recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Алек Џон Џефриз** (енг. *Alec John Jeffreys*;е рођен 9. јануара 1950. у граду Лутону у Бедфордширу у Уједињеном Краљевству) је британски генетичар, који је развио методе за ДНК идентификацију и ДНК профил.

Џефризови ДНК методи су први пут коришћени у регионалном тестирању како би се идентификовао сексуални напасник и убица двеју девојчица из Нарбороа 1983. Колин Пичфорк је идентификован путем ДНК тестирања и осуђен за силовање и убиства након што је пронађена веза између његовог ДНК узорка и ДНК нађеног на телима двеју девојчица.

Референце
---------

1. ↑  DNA pioneer's 'eureka' moment BBC. Retrieved 14 October 2011
2. ↑  "Desert Island Discs with Alec Jeffreys". *Desert Island Discs*. BBC. Radio 4. 2007-12-09.
3. ↑  „Staff pages: Professor Sir Alec J. Jeffreys FRS". University of Leicester. Arhivirano iz originala na datum 2010-11-15. Pristupljeno 15 December 2007.

***Alec Jeffreys*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 53217680
* LCCN: n87883062
* ISNI: 0000 0000 2715 7586

 |
**Andrychów** (njemački: *Andrichau* ili *Heinrichau*) je grad od 19,837 stanovnika na jugu Poljske u Malopoljskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Andrychów se prostire u kotlini riječice Wieprzówke u Malim Beskidima, udaljen 62 km jugozapadno od centra Krakova.

Historija
---------

Andrychów je prvi put dokumentiran 1345. kao selo.
U 18. vijeku razvio se kao centar manufakturne proizvodnje tkanina, pa je status grada dobio 1767.

Industrijski se razvio tokom 19. vijeka, od 1907. ima veliku predionicu pamuka, a od 1945. i tvornicu dizelskih motora.

Privreda
--------

Današnji Andrychów pored predionice pamuka, tvornice dizelskih motora ima i tvornice alatnih strojeva, automobilskih katalizatora i veliku tvornicu keramičkih pločica. Pored tog ima i pilanu, tvornicu vatrogasne opreme Ogniochron i punionicu bezalkoholnih pića Wosana

Pobratimski gradovi
-------------------

Andrychów ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima;

|  |  |
| --- | --- |
| * Njemačka Isny im Allgäu, Njemačka
* Nizozemska Landgraaf, Nizozemska
* Češka Břeclav, Češka
 | * Latvija Tukums, Latvija
* Italija Priverno, Italija
* Ukrajina Izjum, Ukrajina
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Andrychów*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 07.09..2021.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Poland, Małopolskie*" (poljski). City population. Pristupljeno 07.09.2021.
3. 1 2 3   „Andrychów Travel Guide" (engleski). Sister cities. Pristupljeno 07.09. 2021.

Vanjske veze
------------

***Andrychów*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Urząd Miejski w Andrychowie* (službene stranice) (`pl`)
**Flavije Patricije** (*Flavius Patricius*, ? - iza 519) je bio istočnorimski vojskovođa i državnik. O njegovom ranom životu se ne zna ništa, osim da je bio rodom iz Frigije, odnosno već u poodmakloj dobi kada je godine 500. imenovan za konzula, zajedno sa Hipatijem, nećakom cara Anastazija. Historičar Zaharija od Mitilene ga opisuje kao "pouzdanog čovjeka, ali slabe inteligencije."

Služio je zajedno sa Hipatijem u Anastazijevom ratu kada je s promjenljivim ishodom vodio borbe s perzijskim snagama oko važnog uporišta Amide. Po završetku rata 506. se vratio u Konstantinopol, i postao upetljan u teološke rasprave. Kada je godine 515. general Vitalijan digao ustanak protiv cara, motiviran njegovom anti-halkedonskom politikom, Anastazije je Patricija poslao u Vitalijanov štab kao izaslanika, nastojeći iskoristiti Patricijevo prijateljstvo sa Vitalijanom te ga tako odgovoriti od ratnih operacije. Pregovori nisu uspjeli, a Patricije se poslije nije aktivno suprostavljao Vitalijanu, plašeći se neuspjeha i careve kazne. Kada je 518. Anastazije umro, Patricije je bio jedan od kandidata koje su gardijske trupe Scholae Palatinae nastojale izvikati za novog cara; tome su se najoštrije suprostavili *excubitores*. Za novog cara je izglasan Justin I. Patriciju je tada život spasio Justinov nećak Justinijan koji ga je uzeo u zaštitu. U novembru 519. je poslan u Edesu gdje je nasilno smijenio tamošnjeg mijafizitskog episkopa. Što se dalje dogodilo sa Patricijem, nije poznato.

Izvori
------

* Bury, John Bagnell (1958), *History of the Later Roman Empire: From the Death of Theodosius I to the Death of Justinian, Volume 1*, Courier Dover Publications, ISBN 978-0486203980
* Greatrex, Geoffrey; Lieu, Samuel N. C. (2002), *The Roman Eastern Frontier and the Persian Wars (Part II, 363–630 AD)*, Routledge, ISBN 0-415-14687-9
* Martindale, John R.; Morris, John (1980), *The Prosopography of the Later Roman Empire - Volume II, AD 395–527*, Cambridge University Press, ISBN 978-0521201599

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Fl. Iohannes Gibbus** | **Konzul Rimskog Carstva**500*Fl. Hypatius* | Slijedi:**Fl. Avienus Iunior, Fl. Pompeius** |
Znak za borbu protiv partizana
**Značka za borbu protiv partizana**, u originalu **Značka za borbu protiv bandi** (njemački: *Bandenkampfabzeichen*) bila je nagrada njemačke vojske Trećeg Reicha. 

Na njemačkom nazvan je "Bandenkampf-Abzeichen" (Znak za borbu protiv bandi) zbog toga jer je Reichsführer SS-a Heinrich Himmler namjerno partizane nazvao bandom ne želeći im odati nikakvo poštovanje.

Znak antipartizanske borbe dodjeljivan je njemačkim vojnicima koji su sudjelovali u borbi protiv partizana.

Pozadina
--------

Partizani ili gerilski borci bili su aktivni u skoro svim državama koje je okupirala nacistička Njemačka, u nekim državama to su bile manje i neznatne skupine (Austrijski pokret otpora), dok su u nekim državama partizani ili gerilski borci bili masovan pokret ili vojska (Jugoslavenski partizani). U nekim državama, kao što su Sovjetski Savez i Jugoslavija partizani su postali snažana i prijeteća oružana snaga, što je trošilo njemačko ljudstvo i resurse u borbi protiv njih.

Opis značke
-----------

Značka se temeljila na originalnoj znački pripadnika Šleskog "*Freikorps*" iz 1919. godine i bila je ovalnog oblika. Obod je predstavljao venac od hrastovog lišća, a na sredini se nalazio rimski mač, koji je probadao mitsku Hidru, koja je u ovom slučaju predstavljala partizane. Mač je na štitniku za ruku imao osunčenu svastiku koja je predstavljala nemačku vojsku i sve pripadnike stranih jedinica koji su ratovali na strani osovine. Na vrhu mača bila je lobanja koja simbolizuje pripadnife SS-a i odlučnost nemačke da porazi pokrete otpora.

Znak je postojao u tri stupnja, brončani (za borbe u trajanju 20 dana), srebrni (za borbe u trajanju 50 dana) i zlatni (za borbe u trajanju sto dana).

Kriterijim za dodeljivanje značke
---------------------------------

Kriterijume za dobijanje značke izradio je Hajnrih Himler 1. februara 1944. godine. Osoblje Heera, Luftwaffea i Waffen SS-a mogli su dobiti ovaj znak. Kriteriji dodjeljivanja Znaka za borbu protiv partizana bili su drugačiji za *Luftwaffe*, gdje se gledao više značaj i vrsta borbe nego broj dana.

Bronzani znak
* 20 dana ratovanja za pripadnike kopnenih jedinica
* 30 dana ratovanja za pripadnike Luftvafe

Srebrni znak
* 50 dana ratovanja za pripadnike kopnenih jedinica
* 75 dana ratovanja za pripadnike Luftvafe

Zlatni znak
* 100 dana ratovanja za pripadnike kopnenih jedinica
* 150 dana ratovanja za pripadnike Luftvafe

Dodeljeno je bilo 1650 bronzanih, 510 srebrnih i 47 zlatnih znački, međutim tačan broj podeljenih znački je nepoznat.

Povezano
--------

* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

Izvori
------

1. ↑  Altenburger, Andreas. Lexikon der Wehrmacht.de. Izmjenjen original  5-6-2009
2. ↑  Bianchi, Sebastián J. Wehrmacht-Awards.com. Izmjenjen original  5-6-2009.
3. ↑  Axis History
Maṇḍala Vajradhātu korištena u Amoghavajrinim poučavanjima *Tattvasaṃgraha*.
**Amoghavajra** (Sanskrit: अमोघवज्र *amoghavajra*; kineski: 不空, pīnyīn: *Bùkōng*, japanski: *Fukū*; korejski: 불공) (705–774) bio je budistički učenjak i redovnik, poznat kao izuzetan plodan prevodilac budističkih tekstova na kineski, ali i kao jedan od političkih najmoćnijih i najuticajnijih budističkih vođa u historiji Kine, te kao jedan od osam patrijarha Shingon škole budizma.

Rodio se u današnjem Samarkandu kao dijete indijskog oca i sogdijanske majke. U dobi od 10 godina je otputovao u Kinu. Godine 719. je zaređen u saṃghu Vajrabodhija čiji je postao učenik. Godine 741. je kineska carska vlada donijela ukaz kojim se svi strani budistički redovnici protjeruju iz Kine. Amoghavajra je tada otišao posjetiti Jugoistočnu Aziju, Šri Lanku i Indiju gdje je sreo Vajrabondijevog učitelja Nagabodhija. U Kinu se vratio 746. sa preko pet stotina tomova različitih budističkih tekstova koje je intenzivno prevodio.

Potom je ušao u državnu službu. Godine 757. je nakon izbijanja An Shi ustanka zarobljen od An Lushanovih ustanika, ali su ga brzo oslobodile vladine snage. Godine 765. je izveo ritual kojim je, prema predaji, zaustavljeno 200.000 Ujguraca i Tibetanaca koji su pokušali osvojiti kinesku prijestolnicu Chang'an.

Pripisuje mu se izgradnja hrama Jinge na planini Wutai.

Vanjske veze
------------

* Digital Dictionary of Buddhism (log in with userID "guest")
**Park-šuma Slatina** nalazi se uz banju Slatina, opština Laktaši, Republika Srpska, Bosna i Hercegovina. Osnovna vrijednost ovog područja je očuvanost šumskih eko-sistema, velika pejzažna vrijednost, povoljne morfološke vrijednosti terena koje omogućavaju korištenje terena u vidu odmora, bogatstvo hidrografije i laka dostupnost.

Zaštićeno područje
------------------

Vlada Republike Srpske na sjednici od 4. avgusta 2016. god donijela je odluku da se Park šuma Slatina, proglasi za zaštićeno područje VI kategorije - područje za upravljanje resursima. Površina zone zaštite je 3573 ha. O zaštićenom području brine Zavod za fizikalnu medicinu i rehabilitaciju Dr Miroslav Zotović iz Laktaša.

Zaštićeno prirodno dobro predstavlja kombinaciju prirodne i stvorene vrijednosti. Veći dio kompleksa čini prirodna sastojina bukve i hrasta kitnjaka, a manji dio je vještački formirana sastojina crnog bora. U toku terenskih istraživanja na području Park šume Slatina zabilježeno je 75 biljnih grupa. Od tog broja tri biljne vrste (*Ruscus aculeatus L. Ruscus hypogollum L. i Eranhis hyemalis (L.) Salisb.*) nalaze se na Uredbi o crvenoj listi zaštićenih biljnih i životinjskih vrsta RS.. U samom kompleksu i okolini evidentirano je 70 vrsta ptica.

Na području Park-šume "Slatina" zabranjeno je:

* sječa ili uništavanje drveća
* izvlačenje oborenih stabala šumskim traktorima
* prosijecanje i gradnja novih šumskih puteva
* branje, sakupljanje i uništavanje vrsta biljaka evidentiranih kao prirodne rijetkosti
* gradnja objekata ili izvođenje drugih radova

Projektom uređenja parka planirana je gradnja staza za šetnju, trim staza, sportskih terena, teretana na otvorenom, dječijeg igrališta, amfitetra, terapijskog vrta i restorana.
Burghley House na ilustraciji za knjigu "*Views of the Seats of Noblemen and Gentlemen" iz 1829. godine*
**Burghley House** je velebna engleska ladanjska kuća iz 16. vijeka izgrađena u blizini grada Stamford u grofoviji Lincolnshire. Oko nje se nalazi znameniti park koga je napravio Capability Brown.

Sagrađena je za Sir Williama Cecila, jednog od najbližih suradnika engleske kraljice Elizabete. U njoj su živjeli njegovi potomci, a danas je u vlasništvu fondacije koju je osnovala porodica.

S obzirom da se nije vijekovima mijenjala, često se koristi kao lokacija za historijske filmove, među kojima se ističu *Da Vincijev kod*, *Ponos i predrasude* i *The Golden Age*.

Vanjske veze
------------

***Burghley House*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official site
* Burghley House entry from The DiCamillo Companion to British & Irish Country Houses Arhivirano 2010-04-12 na Wayback Machine-u
* Eventful.com: Burghley House page
* Panoramic view of house and grounds Arhivirano 2012-02-04 na Wayback Machine-u
* Images of England entry for Burghley House Arhivirano 2015-04-02 na Wayback Machine-u
* Burghley House as seen from a Hot Air Balloon (beginning at 2:40 mark of video) Arhivirano 2011-09-26 na Wayback Machine-u
* Photos of Burghley House and parklands on geograph

  

Koordinate: 52°38′33″N 0°27′11″W﻿ / ﻿52.64250°N 0.45306°W﻿ / 52.64250; -0.45306
"Ottars reise" - moderna karta koja prikazuje Ottarova putovanja po njegovim pričama. U njima ne spominje London; ali zato spominje putovanje Irskom.'

**Ottar iz Hålogalanda** (norveški: ; engleski: ) bio je vikinški pustolov, putnik i istraživač rodom iz Hålogalanda (današnja sjeverna Norveška). Poznat je po tome što je oko 890. došao u anglosaksonsko kraljevstvo Wessex na dvor Alfreda Velikog te u pričama, koja je Alfred dao zapisati, opisao svoja putovanja.

Ottar je sebe opisao kao "najsjevernijeg od svih Sjevernjaka", odnosno, "da nitko nije živio sjevernije od njega". Ispričao je o svojim putovanjima na sjever do Bijelog mora i na jug do Danske i Engleske, opisujući svoju rutu. Također je govorio o *Sweolandu*, Samima (*Finnas*) te dva naroda - *"Cwena"* koji su živjeli u *zemlji Cwena* i *"Beorma"*. Ottar je tvrdio da Beorme govore jezikom srodnim Samima, i žive u blizini Bijelog mora.

Ottarova priča predstavlja najstariji pisani izvor u kome se koriste izrazi "Norveška" (*Norðweg*) i "Danska" (*Denamearc*). Današnji historičari vjeruju da je Ottar živio negdje u području Malangena u južnom Tromsu.

Izvori
------

1. ↑  Helle, 1991, p. 21
2. ↑  Thorpe, 1900, p. 253.
3. ↑  Helle, 1991, p. 20

Literatura
----------

* Ohthere's First Voyage. University of Victoria. Retrieved on May 18, 2008. Excerpt only of original text; English translation.
* Old English Online: Lesson 4 Arhivirano 2009-07-22 na Wayback Machine-u. University of Texas. Retrieved on May 18, 2008. Excerpt only of original text; detailed grammatical analysis, English translation.
* Helle, Knut (1991). *Grunntrekk i norsk historie*. Universitetsforlaget Oslo, 19–21.
* Onions, C.T. (ed.), *Sweet's Anglo-Saxon Reader in Prose and Verse* (14th edition), Clarendon, 1959. An excerpt from Alfred's account of Ohthere's travels.
* Thorpe, B. *The Life of Alfred The Great Translated From The German of Dr. R. Pauli To Which Is Appended Alfred's Anglo-Saxon Version of Orosius*, Bell, 1900, pp. 249–53. Parallel editions of King Alfred's full Old English text and a modern translation.
kopija teksta Ouyang Xuna
**Ouyang Xun** (kineski: ; Wade-Giles: **Ouyang Hsun**) (557–641), kurtoazno ime **Xinben** (信本), je bio kineski konfucijanski učenjak i kaligraf koji je služio na dvoru dinastije Sui i dinastije Tang. Poticao je iz porodice državnih službenika, a u mladosti se istakao kao talentirani učenik i dobar poznavatelj književnih klasika. Godine 611. je imenovan Carskim naučiteljem, a pod dinastijom Tang je služio kao carski cenzor i načelnik Hongwen Akademije, gdje je poučavao kaligrafiju. Poznat je kao jedan od glavnih autora znamenite enciklopedije *Yiwen Leiju*.

Izvori
------


|  |  |
| --- | --- |
|  | **Ovaj članak sadrži kineski tekst.**Bez pravilne podrške za renderiranje, možete vidjeti upitnike, kvadrate i druge simbole umjesto kineskih znakova. |

* Wang, Jingxian, "Ouyang Xun" Arhivirano 2007-09-29 na Wayback Machine-u. *Encyclopedia of China* (Arts Edition), 1st ed.

Eksterni linkovi
----------------

***Ouyang Xun*** na Wikimedijinoj ostavi

* Gallery of Ouyang Xun at China Online Museum
* Resource Library Ouyang Xun — artnet.com.
* Yiwen Leiju "Collection of Various Matters from Classics and other Literature" — Chinaknowledge.de.
* Callygraphy during the Tang Dynasty Art Virtue

{{Lifetime|557|641|Quoyang Xun]]
]
Smola tamjana
Smola tamjana na žeravici
**Tamjan** (grč. *Υθυμήαμα* [*thymiama*], arap. , lat. *olibanum*), aromatska smola drva iz roda Boswellia iz porodice Burseraceae. Ovo drvo raste od Azije do Afrike. Iz kore stabla, njezinim zarezivanjem dobija se smola, koja se također naziva tamjan.

Eterična ulja tamjana korite se u aromaterapiji i aroma masaži.

Tamjan (smola)
--------------

Tamjan je bijela aromatična smola koja paljenjem razvija izuzetno jak i ugodan miris, zbog čega se rabi za kađenje, najčešće prilikom vjerskih obreda. Prodoran mirisni dim razvije se kada se komadić smole stavi na žeravicu.

Poreklo i stanište
------------------

Južna je Arabija došla u uže veze s Egiptom kada je on uspostavio trgovinske veze sa Puntom i Nubijom. Herodot govori o Sesostridu, možda Senusertu I (1980—1935. p. n. e.) iz dvanaeste dinastije, kao osvajaču naroda Arabljanskog zaljeva, vjerojatno afričke strane Crvenog mora. Osamnaesta dinastija držala je flotu u Crvenom moru, ali već za vrijeme pete dinastije nalazimo Sahura (2553—2541. p. n. e.) kako vodi prvu pomorsku ekspediciju morskim putem do zemlje koja proizvodi tamjan, vjerojatno do Somalije, na afričkoj obali.

  

Glavna atrakcija za Egipćane u Južnoj Arabiji bio je tamjan, koji su oni visoko cijenili zbog njegove upotrebe u hramovima i prilikom mumifikacije (balzamiranja), a njime je taj dio Arabije bio naročito bogat. Kada je Nubija bila podjarmljena i Punt (današnja Somalija) uključen u trgovinsku sferu Egipatskog carstva, mnoge su ekspedicije bile poduzete u ona mjesta kako bi se dobila „izmirna", mirišljave gume, smola i aromatično drveće. 

Takvu jednu ekspediciju u Punt preduzela je Hatšepsut (ca 1500. p. n. e.), prva slavna žena u historiji. Izaslanici njezina nasljednika Tutmosa III, Napoleona staroga Egipta, donijeli su (1479. p. n. e.) iz iste zemlje uobičajen tovar »slonove kosti, ebanovine, panterskog krzna i robova.« Pošto su ovo bili i produkti Jemena u jugozapadnoj Arabiji, može se vjerovati da su Egipćani upotrebljavali naziv »Punt« za zemlju na obje strane Bab al-Mandaba. Možda je i zlato došlo iz Arabije. Trgovina tamjanom sa Južnom Arabijom išla je kroz riječno korito Vadi al-Hammamat, učinivši taj centralni put najvažnijom vezom sa Južnom Arabijom.

Hadramaut, u koji je u stara vremena spadalo i primorje Mahra i Šihr (U kasnijoj i novijoj upotrebi ime al-Shihr upotrebljavalo se za čitavo obalno područje tamjana, uključujući Mahrah i Zafar), bio je čuvena zemlja tamjana. Zafar, ranije grad, a sada pokrajina na obali, bio je glavni centar. Novo mu je ime Zufar i on se nalazi pod nominalnom upravom sultana 'Omana. Ovaj Zafar, trgovinski centar zemlje tamjana, koji je ležao na južnoj obali, ne treba brkati sa Zafarom u unutrašnjosti Jemena, koji je bio glavni grad Himjarita. Tamjan još uvijek uspijeva u Hadramautu i drugim dijelovima Južne Arabije. Kao i u stara vremena, Zafar je još glavni centar njegove trgovine.

Stari Egipćani nisu bili jedini narod koji je pokazivao trgovinske interese u Arabiji. Glavni rivali u trgovini mirodija i minerala bili su narodi Vavilonije.
***Carmilla*** je gotička horor pripovjetka irskog pisca J. Sheridana Le Fanua originalno objavljena 1872. godine, koje se smatra jednim od najranijih primjera vampirskog podžanra. Naratorica i protagonostica je Laura, mlada kćer engleskog ljekara u Štajerskoj, koja se sprijatelji sa djevojkom po imenu Carmilla. Radnja prikazuje kako se ispostavlja da je Carmilla u stvari Mircalla, grofica od Karnsteina, koja kao vampir izaziva smrt lokalnih žitelja. *Carmilla* je danas prije svega poznata po tome što je u njoj Le Fanu, doduše na prilično implicitan način, sugerirao da je je odnos Laure i Carmille/Mircalle lezbijske prirode, te tako stvorio arhetip lezbijske vampirice koji će kasnije postati jedan od popularnih motiva žanra. *Carmilla* je nekoliko puta bila ekranizirana, a među ekranizacijama se najpoznatijom smatra eksploatacijski klasik *The Vampire Lovers* iz 1970. godine.

***Carmilla*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 181290524
* LCCN: no2003088766
* GND: 4810031-6
* SUDOC: 165523069
* BNF: cb121528110 (podaci)
* NLA: 35039883

 |
*Za ostala značenja, v. ARD (razvrstavanje).*

**ARD** (puno ime ***Arbeitsgemeinschaft der öffentlich-rechtlichen Rundfunkanstalten der Bundesrepublik Deutschland*** – "Konzorcij javnih radiodifuznih institucija Savezne Republike Njemačke"), je krovna organizacija njemačkih regionalnih javnih radiodifuznih kompanija. Osnovana je godine 1950. u tadašnjoj Zapadnoj Njemačkoj u nastojanju da se poratna radiodifuzija decentralizira. 

Danas ARD upravlja nacionalnom televizijskom mrežom koja se od 1994. službeno zove *Das Erste* ("Prva"), a prije je bila poznata kao *ARD*. "Das Erste" je izraz koji se ranije koristio kako bi se ARD-ov program razlikovao od ZDF (Zweites Deutsches Fernsehen, osnovane 1963. godine), poznate kao "das Zweite" (druga). 

Mreža ARD je počela emitiranje 1952. pod imenom *Deutsches Fernsehen* ("Njemačka televizija"), postavši *Erstes Deutsches Fernsehen* ("Prva njemačka televizija") s uvođenjem novog korporacijskog dizajna 1. oktobra 1984. ARD se prvenstveno emitira preko široke mreže TV-predajnika. ARD također posjeduje paket od tri digitalnih kandala (EinsFestival, EinsPlus i EinsExtra) te sudjeluje u produkciji kablovskih/satelitskih kanala Phoenix (informativno-dokumentarni program), KI.KA (program za djecu), 3sat (program za kulturu), i arte (francusko-njemački program za kulturu). 

Konstitutivne radiodifuzne insitucije su BR, HR, MDR, NDR, Radio Bremen, RBB, SR, SWR, and WDR kao i međunarodni radio-TV program Deutsche Welle. Ukupno postoje 54 regionalnih i lokalnih radio-stanica i mreža, dvije nacionalne radio-stanice, te sedam regionalnih TV-mreža.

Povezano
--------

***ARD*** na Wikimedijinoj ostavi

* Televizija u Njemačkoj
* Zweites Deutsches Fernsehen (drugi njemački TV-kanal)
**Tampere** [ˈtɑmpere] (švedski **Tammerfors** [tamɛrˈfɔʂ]), drugi po veličini grad Finske od 220,446 stanovnika, veliki industrijski i obrazovni centar, prometna jezerska
luka i važno željezničko čvorište.

Tampere je i centar konurbacije u kojoj su pored njega gradovi i općine Nokia, Ylöjärvi, Kangasala, Lempäälä i Pirkkala u kojoj živi 321,481 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Tampere leži u jugozapadnoj Finskoj, udaljen 177 km sjeverozapadno od Helsinkija. Centar grada leži na prevlaci između jezera Näsijärvi i Pyhäjärvi, na mjestu gdje vode iz Jezera Näsijärvi 
slapovima Tammerkoski otiču u Jezero Pyhäjärvi.

Historija
---------

Tampere je osnovan 1779. ali je ostao mali i beznačajan sve do 1821. kad mu je ruski car Aleksandar I. u namjeri da potakne njegov rast, odobrio bescarinski uvoz sirovina i opreme. Taj privilegij Tampere je uživao do 1905. ali je to bilo dovoljno da potakne industrijsku ekspanziju grada.

Kod Tampera se odigrala bitka za Finskog građanskog rata - 1918. u kojoj su desničarske vladine snage (zvani Bijeli) izvojevale važnu pobjedu nad ljevičarskim pobunjenicima (zvani Crveni).

Znamenitosti i obrazovanje
--------------------------

Tampere je novi moderan grad, poznat po finim primjerima suvremene finske arhitekture koje su izveli Carl Ludwig Engel, Lars Sonck, Viljo Revell i bračni par Reima i Raili Pietilä.

Od kulturnih institucija Tampere ima Historijski muzej Häme (osnovan 1804.), Muzejski centar Vapriikki i Centralni muzej rada. 
Ostale atrakcije grada su katedrala dovršena 1907. u duhu romantizma, palača biblioteke, dovršena 1986. koju iz milja zovu Metso,

Simbol grada je 168 m visoki opservacijjski toranj - Näsineula.

Grad ima dva univerziteta Tehnološki i Univezitet Tampere.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Rumunjska, Braşov
* Njemačka, Chemnitz
* Njemačka, Essen
* Litva, Kaunas
* Ukrajina, Kijev
* Farski otoci, Klaksvík
* Island, Kópavogur
* Austrija, Linz
* Poljska, Łódź
* Mađarska, Miskolc
 | * Rusija, Nižnji Novgorod
* Švedska, Norrköping
* Danska, Odense
* Češka, Olomouc
* SAD, Syracuse
* Estonija, Tartu
* Norveška, Trondheim
* Kina, Guangzhou
* Tanzanija, Mwanza
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Finland: Pirkanmaa" (engleski). City population. Pristupljeno 19. 09. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Tampere*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 19. 09. 2015.

Vanjske veze
------------

***Tampere*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada* (`fi`)
Struktura teihoinske kiseline iz *Micrococcaceae*
**Teihoinska kiselina** (*cf.* Grčki τεῖχος, *teīkhos*, "zid", specifičnije fortifikacioni zid, u kontrastu sa τοῖχος, *toīkhos*, obični zid) su bakterijski polisaharidi glicerol fosfata ili ribitol fosfata povezani fosfodiesterskim vezama.

Lokacija i struktura
--------------------

Teihoinske kiseline su prisutne u ćelijskom zidu Gram-pozitivnih bakterija poput vrsta u rodovima *Staphylococcus*, *Streptococcus*, *Bacillus*, *Clostridium*, *Corynebacterium* i *Listeria*. One se pružaju do površine peptidoglikanskog sloja. Teihoinske kiseline nisu prisutne kod Gram-negativnih bakterija. One mogu da budu kovalentno vezane za *N*-acetilmuraminsku kiselinu peptidoglikanskog sloja, za lipide citoplazmatične membrane, ili za terminalni D-alanin u tetrapeptidnim vezma između *N*-acetilmuraminskih kiselinskih jedinica. Kombinacija teihoiskih kiselina i lipida se naziva lipoteihoiskom kiselinom.

Funkcija
--------

Glavna funkcija teihoinskih kiselina je davanje krutosti ćelijskm zidu putem privlačenja katjona kao što su magnezijumski i natrijumski. Teihoinske kiseline su obično, mada ne uvek, supstituisane sa D-alanin estarskim ostacima, što daje molekulu cviterjonska svojstva. Pretpostavlja se da su te cviterjonske teihoinske kiseline ligandi za tol-slične receptore 2 i 4. Teihoiske kiselne takođe pomažu u regulaciji ćelijskog rasta putem ograničavanja aktivnosti autolizina u razlaganju β(1-4) veza između *N*-acetil glukozamina i *N*-acetilmuraminske kiseline.

Vidi još
--------

* Lipoteihoinska kiselina - glavni konstituent ćelijskog zida Gram-pozitivnih bakterija
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Tan*.*
Tan Daoji
**Tan Daoji** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Tán Dàojì*) (? - 9. april 436) je bio kineski general u službi dinastije Liu Song, koji se smatra jednim od najboljih vojskovođa perioda Južnih i Sjevernih dinastija. Karijeru je započeo 403. kada se priključio vojsci Liu Yua, generala koji je digao ustanak protiv uzurpatora Huan Xuana i na prijestolje vratio legitimnog cara Ana iz dinastije Jin. Napredovao je u Liu Yuovoj službi te se istakao u borbama protiv država Zapadni Shu i Kasniji Qin, te kao komandant prethodnice znatno doprinio osvajanje Kasnijeg Qina 417. Kada se Liu Yu proglasio carem nove dinastije Liu Song, nastavio mu je služiti, kao i njegovom sinu caru Shaou, kada je uspješno odbio napade države Sjeverni Wei. Međutim, 422. se priključio zavjeri dvorskih službenika koji su Shao smatrali nedostojnim prijestolja, te izveli njegovo svrgavanje. Na prijestolje je doveden Shaov brat Wen, koji je nakon nekoliko godina osvetio brata, ali Tana nije smatrao upetljanim u zavjeru. Tan je vjerno služio novom caru, ali je s vremenom stekao moćnog neprijatelja u liku premijera i carevog brata Liu Yikanga. Koristeći carevu bolest, Liu Yikang je namamio Tan Daojia u prijestolnicu te ga dao uhapsiti pod lažnom optužbom za izdaju. Prema predaji, Tan Daoji je tada rekao: "Srušili ste svoj Veliki zid". Ubrzo nakon toga je pogubljen, a kineski historijski izvori navode da je u prijestolnici Sjevernog Weija ta vijest dočekana s velikim slavljem.
**Tamula** je jezero na jugoistoku Estonije, u Okrugu Võru, pored grada Võrua, koji se prostire duž sjeverne i istočne obale.

Karakteristike
--------------

Jezero ima površinu od 2,31 km², i leži na nadmorskoj visini od 69,1 metara.Dugo je 2 km i široko do 1,5 km, a duboko je do 7,5 metara. 

Tamula je protočno jezero čije se vode izmjene vrlo sporo, prosječno tek za 2,5 godine. 
Vodom ga puni potok Meegomäe iz jezera Kubija, na jugoistoku, a na zapadu isteče rijekom Võhandu u jezero Vagula.
Danas zapravo istječe kanalom prokopanim 1933.-34.

Obale su uglavnom blatne i močvarne, pješčane samo kod centra Võrua, južna obala je obrasla je trskom.

Na poluotoku Roosisaare na zapadnom kraju jezera, nalazi se arheološko nalazište (3. milenij pne.- početak 2. milenij pne.). 
Prva iskapanja proveo je između 1942.-43. Richard Indreko, i ispod sloja treseta pronašao ostatke neolitskog naselja. Daljnja iskapanja provedena su; 
1946. 1955.-56, 1961, 1968 i 1988.-89. ona su na svijetlo dana iznjele predmete od kostiju, kamena, keramike i nakit od jantara.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9   „Tamula järv" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 19.09.2021.

Vanjske veze
------------

***Tamula*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Tamula järv* (`et`)
**Tamsweg** je trgovište i općina na zapadu Austrije od 5,629 stanovnika.

Tamsweg je administrativni centar Okruga Tamsweg, i kao takav jedino mjesto u Austriji koje ima samo 
status trgovišta a ne i grada.

Geografske karakteristike
-------------------------

Tamsweg leži u Saveznoj zemlji Salzburg pored granice sa 
Štajerskom u ]kotlini rijeke Mure iznad koje se steru planine 
Šladminskih Alpa.

Historija
---------

Tamsweg je još 1246. stekao status trgovišta i postao ekonomsko-administrativni centar Lungaua. O tome svjedoče zgrade 
administracije podignute na centralnom trgu oko kapucinskog samostana. Njegov onovremeni značaj potvrđuje i 
dvorac nekadašnjih grofova Kuenburg.
Od sredine 14. vijeka Tamsweg ima i vlastiti sud.

Prva crkva u Tamswegu podignuta je krajem srednjeg vijeka, ali je tek 1246. postao sjedište vlastite parohije.

Od 1421. započeo je uspon Tamswega kao hodočasničkog mjesta, zbog čudotvorne skulpture sv.Leonarda.

Današnja parohijska crkva podignuta je u baroknom stilu, na temeljima starije romaničke pa onda i 
gotičke.

Tamsweg je iz prometne izolacije izašao 1894 kad je izgrađena željeznička pruga uz rijeku Muru.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Italija, Iseo od 2008.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Salzburg" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 01. 2016.
2. 1 2 3 4 5  „*Tamsweg einst und jetzt*" (njemački). Marktgemeinde Tamsweg. Arhivirano iz originala na datum 2016-01-07. Pristupljeno 10. 01. 2016.
3. ↑  „*Partnergemeinde Iseo/Italien*" (njemački). Stadtgemeinde Tamsweg. Arhivirano iz originala na datum 2018-08-28. Pristupljeno 10. 01. 2016.

Vanjske veze
------------

***Tamsweg*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Tamswega* (`de`)
**Oulu** (švedski: *Uleåborg*) je grad i općina na sjeverozapadu Finske od 193,798 stanovnika.

On je i administrativni centar Regije Sjeverna Ostrobotnija. Oulu je peti po veličini i najveći grad sjeverne Finske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Oulu leži na ušću rijeke Oulujoki u Botnijski zaljev.

Historija
---------

Oulu je izrastao za srednjeg vijeka kao trgovište. Tadašnje prosperitetno naselje je utvrđeno 1590. a 
povelju o statusu grada dobio je 1610.

Od 1776. grad je administrativni centar.
Fortifikacija je razorena od eksplozije - 1793. a i sam grad je gotovo potpuno uništen u požaru 1822; ali je unatoč tome postao jedan od glavnih finskih trgovačkih centara u 19. vijeku.

Oulu je bio i važna luka, specijalizirana za izvoz drvenog katrana, ali su skladišta i lučke objekti razorili 
Britanci za Krimskog rata.

Za Drugog svjetskog rata, brojni dijelovi grada teško su oštećeni od bombardiranja sovjetske avijacije, tako da je nakon rata grad obnovljen modernističkim građevinama.

Znamenitosti i obrazovanje
--------------------------

Oulu je sjedište biskupije od 1900. ima katedralu sagrađenu između 1830.- 32. na mjestu starije crkve srušene 1822.

Oulu je važan obrazovni centar, ima univerzitet osnovan 1959. i univerzitetsku bolnicu.

Privreda
--------

Njegova tradicionalna Industrija sastojala se od pilana, mlinova, brodogradnje, štavionica kože, ljevaonica, ribarstva i proizvodnje celuloze.

Na prijelazu u 21. vijek - Oulu je postao centar za informacijsku tehnologiju, jer se tu nalazi Technopolis, 
najstariji i najproduktivniji naučni park u Skandinaviji. 

Grad je odlično povezan zrakom (aerodrom IATA: OUL, ICAO: EFOU), željeznicom, cestama (autoput 4) i 
morem sa ostatkom zemlje.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Norveška, Alta
* Rusija, Arhangelsk
* Švedska, Boden
* Turska, Bursa
 | * Njemačka, Halle (Saale)
* Njemačka, Leverkusen
* Ukrajina, Odesa
* Mađarska, Siófok
 |

Izvori
------

1. 1 2 3  „Finland: North Ostrobothnia" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 10. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Oulu*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 10. 10. 2015.
3. ↑  „*Oulu*" (engleski). City of Oulu. Pristupljeno 10. 10. 2015.

Vanjske veze
------------

***Oulu*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada* (`fi`)
***Paskal***, ponekad navođen i kao **Paskal I.** bio je kratkotrajni katolički protupapa 687. godine. Prije toga je služio kao arhiđakon u Rimu. Nakon što je 21. septembra 687. umro papa Konona, u Rimu su se stvorile dvije frakcije, od kojih je svaka istakla svog kandidata. Jedan je bio Antipapa Teodor, a drugi je bio Paskal. Nijedna od njih nije uspjela odnijeti prevagu, čak ni kada su sljedbenici oba kandidata došla u Lateransku palaču; svaka od frakcija je uspjela održati svoj dio zdanja. Većina svećenika, garnizon i građani koji se našao izvan zgrade je nakon toga kao novog papu izabrao svećenika crkve Svete Suzane koji je postao papa Sergije I. Čuvši za to, Teodor je smjesta odustao od papinstva i priznao Sergija za papu. Paskal je također učinio isto, ali je krišom poslao poruku ravenskom egzarhu Jovana II Platina da s vojskom dođe na vlast i proglasi ga papom, obećavši mu kao nagradu zlato iz crkve sv. Petra. Jovan je s trupama došao i opljačkao crkvu, ali je potom izigrao dogovor i službeno priznao Sergija kao papu 15. decembra 687. Paskal je nakon toga optužen za vračanje i po kazni poslan u samostan gdje je proveo ostatak života.

| * p
* r
* u
Antipape u Katoličkoj Crkvi |
| --- |
| 
sv. Hipolit •
Novacijan •
Feliks II. •
Ursin •
Elulalije •
Laurencije •
Dioskur •
Teodor II. •
Paskal I. •
Konstantin II. •
Filip •
Ivan VIII. •
Anastazije III. •
Kristofor •
Bonifacije VII. •
Ivan XVI. •
Grgur VI. •
Benedikt X. •
Honorije II. •
Klement III. •
Teodorik •
Albert •
Silvestar IV. •
Grgur VIII. •
Celestin II. •
Anaklet II. •
Viktor IV. •
Viktor IV. •
Paskal III. •
Kalist III. •
Inocent III. •
Nikola V. •
Klement VII. •
Benedikt XIII. •
Aleksandar V. •
Ivan XXIII. •
Klement VIII. •
Benedikt XIV. •
Feliks V.
 | Vatikanski grb |
**Rimokatoličko groblje Rabić u Derventi** nalazi se oko 2 km od centra Dervente prema jugu, uz magistralni put Sarajevo-Brod. Smješteno je na maloj uzvišici, na raskrsnici obilaznica oko Dervente, Bosna i Hercegovina. Na sjednici komisije za očuvanje nacionalnih spomenika održanoj 7. do 11. oktobra 2003. godine, groblje je proglašeno za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo i Tina Wik.

Historija
---------

Sredinom XIX stoljeća počeo je povećani dolazak novog stanovništva u derventski kraj. Tokom 1842. godine doseljena je veća grupa katolika iz kraja oko Ljubuškog, a 1850. godine iz kraja oko Travnika. Veliko naseljavanje stanovništva se dogodilo naročito poslije 1878.godine i uspostavljanja austrougarske vlasti.

Opis
----

Groblje zauzima površinu od 3,92 hektara. Sa istočne strane graniči sa magistralnim putem koji ide dolinom rijeke Bosne od Sarajeva do Broda. Na njegovom sjeveroistočnom uglu je velika raskrsnica dvije obilaznice oko Dervente. Na jugoistočnoj strani je smješten vojni objekat, koji je i do danas aktivan, u kojem je 2003. godine došlo do eksplozije municije. Postojanje ovog skladišta (municije) ugrožava spomeničku cjelinu. Pored katoličkog groblja, nalazilo se jevrejsko groblje, u kojem je posljednji ukop izvršen 1941. godine. 

Najstariji spomenici u katoličkom groblju potiču iz sredine XIX stoljeća. Imaju oblik stele, visoke oko metar, koja je lučno završena. Ukrasi su izrađivani u plitkom reljefu. Prikaz krsta je obavezan na svakoj steli, ali u raznim varijantama kao što su latinski krst, kalvarija-golgota, više puta ponavljani krst. Na nekim krstovima su ispod vodoravnog kraka naznačeni brkovi (muška grobnica) ili dvije polulopte (ženska grobnica). Na nekim stelama je donja polovina rezervirana za natpis, koji se javlja na ovakvim stelama krajem XIX stoljeća. Natpisi su kratki i urezani na dnu stele. 

Ovakvih spomenika ima na katoličkim grobljima u cijelom derventskom kraju, a izrađivali su ih kamenoresci iz sela Bunara, gdje se vadio meki pogodni kamen "meka graša". Klesanje ovih stela počelo je polovinom XIX stoljeća, a izrađivani su za potrebe okolnog seoskog stanovništva još i u drugoj polovini XX stoljeća. Na Rabiću, već za austrougarske vladavine, polako nestaju. Klesani su po ugledu na nadgrobne spomenike u Slavoniji.

Kontinuitet sahranjivanja u groblju u Rabiću se nastavlja i između dva svjetska rata i u vremenu iza II svjetskog rata, kada počinje uveliko podizanje mramornih grobnica i takav običaj zadržao se do danas.

Literatura
----------

* Ahmet Omerhodžić - Derventa i okolina, Geografsko društvo Bosne i Hercegovine, Posebna izdanja, knjiga VI, Sarajevo, 1981.
General **Abdul Rahim Vardak** (pronunction (help·info) (عبدالرحیم وردگ)) (Provincija Vardak, 1945.), je afganistanski Paštun i bivši ministar obrane Afganistana. Imenovan je 23.12. 2004. od afganskog predsjednika Hamida Karzaija. Prije toga, Vardak je bio zamjenik ministra obrane, Mohameda Fahima. Tijekom 1980-ih, Vardak je bio vođa mudžahedina u afgansko-sovjetskom ratu. Njegova diplomacija je promicala etničku pomirbu svih naroda u Afganistanu. Govori paštunski, darijski i engleski jezik. 

Njegovo široko znanje prilika u Afganistanu osiguralo mu je poštovanje, zbog čega se sastajao sa raznim predstavnicima NATO saveza nakon američke vojne intervencije 2001. koji su ga tražili za savjet i najbolju prilagodbu strategije na terenu. Augusta 2012. Vardak je dao ostavku nakon što nije dobio glasove potpore u parlamentu Afganistana. Bio je kandidat za predsjednika 2014.

Izvori
------

1. ↑  Hamid Karzai announces his new cabinet (.pdf) Arhivirano 2007-09-21 na Wayback Machine-u, *Afghanistan: Monthly Review*, December 2004
2. ↑  "Afghan Defense Minister Announces Resignation"
3. ↑  "Afghan Defense Minister Quits, Hands Karzai a Security Headache"[*mrtav link*]
*Za ostale upotrebe, v. Burgundija.*
Grb Burgundije
**Burgundija** (francuski: , njemački: ) je naziv za historijsku oblast Zapadne Evrope koja se prostirala na teritorijama današnje Francuske i Švicarske, uglavnom oko gornjeg toka rijeke Rhone. Ime je dobila po Burgundima, germanskom plemenu koje se na tom području naselilo za vrijeme Velike seobe naroda u 5. vijeku i osnovalo državu poznatu kao prvo Burgundsko Kraljevstvo. Ono je u 6. vijeku pokoreno od strane Franaka i pripojeno njihovoj državi, ali se očuvalo kao zaseban državnopravni entitet sa vlastitim zakonima sve do podjele Franačkog Kraljevstva u 9. vijeku. Tada su stvorena četiri različita entiteta pod imenom Burgundija - kraljevstvo Gornja Burgundija (oko Ženevskog jezera), kraljevstvo Donja Burgundija (današnja Provansa), Vojvodstvo Burgundija zapadno od Saone i Grofovija Burgundija (današnji Franche-Comte).

Vanjske veze
------------

***Burgundija (regija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) Šablon:ODP
* Burgundy in the 1913 *Catholic Encyclopedia* at BibleWiki Arhivirano 2009-02-15 na Wayback Machine-u
* Burgundy in the 1913 *Catholic Encyclopedia* at NewAdvent.org
* (`en`) (`fr`) Burgundy Tourism
* Départements, arrondissements & cantons of Burgundy (INSEE site)
* (`fr`) Netbourgogne, site sur la Bourgogne Arhivirano 2014-09-15 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
 Historijske provincije Francuske  |
| --- |
| 
* Alsace
* Angoumois
* Anjou
* Artois
* Aunis
* Auvergne
* Basse-Navarre
* Béarn
* Beaujolais
* Berry
* Bourbonnais
* Bretagne
* Bourgogne
* Champagne
* Corsica
* Dauphiné
* Flandre i Hainaut
* Foix
* Forez
* Franche-Comté
* Gascogne
* Guyenne
* Île-de-France
* Languedoc
* Limousin
* Lorraine
* Lyonnais
* Maine
* Marche
* Montbéliard
* Mulhouse
* Nice
* Nivernais
* Normandie
* Orléanais
* Perche
* Picardie
* Poitou
* Provence
* Roussillon
* Saintonge
* Savoie
* Touraine
* Trois-Évêchés
* Venaissin

 | Provinces of France before the revolution |
**Paskal III**, rođen kao *Guido da Crema* bio je antipapa katoličke crkve od 1164. do 1168. za pontifikata pape Aleksandra III.

Biografija
----------

Guido je bio jedan od najstarijih pristalica Antipape Viktora IV, kog je nasljedio 22. aprila 1164. i tako postao drugi antipapa kog je instalirao car Svetog Rimskog Carstva Friedrich I Barbarossa.

Izabran je najviše zahvaljujući utjecaju Nadbiskupa Kölna Rainalda od Dassela, barbarosinog kancelara i vikara u Italiji, iako u Carstvu nisu puno držali do njega.

Po naredbi cara u Aachenu je 1165. kanonizirao Karla Velikog, taj čin crkva nikad nije potvrdila, iako se i danas Karla Velikog neformalno smatra blaženim.

Guido je ustoličen kao Paskal III, kad je Barbarossa opsjedao Rim. Kao Paskal III je po drugi put u augustu 1167. okrunio Friedricha I Barbarossu, zajedno sa suprugom Béatrix.

Nakon iznenadnog izbijanja epidemije kuge koja je desetkovala carsku vojsku, Barbarossa se u proljeće 1168. u pratnji Paskala povukao u Njemačku.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Paschal (III)*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 17.5. 2018.

Vanjske veze
------------

* *Paschal (III)* (`en`)

| * p
* r
* u
Antipape u Katoličkoj Crkvi |
| --- |
| 
sv. Hipolit •
Novacijan •
Feliks II. •
Ursin •
Elulalije •
Laurencije •
Dioskur •
Teodor II. •
Paskal I. •
Konstantin II. •
Filip •
Ivan VIII. •
Anastazije III. •
Kristofor •
Bonifacije VII. •
Ivan XVI. •
Grgur VI. •
Benedikt X. •
Honorije II. •
Klement III. •
Teodorik •
Albert •
Silvestar IV. •
Grgur VIII. •
Celestin II. •
Anaklet II. •
Viktor IV. •
Viktor IV. •
Paskal III. •
Kalist III. •
Inocent III. •
Nikola V. •
Klement VII. •
Benedikt XIII. •
Aleksandar V. •
Ivan XXIII. •
Klement VIII. •
Benedikt XIV. •
Feliks V.
 | Vatikanski grb |
Karta rubnih mora
**Rubnim morima** (engl. *Marginal Sea*) se smatraju mora koja se nalaze uz rub kontinenta odnosno oceana, a od njega su djelomično odvojena otočnim nizom, pragom ili morskim jarkom.

Unutrašnja mora su od svjetskih oceana odvojeni tjesnacima (često nazivanim i moreuz) koji su tako uski, da se sa jedne obale vidi druga. To je osnovna razlika između unutrašnjeg i rubnog mora.

Lista
-----

Postoje različita mišljenja oko toga koja se mora smatraju graničnim, kao i oko kojih oceana su granična. Po ovom pitanju ne postoji niti jedan vrhovni autoritet.

### Arktički ocean

Arapsko more je rubno more Indijskog oceana
Neka od rubnih mora Arktičkog oceana su:

* Barentsovo more
* Beaufortovo more
* Čukotsko more
* Laptevsko more

### Atlantski ocean

* Argentinsko more
* Baltičko more
* Karipsko more
* Irsko more
* Norveško more
* Sjeverno more
* Skošansko more

### Indijski ocean

* Andamansko more
* Arapsko more
* Javansko more
* Crveno more

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4294985-3

 |
**St. Moritz** (njemački *Sankt Moritz*, retoromanski *San Murezzan*) je općina od 4,994 stanovnika na jugoistoku Švicarske u Kantonu Graubünden. Danas je poznat kao elitni resort i vrhunsko skijalište.

Većina stanovnika su katolici koji govore njemački ili retoromanski.

Geografske karakteristike
-------------------------

St. Moritz leži u kotlini gornjeg toka rijeke Inn, okružen veličanstvenim alpskim vrhovima. Naselje se sastoji od Dorfa (sela), Bada (termi) i 
zaseoka Suvrett i Champfèr.

Historija
---------

Centar mjesta
Ispočetka je bio poznat po svojim lijekovitim termalnim izvorima, pa je već krajem 17. vijeka postao popularno lječilište. Tek krajem 19. vijeka počeo se profilirati kao vrhunsko 
skijalište. Na račun toga je dvaput bio domaćin Zimskih Olimpijskih igara; 1928 i 1948.

Pored Olimpijada tri puta je bio domaćin Svjetskih prvenstva u alpskom skijanju; 1934, 1974 i 
2003.

Privreda
--------

Ekonomija današnjeg St.\_Moritza bazira se na turizmu, pa većina stanovnika radi po hotelima i ugostiteljskim objektima. Grad je odlično transportno povezan sa svijetom; 
autoputom, željeznicom i avionima (aerodrom Engadin u Samedanu leži udaljen 17 km sjeveroistočno.)

Općine pobratimi
----------------

* Japan Kutchan, Japan
* Njemačka Sylt, Njemačka
* Argentina Bariloche, Argentina
* Sjedinjene Američke Države Vail, Colorado, Sjedinjene Američke Države
* Izrael Zikhron Ya'akov, Izrael

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Switzerland: Graubünden*" (engleski). City population. Pristupljeno 20. 12. 2018.
2. 1 2 3 4  „*Saint Moritz*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 12. 2018.

Vanjske veze
------------

***St. Moritz*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gemeinde St. Moritz* (`de`)
* *St. Moritz Tourist Information* (`en`)
* *Saint Moritz* (`en`)
Koordinate: 42° 25′ 00" SGŠ, 27° 41′ 60" IGD

**Sozopol**, u nekim navodima i **Sozopolj** (bug. *Созопол*) je gradić u Republici Bugarskoj i središte istimene opštine Sozopol u okviru Burgaske oblasti.

Sozopol je primorsko letovalište na obali Crnog mora, koje rado posećuju i ljudi iz Srbije.

Prirodni uslovi
---------------

Sozopol se nalazi jugoistočnom delu Bugarske. Od prestonice Sofije grad je udaljen 430 km istočno, a od oblasnog središta, Burgasa grad je udaljen 25 km istočno.

Sozopol je naselje na bugarskoj obali Crnog mora. Gradsko priobalje čini niz plaža, a u pozadini se izdižu planina Strandža.

Istorija
--------

Na prostoru Sozopola vekovima su živeli Grci, da bi početkom 20. veka došlo do razmene stanovništva sa susednom Grčkom, kada su ovde naseljene bugarske prebeglice iz severne Grčke.

Stanovništvo
------------

Po procenama iz 2007. godine Sozopol je imao oko 5.800 stanovnika. Ogromna većina gradskog stanovništva su etnički Bugari. Ostatak su mahom Romi. Pretežan veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Galerija slika
--------------

* Ulaz u gradsku tvrđavuUlaz u gradsku tvrđavu
* Jedna od gradskih plažaJedna od gradskih plaža
* Gradska marinaGradska marina
* Stare kuće u SozopoluStare kuće u Sozopolu

Spoljašnje veze
---------------

***Sozopol*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.sozopol.bg Zvanična stranica grada Sozopola