recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zvonimir Lepetić** (Berane, Kraljevina SHS, 17. novembar 1928. — Zagreb, SFRJ 4. januar 1991), hrvatski i jugoslovenski glumac.

Rođen je u Beranama u mešovitom braku: naime, Lepetićev otac je bio Hrvat, a majka Crnogorka. Glumom je počeo da se bavi relativno kasno. Svoju prvu ulogu ostvario je 1966. godine u filmu „Konjuh planinom", a zadnja uloga pred smrt mu je bila u filmu „Gluvi barut" 1990. godine, po istoimenom delu Branka Ćopića. Za života je ostvario uloge u 58 filmova i 11 igranih serija.

Jugoslovenskoj gledalačkoj publici je ostao u sećanju po maestralnim tumačenjima svojih likova. Njegova najpoznatija uloga je svakako ona Đure Čvorovića u Balkanskom špijunu Dušana Kovačevića. Pored nje tu su uloge predsednika mesnog odbora druga Radiše u filmu „O pokojniku sve najbolje", sadističkog ustaše Gavrana u Zafranovićevoj „Okupaciji u 26 slika" i veselog ekonoma Brke u seriji „Kapelski kresovi".

I drugi članovi porodice Lepetić su se bavili glumom. Zvonkov brat Jozo i Zvonkova žena Terezija su takođe bili glumci, ali ne tako uspešni i poznati kao Zvonko.

Umro je u Zagrebu 4. januara 1991. godine.

U novembru 2005. godine plasirao se 8. na listi „Najbolji hrvatski glumac svih vremena" koju je sastavio hrvatski filmski časopis „Holivud".

Filmografija (izbor)
--------------------

* *Gluvi barut* (1990.)
* *Belle epoque* (1990./2007.)
* *Krivda* (1989.) TV
* *Čovjek koji je znao gdje je sjever a gdje jug* (1989.) TV
* *Leo i Brigita* (1989.) TV
* *Braća po materi* (1988.)
* *Tajna manastirske rakije* (1988.)
* *Večernja zvona* (1988.) TV
* *Azra* (1988.)
* *Marjuča ili smrt* (1987.)
* *Život radnika* (1987.)
* *Misija majora Atertona* (1986.) TV - četnički vojvoda Spasoje Dakić
* *Balkanski špijun* (1984.)
* *Okupacija u 26 slika* (1978)
* *Ludi dani* (1977.)
* *Punom parom* (1978.)

Spoljašnje veze
---------------

* Zvonko Lepetić na IMDb-u (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 95034908
* LCCN: no2011198374
* ISNI: 0000 0000 6622 0664
* GND: 1141266288

 |
**Václav Huml** (Beroun, 18. rujna 1880. – Zagreb, 6. siječnja 1953.) je bio češki i jugoslavenski violinist i glazbeni pedagog. Utemeljitelj je Zagrebačke violinističke škole.

Sviranje violine je učio u Pragu kod svjetski poznatog češkog glazbenog pedagoga Otakara Ševčíka.

Od 1903. radi u Zagrebu gdje predaje na Glazbenoj školi Hrvatskog glazbenog zavoda. Među njegovim poznatim učenicima su Ljerko Spiller i Zlatko Baloković.

1919. je utemeljio, pored ostalih, Zagrebački kvartet.

Od 1921. do kraja života je predavao na zagrebačkoj Muzičkoj akademiji.

Da bi se nastavila tradicije usavršavanja gudačkog komornog glazbarenja na tragu djela Václava Humla, učenici, mahom gudači, poslije studenti zagrebačke Muzičke akademije, osnovali su ZOKOR, Zagrebački omladinski komorni orkestar.

Počasti
-------

Od 1977. se u Zagrebu održava svake četiri godine međunarodno violinističko natjecanje koje nosi ime njemu u čast.

Izvori
------

1. ↑  D.K. Obljetnice. 50 godina ZOKOR-a, Hrvatsko slovo, petak, 21. prosinca 207. str. 19

Vanjske poveznice
-----------------

* MATICA HRVATSKA / Vijenac – 130. OBLJETNICA ROĐENJA VACLAVA HUMLA. Violina koja se ne zaboravlja piše Zlatko Stahuljak
* MATICA HRVATSKA / VIJENAC – Zlatko Stahuljak: Tvorac zagrebačke violinističke škole
***Vánoční sen*** (sh. *Božićni san*) je čehoslovački kratki crno-bijeli igrano-animirani film snimljen 1945. u režiji braće Karela i Bořivoja Zemana. Protagonistica je djevojčica koja ispod božićnog drvca pronalazi poklon u obliku nove lutke, te staru krpenu lutku baca. Radnja prikazuje kako sanja da je krpena lutka oživjela. Karelu Zemanu, kome je to bio režijski debi, *Vánoční sen* je predstavljao prvi eksperiment u kombinaciji igranog i lutkarskog filma. Sljedeće godine je prikazan na prvom Kanskom festivalu gdje je dobio Veliku nagradu za najbolji kratki film. Danas ga se često naziva jednim od klasika žanra.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Vánoční sen* na IMDb-u (`en`)

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Karel Zeman |
| --- |
| Dugometražni filmovi | 
* Poklad Ptačího ostrova
* Cesta do pravěku
* Vynález zkázy
* Baron Prášil
* Bláznova kronika
* Ukradená vzducholoď
* Na kometě
* Pohádky tisíce a jedné noci
* Čarodějův učeň
* Pohádka o Honzíkovi a Mařence

 |
| Kratkometražni filmovi | 
* Vánoční sen
* serijal Pan Prokouk
* Inspirace
* serijal Sindibád

 |
**Viki Glovacki** (Rijeka, 11. rujna 1919. - Zagreb, 14. siječnja 1976.), bio je hrvatski zabavni umjetnik, pjevač, redatelj i glumac.

Životopis
---------

Viki Glovacki rođen je u Rijeci 1919. godine. Završio je gimnaziju u vrijeme izbijanja Drugoga svjetskog rata pa se prijavio u domobransku dočasničku školu. U Zagrebu je tijekom Drugoga svjetskog rata, kao pripadnik Prosvjetne bojne, preuzeo vođenje radio emisije *Hrvat u borbi*. Za tu je emisiju izabirao sugovornike i pisao tekstove, te je bila najslušanija emisija toga doba. Istodobno je sa svojim skečevima i stihovima redovito nastupao na zabavama i čajankama u Hrvatskoj radničkoj komori. Nakon Drugoga svjetskog rata Glovacki je uhićen kao narodni neprijatelj i osuđen na 6 godina tamnice. U kaznionici u Staroj Gradiški bio je od 1945. do 1951. godine. Otpušten s robije, imao je zabranu javnog nastupanja pa je neko vrijeme anonimno pisao tekstove za priredbe Zagrebačkog varijetea, preteče današnjeg Kerempuha. U Varijeteu je Glovacki pokazao da robija nije utjecala na raskoš njegova satiričkog talenta.

Iznimno darovit i poduzetan Glovacki se okrenuo i pisanju pjesama. "Posljednji fijaker" i "Dobro mi došel prijatel" samo su neke od njegovih najpoznatijih pjesama. Vrlo čest gost na Krapinskom i Zagrebačkom festivalu veliku je naklonost publike stekao i organizacijom Prvog pljeska, natjecanja u kojem su karijeru počele mnoge hrvatske glazbene zvijezde.

Jedan od hrvatskih najpoznatijih zabavnih umjetnika Viki Glovacki umro je 14. siječnja 1976. godine u Zagrebu. Pokopan je na zagrebačkome groblju Mirogoju.

Filmografija
------------

### Filmske uloge

* "Tko pjeva zlo ne misli", (1970.)
* "Ne okreći se, sine", kao vojnik (1956.)
* "Milijuni na otoku", kao frizer (1955.)

Izvori
------

1. 1 2  Hrvatska enciklopedija: Glovacki, Viki (Viktor Glowatzky), preuzeto 26. rujna 2013.
2. ↑  Proleksis enciklopedija: Glovacki, Viktor (Viki), preuzeto 26. rujna 2013.
3. ↑  Gradska groblja Zagreb - G, preuzeto 26. rujna 2013.

Vanjske poveznice
-----------------

* Viki Glovacki na IMDb-u (`en`)
Zvonko Bušić, 2009.
**Zvonko Bušić - Taik** (Gorica kraj Gruda, 23. siječnja 1946. – Zadar, 1. rujna 2013.), hrvatski nacionalistički aktivist. Poznat po tome što je u vrijeme SFRJ godine 1976. kao pripadnik radikalne emigracije izveo terorističku akciju prilikom koje je je otet američki putnički avion i postavljena bomba od koje je poginuo njujorški policajac Brian Murray. Bušić je za svoj čin, zajedno sa suprugom Julienne Eden Bušić, pred američkim federalnim sudom osuđen na doživotni zatvor. Od stjecanja hrvatske nezavisnosti su trajala nastojanja hrvatskih vlasti da se Zvonku Bušiću, čija je sestra Zdravka Bušić postala istaknuti član vladajuće stranke HDZ, ishodi uvjetno puštanje na slobodu. Ona su urodila plodom tek 2008. godine, kada je pušten, ali i protjeran u Hrvatsku gdje ga je dio javnosti, pogotovo desne i nacionalističke orijentacije, slavio kao heroja i mučenika. Godine 2013. je u Zadru izvršio samoubojstvo vatrenim oružjem. 

O Zvonku Bušiću je njegova supruga Julienne napisala nekoliko knjiga, uključujući memoare *Ljubavnici i luđaci* 2000. godine, temeljem kojih je 2013. snimljen istoimeni dokumentarni film.

Eksterni linkovi
----------------

***Zvonko Bušić*** na Wikimedijinoj ostavi
Ovo je članak o otoku u Brijunskom arhipelagu.  Za otok iz skupine Paklinskih otoka, v. Jerolim.  

**Sveti Jerolim** je otok u Brijunskom arhipelagu. Zajedno s obližnjim otokom Kozadom nalazi se u sklopu Nacionalnog parka Brijuni. Otok je otvorenog tipa, a za sigurnost turista na njemu brinu djelatnici ove javne ustanove. Duljina otoka je 562 m, a najviši vrh se nalazi na 19 m nadmorske visine. Na sjevernoj strani otoka nalazi se mandrač okružen kamenim molovima s lukobranima. Dubine na glavama pristana su oko 3m. Na južnoj strani otoka je pogodno mjesto za kupanje na žalu uz stijene okruženo čempresima.

Početkom 90-ih godina 20. stoljeća Sveti Jerolim postaje sastavni dio Nacionalnog parka. Od konca Drugog svjetskog rata do 90-ih bio je slovensko odmaralište za invalide, ali i djevojke iz kaznenopopravnih domova, koje su često bile tetovirane što je tada izazivalo čuđenje. Domaći ribari znali su ih zateći kako preplivavaju do Fažane ili Puntižele da bi utekle s otoka. Slovenci su Sv. Jerolim nazivali Stenjak, što je imalo svoju potporu u kamenolomu i velikim stijenama na otoku. Kamenolom su na Sv. Jerolimu počeli eksploatirati još za vrijeme Austro-Ugarske Monarhije. Kameni blokovi vozili su se u Veneciju, Pulu i na Veli Brijun. Tim su kamenjem izgrađene sve kuće na otoku koje su služile kao spavaonice. Otok je prije Drugog svjetskog rata bio u vlasništvu obitelji iz Austrije koja je na vrhu otoka izgradila vilu s dvorištem i dva bunara. Na rubu jedne od terasa vile izgrađena je kapelica u čast zaštitnika Svetog Jerolima pa je upravo zbog toga i otok dobio ime. Kapelice više nema, vidljivi su samo temelji. Ispod brdašca je ulaz u špilju, koji je za vrijeme bivše Jugoslavije bio zacementiran. Za vrijeme bombardiranja u Drugom svjetskom ratu špilja je bila sigurno utočište za mnoge mještane iz obližnjeg Štinjana.

Tijekom turističke sezone otok na dan posjeti od 150 do 200 turista koji dolaze turističkim brodicama iz Pule, Fažane i Puntižele. Iako je Sv. Jerolim nenastanjen na njemu ipak živi deset koza, 20-ak pauna i jedna od najvećih kolonija galebova na sjevernom Jadranu. Slična takva kolonija postoji i na otoku Fraškerić kod Banjola. Planira se dovesti još nekoliko muflona, koja ovca, a možda i koja kokoš ili puran. Turistima je tijekom ljeta na raspolaganju i kafić te tuševi, roštilj i pitka voda. U vodama oko otoka dozvoljeno je kupanje i ronjenje na dah, dok su profesionalni izlov ribe i ronjenje s bocama strogo zabranjeni. U lučicu stane desetak manjih brodica i jedna veća barka. Čelo obale ostaje uvijek prazno jer se na to mjesto vežu turističke brodice.

Ljepotu i mediteransku idilu Sv. Jerolima nagrđuju mnogobrojne ruševine. Početkom Domovinskog rata otok je bio devastiran. Kamene kuće na obali ostale su čitave dok su drvene barake po brežuljku potpuno uništene. Na otoku se za sada ne planira gradnja ni adaptacija, a ni u skorijoj budućnosti.
**Vušmgir** (perzijski: وشمگير‎), na lokalnom kaspijskom iranskom dijalektu doslovno "hvatač prepelica"; ? - 967) bio je vladar sjevernog Irana iz dinastije Zijarida, koji je vladao od 935. do smrti. Na vlast je došao naslijedivši svog brata Mardavidža, ubijenog u atentatu od strane sluga. Taj je atentat izazvao kaos, koji su iskoristili vladari suparničke bujidske dinastije i značajno smanjili zijaridsko područje. Vušmigr je sljedećih 30-ak godina proveo boreći se Bujidima u nastojanju da povrati teritorije, u čemu je imao promjenjivog uspjeha; uglavnom se oslanjao na Samanide kao svoje saveznike. Poginuo je u lovu na vepra, nedugo prije velikog pohoda na zapad organiziranog od strane Samanida. Nakon smrti su Samanidi kao njegovog nasljednika nastojali nametnuti Kabusa, ali je vlast ipak preuzeo najstariji sin Bisutun.

Literatura
----------

* R. N. Frye (1975). *The Cambridge History of Iran, Vol. 4: From the Arab Invasion to the Saljuqs*. ISBN 0-521-20093-8

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Mardavidž**  |  **Zijaridski vladar** 935–967 | Slijedi: **Bisutun**  |
**Vijoglav** (*Jynx torquilla*) je ptica iz porodice djetlića. Zajedno s vrstom *Jynx ruficollis* čini rod *Jynx*.

Opis
----

Izgled vijoglava. Pruge mu pomažu da se stopi s okolinom.
*Jynx torquilla*
Jynx torquilla
Dug je oko 16,5 cm i težak oko 50 grama. Poput djetlića, vijoglavi imaju veliku glavu i dug jezik, koji koriste da izvuku kukce i larve. Imaju i zigodaktilna stopala, sa dva prsta prema naprijed, a dva prema nazad. Međutim, nemaju ukočena repna pera koja djetlići koriste kad se penju po drveću. Zato vijoglavi češće od svojih srodnika sjede na grani nego na uspravnom deblu. Odlično su kamuflirani svojim prugastim perjem smeđe boje. Mužjak i ženka slično izgledaju. 

Kljunovi su im kraći i nisu poput dlijeta kao u pravih djetlića, i zato se uglavnom hrane mravima i drugim kukcima koje traže u trulom drvetu ili na zemlji. Radije koriste stare rupe djetlića nego što prave vlastite. Ženka nese šest do devet bijelih jaja, koja uglavnom ona inkubira sljedećih 12-14 dana.

Kada se ovu pticu uznemiri, ona izokreće svoju glavu i sikće na neprijatelja. Po tome je i dobila svoj hrvatski naziv, a nazivi u mnogim drugim jezicima se isto odnose na tu osobinu: "Wryneck" u Engleskom jeziku, "Wendehals" u Njemačkom jeziku, itd.

Rasprostranjenost
-----------------

Nastanjuju sjever Euroazije, od Britanije do Japana. Zimuje u Africi i južnoj Aziji. Mogu živjeti u otvorenim šumama, voćnjacima, pošumljenim farmama i parkovima.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **vijoglav** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **vijoglavu** |

***Vijoglav*** na Wikimedijinoj ostavi
**Zvonko Petričević** je bio hrvatski košarkaš. Igrao je za reprezentaciju Jugoslavije. Manje je poznato da je bio vrsni likovni umjetnik: slikar i grafičar, koji je djela izlagao diljem svijeta. Na kraju, ali ništa manje važno, bio je veliki humanist koji je pomogao brojnim dobrotvornim asocijacijama.

Studirao je arhitekturu, a u Belgiji je išao na poslijediplomski studij.

Klupska karijera
----------------

Igrao je za Lokomotivu iz Zagreba. U četirima je sezonama bio najboljim strijelcem državnog prvenstva. U prosjeku je postizao 25 koševa po utakmici. Suigrači su mu bili Eduard Bočkaj, Damir Đaković, Ivan Franić, Mirko Glogovac, Većeslav Kavedžija, Dragan Kovačić, Boris Lalić, Ilija Matijević, Zdravko Momčilović, Mirko Novosel, Milivoj Omašić, Matan Rimac, Ivica Valek i drugi.

Planirao je igrati u NBA. Radi toga se je zaputio u SAD gdje je bio u profesionalnim košarkašim kampovima. Uspješno ih je prošao i trebao je igrati u NBA, no predomislio se. Okrenuo se poslovnoj karijeri. Došao je do dopredsjednika američke tvrtke za područje Srednjeg Istoka.

Reprezentativna karijera
------------------------

Za Jugoslaviju je odigrao 101 susret. Sudjelovao je na dvjema Olimpijadama. Osvajač je nekoliko srebrnih odličja s jednog svjetskog prvenstva, dvaju europskih prvenstava te jedne bronce s europskog prvenstva.

Izvori
------

* Motocross Jaska[*mrtav link*] Na zagrebačkom Mirogoju ispraćena legenda hrvatskog sporta - proslavljeni košarkaški reprezentativac, 27. svibnja 2009.



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* CONOR.SI: 214295395

 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Zvonko Petričević** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Punta Gorda** je grad od 6,664 stanovnika. na jugu Belizea u Okrugu Toledo u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Punta Gorda je lučki grad u Honduraškom zaljevu, udaljen 269 km od Belize Citya na sjeveru.

Preko 90 % stanovnika su Karibi, a ostatak su Kreoli i Španjolci.

Historija
---------

I on je kao i Stann Creek nastao kao naselje Karipskih indijanaca izbjeglih iz španjolskih kolonija.

Jezuitski redovnici su 1745. osnovali misiju i sagradili prvu crkvu i kuće.
Kad je naselje poraslo dobilo je i policijsku stanicu, a povremeno ga je posjećivao sudija iz Stann Creeka. Vremenom je uveden urbanistički red i toliko je narastao da je 1882. odabran za administrativni centar Okruga Toledo.

Pored luke iz koje se izvozi šećerna trska, banane i kokosi. privreda se bazira na građevinarstvu, ribarstvu i turizmu.

Današnja Punta Gorda je gradić sa regionalnom bolnicom, nekoliko crkava, kampusom univerziteta iz Belize Citya i dvije srednje škole.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Punta Gorda Town in Toledo*" (engleski). City population. Pristupljeno 11.05.2023.
2. 1 2 3  „*Punta Gorda Town Profile* "(engleski). Punta Gorda Belize. Pristupljeno 11.5. 2023.
3. 1 2 3  „*Town clock in Punta Gorda, and a little history of Punta Gorda*" (engleski). Ambergris Caye. Pristupljeno 11.05.2023.
4. ↑  „*Punta Gorda*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 11.05.2023.

Vanjske veze
------------

***Punta Gorda, Belize*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Punta Gorda* (`en`)
**Vladimir Sergejevič Solovjov** (rus. *Влади́мир Серге́евич Соловьёв*; Moskva, 28. januar 1853 — Uzkoje, 30. avgust 1900) bio je ruski filozof, teolog, pesnik, pisac pamfleta i književni kritičar, koji je igrao značajnu ulogu u razvoju ruske filozofije i poezije s kraja 19. i duhovnog preporoda s početka 20. veka.

Život i rad
-----------

Vladimir Sergejevič Solovjov, sin istoričara Sergeja Mihajloviča Solovjova, rođen je u Moskvi, 28. januara 1853. Njegova majka, Poliksena Vladimirovna, bila je poljskog porekla, i među njenim precima bio je mislilac Grigorij Skovoroda.

U svojim tinejdžerskim danim Solovjov se odrekao pravoslavlja zarad nihilizma, ali je kasnije njegovo neodobravanje pozitivizma viđeno kao izražavanje stavova u skladu sa stavovima pravoslavne crkve.

U svom delu „Kriza zapadne filozofije: Protiv pozitivizma" Solovjov je kritikovao pozitivističko odbijanje Aristotelovog esencijalizma, odnosno filozofskog realizma. Pozitivizam, prema Solovjovu, samo potvrđuje pojavu nekog objekta, negirajući intuitivnu realnost koju ljudi doživljavaju kao deo svoje svesti.

Vladimir Solovjov postao je prijatelj i poverenik Fjodora Dostojevskog. Suprotno od stavova Dostojevskog, Solovjov je bio naklonjen rimokatoličkoj crkvi. On se zalagao za ukidanje raskola (ekumenizam, sobornost) između pravoslavne i katoličke crkve - eventualno, „sa etičke i socijalne tačke gledišta", spajajući sve u katolicizam.

Solovjov se nikada nije ženio, niti je imao decu, ali, vodio je idealizovane odnose, koje je ovekovečio u svojoj duhovnoj ljubavnoj poeziji, uključujući dve žene po imenu Sofija. Odbacio je tvrdnje mistične Ane Šmit, koja je tvrdila da je njegov božanski partner.

Solovjov je umro kao siromašni beskućnik 1900. godine, ostavljajući svog brata Mihajla Sergejeviča i nekoliko kolega da brane njegovo intelektualno nasleđe.

Uticaj
------

Široko je rasprostranjeno mišljenje da je Solovjov bio glavna inspiracija za Dostojevskog za likove Aljoše i Ivana Karamazova u delu Braća Karamazovi. Uticaj Solovjova se takođe može videti u delima simbolista i neoidealista kasnije ruske sovjetske ere. Njegova knjiga „Smisao ljubavi" može se posmatrati kao jedan od filozofskih izvora Tolstojeve „Krojcerove sonate" (1889). Ovo je takođe delo u kome je uveo pojam "sizigi" da bi označio "bliski savez".

Solovjov je uticao na religioznu filozofiju Nikolaja Berđajeva, Sergeja Bulgakova, Florenskog, Franka, na ideje Rudolfa Štajnera i poeziju i teoriju ruskih simbolista, odnosno Belija, Bloka i drugih.

Literatura
----------

* Judith Deutsch Kornblatt (2009). *Divine Sophia: The Wisdom Writings of Vladimir Solovyov*. Cornell University Press. str. 22, 12. ISBN 978-0-8014-7479-8.
* Kostalevsky, Marina (1997). *Dostoevsky and SolovievThe Art of Integral Vision*. Yale University Press. ISBN 0-300-06096-3.

Spoljašnje veze
---------------

***Vladimir Solovjov*** na Wikimedijinoj ostavi

* Biografija na sajtu Internet enciklopedije filozofije
* Njegova ili dela o njemu Arhivirano 2015-05-28 na Wayback Machine-u
Koordinate: 66°00′N, 169°00′W

Beringov moreuz. Čukotsko poluostrvo se nalazi na levoj
**Čukotsko poluostrvo**, je poluostrvo u Rusiji. Nalazi se u severoistočnoj Aziji između Čukotskog i Beringovog mora odvojeno od Severne Amerike Beringovim morezuom. 

Njegova najistočnija tačka je rt Dežnjev, ujedno je i najistočnija tačka Azije. U reljefu poluostrva prevladavaju kupolasta uzvišenja. Najviši vrh je Inimngej 1250 m. Znatna su nalazišta ruda kalaja i volframa, a ima i zlatonosnih ruda. Najvećim delom je pod tundrom. Stanovnici su Čukči i Eskimi. Bave se lovom i ribolovom. Najveća naselja su Proviđenje na Beringovom moru i Uzlen na Čukotskom moru.

Po njemu je ime dobio Čukotski autonomni okrug, također poznat kao Čukotka.

***Čukotsko poluostrvo*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 239890778
* LCCN: sh85025482
* GND: 4061114-0
* NKC: ge407653

 |
**Virgil Keel Fox** (3. maj, 1912. - 25. oktobar, 1980.) je američki orguljaš, posebno poznat po svojim koncertima Bachove muzike, "Heavy Organ". Ovi koncerti održavali su se uz light show i dopadali su se publici 1970-ih, kojoj je bila bliža rock muzika od klasične. Njegovi snimci, napravljeni tokom 1950-ih i 1960-ih, objavljeni su poslednjih godina na kompakt diskovima.

Fox je bio gej.

Rođenje i studije
-----------------

Fox je pokazao muzički talenat u ranoj mladosti. Svirao je orgulje za crkvenu misu već sa deset godina. Svoj prvi koncert održao je 1926. godine.

Od 1926. do 1930. studirao je u Chicagu kod nemačkog orguljaša, Wilhelma Middelschultea. Njegovi drugi učitelji bili su Hugh Price, Louis Robert i Marcel Dupré. Diplomirao je na *Peabody Institute of Music* u Baltimoreu, gde je bio prvi student koji je završio program za godinu dana.

Početak karijere
----------------

Od 1936. svirao je u crkvi u Baltimoru, dok je predavao na Peabodyju. Tokom avgusta i septembra, 1938. godine održao je koncerte u Ujedinjenom Kraljevstvu i u Nemačkoj.

Vojska
------

Tokom Drugog svetskog rata, Fox je pristupio vazdušnim snagama američke vojske, gde je dobio i unapređenje. Dok je bio u vojnoj službi održao je više od 600 koncerata.

Crkva Riverside
---------------

Nakon rata postao je orguljaš u poznatoj Riverside Church u New Yorku, gde se zadržao od 1946. do 1965. godine. Pod njegovom upravom, crkvene orgulje su proširene i postale su jedne od najvećih u svetu. Postao je poznat po izvođenju muzike tokom misa, a snimci su ga doveli pred širu publiku. Godine 1965. napustio je mesto crkvenog orguljaša, kako bi se posvetio nastupima.

Spoljne veze
------------

* The Virgil Fox Legacy
* The Virgil Fox Society
* OrganArts
* Virgil Fox na YouTube-u
* The Virgil Fox Allen Touring Organ
* Friends of Virgil Fox
* Review of "The Fox Touch" Arhivirano 2012-02-04 na Wayback Machine-u
* Virgil Fox na Find a Grave
**Vasilij Mihajlovič Golovnin** (ruski: Василий Михайлович Головнин) (selo Guljniki (Rjazanjska oblast), 19. april 1776. – Sankt Peterburg, 11. jul 1831.), bio je ruski istraživač, pomorac, viceadmiral i dopisni član Ruske akademije nauka iz Sankt Peterburga.

Biografija
----------

Vasilij Golovnin je završio Rusku carsku pomorsku akademiju Kronštat u Sankt Peterburgu 1792. i nakon tog je služio kao dobrovoljac u Kraljevskoj ratnoj mornarici Ujedinjenog Kraljevstva od 1801. do 1805. godine. Kasnije je po nalogu ruskog cara Aleksandra I otplovio 1807. istraživati obale Aljaske, Kurila i Kamčatke. Nakon što je oplovio rt Horn, doplovio je 1809. do Kamčatke. Za vrijeme dok je 1811. istraživao jedan od kurilskih otoka, zarobili su ga Japanci i zadržali pune dvije godine. On je to vrijeme iskoristio i napisao esej *Moje japansko zarobljeništvo 1811–1813*, kog je objavio 1816. godine. Njegovo objavljivanje izazvalo je pojačan interes za tad prilično nepoznati i od Evrope do Amerike izolirani Japan. Ponovno je po nalogu vlade krenuo na plovidbu oko svijeta brodom *Kamčatka* od 1817. do 1819. i tako nastaviti posao kartografiranja obala Kurilskih otoka i Kamčatke. Golovnin je kasnije služio kao šef brodogradnje i načelnik ruske mornarice. Znatno je ojačao rusku mornaricu izgradivši oko 200 novih ratnih brodova, među kojima je bio i prvi parobrod izgrađen u Rusiji. Vasilij Golovnin napisao je dvije knjige; *Putovanje na Kamčatku* (1819) i *Putovanje oko svijeta*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Vasily Mikhaylovich Golovnin*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 11. 2013.

Vanjske veze
------------

***Vasilij Golovnin*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Vasily Mikhaylovich Golovnin* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 61726722
* LCCN: n79097302
* ISNI: 0000 0001 0907 811X
* GND: 119529750
* SUDOC: 094129835
* BNF: cb137513257 (podaci)
* NLA: 35320753
* NDL: 00441231
* NKC: js2018991882
* RSL: 000039669
* CiNii: DA00992087

 |
Hans Memling: Veronika drži rubac.
**Veronikin rubac** (lat. *Sudarium*) je katolička relikvija. Prema kršćanskoj tradiciji, Isus je obrisao lice u rubac, koji mu je pružila pobožna žena Veronika, za vrijeme Križnog puta.

Sveta Veronika iz Jeruzalema srela je Isusa duž Križnog puta (lat. *Via Dolorosa*) na putu prema Kalvariji. Kada je zastala obrisati krv i znoj s njegova lica sa svojim rupcem, Isusova slika, odraz njegova lica ostao je utisnut na platnu. 

Događaj je obilježen kao šesta postaja Križnoga puta. Prema nekim verzijama, Veronika je kasnije otputovala u Rim predstaviti rubac rimskom caru Tiberiju. Prema legendi, rubac posjeduje čudesne karakteristike: gašenja žeđi, liječenja sljepoće, pa ponekad čak i podizanja mrtvih.

Priča nije zabilježena u svom sadašnjem obliku sve do srednjeg vijeka, a zbog toga je vjerojatno historijska. Ne spominje se u Evanđeljima.

Relikvija se čuva u svetištu u Manoppellu, mjestu u Abruzzu, podno Majelle, nedaleko od Pescare.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2013-12-31 na Wayback Machine-u Preuzeto 5. februara 2013.
**Vasilij Niktič Mitrohin** (rus. *Васи́лий Ники́тич Митро́хин*; 3. mart 1922 - 23. januar 2004) bio je sovjetski obavještajac, poznat po tome što je za vrijeme višedecenijske službe u samom vrhu tajne službe KGB imao pristup arhivi najstrože čuvanih dokumenata o kojima je za sebe radio rukom pisane bilješke. Nakon propasti SSSR je 1992. sa zbirkom tih bilješki prebjegao u Ujedinjeno Kraljevstvo, gdje je ona 1999. objavljena pod naslovom *Mitrohinova arhiva*. Mitrohin je o tome, kao i svojoj karijeri i KGB napisao nekoliko knjiga, uključujući dvije sa Christopherom Andrewom, službenim historičarom britanske obavještajne službe MI5.

Vanjske veze
------------

* The Mitrokhin Archive from the Cold War International History Project
* *Spy Fever Strikes UK* at **Literature of Intelligence, Muskingum College** na sajtu Wayback Machine (*arhivirano 4. maja 2006.*)
* BBC News - BRITAIN BETRAYED - Spies who betrayed Britain - Monday, 20 December 1999 na sajtu Wayback Machine (*arhivirano 18. januara 2000.*)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 117182823
* LCCN: n99275475
* ISNI: 0000 0001 1938 900X
* GND: 122168569
* SELIBR: 77370
* SUDOC: 055283802
* BNF: cb13599924z (podaci)
* BIBSYS: 99052157
* NKC: jo20010087053
* CiNii: DA12898654

 |
**Vasil ibn Ata** (700–748) (arapski: واصل بن عطاء‎) bio je islamski teolog i pravnik, koga mnogi danas smatraju osnivačem Mutazilitske škole islamske misli. Rodio se u Arabiji i ispočetka studirao kod Abd-Allah ibn Muhammad ibn al-Hanafiyyaha, unuka rašidunskog kalifa Ali ibn Abi Taliba. Kasnije je otputovao u Basru gdje se obrazovao kod Hasana al-Basrija, jednog od Tabi‘ina. Smatra se da je tamo razvio osnove mutazilitske misli, nastojeći otkloniti konflikt između teologije i politike. Bio je oženjen za sestru Amr ibn Ubayda.

Izvori
------

1. ↑  Al-Melal wan-Nahal (الملل والنحل) - Ja'far as-Sabhani Arhivirano 2007-09-10 na Wayback Machine-u (arapski)

Eksterni linkovi
----------------

* Wasil ibn Ata an article by encyclopedia Britannica online.
* Wasil ibn Ata (ra) & The Mutazilla Encounter The Khawarij
* Imam Jafar As Sadiq (as) and The Mu`tazila
* Imam Zayd ibn Ali (as) and The Mu`tazila

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 66514175
* LCCN: n87908362
* ISNI: 0000 0003 9924 025X
* GND: 118932543
* BNF: cb12200950t (podaci)

 |
*Za ostale upotrebe, v. Varvara (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 42° 03′ 45" SGŠ, 21° 01′ 02" IGD

**Varvara** (mak. *Varvara*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Varvara pripada opštini Tearce.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Varvara je smešteno u severnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Srbijom (8 km severno od naselja). Od najbližeg većeg grada, Tetova, naselje je udaljeno 15 km severno.

Varvara se nalazi u donjem delu istorijske oblasti Polog. Naselje je položeno na prvim brdima zapadno od Pološkog polja. Istočno od naselja tlo se strmo spušta u polje, a zapadno se izdiže glavno bilo Šar-planine. Nadmorska visina naselja je približno 830 metara.

Klima u naselju je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Varvara je prema poslednjem popisu iz 2002. godine bila bez stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju bili su makedonski Sloveni hrišćanske vere.

Vidi još
--------

* Opština Tearce

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Varvara (Makedonija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.tearce.gov.mk Zvanična stranica opštine Tearce

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Tearce |
| --- |
| **Tearce** • 
Brezno •
Varvara •
Glođi •
Dobrošte •
Jelošnik •
Lešok •
Neprošteno •
Nerašte •
Odri •
Prvce •
Pršovce •
Slatino |  |
**Sabanê**, jedna od nekoć najjačih skupina Nambikwara Indijanaca koja je u ranom 20 stoljeću obitavala u džunglama u blizini Campos-Novosa u zapadnom Brazilu. Rana populacija prije epidemija koje su vladale između 1907. i 1930. iznosila je oko 1,000. Godine 1928. kada posjećuju telegrafsku postaju Campos-Novos izbrojeno je svega 127 muškaraca, kojima još treba pribrojati žene i djecu. U 11. mjesecu 1929. godine pogodi ih epidemija gripe, da bi ih 1938. preostalo 19 muškaraca sa ženama i djecom.
Sabanê koje je vidio Claude Lévi-Strauss bila je udružena sa skupinom Tarundé, koji su im po svemu bili bliski, osim po jeziku, pa su se sporazumijevali pomoću nekoliko osoba koje su služile kao tumači.

Sabanê nisu nestali, preostalo ih je 60 na Mato Grossu (1995 AMTB), ali se integriraju u brazilsku kulturu. Jezik sabanes (abones ili sabanê) član je porodice Nhambicuaran. Indijanci su trilingualni u sabanes, sjeverni nambikwara i portugalskom.

Literatura
----------

* Claude Lévi-Strauss, Tristes tropiques

Vanjske poveznice
-----------------

* Sabanês
* tropiques
**Sir Vasilij Borisovič Livanov**, MBE, FMF, PAR (ruski: **Васи́лий Бори́сович Лива́нов**; Moskva, 19. srpnja 1935.), ruski i sovjetski glumac najpoznatiji po ulozi Sherlocka Holmesa u proslavljenom serijalu *Priključenja Šerloka Holmsa i doktora Vatsona* Igora Maslennikova. 

Njegov otac, Boris Livanov, bio je ugledni kazališni glumac, a sam Vasilij je karijeru prvo započeo u kazalištu da bi se na filmu prvi puta pojavio 1959. godine. Tokom 60-ih i početkom 70-ih, Livanov se pojavljuje u tek nekoliko filmova, ali je nakon 1979. i uloge Sherlocka Holmesa u prvoj sovjetskoj (i ruskoj) adaptaciji Doyleovih priča ostvario veliku popularnost. Godine 2006. postao je počasni član Britanskog Imperija zbog svog doprinosa kazališnoj i filmskoj umjetnosti. 

Oženjen je s Elenom Livanovom, a privatno je blizak prijatelj s Vitalijem Solominom i Rinom Zeljonajovom, s kojima je glumio u serijalu *Priključenja Šerloka Holmsa i doktora Vatsona*. 


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 13407535
* LCCN: n88619602
* ISNI: 0000 0001 1459 9382
* GND: 130135348
* SELIBR: 227978
* SUDOC: 139605797
* MusicBrainz: 758ee46f-6e3d-4d94-8cd8-8318d328632c
* NKC: pna2009504828

 |
**San Carlos** je grad od 32,661 stanovnika i općina od 53.024 stan. u centru Čilea (Regija Ñuble) u Provinciji Punilla u kojoj je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

San Carlos leži u Centralnoj čileanskoj dolini u slivu rijeke Ñuble, udaljen oko 133 km sjeveroistočno od Concepcióna i svega 32 km sjeverno od svog regionalnog centra Chillána.

### Klima

Grad ima Mediteransku klimu sa kišovitim zimama i vrućim sušnim ljetima i prosječnom godišnjom temperaturom od 12 do 15 ° C.
Godišnje padne prosječno oko 1.346 mm kiše, i to od jeseni do zime.

Historija
---------

U 18. vijeku na mjestu današnjeg grada postojalo je naselje lokalnih indijanaca Mapucha - *Itihue*. Prvi španjolski kolonisti počeli su dolaziti u posljednjoj četvrtini tog vijeka, tako da je ono 1783. prvi put dokumentirano pod imenom *Villa San Carlos de Itihue*.

Dekret o osnivanju *Ville de San Carlos* potpisan je 3. jula 1800.

Prvi urbanistički plan sa ortoganalnim rasporedom ulica naselje je dobilo 1801.
Općina San Carlos osnovana je 1854. od tad se održavaju povremene sjednice kako bi se riješili problemi zajednice.

San Carlos je dobio status grada 9. juna 1865. kad je nakupio 5.456 stan.
Poprilično je stradao u potresu koji ga je pogodio 20. februara 1835.
Željeznička pruga do San Carlos izgrađena je 1874. ponovno je stradao u potresu 1939. ali je usprkos tome rastao zahvaljujući dolasku novih stanovnika i razvio se u respektabilno trgovište.

Danas je poznat po vinarstvu i voćarstvu.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Španija Baena, Španjolska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Chile: Ñuble*" (engleski). City population. Pristupljeno 15. 11. 2020.
2. 1 2 3   „Ubicacion" (španjolski). Municipalidad de San Carlos. Pristupljeno 15.11. 2020.
3. 1 2 3   „Población de San Carlos" (španjolski). Municipalidad de San Carlos. Pristupljeno 15.11. 2020.
4. 1 2 3 4 5 6   „Resena Historica de la Comuna de San Carlos" (španjolski). Municipalidad de San Carlos. Pristupljeno 15.11. 2020.

Vanjske veze
------------

***San Carlos (Čile)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de San Carlos* (službene stranice) (`es`)
„Urota" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Urota (razvrstavanje).
**zavjera** (ijek.) ili **zavera** (ek.), odn. **urota** ili **konspiracija** (latinski: ), u najširem smislu označava tajno udruživanje dviju ili više osoba u svrhu pripremanja, pomaganja i izvršavanja određene radnje na štetu neke osobe ili organizacije, i to najčešće uz zloupotrebu nečijeg povjerenja. 

U užem smislu se pod zavjerom podrazumijeva gore navedeno tajno udruživanje u političke svrhe, odnosno s ciljem izvođenja djela koje za cilj imaju same temelje ustavnog poretka neke države, a što može uključivati državni udar ili terorističke napade i atentate čija su meta najistaknutiji predstavnici vlasti.

U kontinentalnom kaznenom pravu se za zavjere koristi izraz zločinačko udruživanje.

Popis najznamenitijih zavjera u historiji
-----------------------------------------

* Katilinina zavjera 63. pne.
* Zavjera *Oslobodilaca* protiv Julija Cezara 44. pne.
* Pizonova zavjera protiv Nerona 65.
* Barutna zavjera protiv engleskog kralja i Parlamenta 1605.
* Zavjera protiv vrha američke vlade 1865.

Vidi još
--------

* Udruženi zločinački poduhvat
* Teorije zavjere
**San Carlos** je općina od 51,915 i grad od 17,171 stanovnika. na jugu Nikaragve u Departmanu Río San Juan u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

San Carlos se nalazi na krajnjem jugostočnom kraju Jezera Nikaragva pored granice sa Kostarikom, 
na mjestu gdje izvire Rijeka San Juan.

Historija
---------

Iako ne postoje nikakvi sigurni dokazi, pretpostavlja se da ga je osnovao kapetan Gabriel de Rojas 1527. pod imenom - *Nueva Jaen*. Ali nije sigurno da je Nueva Jaen, baš današnji San Carlos, jer se još 1679. spominje da ne postoji nikakav grad na izvoru rijeke i da bi ga iz strateških razloga trebalo podići.

Za kolonijalnih vremena rijeka San Juan bila je važna kao prometnica pa su mnogi trgovci iz Granade počeli su osnivati velike rančeve duž obala jezera Nikaragva. 
U tom vremenu San Carlos je služio kao i kao utvrda za zaštitu od gusarskih napada.

Sve do kraja 19. vijeka, kontrola nad rijekom San Juan bila je uzrok političkih sukoba između stranih kompanija, koje su duž njenog toka ekspoatirali šume, podizali plantaže banana i borile se međusobno oko brodskog transporta između dva oceana.
Kad su te aktivnosti završile, rijeka i sama regija pale su u zaborav.

Današnji San Carlos je trgovački centar stočarskog kraja, pored tog je i važna luka i grad drvne industrije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*San Carlos*" (španjolski). Nicaragua Única Original INTUR. Pristupljeno 24.4.2023.
2. 1 2 3 4 5 6  „*San Carlos Municipality in Nicaragua*" (engleski). City population. Pristupljeno 24.4.2023.
3. 1 2  „*San Carlos in Río San Juan*" (engleski). City population. Pristupljeno 24.4.2023.
4. 1 2 3 4  „*San Carlos, Nicaragua*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 24.4. 2023.

Vanjske veze
------------

***San Carlos (Nikaragva)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldía de San Carlos, Río San Juan* (stranice na Facebooku) (`es`)
**Punta Kristo** (tal. *Punta Christo*) je prigradski turistički predio u u Puli koje administrativno pripada mjesnom odboru Štinjan.

Punta Kristo je zapravo poluotok koji na strani spojenom s kopnom graniči sa Štinjanom. S okolnih strana je okružen morem. Sa sjevera Fažanskim kanalom do rta Proština (uvale Cuf, rt Hrvati), a s juga Pulskim zaljevom od rta Proštine (Štinjanska draga). Sjeverno od poluotoka nalaze se otoci Sv. Jerolim i Kozada u sastavu Nacionalnog parka Brijuni.

Na poluotoku se nalazi austrijski fort Punta Christo u kojem se održavao nekoliko puta Seasplash Reggae festival.

Na početku Domovinskog rata Pula je živjela u strahu od napada JNA-a iz mnogobrojnih vojarni smještenih po gradu kao i Zrakoplovne baze. Pod prijetnjom topovskih cijevi s Muzila i Katarine među stanovništvom jača želja za obranom. Stvorena je Samostalna satnija mornaričkog pješaštva "Vange" koje su formiranjem ratne luke Pula zauzele položaj Punta Kristo-Zonka te utvrdu Barbariga kod Fažane. Od tada su se brodovi JRM-a morali prdržavati reda pri ulasku u luku. "Vange" su kasnije djelovale na dubrovačkom ratištu i u Dalmaciji.
**Športski klub Zagreb** osnovan je u u 1919. godine pod imenom **Športski klub Plamen**. Klub je osnovan na inicijativu Franje Biščana, Stjepana Čižmeka i Kolomana Sovića u gostionici *Amerikanac* na Tratinskoj cesti.

Povijest kluba
--------------

U dvorištu zgrade tesarskog obrtnika Franje Biščana i stolarskog obrtnika Artura Gabrona na Tratinskoj cesti 9 u ljetnim mjesecima 1919. godine okupljala se omladina i igrala nogomet. Igranje nogometa kasnije se preselilo na *Opatičku livadu*, na početku današnje Tratinske i Kranjčevićeve ulice. Veliko zanimanje za nogometom dovelo je do osnivanja kluba pod imenom *Športski klub Plamen*. Tadašnje vlasti nisu odobrile naziv kluba, te je na ponovnom sastanku odlučeno da se klub nazove *Športski klub Zagreb*. Klub je 1920. godine postao član Zagrebačkog nogometnog podsaveza, a do 1941. godine igrao je u prvenstvima II. i III. razreda Zagrebačkog nogometnog podsaveza. U proljeće 1941. godine tadašnji Povjerenik za šport u NDH prisilno je ujedinio klub sa Viktorijom u klub naziva *Krešimir* koji ubrzo mijenja naziv u *HŠK Viktorija*. Posljednju natjecateljsku utakmicu klub je odigrao 23. ožujka 1941. godine i pobijedio Derby s 2:1.

Zanimljivo
----------

U isto vrijeme je osnovan još jedan klub s nazivom Zagreb, te je dogovoreno da se međusobnom utakmicom odluči kome će pripasti taj naziv. Prva utakmica je odigrana na *Opatičkoj livadi*, a druga na vojnom vježbalištu na Črnomercu. ŠK Plamen je pobijedio obje utakmice, te je dobio pravo nositi naziv ŠK Zagreb.

Ostali nogometni klubovi s nazivom Zagreb
-----------------------------------------

* Hrvatski tipografski športski klub Zagreb
* Nogometni klub Zagreb

Izvori
------

* Časopis Hrvatskog olimpijskog odbora: Olimp, broj 31, lipanj 2009. ISSN 1331-9523, Prilog: Povijest hrvatskog športa, broj 149, UDK 796/799(091), CODEN: PHSPFG, ISSN 1330-948X, Devet desetljeća najzagrebačkijeg nogometnog kluba Arhivirano 2010-02-16 na Wayback Machine-u
* NK Maksimir: "Viktorija" Zagreb[*mrtav link*]
* NK Maksimir: II. razred prvenstva Zagreba (3. stupanj natjecanja), sezona 1940./41. Arhivirano 2016-04-22 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
NK Zagreb |
| --- |
| klub | klub • prvenstvene sezone • u kupovima • u međunarodnim natjecanjima |
| povezani klubovi | Amateur • HTŠK Zagreb • ŠK Zagreb • Grafičar • Milicioner (Borac) • Zagrebački plavi |
| stadion | Kranjčevićeva |
| suparnici | Dinamo (zagrebački derbi) |
| ostalo | kategorija • igrači (popis) |
**Vesna Zmijanac** (Nikšić, 4. januar 1957) je srpska folk pevačica.

Biografija
----------

Rođena je 4. januara 1957. godine u Nikšiću gde joj je porodica (otac Dušan poreklom iz Kutine, majka Kovina poreklom iz okoline Kraljeva]]) boravila zbog očevog posla. Kad je imala godinu dana, roditelji su joj se razveli, a ona je odrasla kod bake po majci u selu Kovači kraj Kraljeva. Završila je osnovnu školu u obližnjoj Ribnici i kurs za daktilografkinju. Svoj prvi pevački angažman je imala sa samo petnaest godina u kafani u mestu Bivolje kraj Kruševca, nakon čega je majka,koja je bila gastarbajter u Austriji, odvodi kod sebe u Beč gde jedno vreme provodi učeći srednjotehničku školu koju nikad nije završila i radeći na pokretnoj traci u jednoj od Simensovih fabrika. Ni tu se nije puno zadržala, ubrzo se vraćajući u Jugoslaviju gde nastavlja pevačku karijeru po kafanama na Ibarskoj magistrali.

Pevačku karijeru je započela 1979. godine singlom *„Hvala ti za sve"*, posle toga je usledilo još nekoliko singlova i prvi album 1981. godine. Izdala je 13 albuma, 6 singlova i nekoliko kompilacija.Pored pevačke karijere pojavljivala se i u nekoliko serija i filmova kao što su *„Sok od šljiva", „Kamiondžije 2", „Kamiondžije opet voze"*. 

Iz braka sa bivšim mužem Vladom Jovanovićem, svojevremeno šefom marketinga PGP RTSa dobila je 1989 ćerku Nikoliju. Pojavljivala se u rijalitiju Survivor Srbija 2010. godine.

Singlovi
--------

Vesna Zmijanac je u svojoj karijeri snimila 6 singlova od kojih je 4 snimila na početku karijere, odnosno 1979, a 2 1981. godine.

### 1979.

* Hvala ti za sve (1979)
* Ti nisi čovek koji zna da voli (1979)
* Ostavljen žena (1979)
* Pođi sa mnom il ostani s njom (1979)

### 1981.

* Vetar duva oko kuće (1981)
* Ko nam se u ljubav meša (1981)

Albumi
------

### 1982—1991.

* Ljubi me, ljubi lepoto moja (1982) - srebrna
* Ti mali (1983) - srebrna
* Šta će meni šminka (1984) - zlatna
* Zar bi me lako drugome dao (1985) - zlatna
* Dođi sto pre (1986) - dijamantna
* Jedan si ti (1987) - dijamantna
* Istina (1988) - dijamantna
* Najveći hitovi (1989) - dijamantna
* Svatovi (1990) - dijamantna
* Vesna Zmijanac (1990) - kompilacija - dijamantna

### 1992—2000.

* Ako me umiriš sad (1992) - dijamantna
* Idem preko zemlje Srbije (1994)
* Malo po malo (1995)
* Posle svega, dobro sam (1997)

### 2001— .

* Šta ostane kad padnu haljine (2003)
* Sve za ljubav ˙(2011)

Kompilacije
-----------

* Najveći hitovi (1989) - dijamantna
* Nezaboravni hitovi

TV emisije
----------

* Show Vesne Zmijanac (1987)
* Istina Show Vesne Zmijanac (1989)

Knjige
------

* Kad zamirišu jorgovani (autobiografska knjiga, 2000)

Filmografija
------------

### Filmovi

* Sok od Šljiva, (1981)
* Kamiondžije 2, (1983)
* Kamiondžije opet voze, (1984)
* Novogodišnja priča, (1994)

### Pesme iz filmova

* Uveli su rumeni obrazi ( Sok Od Šljiva) (1981)
* Poznati me nikad neće (Kamiondžije 2) (1983)
* Kazni me (ZG80)

Spoljašnje veze
---------------

* [*mrtav link*]
* Arhivirano 2010-03-16 na Wayback Machine-u
**Šat al-Arab** (arap. *Arapska obala*) ili **Arvand-Rud** (perz. *rijeka Arvand*), rijeka koja protječe kroz Irak i Iran.

Hidrografija
------------

Izvor rijeke spojnica je glavnih tokova Eufrata i Tigrisa kod iračkog naselja Al-Kurne, a nalazi se na nadmorskoj visini od četiri metra. Rijeka se proteže dužinom od 193 km i ulijeva se u Perzijski zaljev između iračkog poluotoka Fav i iranskog otoka Hezr. U kontekstu političke geografije, tok rijeke može se podijeliti na sjeverni koji protječe kroz Irak odnosno južni koji čini iračko-iransku granicu. Na desnoj (zapadnoj) obali nalaze se irački gradovi Basra i Fav, a na lijevoj (istočnoj) iranski gradovi Hejn, Horamšaher i Abadan. Zbog velikog strateškog značaja, rijeka je u posljednjih 250 godina bila predmetom brojnih političkih sukoba između Irana s jedne odnosno Osmanskog, Britanskog Carstva i Iraka s druge strane.

Porječje ove rijeke do sredine 1970-ih bila je najveća šuma datulja na svijetu i sastojala se od 17 – 18 milijuna stabala, ali zbog tri velika rata (1980.-1988. 1991. i 2003.) došlo je do ekološke katastrofe i 80%-tnog uništenja šume.

Povezano
--------

* Eufrat
* Tigris

Izvori
------

1. ↑  „Shatt Al-Arab" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 10. 10. 2012.

Literatura
----------

* (`en`) Potts, Daniel T. (20. srpnja 2004.). *Šaṭṭ al-ʿArab*, Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University.
* (`en`) Britannica (2012.). *Shaṭṭ Al-ʿArab*, Encyclopædia Britannica. Chicago, Illinois: Encyclopædia Britannica, Inc. ISBN 9781593393106, OCLC 71783328.

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Šat al-Arab** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 225281536
* LCCN: sh85121163
* GND: 4273250-5

 |
**Vespasiano I Gonzaga** (Fondi, 1532. – Sabbioneta, 1591), prvi knez Sabbionete u kojoj je vladao od 1577. do 1591. godine.

Biografija
----------

Vespasiano Gonzaga rođen je kao sin Luigija Gonzage i Isabelle Colonna, a kako je rano ostao siroče, odgojili su ga i podigli Giulia Gonzaga i kardinal Ercole Gonzaga. Od cara Sveto Rimsko Carstvo i španjolskog kralja Karla V je 1541. dobio neke domene u Lombardiji oko Sabbionete, koju je kasnije uspio transformirati iz sela u grad i dostojnu prijestolnicu svoje male kneževine s izvanrednim palačama i umjetničkim kolekcijama.

Vespasiano je dugo vremena proveo u vojsci španjolskog kralja Felipea II, u kojoj se istakao kao hrabri vojnik i vješt inženjerac, pa ga je on nagradio najvišom plemićkom titulom *Grandeza de España*. Nakon uspješne vojne karijere se 1576. konačno skrasio u Sabbioneti, koja je 1574. uzdignuta u rang kneževine. Kasnije se oženio Dianom Folch (umrla 1559), zatim Annom Aragonskom (umrla 1567), a nakon tog Margheritom Gonzaga. Kasnije se govorilo da je svoje prve dvije žene ubio. Nasljedila ga je kći Isabella.

Povezano
--------

* Sabbioneta

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Vespasiano Gonzaga duca di Sabbioneta*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 13. 3. 2019.

Vanjske veze
------------

***Vespasiano I Gonzaga*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Vespasiano Gonzaga duca di Sabbioneta* (`it`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Knez Sabbionete (1577–1591)** | Nasljednik: |
| **-** | **Isabela Gonzaga** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 67261493
* LCCN: nr93016942
* ISNI: 0000 0000 8147 5040
* GND: 118768220
* SUDOC: 06968037X
* BNF: cb123024983 (podaci)
* ULAN: 500286653
* BNE: XX1073191

 |
**Vasvár** čita se *Vašvar* (slovenski: *Železnograd*, latinski: *Castrum Ferreum*, njemački: *Eisenburg*) je grad na sjeverozapadu Mađarske od 4,266 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Vas.

Geografske karakteristike
-------------------------

Vasvár leži u slivu rijeke Rabe udaljen 30 km jugoistočno od 
administrativnog centra Szombathelya.

Historija
---------

Vasvár je naseljen od neolita, zbog povoljnog geografskog položaja i željezne rude. Rimljani su ga nazvali *Castrum Ferreum*, 
a za srednjeg vijeka je prvi put dokumentiran 1226. kao mjesto sa kovačnicom.
Vasvár je još 1279. dobio status grada od kralja Ladislava IV.. To su bile godine njegova prosperiteta, jer je 
tad bio i administrativni centar tadašnje županije.
Vasvár je za austrijsko-turskih ratova izgubio značenje, jer je sjedište županije preseljeno u Szombathely.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Rumunjska, Haţeg
* Mađarska, Cegléd

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Vas" (engleski). City population. Pristupljeno 03. 06. 2016.

Vanjske veze
------------

***Vasvár*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Vasvára* (`hu`)