recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Spomenik rudarima u Tuzli** (spomenik rudarima palim u Husinskoj buni i Narodnooslobodilačkoj borbi) je smještena u centru grada, u Parku nekadašnjeg Radničkog doma Moša Pijade (sada Bosanskog kulturnog centra) u Tuzli (park u Kreki). Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 16 maja 2019. godine donijela je odluku da se spomenik proglasi za Nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u slijedećem sastavu: Amir Pašić (predsjedavajući), 
Goran Milojević i Radoje Vidović. Nacionalni spomenik čine vajarsko djelo i park u kojem je postavljeno.

Historija
---------

Spomenik je podignut u sjećanje na Husinsku bunu kako je prozvan štrajk rudara iz 1920. godine. Ovaj događaj u historiografiji se razmatra u okvirima radničkog pokreta koji se javio neposredno nakon Prvog svjetskoga rata. Radnički pokret imao je za cilj 
izboriti se za prava radničke klase. Na mjestu gdje je podignut spomenik Husinski rudar sahranjivani su i stanovnici Husinja poginuli u narodnooslobodilačkoj borbi između 1941. do 1945. godine. 

Inicijativu za podizanje spomenika Husinskom rudaru pokrenuo je 1952. godine Pašaga Mandžić. Odbor za izgradnju spomenika ustvrdio je i temu spomenika (rudar koji odbacuje alat, a uzima pušku i odlazi u borbu). Savjetnik za izbor rješenja bio je Ismet Mujezinović.

Opis
----

Spomenik je završen 27. jula 1956. godine. Izveden je prema rješenju Ivana Sabolića, akademskog vajara iz Zagreba. To je monumentalna skulptura koja je postavljena na stepenasti betonski postament i obložen je crnim pločama od jablaničkog granita. Skulptura je izvedena od patinaste bronze. Dimenzije donjeg dijela postamenta su 644 x 448 x 120 cm, gornjeg 230 x 195 x 55 cm, a visina spomenika oko 8,60 m. U pogledu stila urađen je u duhu socijalističkog realizma u kojem predstavnici radničke klase postaju heroji i uzori socijalističkog pokreta pa tako i umjetnosti.

Rrudar ispušta rudarski alat lijevom rukom a desnom rukom podiže pušku prema nebu. Ovaj prikaz predstavlja metamorfozu iz rudara u borca, antifašistu. Kako bi naglasio metamorfozu, umjetnik desnu ruku naglašava i u smislu proporcija spomenika – u odnosu na druge dijelove tijela ona je veća. Rudar je prikazan u trenutku koračanja, pogleda usmjerenog prema promatraču. Naglašene crte lica sugeriraju odlučnost. 

Na postamentu spomenika ispisano je:

RUDARIMA

PALIM U HISINSKOJ BUNI 1920 I NARODNOJ 

REVOLUCIJI 1941 – 1945 

RUDARI KREKE 27. JULA 1956.

Literatura
----------

* Branko Đukić, Husinska buna u savremenoj jugoslavenskoj istorijografiji, u: Članci i građa za kulturnu istoriju Istočne Bosne knj. 14, Tuzla: Muzej Istočne Bosne, 1982.
* Jeremija Perić, Pašić Dževad, Lukavac u radničkom pokretu NOR-u i revoluciji. Lukavac: Općinski odbor SUBNOR-a, 1989
Primjer logotipa pod poštenom upotrebom
Primjer logotipa pod poštenom upotrebom
**Poštena upotreba** (engl. ) dio je Američkog zakona o autorskom pravu, član(ak) 107. (*Section 107*), koji dopušta upotrebu zaštićenog materijala nekog autora u djelu drugog autora pod određenim uslovima bez prethodno izdane licence.

Drugi nazivi
------------

Na srpskohrvatskom prostoru koriste se i nazivi *pravična upotreba*, *pravedna upotreba*, *pravedna uporaba*.

U drugim zemljama
-----------------

Mnoge druge zapadne zemlje posjeduju slične dozvole koje dopuštaju upotrebu zaštićenog materijala u pojedinim specifičnim uslovima, a uslovi su obično navedeni u zakonima za zaštitu autorskih prava (engl. ), no ti uslovi u nekim su slučajevima restriktivniji nego američka poštena upotreba. Tako, na primjer, postoje definicije koje odgovaraju poštenoj upotrebi u sljedećim zakonima:

* *Information Society Directive (Directive 2001/29/EC of 22 May 2001)*
* *Copyright, Designs and Patents Act 1988 (UK)*
* *New Zealand Copyright Act 1994*

Detaljnije informacije
----------------------

Detaljnije informacije o poštenoj upotrebi mogu se pročitati u članku Fair use na Wikipediji na engleskom jeziku.
**Tonko Fabris** (Zagreb, 22. travnja 1979.), hrvatski akademski kipar.

Životopis
---------

Potječe iz korčulanske obitelji kamenoklesara i kipara stoga je njegovo školovanje i odabir životnog poziva bio logičan slijed. Nakon osnovne škole upisao je Školu za primijenjenu umjetnost i dizajn u Zagrebu koju je završio 1997. godine. Iste godine upisuje zagrebačku Akademiju likovnih umjetnosti, odjel kiparstvo. Nakon dvije godine studija odlazi na odsluženje vojnog roka nakon čega nastavlja studij u klasi profesora Gračana. Diplomirao je 2007. godine.

Tijekom i nakon školovanja radio je s ocem Vinkom Fabrisom, akademskim kiparom, na brojnim poslovima konzerviranja i restauriranja kamene plastike od kojih izdvaja restauraciju renesansnih kamenih elemenata palače Arsan na Cresu, obnovu rigalica i fijala na pročeljima zagrebačke Katedrale, zatim izradu grbova, ograde balkona i replike kamene skulpture Madone s djetetom na zabatu Nadbiskupskog dvora u Zagrebu. Sudjelovao je u izradi faksimila kamene skulpture Krista prema originalnoj skulpturi Frana Kršinića na groblju sv. Ane u Osijeku, stradaloj u Domovinskom ratu. Radio je na obnovi kamenih detalja gotičkih crkava u Hrvatskoj stradalih u ratu.

Tijekom istog razdoblja modelirao je i klesao u kamenu vlastite skulpture i sudjelovao na zajedničkim izložbama studenata ALU.

Između 2006. i 2009. Fabris je bio suradnik likovnih radionica u Knjižnicama Vladimira Nazora i likovnih radionica za djecu u Galeriji Klovićevi dvori u Zagrebu. Od 2009. godine zaposlen je u Hrvatskom restauratorskom zavodu, u Odjelu za kamenu plastiku u sklopu kojeg sudjeluje na brojnim konzervatorsko-restauratorskim projektima i programima u Hrvatskoj (dvor Veliki Tabor u Humu Košničkom, zapadno pročelje cistercitske crkve u Topuskom; kapela sv. Trojstva starog gradg Sokolca u Brinju, gotička crkva sv. Marije Magdalene u Zrinu, crkva sv. Vlaha u Dubrovniku i dr.)

Skulptura koja se dodjeljuje kao nagrada autorima za najbolju novu hrvatsku riječ.
Autor je javnog spomenika, biste dr. Ivana Šretera koja je postavljena u Pakracu 2009. u spomen na njegov život i stradanje u Domovinskom ratu. Također je autor skulpture koju Zaklada dr. Ivan Šreter svake godine dodjeljuje kao nagradu autoru najbolje nove hrvatske riječi.

Izvori
------

* Pogledati stranicu za razgovor

Vanjske poveznice
-----------------

* Arhivirano 2015-09-26 na Wayback Machine-u Službena stranica
* Hrvatski restauratorski zavod, Odjel za kamenu plastiku, Tonko Fabris
**Splitski konkatedralni dekanat** je teritorijalno-pastoralna jedinica u sastavu Splitsko-makarske nadbiskupije i najmlađi dekanat koji se sastoji od trinaest župa. Za pontifikata splitsko-makarskog nadbiskupa Marina Barišića (od 2000.) ukazala se potreba za osnivanjem još jednog dekanata na teritoriju grada Splita. Zbog toga je 3. kolovoza 2003. godine nadbiskup donio odluku o utemeljenju konkatedralnog dekanata.

Dekan nije konkatedralni župnik župe sv. Petra, nego jedan od župnika s područja dekanata kojeg predlože područni svećenici, a odobri i imenuje nadbiskup. Za prvog dekana imenovan je don Vjenceslav Kujundžić, župnik župe sv. Josipa na Mertojaku.

Konkatedralni dekanat sastavljen je od 13 župa: konkatedralna sv. Petra apostola (Lokve), Materinstva BDM (Brda), sv. Spasa (Mejaši), Presvetog Srca Isusova (Visoka), sv. Pavla Apostola (Pujanke), sv. Andrije Apostola (Sućidar), Gospe od Milosrđa (Žnjan), sv. Leopolda Bogdana Mandića (Sirobuja), sv. Ivana Krstitelja (Trstenik), sv. Josipa (Mertojak), sv. Luke Evanđelista (Kocunar), sv. Mateja Apostola (Ravne njive), te sv. Marka Evanđelista (Neslanovac). Dekansku službu vršit će jedan od župnika kojeg imenuje nadbiskup, nakon što prema običaju župnici predlože svoja tri kandidata.

Od navedenih trinaest župa, samo jednom, onom na Visokoj, upravljaju redovnici (isusovci), a ostale vode svjetovni svećenici.

Bilješke
--------

1. ↑  Vidović, Mile, Splitsko-makarska nadbiskupija: župe i ustanove, str. 551.
2. ↑  IKA - Utemeljen novi dekanat u Splitu

Literatura
----------

* *Vidović, Mile, Splitsko-makarska nadbiskupija: župe i ustanove, Crkva u svijetu, Split, 2004.* ISBN 953-6151-82-0

Vanjske poveznice
-----------------

* IKA - Utemeljen novi dekanat u Splitu (`sh`)
**Zoisit** je kalcijsko-alumohidroksidni sorosilikat. Kemijska formula mu je Ca2Al3[SiO4Si2O7]O(OH), gdje male količine aluminija mogu biti zamijenjene s manganom ili kromom.

Porijeklo imena
---------------

Zoisit je dobio imem po slovenskom znanstveniku Baronu Sigmundu Zoisu von Edelsteinu (Žiga Zois), koji je prepoznao da je ovo nepoznati mineral, kada mu ga je donio preprodavač minerala Simon Prešern, koji ga je pak otkrio na Svinškoj planini u Karintiji, 1805.. godine. Zoisit je najprije bio poznat pod imenom *saualpit*, prema samom lokalitetu gdje je pronađen (Svinšku planinu, naime, neki još nazivaju i Saualpe).

Opće značajke
-------------

Zoisit se pojavljuje kao prizmatični rompski monokristal ili u masivnim agregatima, a pronađen je u metamorfnim i pegmatitnim stijenama. Može biti plave do ljubičaste boje, zelene, smeđe, ružičaste, žute, sive ili bezbojan. Ima staklast sjaj i školjkast do neravan lom. Euhedralno su kristali isprutani paralelno s ***c***-osi. Također, paralelno toj osi specigična gustoća je 3.10-3.38, ovisno o varijetetu. Zoisit ima bijeli ogreb i krt je. 

Pokazuje dikroizam, a ponekad i jak trikroizam (tanzanit). Ima visok indeks loma (~ 1.7) i u mikroskopskim izbruscima pokazuje visok reljef. Ima mali dvolom i pokazuje anomalne interferencijske boje (veće no bi se moglo očekivati iz dvoloma).

Polimorfi i varijeteti
----------------------

Zoisit ima i svog polimofa. To je klinozoisit, koji kristalizira u monoklinskom kristalnom sustavu i mnogo je češći u prirodi od samog zoisita.

Ako zoisit pokazuje izrazit trikroizam u bojama plava-crvena-žuta, nazivamo ga *tanzanit*, prema lokalitetu u Tanzaniji. Danas tanzanita tamo više nema jer je bio vezan samo za površinsku zonu tog ležišta. Cijenimo ga kao dragi kamen.

Ležišta i nalazišta
-------------------

Zoisita ima u metamorfnim sredinama, u amfibolima; u bazičnim eruptivima kao produkt aliteracije nekih kalcijevih silikata. S epidotom i nekim filosilikatima tvori *sosirit*, koji nastaje hidrotermalnom izmjenom kalcijem bogatih silikata.

Izvori zoisita otkriveni su u Tanzaniji (tanzanit), Keniji (varijetet nazivamo *anyolit*, često nađen uz rubine), Norveškoj (*tulit*, ružičasti varijetet), Švicarskoj, Austriji, Indiji, Pakistanu i SAD-u.

Upotreba
--------

Prozirni primjerci režu se u dragulje dok se poluprozirni i opáki (neprozirni) zoisiti koriste kao materijali u kiparstvu.


***Zoisit*** na Wikimedijinoj ostavi
**Tonino Picula**
**Tonino Picula** (Mali Lošinj, 31. kolovoza 1961.) je hrvatski političar, najpoznatiji kao ministar vanjskih poslova za vrijeme tzv. Trećesiječanjske vlasti.

Osnovnu i srednju školu završio u Šibeniku. Diplomirao je sociologiju na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Od 1993.-2000. g. bio je tajnik za međunarodne odnose SDPH-a. Predsjednik Gradske organizacije SDP-a Velike Gorice od 1997.- 2000. g. i član Županijske skupštine Zagrebačke županije. Obnašao dužnost ministra vanjskih poslova u Vladi Republike Hrvatske (2000. - 2003.). Zastupnik je u Hrvatskome saboru (od 2003.) i voditelj Izaslanstva Hrvatskog sabora u Parlamentarnoj skupštini OESS-a. Član je Odbora za međuparlamentarnu suradnju i Odbora za vanjsku politiku Hrvatskoga sabora. Predsjednik je Glavnoga odbora SDP-a Hrvatske. Gradonačelnik Velike Gorice od 2005 , ponovo izabran nakon izvanrednih izbora 2006. a gradonačelničku dužnost obnaša sve do lokalnih izbora u svibnju 2009. Član je Upravnoga odbora Udruge protiv zlostavljanja djece u obitelji u Velikoj Gorici. Sudionik je Domovinskog rata.

Godine 2013. je na izborima izabran za jednog 12 hrvatskih članova Evropskog parlamenta.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305532359
* LCCN: nb2017002264
* ISNI: 0000 0004 2105 7946
* SUDOC: 252627040

 |
Karl von Piloty: *Tusnelda na Germanikovom trijumfu*
**Tusnelda** (*Thusnelda*, 10-e pne.? - iza 17. maja 17.) bila je princeza germanskog plemena Herusci, poznata kao supruga znamenitog poglavice Arminija. Bila je kćer poglavice Segesta, koji je bio pro-rimski orijentiran. Arminije se u nju zaljubio, ali ju je otac namijenio drugom muškarcu. Tusnelda je zato pobjegla i udala se za Arminija protiv očeve volje, a što je bitno doprinijelo nizu događaja koji će eskalirati u bitci u Teutoburškoj šumi godine 9.

Bitka, koja je završila potpunim uništenjem tri rimske legije je Rimljane nagnala da nekoliko godina kasnije pod Germanikom poduzmu niz kaznenih ekspedicija na Germaniju. Rimljani su Germanima nanijeli teške poraze, te je Arminije jedva izbjegao zarobljavanje, ali ne i njegova trudna supruga Tusnelda, koju je otac predao Germaniku. Arminije je time bio teško pogođen te se jednom prilikom, kada je sreo svog Rimu vjernog brata Flava, raspitivao kako se Rimljani prema njoj odnose; Flav je rekao da se prema njoj odnose "strogo ali pravedno". Nakon završetka pohoda na Germaniju, Germaniku je 17. maja 17. u Rimu priređen trijumf, gdje je javnosti Tusnelda prikazivana zajedno sa malim djetetom - sinom po imenu Tumelik. Tusneldin sin je kasnije doveden u gladijatorsku školu u Ravenna|Ravennu, te se vjeruje da je vrlo mlad umro, najvjerojatnije u areni.

Eksterni linkovi
----------------

***Tusnelda*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Thusnelda*, part of the *Encyclopædia Romana* by James Grout.
**Splitska banka d.d.** je hrvatska tvrtka koja se bavi bankarstvom i koja je u 100-postotnom vlasništvu francuske banke Société Générale Group.

Povijest
--------

*Splitska banka* osnovana je 1965. godine sa sjedištem u gradu Splitu. Privatizirana je i kupljena od strane *UniCredita* u travnju 2000. godine. Godine 2002. *Bank Austria Creditanstalt AG* je na temelju ugovora o kupnji Splitske banke pokrenula je proces
spajanja svoje podružnice u Hrvatskoj, *HVB Croatia*, orijentirane na poduzetnike i veće privatne klijente i Splitske banke, s težištem na "retail" poslovanju. Nova banka, pod imenom **HVB Splitska banka**, usluživala je zajedničke klijente jedinstvenim povećanim katalogom proizvoda.

HVB Splitska banka je 2004. godine vrlo značajno proširila svoju mrežu poslovnica (ukupno 31 podružnica) potpisivanjem ugovora s Financijskom agencijom. Mreža HVB Splitske banke obilježena je snažnom penetracijom na području Dalmacije.

Dana 20. travnja 2006. potpisan je ugovor o prodaji HVB Splitske banke francuskoj Société Générale Group čime je banka promijenila naziv u **Société Générale - Splitska banka d.d.**

Vidi još
--------

* Popis banaka u Hrvatskoj
* Dodatak:Popis velikih gospodarskih subjekata iz Splitsko-dalmatinske županije

Izvori
------

1. ↑  „Rješenje HVB Splitska banka - Société Générale - pdf". Arhivirano iz originala na datum 2015-01-19. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  „Rješenje HVB Splitska banka - Société Générale - pdf". Arhivirano iz originala na datum 2015-01-19. Pristupljeno 2014-07-26.

Vanjske veze
------------

* Službene stranice Arhivirano 2011-12-02 na Wayback Machine-u (`sh`)
* Rješenje HVB Splitska banka - Société Générale - pdf Arhivirano 2015-01-19 na Wayback Machine-u (`sh`)
|  |
| --- |
|  |

**Zapadna Njemačka** (njem. **Westdeutschland** [vɛstˈdɔʏtʃlant]; službeno **Savezna Republika Njemačka**, akr. **SRNJ**, njem. **Bundesrepublik Deutschland**, akr. **BRD**), uobičajeno ime za srednjoevropsku državu koje se upotrebljavalo od njezina proglašenja 23. svibnja 1949. sve do ponovnog ujedinjenja s Istočnom Njemačkom 3. listopada 1990. Od 1990. do danas Savezna Republika Njemačka znana je samo kao Njemačka.

Na početku Hladnog rata, nakon njemačkog poraza u Drugom svjetskom ratu, Njemačka je podijeljena na dvije države i dva posebna teritorija (Saar i Berlin). Savezna Republika je preuzela ekskluzivni mandat nad cijelom Njemačkom, te je sebe smatrala demokratski organiziranim carstvom, a podloga za to bio je izgovor da istočnonjemačka vlada nije demokratski izabrana, pa prema tome nije ni legitimna. Nakon glasovanja naroda i Saarska oblast se 1957. pridružila Zapadnoj Njemačkoj. Zapadni Berlin, koji pravno nije bio dio Zapadne Njemačke, imao je uske veze i suradnju s njom, a imao je i svog predstavnika u zapadnonjemačkom parlamentu. Odnos između dvaju njemačkih država poboljšao se tijekom perioda *Ostpolitika* (koju je uveo Willy Brandt). Tijekom tog perioda Zapadna i Istočna Njemačka su se međusobno priznale, no Zapadna Njemačka je Istočnu Njemačku priznala kao *de facto* vladu unutar jedinstvene Njemačke, dok je Istočna Njemačka Zapadnu priznala i *de facto* i *de iure*.

Nakon pada komunizma u Istočnoj i Srednjoj Europi (1989. - 1990.) i nakon rušenja Berlinskog zida, pojavila se velika želja za ponovnim ujedinjenjem Njemačke. Glasovanjem, građani Istočne Njemačke su odlučili da žele da se DDR ukine i pridruži Zapadnoj Njemačkoj. To se i dogodilo. Istočna Njemačka, kao i Berlin (koji je tada prestao biti poseban teritorij) pridružili su se Zapadnoj Njemačkoj 3. listopada 1990. godine. Ovim spajanjem, stvorena je jedinstvena država Njemačka, a dominantna država nakon reunifikacije bila je Zapadna Njemačka, kako kulturno tako i politički. S konstitucionalne perspektive, Njemačka se gleda kao nastavak, prije nego nasljednica, Zapadne Njemačke. 

Temelji za njemačku ekonomsku moć (koju drži danas) postavljeni su tijekom 1950-ih događajem znanim kao *Wirtschaftswunder* (gospodarsko čudo), kada se Zapadna Njemačka jako brzo oporavila od destruktivnih posljedica Drugog svjetskog rata i uzdigla se do razine 3. svjetske ekonomske sile. Prvi kancelar Konrad Adenauer, koji je tu poziciju držao do 1963. za novi glavni grad je postavio svoj rodni grad Bonn (zbog toga je ova država nekad nazivana i *Bonnska Republika*), a zapečatio je i čvrst savez sa Zapadom. Adenauer nije Njemačkoj samo osigurao članstvo u NATO-u, nego je i bio jedan od osoba koje su postavile temelje za osnivanje Europske Unije. Njemačkoj je uspio osigurati i mjesto u savezu G8, što je bio još jedan primjer njemačke moći.

Pojam zapadna Njemačka u srpskohrvatskoj terminologiji (osim imena ove države) može označavati i geografsku regiju unutar Njemačke.
**Uskoci** su naselje u općini Stara Gradiška u Brodsko-posavskoj županiji. Naselje je poznato po župnoj Crkvi Sv. Mihovila, župi pripadaju obližnja sela uključujući i Staru Gradišku.

Zemljopis
---------

Uskoci se nalaze zapadno od Stare Gradiške, a istočno od Gornjeg Varoša.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine Uskoci su imali 132 stanovnika od toga 130 Hrvata, dok su prema zadnjem popisu stanovništva iz 2011. godine imali 100 stanovnika 

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

* **Napomena:** Uskoci su se do 1981. godine iskazuje se pod imenom **Uskoke**.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva Republik Hrvatske 2011. www.dzs.hr
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Stara Gradiška |
| --- |
| Donji Varoš • Gornji Varoš • Gređani • Novi Varoš • Pivare • Stara Gradiška • Uskoci |

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Uskoci (Stara Gradiška)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Rimbert** poznat kao Hamburgško-bremenski nadbiskup umro je u Bremen]]u 11. juna 888.

Biografija
----------

O njegovom životu se malo toga zna, čak se ni nezna dali je bio Flamanac ili Norman.

Zna se da se školovao se u samostanu Turholt kod Brugga u Flandriji, gdje se upoznao sv. Ansgarom, prvim Hamburgško-bremenskim nadbiskupom. Toliko se zbližio sa njim da je kasnije postao njegov stalni pratitelj i pomoćnik.

Kad je Ansgar 2. februara 865. umro Rimbert je izabran za njegovog nasljednika. 
Papa Nikola I poslao mu je palij u januar 865. 
Kako se Ansgarov misionarski rad bazirao na povezanosti sa benediktinskim redom, i Rimbert je ubrzo nakon posvećenja postao redovnik u Carskoj opatiji Corvey, a zatim je krenuo na misionarska putovanja po Zapadnoj Friziji, Danskoj i Švedskoj, ali se o tom gotovo ništa nezna.

Proslavio se 884. kad je uspio natjerati u bijeg normanske pirate na frizijskoj obali, zbog tog događaja su ga kasnije naročito obožavali u Friziji.

Kao nadbiskup ostao je upamćen kao osnivač samostana u Bückenu kod Bremena, i po brizi za siromašne i bolesne.

Historičari su mu zahvalni za hagiografiji sv. Ansgara- *Vita Ansgarii*, koja se odlikuje njegovim vjernim portretom i brojnim historijskim podacima. 
S druge strane njegova biografija, koju je napisao redovnik iz Corveya, vrlo je škrta u informacijama o njemu i njegovu životu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   „St. Rimbert" (engleski). New Advent. Pristupljeno 23.12. 2021.

Vanjske veze
------------

* *St. Rimbert* (`en`)
Montanjarski ustav iz 1793. godine.
**Ustav Francuske iz 1793.** godine, znan još i kao **Ustav godine I.** i **Montanjarski ustav**, donesen je 24. lipnja 1793. godine od strane Montanjara te potvrđen na narodnom referendumu tokom kolovoza iste godine. Bio je to drugi pisani ustav u Francuskoj te prvi donesen za perioda Prve Republike. Nacrt ustava izradio je Komitet javnog spasa, koji je proširen s devet na dvanaest članova u tu svrhu, a isti je prezentiran Nacionalnom konventu 10. lipnja. Konvent je novi ustav izglasao 24. lipnja. Nakon izglasavanja u Konventu, ustav je poslan na referendum koji je primjenjivao univerzalno pravo glasa za sve punoljetne muškarce (dakle, samo spolni i dobni cenzus), a za ustav je glasalo 1,784,377 od oko 1,800,000 birača. Ipak, Konvent je unutrašnje i vanjsko ratno stanje smatrao dovoljnim razlogom da se održi na vlasti te je odgodio stupanje ustava na snagu. Iako je ustav bio izrazito dobro prihvaćen, a Montanjari su njegovim donošenjem i ratificiranjem stekli enormnu podršku, Konvent je njegovu primjenu 10. listopada 1793. odgodio na neodređeno vrijeme te je sazvao "Revolucionarnu vladu" do proglašenja mira.

Tekst ustava inspiriran je *Deklaracijom o pravima čovjeka i građanina* iz 1789. kojoj je nadodala nekoliko novih prava: proglašena je nadmoć narodnog nad državnim suverenitetom, brojna ekonomska i socijalna prava (pravo udruživanja, pravo na rad i socijalnu zaštitu, pravo na javno obrazovanje), pravo na pobunu (čak i obvezu pobune u slučaju da država krši građanska prava) te ukidanje ropstva u tekstu koji će biti poznat kao *Deklaracija o pravima čovjeka i građanina* iz 1793. godine. 

Iako izrazito demokratski orijentiran, ovaj ustav zbog ratnog stanja nikada nije stupio na snagu već se nalazio u svojevrsnom limbu dok je Komitet javnog spasa provodio krvavi teror. Službeni kraj ovog nikad formalno primijenjenog ustava uslijedio je 1795. godine, kada Termidorci donose novi ustav kojim formiraju Direktorij. Revolucionari iz 1848. bili su uvelike inspirirani ovim ustavom, čija su osnovna načela postala dio ideološkog uređenja Treće Repbulike.

Vanjske poveznice
-----------------

* (`en`) Preface to Constitution of 1793 with a declaration of the rights of man and citizen inclduing right to rebellion Arhivirano 2014-02-27 na Wayback Machine-u
* (`en`) Constitution of 1793
* (`fr`)  Arhivirano 2008-07-05 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Ustavi Francuske |
| --- |
| 
* 1791
* 1793 (Godina I.)
* 1795 (Godina III.)
* 1799 (Godina VIII.)
* 1802 (Godina X.)
* 1804 (Godina XII.)
* 1814
* 1815
* 1830
* 1848
* 1852
* 1875
* 1940
* 1945
* 1946
* 1958

* Predloženi: Žirondinski ustavni projekt (1793)

 |
| Osobni podaci |
| --- |
| IME | Userkare |
| ALTERNATIVNA IMENA | {{{Alt}}} |
| KRATAK OPIS |  |
| DATUM ROĐENJA | {{{Datum rođenja}}} |
| MJESTO ROĐENJA | Drevni Egipat |
| VRIJEME SMRTI |  |
| MJESTO SMRTI | Drevni Egipat |

**Userkare** ("Duša Ra je jaka") bio je drugi kralj Šeste egipatske dinastije koga neki egiptolozi smatraju uzurpatorom prijestolja. 

Userkare je možda svoje pravo postavljao temeljem srodstva s Petom dinastijom, ali je sigurno bio suparnik Tetija u borbi za prijestolje. S obzirom da Manethon tvrdi da su Tetija ubili njegovi tjelohranitelji, postoje teorije da je zavjeru pokrenuo Userkare kao njen vođa te poslije nje preuzeo prijestolje. Nedavno otkriveni **Kamen iz Južne Saqqare** - dokument iz doba vladavine Pepija II potvrđuje njegovo postojanje i pripisuje mu vladavinu od 2 do 4 godine. Tetijev sin Pepi I je nakon nekog vremena uspio svrgnuti Userkarea i naslijediti ubijenog oca. U Torinskom popisu kraljeva postoji lakuna između Tetija i Pepija I Meyrea, dovoljno velika da sadrži unos za Userkarea. Userkare se također spominje u još nekoliko popisa kraljeva. 

Userkare je započeo rad na nekoliko velikih građevinskih projekata, o čemu svjedoče natpisi njegove radne snage. Međutim, nije identificiran nijedan kompleks piramida vezan uz njega, vjerojatno zbog kratkoće njegove vladavine.

Vanjski linkovi
---------------

* The South Saqqara Stone: Sixth Dynasty Annals

***Userkare*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ustav Kraljevine Kambodže** je aktualni ustav Kambodže, donesen 1993. godine. Ustav definira Kambodžu kao nedjeljivu, parlamentarnu ustavnu monarhiju, a sadrži cijelu plejadu međunarodno priznatih ljudskih i građanskih prava. Nakon što je privremena uprava UN-a 1993. godine pripremila teren za parlamentarne izbore u Kambodži, vlada koja je formirana nakon istih pristupila je izradi i donošenju novog ustava, koji je promulgiran 24. rujna 1993. godine. 

Ustav započinje preambulom, a sadrži 14 poglavlja, koja reguliraju različite aspekte državnog i društvenog uređenja. Tako su pitanja suvereniteta i ovlasti Kralja regulirana u prva dva poglavlja, nakon čega su definirana osnovna prava i obveze "kmerskih građana". Sljedeća tri poglavlja definiraju politički, gospodarski te društveni i obrazovni sustav, nakon čega se razrađuju pojedine grane vlasti - parlamentarna (Narodna skupština, Senat, Kongres, Vlada i sudbena vlast. Ustav regulira i administrativnu podjelu zemlje te sadrži odredbe o svojim izmjenama i dopunama. 

Nakon prijelaznih i završnih odredbi dolazi poseban ustavni zakon iz 2004. godine, usmjeren ka osiguranju funkcioniranja nacionalnih institucija. Na samom kraju nalaze se državna zastava i grb te tekst i notni zapis državne himne.
Tešanjska tvrđava
**Stari grad Tešanj** je srednjovjekovna i osmanska tvrđava na području opštine Tešanj, Bosna i Hercegovina.

Lokacija
--------

Sagrađen je u središtu Tešnja, na jednom strmom i stjenovitom brijegu, uz rijeku Tešanjku.

Historija
---------

Na ovom mjestu Iliri imali su svoju gradinu, koju su porušili Rimljani i izgradili svoj refugijum. Dolaskom Slavena na prostor Balkana, i ova tvrđava je ponovo razrušena, i tek u kasnom srednjem vijeku sagrađen je oblasni dvor vlastelinske porodice Zlatonosovići. Nije poznato ko je osnovao grad.

Prvi put spominje se 23. marta 1461. godine u jednom pismu rimskog papa Pije II, koje se nalazi u Vatikanskom arhivu. Iste godine u povelji kralj Stjepan Tomašević poklanja Tešanj, kao krunsko dobro, svome stricu Radivoju. 
Mađarska vojska, nakon upada Osmanlija u Srebrenik 1520. godine, u bijegu zapalila je i porušila grad. Krajem 17. vijeka imao je veoma važnu ulogu pa je tada renoviran i savremeno utvrđen. Početkom 18. vijeka, izgrađen je novi, donji dio grada. Tvrđava napuštena je 1840. godine. U Drugom svjetskom ratu Nijemci koristili su tvrđavu kao bunker.

Opis
----

Ukupna površina iznosi 5600 m2, a obim 390 m. Dužina je 120 m, a najveća širina 80 m. 
Prilikom zidanja koristila se kamena oplata u koju se sipala kaša od lomljenog kamena i krečnog maltera. Zid je debeo 2.40 m, od toga prsobran je 1.50 m, a 0.90 m je korišteno za saobraćaj. Visina obimnih zidova je od 2 do 10 m. Bilo je nekoliko kula, građenih u različitim periodima. Ispred kula prokopan je jarak, koji je pred kapijom bio premošten drvenim mostom.

Osmanlije su 1520. godine zatekle spaljen i porušen grad i takvog su ga držale sve do 17.vijeka. Tada je tvrđava renovisana i prilagođena za savremeniji način borbe, a novi, dograđeni dio, dao je gradu sasvim novu fizionomiju. Osmanlije su prvo izgradile iz temelja Krnju kulu na mjestu nekadašnje donžon kule, zatim cisternu za 70.000 l vode. Iznad cisterne bio je prostor za djelovanje manjih topova kroz pet otvora u zidu kule. Pristup je omogućen preko debelog zida i male četvrtaste kule na koju se penjalo kamenim stepeništem iz dvorišta. Izgrađena su po dva bunkera pokrivena bačvastim svodom. 

Kasnije je izgrađena Dizdareva kula, zaštitni zid dug 90 metara, sagrađena je tabija, u osnovi nepravilni krug, prečnika 23 m. Kroz sredinu tabije je bio prokopan tunel, a desno i lijevo od njega kazamati.

Ispod tvrđave, krajem 17. ili početkom 18. stoljeća sagrađena je sahat-kula. 

Tvrđava leži na nadmorskoj visini od 305 m. Proglašena je za nacionalni spomenik BiH.

Literatura
----------

Hamdija Kreševljaković, Izabrana djela, II, Sarajevo 1991 -GRADOVI U BOSNI I HERCEGOVINI

Vanjski linkovi
---------------

* Stari grad Tešanj
**Zaolzie** je poljski izraz za područje tzv. Tešinske (Cješinske) Šleske koje je u međuratnom periodu bilo predmetom teritorijalnog spora između tadašnje Poljske i Čehoslovačke. Područje, koje je do 1918. bilo dijelom Austro-Ugarske, imalo je miješano češko i poljsko stanovništvo, uz značajan udio Nijemaca i Šlezijaca, a bilo je i izuzetno bogato ugljenom. Spor je nastao nakon stvaranja dviju država po raspadu Austro-Ugarske te početkom 1919. eskalirao u kratkotrajni poljsko-čehoslovački rat u kome je Čehoslovačka odnijela pobjedu. Demarkacijska linija je 1920. konferencijom u Spa priznata kao buduća granica i takvom je ostala sve do 1938. i Sudetske krize. Tadašnja poljska vlada je, iskoristivši slabost Čehoslovačke odmah nakon Münchenskog sporazuma, poslala ultimatum u Prag, zatrašivši predaju spornih teritorija. Tom je zahtjevu udovoljeno, ali je poljska vlast nad Zaolziem potrajala manje od godinu dana, s obzirom da su ga već u septembru 1939. godine zauzeli Nijemci i anektirali Reichu. Po završetku Drugog svjetskog rata Zaolzie je vraćeno obnovljenoj čehoslovačkoj državi, a danas predstavlja dio Češke.

Vidi još
--------

* Jablonkovski incident
**Uljanik** (tal. *Scoglio Olivi*, njem. *Oliven Insel*) je jedan od otoka smješten u pulskom zaljevu. Ime je dobio po maslinama ili ulikama koje su rasle na njemu. Od svih maslina preostala je samo jedna koja se nalazi u središtu otoka okružena objektima brodogradilišta Uljanik čiji se glavni pogoni nalaze upravo na samom otoku.

Talijanski renesansni geograf, liječnik i pisac Giuseppe Rosaccio u svom izolaru "*Viaggio da Venetia a Costantinopoli*" spominje otoke Pulskog zaljeva. Izričito navodi da u pulskoj luci postoji 6 otoka ne spominjući njihova imena. Iako je ovaj broj upitan, jer drugi izvori najčešće spominju četiri otoka, Rosaccio sigurno govori o Sv. Andriji (*Scoglio Santo Andrea*), te današnjim poluotocima - Uljaniku (*Scoglio Olivi*), Sv. Katarini (*Scoglio Santa Catarina*), Sv. Petru (*Scoglio San Pietro*) i Sv. Ivanu.

Otok Uljanik uz otoke Sv. Andrija i Sv. Katarina dijeli pulski zaljev u dva manja bazena. Unutarnji je bazen za vrijeme austrijske uprave nad Pulom bio podijeljen velikim Maslinovim otokom na ratnu luku (*Kriegshafen*), koja je ležala južnije, i na komercijalnu luku (*Handelshafen*) koja je ležala sjevernije.

Uljanik je povezan s obalom mostom preko kojeg prolazi željeznička pruga. Na otoku se nalazi pristanište te suhi i mokri dokovi.

Legenda o Rasparaganu
---------------------

Roksolani su bili narod skitsko-iranskog podrijetla. Njihov vođa Rasparagan ratovao je s Rimljanima, a 118. godine doživio je u ovom sukobu poraz. Rimljani su ga zarobili i osudili na trajno izgnanstvo na otočić Uljanik kraj Pule.

Rasparagan je živio na Uljaniku sa svojom obitelji, sa sinom i s njegovom obitelji. Na Uljaniku su i pokopani. U 19. stoljeću otkriveno je na Uljaniku mjesto ukopa i ostaci sarkofaga. Bočna ploča sarkofaga izložena je u Puli u Arheološkom muzeju Istre.

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Uljanik** |
Koordinate: 44°29′17.12″N 16°08′37.97″E﻿ / ﻿44.4880889°N 16.1438806°E﻿ / 44.4880889; 16.1438806

Stari grad Rmanj-Milančeva kula
**Stari grad Rmanj** se nalazi pored obale rijeke Une, u naselju Martin Brod, Bihać, Bosna i Hercegovina.

Historija
---------

Srednjovjekovni grad Rmanj je podignut krajem XIV ili početkom XV vijeka na ušću Unca u Unu, a postoje mišljenja istoričara da ovaj stari grad datira iz XII vijeka. Po zapisima iz 1396 god. ovaj se grad nazivao Konuba. Gradski bedemi su porušeni do temelja, a sačuvala se samo obla kula visoka oko 10 metara, kod koje su etaže odvojene svodovima. U izvorima iz 1431. godine ugarski kralj Sigismund ga je založio Nikoli Frankopanu. Udovica Anža Frankopan je 1436. godine stanovala jedno vrijeme u Rmnju i potpisivala se kao kneginja Rmanjska. Sredinom XV vijeka dobio ga je Juraj Frankopan. U ovom se gradu 1451, spominje «sudac» i «bratstvo purgari". Pod nazivom Rmanj, ovaj grad se spominje još 1504. godine među gradovima koje je trebalo popraviti i bolje utvrditi.

Rmanj je danas zapušten i u jako lošem stanju.

Od strane Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika BiH, graditeljska cjelina - Stari grad Rmanj proglašen je za nacionalni spomenik BiH.

Literatura
----------

* Hamdija Kreševljaković, Stari bosanski gradovi, Naše starine 1, Sarajevo 1953.
**Tuljan mjehuraš** (lat. *Cystophora cristata*) je arktički perajar koji živi samo u srednjem i zapadnom dijelu sjevernog Atlantskog oceana, s rasponom od Svalbarda na istoku do Zaljeva sv. Lovwrenca na zapadu.

Naziv roda *Crystophora* na grčkom jeziku znači 'onaj koji ima mjehur', zbog čudnog napuhanog privjeska na nosu odraslih mužjaka. Zbog toga se i na srpskohrvatskom jeziku naziva tuljan mjehuraš.

Opis
----

Odrasli mužjaci u prosjeku su dugi 2,74-3,04 metara, a teški su 408 kilograma. Spolni dimorfizam je izražen još od rođenja, pa su ženke znatno manje, u prosjeku su duge 1,83-2,14 metara, a teške su 317 kilograma. Boja tuljana mjehuraša je srebrna, tijelo je posuto tamnim, nepravilnim mrljama. Glava je tamnija od tijela, na njoj nema nikakvih mrlja. 

Odrasli mužjaci na čelu i nosu imaju izbočinu nalik na kapu, koja ne visi prema dolje, za razliku od izbočina kod morskih slonova. Ta izbočina izrasta kada muški tuljan dosegne starost od četiri godine. Mužjaci mogu napuhati izbočinu, tako da bude veličine njihove glave.

Način života
------------

Od travnja do lipnja, nakon sezone parenja, ovaj tuljan putuje na velike udaljenosti u potrazi za hranom ili eventualno na kraju se okupe na zasebnim područjima na kojima se mitare od lipnja do kolovoza. Nakon mitarenja, ponovno se rasprše i traže hranu u kasno ljeto i jesen prije povratka na područja parenja u kasnu zimu. Glavna četiri područja na kojima se pare su: Zaljev sv. Lawrenca, istok Newfoundlanda, Davisov prolaz (između Grenlanda i sjeverne Kanade) i West Ice u blizini Jan Mayena.

Prehrana i prirodni neprijatelji
--------------------------------

Prehrana se uglavnom svodi na dubokovodne ribe kao što su škarpina, haringe, Grenlandska ploča, bakalar, kapelin, iverak, a tu su i lignje, hobotnica, škamp i dagnja. Kad traži hranu, roni do dubine od 100-600 metara, a u vodi može ostati i do 15 minuta, ali nađeni su i neki primjerci koji mogu roniti do 1000 metara čak i do sat vremena. 

Prirodni neprijatelji ovom tuljanu su polarni medvjed i orka.

Potomci
-------

Mladi su tuljani pri rođenju dugi oko 1 metar, a teški 24 kilograma. Rađaju se na ledu od sredine ožujka do početka travnja. Tijelo im je škriljasto plavo-sive boje, a trbuh blijede kremaste boje. Ženke spolnu zrelost steknu s 3-6, a mužjaci s 5-7 godina. Životni vijek ovim tuljanima je 30-35 godina.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2010-11-30. Pristupljeno 2014-12-29.
3. ↑
4. ↑
5. ↑
6. ↑  William F. Perrin,Bernd Wursig,J. G. M. Thewissen: *Encyclopedia of Marine Mammals*
7. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2009-06-16. Pristupljeno 2014-12-29.

***Tuljan mjehuraš*** na Wikimedijinoj ostavi
**Srednja mješovita škola "Bratstvo-jedinstvo"** (albanski: ) je srednja škola u gradu Ulcinju, Crnoj Gori, u kojoj se nastava odvija na dva jezika, albanskom i srpskohrvatskom.

Historija
---------

Preteča današnje srednje škole je Niža državna gimnazija u Ulcinju zasnovana 1919. godine po odluci Glavnog prosvjetnog savjeta Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, koja je s radom započela u septembru 1920. godine. Na kraju školske godine u narednoj 1921. zabilježeno je 70 đaka, od kojih 56 pravoslavne, 3 rimokatoličke i 2 islamske vjeroispovijesti. Izučavani su predmeti matematika, srpski jezik, geografija, francuski jezik, pjevanje, ručni rad, priroda, crtanje, vjeronauk i kaligrafija. Četvrti razred državne gimnazije, otvoren je školske 1923/1924. godine. U tom periodu u školi su radila dva suplenta ruskog porijekla. Gimnazija je imala kabinete za nastavu, a broj upisanih učenika se povećavao iz godine u godinu. Školske 1925/1926. godine u Ulcinju je otvorena i ženska radnička škola koja je imala pet razreda i trajala pet školskih godina, do 1941. godine.

Prva zgrada ulcinjske gimnazije (1965–1968)
Niža gimnazija prestala je s radom školske 1931/1932. Vrata za učenike ponovo su otvorena nakon rata, 1945, u okviru osnovne škole. Nastava se izvodila na srpskohrvatskom jeziku, a dvije godine kasnije se formira i odjeljenje za nastavu na albanskom jeziku. Školske 1950/1951. godine gimnazija se transformiše u osmogodišnju školu. Skupština Opštine Ulcinj 1963. je osnovala Gimnaziju, no zbog neodgovarajućih uslova nastava je počela tek septembra 1965. Zgradu škole je 1968. razorio snažan zemljotres. Zahvaljujući "solidarnosti naroda Bosne i Hercegovine" izgrađena je Gimnazija "Bratstvo-jedinstvo" i svečano je otvorena 16. novembra 1969. godine. 27. decembra 1974. godine osnovan je Školski centar "Bratstvo-jedinstvo", spajanjem gimnazije i privredne škole, čija je zgrada izgorila do temelja u požaru 31. oktobra 1969 pa je nastavu održavala u istom objektu. 12. jula 1991. godine usvojen je Zakon o srednjim školama, te je ime škole postalo JU Srednja škola "Bratstvo-jedinstvo". 2004. godine škola je dobila današnje ime.

Vanjske veze
------------

* Promocija Monografije JU Srednje mješovite škole „Bratstvo-jedinstvo" – TV Teuta (26. juna 2020)
*Za ostale upotrebe, v. Srednje Selo (razvrstavanje).*
Srednje Selo OpenStreetMap

**Srednje Selo** nalazi se 2 km u unutrašnjosti Šolte, srednjedalmatinskog otoka koji je s gradom Splitom povezan svakodnevnom trajektnom linijom.
Šolta je poznata po plažama, a zbog blizine i čestih trajektnih veza rado je posjećuju Splićani i gosti splitske regije. More i uvala Krušćica udaljeni su 2 km, a dostupni su automobilom, biciklom ili pješice.

Malo srednjovjekovno selo se razvilo oko crkve sv. Blažene Djevice Marije od Očišćenja. U naselju je prisutna ruralna seoska arhitektura, idilične kamene kuće s konobom i dvorom ograđenim zidovima. Posebnu ljepotu čine izvučeni prozori u krovu i kameni slivnici za skupljanje kišnice u gustijernu. U dvorištima se vide stare kamenice za čuvanje maslinovog ulja i stare zelene bačve za vino. U centru sela je stara zgrada "Bratovštine Blažene Djevice Marije od Očišćenja". Stara, napuštena škola govori nam da je njeno vrijeme prohujalo, djeca idu u novu školu u Grohote. Na gornjoj cesti u pravcu Grohota nalazi se mala crkvica Blažene Djevice Marije od Presvetog Ruzarija, sagrađena od istoimene Bratovštine 1910. godine.
Stanovništvo se bavi poljodjeljstvom, maslinarstvom i vinogradarstvom. U selu nema ni trgovine ni gostionice, tek poneki atelijer domaćeg slikara. Do Grohota općinskog centra otoka može se prošetati u miru kroz maslinike i vrtove gornjom cestom, a sam je put dugačak oko 2 km. Selo je povezano autobusom sa svim naseljima na otoku. Do Rogača trajektne luke za Split ima oko 3,5 km.
Iznad sela na 182 metra nadmorske visine nalazi se Strličina cisterna za vodu s naplavom.

Izvori
------

* Arhivirano 2009-08-11 na Wayback Machine-u
* Zoran Landeka, *Otok Šolta - vodič*, Nakladnik: Zola doo, Zagreb 2011. ISBN 978-953-56793-0-1

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Srednje Selo (Šolta)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Rudolph Joseph Rummel** (Cleveland, 21. oktobar 1932 - ) je američki politolog i počasni profesor političkih nauka na Univerzitetu Havaja, poznat kao pobornik koncepta democida koji bi trebao zamijeniti, odnosno nadopuniti koncept genocida. Rummel je također poznat po popularizaciji teorije demokratskog mira, prema kojoj nijedna "istinska" demokracija ne može ratovati s drugom "istinskom" demokracijom. 

Rummell je veliki dio svoje karijere posvetio izučavanju represiji u bivšim komunističkim zemljama, i na temelju vlastitih demografskih i statističkih istraživanja došao do zaključka da democid u SSSR-u i NR Kini tokom 20. vijeka po broju izazvanih žrtava uvelike nadmašuje žrtve dva svjetska rata. 

Njegove procjene o tome da je Titov režim u bivšoj Jugoslaviji od 1944. do 1987. godine likvidirao 1,072.000 ljudi su početkom 21. vijeka stekle veliki publicitet na prostoru bivše Jugoslavije i često se citirale kao argument od strane desnih, nacionalističkih i antikomunističkih krugova. 

Rummel je poznat kao snažan zagovornik Rata protiv terorizma i američke intervencije u Iraku.

Izvori
------

1. ↑  Paul R. Bartrop and Steven L. Jacobs, *Fifty Key Thinkers on the Holocaust and Genocide*, Taylor & Francis, 2010, p. 268
2. ↑  „Rummel: Titov režim odnio milijun života - Arhiva - Aktualno - Hrvatska - Dalje.com". Arhivirano iz originala na datum 2011-05-21. Pristupljeno 11. IV 2011.

Eksterni linkovi
----------------

* Power Kills Rummel's site
* Rummel's blog
* Communist Body Count Chart of Rummel's estimates concerning communist countries
* Nazi Body Count Chart of Rummel's estimates concerning Nazi Germany
**Tonbridge** je grad od 40,356 stanovnika na jugoistoku Engleske u Grofoviji Kent.

Administrativno podpada pod Distrikt Tonbridge and Malling.

Geografske karakteristike
-------------------------

Tonbridge leži na rijeci Medway, udaljen oko 6 km sjeverno od Royal Tunbridge Wellsa, 19 km južno od Maidstona i oko.29 km istočno od Londona

Historija
---------

U Domesday Booku iz 1086.se spominje normanski feudalac *Ricardi de Tonebrige*, kao vlasnik tog kraja.Naselje je prvi put dokumentirano 1125. pod imenom **Tonebriga**, 1191. je izgrađen prvi most preko Medwaya što je pomoglo mjestu da izraste u trgovište.

Između 1230. - 60 podignut je zamak sa masivnim ulaznim vratima koja su preživjela do današnjih dana.
Tonbridge je 1259. dobio pravo da održava tjedni sajam. 
Novi kamen most od pet lukova podignut je 1525. a 1553. otvorena prva škola. Makadamska cesta do Sevenoaksa podignuta je 1709. Polovicom 18. vijeka kanaliziran je Medway, i otpočela je intenzivna trgovina ugljenom brodovima duž njegovih obala.

Početkom 19. vijeka Tonbridge ima oko 1500 stanovnika, - 1813. proradila je tvornica baruta, a 1842. do grada je stigla željeznica iz Londona. Polovicom 19. vijeka proradila je ciglana, početkom 20. vijeka Tonbridge već ima oko 13,000 stanovnika. Kompanija *Wallace and Tiernan* počela raditi 1932. ona je sve do 1960-ih bila najveći poslodavac.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Le Puy-en-Velay, Francuska
* Njemačka Heusenstamm, Njemačka

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South East England" (engleski). City population. Pristupljeno 15. 03. 2017.
2. 1 2 3 4 5  „*Tonbridge Timeline*" (engleski). Tonbridge Town. Pristupljeno 15. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Tonbridge*** na Wikimedijinoj ostavi

* Tonbridge history (`en`)
Masakr ispred palate Tiljerije
**Ustanak od 10. avgusta 1792. godine** (fr. *journée du 10 août*) je jedan od najznačajnijih događaja Francuske revolucije. Podigla ga je revolucionarna Pariska komuna čiji pripadnici zauzimaju kraljev zamak Tiljerije. Kralj Luj XVI sklonio se u Skupštinu koja ga je lišila vlasti.

Uvod
----

Francuska vojska je 1792. godine bila rastrojena. Najmanje polovina od 12.000 oficira je emigrirala te je ukupan broj sposobnih vojnika sveden na oko 150.000. Rodoljubivi vojnici nisu bili disciplinovani. Glavna komanda bila je osrednja. Dimurje je naredio da tri armije pređu u ofanzivu. Francuzi su brzim napadom okupirali celu Belgiju koju je branilo 35.000 Austrijanaca. Međutim, po dolasku austrijskih pojačanja, francuski generali naređuju povlačenje. U Ardenima se La Fajet nije ni pomakao. Robespjer ga kritikuje i nema poverenja u njega. La Fajet je izjavio da je sa vojskom spreman da pođe na Pariz, protiv jakobinaca. Vojni neuspesi podstakli su nacionalni zanos. Neki žirondinski ministri otpušteni su od strane kralja. Žirondinci su uputili apel narodu – proglasom „Domovina je u opasnosti". Vojska pruskog vojvode Braunšvajga prelazi na francusku teritoriju. Jakobinci su zaboravili na neprijateljstvo sa žirondincima zbog opasnosti od neprijatelja. Opremaju se novi bataljoni. Proglas je ujedinio narod. Međutim, nacionalno jedinstvo osujetili su žirondinci koji su poveli tajne pregovore sa dvorom. Luj ih je odbio, a narod se pobunio. Žirondinci osuđuju ove nemire. Time osuđuju sebe i svoj poredak iz 1791. godine.

Ustanak
-------

Pariz i cela zemlja digla se na ustanak protiv monarhije 10. avgusta 1792. godine. Robespjer je napadao žirondince koji pregovaraju sa kraljem i traži ukidanje Skupštine i uvođenje Konventa. On je i organizovao pobunu. Pomogli su mu bretonski federalci 30. marseljskog, pobunjenici predgrađa Sent Antoan, pevajući himnu koja je po njima nazvana Marseljezom. Federalci su na Robespjerov podsticaj formirali tajni direktorijum. Pariska rulja zauzima palatu Tiljerije i masakrira kraljevu Švajcarsku gardu. Kralj je na savet žirondinaca napustio dvoranu i sklonio se u Skupštinu. Skupština se nije izjasnila za svrgavanje već za udaljavanje kralja. Izglasala je i sazivanje Konventa prihvatajući Robespjerov zahtev. Time je poražena visoka buržoazija i liberalno plemstvo koji su i podigli revoluciju. Pasivni građani, zanatlije i trgovci, na čelu sa Robespjerom, ulaze na političku pozornicu. General La Fajet je 19. avgusta prešao Austrijancima.

Literatura
----------

* Albert Soboul; Francuska revolucija, Naprijed, Zagreb (1966)

***Ustanak 10. augusta 1792.*** na Wikimedijinoj ostavi

Šablon:Francuska revolucija
Ovo je članak o sadašnjem kosovskom univerzitetu koji kao službeni jezik nastave ima srpski.  Za druga značenja istoga naziva, v. Univerzitet u Prištini.  

**Univerzitet u Prištini** (neslužbeno **Univerzitet u Kosovskoj Mitrovici**), univerzitet na Kosovu nastao 1999. odvajanjem od tadašnjeg istoimenog univerziteta sa sjedištem u Prištini. Potaknuti događajima na Kosovu kasnih 1990-ih, profesori i studenti srpskog etniciteta odlučili su se izdvojiti iz dotadašnjeg univerziteta na kojem su radili s kolegama albanskog etniciteta. Od 2001. višegodišnje privremeno sjedište univerziteta nalazi se u Sjevernoj Kosovskoj Mitrovici pa se zbog toga kao neformalni naziv univerziteta koristi i naziv Univerzitet u Kosovskoj Mitrovici.

Istorija i status
-----------------

*Vidi takođe: Univerzitet u Prištini (1969–1999)*
Po završetku rata na Kosovu i Metohiji 1999. godine srpski studenti i akademsko osoblje masovno je napustilo Prištinu i prešlo u Centralnu Srbiju gdje je novo sjedište univerziteta do 2001. godine bio Kruševac. Nakon 2001. privremeno sjedište univerziteta ponovo je premješteno, ovoga puta na današnju lokaciju u Kosovsku Mitrovicu. Univerzitet je priznat od strane UNMIK-a i Asocijacija univerziteta Evrope čiji je član, koji za njega koriste naziv *Univerzitet u Mitrovici* kako bi ga razlikovali od onoga u Prištini. Institucija je priznata i d strane Vlade Srbije kao dio obrazonog sustava u Srbiji. Institucija sudjeluje u radu Mreže univerziteta Balkana.

Poznati studenti i profesori
----------------------------

* Radmila Bakočević
* Haris Silajdžić
* Jorgovanka Tabaković

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Službeni veb-sajt (`en`) (`sh`)