**Hukbald od sv. Amanda** (latinski: ), rođen 840, umro 930. ili 932) bio je franački teoretičar muzike, kompozitor, učitelj, latinski pisac i benediktinski monah. Pod uticajem Boetijevog *Muzičkog obrazovanja* *(De institutione musica)* napisao je prvo sistematsko delo o teoriji muzike na zapadu s ciljem da pomiri mnoge notirane primere starogrčke teorije muzike sa savremenom praksom tzv. "gregorijanskih napeva".

Život
-----

Prema jednima, mesto njegovog rođenja nije poznato, dok drugi drže da se rodio kod masnatira sv. Amanda blizu Turne. U svakom slučaju, učio je škole u tom manastiru, gde je njegov ujak Milon *(Milo)* zauzimao važnu poziciju, i brzo napredovao učenju, uključujući i na području muzike, pa je još kao mlad sastavio jednu himnu za blagdan sv. Andrije, koja je postigla takav uspeh da je izazvala veliku ljubomoru kod njegovog ujaka; zbog toga je navodno Hukbald morao napusttiti sv. Amanda i potom osnovao nezavisnu školu muzike i drugih umetnosti u Neversu. No, 860. nalazi se u opatiji sv. Germaina u Auxerreu, gde je dovršio svoje studije, a 872. ponovo je u sv. Amandu, gde kao naslednik svoga ujaka, s kojim se u međuvremenu pomirio, vodi manastirsku školu. Godine 883. nalazi se u manastiru sv. Bertina. Između 883. i 900. išao je na više misija s ciljem reforme i obnove različitih škola muzike, pa je tako, na primer, s Remigijem od Osera 892. na području nadbiskupije u Reimsu obnovio stare škole crkvenog pevanja. Godine 900. vratio se u sv. Amand i tu ostao sve do svoje smrti 25. juna 930, odnosno, prema drugima, 20. juna 932.

Delo
----

Hukbald je uspešno radio na poboljšanju neumatske notacije koja se koristila u to vreme, koja je označavala ritam melodije, ali je za intervale muzičar zavisio od tradicije. Nakon pokušaja da oživi grčku notaciju, izumio je svoje oznake, tzv. *dasia*, koje i beleže intervale melodije i označavaju karakter različitih crkvenih moda. No, ovi znaci, budući da su bili nespretni i nezgrapni, nisu stekli popularnost kao notni sistem. Hukbald je kasnije koristio linije i prva slova latinske abecede kao sredstvo za fiksiranje intervala na skali i tako je postao važan preteča Guida od Arezza. Međutim, glavno Hukbaldovo postignuće jeste u tome što je postavio teorijske osnove praksi da se crkvenom napevu doda druga melodija (praksi koju je on nazvao *organum* ili *diaphonia*), čime je izgradio temelje polifonije koja će se iz te prakse razviti.

Hukbaldu se pripisuju spisi *Uvod u harmoniju* *(De harmonica institutione)*, *Musica enchiriadis*, *Scholia enchiriadis* i *Kratak podsetnik o merenju tonova i psalama* *(Commemoratio brevis de tonis et psalmis modulandis)*, no samo se za prvi spis može sa sigurnošću reći da je Hukbaldov. Osim toga, Hukbald je napisao i mnogobrojne životopise svetaca (npr. *Vita Lebuini*, *Vita Rictrudis*), a pisao je i pesme, među kojima i *Eklogu o ćelavcima* *(Ecloga de calvis)*, neobičnu pesmu od 144 heksametra u pohvalu ćelavosti i slavnih ćelavosti, gde se aliteracija dovodi do apsurda, budući da sve reči u pesmi počinju slovom *c*.

Literatura
----------

* Buckwald, Wolfgang; Hohlweg, Armin; Prinz, Otto (1984). *Rečnik grčkih i latinski pisaca antike i srednjeg veka [Tusculum-Lexicon griechischer und lateinischer Autoren des Alterums und des Mittelalters]*. Beograd: Vuk Karadžić.
* „Hucbald". *Encyclopædia Britannica*. **XIII**. Cambridge. 1910. pp. 847.
* Hosu, Stjepan (1977), „Srednjovjekovna latinska književnost", *Povijest svjetske književnosti*, **2.**, Zagreb: Mladost, pp. 347–403
* Otten, Joseph (1910), „Hucbald of St-Amand", *The Catholic Encyclopedia*, **7**, New York: Robert Appleton Company