recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***O. K. Connery***, također poznat i pod naslovom ***Operation Kid Brother*** (sh. *Operacija mlađi brat*) je italijanski špijunski film snimljen 1967. godine u režiji Darija Sabatella, koji se često navodi kao jedan od najbezočnijih pokušaja da se eksploatira fenomenalna popularnost filmova o Jamesu Bondu.

Počeo se snimati nedugo nakon što je Sean Connery objavio da nakon *Samo dvaput se živi* više neće tumačiti Bondov lik. Naslovni lik u *O. K. Connery*, pak, tumači Conneryjev mlađi brat Neil Connery; on se u filmu, pak, zove dr. Neil Connery i radi kao vrhunski plastični kirurg i hipnotizer. Radnja prikazuje kako ga britanska tajna služba angažira da zamijeni svog neimenovanog starijeg brata kako bi razbio zavjeru kriminalne organizacije THANATOS da pomoću super-magneta onesposobi sve mehaničke uređaje u svijetu.

*O. K. Connery*, koji se snimao na lokacijama u Maroku i Španiji, uspio je uz nepoznatog Conneryja okupiti prilično impresivnu glumačku ekipu čiji su članovi bili stekli slavu i popularnost u filmovima iz serije o Bondu. Glavni ženski lik je tumačila Daniela Bianchi, poznata kao Bondova djevojka Tatjana Romanova u *Iz Rusije sa ljubavlju*, a glavnog negativca tumači Adolfo Celi, koji je bio glumio glavnog negativca Larga u *Operaciji Grom*. Osim njih su se u filmu pojavili Bernard Lee i Lois Maxwell tumačeći kopije likova M i Moneypenny. Usprkos svega toga, *O. K. Connery* je dobio porazne kritike, pri čemu se često navodilo da predstavlja grotesknu parodiju filmova koje je nastojao imitirati. *O. K. Connery* je također bio povodom za dugogodišnju svađu među braćom Connery.

Vidi još
--------

* *Casino Royale*

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „O.K. Connery". *Monthly Film Bulletin* (London: British Film Institute) **35** (408): 78-79. 1968.
2. ↑  Mavis 2011: str. 234

Literatura
----------

* Mavis, Paul (2011). *The Espionage Filmography: United States Releases, 1898 through 1999*. McFarland. ISBN 0786449152.

Vanjske veze
------------

* *O.K. Connery* na sajtu IMDb
**Jovan Zonara** (grč. Ἰωάννης Ζωναράς, prva polovina 12. veka) bio je vizantijski hroničar i teolog, koji je živeo u Carigradu.

Pod carem Aleksijem I Komninom Zonara je obavljao dužnosti zapovednika telesne straže i carevog ličnog sekretara. Dolaskom Aleksijevih naslednika zamonašio se i povukao u manastir na jednom od Prinčevskih ostrva, gde je na navaljivanje prijatelja napisao hroniku sveta pod nazivom *Sažeta istorija* (Επιτομή ἱστοριῶν, 18 knjiga), koja dopire do 1118. godine i koja zauzima prvo mesto među sličnim vizantijskim istoriografskim delima, kako zbog bogatstva građe koju obrađuje, tako i zbog autorovog samostalnog obrađivanja izvora. On se često služi delima koja su za nas izgubljena (npr. Dion Kasije). Za period prelaza sa 11. na 12. vek služio se Skilicom i Pselom. Sa moralističkim ciljevima ispisuje i velike delove Josifa Flavija i Ksenofonta. Hronika je kasnije mnogo prepisivana (Konstantin Manasa, Mihailo Glika i dr.), a nastavio ju je Nikita Honijat. Prevedena je na srpskohrvatski i slovenački jezik, a za vreme renesanse i na latinski, italijanski i francuski jezik. 

Zonara je najstariji od tri velika kanonista 12. veka (sa Aristenom i Valsamonom). Njegov veliki komentar apostolskih kanona, sinoda i crkvenih otaca predstavlja jedan od najznačajnijih radova vizantijske kanonistike.
***Odesa u plamenu*** (italijanski: ; rumunski: ) je italijansko-rumunjski crno-bijeli ratni film snimljen 1942. u režiji Carminea Gallonea. Radnja se događa za vrijeme tada aktualnog drugog svjetskog rata i počinje u Besarabiji, odnosno Kišinjevu za vrijeme sovjetske aneksije u ljeto 1940. godine. Protagonistica, čiji lik tumači Maria Cebotari je operna pjevačica koja je tada razdvojena od muža, rumunjskog oficira koji je ostao s druge strane nove granice, te prisiljena raditi u Odesi gdje će dočekati početak operacije Barbarosa, odnosno rumunjsku opsadu grada. Napravljen na vrhuncu rata, *Odesa u plamenu* je imala propagandnu svrhu, odnosno veličala zajedničku borbu Sila Osovine protiv Sovjeta čiji je režim prikazan kao ugnjetavački i zločinački. Za potrebe filma je grad Odesa, koji se u vrijeme snimanja nalazio pod rumunjskom okupacijom, rekonstruiran u znamenitim rimskim studijima Cinecitta. U ljeto 1942. je prikazan na venecijanskoj Mostri gdje je dobio niz priznanja. Nakon kapitulacije Rumunjske 1944. godine je film službeno zabranjen, a poslije uspostave komunističkog režima su mnogi od rumunjskih glumaca i članova ekipe zbog njega bili proganjani i zatvarani. Vjerovalo se da su sve kopije uništene, dok 2006. godine nije jedna pronađena u arhivama Cinecitte, te je nakon više od pola vijeka ponovno prikazan u Rumunjskoj.

Vanjske veze
------------

* *Odessa in fiamme* na sajtu IMDb
* *Odessa in fiamme* dostupan kao besplatni download na Internet Archive
**Andrzej Munk** (16. oktobar 1921 - 20. septembar 1961) bio je poljski filmski režiser, poznat kao jedan od najistaknutijih predstavnika tzv. Poljske filmske škole 1950-ih.

Rođen je u jevrejskoj porodici. Na njegov život i karijeru je značajno uticao Drugi svjetski rat, odnosno iskustva za vrijeme nacističke okupacije i Varšavskog ustanka u kome je sudjelovao kao pripadnik Armije Krajowe. Nakon rata je bez uspjeha studirao arhitekturu i pravo, prije nego što se upisao u Nacionalnu filmsku školu u Lodzu.

Njegova relativno kratka filmografija se, slično kao i kod mnogih njegovih kolega iste generacije, isticala otklonom od dotadašnjeg socrealizma, ali i daleko većim inzistiranjem na ironiji i crnom humoru kao jednim od načina da se prikaže traumatična bliska prošlost Poljske.

Tokom snimanja svog posljednjeg filma *Putnica*, posvećenog zbivanjima u logoru Auschwitz, je poginuo u saobraćajnoj nesreći. Njegovi kolege su od dijela materijala napravili dokumentarni film prikazan na Kanskom festivalu.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Andrzej Munk na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi Andrzeja Munka |
| --- |
| 1950-e | *Błękitny krzyż* (1955) • *Człowiek na torze* (1956) • *Eroica* (1957) • *Con bravura* (1957) |
| Lata 60. | *Zezowate szczęście* (1960) • *Pasażerka* (1963) |



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 2725279
* LCCN: n84204847
* ISNI: 0000 0001 0938 9137
* GND: 12351858X
* SUDOC: 053951751
* BNF: cb146274615 (podaci)
* BIBSYS: 90848537
* NKC: pna2005311720
* CiNii: DA13182851

 |
*Les Amours de la reine Élisabeth*
***Les Amours de la reine Élisabeth*** (sh. *Ljubavi kraljice Elizabete*), također poznat i pod engleskim naslovom ***Queen Elizabeth*** (sh. *Kraljica Elizabeta*) je francuski nijemi historijski film snimljen 1912. u režiji Louisa Mercantona i Henrija Desfontainesa. Predstavljao je adaptaciju Mercantonove istoimene kazališne predstave koja je prikazivala ljubavnu vezu engleske kraljice Elizabete I sa earlom od Essexa. Kao i u kazališnoj verziji, glavne uloge su tumačili Sarah Bernhardt i Lou Tellegen, koji su u to doba bili ljubavnici i u stvarnom životu. Bernhardt, koja je imala 68 godina, pristala je nastupiti na filmu (prema kome su njeni ugledni kolege i kulturni establišment još uvijek predrasude imali kao "cirkuskoj atrakciji") izjavivši da joj je to "posljednja prilika za besmrtnost". Francuski distributer L'Histrionic Films je prije premijere propao, ali je prava na prikazivanje u SAD otkupio Adolph Zukor koji je istovremeno osnovao Famous Players Film Company, jednu od kompanija od koje će nastati današnji Paramount Pictures. Ponekad se navodi da je upravo zahvaljujući tome *Paramount* stekao reputaciju studija specijaliziranog za prestižne filmske spektakle historijske tematike.

Vanjske veze
------------

* *Les Amours de la reine Élisabeth* na sajtu IMDb
* *Queen Elizabeth* at SilentEra
* Clip from the film at Encyclopædia Britannica
***Les Portes de la nuit*** (sh. *Vrata noći*) je francuski crno-bijeli film snimljen 1946. godine snimljen u režiji Marcela Carnea. Po žanru je drama, a scenario je, prema motivima vlastitog baleta *Le Rendez-vous*, napisao znameniti pjesnik i dugogodišnji Carneov suradnik Jacques Prevert. Radnja filma se događa u Parizu nedugo nakon oslobođenja Francuske, odnosno završetka Drugog svjetskog rata. Protagonist, koga tumači Yves Montand, je veteran pokreta otpora koji se sticajem okolnosti zaljubi u lijepu ženu (koju tumači Nathalie Nattier), udanu za čovjeka koji je njegove drugove bio izdao Gestapou.

Za Carnea i Preverta je ovo bio izuzetno ambiciozni projekt, za koga su se nadali kako će ponoviti trijumf prethodnog filma *Djeca raja*. Prilikom snimanja su se, međutim, suočili s problemima, prije svega zbog odluke Jeana Gabina i Marlene Dietrich, angažiranih za glavne uloge, da odustanu od projekta; zbog toga su ih morali zamijeniti manje iskusni Montand i Nattier. Nakon premijere je *Le Portes de la nuit* doživio neuspjeh. Vjeruje se da je publika, još uvijek traumatizirana ratom, odbacila film koji se bavi njegovim posljedicama, odnosno prikazuje svakodnevnicu još uvijek siromašnog Pariza u kome žive crnoburzijanci i bivši suradnici okupatora. Ni kritika nije bila previše sklona filmu, iako je *Les Portes de la nuit* kasnije malo popravio reputaciju. Prevert i Carne nakon njega više nikada nisu surađivali.

Vanjske veze
------------

* *Les Portes de la nuit* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Marcel Carné |
| --- |
| 
* Bizarre, Bizarre
* Port of Shadows
* Hôtel du Nord
* Le Jour Se Lève
* Les Visiteurs du Soir
* Children of Paradise
* Gates of the Night
* La Marie du port
* Juliette, or Key of Dreams
* Thérèse Raquin
* Air of Paris
* Three Rooms in Manhattan
* Law Breakers

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4656123-7

 |
***Les Vacances de monsieur Hulot*** (sh. *Odmor gospodina Hulota*) je francuska crno-bijela filmska komedija snimljena u režiji Jacquesa Tatija i premijerno prikazana 1953. godine, poznata kao prva iz ciklusa o Monsieur Hulotu. Naslovni protagonist, koga tumači sam Tati, je sredovječni čovjek koji dolazi godišnji odmor provesti u primorskom gradu te pri tome zapada u niz komičnih pustolovina, najviše uzrokovanih njegovim neshvaćanjem moderne tehnologije. *Les Vacances* se dvije godine snimao u gradiću Saint-Marc-sur-Mer, nedaleko od luke Saint-Nazaire na atlantskoj obali. U njemu je Tati koristio humor, ali epizodnu strukturu naracije, kako bi na humoristički način prikazao francusko društvo svog vremena, često uz klišejizirani prikaz gojaznih kapitalista i pretencioznih marksističkih intelektualaca. Za film je karakteristično da u njemu gotovo da nema dijaloga; sam Tati je kasnije priznao da je inspiraciju pronašao u Chaplinovim nijemim komedijama, odnosno liku skitnice Charlota. Film se, međutim, izuzetno dopao francuskoj publici i postigao veliki komercijalni uspjeh. Kasnije su ga hvalili kritičari te se smatra jednim od najuspješnijih ostvarenja francuske kinematografije 20. vijeka.

Vanjske veze
------------

* *Les Vacances de monsieur Hulot* na sajtu IMDb
* *Les Vacances de monsieur Hulot* na AllMovie-u ()
* *Les Vacances de monsieur Hulot* na Rotten Tomatoes-u ()
* Monsieur Hulot and Time, essay by Andre Bazin, translated by Bert Cardullo
* Criterion Collection essay by David Ehrenstein Arhivirano 2008-09-24 na Wayback Machine-u
* Roger Ebert's Review of Mr. Hulot's Holiday Arhivirano 2012-09-29 na Wayback Machine-u
* In Search of Monsieur Hulot's Holiday - article from The Guardian about staying in the Hotel de la Plage

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Jacques Tati |
| --- |
| Dugometražni | 
* *Jour de fête* (1949)
* *Les Vacances de monsieur Hulot* (1953)
* *Mon oncle* (1958)
* *Playtime* (1967)
* *Trafic* (1971)
* *Parade* (1974)

 |
| Kratkometražni | 
* *Gai Dimanche* (1935)
* *L'École des facteurs* (1947)
* *Forza Bastia* (1978)

 |
„Fauntleroy" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Fauntleroy (razvrstavanje).

***Little Lord Fauntleroy***, ili, u prijevodu, ***Mali lord Fauntleroy*** je roman za djecu anglo-američke književnice Frances Hodgson Burnett objavljen 1886. godine. Naslovni protagonist je Cedric Erroll, dječak koji s obudovjelom majkom živi u sirotinjskoj njujorškoj četvrti prije nego što dozna kako mu je djed, u stvari, engleski aristokrat Earl od Dorincourta, te da je nakon smrti svojih stričeva postao njegov jedini nasljednik. Radnja prikazuje kako odlazi živjeti kod djeda koji ga nastoji pretvoriti u "pravog" Engleza, ali pri tome svojom prostodušnošću i dobrotom uspijeva omekšati hladno srce čangrizavog starca. *Fauntleroy* se postao jedna od najpopularnijih knjiga svog vremena, postavši fenomen koji današnji historičari ponekad uspoređuju s Harryjemn Potterom. Ilustracije Reginalda Bircha, kao i detaljni opisi odjeće i frizure koje u tekstu dala Burnett su značajno uticali i na dječju modu u tadašnjim SAD te, u manjoj mjeri, u ostatku svijeta. Zbog svog sentimentalnog sadržaja je postao privlačan i filmašima, te postoje brojne ekranizacije u obliku filmova, igranih i animiranih TV-serija.

Izvori
------

Literatura
----------

* Horvath, Polly (2004), „Foreword", *Little Lord Fauntleroy*, Simon and Schuster, ISBN 978-0-689-86994-5
* Rutherford, L.M. (1994), "British Children's Writers 1880-1914", in Laura M. Zaldman, *Dictionary of Literary Biography*, Volume 141, Detroit: Gale Research Literature Resource Center

Vanjske veze
------------

* Besplatna e-knjiga: *Little Lord Fauntleroy* na Projektu Gutenberg

| * p
* r
* u
Romani čiji je autor Frances Hodgson Burnett |
| --- |
| 
* *Little Lord Fauntleroy* (1886)
* *A Lady of Quality* (1896)
* *A Little Princess* (1904)
* *The Secret Garden* (1911)
* *The Lost Prince* (1915)
* *The Head of the House of Coombe* (1922)

 |
***Ljudi protiv*** (ital. *Uomini contra*), originalno prikazivan pod naslovom ***Godinu dana na visoravni*** je italijansko-jugoslavenski ratni film snimljen 1970. godine u režiji Francesca Rosija. Predstavlja adaptaciju romana *Un anno sull'Altipiano* italijanskog pisca Emilija Lussua, inspiriranog autorovim iskustvima oficira italijanske vojske u Prvom svjetskom ratu. Radnja se događa 1916. i 1917. godine i prikazuje kako italijanski general (čiji lik tumači Alain Cuny) pokušava probiti frontu šaljući diviziju u frontalne juriše na dobro utvrđene i branjene austro-ugarske položaje koji uvijek završe neuspjehom i masovnim krvoprolićem. Nominalni protagonist, koga tumači Gian Maria Volonte, je njegov potčinjeni koji pokušava spriječiti da mu se ljudi koriste kao bezvrijedno topovsko meso, ali to ne uspije, pa dođe do pobune, a nakon nje i krvave odmazde u obliku drevne rimske prakse desetkovanja.

Rosi je film pokušavao snimiti godinama, ali je u tome imao velike probleme političke prirode, odnosno izrazito neprijateljski stav italijanske vlade prema filmu koji bi borbu italijanskih vojnika u "dobrom" i "pravednom" Prvom svjetskom ratu prikazao kao besmisleni pokolj. Uspio ga je snimiti tek kada je osigurao koproducente i lokacije u tadašnjoj Jugoslaviji, a dosta je pomoglo i to što su se početkom 1970-ih popularnima u cijelom svijetu postala ostvarenja eksplicitno pacifističke, antiestablišmentske i revizionističke orijentacije. Iako je Rosi, u skladu sa Lussuovim predloškom, u filmu ratna zbivanja nastojao prikazati iz socijalističke, odnosno marksističke perspektive, pa tako italijanskim vojnicima najveći neprijatelj nisu Austro-Ugari nego njihovo vlastito zapovjedništvo porijeklom iz više klase, publika i kritika je u filmu prepoznala alegoriju na tada aktualni vijetnamski rat. U filmu je u svojoj drugoj ulozi nastupio Mark Frechette, mladi glumac koji je nakon *Zabriskie Point* postao američka kontrakulturna ikona i kome je sadržaj Rosijevog filma imponirao upravo zbog svojih modernih konotacija. Dio kritike je, pak, u filmu pronašao velike sličnosti sa Kubrickovim klasikom *Staze slave*; kao i taj film, zbog svog antiratnog i navodno subverzivnog karaktera imao je problema sa cenzurom u Francuskoj, te je prikazan tek nakon nekoliko godina.

Uloge
-----

* Gian Maria Volontè ... Poručnik Ottolenghi
* Pier Paolo Capponi ... Poručnik Santini
* Alain Cuny ... General Leone
* Franco Graziosi ... Major Ruggero Malchiodi
* Mark Frechette ... Potporučnik Sassu
* Nino Vingelli ... Redov Ferito
* Mario Feliciani ... Bolničar
* Giampiero Albertini ... Kapetan Abbati
* Daria Nicolodi ... Vojnik Crvenog križa

Izvori
------
**Ljovisna** (šp. *Llovizna*) je venecuelanska telenovela produkcijske kuće Radio Caracol Television, snimana tokom 1997. godine. U Srbiji se prikazivala tokom 1997. i 1998. na Trećem kanalu RTS.

Sinopsis
--------

Ljovisna je prelepa osamnaestogodišnjakinja, koju je odgajila Maruanta, bivša prostitutka. Maruanta je bila partnerka devojčinog dede Karuačija del Rija, bivšeg robijaša, koji joj je predao devojčicu ne otkrivši da je njegova unuka. Ljovisnina majka Resplandor ubijena je odmah nakon porođaja jer su neki ljudi bili spremni na sve samo da se sakrije njena veza sa Piom Eresom, vlasnikom fabrike čelika. Na samrti Karuači otkriva istinu Ljovisni, optužuje Pija za smrt njena majke i moli je da se bori za nasledstvo i fabriku čelika, koja mu je nepravedno oduzeta kada je poslat u zatvor. U želji da ispuni dedinu posednju želju, Ljovisna se zapošljava u fabrici gde upoznaje Orinoka Fuega, u koga se beznadežno zaljubljuje. Hesus Ferer, Orinokov brat, napustio je porodicu i studiorao pod zaštitom Pija Eresa, koji je celog života želeo da dobije sina. Kada počne da se odmota klupko laži u koje su se Pio i Hesus upleli, kako bi spasila Orinokov život Ljovisna se udaje za njegovog brata....

Uloge
-----

| Glumci | Likovi |
| --- | --- |
| Skarlet Ortiz | Jolanda „Ljovisna" Saćez |
| Luis Fernandez | Orinoko Fuego |
| Karidad Kanelon | Maruanta Sanćez |
| Pablo Martin | Karoni Fuego |
| Havijer Vidal | Pio Eres |
| Huan Karlos Baena | Luis Luis |
| Joleti Kabrera | Soledad Barankos |
| Natalija Kapeljeti | Konkordija |
| Henri Kastanjeda | Guasipati |
| Katrin Koreja | Divlja Kaljao |
| Nakarid Eskalona | Alehandra de Ipolito |
| Elisa Eskamez | Nijeves Fuego |
| Alfonso Medina | Lanzarote Ninjo |
| Erika Medina | Sirija Degredo |
| Mildred Kiroz | Dijamante Falkon Eres |
| Hose Anhel Urdanetas | Patrio Morales |
| Vinstos Valjenilja | Hose Migel Andueza |

Eksterni linkovi
----------------

* *Llovizna* na sajtu IMDb
*Za ostale upotrebe, v. Osveta (telenovela).*

***Los Plateados*** je meksičko-američka telenovela produkcijske kuće Telemundo, snimana tokom 2005. godine. Predstavlja rimejk čileanske telenovele *Los Pincheira* iz 2004.

koja se tokom 2009. emitovala na Televiziji Avala u Srbiji pod naslovom ***Osveta***.

Sinopsis
--------

Ovo je priča zasnovana na legendi o "Srebrenjacima", grupi razbojnika s kraja 19. veka. Članovi bande su trojica braće i jedna sestra, potomci nekada uticajne porodice Kampusano. Njihov zadatak je ispuniti obećanje na koje su se zakleli nakon tragične smrti svoga oca – boriti se za pravdu, osvetiti očevu smrt i nikada se ne zaljubiti.

Međutim, sve će se promeniti kada jednog dana Gabrijel, najstariji brat i vođa bande, odluči napasti imanje svog najvećeg neprijatelja Emilija Galjarda, baš u trenutku njegovog venčanja sa prelepom Kamilom Kastanjedom. Gabrijel se na prvi pogled zaljubi u Kamillu koja je prisiljena na brak sa bogatim veleposednikom koji joj po godinama može biti otac. Ni Kamilla ne može odoleti Gabrijelu, te dolazi do zabranjene ljubavi, između razbojnika i udate žene, koja će probuditi bes i okrutnost u ponosnom Emiliju. Iako je u braku s Emilijem, Kamilla će se sve češće sastajati sa svojim voljenim. Tajnu vezu će priznati starijoj sestri Lusijani, koja će je na kraju izdati jer je oduvek bila zaljubljena u Emilija. Kada sazna za ženinu prevaru, Emilijo će je zarobiti i otpočeti sopstvenu osvetu. Na putu ka ostvarenju osvete ženinog neverstva, Emilijo se iznova susreće se osvetom četvorice braće Kampusano. U napadu dveju strana željnih osveta njihovo mesto potresa rat.

Uloge
-----

| Glumci | Likovi |
| --- | --- |
| Maurisio Islas | Gabrijel Kampusano |
| Tamara Moncerat | Kamila Kastanjeda |
| Umberto Zurita | Emilijo Galjardo |
| Dominika Paleta | Lusijana Kastanjeda |
| Rodrigo Ovjedo | Tomas Kampusano |
| Anhelika Selaja | Himena Kampusano |
| Marta Aura | Augusta Viljegas |
| Alvaro Gerero | Aurelijo Viljegas |
| Vendi de los Kobos | Ofelija Kastanjeda |
| Glorija Peralta | Samija Bašur |
| Huan Karlos Martin del Kampo | Manuel Kampusano |
| Giljermo Kintanilja | Nikanor |
| Klaudija Lobo | Irene Viljegas |
| Eduardo Viktorija | Andres Kastanjeda |
| Hektor Aredondo | Leonardo Viljegas |
| Tereza Tusio | Isabel Viljegas |
| Rosio Verdeho | Hamile Ibn Zahib |
| Marija Aura | Esperansa Kastanjeda |
| Alberto Gera | Jasir Bašur |
| Mičel Vargas | Lajla Bašur |
| Žizet Galatea | Dolores |

Eksterni linkovi
----------------

* *Los Plateados* na sajtu IMDb
**Anita Berisha** (Požega, 30. siječnja 1986), hrvatska glumica albanskoga podrijetla.

Životopis
---------

Od devete je godine članica ZKM-a, u kome je bila sudionica niza projekata (*Plava ptica*, *Kukci*, ...). Sudjelovala je na mnogim festivalima, a 2003. godine i u organiziranju *Edered* festivala u Budimpešti, Mostaru i Litvi i bila aktivna u radionicama glume. Statirala je u mnogim domaćim filmovima i serijama.

Kratko bila studentica Pravnoga fakulteta. Nakon odustajanja od prava, upisala je Ekonomski fakultet u Zagrebu.

Godine 2010. postala je voditeljica dječjih emisija na Novoj TV: *Kinder surprise memori kviz* i *Dog stories memori kviz*, koje su se emitirale u jesenskoj programskoj shemi. U međuvremenu se na Novoj TV zaposlila u svojoj struci te danas radi u uredu.

Filmografija
------------

### Televizijske uloge

* *Dog stories memori kviz* kao voditeljica (2010)
* *Kinder surprise memori kviz* kao voditeljica (2010)
* *Bibin svijet* kao djevojka u disku (2010)
* *Zabranjena ljubav* kao Petra Lončar (2004-2008)

### Filmske uloge

* *Smash* kao Ema (2010)

Vanjske poveznice
-----------------

* Anita Berisha na sajtu IMDb

Izvori
------

1. ↑  *Svačije mišljenje primam na znanje ali ne nužno i k srcu*
2. ↑  *Anita Berisha kao voditeljica*[*mrtav link*]
3. ↑  „*Anita Berisha više ne želi biti poznata*". Arhivirano iz originala na datum 2011-04-07. Pristupljeno 2012-07-15.
Ovo je članak o pjesmi.  Za za filmski mjuzikl iz 1943. godine, vidi O, My Darling Clementine.  Za vestern-film iz 1946. godine, vidi My Darling Clementine.  
***Oh My Darling, Clementine*** je američka tradicionalna (western) folk balada, čije se bilježenje tradicionalno pripisuje Percyju Montroseu 1884. godine. U tekstu rudar Kaliforniju za vrijeme zlatne groznice izražava žalovanje za voljenom djevojkom Clementine koja je pala u rijeku i utopila se; usprkos opisa tragedije pjesma ima humoristični ton, s obzirom da je "Clementine" u pjesmi opisana kao djevojka groteskno velikih stopala, a rudar na kraju ljubi njenu "mlađu sestru". Vjeruje se da je *Oh My Darling, Clementine* nastala kao parodija ranije "ozbiljne" balade. *Oh My Darling, Clementine* je s vremenom stekla veliku popularnost, te brojne reference u američkoj popularnoj kulturi, posebno u vesternima, od kojih je najpoznatiji Fordov film *My Darling Clementine* kome je poslužila kao inspiracija za naslov.

Vanjske veze
------------

* MIDI sound file
* Passage referring to the song in the book *South from Granada*
* Short radio episode "Clementine Arhivirano 2010-02-19 na Wayback Machine-u" from California Legacy Project.
* My darling Clementine, sheet music
*Oktobar (Deset dana koji su potresli svijet)*
***Oktobar (Deset dana koji su potresli svijet)*** ruski:  je sovjetski crno-bijeli nijemi historijski film snimljen 1927. u režiji Sergeja Ejzenštejna, poznat kao jedno od najvažnijih i najuticajnijih ostvarenja sovjetske kinematografije.

Radnja *Oktobra* prikazuje zbivanja u Sankt Peterburgu za vrijeme revolucionarnih zbivanja 1917. godine odnosno sukob radikalnih revolucionara na čelu sa boljševicima i njihovim vođom Lenjinom sa Privremenom vladom Aleksandra Kerenskog koji će kulminirati Oktobarskom revolucijom. Snimanje filma je naručila sovjetska vlada kako bi obilježila 10. obljetnicu tih događaja. Ejzenštejn je snimanje započeo nakon povratka s međunarodne turneje na kojoj je promovirao *Oklopnjaču Potemkin* i stekao status jednog od najuglednijih svjetskih sineasta. Zahvaljujući tome je u svom ostvarenju mogao ne samo uživati izuzetnu kreativnu slobodu i primjenjivati svoja načela montažne teorije, nego i koristiti državne logističke i druge resurse, uključujući desetine hiljada statista i zatvaranje glavnih prometnica u Lenjingradu kako bi se što uvjerljivije i spektakularnije rekonsturirali revolucionarni događaji.

Snimanje *Oktobra* se, međutim, odužilo, te je premijera održana tek početkom 1928. godine. Jedan od razloga je bio i taj što su se iz filma morale izbaciti scene u kojima se pojavljuje Lav Trocki, koji je u međuvremenu pao u nemilost režima i bio izbačen iz Partije. Usprkos toga, *Oktobar* se smatra jednom najautentičnijih rekonstrukcija historijskih događaja, a njegove scene poput juriša na Zimski dvorac se često koriste u dokumentarnim filmovima i TV-serijama posvećenim Oktobarskoj revoluciji. Ejzenštejnu su, međutim, neki od tadašnjih sovjetskih kritičara zamjerali što daje premalu ulogu Lenjinu u tim događajima, a kasniji kritičari smatrali kako je *Oktobar* manje koherentan i zaokružan od *Oklopnjače Potemkin*.

Uloge
-----

* Vladimir Popov — Aleksandar Kerenski
* Vasilij Nikandrov — Vladimir I. Lenjin
* Lajaschenko — Konovalov
* Chibisov — Skoboljev
* Boris Livanov — Terestsenko
* Miholjev — Kiškin
* N. Podvojski — Boljševik
* Smeljski — Verderevski
* Eduard Tise — Njemački vojnik
* Yuri Sazonov — Munist

Vanjske veze
------------

* *Oktobar* na sajtu IMDb
* October: Ten Days That Shook the World Arhivirano 2012-03-18 na Wayback Machine-u on MosFilm video channel with optional English subtitles
* *October: Ten Days That Shook the World* dostupan kao besplatni download na Internet Archive
* *Oktobar* na AllMovie-u ()
* *Oktobar* na Filmskom leksikonu LZMK
* фильм на сайте кинотеатр.ру
* Романова О. «Октябрь» Эйзенштейна: между художественным изобретением и мифом о революции Arhivirano 2011-11-15 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Sergej Ejzenštejn |
| --- |
| 
* *Glumoljev dnevnik* (1923)
* *Štrajk* (1924)
* *Oklopnjača Potemkin* (1925)
* *Oktobar: Deset dana koji su potresli svijet* (1928)
* *Staro i novo* (1929)
* *¡Que viva México!* (1932)
* *Bežin lug* (1937)
* *Aleksandar Nevski* (1938)
* *Ivan Grozni* (1944-46)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 316751715

 |
***One Day at a Time*** bio je dugotrajni američki televizijski sitcom koji je priazivao život razvedene majke, koju je tumačila Bonnie Franklin, njene dvije kćeri (Mackenzie Phillips i Valerie Bertinelli te nadzornika zgrade (Pat Harrington, Jr.). Dvjestodevet polusatnih epizoda je originalno emitirano na CBS-u od 16.12. 1975. do 28.5. 1984.

Seriju su stvorili Whitney Blake i Allan Manings, bračni i scenaristički par koji su bili glumci 1950-ih i 1960-ih. Seriju je razvio Norman Lear a kasnije Embassy Television.

Kao i mnoge Learove serije, *One Day at a Time* je kombinirao komediju s dramom, koristeći polusatni format kako bi se bavio ozbiljnim životnim i ljubavnim problemima, pogotovo onima vezanim uz tada popularni feminizam drugog vala.

Glavna junakinja je bila Ann Romano, koja se, osjećajući se sputanom u braku, jednostavno razvela od svog muža i doselila u Indianapolis zajedno s dvije kćeri - 17-godišnjom buntovničkom Julie (Phillips) i 15-godišnjom i odgovornijom Barbarom (Bertinelli). Stalni lik u seriji je buio i nadzornik Dwayne Schneider koji joj se stalno udvarao.

Zbog sklonosti da kombinira komediju s ozbiljnim temama, serija se među američkim televizijskim historičarima često navodi kao jedan od najočiglednijih primjera fenomena zvanog vrlo posebna epizoda.

Sama serija je, pak, postala predmetom drame u stvarnom životu kada je godine 1980. glumica Mackenzie Phillips počela sve češće kasniti ili uopće ne dolaziti na snimanja. Studio je otkrio da je razlog za to njena sve veća ovisnost o kokainu, a kada je odbila zahtjev da se podvrgne liječenju, studio ju je jednostavno otpustio, a njen lik izbacio serije. Godinu dana kasnije, Phillips se, nakon boravka u klinici za odvikavanje, vratila u seriju, ali je ponovno razvila ovisnost o drogi, te je ponovno otpuštena 1983.

Eksterni linkovi
----------------

* Museum of Broadcast Communications page on *One Day at a Time* Arhivirano 2009-03-28 na Wayback Machine-u
* Out.com interview Glenn Scarpelli comes out
*Za ostale upotrebe, v. One Fine Day.*

***One Fine Day*** je američki igrani film snimljen 1996. u režiji Majkla Hofmana sa Mišel Fajfer i Džordžom Klunijem u glavnim ulogama. Po žanru je romantična komedija, a protagonisti dvoje poznanika - samohranih roditelja koji se dogovore jedno drugom čuvati decu.

Film nije izazvao oduševljenje kod kritike, a i matični studio ga je smatrao komercijalnim podbačajem. Pesma *For the First Time* nominovana je za Oskar za najbolju pesmu.

Radnja
------

Kluni je u ulozi Džeka Tejlora, uspešnog novinara, čija je rutina radnog dana narušena kada ga žena iznenada ostavi. Sada je prinuđen da preuzme ulogu roditelja, a mora da spremi priču koja mu je od velikog značaja za posao. Postaje rasejan i pomalo neodgovoran otac, a u isto vreme, manje profesionalan na poslu. Isti scenario dogodio se i arhitekti Melani Parker (Fajferova), koja mora da pripremi odličnu prezentaciju za jedan skup projekat, a u isto vreme da pazi na sina, krijući ga od šefa koji ne voli malu decu. Zbog toga se njih dvoje dogovaraju da na smenu čuvaju decu, pa iako se ne podnose, ubrzo ne mogu jedno bez drugog.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Džordž Kluni | Džek Tejlor |
| Mišel Fajfer | Melani Parker |
| Mej Vajtman | Megi Tejlor |
| Aleks D. Linc | Semi Parker |

Eksterni linkovi
----------------

* *One Fine Day* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Michael Hoffman |
| --- |
| 1980-e | *Privileged* (1982) • *Restless Natives* (1985) • *Promised Land* (1987) • *Some Girls* (1988) |
| 1990-e | *Soapdish* (1991) • *Restoration* (1995) • *One Fine Day* (1996) • *A Midsummer Night's Dream* (1999) |
| 2000-e | *The Emperor's Club* (2002) • *Game 6* (2005) • *The Last Station* (2009) |
| 2010-e | *Gambit* (2012) |
***Oslobođeni Jeruzalem*** je najpoznatije djelo Torquata Tassa, nastalo 1575. godine. To je barokni ep u 20 pjevanja. Jedna je osnovna radnja sa brojnim epizodama. Strofa: stanca ili ottava rima (osam stihova), neki u epu prepoznaju manirističke elemente. Tassov uzor je Vergilije (izmjena stvarnih i fantastičnih događaja). Tema je Prvi križarski rat kojom Tasso naglašava potrebu ujedinjenja kršćana. Ep prikazuje borbu kršćanskih vitezova oko Jeruzalema s predstavnicima muslimanskog svijeta. Sukobljene strane predstavljaju dva svijeta: kršćanski i muslimanski, a simbol su za sukob dobra i zla.

Napadnut od inkvizicije da je u religijozno-historijsku tematiku unio previše ljubavi i magije, prerađuje poslije svoj spjev i piše *Osvojeni Jeruzalem* (1587.-1592.), koji mnogo zaostaje za prvotnom verzijom.

***Oslobođeni Jeruzalem*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 174220843
* LCCN: n86120307
* GND: 4210503-1
* SUDOC: 028475267
* BNF: cb120303435 (podaci)
* NLA: 65960406

 |
Pack Up Your Troubles in Your Old Kit-Bag, and Smile, Smile, Smile (verzija Helen Clark (1917)


---

*Problemi kod slušanja ove datoteke? Vidi media help.*

  

"**Pack Up Your Troubles in Your Old Kit-Bag, and Smile, Smile, Smile**" je puni naziv britanske marševske pjesme izdane u Londonu 1915. godine, a koja je stekla ogromnu popularnost za vrijeme prvog svjetskog rata. Tekst je napisao George Henry Powell pod pseudonimom "George Asaf", a muziku njegov brat Felix Powell. Pjesma je iste godine pobijedila na natječaju za pjesmu koja bi najbolje podigla moral. Tekst, koji slušateljima sugerira da zaborave na svoje brige, je imao važnu ulogu u održavanju morala britanske vojske, ali i javnosti u trenucima kada se ispostavilo da će rat biti daleko duži i teži nego što je itko pretpostavljao. Često se navodi kao jedna od najoptimističnijih pjesama ikada napravljenih.

Njeni autori su, inače, imali sasvim različito mišljenje o ratu. Dok je George bio pacifist i koristio prigovor savjesti da izbjegne regrutaciju, njegov brat se priključio vojsci i dobio čin zastavnika.

Napravljene su brojne verzije pjesme, neke od njih i na drugim jezicima.

Godine 1932. su stihovi pjesme iskorišteni za naslov filma *Pack Up Your Troubles* u kome Laurel i Hardy nastupaju kao američki vojnici u prvom svjetskom ratu.
***Patria*** je američki nijemi špijunski filmski serijal od 15 poglavlja (epizoda) snimljen 1917. u režiji Leopolda Whartona, Theodorea Wartona i Jacquesa Jaccarda. Radnja se temelji na romanu *The Last of the Fighting Channings* Louisa Josepha Vancea, a naslovna protagonistica Elaine Channing alias Patria je nastojala spriječiti japanske agente da osvoje zapadni dio SAD u dosluhu s revolucionarima iz susjednog Meksika. Iako je scenario koristio melodramatske klišeje karakteristične za tadašnji Hollywood, najviše se isticao po angažmanu popularne plesačice Irene Castle u naslovnoj ulozi, koja je u njemu demonstrirala ne samo izvrsne plesačke, nego i atletske sposobnosti u akcionim scenama. Osnovni motiv snimanja filma je, međutim, bio politički, odnosno nastojanje uticajnog izdavača Williama Randolpha Hearsta - koji je bio glavni producent - da uvjeri američku javnost kako najveća opasnost po SAD prijeti iz Japana, odnosno tako zaustavi ulazak SAD u prvi svjetski rat na strani Antante čiji je član tada bio Japan. Takva kampanja se nije svidjela američkoj vladi, pa je nakon nekoliko epizoda predsjednik Woodrow Wilson intervenirao kod Hearsta zatraživši da se izbace sve eksplicitne reference na Japan; tako je glavni negativac - koga je glumio Warner Oland - "prekršten" od "baruna Hirokija" u "Manuela Moralesa". Nakon prvog svjetskog rata je u američkom Senatu održano javno saslušanje gdje je vojni obavještajac kapetan C. G. Lester svjedočio kako je njemačka vlada nastojala *Patriu* iskoristiti u propagandne svrhe. Neke od epizoda *Patrie* su danas izgubljene.

Snimanje filma je godine 1939. bilo rekonstruirano u hollywoodskom biografskom filmu *The Story of Vernon and Irene Castle* gdje je lik Irene Castle tumačila Ginger Rogers.

V. također
----------

* Japanofobija
* Žuta opasnost
* Zimmermanov telegram

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Patria* na sajtu IMDb
* *Patria* na AllMovie-u ()
* *Patria* at Cinefania Online
* Museum of Modern Art photograph from *Patria*

***Patria (film, 1917)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Yan Liben** (tradicionalni kineski: ; pinyin: *Yán Lìběn*; Wade-Giles: Yen Li-pen) (cca. 600-673), formalno **Baron Wenzhen od Bolinga** (博陵文貞男), bio je kineski slikar i državni službenik na početku vladavine dinastije Tang. Njegovo najpoznatije djelo je *Svitak trinaest careva*, odnosno portreti raznih kineskih careva od vremena dinastije Han do vremena dinastije Sui. Godine 643. ga je tadašnji Taizong angažirao da naslika portrete 24 velikodostojnika koje je smatrao najzaslužnijim za uspjeh svoje vladavine, odnosno 18 učenjaka koji su ga obrazovali dok je bio prijestonasljednik - oni su poznati kao Portreti u paviljonu Lingyan. Njegovo djelo se izuzetno cijenilo u doba dinastije Tang, pogotovo od pisaca kao što su Zhu Jingxuan i Zhang Yanyuan, od kojih je potonji njegove slike opisao "djelima slavnim za sva vremena".

Od 669. do 673. je Yan Liben služio i kao kancelar Taizongovom sinu caru Gaozongu.

Galerija
--------

* Car Wen od WeijaCar Wen od Weija
* Car Fei od ChenaCar Fei od Chena
* Car Houzhu od ChenaCar Houzhu od Chena
* Car Wen od ChenaCar Wen od Chena
* Car Xuan od ChenaCar Xuan od Chena
* Car Wu od JinaCar Wu od Jina
* Car Da od Istočnog WuaCar Da od Istočnog Wua
* Car Wen od SuijaCar Wen od Suija
* Car Yang od SuijaCar Yang od Suija
* Car Wu od Sjevernog ZhouaCar Wu od Sjevernog Zhoua
* Car Zhaolie od ShuaCar Zhaolie od Shua
* Car TaizongCar Taizong

V. također
----------

***Yan Liben*** na Wikimedijinoj ostavi

Izvori
------

1. ↑  Fong (1984), 38.

Literatura
----------

### Moderna

* Fong, Mary H. "Tang Tomb Murals Reviewed in the Light of Tang Texts on Painting," *Artibus Asiae* (Volume 45, Number 1, 1984): 35–72.

### Drevna

* *Knjiga Tanga*, vol. 77.
* *Nova knjiga Tang*, vol. 100.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 201, 202.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 114765025
* LCCN: no97042538
* ISNI: 0000 0000 8319 2810
* GND: 1112762744
* ULAN: 500328374
* NLA: 36678934
* NDL: 00388391

 |
**Kerstin Anita Marianne Ekberg** (Stockholm, 29. 9. 1931. – Rim, 11. 1. 2015) je bila švedsko-američka glumica i model.

Rani život
----------

Anita je rođena 29. 9. 1931. u Malmöu kao najstarija djevojka i šesto od osmero djece. U svojim tinejdžerskim godinama, radila je kao manekenka. Godine 1950. prijavila se na natjecanje Miss Malmöa, te kasnije na Miss Švedske koja je osvojila. Ona je tom pobjedom otišla u SAD da se natječe za titulu Miss Universe, unatoč tome što nije govorila engleski.

Filmska karijera
----------------

Iako nije pobijedila na Miss Universu, kao jedna od šest finalistica dobila je ugovor s Universal Studiosom, što je bilo pravilo u to vrijeme. U Americi, Ekberg se sastala s Howardom Hughesom, koji je u to vrijeme radio na proizvodnji filmova te joj je predložio da promijeniti svoj nos, zube i ime (Hughes je rekao da se "Ekberg" previše teško izgovora). Ona je odbila promijeniti svoje ime, rekavši da ako postane poznata ljudi će naučiti izgovoriti njeno prezime, a ako nebude postala poznata to neće ni biti važno.

Kao starleta u Universalu, Ekberg je dobila lekcije u drami, dikciji, plesu, jahanju i mačevanju. Pojavila se nakratko 1953. godine u nekoliko filmova. Nakon što se 1950.-tih pojavila u nekoliko trač časopisa, konačno joj je uspjelo i u filmskoj industriji. Dobila je manje uloge u filmu Casablanca i seriji Osobni tajnik. Godine 1955. glumila je u filmovima zajedno s Johnom Wayneom, Lauren Bacall, Deanom Martinom i Jerryjem Lewisom.

Paramount joj je dao ulogu u filmu Rat i mir koji je snimljen u Rimu 1956. godine, u filmu glume i Mel Ferrer i Audrey Hepburn.

Glumila je u filmovima Woman Times Seven, Way... Way Out, The Alphabet Murders, Četvero za Texas, I mongoli, Slatki život, Nel segno di Roma, Paris Holiday, Hollywood or Bust, Zarak, Artisti i modeli, Krvavi prolaz i drugi.

Najpoznatija je ostala po ulogi Sylvije u filmu Federica Fellinija La Dolce Vita, koji ima legendarnu scenu nje i Marcella Mastroiannija uz Fontanu di Trevi.

Privatni život
--------------

Bila je udana za britanskog glumca Anthonya Steela od 1956. do 1959. godine. Od 1963. do 1975. u braku je s glumcem Rikom Van Nutterom. Bila je u ljubavnoj vezi s mnogim poznatim osobama svog vremena kao što su Tyrone Power, Marcello Mastroianni, Errol Flynn, Yul Brynner, Frank Sinatra, Gary Cooper i Gianni Agnelli. U Švedskoj nije živjela od ranih 1950-ih i rijetko ju posjećuje. U intervju je izjavila da se neće vratiti u Švedsku prije nego što umre, gdje će biti pokopana. Već duže vrijeme živi u Italiji, lošeg je zdravlja i u teškoj finacijskoj situaciji. Novčano joj pomaže Fellini zaklada. Umrla je 11. 1. 2015. u bolnici u Rimu.

Izvor
-----

1. ↑  Steve Sullivan, *VaVaVa Voom!Glamour Girls of The Pinup Era 1995.*
2. ↑  "Film icon falls on hard times." Arhivirano 2015-12-08 na Wayback Machine-u The New Zealand Herald, 24. prosinca 2011.

Vanjske veze
------------

* Anita Ekberg na sajtu IMDb
„Kalija" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Kalija (razvrstavanje).
**Kalija** (Καλλίας) je bio poglavar bogate atenske porodice, poznat po tome što se u maratonskoj bitci (490. pne.) borio odjeven u svećeničke halje. Njegov sin Hiponik je također poznat kao vojni komandant. Često se za njega koristi ime Kalija II kako bi ga se razlikovalo od istoimenog djeda - Kalije I - i istoimenog unuka - Kalije III.

Najpoznatiji je po sudjelovanju u dvije važne diplomatske misije sredinom 5. vijeka pne. Nakon Kimonove smrti je iza 450. pne. poslan u Susu na dvor perzijskog kralja Artakserksa kako bi s njim utanačio mir između Perzije i starogrčkih država. Rezultat njegovih napora je bio tzv. Kalijin mir kojim su okončani višedecenijski grčko-perzijski ratovi. Iako je Atena tim ugovorom postala dominantna sila na Egeju i Grčkoj, Atenjani nisu bili zadovoljni, te su Kaliju optužili za veleizdaju i oglobili ga s 50 talanata.

Kalija je nekoliko godina kasnije poslan od Perikla u Spartu gdje je sklopio tzv. *Tridesetogodišnji mir* kojim je okončan prvi peloponeski rat.

Dio historičara sumnja u postojanje Kalijinog mira, ali su manje skeptični prema njegovom sudjelovanju u završetku prvog peloponeskog rata.
**Karim Zaimović** (Sarajevo, 6. maj 1971. - Sarajevo, 13. august 1995.) bio je bosanskohercegovački novinar i pisac. Nakon završetka sarajevske Prve gimnazije 1989. godine i odsluženja vojnog roka upisuje Akademiju likovnih umjetnosti, sa koje poslije nekoliko mjeseci prelazi na studij komparativne književnosti Filozofskog fakulteta u Sarajevu.
Od najranije mladosti intenzivno se bavi crtanjem i neumorno čita, naročito književnu literaturu. Već u tim godinama kod njega se razvija velika ljubav prema stripu zahvaljujući kojoj izrasta u svestranog poznavaoca domaćeg i svjetskog stripa, tako da je napisao više vrijednih članaka kritika, osvrta i recenzija iz ove oblasti.
Veoma rano se počinje baviti novinarstvom (sa nepunih 15 godina sarađuje na Radio Sarajevu). Piše o filmu, stripu, likovnoj umjetnosti i kulturi općenio, u mnogim časopisima, nedjeljnim i dnevnim listovima (Naši dani, Lica, Vidici, Quorum, Kvadrat, Patak, Slobodna Dalmacija, Nedjeljna Dalmacija, Književna revija, Mladina, Start, Erasmus, Oslobođenje, Večernje novine, Avaz, Ven, Sineast, Fantom slobode, Dani). Bio je stalni saradnik Nezavisnog radija Zid, a u prijeratnom periodu povremeno je sarađivao na Trećem programu TV –Sarajevo i programima Radio Sarajeva.
Sve vrijeme rata proveo je u Sarajevu. Nakon demobilizacije iz Armije BiH, u magazinu Dani uređuje oblast kulture. Sa Semezdinom Mehmedinovićem pokreće časopis za kulturu *Fantom slobode* u kojem obavlja dužnost zamjenika glavnog urednika. Piše pripovijetke i scenarija. Ostala su mu u rukopisu, nedovršena, dva romana.

Umro je 13. augusta 1995. od posljedica ranjavanja – kao civilna žrtva jednog od mnogobrojnih granatiranja Sarajeva.

Bibliografija
-------------

* Tajna džema od malina

Vanjski linkovi
---------------

* Karim Zaimović, dječak i strip Autor: Miljenko Jergović
* BHDani - Tajna grandioznog talenta Arhivirano 2013-04-30 na Wayback Machine-u
* Mehmed Zaimović - Karim je tu negdje oko mene, u mom zraku Arhivirano 2018-02-19 na Wayback Machine-u
**Karl Freiherr von Hasenauer** (\* Beč, 20. juli, 1833. † Beč, 4. januar, 1894.), bio je jedan od najznačanijih bečkih arhitekata kasnog historicizma iz faze izgradnje Ringstrassea uz Gottfrieda Sempera.

Za života su ga zvali **Makartom arhitekture** misleći prvenstveno na njegov privilegerini položaj kod habsburgškog dvora, od kog je 1873. dobio titulu barona.

Biografija
----------

*Karl Hasenauer* bio je najbolji student prominentnih bečkih arhitekata Augusta Sicarda Sicardsburga i Eduarda Nülla. Tako da je bio glavni projektant velike Svjetske izložbe u Beču održane 1873. Zajedno sa Gottfriedom Semperom dobio je narudžbu za izgradnju muzejskog kvarta (Naturhistorisches Museum i Kunsthistorisches Museum), uz podizanje
nove habsburgške rezidencije Neue Hofburg i izgradnju Burgtheatra.

Burgtheater (Beč)
Nakon što je Semperom - 1876. napustio rad, zbog razmimoilaženja sa *Hasenauerom* dovršio je sam započete objekte.

*Karl Hasenauer* bio je majstor dekoracije koji je čvrsto vjerovao da je primarni cilj arhitekture stvaranje slikovitih zdanja, spojem različitih umjetnosti (arhitektura, skulptura, primijenjena umjetnost) u jedinstvenu cjelinu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Hasenauer, Carl Freiherr von*" (engleski). Encyclopedia of Austria. Pristupljeno 16. 03. 2013.

Vanjske veze
------------

***Karl Freiherr von Hasenauer*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hasenauer, Carl Freiherr von ()
**Katrina Kaif** (fonetski: Katrina Kef), rođena kao Katrina Turquotte (16.jul 1983 - ) je indijska filmska glumica i manekenka. Ona je pre svega poznata po svom radu u bollywoodskim filmovima, mada se takođe pojavljivala i u telugu i malajamskim filmovima. Ona je jedna od najplaćenijih Indijskih glumica, i postigla je popularnost zbog svoje fizičke lepote.
Posle uspešne manekenske snimila je godine 2003. svoj prvi, inače od publike i kritike odbačeni film Boom, posle čega je ona u početku bila otpisana. Stoga se pojavila u Malliswari, romantičnoj komediji na telugu jeziku. Kaif je kasnije postigla veliki uspeh u Bollywoodu u romantičnim komedijama *Maine Pyaar Kyun Kiya?* i *Namastey London*, u kojima je dobila pohvale za njeno izvodjenje u tim filmovima. Sledile su glamurozne uloge u uspešnim filmovima kao što su *Partner*, (2007) , *Welcome* (2007) i *Singh is Kinng* (2008), iako i kritike da je u njima bila podređena muškim zvezdama.

Godine 2009. je New York, dramski film posvećen terorizmu, označio prekretnicu u njenoj karijeri; zbog njega zaradila je mnogo pohvala, kao i nominaciju za Fimfare za najbolju glumicu. Potom je imala više istaknutih uloga u filmovima kao što su *Raajneeti* (2010), *Zindagi na Milegi Dobara* (2011), *Mere Brother Ki Dulhan* (2011), *Ek tha tiger* (2012) i *Jab Tak Hai Jaan* (2012). Takodje je dobila ulogu u akcionom filmu *Dhoom 3* (2013), koji je dobio najveću zaradu u Bollywood-u svih vremena. Uprkos što je primila različite kritike za svoje glumačko umeće, ona je sebe uspostavila kao uspešnu glumicu Bollywood-a.

Napomene
--------

1. „Katrina, Hrithik Do A Jig At India TV Broadcast Centre". YouTube. 12 July 2011. Pristupljeno 3. VIII 2013. »Event occurs at 14:27«
2. Lalwani, Vickey (29 June 2011). „Salman Khan's there for me: Katrina Kaif". *The Times of India*. Arhivirano iz originala na datum 2013-10-05. Pristupljeno 4. X 2013.
3. „Katrina Kaif turns 30!". Zee News. 18 July 2013. Pristupljeno 28. II 2014.
4. „Katrina Kaif welcomes plans to target false claims in ad world". Zee News. 5 February 2014. Pristupljeno 28. II 2014.
5. Nair, Sumitra (11 January 2013). „10 Biggest Celebrity Liars". iDiva. Pristupljeno 2. III 2014.

Izvori
------

Literatura
----------

* Choudhary, Anuradha (12. IV 2013). „"I'm a Barbie doll" - Katrina Kaif". *Filmfare*. Pristupljeno 4 March 2014.

Vanjske veze
------------

***Katrina Kaif*** na Wikimedijinoj ostavi

* Katrina Kaif na sajtu IMDb


1. ↑   Iako je Kaif navela da je rođena 1983. godine, kao njena godina rođenja u pouzdanim izvorima se navode i 1983. i 1984.. Neki izvori su također izrazili sumnju u njene navode o godini rođenja.
*Ne poistovećivati sa njegovim sunarodnjakom i suvremenikom Svetim Kolumbom.*

**Sveti Kolumban** (540 – 23. novembar 615; latinski: ; irski: , što znači *bijeli golub*) bio je irski kršćanski misionar poznat po tome što je osnovao niz samostana na evropskom Kontinentu, posebno oko godine 590. u franačkim i langobardskim zemljama među kojima se ističu Luxeuil (u današnjoj Francuskoj) i Bobbio (u Italiji), te koji se smatra jednim od najpoznatijih misionara u ranosrednjovjekovnoj Evropi.

Među Francima je širio keltska samostanska pravila kao i običaj pokore za grijehe, koji je uključivao privatnu ispovijed svećeniku. Predstavlja i jednog od prvih autora tzv. hiberno-latinske književnosti.

***Kolumban*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 61583084
* LCCN: n83800471
* ISNI: 0000 0000 7976 3668
* GND: 118638459
* SELIBR: 182862
* SUDOC: 029910919
* BNF: cb12143633s (podaci)
* BIBSYS: 3076792
* HDS: 010215
* NLA: 35784248
* NKC: kup19980000016515
* BNE: XX4616129
* CONOR.SI: 133333091

 |