„Kanconijer" preusmjerava ovdje. Za opći naziv za talijanske zbirke pjesama, v. šansonijer.
Nakon štampanja, rane verzije Kanconijera bile su iluminirane slikama.
***Il Canzoniere*** (italijanski izgovor: ; srpskohrvatski: ), također poznat kao *Rime Sparse* (srpskohrvatski: ), ali izvorno nazvan  (srpskohrvatski: , tj. *Fragmenti sastavljeni na govornom jeziku*), zbirka je pjesama talijanskog humaniste, pjesnika i pisca Petrarke.

Iako je većina Petrarkinih djela bilo na latinskom, *Kanconijer* je napisan na narodnom jeziku, jeziku trgovaca, unatoč Petrarkinom pogledu da je talijanski bio manje adekvatan za izražavanje. Od njegovih 366 pjesama, velika većina su u formi soneta (317), iako slijed sadrži i određeni broj kancona (29), sekstina (9), madrigala (4) i balata (7). Njegova centralna tema je pjesnikova ljubav za Lauru, ženu koju je Petrarka navodno sreo 6. aprila 1327. godine, u Crkvi svete Klare u Avignonu. Iako osporena, posveta u njegovoj kopiji Vergilija sadrži tu informaciju. Petrarkino pedantno bilježenje datuma svojih rukopisa omogućilo je naučnicima da ustvrde da su pjesme napisane u periodu od četrdeset godina, pri čemu su najstarije napisane kratko nakon 1327. godine, a najnovije oko 1368. godine. Prepisivanje i sedanje samog niza nastavilo se do 1374. - godine pjesnikove smrti. Dva odjeljka u slijedu, koji su odvojeni Laurinom smrću, tradicionalno se označavaju kao "In vita" (U životu) i "In morte" (U smrti), iako Petrarka nije pravio tu razliku. Njegovo djelo postalo je ono što Spiller naziva "najvećim utjecajem na ljubavnu poeziju renesansne Evrope sve do kasno u sedamnaestom vijeku".

Centralne ideje
---------------

1470
Najočitija svrha Kanconijera je da slavi Lauru, ali uvijek su prisutna pitanja o vrlini ljubavi u vezi sa kršćanskom religijom i žudnjom. Antiteze su također ključne za slijed i u jednom smislu predstavljaju Petrarkinu potragu za ravnotežom; njih su kasnije iskoristili petratkisti u Evropi, ali one predstavljaju samo jedan aspekat Rima. To vodi do suštinskog paradoksa petratkijske ljubavi, gdje je ona predmet žudnje, ali i bolna: oscilacija između stanja je način izražavanje te nestabilnosti. Promjenjivi um čovjeka i prolazak vremena također su centralne teme, kao i razmatranje umjetnosti samog pjesničkog stvaranja. Neke druge teme su čežnja, izolacija, neuzvraćena ljubav i taština mladosti.

Centralna tema u Kanconijeru je ljubav za Lauru, u koju se Petrarka zaljubio na prvi pogled. Laura je već bila udata i odbila sva Petrarkina nastojanja. Sreli su se na jedan Veliki Petak, a Laura je navodno i umrla na Veliki Petak.

U svakom slučaju bilo bi neodgovarajuće smatrati *Kanconijer* inspirisanim samo ljubavlju za Laurom. Ostale teme su također važne: religija, poezija, politika, vrijeme, slava. Sama tema ljubavi trebala bi se smatrati jezgrom oko kojeg Petrarka razvija svoju duboku psihološku analizu: zahvaljujući njegovim pjesmama nadahnutim Laurom (lovor je simbol poezije) pjesnik teži postizanju slave, koja se zauzvrat može boriti protiv sveuništavajuće moći vremena. Međutim, čak i slava ne može jamčiti pravu vječnost, zato što ju u kršćanstvu može pružiti samo vjera u Isusa Hrista.

Utjecaji na Kanconijer
----------------------

Petrarka koristi Ovidove Metamorfoze da prenese teme nestabilnosti, a također navodi kao izvor Vergilijevu Eneidu. Petrarka je naslijedio aspekte umjetnosti i retoričke vještine od sicilijanske dvorske poezije, uključujući i one stvoritelja sonetske forme, Giacoma da Lentinija. Uz to, trubadurski pjesnici koji su pisali ljubavne pjesme u vezi sa viteštvom na provansalskom (i formi kanca ili kancona) vjerojatno su imali određeni utjecaj, prije svega zbog pozicije divljenja koju su pridavali ženskom liku. Dante i škola 'dolce stil nuovo' ili slatkog novog stila razvili su tu poziciju žene i predložili da je potraga za ljubavlju bila časna vrlina.

Utjecaj Rima
------------

### U Engleskoj

Chaucer je 1380. usvojio dio Kanconijera kako bi formirao tri strofe kraljevske rime u Troilu i Kresidi, Knjiga I. Prošlo je više od 150 godina prije nego što su sir Thomas Wyatt i Henry Howard, grof Surreyja preveli nekoliko Rima u dvorskom okruženju Henryja VIII. Njihovim se prevodima većinom pripisuje zasluga za pretvaranje stiha od deset slogova normativnim u Engleskoj, a u *Art of English Poesie* Georgea Puttenhama iz 1589. pripisuje im se zasluga za reformiranje engleskog jezika:

> 
> Kako su se početnici nanovo pomaljali iz škola Dantea, Ariostea i Petrarke, uvelike su dotjerali našu sirovu i prostu vrstu poezije, od onoga što je prije bila, i iz tog se razloga za njih s pravom može reći da su prvi reformatori našeg engleskog metra i stila.
> 
> 
> 

Njihovi su prevodi Rima iz Kanconijera tako utrli put sonetskim slijedovima Sidneyja i Shakespearea.

### U Francuskoj

U rane francuske pisce soneta spadali su Clément Marot i Mellin Saint Gelais. Drugi je proveo devet godina u Italiji prije povratka u Francusku kako bi proširio znanje o Petrarki i Serafinu. Prvi slijed soneta objavljen u Francuskoj stigao je 1549. u obliku djela Joachima du Bellaya *L'Olive*. Kada prvi put objavljeno, sadržavalo je 50 soneta, ali je iduće godine Bellay dodao još pjesama i povisio je ukupni broj na 115 - reference na Petrarku nalaze se u četrnaest od tih soneta. Pierre de Ronsard je također primio Petrarkin utjecaj i njegovi soneti se cijene zbog originalnosti.

Dodatna literatura
------------------

* Durling, Robert M. *The Rime Sparse and Other Lyrics* (Massachusetts: Harvard University Press, 1976).
* Spiller, Michael R.G, *The Development of the Sonnet* (London: Routledge, 1992).
* Kanconijer Online:
* () Puni tekst *Kanconijera*:  Arhivirano 2012-09-14 na Wayback Machine-u
* The Oregon Petrarch Open Book:  Hipertekst u i oko Rerum vulgarium fragmenta