antila je Oktavijanu na prevaru izdao njegov učitelj Teodor. Mladić je nakon toga pogubljen, ali je potom i sam Teodor razapet na križ kada je Oktavijan otkrio da je ukradena ogrlica koju je Antil stalno nosio sa sobom. Antilovoj polubraći je, pak, Oktavijan poštedio život i dao na usvajanje sestri Oktaviji.

Preci
-----

| Marko Antonije Antil - preci |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | 16. Gaius Antonius |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | 8. Marcus Antonius Orator |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|
|
|
|   | 4. Marcus Antonius Creticus |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|   | 2. Marko Antonije |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | 20. Lucius Julius Caesar II |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | 10. Lucius Julius Caesar III |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|
|
|
|   | 5. Julia Antonia |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|   | 1. **Marcus Antonius Antyllus** |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|   | 6. Marcus Fulvius Bambalio |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|   | 3. Fulvia Flacca Bambula |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|
|
|
|   | 14. Sempronius Tuditanus |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|
|
|
|   | 7. Sempronia Tuditani |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|

 |

Izvori
------

*
Oznake istočnog *magistera officiorum* prikazane u *Notitia Dignitatum*.
***Magister officiorum*** (na latinskom doslovno "Gospodar ureda", grčki: , *magistros tōn offikiōn*) bila je jedna od najvažnijih administrativnih funkcija, odnosno titula u kasnom Rimskom Carstvu i prvim vijekovima Bizantskog Carstva. 

Iako neki historičari njen nastanak dovode u vezu sa uvođenjem dominata pod Dioklecijanom 284. prvi potpuno pouzdani podaci govore da se 320. pojavila pod carem Konstantinom. On je uveo *magistera* kao službenika neposredno podređenog sebi, a koji je ispod sebe imao četiri različita ureda - *sacra scrinia* - od kojih je svaki na čelu imao vlastitog načelnika, odnosno *magistera*. Uredi su bili: *scrinium memoriae* (carski sekretarijat i arhiva), *scrinium epistularum* (zadužen za vanjske poslove), *scrinium libellorum* (odgovaranje na žalbe i peticije podanika) i *scrinium epistolarum Graecarum* (zadužen za prevođenje dokumenata sa latinskog na grčki i obrnuto). Funkcija je vrlo stekla izuzetnu važnost, dijelom zato što je njome Konstantin htio umanjiti dotadašnju važnost pretorijanskog prefekta. Godine 395. je pod Arkadijem **magister officiorum** dobio dodatne ovlasti - nad carskom gardom (*Scholae Palatinae*) i carskim arsenalima.

Nakon pada Zapadnog Rimskog Carstva funkciju su zadržali ostrogotski kraljevi Italije, dok se u Bizantu zadržala sve do 8. vijeka kada je počela gubiti ovlasti i dobila tek ceremonijalno značenje. Potpuno je iščezla u 11. vijeku.

Literatura
----------

* Bury, John B. (1911). *The Imperial Administrative System of the Ninth Century - With a Revised Text of the Kletorologion of Philotheos*. Oxford University Publishing.
* Kazhdan, Alexander, ur. (1991). *Oxford Dictionary of Byzantium*. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-504652-6.
* Kelly, Christopher (2004). *Ruling the later Roman Empire*. Harvard University Press. ISBN 9780674015647
* Kelly, Christopher (2006). „Bureaucracy and Government". u: Lenski, Noel. *The Cambridge Companion to the Age of Constantine*. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-52157-4.
* Martindale, John R.; Jones, A.H.M.; Morris, J. ur. (1980). *The Prosopography of the Later Roman Empire*. **II**. Cambridge University Press. ISBN 978-0521201599.
* Tougher, Shaun (1997). *The Reign of Leo VI (886-912): Politics and People*. BRILL. ISBN 978-9004097775.
*Za ostala značenja, v. MILF (razvrstavanje).*
 „Stara koka dobra juha" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Stara koka dobra juha (razvrstavanje).
**MILF** (skraćenica za engleski izraz "**M**other **I** Would **L**ike to **F**uck", sh. *Majka koju bih volio jebati*), ponekad **milfara** ili **milfača** je kolokvijalni izraz koji se od početka 21. vijeka koristi za starije žene koje mlađi muškarci smatraju seksualno privlačnima. Iako je u pitanju daleko stariji fenomen, a za koji se na prostorima bivše Jugoslavije koristio izraz **stara koka**, odnosno izreka **stara koka, dobra juha**, u današnjem obliku se prvi put počeo koristiti u američkim Usenet grupama 1990-ih. Popularizirao ga je film *Američka pita* 1999. godine, gdje je lik po imenu John (koga tumači John Cho) koji izražava naklonost prema liku Stifflerove majke (koju tumači Jennifer Coolidge), a na špici je naveden kao "Milf tip #2". Daljoj popularizaciji izraza je značajno doprinijela pornografska industrija, odnosno razvoj specifičnog žanra milf pornografije, gdje su glavne zvijezde postale žene u 30-im, 40-tim, pa i 50-im godinama života. On se preko Interneta proširio u svakodnevni govor.

Vidi još
--------

* Cougar (žena)
* Gerontofilija
**Mala žličarka** ili **mala kašikarka** (*Platalea minor*) predstavlja najrjeđu od svih ptica iz roda žličarki, odnosno jedinu koja se danas smatra ugroženom. Zličarke su velike ptice sa spljoštenim kljunom.. Ove ptice koriste taktilnu metodu hranjenja, odnosno koriste kljunove da stružu po vodi i dnu kako bi opazile plijen. Ograničene su na obalno područje istočne Azije, odnosno misli se da su bile uobičajene na tom području. Njihovo matično područje je svedeno na nekoliko stjenovitih otoka ispred zapadne obale Sjeverne Koreje, uz četiri zimska području u Makauu, Hong Kongu, Tajvanu i Vijetnamu, kao i još nekoliko područja gdje su opažene da migriraju. Zimovanje se također događa u Jejuu u Južnoj Koreji, otocima Kyushu i Okinawa u Japanu i delti Crvene rijeke u Vijetnamu. Nedavno su male žličarke opažene i u Tajlandu, Filipinima, matičnoj Kini i Makauou. Godine 2000. ih je IUCN klasificirao kao ugroženu vrstu. Predviđa se da će im se populacija u budućnosti smanjiti, najviše kao posljedica deforestacije, zagađenja i drugih ljudskih djelovanja.

Populacija malih žličarki 2012. godine je brojala 2693 primjeraka, a procjenjuje se da je odraslih primjeraka bilo oko 1600. Na malim otocima se između marta i augusta stvaraju kolonije za parenje.

Izvori
------

1. ↑  Swennen, C.; Yu, Y. (2005). „Food and Feeding Behavior of the Black-faced Spoonbill". *Waterbirds* **28** (1): 19–27. DOI:10.1675/1524-4695(2005)028[0019:fafbot]2.0.co;2. JSTOR 1522310.
2. ↑  Jin, Jianjun; Wang, Zhishi; Liu, Xuemin (2008). „Valuing black-faced spoonbill conservation in Macao: A policy and contingent valuation study". *Ecological Economics* **68** (1-2): 328–335. DOI:10.1016/j.ecolecon.2008.03.014.
3. 1 2 3  BirdLife International (2015). „*Platalea minor*". *IUCN Red List of Threatened Species* (IUCN) **2015**: e.T22697568A84646222. Pristupljeno 27. IV 2016.

Vanjske veze
------------

* ARKive - images and movies of the black-faced spoonbill *(Platalea minor)* Arhivirano 2006-04-22 na Wayback Machine-u
* Color-banded Black-faced Spoonbill Information System Arhivirano 2009-05-24 na Wayback Machine-u
* General Ecology of the Black-faced Spoonbill
Pogled s južne strane na zgradu kazališta
**Kazalište *Mala Scena*** je kazalište koje djeluje u Zagrebu.

Negdje početkom 1986. godine zagrebački glumci Vitomira Lončar i Ivica Šimić, nezadovoljni stanjem i svojim statusom u kazalištu u kojem su bili uposleni, odlučili su pokušati napraviti svoje vlastito kazalište.

Prvu samostalnu predstavu - *Pričalo i Malena* (*Blumen der Phantasie* - *Storyman and Tina*) odigrali su u Münchenu, na poziv Jürgena Flüggea, tada ravnatelja kazališta Schauburg, u travnju 1987. na njemačkom jeziku. Predstavu su zajednički radili sa Zvjezdanom Ladikom, a odmah nakon gostovanja u Njemačkoj, pridružio im se i Roman Šušković Stipanović. Bio je to početak Male scene koja je, kao kazalište, registrirana 1988. godine. Iste godine unajmili su prostor tadašnje mjesne zajednice na Medveščaku, adaptirali ga i tako dobili svoj dom. Kazalište Mala scena svečano je otvoreno 6. prosinca 1989. a prva predstava u novom prostoru - *Prava stvar* (*The Real Thing*) Toma Stopparda premjerno je izvedena 9. prosinca.

Od 1990. do 1993. kada je s Malom scenom surađivao i profesor Vlado Habunek, trudili su se održavati tri paralelna programa kazališta: "Večernju scenu", "Dječju scenu" i "Dramski studio". Profesor Habunek dao je veliki zamah kazalištu postavama dviju predstava: *Dvostruka nevjera* Marivauxa 1990. godine i *Letice & Ljublist* 1992.

Nakon 1993. i sudjelovanja Ivice Šimića na režiserskom seminaru u Esslingenu, Njemačka, gdje se upoznao sa najznačajnijim umjetnicima iz svijeta kazališta za djecu i mlade u Europi, Mala scena se sve više posvećuje radu za djecu i mlade.

Mala scena je razvila vrlo snažnu međunarodnu aktivnost što je rezultiralo brojnim gostovanjima u inozemstvu, ali i organizacijom međunarodnih susreta u Hrvatskoj.

Danas Mala Scena godišnje ima oko 500 odigranih predstava i preko 65.000 gledatelja.

Vanjske veze
------------

* Službeni website Kazališta Mala scena
* Mala scena na KAMO.hr Arhivirano 2010-03-03 na Wayback Machine-u
**Hanko** (švedski: *Hangö*) je lučki grad i općina na jugu Finske od 9,028 stanovnika
, u Regiji Uusimaa.

Geografske karakteristike
-------------------------

Hanko leži na Poluotoku Hankoniemi u Baltičkom moru, udaljen oko 127 km od zapadno od Helsinkija. Teren općine velik je 117 km², pa ima čak 130 km obale, od toga 30 km plaža i pravi mali 
arhipelag od oko 90 otoka.

U gradu živi gotovo polovica stanovnika kojima je švedski materinji jezik, točnije njih 43,8 %.

Historija
---------

Historija grada usko je isprepletena sa historijom pomorstva, on se prvi put spominje kao toponim krajem 13. vijeka, za koji se zna da se od 15. vijeka koristi kao luka.

Pravi razvoj Hanaka počeo je tek nakon 1873. kad je izgrađena željeznička pruga do mjesta, pa je on već slijedeće 1874. dobio povelju o statusu grada od ruskog cara Aleksandra II. 

Kako se nalazi na važnom strateškom mjestu, još početkom 17. vijeka Šveđani su izgradili malu utvrdu na rtu Hankoniemi. Utvrda je značajno dograđena krajem 18. vijeka, i ojačana utvrđivanjem tri otoka ispred 
rta.

Nakon Zimskog rata (1939. - 1940.) Finska je morala predati Utvrdu Hankoniemi Sovjetskom Savezu da je on koristi kao svoju vojnu bazu. To nije dugo potrajalo jer su Finci ponovno zauzeli početkom decembra 1941. za takozvanog Nastavljenog rata koji su započeli istovremeno sa Operacijom Barbarossa. 

Nakon tog su se i evakuirani stanovnici počeli vraćati u grad.

Privreda
--------

Hanko živi od luke turizma i nešto malo industrije.

Gradovi prijatelji
------------------

* Danska, Gentofte
* Estonija, Haapsalu
* Švedska, Halmstad
* Norveška, Stord

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „Hanko in a nutshell" (engleski). Hanko Tourist Office. Arhivirano iz originala na datum 2015-07-21. Pristupljeno 02. 11. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „The history of Hanko" (engleski). Hanko Tourist Office. Arhivirano iz originala na datum 2015-07-21. Pristupljeno 02. 11. 2015.

Vanjske veze
------------

***Hanko*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Hankoa* (`fi`)
**Mihail Kalinjin** (rus. *Mihaíl Ivánovič Kalínin*; 19. novembar 1875 — 3. jun 1946) bio je boljševički revolucionar, učesnik Oktobarske revolucije, predsednik Ruske SFSR i potom predsednik novoproglašenog Sovjetskog Saveza od 1922. do 1946. godine. Od 1926. godine do smrti bio je član Politbiroa SKP(b) i jedan od ljudi iz najužeg Staljinovog kruga.

Biografija
----------

Rođen je 19. novembra u selu Vjerhnaja Trojica u Tverskoj guberniji. Osnovnu školu završio je u rodnom selu i posle toga se ubrzo preselio u Sankt Peterburg, gde se 1895. zaposlio kao metalski radnik. Godine 1898, postao je član Ruske socijaldemokratske radničke partije. Tokom revolucije 1905. godine, radio je u Centralnom sindikatu metalskih radnika. Od početaka je bio pripadnik boljševičke frakcije pod vođstvom Lenjina unutar RSDRP.

Bio je uhapšen 1916. zbog političkih aktivnosti, ali je pušten iz zatvora nakon Februarske revolucije 1917. godine. Posle toga se priključio Petrogradskom sovjetu i sarađivao u izdavanju „Pravde". U jesen 1917. godine, petrogradska Duma ga je izabrala za gradonačelnika Petrograda. Godine 1919, bio je izabran za člana Centralnog komiteta RKP(b).

Nakon smrti Sverdlova, Kalinjin ga je nasledio na mestu predsednika Sveruskog centralnog izvršnog komiteta, odnosno predsednika sovjetske Rusije. Kalinjin je ostao na ovoj funkciji sve do kraja Drugog svetskog rata.

Nakon smrti Lenjina 1924. godine, Kalinjin se priključio Staljinovoj frakciji unutar partije. pa je tokom borbi za vlast u dvadesetim godinama i Velikoj čistki tokom tridesetih godina dvadesetog veka ostao na poziciji predsednika Prezidijuma Sovjetskog Saveza. 

Kalinjin je otišao u penziju početkom 1946. godine i iste godine je umro u Moskvi. Ispraćen je uza sve državne počasti, a telo mu je sahranjeno u Kremaljskoj nekropoli.

Još za života, tri grada su dobila ime po njemu: Tver, Koroljov i Kengisberg. Danas još samo poslednji nosi ime Kalinjingrad.
**Megarski ukaz** je naziv za seriju ekonomskih sankcija koje je između 434. i 432. pne. Atena, zajedno sa svojim saveznicima iz Delskog saveza uvela protiv grada Megare.

Povod je bilo ubistvo atenskog glasnika, odnosno megarsko skrnavljenje zemlje posvećene boginji Demetri. Atenski državnik Periklo je predložio, a skupština odobrila da se Megaranima u znak odmazde zabrani trgovanje u Ateni i drugim gradovima Saveza. U praksi je to značilo težak udarac za megarsku ekonomiju, a također predstavljalo historijski presedan, s obzirom da se prvi put ekonomski embargo uvodio u miru. Historičari vjeruju kako je pravi razlog za embargo bio odmazda prema Megari koja je deceniju ranije izdala Atenu i Delski savez te se priključila Sparta|Sparti i njenom Peloponeskom savezu. Iako su Megarani imali mogućnost izigravati embargo koristeći posrednike, odnosno meteke, obratili su se za pomoć svojoj saveznici Sparti, koja je već decenijama bila glavni atenski suparnik.

Spartanci su na to reagirali poslavši Ateni ultimatum prema kome se Megarski ukaz trebao ukinuti, inače će započeti rat. Kada je Atena to odbila učiniti, započela su neprijateljstva poznata kao peloponeski rat.

Izvori
------

Eksterni linkovi
----------------

* Megarian Decree Arhivirano 2010-12-11 na Wayback Machine-u from Livius.Org
**Maravarman Rajasimha II** bio je posljednji pandjanski kralj tzv. prvog Pandjanskog Carstva. Bio je sin i nasljednik Parantaka Viranarayane. Kraljevstvom je vladao od oko 900. do 920.

Za vrijeme vladavine je ratovao sa Čolama i porazio njihovog kralja Thanjavura kod Kodumbalura. Nakon toga je opljačkao njihovu prijestolnicu kraj Vanchija u oblasti Kongu Nadu.

Godine 910. ga je porazio Parantaka Chola I, sin Aditye Chole. Parantaka je nakon toga napao pandjansku državu, nakon čega je stekao titulu *Maduraikonda* (onaj koji je osvojio Madurai). Rajasimha se za pomoć obratio Kassapi V, kralju Šri Lanke. Međutim, čak i uz njegovu pomoć, Čole su se pokazale prejakima te su porazili saveznike kraj Vellur u blizini Maduraiaj.

Rajasimha II je nakon poraza pobjegao na Šri Lanku, ali nakon što se ispostavilo da tamo nije bezbjedan, otišao je u Keralu gdje je ostatak života proveo kao opskurna, zaboravljena ličnost.

Literatura
----------

1. 1 2 3 4  Ancient Indian History and Civilization By Sailendra Nath Sen
Ilustracija u srednjovjekovnom rukopisu
**Hubert** ili **Humbert** (italijanski: ; ? - 15. septembar 967 ili mart 970) bio je italijanski plemić i velikodostojnik. Bio je nezakoniti sin kralja Huga od Italije i njegove priležnice Wandelmonde. Između 935. ili 937. ga je otac, nakon što je otac svrgnuo strica Bosoa, dao titulu markgrofa Toskane. 941. je dobio titulu palatina, a sljedeće godine imenovan vojvodom Spoleta i markgrofom Camerinoa. Zahvaljujući tome je postao jedan od najmoćnijih feudalaca Italije. Mjesto vojvode Spoleta je izgubio oko godine 946. Kada je došao u sukob sa novim kraljem/uzurpatorom Berengarom II, u pomoć je, zajedno s papom Ivanom XII, pozvao njemačkog kralja Otona Velikog. 13. februara 962. mu je oduzeta titula markgrofa Toskane.

Oženio se za Willu, kćer Bonifacea I od Spoleta. S njom je imao sina Huga, markgrofa Toskane i tri kćeri - Waldradu, buduću suprugu venecijanskog dužda Pietra IV Candidana; Berthu (Berta), buduću suprugu Arduina od Ivreje; i Willu, buduću suprugu Tedalda od Canosse. 

| Italijansko plemstvo |
| --- |
| Prethodi:**Boso** | **Markgrof Toskane**936 – 961 | Slijedi:**Hugo** |
| Prethodi:**Sarlione** | **Vojvoda Spoleta**943 – 946 | Slijedi:**Boniface II** |
| **Markgrof Camerina**943 – 946 |
**Menodor**, također poznat i kao **Menas** (? - 35. pne.) bio je kilikijski pomorac, poznat kao flotovođa u službi vodećih rimskih političara svog vremena.

Vjeruje se da ga je oko godine 67. pne. zarobio Pompej tokom kampanje protiv kilikijskih pirata. Poslije ga je oslobodio i učinio svojim klijentom. Menas je uslugu vratio tako što se stavio u službu njegovog sina Seksta Pompeja koji je od 44. pne. iz svoje baze na Siciliji vodio rat s ciljem da svrgne režim Cezarovih nasljednika. U tome je Menas imao velikih uspjeha; koristeći metež nastao peruzinskim ratom, osvojio je godine 40. pne. Sardiniju, otjeravši tamošnjeg pro-oktavijanskog guvernera Marka Lurija, a potom i Korziku.

Sljedeće je godine, pak, sklopljen sporazum u Mizenu kojim je Drugi trijumvirat priznao Pompeja za gospodara središnjeg Mediterana. Menodor je, prema Plutarhovim navodima, prilikom ceremonije potpisivanja predložio Sekstu da pobije trijumvire i sam preuzme vlast nad Rimom, a što je Sekst odbio.

Godine 38. pne. je Menas, pak, izdao Seksta, organiziravši pobunu nakon koje je Sardinija prešla u trijumvirske ruke. Menas je za tu uslugu tražio da ga priznaju kao rimskog viteza. Godine 36. pne. je ponovno prešao na Sekstovu stranu, ali mu Sekst više nije vjerovao. Menas je ponovno prebjegao Oktavijanu. Godine 35. pne. je poginuo za vrijeme pohoda u Iliriku.

Menas se pojavljuje kao jedan od likova u Shakespeareovoj tragediji *Antonije i Kleopatra*.

Izvori
------
**Mesija** (heb: מָשִׁיחַ *Māšîăḥ* - pomazanik) je termin za iskupitelja kojeg, u jednom ili drugom vidu, očekuju sve avramske religije. Središnji je eshatološki pojam judaizma, prihvaćen i u hrišćanstvu i islamu. U širem značenju, mesija označava svaku osloboditeljsku ili spasiteljsku ličnost i pridev mesijanski se koristi za sva učenja koja očekuju nekog da popravi stanje čovečanstva i sveta. Mesijanska nada i iščekivanje još uvek su jedan od temeljnih motiva jevrejske religije, iako je reformistički judaizam odbacio ideju o ličnom mesiji zamenivši je pojmom "mesijanskog doba" koje odlikuje univerzalna pravda i mir. Osim u avramskim religijama, mesijanstvo se javlja i u nekim starijim religijskim tradicijama poput zoroastrizma i hinduizma, kao i novijim verskim pokretima.

Judaizam
--------

*Glavni članak: Pomazanje*
U hebrejskoj bibliji, mesijom, odnosno pomazanikom, su nazivani kraljevi i sveštenici Izraela koji su pomazivani svetim uljem. Kraljevi i prvosveštenici su primali pomazanje kao znak nove službe, nakon čega su sticali zvanje pomazanika (1 S 10.1; Lv 8.12). U tom smislu je naziv korišćen (izuzetno) čak i za jednog stranca kao što je persijski kralj Kir (Iz 45.1). U razvijenoj jevrejskoj mesijanskoj eshatologiji, mesija se odnosi na vođu kojeg je Bog pomazao, i u nekim slučajevima, budućeg kralja Izraela, potomka Davidove loze, koji će ujediniti sva jevrejska plemena i osloboditi ih od strane vlasti. Dolazak mesije će, kako se veruje, nevestiti mesijansko doba sveopšteg mira, sklada i pravde. U judaizmu, mesija nije smatran Bogom niti sinom Boga.

Hrišćanstvo
-----------

*Glavni članak: Hristos*
U grčkoj Septuaginti hebrejska reč *mašiah* se prevodi kao hristos (Χριστός), što u hrišćanstvu postaje uobičajena titula za Isusa iz Nazareta, pokazujući hrišćansko poimanje njegove uloge. Naime, rani hrišćani su, za razliku od ostalih Jevreja, poverovali da je Isus dugo očekivani mesija, odnosno hristos.

U hrišćanstvu nalazimo elemente koji označavaju nešto specifično novo: u činjenici što mesija nije više moćan, pobjednički heroj, već se njegov smisao i dostojanstvo nalaze upravo u njegovoj patnji, u njegovoj smrti na križu.

Islam
-----

*Glavni članci: Isa i Mahdi*
Islamska tradicija drži da je Isus (Isa), sin Marije, bio je zaista obećani prorok ili Mesija poslan semitskim jevrejskim plemenima Izraela. Muslimani veruji da će Isa uoči sudnjeg dana ponovo vratiti na Zemlju da uspostavi pravdu i pobedi "velikog obmanjivača", lažnog mesiju Dadžala.

Povezano
--------

* Hristos
* Pomazanik
* Mesijanizam
* Popis ličnosti proglašenih za Mesiju

Izvori
------

1. ↑  "messiah." Encyclopædia Britannica Online. 11 May. 2010
2. ↑  Megillah 17b-18a, Taanit 8b
3. ↑  Sotah 9a
4. ↑  Etymology Online
5. ↑  Erich Fromm, Dogma o Kristu (scribd)
6. ↑  "Isa", Encyclopedia of Islam
7. ↑  Dajjal (The Anti-Christ) According to Quran and Sunnah

Eksterni linkovi
----------------

***Mesija*** na Wikimedijinoj ostavi
**Huchnom** (Redwoods, Tatu), pleme američkih Indijanaca jezične porodice Yukian, nastanjeno u 19. stoljeću u dolini South Eel Rivera od Hullvillea gotovo do samog njenog ušća. Ovdje treba uključiti i krajeve uz Tonkin Creek i donje tokove Deep ili Outlet Creeka u Kaliforniji. 

Huchnomi bijahu neveliko pleme, 500 pripadnika prema Kroeberu (1700). Posljednji poznati pripadnik naveden je 1973. dok se danas vode kao nestali. Huchnomi prvo stradavaju 1838. godine epidemijom boginja koje se 1850. ponovno pojavljuju među njima navalom bijelih naseljenika i rudara koji su tragali za zlatom. Godine 1869. dio ih je preseljen na rezervat Round Valley, no iz nekog raloga (spominje se krađa stoke), nad njima naseljenici izvršiše masakr. Od 350 Huchnoma popisanih 1800. godine do 1900. preživjelo ih je svega 50. Sedam godina kasnije (1907.), prema Fosteru, ima ih još tek 7. BIA (1973.) izvještava o jednom jedinom Huchnomu. Računa se pak da su se neki poženili sa Pomo Indijancima na rezervatu Round Valley, gdje bi mogli još imati potomaka. 

Huchnomi su se bavili lovom i ribolovom. Meso jelena i ribu Indijanci su dimili i sušili, te spremali za vremena kada počinje ponestajati hrane. Muškarac se bavio lovom na krupnu divljač, a žene i djeca sitniju. Odjeća je bila je kožna. Igle za šivanje izrađivane su od kostiju, a noževi od jelenskih rogova. 

Huchnomi su imali 13 sela, to su bila: Ba'awel, Hatupoka, Komohmemut-kuyuk, Lilko'ol, Mot, Mot-kuyuk, Mumemel, Mupan, Nonhohou, Pukemul, Shipomul, Ukumna i Yek.

Eksterni linkovi
----------------

* Round Valley Flour Mill Arhivirano 2006-07-08 na Wayback Machine-u
* Huchnom Arhivirano 2006-03-29 na Wayback Machine-u
* Yuki Indian Bands, Gens and Clans Arhivirano 2008-04-26 na Wayback Machine-u
Za ostala značenja, v. Rompuj.

**Herman van Rompuj** (ˈɦɛɾmɑn vɑn ˈɾɔmpœy̆ (help·info); \* 31. oktobar 1947. u Eterbeku) je flamanski političar partije Hrišćanski demokrati i Flamanci (CD&V). On je od 30. decembra 2008. belgijski premijer. 19. novembra 2009. godine izabran je za prvog predsednika Evropskog saveta, a ovu dužnost počeo je da obavlja 1. decembra 2009.

Život
-----

Van Rompuj završio je 1965. godine *Sint-Žan Berčmans Koledž* u Briselu a diplomirao je na Katoličkom Univerzitetu u Levenu 1968. filozofiju a 1971. ekonomoju.

Između 1973 i 1977 je bio predsednik omladinske organizacije Hrišćanske Narodne partije koja je 2001 promenila ime Hrišćanski demokrati i Flamanci, a 1978. godine postaje član glavnog otpora stranke. Nakon što je od 1972. do 1975. radio u Belgijskoj nacionalnoj banci postao je savetnik u kabinetu premijera do 1978. godine i ministra finansija 1978.-1980. Od 1980. do 1988. bio je direktor "Centra za političke, ekonomske i socijalne studije" i predavao je do 1987. na Trgovačkoj višoj školi u Antverpenu, a od 1982. na "Flamanskoj ekonomskoj višoj školi u Briselu". 

Van Rompuj je oženjen i otac ima četri deteta. Njegov brat je takođe političar i on zastupa istu stranku u Flamanskom parlamentu. Njegova sestra Tine van Rompuj je učestvovala na evropskim parlamentarnim izborima 2009 za komunističku partiju.

Izvori
------

1. ↑  „CONSILIUM - Homepage". Arhivirano iz originala na datum 2011-02-18. Pristupljeno 21. 11. 2009.
2. ↑  „CONSILIUM - Homepage". Arhivirano iz originala na datum 2011-02-18. Pristupljeno 20. 11. 2009.
3. ↑  „FACTBOX-Who is Herman Van Rompuy? - Industries - Financial Services & Real Estate - Reuters". Pristupljeno 20. 11. 2009.
4. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2012-01-18. Pristupljeno 2009-11-23.
5. ↑
6. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2009-04-12. Pristupljeno 2009-11-23.

Vanjske veze
------------

***Herman van Rompuy*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanilna stranica (holandski)
**Mašubi** (Maxubi, Mashubi), pleme amerićkih Indijanaca sa rijeke río Mequens u brazilskoj državi Rondônia, na podrućju Reserva Biológica do Guaporé i rezervatu AI Mequens. Mašubije opisuje Percy Harrison Fawcett (1914), koji za njih kaže daq su imali 24 sela, i da ih je bilo preko 2,000. Prema istom izvoru, stanovali su u velikim kolektivnim kolibma nalik košnicama, u kojima je bilo dvadesetak obitelji. Niskog su rasta. Muškarci su nosili dugu kosu, žene kratku. Odjeća muškaraca, se satojala od ukrasa, narukvica od sjemenja i gumenih vrpci obojenih crvenim šarama biljke uruku, koje su nosili oko nožnih članaka i ručnih zglobova. Kroz donju usnu nosili su probodene drvene štapiće a na ušima ukrase od štapići i školjki. žene nisu nosile nikakvog nakita.

Maxubi su bili obožavaoci sunca koje su u svakom selu dva ili tri čovjeka pozdravljala uz neku obrednu pjesmu. Prema Fawcettu imali su i nazive za planete, a zvijezde su nazivali viravira. Uzgajali su duhan i upušili na lulu ili umotan u list kukuruza. Svoje mrtve su Maxubi jeli, dijeleći raskomadano meso rodbini koja stanuje u kući pokojnika, dok su utrobu vadili i sahranjivali je u urni. Kako bi se riješili duha pokojnika, primjenjivali su naročitu ceremoniju, poznatu kao tapi.

Zbog straha od susjednih ljudožderskih plemena, koje zovu maricoxi, imali su organiziranu stražarsku službu na granici svoga teritorija.

Mašubi su jezično pripadali porodici Yabuti.

Literatura
----------

* P.H. Fawcett: Kroz prašume Južne Amerike, Zagreb : Kultura, 1956
Hernan Kortez
**Hernan Kortez** (šp: *Hernán Cortés*) (rođen u Medeljinu 1485. umro 2.12. 1547, bio je poznat kao **Hernando** ili **Fernando Kortez**, a tokom svog života sva svoja pisma je potpisivao sa **Fernan Kortez**). Hernan Kortez je bio pustolov i konkvistador koji je osvojio državu Asteka, tj. današnji Meksiko za Španiju.

Sa četrnaest godina Hernan Kortez je upisao stidij prava, ali ubrzo od toga odustaje i odlazi na ostrvo San Domingo, danas Haiti. Bio je u španskoj vojsci tokom osvajanja Kube 1511. godine. Za zasluge je bogato nagrađen.

Kada su se dvojica pustolova vratila iz ekspedicije u Jukatanu, u jugoistočnom Meksiku, sa pričama o basnoslovnom bogatstvu Indijanaca u jednoj udaljenijoj zemlji, bogatstvu naročito u zlatu, Kortez je rasprodao svoje imanje da bi kupio brod i opremio ekspediciju čiji je formalni cilj bio uspostavljanje trgovinskih veza. Tadašnji guverner Kube odobrio je Kortezov poduhvat.

Na put je Kortez krenu 18. februara 1519. godine. Pratili su ga 506 vojnika, stotinak mornara. Imao je šesnaest konja i nekoliko topova. Kortez se prvo iskrcao na obalu Jukatana i tamo osnovao grad Verakruz. Lokalno stanovništvo ga je dočekalo sa darovima, hranom i zlatom. Indijanci su mu rekli da se njihov vladar nalazi u gradu Tenohtitlan, današnjem Meksiku. Ubrzo je stiglo izaslanstvo actečkog vladara Montezume.

Kortez se brzo shvatio da ga Asteci smatraju bogom Kveclkoatlom.

Na spomeniku junačkoj obrani Tlatelolca, danas dijela Ciudad de Méxica gdje je astečka vojska napokon podlegla španjolskoj sili, stoji natpis idućeg sadržaja. *13. kolovoza 1521. pao je Tlatelolco kojeg je junački branio Cuahtemoc, u ruke Hernánu Cortésu. Nije to bio ni poraz ni pobjeda. Bilo je to bolno rođenje naroda mješanaca koji tvori današnji Meksiko*.

Izvori
------

1. ↑  Mirjana Polić-Bobić - Rađanje hispanskoameričkog svijeta, Naklada LJEVAK d.o.o. Zagreb 2007. str. 375.

Eksterni linkovi
----------------

***Hernán Cortés*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hernando Cortes on the Web Arhivirano 2005-06-30 na Wayback Machine-u – web directory with thumbnail galleries
* Catholic Encyclopedia (1911)
* Conquistadors, with Michael Wood – website for 2001 PBS documentary

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 49223767
* LCCN: n80133120
* ISNI: 0000 0001 2131 8008
* GND: 118522280
* SELIBR: 182902
* SUDOC: 027288234
* BNF: cb118977574 (podaci)
* BIBSYS: 90620311
* ULAN: 500256133
* NLA: 35245405
* NDL: 00436688
* NKC: jo20000074597
* BNE: XX1113038
* CiNii: DA01756680
* CONOR.SI: 66083171
* NSK: 000457485

 |
**Messier 105** (M105 ili NGC 3379) je eliptična galaksija u zviježđu Lav. Galaksiju je otkrio Pierre Méchain 1781. godine ali je tek 1783. godine objavio otkriće. Objekt je naknadno dodan u Messierov katalog.

Svojstva
--------

M105 je eliptična galaktika udaljene oko 32 milijuna ly od nas. Njen promjer je oko 50,000 ly ali stvarni promjer nije poznat jer ne znamo orijentaciju duže osi elipsoida galaksije. Galaksije ne posjeduje nikakve posebna svojstva, dapače, toliko je obična da služi kao standardni klasični primjer eliptične galaksije. Zbog svog pravilno raspoređenog površinskog sjaja postala je fotometrijski standard. Ukupni sjaj galaktike je ravan sjaju naše galaksije. 

M105 je jedna od članica grupe galaktike Leo I, grupe galaktike koju još čine dominantna M96 i M95.

Amaterska promatranja
---------------------

M105 nije osobito zanimljiva galaktika za promatranje kao i većina eliptičnih galaksija. U 200 mm teleskopu može se vidjeti kao jednolika mrlja kojoj pravilno opada sjaj prema rubovima.

Eksterni linkovi
----------------

Skica M105

  


|  |
| --- |
|  **Objekti u Messierovom katalogu**  |
| 

|  |
| --- |
| M1 • M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M8 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M16 • M17 • M18 • M19 • M20 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M27 • M28 • M29 • M30 • M31 • M32 • M33 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M40 • M41 • M42 • M43 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M49 • M50 • M51 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M57 • M58 • M59 • M60 • M61 • M62 • M63 • M64 • M65 • M66 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M73 • M74 • M75 • M76 • M77 • M78 • M79 • M80 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M92 • M93 • M94 • M95 • M96 • M97 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M103 • M104 • M105 • M106 • M107 • M108 • M109 • M110 |

 |


***Messier 105*** na Wikimedijinoj ostavi
**Hankoniemi** (švedski: *Hangö udd*) je poluotok na krajnjem jugu Finske u Baltičkom moru.

Geografija
----------

Hankoniemi je dug nekih 30 km a maksimalno širok nekih 10 km, udaljen nekih 100 km jugozapadno od glavnog grada države Helsinkija. Geološki on je krajnji zapadni dio morenskog grebena Salpausselkä. Na njegovom krajnjem jugu leži grad Hanko.

Historija
---------

Historija tog poluotoka usko je isprepletena s historijom pomorstva pa se Hankoniemi prvi put spominje krajem 13. vijeka. Zna se da je tokom 15. vijeka uski tjesnac Hauensuoli (između dva otoka) korišten kao luka, o čemu svjedoče rezbarije na stijenama koje su uklesali onovremeni mornari, čekajući povoljne vjetrove.

Kako Hankoniemi ima veliku stratešku važnost, tokom historije bio je poprište brojnih bitaka. Još od početka 17. vijeka na rtu se prikupljala carina, pa je podignuta i mala vojna utvrda. Šveđani su počeli graditi prave utvrde krajem 18. vijeku, na tri otoka pored Hanka. Početkom 20. vijeka Rusi su značajno dogradili utvrde kao dio sistema fortifikacija za odbranu Sankt Peterburga kojeg je počeo graditi još Petar Veliki.

Nakon Zimskog rata (1939–1940) Finska je morala predati Hankoniemi Sovjetskom Savezu da ga koristi kao vojnu bazu. Nakon Operacije Barbarossa Finci su napali bazu, pa se na otocima oko rta odvilo dosta krvavih bitaka. Finci su zauzeli Hanko početkom decembra 1941. pa su se evakuirani stanovnici mogli vratiti u grad Hanko.

Izvori
------

1. 1 2 3  „History of Hanko" (engleski). Hanko. Arhivirano iz originala na datum 2015-07-21. Pristupljeno 27. 11. 2015.
**Graptoliti** (grč.: γραπτός: napisan + -lit) su izumrla (fosilna) skupina sitnih morskih životinja s hitinskim skeletom. Ubrajaju se u stablo *Hemichordata* (razred *Graptolithina*). Živjeli su u kolonijama koje su se sastojale od niza hidroidnih polija smještenih na osi (*rabdosoma*), a svaki je od njih bio u posebnom hitinskom ovoju (teka). Više rabdosoma bilo je pričvršćeno na neki predmet koji je plutao na vodi, ili je bilo povezano zajedničkim mjehurom pneumatoforom. Ispod mjehura nalazila su se rasplodna tijela (gonangiji). Fosilni ostatci graptolita nalaze se u stijenama od kambrija do gornjega karbona, a najčešći su u siluru. Poznato je oko 240 fosilnih rodova i 1800 vrsta.

Galerija slika
--------------

* Fosil vrste Pendeograptus fruticosus  iz donjeg ordovicija.Fosil vrste *Pendeograptus fruticosus*  iz donjeg ordovicija.
* Fosil graptolita Thallograptus sphaericola iz ordovicija.Fosil graptolita *Thallograptus sphaericola* iz ordovicija.
* Fosil Didymograptusa.Fosil *Didymograptusa*.
* Fosil graptolita Dictyonema flabelliforme.Fosil graptolita *Dictyonema flabelliforme*.

Bibliografija
-------------

1. ↑  Graptoliti u Hrvatskoj enciklopediji, pristupljeno 2. travnja 2014.
**Messier 108** (M108 ili NGC 3556) je spiralna galaksija u zviježđu Veliki Medvjed. Galaksiju je otkrio Pierre Méchain 1781. godine, nekoliko dana nakon M97 i mjesec dana prije M109. Oba objekta je promatrao i Charles Messier kada je određivao položaj M97 ali navodno nije našao priliku da odredi položaj tih objekata. Messier je M108 zapisao kao 98. objekt kataloga u probnoj verziji kataloga. Messier je kasnije navodno odredio točan položaj tih objekata i rukom ih dodao u svoj primjerak kataloga. Objekt je konačno u Messierov katalog dodao Owen Gingerich 1953. godine.

Svojstva
--------

M108 nalazi se na udaljenosti od 46 milijuna ly. Njen promjer je oko 115,000 ly i oko 15% je veća od naše galaksije. Ukupni sjaj M108 ravan je ukupnom sjaju naše Mliječne staze.

Galaksija nam je okrenuta bridom pa je vidljiv disk prašine i plina. Zanimljivo je da galaktika nema nikakvo središnje ispupčenje niti jezgru. Sve što je vidljivo je disk prošaran plinom i prašinom s par H II regija i mladih otvorenih skupova. 

SN1969B je dosad jedina supernova zabilježena u toj galaksiji. Dosegla je maksimalan sjaj od + 13.9 magnituda 23. siječnja 1969. godine.

Amaterska promatranja
---------------------

U 200 mm teleskopu M108 je tamna galaksija, vidljiva samo skrenutim pogledom. Duga je oko 3' i široka oko 1'. U blizini jezgre nazire se slabašna zvijezda (koja pripada našoj galaksiji).

Eksterni linkovi
----------------

Skica M108

  


|  |
| --- |
|  **Objekti u Messierovom katalogu**  |
| 

|  |
| --- |
| M1 • M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M8 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M16 • M17 • M18 • M19 • M20 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M27 • M28 • M29 • M30 • M31 • M32 • M33 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M40 • M41 • M42 • M43 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M49 • M50 • M51 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M57 • M58 • M59 • M60 • M61 • M62 • M63 • M64 • M65 • M66 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M73 • M74 • M75 • M76 • M77 • M78 • M79 • M80 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M92 • M93 • M94 • M95 • M96 • M97 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M103 • M104 • M105 • M106 • M107 • M108 • M109 • M110 |

 |

***Messier 108*** na Wikimedijinoj ostavi
**Hudson Austin** (26. april 1938 -) je bivši general Narodne revolucionarne armije Grenade, poznat po tome što je nakon ubistva premijera Mauricea Bishopa 1983. godine formirao kratkotrajnu vojnu vladu svrgnutu američkom vojnom intervencijom.

Austin je početkom 1970-ih postao član Bishopove marksističke stranke Pokret New Jewel (NJM) te je nakon vojne obuke u Gvajani i Trinidadu formirao njeno vojno krilo. Te su formacije 13. marta 1979. preuzele nadzor nad Grenadom, svrgnule premijera Eric Gairyja te tako omogućile Bishopu i NJM da dođu na vlast i zavedu jednopartijski režim. Grenada je dobila nove oružane snage u obliku Narodne revolucionarne armije (PRA) na čije je čelo stao Austin. 

Kada je početkom oktobra 1983. Bishop došao u sukob sa svojim zamjenikom Bernardom Coardom, Austin je stao na Coardovu stranu. 19. oktobra su Austinove trupe razbile demonstrante koji su bili oslobodili Bishopa i njegove suradnike iz kućnog pritvora, a nakon čega su Bishop i suradnici strijeljani. Isti je dan Austin svrgnuo Coarda, proglasivši novo Revolucionarni vojni savjet Grenade, na čijem je čelu bio on sam. Austin je naredio policijski sat širom otoka. Njegova je vlast, međutim, trajala samo šest dana. Američki predsjednik Ronald Reagan je iskoristio eskalaciju nasilja na otoku kao povod za vojnu intervenciju prilikom koje je marksistički režim svrgnut. Tom prilikom je sam Austin bio zarobljen.

Nova grenadska vlada je pokrenula sudski postupak protiv pučista optuženih za Bishopovo ubistvo. Na procesu, poznatom kao Grenadskih 17, Hudson je osuđen na smrt, ali mu je kazna kasnije preinačena u doživotni zatvor. Bishop prilikom izdržavanja kazne, za razliku od drugih branjenika, nikada nije nastojao otkloniti svoju odgovornost za Bishopovu smrt. 18. decembra 2008. je pušten iz zatvora.

Izvori
------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Maurice Bishop**  |  **Predsjednik Revolucionarnog vojnog savjeta Grenade** 1983 | Slijedi: **Nicholas Brathwaite**  |

| * p
* r
* u
Premijer Grenade |
| --- |
| 
Gairy\* •
Blaize\* •
Clyne\* •
Gairy\* •
Blaize\* •
Gairy\* •
Gairy •
Bishop\*\* •
Austin\*\* •
Brathwaite\*\* •
Blaize •
Jones •
Brathwaite •
Brizan •
Mitchell •
Thomas
\* služio kao *glavni ministar* Grenade.

\*\* De facto premijer Grenade.
 |
***Maškarada*** (sh. *Maskarada*) je jugoslavenski igrani film snimljen na slovenskom jeziku 1971. godine u režiji Boštjana Hladnika, poznat kao jedno od najkontroverznijih ostvarenja svog vremena, odnosno kao prvo ostvarenje slovenske kinematografije koje je bilo podvrgnuto cenzuri te sadržavalo eksplicitno homoseksualni sadržaj. Po žanru je drama, a protagonistica, čiji lik tumači Vida Jerman, je supruga visokog funkcionara (čiji lik tumači Miha Baloh), koja ne krije strast prema mladom studentu (čiji lik tumači Igor Galo) koji daje repeticije njenom sinu (čiji lik tumači Bojan Šetina), koji je pak zaljubljen u svog tutora. Radnja prikazuje kako će mužev pokušaj da kazni supruginu nevjeru eskalirati u orgiju. *Maškarada*, napravljena u jeku seksualne revolucije, je, kao i mnoga tadašnja ostvarenja, nastojala razbiti tabue, pa je tako sadržavala brojne scene eksplicitne muške i ženske golotinje. Film, za koga se danas ponekad tvrdi da je bio "najradikalniji i najdrskiji slovenskih film svih vremena", izazvao je reakciju službenih cenzora te je njegovo prikazivanje u integralnoj verziji bilo zapriječeno sve do 1982. godine.

Uloge
-----

* Vida Jerman ... Dina
* Igor Galo ... Luka
* Miha Baloh ... Gantar
* Iva Cadež
* Marjan Ferenčak
* Blanka Jenko ... Petra
* Črt Kanoni
* Franjo Kumer
* Sonja Lamberšek
* Rok Lasan
* Miran Miljkovič
* Branko Oman
* Rado Prajs
* Bojan Šetina ... Dinin sin
* Tone Sojer

Izvori
------

1. ↑  „Prvi slovenski film, ki so ga cenzurirali - Maškarada". *MMC RTV-SLO*. 25. oktober 2013. Pristupljeno 5. VIII 2016.
2. ↑  Štefančič, Marcel (25. oktober 2013). „Maškarada". *Mladina*. Pristupljeno 5. VIII 2016.

Vanjske veze
------------

* *Maškarada* na IMDb-u (`en`)
* *Maškarada*  na stranici Slovenskoga filmskog centra (`sl`)
**Martin** je naselje u Hrvatskoj, regiji Slavonija u Osječko-baranjskoj županiji i pripada gradu Našice.

Zemljopisni položaj
-------------------

Nalazi se uz državnu cestu D2 (Podravsku magistralu), te na 150 metara nadmorske visine, a dio sela uz navedenu cestu na 130 metara nadmorske visine i na sjevernim obroncima Krndije. Istočno se nalazi grad Našice, južno Zoljan, sjeverno Brezik Našički, te jugozapadno Seona i zapadno Donja Motičina naselja u istoimenoj općini. Površina katastarske jedinice naselja Martin je 4,62 km×102.

Crkva
-----

U selu se nalazi Rimokatolička crkva Sv. Martina koja pripada župi Sv. Antuna Padovanskog (Našice 1.) sa sjedištem u Našicama, te našičkom dekanatu Požeške biskupije. Crkveni god ili kirvaj (proštenje) slavi se 11. studenog. Crkva se nalazi na kraju sela, na brijegu povrh skretanja sa državne ceste D2 prema Seoni. To je jednobrodna kasno romanička crkva kojoj su prvi vlasnici bili templari pred kraj 12. stoljeća. Pri obnovi crkve pronađeni su kameni templarski grb u obliku štita te kameni blokovi sa natpisima na hrvatskoj ćirilici i latinici. U 14. stoljeću crkvu preuzima red ivanovaca koji je posjeduju do prvih prodora Turaka 1531. Nakon odlaska ivanovaca o crkvi se sve do današnjeg dana brinu franjevci iz crkve i samostana sv. Antuna Padovanskog u Našicama. Crkva je stradala u Domovinskom ratu 1991. kad ju s tri tenkovske granate pogađa Jugoslavenska armija a nakon trodnevnih borbi sa hrvatskim snaga pri zauzimanju vojarne u Našicama. Najviše je stradao rano barokni oltar, iako je crkva bila propisno označena kao spomenik nulte kategorije.

Povijest
--------

Današnje naselje Martin u doba templara i ivanovaca nije postojalo. Naselje nastalo je sredinom 18. stoljeća, a prvi doseljenici bilu su iz Gorskog kotara. Krajem istog stoljeća zabilježeno je i doseljavanje obitelji iz Slovačke. Martinjanima se danas smatraju i stanovnici uz našičku zaobilaznicu i oni koji stanuju u ulici bana Josipa Jelačića uz državnu cestu na ulazu u Našice, 200- tinjak metara od martinske crkve sve do mosta pokraj našičke vojarne.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Sport
-----

NK Martin natječe se u 2. ŽNL Osječko- baranjskoj NS Našice.

Izvori
------

1. ↑  DZS Popis stanovništva 2001.
2. ↑  DZS Popis kućanstava 2001.
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

*

Vanjska poveznica
-----------------

* 
* Templarska crkva iz 13. stoljeće jedina je očuvana u Hrvatskoj.

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Martin (Našice)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Našica |
| --- |
| Brezik Našički • Ceremošnjak • Gradac Našički • Granice • Jelisavac • Lađanska • Lila • Londžica • Makloševac • Markovac Našički • Martin • Našice • Polubaše • Ribnjak • Rozmajerovac • Velimirovac • Vukojevci • Zoljan |
„Manifesto" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Manifesto (razvrstavanje).

***Manifesto*** je američki igrani film snimljen 1988. godine u režiji i po scenariju Dušana Makavejeva. Predstavlja slobodnu adaptaciju *Pour une nuit d'amour*, novele francuskog pisca Emilea Zole, a po žanru je mješavina drame i crne komedije. Radnja je smještena u fiktivnu centralnoevropsku zemlju početkom 1920-ih, odnosno gradić koji namjerava posjetiti autoritarni monarh, a kome lokalni revolucionari pripremaju atentat. Protagonistica, čiji lik tumači danska glumica Camilla Søeberg je lokalna djevojka čiji burni ljubavni život i strast koju izaziva među mještanima poremete revolucioanrne planove.

*Manifesto* je snimljen na lokacijama u tadašnjoj Jugoslaviji, gdje se Makavejev vratio nakon dugog odsutstva i neposredno nakon što je njegov kontroverzni film *WR: Misterije organizma* bio izašao iz humora. Makavejev je u svome scenariju Zolin predložak napunio brojnim referencama na historiju Jugoslavije i komunizma, odnosno svoje omiljene teme o odnosu seksa i revolucije. Kritičari, međutim, sa njime nisu bili naročito oduševljeni te je završio kao jedan od njegovih opskurnijih naslova. Simon Callow, britanski glumac koji tumači šefa policije, se za vrijeme snimanja stalno svađao sa Makavejevom i o svojim traumatičnim iskustvima napisao knjigu *Shooting an Actor*.

Zolin je predložak prije toga bio dva puta ekraniziran u Francuskoj - kao istoimeni nijemi film 1923. i istoimeni zvučni film 1947. godine.

Uloge
-----

* Camilla Søeberg ... Svetlana Vargas
* Alfred Molina ... Avanti
* Simon Callow ... Šef policije Hunt
* Eric Stoltz ... Christopher
* Lindsay Duncan ... Lily Sachor
* Rade Šerbedžija ... Emile
* Svetozar Cvetković ... Rudi Kugelhopf
* Chris Haywood ... Wango
* Patrick Godfrey ... Dr. Lombrosow
* Linda Marlowe ... Stella Vargas
* Ronald Lacey ... Dirigent
* Tanja Bošković ... Olympia
* Gabrielle Anwar ... Tina
* Enver Petrovci ... Kralj
* Zeljko Duvnjak ... Martin

Vanjske veze
------------

* *Manifesto* na IMDb-u (`en`)

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Dušan Makavejev |
| --- |
| 
* *Čovek nije tica* (1965)
* *Ljubavni slučaj ili tragedija službenice PTT* (1967)
* *Nevinost bez zaštite* (1968)
* *W.R.: Misterije organizma* (1971)
* *Sweet Movie* (1974)
* *Montenegro* (1981)
* *The Coca-Cola Kid* (1985)
* *Manifesto* (1988)

 |
Kada je Dmitrij Ivanovič Mendeljejev radio periodni sustav elemenata ostavio je mjesta za tada nepoznate elemente kojima je i predvidio njihova karakteristična svojstva. Privremeno ih je nazvao koristeći prefikse *eka-*, *dvi-* i *tri-* iz sanskrta koji su označavali koliko su mjesta udaljeni od postojećih elementa sa sličnim svojstvima.

Za četiri takva elementa lakša od lantanoida: **ekaaluminij** (**El**), **ekabor** (**Eb**), **ekamangan** (**Em**) i **ekasilicij** (**Es**), predviđena svojstva su se dobro slagala sa svojstvima galija, skandija, tehnecija i germanija, elemenata koji su naknadno popunili mjesta koja je Mendeljejev predvidio.

Ekabor i skandij
----------------

Skandij je kao oksid izolirao Lars Fredrick Nilson u proljeće 1879. godine. Sličnost je prepoznao Per Teodore Cleve koji je kasnije te godine obavijestio Mendeljejeva. Mendeljejev je za ekabor predvidio atomsku masu od 44, a atomska masa skandija je 44,955910.

Ekamangan i tehnecij
--------------------

Tehnecij su izolirali Carlo Perrier i Emilio Segrè 1937. dugo nakon Mendeljejevove smrti, na uzorcima molibdena koji je bio bombardiran jezgrama deuterija iz Lawrenceovog ciklotrona. Mendeljejev je za ekamangan predvidio atomsku masu od 100, a atomska masa najtežeg izotopa tehnecija-98 je 97,907215.

Ekasilicij i germanij
---------------------

Germanij je izoliran 1882. i dao je najbolju potvrdu teorije u to doba zbog veće razlike svojstava u odnosu na susjedne elemente nego što je ona bila kod prethodno otkrivenih predviđenih elemenata.

| Svojstvo | Ekasilicij | Germanij |
| --- | --- | --- |
| atomska masa | 72 | 72,59 |
| gustoća (g/cm3) | 5,5 | 5,35 |
| talište (°C) | visoko | 947 |
| boja | siva | siva |