recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Pruska**. Za druga značenja, v. Pruska (razvrstavanje).* |

Pruska unutar Njemačkog Carstva 1871. - 1918.
**Pruska** ili **Prusija** (njem. *Preußen*, lat. *Borussia*) je prvobitno bilo područje naseljeno od baltičkog plemena Prusa, kasnije zemlja Teutonskog viteškog reda, a od 16. stoljeća vojvodstvo poljskih vazala Hohenzollerna koje je 1618. stupilo u personalnu uniju s Brandenburškom Markom. Nakon Švedske pobjede u ratu protiv Poljske, Istočna Pruska je dobila suverenitet 1660. godine, a od 1701. cijela zemlja postoji kao samostalno kraljevstvo. Od 1871. do 1945. bila je dio Njemačkog Carstva, a 1947. je prestala postojati odlukom Saveznika.

Općenito
--------

Zastava Kraljevine Pruske korištena od 1892. do 1918.
Naziv *Pruska*, u kasnom srednjem vijeku odnosio se samo na područje između Zapadnog Pomorja i pokrajine Kurland (zapadni dio današnje Letonije), koje odgovara kasnijim njemačkim pokrajinama Zapadna Pruska (njem. *Westpreußen*) i Istočna Pruska (njem. *Ostpreußen*). Od 1466. do 1772. regija je bivala dijeljena između Poljske i Teutonskog viteškog reda, odnosno pruskih vladara iz dinastije Hohenzollern. 

U 18. stoljeću, ime *Pruska* se postupno počinje koristiti kao naziv za sve zemlje pod vlašću dinastije Hohenzollern, uključujući i teritorij unutar granica Svetog Rimskog Carstva. Nakon 1866. Kraljevina Pruska se anektiranjem susjednih državica proširila na gotovo cijelu sjevernu Njemačku te je površinski zauzimala oko dvije trećine tadašnjeg Carstva. Tokom vremena pruski glavni gradovi bili su Königsberg, Potsdam i Berlin.

Moć i ugled Pruske su znatno porasli tijekom 18. stoljeća, za vladavine Fridrika II. Velikog (1740. – 1786.). Tada se uzdigla kao druga njemačka država po moći (odmah iza Austrije) i kao peta velika sila Europe. U 19. stoljeću, pod vodstvom kancelara Otta von Bismarcka, Pruska se našla kao predvodnica malonjemačkog plana ujedinjenja i temelj novonastalog Njemačkog Carstva.

Pruske nacionalne boje su crna i bijela, a potječu od odijela vitezova Teutonskog reda koji su na bijelim ogrtačima imali crne križeve. U kombinaciji s crvenom i bijelom (bojama hanzeatskih gradova Bremena, Hamburga i Lübecka) 1867. nastala je crno-bijelo-crvena trgovačka zastava Sjevernonjemačkog saveza koja je 1871. postala zastava Njemačkog Carstva (crvena je tada intepretirana kao carska boja). Pruski nacionalni moto od vremena reformacije bio je "*Suum cuique*" (njem. *Jedem das Seine*, sh. *Svakome svoje*).

Povezano
--------

* Kraljevina Pruska
* Popis pruskih kraljeva

Vanjske veze
------------

***Pruska*** na Wikimedijinoj ostavi

* Preussen.de
* - Preußen - Chronik eines deutschen Staates
* Preußenschlag, Übernahme der Regierung
* Der Freistaat Preußen
* Stiftung Preußischer Kulturbesitz
* Stiftung Preußische Schlösser und Gärten Berlin-Brandenburg
* Kontrollratsgesetz Nr. 46 - die formelle Auflösung Preußens Arhivirano 2018-05-26 na Wayback Machine-u
* Quellen zur Geschichte Preußens, mit Schwerpunkt auf Westfalen
**Kukcojedi**, ili **Bubojedi** (*Eulipotyphla*, ranije *Lipotyphla* ili *Insectivora*) su red iz razreda sisavaca.

Kukcojedi filogenetski spadaju u prvobitne više sisavce. Njihovi fosili se nalaze već u razdoblju eocena. Građa tijela fosilnih nalaza pokazuje brojna pleziomorfna obilježja, primjerice u građi nogu koje imaju u pravilu po pet prstiju odnosno pet začetaka prstiju na ekstremitetima i potpuno oblikovanom zubalu. Dijelovi te osnovne građe tijela su vrlo slično izraženi naročito kod zvijeri i primata.

Zubalo predstavlja osnovni tip zubala viših sisavaca i u velikoj mjeri odgovara zubalu zvijeri. Prepoznaju se dugi, šiljasti očnjaci a u području kutnjaka naznake zubi "derača". Njihovo zubalo je - u odnosu na veličinu tijela - posebno snažno, i daleko nadmašuje zubalo velikih zvijeri (lavova, tigrova i medvjeda). Vrlo su izraženi i mišići za žvakanje.

Kao što već samo ime daje naslutiti, ove životinje se hrane uglavnom kukcima, drugim člankonošcima i crvima. Najveći kukcojedi su ježevi, a najmanji evropski sisavac iz tog roda je patuljasta rovka.

Sistematika
-----------

Bubojedi se dijele u četiri danas živuće i jednu izumrlu porodicu:

* ježevi (*Erinaceidae*)
* krtice (*Talpidae*)
* brazdozubi tenreci (*Solenodontidae*)
* rovke (*Soricidae*)
* karipske rovke (*Nesophontidae*) †

 
Wikivrste imaju podatke o:
***Insectivora***
**Potideja** (grčki: Ποτίδαια **Potidaia**, suvermena transliteracija: **Potidea**, latinski: **Potidaea**) bila je kolonija koju su osnovali Korinćani oko godine 600. pne. na najužoj točki Palenea (danas Kassandra) na zapadnom ogranku Halkidike u tadašnjoj Trakiji. Potideja je bila poznata po trgovanju s Makedonijom.

Kada su je opsjeli Perzijanci godine 479. pne. grad je spasio jedan od najranije zabilježenih cunamija u historiji. Herodot navodi kako su perzijski osvajači, pri pokušaju da iskoriste neuobičajenu oseku bili iznenađeni "velikim plimnim valom, višim od, kako tamošnji stanovnici kažu, od svega što je bilo prije".

Za vrijeme Delskog saveza izbijali su sukobi između Atene i Korinta. Svake godine su Korinćani slali vrhovnog magistrata. Potideja je bila upetljana u sve sukobe između Atene i Korinta.

Narod se pobunio protiv atenske vlasti godine 432. pne. ali je grad opsjednut za vrijeme peloponeskog rata i osvojen u bitci kod Potideje godine 430. pne. Atenjani su grad održali pod svojom vlašću do 404. pne. kada je nad njim vlast preuzela Halkidika.

Atenjani su grad ponovno osvojili 363. pne. ali je 356. pne. Potideja pala u ruku Filipa II Makedonskog. Tom prilikom je uništena, a teritorija predana Olinćanima. Kasandar je na istom mjestu sagradio grad po imenu Kasandreja.

U blizini je sagrađeno suvremeno naselje Nea Potidea.

Trivija
-------

* Gabrielle, fiktivni lik iz TV-serije *Xena: Warrior Princess* rođena je u Potideji.

Povezano
--------

* Delski savez
* Peloponeski rat

Eksterni linkovi
----------------

***Potideja*** na Wikimedijinoj ostavi

* Arhivirano 2006-12-06 na Wayback Machine-u
* 
* Greek Coinage of Potidaea

Koordinate: 40°12′N 23°20′E﻿ / ﻿40.200°N 23.333°E﻿ / 40.200; 23.333
**Ali ibn Abi al-Hayja 'Abd Allah ibn Hamdan ibn al-Harith Sayf al-Dawla al-Taghlibi** (arapski: سيف الدولة أبو الحسن ابن حمدان‎), poznatiji po dvsom *laqabu* (nadimku) **Sayf al-Dawla** ("Mač države"), bio je vladar sjeverne Sirije i brat al-Hasan ibn Hamdana (poznatog kao Nasir al-Dawla ili 'Branilac države'), odnosno osnivač i najpoznatiji vladar Hamdanidske dinastije, porijeklom iz plemena Anizzah u Mosulu. Bio je poznat kao pokrovitelj nauke, te po borbama s Bizantincima, zahvaljujući kojima je postao "oličenje arapskih viteških ideala".

Sejf al-Daula bio je drugi sin mosulskog emira 'Abd Allah Abu al-Hayje, koji je 927. pomagao uzurpatoru Al-Qahiru u borbi za abasidsko prijestolje, te poslije poginuo u borbi protiv kalifa Al-Muktadira. Političku karijeru je započeo u gradu Vasitu u Iraku, ali je poslije otišao u današnju Siriju koja je tada bila pod vlašću egipatskih Ihšidida. Njih je, uz pomoć lokalnih plemena, 946. uspio protjerati iz Alepa, ali je pokušaj osvajanja Egipta zapeo kod Ramle. Nakon toga se posvetio borbi protiv Bizanta koji je predstavljao sve veću prijetnju sa sjevera. Vodio je borbe promjenjivim uspjehom - Bizantincima je 953. nanio težak poraz kod Germanikeje, ali mu je u septembru 958. kod Rabana porazio Leo Foka Mlađi. Godine 962. nije uspio spriječiti Bizantince da zauzmu i opljačkaju Alep.

Na svom dvoru je okupljao znamenite pjesnike kao što su al-Mutanabi i Firas, odnosno filozofe kao Al-Farabi.

Izvori
------

1. ↑  Ayyildiz, Esat (2020-10-28). „el-Mutenebbî’nin Seyfüddevle’ye Methiyeleri (Seyfiyyât)". *BEÜ İLAHİYAT FAKÜLTESİ DERGİSİ*. DOI:10.33460/beuifd.810283. ISSN 2148-3728. Pristupljeno 2022-02-17.
2. ↑  Bianquis (1997), p. 103

Literatura
----------

* Bianquis, Th. (1997). „Sayf al-Dawla". *The Encyclopedia of Islam, New Edition, Volume IX: San–Sze*. Leiden and New York: BRILL. pp. 103–110. ISBN 90-04-09419-9.
* Canard, M. (1986). „Hamdanids". *The Encyclopedia of Islam, New Edition, Volume III: H–Iram*. Leiden and New York: BRILL. pp. 126–131. ISBN 90-04-09419-9.
* Treadgold, Warren T. (1997), *A History of the Byzantine State and Society*, Stanford, CA: Stanford University Press, ISBN 978-0804726302
* Ayyıldız, Esat (2020), "el-Mutenebbî’nin Seyfüddevle’ye Methiyeleri (Seyfiyyât)", BEÜ İlahiyat Fakültesi Dergisi , 7 (2) , 497-518. DOI: 10.33460/beuifd.810283

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **uspostavio dinastiju**  |  **Emir Alepa** 945–967 | Slijedi: **Saad al-Dawla**  |
**Nässjö** (čita se **Neše**) je grad od 16,678 stanovnika u sredini južne Švedske, on je i 
administrativni centar Općine Nässjö od 13,696 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Nässjö leži u Grofoviji Jönköping, udaljen oko 40 km jugoistočno od administrativnog centra grofovije -Jönköpinga i Jezera Vättern.

Historija
---------

Nässjö je novi grad, izrastao u vrijeme gradnje *Istočne željeznice* (Östra stambanan) i završetka pruge
Katrineholm - Nässjö.
Tako da je već 1881. dobio status općine, brzo je rastao tako da je na početku 20. vijeka već imao 2000 stanovnika.

Nässjö je povelju o statusa grada dobio 1914. Novi grad privukao je i industrijalce koji su otvorili svoje 
pogone, pa je ubrzo narastao na 6 800 stanovnika i postao jedno od najvećih željezničkih čvorišta u zemlji.

Istovremeno je tvornica Nesto Möbel izrasla u jednog od najvećih proizvođača namještaja u zemlji.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Sweden: Jönköping" (engleski). City population. Pristupljeno 23. 05. 2015.
2. 1 2 3 4  „*Nässjös historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 23. 05. 2015.

Vanjske veze
------------

***Nässjö*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice općine Nässjö* (`sv`)
**29. izdanje Međunarodne smotre filmske umjetnosti u Veneciji** (ital. *29ª edizione della Mostra internazionale d'arte cinematografica di Venezia*) je bio filmski festival održan u Veneciji od 25. augusta do 7. septembra 1968. godine.

Festival je bio pod dubokom sjenom dramatičnih događaja u tadašnjem svijetu, a prije svega demonstracija radikalne ljevice, čiji su pripadnici također u samoj Veneciji izvodili niz protetstnih akcija smatrajući Festival "buržoaskim". Iako ti ispadi nisu, kao u Cannesu nekoliko mjeseci ranije, doveli do prekida festivala, organizatori su odlučili, u nastojanju da uklone što je moguće više kontroverzi, da se na njemu više ne dodjeljuju glavne nagrade te se ta odluka od sljedećeg festivala počela primjenjivati sve do 1980. godine. 

Na samom dfestivalu je glavnu nagradu Zlatni lav osvojila zapadnonjemačka drama *Die Artisten in der Zirkuskuppel: ratlos*. Kup Volpi je osvojilo američki glumac John Marley za ulogu u filmu *Faces* te italijanska glumica Laura Betti za nastup u Pasolinijevom filmu *Teorema*.

Nagrade
-------

* Zlatni lav:
	+ *Die Artisten in der Zirkuskuppel: ratlos* (Alexander Kluge)
* Specijalna nagrada žirija:
	+ *Nostra Signora dei Turchi* (Carmelo Bene)
	+ *Le Socrate* (Robert Lapoujade)
* Kup Volpi:
	+ Najbolji glumac - John Marley - (*Faces*)
	+ Najbolja glumica - Laura Betti - (*Teorema*)
	+ počasni spomen - *Kierion* (Dimos Theos)
* Nagrada Pasinetti
	+ Najbolji ilm - *Faces* (John Cassavetes)

Vanjske veze
------------

* 1968 Venice Film Festival at IMDB
* Venice Film Festival 1968
* Venice Film Festival 1968

| * p
* r
* u
Venecijanski međunarodni filmski festival |
| --- |
| Nagrade | 
* Zlatni lav
* Srebrni lav
* Specijalna nagrada žirija
* Kup Volpi
* Premio Osella
* Premio Marcello Mastroianni
* Queer Lion
* Premio Arca Cinema Giovani

 |
| Po godini | 
* 1932
* 1933
* 1934
* 1935
* 1936
* 1937
* 1938
* 1939
* ~~1940~~
* ~~1941~~
* ~~1942~~
* 1943
* 1944
* 1945
* 1946
* 1947
* 1948
* 1949
* 1950
* 1951
* 1952
* 1953
* 1954
* 1955
* 1956
* 1957
* 1958
* 1959
* 1960
* 1961
* 1962
* 1963
* 1964
* 1965
* 1966
* 1967
* 1968
* 1969
* 1970
* 1971
* 1972
* 1973
* 1974
* 1975
* 1976
* 1977
* 1978
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015

 |
**Prototipom** (grč.: πρωτος protos = prvi) se nazivaju predserijski proizvodi najčešće namijenjeni za ispitivanja i testove prije prelaska u serijsku proizvodnju. U principu, jedan prototip ne mora niti tehnički niti optički odgovarati gotovom serijskom proizvodu, ali mu služi kao osnova. Kao primjer, možemo uzeti Airbag (zračni jastuci u autima, iako nisu punjeni zrakom) čiji su prototipi bazirali na zračnom punjenju, dok serijski proizvodi imaju male ali eksplozivne kapsule, pri čijoj se eksploziji unutrašnjost jastuka puni sagorijelim plinovima. Temperature koje pri tom nastaju, ponekad oprže lice vozača ili nekog od suvozača, ali se je testovima na prototipu moglo dokazati da je takvo punjenje učinkovitije nego punjenje zrakom. Pri eksploziji, sagorijeli plinovi se u jastuku brže prostiru nego što bi to bilo moguće zračnim punjenjem.

Pošto pri pravljenju prototipa još ne postoje pogoni za serijsku prizvodnju, oni su skoro uvijek skuplji nego serijski proizvodi. U novije vrijeme, pravljenje prototipa se sve više zamjenjuje računarskim simulacijama tako da je prvi, gotovi serijski proizvod ustvari prototip.

***Prototip*** na Wikimedijinoj ostavi
**Nærøyfjord** (norveški: *Nærøyfjorden* = "uski fjord") je fjord u općini Aurland u županiji Sogn og Fjordane u Norveškoj. Zapravo je 18 km dug rukavac fjorda Sognefjord, a ime je dobio po rijeci Nærøydalselvi koja prolazi dolinom Nærøydalen i kod sela Gudvangen se ulijeva u fjord. 

Uz njegovu zapadnu obalu nalazi se slikovito selo Bakka sa znamenitom drvenom crkvom. Ime je dobio zbog toga što njegova širina ne prelazi 500 m, a udaljenost između vrhova Bakkanosa (1398 m) i Vindegga (1295 m), na suprotnim stranama fjorda, je samo 3 km.

Nærøyfjord, zajedno s Geirangerfjordom čini izniman krajolik strmih kristalnih stijena koje se uzdižu oko 1400 metara iznad površine mora (Steganosi u Nærøyfjordu ima visinu 1761 m), te imaju dubinu do 500 metara. Njihov krajolik ima nekoliko prirodnih fenomena kao što su slapovi, podmorske morene i morski sisari. Zbog toga su ovi fjordovi upisani na popis mjesta svjetske baštine u Europi 2005. godine.

* Bakkanosi iznad BakkaBakkanosi iznad Bakka
* Crkva u BakkiCrkva u Bakki
* Selo TuftoSelo Tufto
* Slap LægdafossenSlap Lægdafossen

Izvori
------

1. ↑  Store norske leksikon: Nærøyfjorden, Posjećeno 5. siječnja 2011. style="background:#ff9090; color:black; vertical-align: middle; text-align: center; "class="table-no" | No

Vanjske veze
------------

* Turističke informacije Arhivirano 2016-04-06 na Wayback Machine-u (`en`)

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Nærøyfjord** |
*Za ostale upotrebe, v. Raduša (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 42° 05′ 06" SGŠ, 21° 12′ 38" IGD

**Raduša** (mak. *Raduša*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Raduša pripada gradskoj opštini Saraj grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Raduša je smeštena u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 25 km zapadno.

Naselje Raduša je u istorijskoj oblasti Dervent, tj. oblasti oko Derventske klisure, koju pravio reke Vardar između Pologa i Skopskog polja. Kroz naselje protiče Vardar. Severno od sela izdiže se planina Veternik, dok se južno izdiže Žeden. Nadmorska visina naselja je približno 330 metara.

Mesna klima je kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Raduša je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 1.892 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su Albanci (99%).

Većinska veroispovest je islam.

Vidi još
--------

* Grad Skoplje
* Gradska opština Saraj

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Raduša (Makedonija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.saraj.gov.mk Zvanična stranica gradske opštine Saraj

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Saraj |
| --- |
| **Četvrti Skoplja** (**Saraj**  • Kondovo), **Prigradska naselja** (Arnakija  • Bojane  • Buković  • Glumovo  • Gornje Svilare  • Grčec  • Dvorce  • Donje Svilare  • Kopanica  • Krušopek  • Laskarci  • Ljubin  • Matka  • Paničari  • Raduša  • Raović  • Rašče  • Rudnik Raduša  • Semenište  • Čajlane  • Šiševo) |  |
**Bračevci** su naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i nalaze se u sastavu općine Drenje.

Zemljopisni položaj
-------------------

Bračevci se nalaze na 130 metara nadmorske visine (središte sela) u području gdje sjeverni obronci Krndije prelaze u nizinu istočnohrvatske ravnice, te nedaleko od rijeke Vuke. Selo se nalazi na državnoj cesti D515 Našice D2 - Đakovo D7. Susjedna naselja: jugoistočno su Potnjani, južno je naselje Paljevina, jugozapadno Slatinik Drenjski, te zapadno Bučje Gorjansko. Sjeverozapadno se nalaze Razbojište i Podgorač, te sjeveroistočno Budimci naselja u općine Podgorač. Istočno se nalaze Krndija, Punitovci i Josipovac Punitovački naselja u općini Punitovci. Pripadajući poštanski broj je 31423 Bračevci, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila DJ (Đakovo). Površina katastarske jedinice naselja Bračevci je 11,18 km2.

Povijest
--------

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Obrazovanje i školstvo
----------------------

* Područna škola do 4. razreda koja radi u sklopu Osnovne škole Drenje.

Šport
-----

* NK Bračevci natječe se u sklopu 3.ŽNL Liga NS Đakovo.

Ostalo
------

* Lovačko društvo "Jelen" Bračevci,
* Udruga žena "Bračevci".

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Vanjska poveznica
-----------------

* Arhivirano 2019-07-20 na Wayback Machine-u
* ARKOD preglednik

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Bračevci** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Drenje |
| --- |
| Borovik • Bračevci • Bučje Gorjansko • Drenje • Kućanci Đakovački • Mandićevac • Paljevina • Podgorje Bračevačko • Potnjani • Preslatinci • Pridvorje • Slatinik Drenjski |
**Bračević** je naselje u općini Muć, u Splitsko-dalmatinskoj županiji.

Ime
---

Postoje dvije verzije kako je selo Bračević dobilo ime.Prva verzija je da je naselje Bračević dobilo ime po prezimenu Bračević koje su nekada nosili njegovi stanovnici. Danas u Bračeviću nema osoba s prezimenom Bračević, također nije ništa neobično.Druga verzija je izglednija da naziv Bračević potječe od imena starog grada Brečevo, čiji se ostaci nalaze u zaseoku Viseć u Bračeviću, odnosno u Odakovim i Žmirinim ogradama zvanim Kapelice. Grad Brečevo se prvi put spominje 1322. godine.

Zaseoci
-------

Zaseoci sela Bračević su Šundovi,Koljani,Pralije,Vrba,Banovci,Jukići,Polača,Viseć,Bakovići,Bacelji,Duke, Mamići.

Zemljopis
---------

Naselje Bračević se proteže od potoka Vrbe u zaseoku Vrba do vrha planine Svilaje (gledano jug-sjever).
Na istoku graniči sa selom Radunić i selom Ogorje Donje, a na zapadu graniči sa selom Crivac.
Od mora je udaljeno 18 km zračne linije, veći dio naselja nalazi se na oko 500 metara nadmorske visine.
Jedno je od rijetkih sela koja nema tekuću vodu već stanovništvo koristi vodu iz čatrnja-gustirni.
U Bračeviću, predio Zlopolje nalazi se župna crkva Svih Svetih, a uz samu crkvu se nalazi staro i novo groblje.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

* Bračević

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Bračević** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Muć |
| --- |
| Bračević • Crivac • Donje Ogorje • Donje Postinje • Donji Muć • Gizdavac • Gornje Ogorje • Gornje Postinje • Gornji Muć • Mala Milešina • Neorić • Pribude • Radunić • Ramljane • Sutina • Velika Milešina • Zelovo |
**Ponte della Paglia** (hrvatskosrpski jezik: **Most od slame**) je most koji premošćuje kanal Rio di Palazzo na granici sestiera San Marco i Castello u Veneciji. Nalazi se nedaleko od Duždeve palače i povezuje Piazzettu San Marco s Rivom degli Schiavoni. Most rado posjećuju turisti koji sa mosta imaju izvrstan pogled na Ponte dei Sospiri i cijeli Bacino San Marco s otokom San Giorgio Maggiore i bazilikom Santa Maria della Salute.

Historija
---------

Pogled na most pun turista i prolaznika
Ponte della Paglia bio je jedan od prvih venecijanskih mostova izgrađen od kamena, daleke 1360. godine. Ime mosta *della Paglia* (od slame) ima porijeklo u zakonskim zabranama da se tu sidre brodovi natovareni slamom i prodaju istu. Ovu regulativu je Mletačka Republika donijela još 1285. (*Palea non vendatur ad Pontem Paleæ*) i kasnije potvrdila 1308. godine. Pored mosta izlagali bi se leševi utopljenika zbog njihove identifikacije. Svoj današnji izgled most je dobio 1854. kad je temeljno obnovljen i proširen na teret grada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  *Ponte della Paglia (Ponti di Venezia)* (pristupljeno 17. 4. 2011.) (`it`)
2. ↑  *Ponte della Paglia (VENEZIA (città) guida e foto)* (pristupljeno 17. 4. 2011.) (`it`)
3. ↑  Giuseppe Tassini: Curiosità veneziane, 1887. Filippi editore, Venezia

Vanjske veze
------------

***Ponte della Paglia*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ponte della Paglia (Ponti di Venezia)* (`it`)
* *Ponte della Paglia* na portalu ItaliaDiscovery.com[*mrtav link*] (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 316731654

 |
**Boston** je lučki grad od 43,674 stanovnika na istoku Engleske.

On je administrativni centar istoimenog ruralnog distrikta Boston, koji ima 64,637 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Boston leži u Grofoviji Lincolnshire, na sjevernom rubu Fensa duž rijeke Witham, nedaleko od ušća u Zaljev Wash i Sjeverno more.

Historija
---------

Boston je od 13. vijeka bio član Hanzeatskog saveza kao mala luka za trgovinu vunom i vinom. To relativno prosperitetno doba, prestalo je kad mu je luka zbog velikog nanosa pijeska i mulja postala preplitka i kad se trgovina vunom i vinom više nije toliko isplatila.

Iz Bostonske luke je mnogo puritanaca otplovilo u Novi svijet, i osnovalo brojna naselja koje su nazvali - Boston (od njih je svakako najpoznatiji Boston iz Massachusettsa).

Bostonska crkva sa zvonikom visokim 83 metara (kog zovu Boston Stump) orijentir je Fensa, isušene močvarne ravnice i tresetišta.

Ona je podignuta u gotičkom stilu, i temeljito restaurirana 1931.

Privreda
--------

Današnji Boston još uvijek živi od svoje luke, koja ima skromni promet, ali i kao tržnica za stoku i poljoprivredne proizvode. Ima i nešto malo pogona prehrambene industrije.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Laval, Mayenne, Francuska
* Sjedinjene Američke Države Boston, Sjedinjene Američke Države
* Japan Hakusan, Japan

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: East Midlands" (engleski). City population. Pristupljeno 06. 01. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Boston Town Council*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 06. 01. 2017.

Vanjske veze
------------

***Boston, Lincolnshire*** na Wikimedijinoj ostavi

* A brief history of Boston (`en`)
Naser drži govor u sirijskom gradu Homsu.
**Naserizam** je arapska nacionalistička politička ideologija, koju je utemeljio bivši egipatski predsjednik Gamal Abdel Naser.

Naserizam je imao najveći utjecaj na panarapsku politiku sredinom 20. vijeka. Kasnije je pokretu slabio utjecaj, pogotovo nakon Naserove smrti 1970. godine. Ideologija je u određenoj mjeri inspiriran kemalizmom, ideologijom prve svjetovne republike u muslimanskom svijetu - Turske.

Naserizam je revolucionarna nacionalistička i panarapska ideologija, koja ima dodire i sa socijalizmom, pa se naziva i "arapski socijalizam". To je sekularna ideologija, koja je dovela do sukoba s novim pokretima islamskog radikalizma u pogledu modernizacije, industrijalizacije i ukidanja tradicionalnih podjela u društvu. U svjetskoj politici, Naser je odigrao veliku ulogu u Pokretu nesvrstanih zajedno s Titom i Nehruom. Želio je da Egipat ima lidersku ulogu u zbližavanju arapskog, afričkog i islamskog društva.

Naserizam i dalje postoji u nekim arapskim zemljama, ali je uglavnom ograničen na male oporbene stranke te na neke pisce i intelektualce.

***Naserizam*** na Wikimedijinoj ostavi
**Adalbert Lončar** (nem. *Adalbert Lontschar*; Maribor, 10. septembar 1885 — Beograd, 19. februar 1947) bio je nemački general tokom Drugog svetskog rata.

Uloga u Drugom svetskom ratu
----------------------------

Tokom 18. jula 1941. na njega je na putu između Užica i Valjeva izvršen neuspešni napad, prilikom čega je ranjen njegov ađutant. Kao odmazdu Nemci su streljali 52 taoca u Užicu. Lončar je tokom svoje odbrane na suđenju izjavio da je streljano 20 talaca.

Bio je komandant 724. puka 704. pešadijske divizije tokom Kragujevačkog masakra. Posle rata osuđen je na smrt vešanjem. Presudu je doneo Vojni sud III armije 16. februara 1947. a presuda je izvršena 27. februara 1947.

Prikaz u fikciji
----------------

U Jugoslaviji je 1976. godine snimljena televizijska drama *Čovek koji je bombardovao Beograd*, gde je jedan od glavnih likova Adalbert Lončar, a koga tumači Miroslav Petrović.

Izvori
------

1. ↑  Popović, Jovo (1980). *Vješala za generale*. Zagreb: Stvarnost. str. 297-298.
2. ↑  Glišić, Venceslav (1970). *Teror i zločini nacističke Nemačke u Srbiji 1941-1944*. Beograd: Rad. str. 38.
3. ↑  Popović, Jovo (1980). *Vješala za generale*. Zagreb: Stvarnost. str. 397.
4. ↑  „Spisak Osudenih Nemackih Generala 1946 1949 - EL MUNDO SEFARAD". elmundosefarad.wikidot.com. Pristupljeno 2020-11-19.
5. ↑  „Fajlovi osuđenika: Adalbert Lončar". smrtnakazna.rs. Pristupljeno 13.12.2020.
6. ↑   *Covek koji je bombardovao Beograd (TV Movie 1976) - IMDb*, pristupljeno 17. XII 2020

Spoljašnje veze
---------------

* Spisak osuđenih nemačkih generala
Slika još uvijek neidentificiranog igrača kluba New York Mutuals
**Mutual Base Ball Club** iz New Yorka, poznatiji pod nadimkom **New York Mutuals**, bio je jedan od vodećih američkih bejzbol klubova u prva dva desetljeća od postojanja igre.

Osnovan je godine 1857. godine, prekasno da bi bio među osnivačima National Association of Base Ball Players (NABBP), ali im se brzo priključio i sudjelovao u prvim natjecanjima nove lige. Od godine 1868. je igrao u Union Groundsu, prvom pravom bejzbol igralištu na svijetu. Iste je godine osvojio prvenstvo lige.

Koristeći liberalizaciju pravila lige, *New York Mutuals* se godine 1869. profesionalizirao.

Godine 1871. se pridružio National Association of Professional Base Ball Players, prvoj profesionalnoj ligi i u njoj igrao sve do njenog prestanka 1875. godine. Kada je sljedeće godine osnovana National League, jedni od njenih osnivača - *Chicago White Stockings* - su pozvali New York Mutualse da budu njeni članovi. Međutim, teško financijsko stanje kluba je natjeralo klub da odustane od natjecanja u zapadnim dijelovima SAD. Zbog toga su izbačeni iz lige i prestali postojati.

Literatura
----------

* Baseball-Reference. "New York Mutuals Team Index" (1871-1875). Retrieved 2006-09-17.
* Baseball-Reference. "New York Mutuals Team Index" (1876). Retrieved 2006-09-12.
* Retrosheet. "New York Mutuals (1871-1876)"[*mrtav link*]. Retrieved 2006-09-17.
* Wright, Marshall (2000). The National Association of Base Ball Players, 1857-1870. Jefferson, NC: McFarland & Co. ISBN 978-0-7864-0779-8.

Vanjske veze
------------

* New York Mutuals reenactors
* **19c Base Ball**
Nicholas Young (direktor)
*Ovo je članak o bejzbolskom funkcionaru. V. također: Nicholas Young (glumac) i Nicholas Young (pomorac)*
**Nicholas Efram Young** (Amsterdam, New York, 12.9. 1840 - Washington, 31.10. 1916) bio je američki bejzbolski funkcionar, menadžer i sudac, najpoznatiji po tome što je bio predsjednik lige National League od 1885. do 1902. 

Young je u mladosti bio vrlo dobar igrač kriketa. Kada je izbio američki građanski rat, priključio se Vojsci Sjevera i bio svjedokom kako je u njenim redovima naglo postala popularna *njujorška igra* zvana bejzbol. Nakon rata Young se zaposlio u federalnom Ministarstvu financija te odselio u Washington, gdje je bio igrač, a kasnije službenik lokalnog amaterskog bejzbol kluba.

Njegove organizacijske sposobnosti su izašle na vidjelo kada je 1871 sazvao sastanak na kome je osnovana National Association of Professional Baseball Players - prva nacionalna profesionalna bejzbol liga. Young je osim toga 1871-1873 bio menadžer washingtonskog kluba te sudio utakmice.

Kada je 1876. formirana nova profesionalna liga NL, Young je postao njen sekretar i blagajnik. Godine 1885. je nakon ostavke svog prethodnika Abrahama Millsa postao njen predsjednik. Young je na čelu NL uživao veliku popularnost, iako su ga mnogi kritizirali zbog prevelike sklonošti da, za razliku od svojih prethodnika, popušta zahtjevima vlasnika velikih klubova. To se prvenstveno odnosilo na uvođenje i održavanje zloglasne *rezervne klauzule* kojom su se u pokornosti držali igrači. Oni su se pak pobunili i godine 1890. osnovali suparničku, ali kratkotrajnu Players League.

Međutim, slom Players League je indirektno pomogao NL, tako što je prisilio suparničku ligu American Association da se s njom spoji nakon 1891. Ostatak Youngovog mandata je bio obilježen problemima vezanim uz nerede na stadionima, kao i nasilje na samom terenu.

Konačni udarac Youngu je predstavljalo stvaranje American League koja je 1901 uspješno načela dotadašnju dominaciju NL. Većina najboljih igrača, menadžera i sudaca je prebjegla u AL, zašto su vlasnici klubova optužili upravo Younga. I on i njegov glavni suparnik Albert Spalding su bili prisiljeni odustati od kandidature za predsjednika. Young se vratio u Ministarstvo financija.

Eksterni linkovi
----------------

* Baseball-Reference.com - National Association managing record


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Abraham G. Mills**  |  **Predsjednik National Leaguea** 1885–1902 | Slijedi: **Harry Pulliam**  |
Ovo je članak o vladaru Sirije iz 12. vijeku.  Za druge ličnosti po imenu Nur ad-Din, v. Nur al-Din (razvrstavanje).  

**Nur ad-Din** (februar 1118 – 15. maj 1174), također poznat kao **Nur ed-Din** ili **Nur al-Din** (turski: , arapski: نور الدين‎ / ISO 233: Nūr ad-Dīn / engleski: ), puno ime *Nur ad-Din Abu al-Qasim Mahmud ibn Imad ad-Din Zangi*, bio je turski velikaš iz Zengidske dinastije koji je u ime Seldužčke dinastzije vladao Sirijom od 1146. do 1174.

Vladavinu mu je obilježila borba protiv križara pri čemu je nastavio politiku svog oca Zengija. Ispočetka je vladao samo Alepom, ali se iskazao kao sposoban vojskovođa. Godine 1149. je u bitci kod Inaba teško porazio vojsku antiohijskog kneza Raymonda koji je tom prilikom poginuo, a potom je njegovu glavu poslao kalifu u Bagdad. Uspješno se othrvao Drugom križarskom pohodu, a godine 1154. preuzeo vlast nad Damaskom čime je cijela Sirija postala ujedinjena pod njegovom vlašću. 1169. je svojom intervencijom zaustavio križarsku invaziju Egipta i stvorio uvjete za stvaranje saveza Egipta i Sirije s kojim će njegov nasljednik Saladin osloboditi Jeruzalem od križarske vlasti.

Izvori
------

Literatura
----------

* *The Damascus Chronicle of the Crusades, Extracted and Translated from the Chronicle of Ibn al-Qalanisi*. H.A.R. Gibb, 1932 (reprint, Dover Publications, 2002)
* William of Tyre, *A History of Deeds Done Beyond the Sea*, trans. E.A. Babcock and A.C. Krey. Columbia University Press, 1943
* Gabrieli, Francesco (1984), *Arab Historians of the Crusades*, Berkeley: University of California Press, ISBN 978-0-520-05224-6
* Steven Runciman, *A History of the Crusades, vol. II: The Kingdom of Jerusalem*. Cambridge University Press, 1952

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Zengi**  |  **emir Alepa** 1146-1174 | Slijedi: **As-Salih Ismail al-Malik**  |
| Kraljevske titule |
| Prethodi: **Mujir ad-Din**  |  **emir Damaska** 1154-1174 | Slijedi: **As-Salih Ismail al-Malik**  |
|  |
| --- |
| ***Soldo*** |
|  |
| '***, 1329.-1339.*** |
| srebro, 18,2 mm |
| , 0,62 grama |
| , Venecija |

**Soldo** je bio srednjovjekovna evropska kovanica, koja svoje porijeklo vodi od kasnorimskog Solidusa.

Soldo se kroz brojne transformacije, zadržao u Sjevernoj Italiji sve do početka Drugoga svjetskog rata, kad je bio bakreni novčić, dvadeseti dio lire u vrijednosti od 5 centezima.

Historija
---------

Sòldo se počeo kovati krajem 12. vijeka, kao zlatnik bio u upotrebi među Gotima, Francima i Langobardima.

Njegova vrijednost bila je u sredini između tadašnje lire i denara (1 lira = 20 soldi = 240 denari).

Od karolinškog doba smanjivala mu se težina, kako se povećavala vrijednost srebra.

U Mletačkoj Republici se nije kovao više od srebra već od bakra i njegovih legura.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Il soldino veneziano*" (engleski). Alessio Conte. Pristupljeno 9.2.2022.
2. 1 2  „*Soldo*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 9.2.2022.
3. 1 2  „*Money and Measurements*" (talijanski). Fleurtyherald. Pristupljeno 9.2.2022.
4. 1 2 3  „*Soldo*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 9.2.2022.

Vanjske veze
------------

***Soldo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Italy, Milan, Francesco Sforza 1450-66, Soldo* (`en`)
**Napadi u Norveškoj 2011.** su se sastojali od eksplozije bombe koja je detonirana u petak 22. jula 2011. u Regjeringskvartaletu, četvrti u kojoj su smještene glavne zgrade norveške vlade u Oslu, uključujući ured premijera Jensa Stoltenberga te napada vatrenim oružjem koji se poslije njega zbio na otoku Utøya u Tyrifjordenu u okrugu Buskerud, koga je po vlastitom priznanju izveo 32-godišnji norveški državljanin po imenu Anders Behring Breivik. U napadima je bilo 76 mrtvih, najviše u omladinskom kampu na otoku Utøya, gdje su mete napada bili pripadnici Saveza radničke omladine, podmlatka vladajuće Radničke stranke koji tamo tradicionalno održavaju ljetni kamp. Breivik je prvo izveo napad bombom kao diverziju, da bi potom došao na otok odjeven u policijsku uniformu, pozvao omladince da se okupe oko njega, a potom počeo pucati. Veliki broj mrtvih se tumači time da je policiji trebalo oko sat i pol vremena da intervenira, dok je Breivik koristio malu površinu otoka s koga je bilo teško ili nemoguće bježati ili se skrivati. Breivik se nakon dolaska policije predao, a ubrzo je na Internetu objavljeni dokumenti u kojima detaljno opisuje pripreme za izvođenje zločina, kao i motive, vezane uz službenu politiku multikularnost Radničke stranke, koju je optužio za "izdajničko" popuštanje islamu.

Napadi su duboko potresli Norvešku, u kojoj se ovakvo masovno krvoproliće ne pamti od vremena drugog svjetskog rata.

Izvori
------

1. 1 2  „Police scale down: 68 killed in Utøya" (norveški). VG Nett. 25. VII 2011. Pristupljeno 25. VII 2011.
2. ↑  „Politiet nedjusterer: 68 drept på Utøya" (norveški). VG Nett. 24. VII 2011. Pristupljeno 24. VII 2011.  Google translation
3. ↑  „En av de sårede fra Utøya døde på Ullevål sykehus" (Norwegian). Dagbladet. 24. VII 2011. Pristupljeno 24. VII 2011.

Eksterni linkovi
----------------

***Napadi u Norveškoj 2011.*** na Wikimedijinoj ostavi

* Stor eksplosjon i Oslo sentrum, *Aftenposten*, News report in Norwegian, with pictures.
* Allvarligt bombattentat skakar Oslo, *Sveriges Radio*, News report in Swedish, with pictures.
* LIVE: Oslo explosion, *BBC News*, live news broadcast on the bombing in Oslo.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 102809857X
* SUDOC: 15965436X
* BNF: cb166587796 (podaci)

 |
**Prvić Šepurine** su mjesto na otoku Prviću. Nalazi se u sastavu Vodica.

Povijest
--------

Iako je otok prvobitno naseljen u ranom srednjem vijeku, najvažniji val stanovništva dolazi u 15. stoljeću vezano uz veliku tursku opasnost kada se na otok seli stanovništvo velikog srednjovjekovnog naselja na Srimi i osniva Prvić Šepurinu.

Kultura
-------

U Šepurinama se nalaze dvije crkve. Manja crkvica, izgrađena u srednjem vijeku, posvećena je svetoj Jeleni Križarici, majci cara Konstantina Velikog. Nova, veća crkva, potječe iz konca 19. stoljeća i posvećena je Uznesenju Blažene Djevice Marije. U Šepurinama se nalazi i ljetnikovac znamenite obitelji Vrančić (Antun i Faust Vrančić), koji je danas u vlasništvu plemićke obitelji Draganić.

Gospodarstvo
------------

Nekad se stanovništvo aktivnije bavilo poljodjelstvom i stočarstvom. Ali to nisu mogli toliko prakticirati na samom otoku, nego su kao i mještani Prvić Luke, obrađivali zemlje na kopnu (oko Vodica, Tribunja i Srime). Stoku se vodilo na pašu na susjedne, nenaseljene, otoke Tijat i Zmajan. Danas se stanovništvo uglavnom bavi turizmom, maslinarstvom, vinogradarstvom te ribolovom.

Stanovništvo
------------

Apsolutno većinsko i jedino autohtono stanovništvo su Hrvati. Prezimena obitelji koja stoljećima obitavaju na otoku su: Antić, Antulov, Cukrov, Fantulin, Franić, Grbelja, Grubelić, Kursar, Mačukat, Mijat, Miš, Mišurac, Skroza, Učić, Ukić , Vlahov, Lošinjanin, Paškov i Jurat.

### Poznate osobe

* Ljubomir Antić, hrvatski povjesničar
* Jere Jareb, hrvatski povjesničar
* sluga Božji fra Ante Antić, svećenik, kandidat za sveca

Zanimljivost
------------

Osim nekoliko manjih traktora te vatrogasnog vozila smještenog u Šepurinama, na cijelom otoku nema automobila, a veza se sa kopnom održava brodom M/B Tijat koji plovi nekoliko puta dnevno u smjeru Šibenika i Vodica.

Vanjske poveznice
-----------------

* 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Prvić Šepurine** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Vodica |
| --- |
| Čista Mala • Čista Velika • Gaćelezi • Grabovci • Prvić Luka • Prvić Šepurine • Srima • Vodice |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
Prva strana pamfleta
**"Šta je treći stalež?"** (fr. *Qu'est-ce que le tiers-état?*) je bio politički pamflet francuskog opata Žozefa Sijesa sa opisom položaja tzv. trećeg staleža u periodu poznatom kao "stari režim".

Istorija
--------

Francuski ministar finansija, Žak Neker, uputio je 1788. godine poziv francuskim misliocima da iznesu svoja mišljenja o promenama u francuskoj državi koje trebaju biti izglasane na Skupštini staleža koju je kralj Luj zakazao za maj 1789. godine. Januara 1789. godine francuski mislilac i opat, Žozef Sijes, sastavio je pamflet u kome objašnjava položaj i izlaže zahteve trećeg staleža. On daje definiciju ovog staleža: "Šta je treći stalež? Sve. Šta je do sada bio? Ništa. Šta želi? Da postane nešto". Sijes piše da ostala dva staleža žive na račun trećeg, iako čine manje od 3% ukupnog stanovništva Francuske. Zbog sistema glasanja na skupštinama staleža ustanovljenom u 16. veku, treći stalež nije imao ulogu u donošenju odluka ovog tela. Glasalo se po staležima te su prva dva staleža, koja su zastupala ista gledišta, uvek nadglasavala treći. Sijes je zahtevao da poslanika trećeg staleža (kome je pripadalo gotovo 98% francuskog stanovništva) ima dvostruko više članova u skupštini i da se odluke donose po broju glasova, a ne po staležima. Problemi koje je Sijes izložio u svom pamfletu su jedan od faktora koji je i doveo do izbijanja Revolucije.

Izvori
------

* Albert Soboul; Francuska revolucija, Naprijed, Zagreb (1966)
**Napad na moskovski metro 2004.** (ruski *Взрыв в московском метро*) bio je teroristički napad koji se odigrao 6.2. 2004. kada je bombaš samoubojica detonirao bombu u blizini podzemne stanice Avtozavodskaja u sklopu linije Zamoskvoreckaja u moskvskom metrou i pri tome ubio 39, a ranio preko sto osoba. Odgovornost za napad je preuzela dotada nepoznata militanta grupa *Gazoton Murdaš*, koja je u svom saopćenju kao motiv navela odmazdu Rusima za masakr čečenskih civila u Novijem Aldiju početkom 2000. godine.

Ruske vlasti su kasnije za napad okrivile islamističke grupe *Karačaj-Džamat*, čiji su članovi bili porijeklom iz Karačajevsko-Čerkeske, također odgovorni za još jedan bombaški napad na moskovski metro nekoliko mjeseci kasnije. Vođa grupe Nikoalj Kipkejev, Ukrajinac koji se preobratio na islam, je poginuo u tom napadu kada je bomba prerano eksplodirala. Tri člana grupe - Tambij Kudijev, Maksim Panarin i Murad Šavajev - su godine 2007. zbog sudjelovanja u napadu osuđeni na doživotni zatvor.

Izvori
------

1. ↑  „Moscow metro blast kills 39". Guardian. 6.2. 2004.
2. ↑  „Moscow metro blast kills 39". CNN. 6.2. 2004.

***Napad na moskovski metro (februar 2004)*** na Wikimedijinoj ostavi
Sjeverna strana Everesta. Prepriječavanje sa Sjeveroistočnog grebena prena Nortonovom kuloaru prikazano je svjetlo plavo bojom
**Prvi solo uspon na Mount Everest** izveo je 1980. godine Reinhold Messner sa tibetanske strane. Išao je klasičnom rutom Sjeveroistočnim grebenom da bi kasnije prepriječio prema Nortonovom kuloaru. Uspon je izveo usred sezone monsuna, u avgustu mjesecu kada se izbjegavaju usponi na Everest zbog obilnih padavina. Bio je to prvi solo uspon na Everest i prvi solo uspon bez dodatnog kisika.

Reinhold Messner je doputovao na Tibet zajedno sa svojom tadašnjom djevojkom Kanađankom Nenom Holguin. Na sam dan uspona vremenske prilike su se promijenile. Spustila se magla i polako je počeo padati snijeg. Odlučio je ubrzati uspon. Ali to nije bilo lako. S jedne strane, bio je pod pritiskom zbog neprestane opasnosti, jer alpinisti tvrde da se na ovakvim usponima može samo jednom odkliznuti. Drugo, zrak je bio toliko rijedak da nije mogao da se uspinje kako je mislio da treba. Treća stvar je bilo psihičko opterećenje jer je cijelo vrijeme bio sam i nije bio u mogućnosti s nekim podijeliti svoje brige i strahove. Šator, ranac i hranu ostavio je na svom posljednjem odmorištu na 8.220 metara visine. 

Popodne 20. avgusta 1980, trećeg dana uspona, Messner je, više pužući nego hodajući stigao do najviše tačke na 8.850 metara. Na vrhu je bio tako umoran da se samo bacio u snijeg i vegetirao. Podigao se poslije sat vremena i počeo se spuštati. Da kod spuštanja nije pronašao svoj trag u svježem snijegu, bio bi izgubljen.

*Bio sam u stalnoj agoniji. Tokom čitavog života nisam bio tako umoran kao na vrhu Everesta toga dana. I sada mislim kao i onda, da sam nesvjestan za uvijek .…I znao sam da sam psihički bio na kraju vlastite snage - Reinhold Messner.*
Kada se dan nakon osvajanja vrha vratio u logor na 6.400 metara visine, djevojka ga je jedva prepoznala. Plakao je, a njegovo je lice bilo žuto, usne ispucane i rastrgane.

Messnerov solo-uspon na Everest, u sezoni monsuna, bez kisika i na djelimično novoj ruti smatra se najvećim dostignućem u historiji osvajanja na Himalajama. Sam Mesnner smatra da je njegov solo-uspon na Nanga Parbat u ljeto 1978. veće dostignuće jer je bio prvi uspon ove vrste na jedan vrh preko 8.000 metara, dok je solo uspon na Everest bio samo završnica u njegovom razvoju kao alpiniste. Uspon je opisao u knjizi *The Crystal Horizon* (Kristalni horizont).
**Prva bitka kod Port-Saint-Pèrea** se odigrala 20. aprila 1793. godine za vrijeme rata u Vandeji između snaga republikanske vlade pod komandom generala Jean-Michela Beyssera i vandejskih kontrarevolucionarnih pobunjenika koje je vodio François Pajot. Do nje je došlo nakon što je Beysser bio ugušio seljački ustanak u susjednoj Bretanji te je 17. aprila krenuo u ofanzivu protiv pobunjenika u Vandeji iz [[Nantes]a sa oko 2000 pješaka, 2000 konjanika i 8 topova. Njegova je vojska imala prethodnicu od oko 500 ljudi kojima je zapovijedao oficir po imenu Labory. Iako su stanovnici nanteskog pregrađa Bouguenais bili podržavali ustanak, nisu stigli upozoriti pobunjenike o početku Beysserve ofanzive. te je Beysser prošao kroz to mjesto bez otpora a zatim stigao u Bouaye gdje nije bilo pobunjenika. Tek oko 11 sati ujutro , republikanske snage su zapazile pobunjenike u mjestu Port-Saint-Père i počele ih gađati topovima. Mjesto je branilo oko 200 ljudi pod Pajotom, koji je vladine snage pokušao zaustaviti uz pomoć tri topa i nekoliko starinskih bombardi (*perrier*), u međuvremenu poslavši zahtjev za pojačanja pobunjeničkom vođi Charetteu koji je imaos sjedište u Machecoulu. Republikanska premoć u artiljeriji je postala očita, te su Pajot i njegov zamjenik Lapierre ranjeni a nakon čega su se pobunjenici, ostavši bez vodtva povukli. Pajotov ađutant Chauvet, bivši pripadnik Nacionalne garde koji je na samom početku ustanka bio prebjegao pobunjenicima, za vrijeme bitke je prebjegao natrag republikancima i pokazao im kako najlakše prijeći rijeku. Nakon što je zauzeo Port-Saint-Père, Beysser je dva dana kasnije napao Machecoul što je dovelo do nove bitke.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  Alfred Lallié, *Le district de Machecoul, études sur les origines et les débuts de l'insurrection vendéenne dans le pays de Retz*, p. 413-417.
2. 1 2 3 4  Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière, *Mémoires d'un officier vendéen*, p. 12-14.
3. 1 2 3  Jean Julien Michel Savary, *Guerre des Vendéens et des chouans, par un officier supérieur de l'armée de Vendée (1824-1827)*, t. I, p. 172-173.

Literatura
----------

* *Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République*. 1824. Savary. , p. 172-173. tekts na Google Books.
* Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière (1994). *Lucas de La Championnière, Mémoires d'un officier vendéen 1793-1796*. Lucas. , p. 13-14.
* Alfred Lallié. Lallié. , p. 413-417. tekst na Google Books
Tetradrahma Prusije I (mladost). Britanski muzej.
Tetradrahma Prusije I (u starosti). Britanski muzej.
**Prusija I Holos** (Προυσίας Α' *ὁ Χωλός "Hromi"*) (cca. 228. pne. – 182. pne.) bio je kralj Bitinije. Bio je sin kralja Zijele. Kao vladar je sklopio savez sa makedonskim kraljem Demetrijem II, oženivši njegovu kći Apamu.

Oko godine 220. pne. Prusija je vodio rat protiv Bizantija. Potom je porazio Galaćene. Proširio je teritoriju Bitinije u nitu ratova protiv pergamskog kralja Atala I i Herakleje Pontske na Crnom moru. Makedonski kralj Filip V mu je godine 202. pne. u vlast predao luke Kios i Mirleja in 202, koje je po sebi i ćeniu nazvao Prusija i Apameja.

Iako je dao utočište prognanom Hanibalu te se služio njegovim uslugama u borbi protiv pergamskih Atalida, proglasio se neutralnim u sukobu Rima sa seleukidskim vladarom Antiohom III Velikim.

Naslijedio ga je sin Prusija II.

Literatura
----------

* Habicht, Christian, s.v. Prusias I. RE. Bd. ХХШ, 1. 1957


| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Zijela**  |  **Kralj Bitinije** 228. pne. – 182. pne. | Slijedi: **Prusija II**  |

  



***Prusija I od Bitinije*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 41° 48′ 03" SGŠ, 21° 56′ 28" IGD

**Adžimatovo** (mak. *Adžimatovo*) je naselje u Republici Makedoniji, u središnjem delu države. Adžimatovo je selo u sastavu opštine Lozovo.

Prirodni uslovi
---------------

Adžimatovo je smešteno u središnjem delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Velesa, naselje je udaljeno 25 kilometara severoistočno.

Naselje Adžimatovo se nalazi u zapadnom delu istorijske oblasti Ovče polje. Ono je smešteno u ravničarskom predelu, koji je dobro obrađen. Nadmorska visina naselja je približno 280 metara.

Mesna klima je blaži oblik kontinentalne zbog blizine Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Adžimatovo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 74 stanovnika.

Većinsko stanovništvo su etnički Makedonci (100%). Do početka 20. veka isključivo stanovništvo u selu bili su Turci.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Adžimatovo*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.opstinalozovo.gov.mk Zvanična stranica opštine Lozovo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Lozovo |
| --- |
| **Lozovo** • 
Adžibegovo •
Adžimatovo •
Bekirlija •
Dorfulija •
Đuzemelci •
Karatmanovo •
Kišino •
Milino •
Saramzalino •
Ćoselari |