recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pohod cara Taizonga protiv Tufana** je naziv za kratkotrajni oružani sukob koji se godine 638. odigrao između Kine pod dinastija Tang na jednoj, te Tibetanskog Carstva pod carem Songtsen Gampom na drugoj strani. Razlog za izbijanje rata je bila kineska ekspanzija na zapad koju je poduzeo car Taizong od Tanga, a koji je 635. rezultirao pokoravanjem kraljevstva Tuyuhun, koje se nalazilo sjeverno od područja na kome su živjeli Tibetanci. Sengsten Gampo, koji je uspio ujediniti tibetanska plemena u jedinstvenu državu (koju su Kinezi zvali "Tufan") tako je došao u kontakt s dinastijom Tang. Tibetanski car je nastojao sklopiti savez sa Kinezima te je od Taizonga tražio da mu jednu od svojih kćeri da za ženu. Kada su se pregovori o tome odužili, Sangsten je izgubio strpljenje i krenuo u vojni pohod na područja Tuyuhuna i prefekturu Song (današnja Ngawa Tibetanska i Qiang Autonomna Prefektura u provinciji Sečuan). Njegove su trupe, po kineskim izvorima, brojale preko 200.000 ljudi. Međutim, daroviti kineski vojskovođa Hou Jing im je pružio uspješan otpor i porazio ih. U međuvremenu je car Taizong pristao na brak, te je tako došlo do završetka neprijateljstava. Do vjenčanja sa princezom Wencheng je došlo 641. godine, a Tufan i Kina su ostali u miru sve do 662.

Izvori
------

* *Zizhi Tongjian*, 194, 195, 196, 198, 199.
* Denis C. Twitchett, John K. Fairbank (Hrsg.): The Cambridge History of China, Vol. 3, Sui and T'ang China, 589–906. Cambridge University Press, Cambridge 1979, ISBN 0-521-21446-7. See especially : Ch.4, T'ai-tsung (626-49) the Consolidator, pp.228-30
Poravnavanje H-Ras mutanta A59G u kompleksu sa GppNHp (zeleni skeč) i GDP (cijan). P-petlja glavnog lanca je prikazana u crvenoj boji, jon Mg2+ je zelena sfera, a bočni lanci aminokiselina K16 i S17 su prikazani u štapičastoj notaciji.
**Valkerov A** i **Valkerov B** motivi su proteinske sekvence. Njih je zapazio Valker u proteinima koji vezuju ATP 1982. godine.

Valkerov A motiv
----------------

**Valkerov A motiv**, takođe poznat kao Valkerova petlja ili P-petlja (fosfat-vezujuća petlja), je proteinski motiv sa obrascem GXXXXGK(T/S), gde G, K, T i S označavaju glicin, lizin, treonin i serin, a X označava bilo koji aminokiselinu. On je ATP ili GTP vezujući motiv prisutan u mnogim proteinima koji vezuju nukleotide. Lizinski (K) ostatak Valkerovog A motiva ima presudni značaj za vezivanje nukleotida. To je petlja bogata glicinom kojoj prethodi beta ravni i kojoj sledi alfa heliks. Ona formira interakcije sa fosfatnom grupom nukleotida i sa jonom magnezijuma, koji koordinaciono vezuju β- i γ-fosfate.

Valkerov A motiv je najbolje poznat po njegovom prisustvu u proteinima koji vezuju nukleotide, ali je isto tako prisutan i u mnoštvu proteina sa raznovrsnim funkcijama, kao što su alfa i beta podjedinica ATP sintaze, miozin, transducin, helikaze, kinaze i RecA.

Valkerov B motiv
----------------

 **Valkerov B motiv** je strukturni motiv proteina sa obrascem (R/K)XXXXGXXXXLhhhhD, gde R, K, G, L i D označavaju ostatke arginina, lizina, glicina, leucina, i aspartičke kiseline, X predstvalja bilo koju od 20 standardnih aminokiselina, a h označava hidrofobnu aminokiselinu. Prema nekim skorijim nalazima konsenzus sekvenca ovog motiva je hhhhDE, gde E označava glutamatni ostatak. Aspartat i glutamat takođe formiraju deo DEAD/DEAH motiva nađenog u helikazama. Aspartatni ostatak se koordinira sa jonom magnezijuma, a glutamat je esencijalan za ATP hidrolizu.

Sekvence ovog motiva je veoma promenljiva, tako da su jedina nepromenljiva svojstva negativno naelektrisani ostaci nakon niza glomaznih, hidrofobnih aminokiselina.

Spoljašnje veze
---------------

* Valkerov A motiv, PS00017
* DEAD kutija, PS51195
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Valun**. Za brod (trajekt), v. M/T Valun.* |

**Valun** (talijanski **Vallon di Cherso** [valˈlon di ˈkerso] ili **Vallone** [valˈloːne]), naselje na otoku Cresu. Administrativno, naselje pripada gradu Cresu.

Zemljopisni položaj
-------------------

Mjesto je smješteno na južnom dijelu Valunskog zaljeva između dviju šljunkovitih plaža. Valunski zaljev nešto je južnije od Creskog.

Najbliža naselja su Zbičina (1 km jugozapadno) i Pernat (3 km sjeverozapadno).

Povijest
--------

Mjesto Valun je nastalo kao luka starog naselja **Bućev** čiji su ostaci nađeni kod crkve svetog Marka. Uz tu crkvu i poznatu Valunsku ploču iz 11. stoljeća, znamenitost je i glagoljski lapidarij koji prikazuje kopije najstarijih glagoljskih natpisa iz Istre, Kvarnera i Dalmacije.

Kultura
-------

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine u Valunu žive 62 stanovnika.

Gospodarstvo
------------

Valun je gospodarski orijentiran na ribarstvo, kamping i turizam.

Značajni ljudi
--------------

* Bernard Balon

Izvori
------

* Turistička zajednica grada Cresa

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Valun** |

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Valun** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Iračka istraga** (sh. *Iraq inquiry*), također poznata i kao **Chilcotova istraga** (sh. *Chilcot inquiry*) je javna istraga koju je u Ujedinjenom Kraljevstvu provela posebna komisija Tajnog savjeta pod vodstvom Sir Johna Chilcota u svrhu ispitivanja uloge koje je ta zemlja imala u ratu u Iraku sa posebnim naglaskom na okolnosti koje su prethodile američkoj invaziji 2003. godine. Komisija je osnovana 2009. godine na inicijativu tadašnjeg premijera Gordona Browna, a njen rad kroz javna saslušanja je trajao od 2009. do 2011. godine. Izvještaj temeljen na njenom radu je objavljen 6. jula 2016. godine i u njemu je vlada premijera Tonyja Blaira optužena da je u rat ušla na temelju nepouzdanih i nedovoljno provjerenih informacija o navodnom iračkom oružju za masovno uništenje, da nije iscrpila diplomatska sredstva za izbjegavanje oružanog sukoba te da britanske snage koje su sudjelovale u sukobu nisu bile adekvatno obučene i pripremljene.

Vanjske veze
------------

***Chilcotov izvještaj*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni veb-sajt
	+ Download list (in chapters)
	+ Executive summary (1 MB, 150 p.)
* Searchable text version Arhivirano 2016-07-10 na Wayback Machine-u
* Iraq Inquiry Digest Arhivirano 2009-10-01 na Wayback Machine-u - commentary site edited by journalist Chris Ames.
**Pohod cara Taizonga protiv Xueyantuoa** bio je oružani sukob koji se između 641. i 646. vodio između Kine pod dinastijom Tang na jednoj, i plemenskog saveza/kanata Xueyantuo na drugoj strani. Dinastija Tang i Xueyantuo su ispočetka bili saveznici, te su tako Xueyantuoi godine 630. pomogli caru Taizongu da pokori Istočne Tujue koji su poslije toga deportirani u Kinu, a Xueyantuoi su kao nagradu dobili njihove teritorije. Godine 639. je Tujue princ Ashina Jiesheshuai organizirao neuspjeli atentat protiv cara Taizonga. Car je poslije toga odlučio Tujuee vratiti u njihovu domovinu, odnosno obnoviti njihovu državu kao svojevrsni tampon protiv Xueyantuoa koji su u međuvremenu dosta ojačali i predstavljali potencijalnu prijetnju sjevernim granicama Kine. Kada su se Tujuei pod Ashina Simom vratili, godine 641. ih je napao xueyantuoski Zhenzhu Khan (Y'inan), ali je sukob završio intervencijom kineskih trupa pod proslavljenim generalom Li Shijijem. Manji okršaji između Xueyantuoa i Tujuea su se, međutim, nastavili sve dok 644. kada su Tujuei prebjegli na kinesku teritoriju. Kada je 645. na vlast došao Bazhuo, odlučio je napasti Kinu, uvjeren da su njene trupe previše zauzete ratom protiv korejske države Goguryeo. Sljedeće godine su Kinezi pod generalom Li Daozongom te Ujguri zajedno napali i uništili Xueyantuoe.

Izvori
------

* *Zizhi Tongjian*, vols. 192, 193, 194, 195, 196, 197, 198.
|  |
| --- |
| 
Ovaj članak je dio serije:
**Oružane snage Drevnog Rima** 800. pne. – 476. n.e. |
| **Strukturna historija** |
| Rimska vojska (*Tipovi jedinica i činovi*, *legije*, *pomoćne snage*, *Generali*, *Limitanei*, *Comitatenses*) |
| Rimska mornarica (*Flote*, *Admirali*) |
| **Historija pohoda** |
| Popis ratova i bitaka |
| Odlikovanja i kazne |
| **Tehnološka historija** |
| Vojno inženjerstvo (*castra*,*Opsadne sprave*, *Lukovi*, *Ceste/putevi*) |
| Osobna oprema |
| **Politička historija** |
| **Strategija i taktika** |
| Pješadijske taktike |
| Granice i fortifikacije (*limes*,*Hadrijanov zid*) |

**Pomoćne trupe** ili **Auxilia** (što na latinskom doslovno znači "pomoć") je naziv za jedinice rimske vojske čije se ljudstvo nije sastojalo od rimskih državljana nego od podanika vazalnih ili savezničkih država, odnosno plemena. Dok su u vrijeme Republike to bile *ad hoc* formacije formirane i rasformirane po potrebi, Oktavijan ih je na početku carskog perioda učinio integralnim dijelom rimske stajaće vojske.

Smatra se kako su za vrijeme Principata pomoćne trupe činile polovicu sve rimske pješadije, odnosno gotovo cijelu konjicu. S obzirom na svoju integriranost u rimski vojni sistem, te su se trupe po svojoj obučenosti i efikasnosti s vremenom izjednačile s legijama.

Eksterni linkovi
----------------

* Roman Military Diplomas Online
* Batavian auxiliaries re-enactors
* List of auxiliary units in Britain
* Vindolanda Tablets Online
**Gnej Pompej Strabon** (*Gnaeus Pompeius Strabo*, ? - 87. pne.) bio je rimski vojskovođa i političar, poznat kao otac Pompeja Velikog.

Bio je rodom iz relativno neugledne porodice u Picenumu, ali se ženidbom povezao s nekim od najvažnijih porodica Republike, postavši prvi član porodice koji je postavljen u Senat. Pokazavši vojnički talent, godine 93. pne. je izabran za promagistrata na Siciliji, a godine 89. pne. je za vrijeme Savezničkog rata imenovan za konzula. Strabon je u ratu komandirao s tri legije te izvojevao niz važnih pobjeda nad pobunjenicima. Nakon rata i prestanka mandata se povukao Picenum, ali zajedno sa svojim veteranima.

Kada je godine 88. pne. izbio građanski rat, Pompej Strabon se ispočetka nije htio miješati, ali je godine 87. pne. ipak prihvatio Sulin poziv te mu pomogao u borbi protiv Marija. Sula je, međutim, bio nepovjerljiv prema svom savezniku, te je isposlovao da mu se oduzme komanda nad legijama. Strabon je na to reagirao tako što je svoje vojnike podstrekao ubistvo svoje novopostavljene zamjene i tako očuvao komandu nad legijama. Umro je od zarazne bolesti, a historičari navode da je rulja njegovo truplo vukla kroz ulice do intervencije tribuna. Njegov sin Pompej je preuzeo očeve legije, a koje će imati važnu ulogu u novom građanskom ratu.

Izvori
------

* Microsoft Encarta Encyclopaedia 2002
* Arhivirano 2008-05-03 na Wayback Machine-u
* Arhivirano 2010-12-02 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Lucius Julius Caesar III i Publius Rutilius Lupus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Lucijem Porcijem Katonom* 89. pne. | Slijedi: **Lucius Cornelius Sulla i Quintus Pompeius Rufus**  |
**Popis stanovništva 1961. u FNRJ** je obavio Savezne zavod za statistiku FNRJ 31. marta 1961. godine. Popisnica, obrazac je sadržavao 21 pitanje za svako lice, List za domaćinstvo i Upitnik za stan sa uputstvom za popunjavanje. Ovaj popis je obavljen 8 godina posle prethodnog, i bio je prvi koji se obavljao redovno na svakih deset godina na početku decenije.

Ukupno je zabilježen 18.549.291 žitelj, što je gustoća naseljenosti od 73 stanovnika na km2. Narodni sastav bio je sljedeći: Srbi 7.806.152 (42,7%), Hrvati 4.293.809 (23,1%), Slovenci 1.589.211 (8,6%), Makedonci 1.045.513 (5,3%), Muslimani/Bošnjaci 972.940 (5,2%), Albanci 914.733 (4,9%), Crnogorci 513.832 (2,8%), Mađari 504.369 (2,7%), Jugoslaveni 317.124 (1,7%), Turci 182.964 (1,0%), Slovaci 86.433 (0,5%), Bugari 62.624 (0,3%), Rusini 38.619 (0,2%), Romi 31.674 (0,2%), Česi 30.331 (0,2%) i drugi.

Zanimljivost
------------

Za 12. pitanje koje se odnosilo na narodnost (nacionalna pripadnost) uputstvo je glasilo

*Svako lice upisuje koje je narodnosti na primer: Srbin, Hrvat, Slovenac, Makedonac, Crnogorac, Musliman (u smislu etničke pripadnosti), Šiptar, Mađar, Turčin, Slovak, Bugarin, Rumun, Italijan, Čeh, itd. Građanin FNRJ koje nije bliže nacionalno opredeljen, upisuje: Jugosloven-nacionalno neopredeljen.*

Bilješke
--------

1. ↑  Feldbauer 1988, str. 124

Literatura
----------

* Feldbauer, Božidar (1988). *Atlas svijeta*. Zagreb: Leksikografski zavod Miroslav Krleža. ISBN 8670530041.

Spoljašnje veze
---------------

* Republički zavod za statistiku Srbije Arhivirano 2009-01-25 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Popisi stanovništva Jugoslavije |
| --- |
| Kraljevina Srba Hrvata i Slovenaca (1918-29) | 1921 |
| Kraljevina Jugoslavija (1929-1944) | 1931 |
| FNRJ (1945-1963) | 1948 • 1953 • 1961 |
| SFRJ (1963-1992) | 1971 • 1981 • 1991 |
| Savezna Republika Jugoslavija (1992-2003) | 2002 |
**Vukovo meso** ili **jetrenka** (*Fistulina hepatica*) je neobična vrsta jestive gljive iz porodice Fistulinaceae.

Opis
----

Kao što i sam naziv ove vrste sugerira, meso ove gljive jako nalikuje sirovom mesu. Na presjeku je šareno, okus je kiselkast, a miris je neodređen. Najčešće se nalazi u Velikoj Britaniji, ali ih ima i u Australiji, Sjevernoj Americi i ostatku Europe. Klobuk je mesnat i nalikuje na jezik. Naraste 10-30 cm, na gornjoj strani je narančastocrvene do smeđecrvene boje i zrnasto hrapav, vlažan i mazav. Kada gljiva ostari, ispod kožice klobuka postane sluzava. Ako se ta kožica skine, pojavi se sluzava tekućina. Cjevčice su kratke, valjkaste, u početku bijele, pa kako gljiva stari postaju žućkaste i na kraju postanu smeđe. Stručak je (ako postoji) kratak, cilindričan i grbav. 

Spore su crvene, okruglaste, veličine 4-6x5 µm. 

Raste od ljeta do kasne jeseni kao parazit na živim stablima hrasta, ali i na panjevima drugog listopadnog lišća. 

Ovo je jestiva gljiva, ali samo dok je sasvim mlada. Ima kiselkast okus i žilava je, pa je potrebno duže kuhanje. Ne postoji opasnost od zamjene sa otrovnim gljivama.

***Vukovo meso*** na Wikimedijinoj ostavi
Drugi po redu **popis stanovništva** Federativne Narodne Republike Jugoslavije je objavljen 31. ožujka 1953. Administrativna organizacija je bila gotovo identična onoj iz 1948. godine, s tim da je kotar Odžak ukinut i pridružen kotaru Modriča. 

Po popisu stanovništva na površini od 51.221 km2, 1953. godine u Bosni i Hercegovini živjelo je **2.847.459 stanovnika**. 

* Broj stanovnika: 2.847.459
* Broj stanovnika ženskog spola: 1.461.900 ( +76.341)
* Broj stanovnika muškog spola: 1.385.559
* Broj žena u odnosu prema broju muškaraca 1055 : 1000
* Broj domaćinstava: 565.212
* Veličina prosječnog domaćinstva: 5.0 članova/domaćinstvu
* Gustoća naseljenosti: 55.6 stanovnika/km2
* Prosječna starost žena: -
* Prosječna starost muškaraca: -

Ukupni rezultati po nacionalnoj osnovi
--------------------------------------

Stanovništvo Bosne i Hercegovine po kotarima prema popisu iz 1953. godine; pravoslavci - crvena, muslimani - zelena, katolici - plava

| Izvod iz popisa stanovništva BiH 1953. godine |
| --- |
| **Narod** | **Broj** | **Udio** |
| Srbi | 1.264.372 |  **44.40 %** |
| Jugoslaveni1 | 891.800 |  **31.32 %** |
| Hrvati | 654.229 |  **22.97 %** |
| ostali | 39.398 |  **1.34 %** |
|

1 Bosanskohercegovački muslimani (današnji Bošnjaci) nisu se mogli izjašnjavati kao Muslimani. Većina ih se izjašnjavala kao "Jugoslaveni neopredjeljeni".

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **Popisi stanovništva u Bosni i Hercegovini** |  |
| 1879.  | 1885.  | 1895.  | 1910.  | 1921.  | 1931.  | 1948.  | 1953.  | 1961.  | 1971.  | 1981.  | 1991.  | 2013. |
**Vaclav II Pšemisl** ili **Vaclav II Bohemski** (češ. *Václav II. Přemysl*; 1271 — 1305) je bio kralj češki kralj (1278—1305), vojvoda Krakova (1291—1305) i kralj Poljske (1300—1305), a vladao je nad delovima Mađarske (1301—1305).

Uspon na češki i poljski tron
-----------------------------

Bio je jedini sin Otakara II Pšemisla, kralja Češke. Pred Vaclav sedmi rođendan ubijen mu je otac u bici. Do punoletstva umesto njega Češkom su vladali regenti. Regent mu je bio markgrof od Brandenburga Oton, koji je zloupotrebljavao vlast.

Grupa poljskih plemića je 1291. pozvala Vaclava, da preuzme Krakov i vojvodstvo Krakov. Običaj je bio da tko postane vojvoda Krakova postaje i gospodar Poljske, tako da 1300. postaje kralj Poljske. Umro je 1305. tokom planiranja invazije Austrije. Naslijedio ga je Vaclav III, koji je bio posljednji vladar iz Dinastije Pšemislovića.

Otkriće srebra u Češkoj (Bohemiji)
----------------------------------

Vaclav II. Rad Jana Matejka
U centralnoj Češkoj (Bohemiji) je 1298. otkriveno srebro u Kutnoj Hori. Vaclav je preuzeo kontrolu nad rudnikom srebra, a proizvodnja srebra je postala kraljevski monopol. Kutna Hora je bio jedan od najbogatijih rudnika srebra u historiji Evrope. Između 1300. i 1340. proizvodio je 20 tona srebra godišnje. To je omogućilo Vaclavu velika finansijska sredstva.

Polaganje prava na ugarski tron
-------------------------------

Kad je posljednji Arpadović Andrija III Ugarski umro - 1301. i Vaclav II je kao njegov rođak polagao je pravo na ugarski tron. Prihvatio je ponudu dijela ugarskog plemstva da vlada u ime svoga sina. Međutim kako je sin Karla Martela iz Dinastije Anžuvinaca - Karlo Robert već bio okrunjen, Vaclav je bio primoran da mu preda krunu. I pored toga zadržao je sjeverne dijelove Ugarske pod svojom vlašću. 

Vaclavljeva najstarija kći udala se za Heinricha od Koruške, koji je upravo zahvaljujući toj toj činjenici postao kralj Češke 1306. Svrgnut je 1310. godine. Druga Vaclavlova kći (Eliška Premislovna) udala se za Jana Luksemburškog, koji je 1310. postao kralj Češke, a ona poslednja češka vladarica iz Dinastije Pšemislovića.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Wenceslas II*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 26.5. 2018.

Vanjske veze
------------

***Vaclav II od Češke*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Wenceslas II* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Otakar II** | **češki kralj (1278/1283 — 1305)** | Nasljednik:**Vaclav III** |
Stećak u obliku ploče župana Grda
Najstariji datirani stećak sa natpisom je nadgrobni spomenik trebinjskog župana Grda iz sredine XII vijeka. Istoričari ga povezuju sa županom Grdešom, kojeg vizantijski pisac Jovan Kinam spominje 1150. godine među uglednim plemićima na strani Rašana (Dalmatinaca, kako ih naziva Kinam) u bici na Tari protiv Vizantije. Car Manojlo I Komnin je porazio srpsko-ugarsku vojsku velikog župana Raške Uroša II (vladao oko 1145—1162) iz dinastije Vukanovića, a sam Grdeša je zajedno sa nepoznatim županom Vučinom uhvaćen i odveden u Serdik (Sofija), da bi bio oslobođen naredne godine.

Iste 1151. godine *iupanus Gerdessa* (župan Grda) spominje se kao jedan od svjedoka u povelji kojom trebinjski namjesnik i Urošev brat Desa daruje ostrvo Mljet samostanu Svete Marije u Apuliji.

Ploča je isklesana između 1151. i 1177. godine i pronađena je na groblju u Poljicama (Popovo polje). Čuva se u Muzeju Hercegovine u Trebinju. 

Ploča župana Grda
*В дни дни кнеза велиега Михоила вмрије жупан Грд требињски и в то љето зида јему раку брат жупан Радомир с синми јеговјеми и жена му. Твара моистр имнем Браја. Б(о)же ти дај здравие*
Uklesani natpis je vrijedan za istoriju Trebinja, jer je prvi pomen imena grada u obliku koji i danas ima, kao potvrda da Trebinje nije mijenjalo ime od 12. vijeka. Prema natpisu majstora Braje, grdski župan je umro za vreme kneza Mihaila Velikog, koga istoričari poistovećuju sa Mihailom III, poslednjim dukljanskim vladarom iz dinastije Vojislavljevića, čiju je vladavinu okončao Stefan Nemanja oko 1186. godine.

Filatelija
----------

Pošte Srpske izdale su 05.09.2002. god. poštansku marku sa motivom:

* Nadgrobna ploča Župana Grda (XII vijek)
* Kataloški broj: SP 253
* Zupčanje: 13 3/4
* Nominalna vrijednost: 1,00 KM
* Tiraž: 20.000
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Presečno**. Za druga značenja, v. Presečno (razvrstavanje).* |

**Presečno** je omaleno selo na izlazu iz Novog Marofa, prelaskom rijeke Bednje u smjeru Varaždina. Administrativno pripada gradu Novom Marofu (Varaždinska županija). Prema popisu stanovništva iz 2001. ima 897 stanovnika.

Obiluje šumama te vinogradima. U selu se nalazi Crkve Sv. Florijana (i kapela Sebastijana) na Golom bregu te groblje.

Na Golom bregu mještani su uredili šetalište. Šetalište Goli breg proteže se dužinom cijelog brijega a osim klupa za sjedenje izgrađena je i sjenica, klackalice, njihaljke za djecu te posađeno cvijeće. Pogled sa Golog brijega pruža se na brežuljke, vinograde i oranice.

Presečno spada u rimokatoličku župu Oštrice. 

U Presečnu postoji malonogometna ekipa ŠRD "Dragovoljac".

Poznate osobe
-------------

* Matej Meštrić

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Presečno** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Novog Marofa |
| --- |
| Bela • Donje Makojišće • Filipići • Gornje Makojišće • Grana • Jelenščak • Kamena Gorica • Ključ • Krč • Madžarevo • Možđenec • Novi Marof • Orehovec • Oštrice • Paka • Podevčevo • Podrute • Presečno • Remetinec • Strmec Remetinečki • Sudovec • Topličica • Završje Podbelsko |
**Vad Madani** (arapski:ود مدني/*Wad Madanī*) je grad od 289,482 stanovnika na istoku Sudana u Vilajetu Gezira.On je i administrativni centar tog Vilajeta.

Geografske karakteristike
-------------------------

Vad Madani leži na lijevoj (zapadnoj) obali Plavog Nila udaljen 136 km jugoistočno od Kartuma sa kojim je povezan cestom i željezničkom prugom. 
Vad Madani je centar sudanskog pamuka, u okolici leže velike plantaže.

Historija
---------

Vad Madani je osnovan 1489. kad je Muhamed Amin Medani, potomak imama Alija, na tom mjestu podigao medresu. Uz nju je izraslo selo zanatlija, koji su pravili čamce, obuću, štavili kožu i radili slične stvari.

Pravi razvoj započeo je nakon što je Ibrahim-paša sin egipatskog valije Muhameda Alije - 1821. zauzeo Sudan i pretvorio Vad Madani u vojni logor za napad na Sennar. Madani je 1900. postao administrativni centar tadašnje mudirije (provincije) Plavi Nil, tad su podignute škole, bolnice i duge javne ustanove, a do grada je stigla i željeznica.

Velik impuls razvoju grada bio je Projekt Gezira 1825. (izgradnja brane i akomulacije Sennar). koji je omogućio navodnjavanje velikih plantaža pamuka.

Današnji Vad Medani je grad u kom djeluju i neka ministarstva i agencije centralne vlade (Ministarstvo navodnjavanja, Agronomski Institut). On je od 1975. i univerzitetski grad.

Pored tog Vad Medani je industrijski grad - Industrijska zona Maringan.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Sudan*" (engleski). City population. Pristupljeno 3.9. 2020.
2. 1 2  „*Wad Madani*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 3.9.2020.
3. 1 2 3 4  „*Wad Medani City* "(engleski). Wad Medani Online. Arhivirano iz originala na datum 2010-02-20. Pristupljeno 3.09. 2020.

Vanjske veze
------------

***Vad Madani*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Vad Madani (službene stranice* (`ar`)
* *Wad Madani (Encyclopaedia Britannica)* (`en`)
**Barbara Blaine** osnivačica je i predsjednica Mreže osoba preživjelih svećeničko zlostavljanje (SNAP, engl. *Survivors Network of those Abused by Priests*), nacionale zagovaračke skupine za osobe koje su preživjele klerikalno seksualno zlostavljanje. Navodi da ju je svećenik seksualno zlostavljao tijekom njezinih tinejdžerskih godina od niže srednje škole sve do mature (zlostavljanje se zbivalo 1969.-1974.). Objavila je to 1989. godine. Svećenik Chet Warren udaljen je sa službe i laiciziran nakon što su ona i drugi istupili u javnost o tome.

Blaine je rođena u Toledu u Ohiju, a trenutačno prebiva u Chicagu. Na Sveučilištu u St. Louisu stekla je naziv prvostupnice, naziv magistrice socijalnog rada na Washingtonovu sveučilištu u St. Louisu, a naziv pravnice na Pravnom fakultetu DePaulova sveučilišta.

Blaine je radila kao laička misionarka na Jamajki prije nego se preselila u čikaški Edgewater 1983. godine radi preuzimanja posla u Pax Christiju, međunarodnom katoličkom mirovnom pokretu. Potom je jedno desetljeće obavljala posao u Katoličkom radniku, društvenoservisnoj agenciji. Blaine je također otvorila ustanovu za beskućnike u samostanu u sada zatvorenoj katoličkoj crkvi Little Flower na South Sideu. Godine 2002. radila je kao pomoćnica javnog branitelja okruga Cooka u uredu Patricka Murphyja.

Više informacija
----------------

* David Clohessy, glasnogovornik SNAP-a

Referencije
-----------

1. ↑  Bill Frogameni. "Toledo Native Barbara Blaine Crusades against Sexual Abuse in the Catholic Church." *Toledo City Paper* 29. travnja 2004.
2. ↑

Vanjske poveznice
-----------------

* SNAP (Survivors Network of those Abused by Priests)
* Najkontroverznije istaknute točke u Ottavianijevoj direktivi iz 1962. (engleski)

### Članci o Barbari Blaine

* Toledo native Barbara Blaine crusades against sexual abuse in the Catholic church Arhivirano 2007-02-25 na Wayback Machine-u *Toledo City Paper*, cover story, 29. travnja-5. svibnja 2004. Billa Frogamenija
* MS Magazine - Women of the Year (2002) Arhivirano 2013-05-12 na Wayback Machine-u
* Survivor groups gain support amid priest scandal - Chicago Tribune
* How Deep the Scars of Abuse? - Washington Post
Primerak jako poroznog plovućca sa Teide vulkana na Tenerifi na Kanarskim ostrvima. Gustina primerka je samo 0,25 kg po kubnom decimetru. Skala je u centimetrima
**Plovućac** (engl. , fr. *Ponce*, nem. *Bimsstein*, rus. *Pemza*) je laka, bela ili siva, izvanredno šupljikava i spužvasta stena, kiselog ili srednjekiselog sastava. Ova visoko mehurasta piroklastično ekstruzivna magmatska stena sadrži riolit, trahit i fonolit.

Karakteristike
--------------

Plovćac je obično svetlih boja, uglavnom beo. Kao ekstruzivna stena nastao je pri erupciji vulkana. Prosečna poroznost je oko 90%. Piroklastični materijal je izbačen u vazduh kao pena, koja sadrži mehuriće gasa. Lava se brzo stvrdnjava, a mehurići ostaju zarobljeni unutar stene. Plovućac je zbog toga izuzetno lagan, pa pluta na vodi, a koristi se za proizvodnju laganih betona. 

### Plovućac je lagan pa često pluta na vodi

Bazaltna verzija plovućca poznata je kao skorija i mnogo se razlikuje zbog mineralogije. Kada je prisutna veća količina gasa tada nastaje jedna sitnozrnasta verzija plovućca poznata kao pemzit. Plovućac se smatra staklom, jer nema kristalne strukture - amorfan je. Varira i u gustini, zavisno od odnosa mehurića i čvrstoga materijala. Mnogi primerci plovućca plutaju na vodi. Nakon eksplozije vulkana Krakatau na Pacifiku su i do dve godine nakon erupcije plivali splavovi plovućca dugački i do 25 metara. Na nekima su rasle palme i ostala vegetacija. Za vreme podzemnih vulkanskih erupcija blizu Tonge 1979, 1984. i 2006. stvoreni su veliki splavovi plovućca dugački i 30 kilometara, koji su plovili hiljadama kilometara do Fidžija.

Plovućac ima veoma malu gustinu
Postoje dva glavna oblika mehurića. Neki sadrže tubaste i gotovo paralelne mehuriće, pa takav plovućac izgleda svilasto. Drugi oblik mehurića je sferičnog oblika i takav plovućac nastaje pri većim pritiscima tokom erupcije.

Primena
-------

Plovućac se mnogo koristi za pravljenje izuzetno laganog betona. Koristi se kao aditiv cementu i takav plovućac se naziva pocolan i meša se sa krečom da bi se stvorio lagani beton. Takav beton se koristi u doba starih Rimljana.

Plovućac se koristi i u kozmetici, da bi se odstranio višak kože sa stopala. Fino samleven plovućac dodaje se i u neke zubne paste i u neke kreme za ruke, zbog velikog abrazivnog svojstva. Takozvani lava sapun sadrži u sebi abrazivni plovućac, a koriste ga automehaničari i drugi, koji jako zaprljaju ruke .

Literatura
----------

1. Đorđević V. Đorđević P. Milovanović D. 1991. *Osnovi petrologije*. Beograd: Nauka

Vanjski linkovi
---------------

* NSW to become the pumiced land Retrieved 2007-01-28.

***Plovućac*** na Wikimedijinoj ostavi
**Barbara Elizabeta Othman** (izgovor: [~ ôtman]; Selnik kraj Ludbrega, ?), hrvatska operna sopranistica.

Životopis
---------

Počela je nastupati još kao djevojčica na raznim festivalima.
Održala je brojne koncerte u Hrvatskoj i inozemstvu, a projektom HRT i Matice iseljenika 'Hrvatska priča' uz orkestar HRT-a nastupila u Južnoj Americi, SAD-u, Australiji, Južnoj Africi i zemljama Europe. Nastupala je uz Simfonijski orkestar HRT-a, Zagrebačku filharmoniju, Orkestar Hrvatske vojske, Tamburaški orkestar HRT-a, Big band HRT-a, Dubrovački gudački kvartet, Simfonijski orkestar Mostar, Simfonijski orkestar Budimpešte i brojnim drugima.

Glavnom ulogom u mjuziklu 'Priča sa zapadne strane' debitirala je 2003. godine na pozornici HNK Zagreb, a u sklopu Splitskog ljeta, u kolovozu 2006. godine nastupila je u ulozi egipatske svećenice.

Nagrade i priznanja
-------------------

U finale svjetskog natjecanja solo pjevača 'Belvedere' plasirala se 2002. godine i osvojila nagradu 'Axelle Gall'

Izvori
------

* (pristupljeno 28. svibnja 2013.)

1. ↑  HDGU, članovi (pristupljeno 28. svibnja 2013.)
2. ↑   (pristupljeno 28. svibnja 2013.)
3. ↑   Arhivirano 2021-02-14 na Wayback Machine-u (pristupljeno 28. svibnja 2013.)

Vanjske poveznice
-----------------

* diskografija, Barbara Othman
* diskografija
* intervju za Gloriju
Pijetao
**Pijetao** (ijek.), **petao** (ek.) **pijevac** ili **pivac**, mužjak kokoške. Pijetao je poligaman mužjak, obično se drži sa više kokošaka zajedno (haremsko držanje). Čuvar je područja gdje kokoške legu jaja i spreman je da napadne ostale pijetlove koji se približe njegovoj teritoriji. Preko dana obično sjedi na visokom mjestu (metar iznad zemlje), da bi imao što bolji pregled. Pijetlovi kao simbol se često pojavljuju u umjetnosti, naročito u kakica.

Kukurikanje
-----------

Pijetlovi su poznati po svom kukurikanju koje se onomatopejski na srpskohrvatskom jeziku izražava kao *kukuriku*. Kukurikanje je specifično za ranu zoru, odnosno izlazak Sunca. Na drugim jezicima kukurikanje se onomatopejski drukčije označuje pa tako imamo: albanski *kikiriku*, arapski *kookookoo-koo*, bugarski *кукуригу*, katalonski *Co-co-ro-co*, kineski *goh-geh-goh-goh*, hrvatski *ku-ku-ri-ku*, češki *kykyrikí*, danski *kykeliky*, engleski *cock-a-doodle-do*, holandski *kukeleku*, esperanto *kokeriko*, estonski *kukeleegu*, farski *kakkulárakó*, filipinski *Tik-ti-la-ok*, finski *kukkokiekuu*, francuski *cocorico*, njemački *kikeriki*, grčki *kikiriku*, hebrejski *ku-ku-ri-ku*, mađarski *kukurikú*, indonežanski *kukuruyuk*, italijanski *chicchirichì*, japanski *ko-ke kokkoh*, korejski *k'ok'iyo*, litvanski *ka-ka-rie-ku*, latvijski *ki-ke-ri-gū*, malteški *ku-ku-ri-ku*, norveški *kykkeliky*, perzijski *ququliqu*, poljski *kukuryku*, portugalski *Có có ró có*, rumunski *cucurigu*, ruski *ку-ка-ре-ку*, srpski *ku-ku-ri-ku*, slovački *kikirikí*, slovenski *kikiriki*, španski *cucurucucu*, svahili *KokoRikoo koo*, švedski *kuckeliku*, tamilski *ko-ka-ra-ko*, turski *üü-ürü-üüü*, urdu *kuk roo kroon*, vijetnamski *ò-ó-o-o*.

Povezano
--------

* Borbe pijetlova

***Pijetao*** na Wikimedijinoj ostavi
**Puerto Ayacucho** je glavni grad venecuelanske savezne države Amazonas od 53 000 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Puerto Ayacucho* se nalazi na jugu Venecuele na desnoj obali Orinoca, koji na tom dijelu formira granicu sa Kolumbijom (s druge stane Orinoca nalazi se kolumbijsko selo 
Casuarito).

Južno od grada, oko 200 km nalazi se najpoznatija bifurkacija na svijetu - *Casiquiare* koja spaja dva velika sliva Orinoco i Amazonu.

Historija
---------

Rijeka Orinoco iznad Puerta Ayacucha
*Puerto Ayacucho* je izgrađen krajem 19. vijeka, kao luka na Orinocu, da se olakša transport kaučuka i tropskog drva balata iz Gornjeg Orinoca. To je bilo posljednje mjesto do kog su mogli doploviti brodovi, jer se nedaleko od mjesta nalazi nepremostiva barijera - *Slapovi Atures*.  Grad je formalno osnovan 1924. „*San Fernando de Atabapo*" (španjolski). Aporrea.org. Pristupljeno 29. 09. 2012. </ref>, a od 1928. postao je administrativni centar tadašnjeg *Federalnog teritorija Amazonas* (Territorio Federal Amazonas). 

Do Puerta Ayacucha nije vodila nikakva cesta sve do 1970-ih kad je izgrađen put do grada Caicara del Orinoco u Državi Bolivar, ali i on je upotrebljiv jedino za sušne sezone.  Nakon tog je izgrađena i cesta prema jugozapadu, duga 55 90 km do luke Samariapo, da se zaobiđu *Slapovi Atures*.

Privreda i transport
--------------------

Današnji *Puerto Ayacucho* je trgovački i administrativni centar rijetko naseljenog kraja u kom se i danas najviše zarađuje na kaučuku i prodaji drva balata.  U posljednje vrijeme razvija se i turizam.

Grad je i jedna od većih luka na Orinocu, ima i aerodrom *Cacique Aramare* (IATA: PYH, ICAO: SVPA).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „*Puerto Ayacucho*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 29. 09. 2012.
2. ↑   „*San Fernando de Atabapo*" (španjolski). Aporrea.org. Pristupljeno 29. 09. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Puerto Ayacucho* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

***Puerto Ayacucho*** na Wikimedijinoj ostavi
**Vera Nešić** (15. maj 1960 — 10. januar 2011) je bila srpska folk pevačica. Pevačku karijeru je počela 1987. u Kragujevcu. Vrhunac popularnosti doživela je između 1988. i 1992. godine, kada je otpevala svoje najveće hitove: „A gde smo ja i ti (Vremena se menjaju, uspomene ostaju)", „Potražićeš opet mene", „Kome noćas dajem sne" i „Proleće je, a ja sama". Pesma „U srcu mome živiš samo ti" iz 1998. postala je evergrin narodne muzike. Poslednji album – *Bolujem*, izdala je 2006. godine, za *Gold produkciju*. Bila je veoma popularna u Šumadiji i srpskoj dijaspori.

Smrt
----

Umrla je od raka 10. januara 2011. godine u Finiksu, Arizona, Sjedinjene Američke Države. Iza sebe je ostavila supruga i dve kćerke.

Diskografija
------------

Vera Nešić je snimala prvenstveno folk muziku. Turbo-folk je u njenim pesmama bio malo prisutan, dok pop-folk nikada nije pevala.

* **Potražićeš opet mene** *(1987)*
* **A gde smo ja i ti** *(1988)*
* **Planula je ljubav nova** *(1989)*
* **Vera Nešić 1991**
* **Vera Nešić 1993**
* **Vera Nešić i Zlaja bend** *(1994)*
* **Tražim put ka sreći** *(1996)*
* **Kažite mu zore bele** *(1998)*
* **Hajde idi** *(2001)*
* **Bolujem** *(2006)*
***Same Time, Next Year*** (sh. *U isto vrijeme sljedeće godine*) je komedija kanadskog pisca Bernarda Sladea premijerno izvedena na Broadwayu 1975. godine. Protagonisti su računovođa George Peters i domaćica Doris, koji su se prvi put sreli 1951. godine u jednom prenoćištu u Sjevernoj Kaliforniji te, iako oboje u braku, započeli ljubavnu vezu koju održavaju sljedeća četvrt vijeka tako što se jednom godišnje sreću na istom mjestu. Radnja se odvija u razmacima od pet godina i prikazuje kako dvoje ljubavnika jedno drugom prepričavaju svoj bračni život i iznose najintimnije osjećaje, ali i kako se na njih održavaju burne promjene u američkom društvu. Predstava, čiju su originalnu postavu činili Charles Grodin i Ellen Burstyn, je postigla veliki uspjeh, a nekoliko godina je snimljena i zapažena [[Same Time, Next Year (film)|istoimena] filmska ekranizacija gdje je Burstyn ponovila svoju ulogu.

Vanjske veze
------------

* *Same Time, Next Year* na Internet Broadway Database
* *Same Time, Next Year* na Internet Broadway Database
* *Same Time, Next Year* na IMDb-u (`en`)
**Castello di Nipozzano** je naselje od 10 stanovnika u Centralnoj Italiji u regiji Toskana.

Naselje je danas samo frazione općine Pelago.

Geografske karakteristike
-------------------------

Nipozzano leži na vrhu brda visokog 350 metara, koje dominira ušćem rijeke Sieve u Arno.
Od svoje općine Pelago udaljen je 5 km prema zapadu, a od istočne Firenze je 25 km.

Historija
---------

Utvrda Nipozzano bila je jedna od najmoćnijih fortifikacija srednjovjekovne Republike Firence, koja je prvi put dokumentirana
1371. 
Od njenih dvostrukih bedema i naselja unutar zidina, nije ostalo gotovo ništa jer su ga 1944. minirale jedinice Wehrmachta priikom povlačenja.

Nakon Drugog svjetskog rata obnovljena je crkva sv. Nikole i dvorac, koji je danas vlasništvo familije Frescobaldi i sjedište istoimene vinarije.

Nipozzano je svoj zenit imao krajem 14. vijeka, kad je bio feud firentinske familije Albizi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Castello di Nipozzano*" (talijaski). Castelli Toscani. Pristupljeno 31.01.2022.
2. ↑  „*Nipozzano*" (engleski). Geonames. Pristupljeno 31.01.2022.

Vanjske veze
------------

***Castello di Nipozzano*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Castello di Nipozzano* (na portalu Comune di Pelago (`it`)
**Vodeni bivol** je krupni papkar i član porodice goveda. Krupniji je i opasniji od svog afričkog rođaka, afričkog bivola. **Arni** ili vodeni bivol se može pronaći u divljini u Pakistanu, Indiji, Bangladešu, Nepalu, Butanu, Vijetnamu i Tajlandu. Pripitomljeni bivoli su prilično rašireni po Aziji, Južnoj Americi, Sjevernoj Africi i Evropa. Također su postali divlji u sjevernoj Australiji. 

Divlje populacije također žive u Jugoistočnoj Aziji ali je njihovo porijeklo nepoznato. Špekulira se o tome da potječu od divljih vodenih bivola, nekoć pripitomljenih pa opet podivljalih ili njihovog križanja. U Aziji je populacija divljih vodenih bivola postala rijetka, te se strahuje da danas nema čistih divljih vodenih bivola. 

Odrasli vodeni bivol naraste od 300 kg do 600 kg težine kod pripitomljenih primjeraka, ali primjerci u divljini mogu biti još krupniji. Odrasle ženke dobiju težinu do oko 800 kg, a mužjaci do oko 1200 kg. Projsčena težina odraslog mužjaka je oko 900 kg, a prosječna visina ramena oko 1.7m. 

Razlika između divljih i pripitomljenih primnjeraka je u tome što divlji primjerci nemaju zaokružen trbuh koji imaju pripitomljene životinje. Zbog križanja s drugim divljim i pripitomljenim vrstama, težina može prilično varirati čak i kod populacija koje žive u neposrednoj blizini. Križanje s pripitomljenim bivolima se smatra glavnim uzrokom izumiranja divljih bivola.

Smatra se da su se bivoli razvili u južnoj Aziji.

Vanjski linkovi
---------------

* Wild Water Buffalo from
* Pet Facts: Buffaloes
* Water Buffalo Arhivirano 2006-12-06 na Wayback Machine-u by David J. Ligda
* Asiatic Water Buffalo Arhivirano 2006-11-11 na Wayback Machine-u from Lion County Safari
* Advantages of Water Buffalo Milk Over Cow's Milk
**Sanktpeterburška džamija** (ruski: ), otvorena 1913. godine, bila je najveća džamija u Rusiji, s minaretima visine 49 metara i impersivnom kupolom od 39 metara. Džamija se nalazi u središtu Sankt Peterburga, tako da se plava kupola može vidjeti sa Troickoh mosta na Nevi. U njoj se može smjestiti pet hiljada vjernika.

Kamen-temeljac je postavljen 1910. kako bi se obilježila 25. obljetnica vladacine Abdul Ahat Kana u Buharu. U to je vrijeme muslimanska zajednica ruske prijestolnice brojala 8000 ljudi, te je džamija mogla primiti najveći dio njih. Arhitekt Nikolaj Vasiljev projektirao je džamiju po uzoru na Gur-e Amir, grobnicu Timura u Samarkandu. Gradnja je dovršena 1921. 

Vjernici su tokom službe odvojeni po spolu; žene su na katu, a žene na prizemlju. Džamija je bila zatvorena za vjernike od 1940. do 1956.

Vanjske veze
------------

***Sanktpeterburška džamija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Photographs and description
* Minarets over the Neva
* Saint Petersburg mosque on "Russian Mosques" Arhivirano 2011-07-15 na Wayback Machine-u (engleski prijevod)

Koordinate: 59°57′19″N 30°19′26″E﻿ / ﻿59.955247°N 30.323896°E﻿ / 59.955247; 30.323896
**Bahiret el Bibane** (arapski: بحيرة البيبان) je velika laguna na jugoistoku Tunisa, u Vilajetu Médenine.

Karakteristika
--------------

Laguna je duga oko 33 km, široka 10 km i ima površinu od 392 km². Prostire se blizu libijske granice, a od Sredozemnog mora odvojena je sa dva spruda (*Solb el-Gharbi* i *Solb ech-Charki*) koji se gotovo dodiruju. 
Nedaleko od nje leži jedna manja laguna *Bahar Alouane* i dva slaništa (*sebkha*).

Laguna je važan rasadnik riba koje se mrijeste u njezinim bogatim vodama i zatim migriraju u more. 
U Tunisu je poznata po velikoj tradicionalnoj ribarskoj brani sa prolazima koji omogućavaju ribama da uđu u lagunu kako bi narasle, a zatim otišle. Svojom dužinom od 3,5 km, to je najduža brana ovog tipa na Mediteranu. 

Bahiret el Bibane je također važno stanište Ptica vodarica koje se u njoj gnijezde i zimuju. U njoj borave patke zviždare (*Anas penelope*), patke lastarke (*Anas acuta*), patke žličare (*Anas clypeata*), sivi ždralovi (*Grus grus*) i nekoliko vrsta galeba.

Laguna je 7. novembra 2007. uvrštena kao jedan od lokaliteta Ramsarske konvencije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Bahiret el Bibane*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 26. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

***Bahiret el Bibane*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Bahiret el Bibane* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 244808603

 |
**Valdas Adamkus** (Kaunas 3. novembar 1926.), bivši predsjednik Litve. Obnašao je dužnost predsjednika u dva mandata od 1998. do 2003. i od 2004. do 2009. godine.

Biografija
----------

Valdas Adamkus rođen je 1926. godine u rimokatoličkoj obitelji u Kaunasu. Njegov otac bio je jedan od prvih zapovjednika zračnih snaga Litvanije. Kao mladić, Adamkus se pridružio organizaciji protiv prve sovjetske okupacije Litvanije 1940. Tokom Drugog svjetskog rata, njegova obitelj je pobjegla iz Litvanije kako bi se izbjegla drugu sovjetsku okupaciju 1944. Pohađao je Univerzitet u Münchenu u Njemačkoj prije nego što emigrirao u SAD-u 1949. Tečno govori pet jezika litvanski, poljski, engleski, ruski i njemački, služio je kao viši dočasnik 1950. godine. U mladosti je trenirao atletiku, te je postavio nacionalni rekord na 100 metara.  Godine 1951. vjenčao se s Almom Nutautaitom, s kojom nema djece.

Nakon dolaska u Chicago, kao prognanik radi u tvornici automobila, a kasnije kao crtač. Diplomirao je kao inženjer na Illinois Institute of Technology 1961. godine. Dok je bio student, Adamkus je zajedno s ostalim litvanskim Amerikancima prikupio oko 40.000 potpisa za peticiju da se Vlada Sjedinjenih Američkih Država umiješa protiv sovjetske deportacije Litavaca u Sibir.

Izvori
------

1. ↑  „Knygoje - V. Adamkaus sportinis kelias" (Lithuanian). sportas.info. 2011-04-19. Pristupljeno 2011-03-27.
2. ↑  Simas Sužiedėlis, ed. (1970–1978). "Valdas Adamkus". Encyclopedia Lituanica I. Boston, Massachusetts: Juozas Kapočius. str. 16. LCC 74-114275

Vanjske veze
------------

***Valdas Adamkus*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice predsjednika Litvanije Arhivirano 2009-03-21 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 32866517
* LCCN: n84175065
* ISNI: 0000 0001 1441 0893
* GND: 121970558
* SUDOC: 098802070
* BNF: cb16536893z (podaci)
* NDL: 00935084

 |
**Purkersdorf** je grad na istoku Austrije od 9409 stanovnika, koje administrativno podpada pod okrug Wien-Umgebung.

Geografija
----------

Purkersdorf leži na istoku Donje Austrije, 18 km zapadno od Beča, na razmeđi Wienerwalda i Bečke kotline Danas je praktički spojen sa Bečom i njegova je rezidecijalna zona.

Historija
---------

Mjesto je prvi put dokumentirano između 1125. i 1135. pod imenom *Purchartesdorf*. Od 1938. do 1954. Purkersdorf je bio u sastavu grada Beča. Nakon tog je postao samostalna općina, a status grada dobio je 1966.

Znamenitosti
------------

Od znamenitosti Purkersdorf ima parohijsku crkvu sa gotičkim i baroknim elementima i zamak adaptiran tokom 17 i 18. vijeka.

Privreda
--------

Od 2130 zaposlenih koliko ih je bilo 1991. oko 62% je radilo u tercijarnom sektoru, najviše u trgovini. Ostali su radili po pogonima koji proizvode elektroničke komponente i materijala za pakiranje i po velikim štamparijama i radionicama za popravak željezničkih lokomotiva i teških građevinskih mašina.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Bad Säckingen
* Francuska Sanary-sur-Mer
* Austrija Göstling an der Ybbs

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Niederösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 08. 03. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Purkersdorf*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 0. 3. 2016.

Vanjske veze
------------

***Purkersdorf*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Purkersdorfa* (`de`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 168331289
* LCCN: n95096786
* GND: 4354170-7

 |
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Vega**. Za druga značenja, v. Vega (razvrstavanje).* |

**Vega**| Vega, smimio Svemirski teleskop Spitzer |
| Opservacijski podaciEpoha J2000 |
| **Sazvježde** | Lira |
| **Rektascenzija** | 18h 36m 56.3s |
| **Deklinacija (astronomija)** | +38° 47' 01" |
| **Vidljiva veličina (V)** | 0.03 |
| Karakteristike |
| **Spektralni tip** | A0 V |
| **B-V Indeks boja** | 0.00 |
| **U-B Indeks boja** | -0.01 |
| **Promjenljivi tip** | Delta Scuti |
| Astrometrija |
| **Radijalna brzina (Rv)** | -13.5 km/s |
| **Pravo kretanje (μ)** |  RA: 201.02 mas/god.  Dec.: 287.46 mas/god. |
| **Paralaksa (π)** | 129.01 ± 0.52 mas |
| **Udaljenost** | 25.27 ly (7.751 pc) |
| **Apsolutna veličina (MV)** | 0.58 |
| Detalji  |
| **Masa** | 2.6 *M*☉ |
| **Radijus** | 3.1 *R*☉ |
| **Luminozitet** | 51 *L*☉ |
| **Temperatura** | 9,300 K |
| **Metalicitet** | 63% |
| **Rotacija** |  ? |
| **Starost** | 3.5 × 108 godina |
| Ostale oznake |
|  Alpha Lyra, α Lyra, 3 Lyr, GJ 721, HR 7001, BD +38°3238, HD 91262, GCTP 4293.00, LTT 15486, SAO 67174, HIP 91262.  |

 
**Vega** (α Lyrae) je jedna od najsjajnijih zvijezda na nebu (peta po sjaju, druga na sjevernom djelu neba odmah iza Arcturusa ), prividne veličine +0,03, u zviježđu Lire. Dvojna zvijezda - pronađen je i njen slabi pratioc 10 veličine. Uočljiva ljeti. Udaljena je od nas samo 25,2 svjetlosne godine. Apsolutne veličine +0,58 sjajnija je 52 puta od našeg Sunca.

Tri sjajne zvijezde: Vega, Arcturus i Capella djele sjeverni dio neba na trećine. Sa Altairom i Denebom čini Veliki ljetnji trokut.

Mase je 2,5 puta veće od Sunca, obična bijela stabilna zvijezda spektralnog tipa A0 Vvar površinske temperature 9.500°K. Bijela boja i prividna magnituda učinile su je standardom za usporedbu ostalih zvijezda.  
 Prije 14.000 godina nalazila se na mjestu današnje Sjevernjače, a danas se u njenoj blizini nalazi točka prema kojoj se giba Sunčev sustav brzinom od 20 km/sec. Vega nam se približava brzinom od 15 km/sec.

***Vega*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostale upotrebe, v. Barovo (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 20′ 38" SGŠ, 22° 08′ 26" IGD

**Barovo** (mak. *Барово*) je naselje u Republici Makedoniji, u južnom delu države. Barovo je naselje u okviru opštine Demir Kapija.

Prirodni uslovi
---------------

Barovo je smešteno u južnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kavadaraca, selo je udaljeno 20 kilometara jugoistočno.

Selo Barovo se nalazi u istorijskoj oblasti Tikveš. Selo je na severnim padinama planine Kožuf, na približno 470 metara nadmorske visine. Neposredno istočno od naselja protiče rečica Bošava.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Barovo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 10 stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (90%), a manjina su Turci (10%). Početkom 20. veka Turci su činili više od polovine naseljskog stanovništva, a potom su se spontano iselili u maticu.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* opstinademirkapija.gov.mk Zvanična stranica opštine Demir Kapija

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Demir Kapija |
| --- |
| **Demir Kapija** • 
Barovo •
Besvica •
Bistrenci •
Dračevica •
Dren •
Iberlija •
Klisura •
Košarka •
Koprišnica •
Korešnica •
Prždevo •
Strmaševo •
Čelevec •
Čiflik |