recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**TV-program za djecu** je naziv za televizijske emisije koji su na programu neke stanice ili mreže prvenstveno namijenjene djeci. Ponekad se koristi i izraz **TV-program za djecu i omladinu**. TV-program za djecu se na redovnim TV-stanicama obično emitira ujutro ili popodne.

Program se najčešće sastoji od animiranih i igranih filmova za djecu, odnosno specijaliziranih TV-igara ili zabavnih emisija. Na komercijalnim TV-mrežama i stanicama obično dominiraju zabavni sadržaji, te se u okviru dječjeg TV-programa emitiraju reklame za igračke i druge proizvode namijenjene djeci. Na državnim TV-mrežama, pak, uz zabavne se mogu naći i odgojni i obrazovni sadržaji, odnosno djeci koja gledaju takve programe se nastoje dati praktična znanja, odnosno moralne i druge vrijednosti.

Razvojem kablovske i satelitske televizije došlo je do stvaranja TV-kanala čiji se program isključivo sastoji od emisija za djecu. Neki od njih su dodatno diferencirani ovisno o tome kojoj dobnoj grupi djece je program namijenjen.

Eksterni linkovi
----------------

* Children's Television, online exhibition from screenonline, a website of the British Film Institute
* The 1950s–2000s Week-By-Week - includes listings and factoids for local/national children's shows.
* The future of children's digital television - an interview with Gloria Tristani Arhivirano 2012-03-04 na Wayback Machine-u
Topovi na tvrđavi Gripe
**Tvrđava Gripe** je novovjekovni fortifikacijski i obrambeni kompleks izgrađen u 17. stoljeću za obranu Splita od Turaka.
Danas je u njoj smješten Hrvatski pomorski muzej i Državni arhiv.

Smještaj
--------

Tvrđava se nalazi istočno od centra grada na uzvisini Gripe koja je danas dio gradskog kotara Lučac - Manuš.

Povijest
--------

Grad Split je u ranom srednjem vijeku bio branjen zidinama Dioklecijanove palače unutar kojih je bio smješten. Širenjem gradske jezgre nastala je potreba za podizanjem dodatnih srednjovjekovnih fortifikacija.

Prodorom Turaka na Balkan i uvođenjem novog načina ratovanja uz pomoć topova, splitske obrambene zidine više nisu bile prikladne za obranu od topova. Za vrijeme Kandijskog rata (1645.-1669.) između Mletačke Republike i Osmanskog Carstva, ratne operacije vodile su se i na teritoriji Dalmacije.

Godine 1648. Mlečani su uz pomoć splitskih odreda osvojili Klis, međutim to nije odviše pomoglo Splitu koji je i dalje bio izložen turskim napadima (grad je prvi put napadnut 1645.). Stalna opasnost za grad bilo je uzvišenje Gripe, s kojegu su, ako bi ga zauzeli, Turci mogli tući grad topovima. Stoga su Splićani zatražili od mletačkih vlasti da se na tom položaju izgradi tvrđava koja bi branila Split od napada.

Venecija je na kraju odlučila udovoljiti zahtjevima Splićana i naredila je izgradnju novih gradskih utvrda sa sustavom zemljom ispunjenih bastiona (*terrapienata*) spojenih jakim zidinama (*cortinama*). Jednako tako, zapovijeđena je i izgradnja tvrđave Gripe, također sustavom terrapienata. Za utvrđivanje grada i gradnju tvrđave bio je zadužen vojni inženjer *Alessandro Magli*.

Dok je tvrđava bila još u izgradnji, turska vojska je 1657. godine napala Split i osvojila još nedovršenu tvrđavu. Kao odgovor na tursko zauzimanje tvrđave, Splićani su poveli protunapad i ponovno osvojili Gripe.
Slijedećeg dana Turci su krenuli na sam grad, ali su ih malobrojniji građani Splita uspjeli poraziti zbog čega su napadači bili prisiljeni na uzmak.

Dana 18. lipnja 1657. godine Turci su ponovno pokušali zauzeti tvrđavu Gripe, ali Splićanima su u pomoć došli Trogirani, Bračani i Hvarani, pa je turski napad opet bio odbijen. Sutradan su Turci napali tvrđavu sa svom vojskom i sa one strane gdje se nalazio nedovršeni bastion. Uspjeli su zauzeti tvrđavu, no Splićani su ih uz pomoć mletačke vojske i saveznika uspjeli odbiti. Napadi su nastavljeni do 21. lipnja, kada je Splitu došla u pomoć mletačka flota iz Kotora.
U sklopu tvrđave kasnije je izgrađena vojarna za potrebe austrijske vojske.

Zanimljivosti
-------------

Danas se unutar tvrđave Gripe nalazi Hrvatski pomorski muzej, Hrvatski državni arhiv a u kompleksu se održavaju koncerti.

Bilješke
--------

1. ↑  Kečkemet, D. Prošlost Splita, str. 103.
2. ↑  Kečkemet, D. Prošlost Splita, str. 106.

Literatura
----------

* *Kečkemet Duško, Prošlost Splita, Split, 2002.*
Ulrih Cvingli, švajcarski crkveni reformator, portret u ulju koji je 1531. izradio Hans Aspen. Danas se ovaj portret čuva u Muzeju umetnosti u švajcarskom gradu Vinterturmu.
**Ulrich Zwingli** (fonetski:Ulrih Cvingli), također poznat i kao **Huldrych Zwingli** (1. januar 1484—11. oktobar 1531) je bio vođa reformacije u Švajcarskoj. Rođen je u vreme kada se rađao švajcarski patriotizam i kada je kritikovan švajcarski sistem najamnika. Školovao se na univerzitetima u Beču i Bazelu, centrima humanizma. Dok je služio kao pastor u Glarusu i kasnije u Ajnsidelnu nastavio je da izučava dela humanista a na njega je naročiti utisak ostavilo delo Erazma Roterdamskog.

Godine 1519. postao je sveštenik u Grosminsteru u Cirihu gde je propovedao ideje o reformi katoličke crkve. U prvoj javnoj kontraverzi 1522. godine kritikovao je neke elemente prakse katolika tokom uskršnjeg posta. U svojim radovima napadao je korumpiranost u crkvenoj hijerarhiji, svešteničke brakove i postojanje likovnih predstava u bogoslužbenim objektima. Godine 1525. uveo je nov način vršenja liturgije umesto dotadašnje mise. Sukobljavao se sa radikalnim reformatorskim krilom koje su oličavali anabaptisti.

Reformacija se proširila Švajcarskom ali su se neki kantoni usprotivili ostajući verni katolicizmu. Cvingli je oformio ligu reformatorskih kantona koja je podelila Konfederaciju po verskom principu. Godine 1529. rat između dve strane je izbegnut u poslednjem trenutku. U međuvremenu Cvinglijeve ideje privukle su pažnju Martina Lutera u drugih reformista. Oni su se sastali na Marburškom sastanku ali nisu uspeli da se u potpunosti usaglase.

Godine 1531. Cvinglijeva alijansa je izvela neuspešnu blokadu katoličkih kantona. Ovi kantoni su odgovorili napadom u trenutku kada Cirih nije bio spreman. Cvingli je poginuo u borbi kada mu je bilo 47 godina. Njegovo učenje odigralo je veliku ulogu u formiranju reformatorskih teoloških načela i danas je bitan element protestantizma.

Eksterni linkovi
----------------

***Huldrych Zwingli*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) Biography of Anna Reinhard Arhivirano 2009-03-27 na Wayback Machine-u u časopisu *Leben* sa seminara Reformirane crkve u SAD
* (`de`) Website of the Zwingli Association and Zwingliana journal
*Za ostala značenja, v. Ultimatum (razvrstavanje).*
**Ultimatum** (latinski: ) je zahtjev čije ispunjenje se traži u određenom vremenskom roku i iza koga stoji prijetnja koja će provesti ako se zahtjev ne ispuni. Ultimatum najčešće predstavlja posljednji u nizu zahtjev. Zbog toga je rok ispunjavanja obično kratak, a za zahtjev se podrazumijeva da o njemu nema daljih pregovora.

Prijetnja kojom se podržava ultimatum može ovisiti o zahtjevu kao i drugim okolnostima. Najčešći primjeri su:

* u diplomaciji je to prijetnja objavom rata, poduzimanje drugih vojnih akcija ili proglašenjem sankcija kao što su trgovačke restrikcije i embargoi.
* prilikom otmice, ultimatum predstavlja prijetnja otmičara da će ubiti taoce, ili prijetnja vlasti da će ih osloboditi primjenom sile.

U svakodnevnom životu, ultimatumi se postavljaju u raznim kontekstima, kao što su:

* u pravnim postupcima (npr. zahtjev da se postigne sudska nagodba ili podvrgne suđenju)
* u poslovnim odnosima (npr. zahtjev da se prihvati određena cijena ili odustane od ugovora)
* u osobnim odnosima (npr. zahtjev da se prekine s vanbračnom vezom ili suoči s razvodo,m).

Takvi ultimatumi mogu i ne moraju biti društveno prihvatljivi. Ultimatumi su također dio krivičnog djela iznude.

V. također
----------

* Ultimatum (igra)
**Vice Stjepović-Skočibuha** bio je dubrovački pučanin, rođen 1534. godine. Rano je djetinjstvo proveo u Suđurđu. Još je u mladosti postao brodski pisar, a potom i kapetan koji je plovio Jadranom i Sredozemljem. Godine 1555. ploveći s bratom Ruskom doživio je težak okršaj s alžirskim gusarima u kojem su mu brat i veći dio posade poginuli.

Pod dojmom tog događaja ostavio je plovidbu te se posvetio upravljanju poslova s kopna. U tom ga je periodu otac podučavao brojnim tajnama trgovanja, a nakon njegove smrti 1559. godine, Vice preuzima svu opsežnu obiteljsku trgovačku djelatnost.

Imao je desetero djece od kojih je četvero umrlo vrlo rano. Sve njegove bilješke i oporuka potomstvu sačuvane su do danas. U oporuci 17. prosinca 1588. g. potomcima savjetuje da žive skladno i u miru, međusobno se poštujući i uvažavajući. Mir, sreća i blagostanje bili su mu motivi življenja i fundamentalna misao. 

Vlada Dubrovačke Republike nudila je tom trgovcu pučaninu prijem u vlastelinski stalež, no on je ponudu odbio jer nije uključivala njegovo potomstvo. Sinovi mu nisu imali potomaka pa je obiteljsko ime Stjepović-Skočibuha prestalo postojati početkom 17. stoljeća.

Bio je najugledniji predstavnik trgovačkog staleža svog vremena, oličenje najboljih kvaliteta poslovnog, uglednog, kulturnog, bogatog i radišnog pučanina koji se svojim ponašanjem i sposobnostima izdigao visoko iznad prosjeka svog vremena.
Umro je 1588. godine, iza sebe je ostavio vrijedno zdanje - ljetnikovac na otoku Šipanu koji je očuvan sve do danas.
**Ulricehamn** je grada od 9,787 stanovnika, na zapadu Švedske, on je i 
administrativni centar Općine Ulricehamn koja ima 22,838 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ulricehamn leži u Grofoviji Västra Götaland, na ušću rijeke Ätran u 
jezero Åsunden, udaljen oko 30 km zapadno od Boråsa.

Historija
---------

Ulricehamn je dobio svoje ime 1741. po kraljici Ulriki Eleonori, ženi kralja Fredericka I.
Prije tog se zvao **Bogesund**, koji se u izvorima spominje još 1306. i za kog se zna da je status grada dobio 1471.

Za vladavine dinastije Vasa Bogesund je bio polazište za prekograničnu trgovinu sa Hallandom i sabirno 
mjesto za velik broj goveda iz krajeva oko Jezera Mälaren.
Od kad je 1622 osnovan Borås, počeli su teški dani za Ulricehamn, jer se morao natjecati sa njim u privlačenju trgovine, time se može objasniti i činjenica da je ostao mali. Kao i Borås i Ulricehamn je bio centar putujućih trgovaca pa je negdje oko 1770. imao samo 500 stalnih stanovnika.

Period trgovačkog uspona grada započeo u 18. vijeku, i trajao je sve do sredine 19. vijeka, tad se stanovništvo grada više nego udvostručilo, ali je od tad do kraja vijeka zavladala kriza, pa je opao broj stanovnika. 

Današnji Ulricehamn je dinamičan industrijski grad.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Sweden: Västra Götaland" (engleski). City population. Pristupljeno 08. 07. 2016.
2. 1 2 3 4  „*Ulricehamns historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 08. 07. 2015.

Vanjske veze
------------

***Ulricehamn*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Općine Ulricehamn* (`sv`)
Koordinate: 42° 02′ 47" SGŠ, 22° 41′ 43" IGD

**Vratislavci** (mak. *Вратиславци*) su naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Vratislavci su u sastavu opštine Delčevo.

Prirodni uslovi
---------------

Vratislavci su smešteni u istočnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Bugarskom - 2 km severno od naselja. Od najbližeg grada, Delčeva, naselje je udaljeno 18 kilometara severozapadno.

Naselje Vratislavci se nalazi u istorijskoj oblasti Pijanec. Naselje se razvilo na jugoistočnim padinama Osogovskih planina. Nadmorska visina naselja je približno 860 metara. 

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Stanovništvo
------------

Vratislavci su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 32 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%). 

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.delcevo.gov.mk Zvanična stranica opštine Delčevo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Delčevo |
| --- |
| **Delčevo** • 
Bigla •
Vetren •
Virče •
Vratislavci •
Gabrovo •
Grad •
Dramče •
Zvegor •
Ilijovo •
Kiselica •
Kosovo Dablje •
Novi Istevnik •
Očipala •
Poleto •
Razlovci •
Selnik •
Stamer •
Stari Istevnik •
Trabotivište •
Turija •
Čiflik |  |
**USS *H-3* (SS-30)** (izvorno *USS Garfish*) bila je treća američka podmornica klase H.

Povijest
--------

Kobilica je položena 3. travnja 1911. u brodogradilištu Moran Brothers Co u Seattleu, Washington. Porinuta je 3. srpnja 1913. i u operativnu uporabu primljena 16. siječnja 1914.

### Operativna uporaba

Nakon ulaska u službu, zajedno s USS H-1 i USS H-2 često je izvodila vježbe na potezu od Washingtona do Kalifornije. Tijekom manevara na sjevernoj obali Kalifornije, u jutro 16. prosinca 1916. nasukala se pješčani sprud. Izvučena je tek nakon mjesec dana i to uz pomoć civilne tvrtke za spašavanje.

Iz operative povučena je 4. veljače 1917. kako bi mogla biti podvrgnuta potrebnim popravcima. Ponovno je stavljena u službu 20. travnja iste godine. Po povratku u San Pedro plovila je kao zapovjedni brod podmorničarske divizije 7.

14. rujna 1922. došla je u Hampton Roads gdje je 23. listopada povučena iz operativne uporabe. Iz flotnog popisa izbrisana je 18. prosinca 1930. i razrezana 14. rujna 1931.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*H-3*" (Engleski). Arhivirano iz originala na datum 2010-11-28. Pristupljeno 2013-09-13.  History.navy.mil (15.5.2010.)

| * p
* r
* u
Podmornice klase *H* |
| --- |
| *H-1 • H-2 • H-3 • H-4 • H-5 • H-6 • H-7 • H-8 • H-9* |
**USS *H-2* (SS-29)** (izvorno *USS Nautilus*) bila je druga američka podmornica klase H.

Povijest
--------

Kobilica je položena 23. ožujka 1911. u brodogradilištu Union Iron Works u San Franciscu, Kalifornija. Porinuta je 4. lipnja 1913. i u operativnu uporabu primljena 1. prosinca iste godine.

### Operativna uporaba

Kao dio Pacifičke flote djelovala je duž Zapadne obale, najčešće uz pratnju sestrinske podmornice USS *H-1*. Ulaskom Sjedinjenih Država u Prvi svjetski rat, upućena je prema Istočnoj obali SAD-a gdje se pridružuje Atlantskoj Floti. Od 9. studenog 1917. krstari Karibima te sudjeluje u potrazi za neprijateljsim podmornicama. Nakon ugradnje novih motora u proljeće 1918. nastavlja s ophodnjama. Nakon rata, iz New Londona djeluje na području Long Island Sounda, često s ukrcanim podmorničarskim studentima na izobrazbi.

Na povratku prema Zapadnoj obali, posjetila je nekoliko karipskih luka. Kada se USS H-1 nasukala kod Santa Margarite, H-2 je tragala i spašavala preživjele članove.

Vježbe s Pacifičkom Flotom prekinuo je veliki remont kojem je podvrgnuta tijekom zime 1921. Zajedno s 7. podmorničarskom divizijom 25. srpnja 1922. krenula je iz San Pedra prema Hampton Roadsu via Acapulco, Corinta i Coco Sola. Tu je 23. listopada 1922. povučena iz službe i 18. prosinca 1930. izbrisana iz flotne liste.

U rujnu 1931. prodana je kao staro željezo.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*H-2*" (Engleski). Arhivirano iz originala na datum 2010-11-28. Pristupljeno 2013-09-13.  History.navy.mil (19.4.2010.)

| * p
* r
* u
Podmornice klase *H* |
| --- |
| *H-1 • H-2 • H-3 • H-4 • H-5 • H-6 • H-7 • H-8 • H-9* |
**USS *K-3* (SS-34)** (izvorno *USS Orca*) bila je treća američka podmornica klase K.

Povijest
--------

Izgrađena je u brodogradilištu *Union Iron Works* u San Franciscu. Porinuta je 14. ožujka 1914. i u operativnu uporabu primljena je 30. listopada 1914.

### Operativna uporaba

14. prosinca pridružuje se 3. podmorničarskoj diviziji Pacifičke torpedne flotile te djeluje uz obalu Kalifornije razvijajući nove tehnike podmorničarskog ratovanja. Dana 14. listopada 1915. stiže u havajske vode gdje nastavlja s sličnim djelovanjem.

Ulaskom Sjedinjenih Država u Prvi svjetski rat K-3 je upućena prema Key Westu na koji tiže 8. siječnja 1918. Ostatak rata provela je u ophodnji duž obale Floride pritom obučavajući mornare u podvodnom djelovanju. Nakon rata plovi uz istočnu obalu SAD-a služeći kao testna platforma za nove baterije, torpeda i uređaje za osluškivanje.

Dana 7. studenog 1922. stiže u Hampton Roads gdje ostaje do povlačenja iz službe 20. veljače 1923. Dana 3. lipnja 1931. prodana je kao staro željezo.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*K-3*" (engleski). Arhivirano iz originala na datum 2010-12-07. Pristupljeno 2013-09-06.  History.navy.mil (4.3.2010.)

| * p
* r
* u
Podmornice klase *K* |
| --- |
| *K-1 • K-2 • K-3 • K-4 • K-5 • K-6 • K-7 • K-8* |
Karta koja pokazuje Sedam Zaraćenih država; osim njih su postojale i druge države u Kini, ali se samo njih smatralo dovoljno moćnim i značajnima
**Sedam Zaraćenih država** ili **Sedam kraljevstava** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *zhàn guó qī xióng*; doslovno "[period] sedam velesila Zaraćenih država") je naziv za sedam međusobno sukobljenih država u Kini za vrijeme perioda Zaraćenih država u kineskoj historiji. Sedam Zaraćenih država je nastalo zahvaljujući slabljenju dinastije Zhou, nominalnih suverena cijele Kine. Sedam država, navedenih abecednim redom po pinyinu, su:

* Chu (楚)
* Han (韓/韩)
* Qi (齊/齐)
* Qin (秦)
* Wei (魏)
* Yan (燕)
* Zhao (趙/赵)

Osim njih je u ovom periodu postojala i snažna država Yue, ali je suvremenici, kao i kasniji historičari, nisu smatrali dovoljno "kineskom".

Međusobni sukob sedam država se riješio kada je nakon postepenog jačanja krajem 4. i tokom 3. vijeka pne. najmoćnijom od svih njih postala država Qin. Njen vladar Qin Shi Huang je između 230. i 221. pne. pokrenuo niz pohoda kojim je ostalih šest država uništeno, a njihova teritorija anektirana. Nakon toga se Qin Shi Huang proglasio suverenom cijele Kine, odnosno carem, osnovavši tako prvu carsku dinastiju, a od Qina se razvio suvremeni naziv za Kinu.

Prema Sedam država je nazvana i serija video-igara pod nazivom *Seven Kingdoms*.

V. također
----------

* Period Zaraćenih država
**Viktor Vasiljevič Talalihin** (rus. *Ви́ктор Васи́льевич Талали́хин*, 18. septembar 1918 - 27. oktobar 1941) bio je sovjetski vojni pilot, poznat kao jedan od prvih sovjetskih lovačkih asova u Drugom svjetskom ratu, odnosno po prvom uspješnom izvođenju noćnog taraniranja u historiji ratovanja.

Talalihin je prije nego što se priključio sovjetskom ratnom zrakoplovstvu radio u Moskovskom mesnom kombinatu, gdje je završio tehničku školu. Godine 1938. je završio Vojnu zrakoplovnu školu u Borisogljebsku i dobio čin zrakoplovnog potporučnika.

Talalihin je sudjelovao u ratu protiv Finske kao pilot lovačkog aviona I-153, te je do kraja sukoba uspio srušiti četiri finska aviona. Na početku rata sa Njemačkom je služio kao zamjenik komandanta 177. lovačkog puka.

Kada su noću 7. augusta 1941. godine su njemačke zračne snage pokušale bombardirati Moskvu, Talalihin je oborio njemački bombarder He-111 tako što se zabio u njega sa svojim lovačkim avionom I-16, odnosno izveo taraniranje. I njegov vlastiti avion je tada srušen, ali je Talalihin prethodno iskočio sa padobranom. Za svoj pothvat je već sljedeći dan dobio odren Heroja Sovjetskog Saveza.

Poginuo je nekoliko mjeseci u borbi sa njemačkim zrakoplovstvom na prilazima Moskvi. Prije toga je uspio oboriti još četiri neprijateljska aviona.

Vanjske veze
------------

* Герой Советского Союза Талалихин
* Мемориал Виктора Талалихина — лётчика, Героя Советского Союза, первым совершившего ночной таран Arhivirano 2010-05-28 na Wayback Machine-u
* Статья в Большой советской энциклопедии[*mrtav link*]
* Статья в словаре «История Отечества с древнейших времён до наших дней»[*mrtav link*]
* Статья в энциклопедии «Москва»[*mrtav link*]
* Выступление В. В. Талалихина по радио о таране немецкого бомбардировщика в ночь на 7 августа 1941 года. Arhivirano 2010-05-11 na Wayback Machine-u
**USS *K-1* (SS-32)** (izvorno *USS Haddock*) bila je prva američka podmornica klase K.

Povijest
--------

Kobilica je položena 20. veljače 1912. (pod imenom USS *Haddock*) u brodogradilištu *Fore River* u Quincyju. Porinuta je 3. rujna 1913. i u operativnu uporabu primljena 17. ožujka 1914.

### Operativna uporaba

Nakon završetka šestomjesečne obuke K-1 se pridružila 4. diviziji Atlatske torpedne flotile. New York napušta 9. listopada 1915. kako bi u blizini Key Westa provodila podvodnu obuku. Sljedeće tri godine nastavlja s djelovanjem uz Istočnu obalu SAD-a pritom pomažući razvoj novih podmorničarskih taktika.

New London napušta 12. listopada 1917. da bi petnaest dana kasnije stigla u Ponta Delgadu gdje je obavljala ophodne zadatke u blizini Azora. Tu ostaje do kraja rata štiteći savezničko brodovlje od površinskih napada i tražeći neprijateljske podmornice. Završetkom rata 11. studenog 1918. vraća se u Philadelphiju gdje nastavlja s djelovanjem u priobalju.

Od 1919. do 1923. krstari uz Atlantsku obalu od Nove Engleske do Floride pritom vršeći eksperimanetalne vježbe koje su uvelike ubrzale daljni razvoj američkih podmornica.

1. studenog 1922. stiže u Hampton Roads gdje ostaje do povlačenja iz službe 7. ožujka 1923. 25. lipnja 1931. prodana je kao staro željezo.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*K-1*" (engleski). Arhivirano iz originala na datum 2010-12-07. Pristupljeno 2013-09-06.  History.navy.mil (27.2.2010.)

| * p
* r
* u
Podmornice klase *K* |
| --- |
| *K-1 • K-2 • K-3 • K-4 • K-5 • K-6 • K-7 • K-8* |
**Davorko Vidović** (Sisak, 26. 6. 1956.) je bivši sisački gradonačelnik i ministar rada i socijalne skrbi (2000.-2003.) u Vladi Republike Hrvatske i saborski zastupnik. Prvi je predsjednik stranke Socijaldemokrata od srpnja 2022. godine.

Školovao se u Sisku i diplomirao filozofiju i sociologiju na Filozofskom fakultetu u Sveučilišta u Zagrebu. Početak radnog vijeka provodi kao novinar i najavljivač na Radio Sisku, radi u Centru usmjerenog obrazovanja "Vladimir Majder Kurt" (kasnija „Gimnazija"), a početkom devedesetih u sisačkoj Gimnaziji kao nastavnik.

Od 1992. godine profesionalno se bavi politikom, prvo kao član predsjedništva SDP-a Hrvatske, a zatim kao potpredsjednik stranke i na toj funkciji ostaje do 2000. Nakon izbora 2000. imenovan je ministrom rada i socijalne skrbi. Nakon izbora u studenom 2003. postaje zastupnik SDP-a u Hrvatskom saboru. 14. 6. 2005. izabran je za gradonačelnika Siska, da bi nedugo zatim prelaskom dvojice gradskih vijećnika na stranu HDZ-a bio smijenjen.

Dodijeljena mu je Spomenica Domovinskog rata 1991. i Red hrvatskog trolista. U Domovinskom ratu sudjeluje od 2. 8. 1991. godine kao zamjenik zapovjednika 55. lad PZO (prva utemeljena postrojba protuzračne obrane u Hrvatskoj vojsci) i u toj postrojbi je do 2. 9. 1991. a od 3. 9. 1992. pomoćnik je zapovjednika 120. brigade "Ban Toma Bakač Erdödy", te od 17. listopada 1991. postaje i pomoćnik zapovjednika Zapovjedništva obrane Siska.

Oženjen je, supruga mu se zove Vesna i po zanimanju je liječnica, ima dvije kćeri Anu i Mirnu.

Vanjske veze
------------

* Blog
'*Werburh **ili** Wærburh **(također poznata i kao** Werburgh **ili** Werburga*; ? - Trentham, 3. februar 699) je engleska svetica i zaštitnica grada Chester.

Rođena je u današnjem mjestu Stone (Staffordshire), i to kao kćer mercijskog kršćanskog kralja Wulfherea i njegove supruge sv. Ermenilde, kćeri kralja Eorcenberhta od Kenta. Najveći dio života je provela kao redovnica; obrazovanje je stekla zahvaljujući pratetki Etheldredi (Audrey), prvoj opatici Elyja i bivšoj kraljici Northumbrije.

Literatura
----------

* Gordon Emery, *Curious Chester* (1999) ISBN 1-872265-94-4
* Gordon Emery, *Chester Inside Out* (1998) ISBN 1-872265-92-8
* Gordon Emery, *The Chester Guide* (2003) ISBN 1-872265-89-8
* Roy Wilding *Death in Chester* (2003) ISBN 1-872265-44-8

Eksterni linkovi
----------------

* Life of St Werbergh
* St Werberga and her royal and saintly relatives at Ely
* Reference to Earl Hugh building the abbey church
* Steve Howe's 'Chester: a Virtual stroll Around the Walls'
* *Catholic Encyclopedia*, 1912: St. Werburgh

Werburh was instrumental in convent reform across England. She eventually succeeded her mother Ermenilda, her grandmother Seaxburh, and great-aunt Etheldreda as fourth Abbess of Ely.

She was buried at Hanbury in Staffordshire and her remains were later transferred to Chester, of which church and monastery she became the great patroness (see Chester Cathedral). She is the last abbess whose name is recorded.
**Ursula von der Leyen** Bruxelles, Belgija 8. listopada 1958.) njemačka je političarka i izabrana predsjednica Europske komisije. Mandat joj počinje 1. studenoga 2019. 1. je žena na tom položaju u povijesti Europske Unije. 16. srpnja 2019. Europski parlament tajnim glasovanjem izabrao je Von der Leyen za novu čelnicu Europske komisije. za njen izbor glasovalo je 383 zastupnika, dok ih je 327 bilo protiv te 22 suzdržana zastupnika, samo jedan glasački listić bio je nevažeći.

Raniji život i Obrazovanje
--------------------------

Rođena je i odrasla u Bruxellesu, gdje je njezin otac Ernst Albrecht bio jedan od prvih europskih državnih službenika od 1958. godine, a odrastao je dvojezično na njemačkom i francuskom jeziku; ona je njemačkog i američkog podrijetla. Preselila se u Hanover 1971. godine, kada je njezin otac ušao u politiku da bi postao premijer države Donja Saska 1976. godine. Kao studentica ekonomije u Londonu krajem sedamdesetih, živjela je pod imenom Rose  Ladson, prezime njezine američke prabake iz Charleston, South Carolina. Nakon što je 1987. diplomirala kao liječnica u Hanover Medical School, specijalizirala se za zdravlje žena. Godine 1986. udala se za kolegu liječnika Heiko von der Leyen plemića trgovaca svile. Kao majka sedmero djece, bila je kućanica tijekom dijelova devedesetih godina i četiri je godine živjela u Stanford, California dok je njezin suprug bio na fakultetu na Sveučilištu Stanford, vraćajući se u Njemačku 1996. godine.

Politička Karijera
------------------

  

Na njemačkim saveznim izborima 2009 von der Leyen je izabran u Bundestag, njemački parlament, pretstavljala je 42. izbornu jedinicu Hanover, uz Edelgard Bulmahn. socijaldemokrata. U pregovorima o formiranju koalicijske vlade nakon izbora, vodila je delegaciju CDU / CSU u radnoj skupini za zdravstvenu politiku; njezin je supredsjedatelj iz  FDP Philipp Rösler. Ponovno je imenovana za ministricu obitelji.
Godine 2013. Ursula von der Leyen imenovana je prvom njemačkom ministricom obrane.

Predsjednica Europske Komisije
------------------------------

Von der Leyen je 2. srpnja 2019. godine Europsko vijeće predložilo kao svoju kandidatkinju za dužnost predsjednice Europske komisije. Ako bude izabrana od strane Europskog parlamenta. ona će biti prva žena koja će obnašati tu dužnost i prva osoba njemačkog podrijetla od prvog predsjednika Komisije, Walter Hallstein. 16. srpnja 2019. Europski parlament tajnim glasovanjem izabrao je Von der Leyen za novu čelnicu Europske komisije. za njen izbor glasovalo je 383 zastupnika, dok ih je 327 bilo protiv te 22 suzdržana zastupnika, samo jedan glasački listić bio je nevažeći.

Vidi još
--------

* Josep Borrell
**Calabozo** službeno *Villa de Todos los Santos de Calabozo* je grad od 149,200 stanovnika. u saveznoj državi Guárico, u sredini Venecuele. 

On je i administrativni centar Općine Francisco de Miranda.

Geografske karakteristike
-------------------------

Calabozo leži na rijeci Guárico, udaljen 180 km jugozapadno od Caracasa, na granici brdovitog kraja i ravničarskog Llanosa.

Historija
---------

Calabozo su osnovali još 1695. kapucinski misionari, ali se nije održao kao trajno naselje sve do 1727. kad su se doseli prvi španjolski kolonisti.

Zbog svog zabačenog položaja, daleko od karipskih luka, dugo je služio kao kažnjenička kolonija. U to vrijeme osuđenicima je bilo dozvoljeno da biraju žele li čamiti po zatvorima po lučkim gradovima ili u nešto slobodnijim, ali teškim uvjetima u progonstvu Calaboza.

Grad je počeo prosperirati tek od 1950-ih godina prošlog vijeka kao centar projekta melioracije Rijeke Guárico. Na kraju tog projekta dobijeno je više od 20.000 hektara plodnih oranica, pa je okolica postala jedan od najvećih proizvođača riže u zemlji. U isto to vrijeme izgrađeni su i suvremeni autoputevi koji su ga povezali sa San Fernandom, stočarskim centrom na jugu i sa San Juanom na sjeveru.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Calabozo*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 12. 11. 2017.
2. 1 2 3  „*Venezuela*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 12. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

***Calabozo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Calabozo* na portalu Encyclopedia Britannica (`en`)
* *Municipio Miranda del estado Guárico (Calabozo)* (`es`)
**Okrug Slajgo** (engl. , ir. *Contae Shligigh*) je jedan od 32 istorijska okruga na ostrvu Irskoj, smešten u njegovom severozapadnom delu, u pokrajini Konot.

Danas je okrug Slajgo jedan od 26 zvaničnih okruga Republike Irske, kao osnovnih upravnih jedinica u državi. Sedište okruga je istoimeni grad Slajgo.

Položaj i granice okruga
------------------------

Okrug Slajgo se nalazi u severozapadnom delu irskog ostrva i Republike Irske i graniči se sa:

* sever: Atlantski okean,
* istok: okrug Litrim,
* jug: okrug Roskomon,
* zapad: okrug Mejo.

Prirodni uslovi
---------------

Slajgo je po prostranstvu jedan od osrednjih irskih okruga - zauzima 22. mesto među 32 okruga.

**Reljef:** Veći deo okruga Slajgo je područje sastavljeno od dolina i brdskih krajeva. Središnji deo okruga je sa nizijski, pa je sa razvijenijom poljoprivredom, dok je zapadni i istočni brdski. Krajnji zapad je planinski i tu se nalazi najviši vrh u okrugu - Kliv Gampf, visok 544 m.

**Klima** Klima u okrugu Slajgo je umereno kontinentalna sa izrazitim uticajem Atlantika i Golfske struje. Stoga grad odlikuje blaga i veoma promenljiva klima.

**Vode**: Okrug Slajgo je bogat vodama. Okrug ima obalu ka Atlantiku na severu. Postoji više manjih reka. U okrugu postoji i niz jezera, od kojih su najveća i poznatija jezera Lauf, Arou i Gera. U okviru okruga ima mnogo močvara.

Stanovništvo
------------

Grad Slajgo, sedište okruga
Po podacima sa Popisa 2011. godine na području okruga Slajgo živelo je preko 65 hiljada stanovnika, većinom etničkih Iraca. Ovo je gotovo 3 puta manje nego na Popisu 1841. godine, pre Irske gladi i velikog iseljavanja Iraca u Ameriku. Međutim, poslednje tri decenije broj stanovnika okruga raste po stopi od približno 1% godišnje.

**Gustina naseljenosti** - Okrug Slajgo ima gustinu naseljenosti od oko 35 st./km², što je značajno manje od državnog proseka (oko 60 st./km²). Središnji i severni delovi okruga je bolje naseljeni nego ostatak.

**Jezik**: U celom okrugu se ravnopravno koriste engleski i irski jezik.

Povezano
--------

* Irski okruzi
* Slajgo (grad)

Spoljne veze
------------

***Sligo (grofovija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.sligococo.ie/ Zvanična stranica Okruga Slajgo

| * p
* r
* u
Grofovije Irske |
| --- |
| Grofovije poredane prema pokrajinama |
| Connacht | 

Galway (Galway City) **•** 
Leitrim **•** 
Mayo **•** 
Roscommon **•** 
Sligo
 |  |
| Munster | 
Clare **•** 
Cork (Cork City) **•** 
Kerry •
Limerick (Limerick City) **•** 
*Tipperary* (North Tipperary **·**  South Tipperary) **•** 
Waterford (Waterford City)
 |
| Leinster | 

Carlow **•** 
*Dublin* (Dublin City **·**  Dun Laoghaire-Rathdown **·**  Fingal **·**  South Dublin) **•** 
Kildare **•** 
Kilkenny **•** 
Laois **•** 
Longford **•** 
Louth **•** 
Meath **•** 
Offaly **•** 
Westmeath **•** 
Wexford **•** 
Wicklow
 |
| Ulster | 

*Antrim*† **•** 
*Armagh*† **•** 
Cavan **•** 
*Fermanagh*† **•** 
*Londonderry*† **•** 
Donegal **•** 
*Down*† **•** 
Monaghan **•** 
*Tyrone*†
 |
| *kurziv* označava ne-administrativne grofovije. Zagrade označavaju istoimene gradove i netradicionalne grofovije. † označava grofovije Sjeverne Irske |
**Sauðárkrókur** je grad na krajnjem sjeveru Islanda od 2 620 stanovnika, on je i administrativni centar općine - Skagafjörður, koja ima više od 4 178 stanovnika. , u kojoj su i naselja; Hofsós, Hólar i Varmahlíð.

Geografsko klimatske karakteristike
-----------------------------------

*Sauðárkrókur* leži na dnu istoimenog fjorda, udaljen oko 295 km sjeveroistočno od Rejkjavika, i oko 116 km od najvećeg grada na sjeveru Akureyrija.
Grad je Ime dobio po potoku Sauðá koji tu protječe do mora.
Prosječna godišnja temperatura je oko 3.1 °C, koja zimi iznosi - 5 °C, izuzetno je vjetrovito a oborina ima tokom cijele godine.

Historija
---------

Prvo naselje *Sauðárkrókur* je nastalo 1871. kad se tu naselio kovač Árnason sa svojom porodicom, oko 1900 naselje je poraslo na 400 stanovnika.

Znamenitosti
------------

U neposrednoj okolici grada, 15 km prema sjeveru nalazi se termalni izvor sa prirodnim bazenom, kog rado posjećuju turisti.

Privreda, transport, obrazovanje i sport
----------------------------------------

*Sauðárkrókur* je značajna ribarska luka, pa je ribarstvo i konzerviranje riba osnova ekonomije grada. Najveći poslodavac je kompanija Fiskiðjan Skagfirðingur Ltd, jedna od najvećih ribarskih kompanija Islanda. 
U gradu djeluje i tvornica mineralne vune i mala tvornica namještaja. 

Veliki poslodavac je i srednja škola, koju pohađa 400 učenika. Općina - Skagafjörður je reltivno bogat stočarski kraj poznat po uzgoju ovaca, krava i konja. 

Grad je dobro povezan sa ostalim islandskim gradovima, jer tu prolazi otočka magistrala 1.
Tri kilometra istočno pored grada leži aerodrom Alexandersflugvöllur (IATA: SAK, ICAO: BIKR), iz kog je moguće letjeti jedino za Rejkjavik.

U gradu djeluje nogometni klub UMF Tindastóll, na novom stadionu izgrađenom 2004.

Gradovi prijatelji
------------------

* Finska, Espoo

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*About Skagafjörður*" (engleski). Municipality of Skagafjörður. Pristupljeno 24. 02. 2014.

Vanjske veze
------------

***Sauðárkrókur*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Općine Skagafjörður
**Damaspija** (perz. *Jāmāspi*) je bila perzijska kraljica odnosno žena Artakserksa I. vladara Perzijske Monarhije. Iz njihovog braka rođen je Kserkso II. legitimni nasljednik Artakserksa I. Damaspija je najvjerojatnije bila etnička Perzijanka.

Prema grčkom historičaru Kteziju, kralj Artakserkso I. i njegova žena poginuli su istog dana 424. pne. najvjerojatnije za vrijeme vojne ekspedicije, nakon čega su njihova tijela odnešena u Perziju. Kserkso II. nasljedio je oca, no nakon samo 45 dana ubio ga je polubrat Sogdijan.

Kratki sadržaji antičkih djela što ih je obrađivao Focije I. jedini su izvor koji spominje Damaspiju. Dokumenti iz Babilona koji datiraju iz doba vladavine Artakserksa I. spominju „kraljičinu kuću" no nije pouzdano odnosi li se to na njegovu ženu Damaspiju, ili na majku Amestriju.

Veze
----

* Artakserkso I.
* Kserkso II.
* Perzijska Monarhija

Izvori
------

1. ↑  Damaspija (enciklopedija Iranica, Rüdiger Schmitt)
2. ↑  „Kserkso II. i Sogdijan (Livius.org)". Arhivirano iz originala na datum 2006-12-11. Pristupljeno 2013-06-13.
3. ↑  „Focijevi sažeci Ktezijevih djela 47. (Livius.org)". Arhivirano iz originala na datum 2012-01-11. Pristupljeno 2013-06-13.
4. ↑  Maria Brosius: „Žene u antičkoj Perziji" (*Women in Ancient Persia*)

Vanjske veze
------------

* Damaspija (enciklopedija Iranica, Rüdiger Schmitt)
* Focijevi sažeci Ktezijevih djela 47. (Livius.org) Arhivirano 2012-01-11 na Wayback Machine-u
* Maria Brosius: *Women in Ancient Persia*, Clarendon Press, Oxford, 1998.
**Vasilije** (svetovno *Vaso Vadić*, Čelinac, 10. decembar 1946. -) je episkop sremski Srpske pravoslavne crkve.

Monaško zvanje
--------------

Episkop Vasilije rođen je kao Vaso Vadić 19. decembra 1945. godine u mestu s. Opsječko, Čelinac u Bosanskoj krajini, gde je završio osnovnu školu. U manastiru Krki u Dalmaciji pohađao je Bogosloviju Sveta Tri Jerarha, gde je i zamonašen i rukopoložen za jerođakona 19. decembra 1967. godine. U svešteni čin jeromonaha rukopoložen je 28. juna 1968. Po završetku bogoslovije odlazi 1971. godine na bogoslovske studije u Bukurešt u Rumuniji, koje završava u roku. Nakon toga biva postavljen za suplenta bogoslovije u manastiru Krki u Dalmaciji.

Episkopsko zvanje
-----------------

Na redovnom zasedanju Svetog arhijerejskog sabora, u maju 1978. godine, bio je izabran za episkopa i hirotonisan u Sabornoj crkvi u Beogradu 3. septembra 1978. Sledeće, 1979. godine preuzima od episkopa Nikolaja (Mrđe) brigu o Eparhiji australijsko-novozelandskoj i južnoafričkoj i postaje njen episkop sa sedištem u Manastiru Sv. Save, Ilajn, kod Melburna, gde ostaje sve do 1986. godine, kada je 14. septembra postavljen od strane Svetog arhijerejskog sabora SPC za episkopa Eparhije sremske, gde i danas stoluje.

Izvori
------

1. 1 2  „Ko će naslediti patrijarha Pavla?". Vesti. 22. 1. 2010.

Eksterni linkovi
----------------

* Svetosavlje

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Nikolaj (Mrđa)** | **episkop australijsko-novozelandski1979 — 1986.** | Nasljednik:**Longin (Krčo)** |
Morski pojasevi prema međunarodnom pravu
**Vanjski pojas** je pojas mora koji se nalazi uz teritorijalno more, u kojem obalna država može vršiti nadzor potreban da bi:

* spriječila kršenje svojih carinskih, fiskalnih, useljeničkih ili zdravstvenih zakona i drugih propisa na svom području ili u svom teritorijalnom moru;
* kaznila kršenje tih zakona i drugih propisa počinjeno na svom području ili u svom teritorijalnom moru.

Vanjski pojas ne može se prostirati preko 24 morskih milja od polaznih crta od kojih se mjeri širina teritorijalnog mora.

*Konvencija o teritorijalnom moru i vanjskom pojasu* iz 1958. godine sadržavala je odredbu prema kojoj širina vanjskog pojasa iznosi dvanaest milja od polazne crte od koje se mjeri širina teritorijalnog mora, a u slučaju da obale dviju država leže sučelice ili međusobno graniče, nijedna od tih država nije ovlaštena, ako među njima nema suprotnog sporazuma, proširiti svoj vanjski pojas preko crte sredine, kojoj je svaka točka jednako udaljena od najbližih točaka polaznih crta od kojih se mjeri širina teritorijalnog mora.

Konvencija o pravu mora proširila je širinu vanjskog pojasa na 24 morske milje od polaznih crta.

Izvori
------

* Konvencija UN-a o pravu mora (1982.)
* Konvencija o teritorijalnom moru i vanjskom pojasu (1958.)
**San Felipe** je grad od 169.000 stanovnika te glavni grad savezne države Yaracuy na sjeverozapadu Venecuele.

Geografija
----------

San Felipe se prostire u dolini rijeke Yaracuy, na nadmorskoj visini od 550 metara.

Historija
---------

San Felipe je osnovan 1729. za kolonijalnih vremena bio je poprilično važan grad za trgovinu kakaom, sve do 1812. kad je u potresu totalno razoren. Nakon tog je podignut na novom mjestu, nešto sjevernije.

Privreda i transport
--------------------

Danas je San Felipe je trgovački i industrijski centar, plodne doline rijeke Yaracuy. Dobar dio šećerne trske, pamuka, kakaa, kukuruza, voća, riže i kože proizvoden u dolini transportira se ili do Barquisimeta ili do luke Puerto Cabello za izvoz.

Od industrije San Felipe ima destilerije alkoholnih pića i šećerane. Pored grada ima rudnika bakra. Pored grada prolazi Panamerički autoput pa je sa njim odlično povezan sa Barquisimetom, koji je udaljen 80 km sjeveroistočno, a isto tako i sa karipskom lukom Puerto Cabello, koja leži 80 km jugozapadno.u zemlji.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*San Felipe*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 10. 10. 2017.
2. 1 2  „*Venezuela*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 10. 10. 2017.

Vanjske veze
------------

***San Felipe, Venezuela*** na Wikimedijinoj ostavi

* *San Felipe* na portalu Encyclopedia Britannica (`en`)
* *San Felipe* na portalu Venezuela tuya (`es`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 155993952
* LCCN: n84209967

 |
**Deklaracija'** (od latinskog *declaratio* = izjava, proglas) je dokument političke, pravne ili neke druge prirode u formi svečane izjave koja sadrži bazične principe ili stavove o nekom važnom problemu. U međunarodnim odnosima deklaracija je izjava koju dvije ili više država zajednički daju o postignutom sporazumu ili o nekome načelnom pitanju.

Karakteristike i historija
--------------------------

Specifičnu težinu u međunarodnim odnosima danas imaju deklaracije koje se donose u najvažnijim međunarodnim organizacijama, kao što su Ujedinjeni narodi. Deklaracija je i jednostrana izjava jedne države kojom se stvaraju prava i obaveze druge ili drugih država. Takve su naprimjer deklaracija o objavi rata, neutralnosti, o priznanju države i slične objave.

Vrlo često najviši državni organi i institucije, u krucijalnim historijskim momentima upućuju svojim građanima deklaracije koje se odnose na najvažnija politička i ustavnopravna pitanja. Isto tako se često političke partije i pokreti obraćaju javnosti putem deklaracija.

Neke deklaracije kao što je francuska Deklaracija o pravima čovjeka i građanina (Declaration des Droits de l’Homme et du Citoyen) iz augusta 1789. uzimaju se za kamene međaše suvremene historije.

Sličnu popularnost ima i američka Deklaracija nezavisnosti od 4. jula 1776. koju je donio Kontinentalni kongres.

Nakon Drugog svjetskog rata takvu težinu ima Univerzalna deklaracija o ljudskim pravima - Ujedinjenih na, donešena 10. decembra 1948. u Parizu.

### Deklaracija u pravu

Deklaracija u pravu se prvenstveno odnosi na izjavu stranke u pravnom postupku Primjer za to je porezna deklaracija, izjava poreznog obaveznika o podatcima koji utječu na odmjeravanje poreza, ili carinska deklaracija - izjava o podatcima važnima za odmjeravanje carine; poštanska deklaracija izjava o pošiljkama predanima na otpremu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Deklaracija*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 17.3. 2018.
2. 1 2  „*Declaration*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 17.3. 2018.
3. ↑  „*Declaration of the Rights of Man and of the Citizen*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 17.3. 2018.
4. ↑  „*Declaration of Independence*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 17.3. 2018.
5. ↑  „*Universal Declaration of Human Rights*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 17.3. 2018. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* *deklaracija'* (`sh`)
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Vasit**. Za druga značenja, v. Vasit (razvrstavanje).* |

Vasit na karti IrakaVasitVasitVasit na karti Iraka
Ruševine Vasita
**Vasit** (arap. ) je srednjovjekovni grad u centralnom Iraku, danas arheološki lokalitet kod grada Kuta u Vasitskom guvernoratu. Grad je utemeljen krajem 7. vijeka od strane al-Hadžadža ibn Jusufa, guvernera u službi Omejadskog Kalifata. Nalazio se uz obalu Tigrisa, na pola puta između Basre i Kufe, zbog čega je imenovan Vasitom (dosl. sredina ili polovište). Isprva garnizon, Vasit se razvio u grad s palačom, džamijom, učilištem, bazarom i brodogradilištem, a stratešku važnost zadržao je i nakon što je prijestolnica kalifata preseljena iz Damaska u Bagdad. Vasit je napušten u 15. vijeku zbog promjene riječnog toka Tigrisa i u djelu osmanskog geografa iz 17. vijeka opisan je kao pusto mjesto usred pustinje. Opsežnija arheološka istraživanja lokaliteta provedena su od 1936. do 1942. i potom 1985. godine. Od 2000. Vasit se nalazi na pristupnoj listi UNESCO-ve svjetske baštine.

Vanjske veze
------------

***Vasit*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) Wāsiṭ, Encyclopaedia of Islam (2. izd.)
* (`en`) Wāsiṭ, Encyclopædia Britannica
* (`en`) Wasit, UNESCO
**Saulteaux**, (Baawitigowininiwag, Saulteurs, Salteaux) Značajna skupina Chippewa ili Ojibwa Indijanaca u graničnom području Michigana i Ontarija, uz jezera Superior i Winnipeg, a osobito oko Sault Ste. Marie, odakle su se raširili po drugim krajevima Kanade. Svoje zajednice danas imaju u Ontariju, Michiganu, Manitobi, Saskatchewanu i Alberti, i jednu u Britanskoj Kolumbiji.

Ime
---

Ime Saulteaux došlo je po lokaciji na kojoj su prvotno živjeli pod imenom Bawating (Pauwetiig, Bahweting) i imali istoimeno selo koje su Francuzi nazvali Sault Ste. Marie. Danas su poznati kao Sault Ste. Marie Tribe of Chippewa Indians.

Podjela
-------

Glavna geografska podjela je na Istočne u Ontariju oko jezera Rainy Lake i Lake of the Woods, te dijelom u jugoistočnoj Manitobi. Njihove današnje skupine su Big Island, Big Grassy, Couchiching, Eagle Lake, Grassy Narrows, Iskutewisakaygun (Shoal Lake 39), Islington, Lac des Mille Lacs, Lac La Croix, Lac Seul (s Northern Ojibwa), Naicatchewenin, Nicickousemenecaning, Ochiichagwe’babigo’ining (Dalles), Onegaming, Pikangikum, Rainy River, Rat Portage, Seine River, Shoal Lake, Stanjikoming, Wabasemoong, Wabauskang, Wabigoon, Washagamis i Whitefish Bay. U Manitobi su poznati kao Manitoba Saulteaux, to su odnosno Centralni Saulteaux. Zajednice su im Berens River, Bloodvein (s Cree), Brokenhead, Fairford, Fort Alexander, God’s Lake (s Cree), Hole River, Island Lake (s Cree), Jackhead, Lake Saint Martin, Little Black River, Little Grand Rapids, Pauingassi, Peguis, Poplar River, Roseau River, Sandy Bay. Zapadni Saulteaux sebe zovu Nahkawiyiniw a žive u Saskatchewanu na Fishing Lake i Nut Lake, i još nekim zajednicama, te dijelom u središnjoj Alberti i Britanskoj Kolumbiji.

Vanjske poveznice
-----------------

* Saulteaux
**Delminij** ili **Delminijum** (latinski: ) je naziv za ilirsku gradinu i antičko naselje ili grad u području današnjeg Duvanjskog polja u Bosni i Hercegovini. Predstavljalo je upravno sjedište ilirskog plemena Delmati, po kojima je kasnije dobila ime Dalmacija. Rimski istoričari ističu veličinu Delminijuma (megale polis), ili kao čvrst grad na visokom položaju (Apijan). Iako su podaci brojni, iz njih nije moguće tačno odrediti koja je od gradina bila Delminijum. Zbog toga je dugo vremena smještan na razne lokacije. U kontekstu historijskih, arheoloških, epigrafskih i hodoloških podataka u najnovijoj literaturi smatra se da je dalmatska gradina Lib u Borčanima mjesto na kojem se nalazio Delminium. 

Natpis rimskog legionara Caius Longinusa iz Amblade (Pisidia). Umro je u 40-oj god. Nađen je u Delminiumu, sada u Arheološkom muzeju u Splitu. CIL III, 9737

Rimski Delminijum
-----------------

Godine 155. pne. Rimljani su prvi put zauzeli Delminijum. Cjelokupno područje Dalmata, zajedno sa svim ostalim ilirskim plemenima, Rimljani konačno osvajaju 9. godine n.e, nakon Batonovog ustanka. 

Delminijum se spominje i u mnogobrojnim dokumentima iz rimskog perioda kao novo, rimsko naselje. I njegova ubikacija je sporna. Analizom naseobinskih i arheoloških ostataka, dio autora smatra da se rimski Delminium nalazio ispod istoimenog ilirske gradine, u podnožju brda Lib, a da se u današnjem Duvnu (Tomislavgrad) nalazila putna stanica Bistue vetus. Drugi autori smatraju da se rimski Delminijum nalazio u današnjem Tomislavgradu, na lokalitetu Županjac.

Grad je kasnije dobio status autonomnog grada u Rimskom Carstvu. Uništen je za vrijeme Velike seobe naroda.

Na mjestu gdje je bio rimski grad podignuto je groblje Karaula. Na samome rimskome trgu (forumu), koji je istražio krajem 19. st. Karl Pač, podignuta je 1924 crkva. Propali su ostaci rimskoga foruma, s otvorenim trgom, vijećnicom, govornicom, uredima i zatvorom, s lijepo isklesanim kamenim kvaderima. Istražene terme (banju) nedaleko od Franjevačkoga samostana zatrpane su pijeskom i zemljom i izgrađen parking.
**Castelli Romani** (ili samo **Castelli** kako iz zovu Rimljani) je naziv za 16 gradića u Laziu, pored Rima. Oni se protežu udaljeni 20 do 53 km od Rima po gorju Colli Albani. *Castelli Romani* znače rimske utvrde jer su pve još Rimljani počeli graditi. Danas se na tom području nalazi Park prirode Castelli Romani (*Parco Regionale dei Castelli Romani*) velik 12.000 hektara sa sjedištem u mjestu Rocca di Papa.

Historija
---------

Nakon pada Rimskog Carstva, moćni rimski aristokrati počeli su graditi po gorju Colli Albani utvrde. Uz njih su tokom srednjeg vijeka izrasla stalna naselja. Naziv "Castelli Romani" počeo se upotrebljavati tek početkom 19. vijeka, a odnosio se na četrnaest ili šesnaest gradića komuna iz Gorja Colli Albani. Naziv se ustalio u 20. vijeku.

Naselja
-------

Danas se naziv *Castelli Romani* odnosi na slijedeća naselja;

* Albano Laziale
* Ariccia
* Castel Gandolfo
* Colonna
* Frascati
* Genzano di Roma
* Grottaferrata
* Lanuvio
* Lariano
* Marino
* Monte Compatri
* Monte Porzio Catone
* Nemi
* Rocca di Papa
* Rocca Priora
* Velletri

Izvori
------

1. 1 2  „*Storia e Cultura*" (talijanski). Castelliromani. Pristupljeno 2. 3. 2013.

Vanjske veze
------------

***Castelli Romani*** na Wikimedijinoj ostavi

* Portal *Castelli Romani* (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4387042-9
* SUDOC: 140769641
* BNF: cb145014556 (podaci)

 |