recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Glatki kitovi** (lat. *Balaenidae*) ili, kako ih neki još zovu, **pravi kitovi** su jedna od porodica kitova usana. Ime su dobili jer na grlu i početku prsiju nemaju nabore, odnosno brazde kao što ih imaju brazdeni kitovi. U ovu porodicu se svrstavaju četiri vrste koje sve spadaju u skupinu velikih kitova.

Obilježavajuće za ovu porodicu je da svi imaju vrlo velike glave koje čine gotovo jednu trećinu ukupne dužine životinje. Donja čeljust im je na neobičan način isturena prema naprijed, tako da kad životinja ima zatvorena usta, donja čeljust mu je isturena preko gornje. Nemaju leđnu peraju. Oko 700 usi je dugo i savitljivo, kod zatvorenih ustiju, one se savijaju prema natrag i nalaze mjesto u usnoj šupljini. Anatomska osobitost im je sraštenost sedam vratnih kralježaka tako da čine jednu kost. 

Dok raniji izvori u ovu porodicu ubrajaju samo tri ili čak dvije vrste, danas se smatra da su to četiri vrste, a prema nekim mišljenjima i pet. Nejasnoće dolaze otuda što neki autori smatraju da je patuljasti glatki kit vrsta ove porodice, a drugi autori ga smatraju samostalnom porodicom. Osim toga, tri vrste iz roda *Eubalaena* su se ranije smatrale jednom ili, eventualno dijelile na dvije vrste. U modernoj sistematici se smatra da ova porodica ima slijedeće vrste:

* rod *Balaena*

* *Balaena mysticetus*, Grenlandski glatki kit

* rod *Eubalaena*

* *Eubalaena glacialis*, Crni glatki kit
* *Eubalaena japonica*, ponekad i *Eubalaena sieboldi*, Pacifički glatki kit
* *Eubalaena australis*, Južni glatki kit

Glatki kitovi su bili prvi veliki kitovi koji su bili masovno izlovljavani. Zbog njihove male brzine, jer im je tijelo nakon uginuća plivalo na površini vode kao i radi velike količine ulja i usi bili su omiljena meta komercijalnog kitolova. Kao posljedica tog nesmiljenog lova došlo je do sloma čitavih populacija koje se i nakon prestanka kitolova još uvijek tek polagano oporavljaju.

 
Wikivrste imaju podatke o:
***Balaenidae***

***Glatki kitovi*** na Wikimedijinoj ostavi
**Баук слободе** је билтен који је издавала Студентска унија Филозофског факултета у Београду. "Баук слободе" је излазио у форми фанзина, у издањима између пар десетина и пар стотина примерака. 

Први број "Баука слободе" је изашао 1997. године, непосредно након великих студентских протеста 1996/1997, током којих је настала и сама Студентска унија Филозофског (скраћено СУФ). Након неколико првих бројева, уследила је вишегодишња пауза, да би се након смене генерација у Студентској унији 2002. наставило издавање. Наредних неколико година "Баук слободе" је излазио мање или више редовно ("излази по потреби"), све до 2005. када је изашао, за сада, последњи број. Свим бројевима су заједнички критички текстови и радикално левичарска оријентација часописа. Најчешће је писано о студентским проблемима, друштвеним неправдама, бесплатном образовању, омладинској култури, итд. Часопис, по правилу, није наплаћиван.

Референце
---------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Овај број је тематски посвећен бесплатном образовању
**Glavica** je naselje u općini Sukošan, u Zadarskoj županiji.

Zemljopis
---------

Glavica je udaljena 25 km jugoistočno od grada Zadra i 3,5 km zračne, te 4,5 km cestovne linije sjeveroistočno od mora.
Zračna luka Zadar udaljena je sjeverno 9 km zračne linije.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva 2011. godine mjesto broji 185 stanovnika.

Stranačko vodstvo
-----------------

Birači u Općini Sukošan (Sukošan, Debeljak, Gorica, Glavica) na lokalnim izborima 2013. odabrali su aktualnog općinskog načelnika Antu Martinca (HDZ). Za 13 vijećnika u novom sazivu Općinskog vijeća natjecalo se 5 lista. Sastav općinskog vijeća: HDZ 7 mjesta, SDP 4 mjesta, HSP dr. Ante Starčević 1 mjesto i HSS 1 mjesto.
U Glavici je vlast tradicionalno pripala HDZ-u, čime ta stranka nastavlja kontinuitet obnašanja vlasti.

Povijest
--------

Kulturološki i vjerski događaji
-------------------------------

7. listopada održava se procesija u spomen sedmodnevnog hodočašća jedanaestorice odvažnih i hrabrih mještana. 1. listopada 2008. godine jedanaest hodočasnika: Željko, Anes i Vinko Števanja, Vilson Bratović, Siniša Galešić, Ante Galac, Davor Dević, Šime i Tomislav Batur, te Marko Mikulić Maćo iz župa Glavice, Gorica i Raštane Donje, čiji je nebeski zaštitnik sv. Ivan, kao i Frane Smokrović iz župe Sv. Josipa na zadarskoj Plovaniji krenuli su na sedmodnevno, 280-kilometarsko hodočašće od marijanskog svetišta u Međugorju do brda Vrčeva, noseći 1,2 metra visok Gospin kip, koji je s drvenim postoljem i nosačima težak 25-30 kilograma. U podnožju brda Vrčevo dočekani su poput junaka, emotivno. Bilo je to najmasovnije okupljanje dotad uopće u ovom malom naselju u Općini Sukošan.

Šport
-----

NK Vrčevo Glavica sudionik je 1. ŽNL u sezoni 2009./10.

Izvori
------

1. ↑  Stanovništvo prema starosti i spolu po naseljima, popis 2011.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Sukošan |
| --- |
| Debeljak • Glavica • Gorica • Sukošan |

|  |
| --- |
| **Gradovi i općine Zadarske županije** |
| **Gradovi**

---

Benkovac |
Biograd na Moru |
Nin |
Obrovac |
Pag |
Zadar

---

**Općine**

---

Bibinje |
Galovac |
Gračac |
Jasenice |
Kali |
Kolan |
Kukljica |
Lišane Ostrovičke |
Novigrad |
Pakoštane |
Pašman |
Polača |
Poličnik |
Posedarje |
Povljana |
Preko |
Privlaka |
Ražanac |
Sali |
Stankovci |
Starigrad |
Sukošan |
Sveti Filip i Jakov |
Škabrnja |
Tkon |
Vir |
Vrsi |
Zemunik Donji |
| **Ostale općine i gradovi u Hrvatskoj** |
| Zagrebačka županija |
Krapinsko-zagorska županija |
Sisačko-moslavačka županija |
Karlovačka županija |
Varaždinska županija |
Koprivničko-križevačka županija |
Bjelovarsko-bilogorska županija |
Primorsko-goranska županija |
Ličko-senjska županija |
Virovitičko-podravska županija |
Požeško-slavonska županija |
Brodsko-posavska županija |
Zadarska županija |
Osječko-baranjska županija |
Šibensko-kninska županija |
Vukovarsko-srijemska županija |
Splitsko-dalmatinska županija |
Istarska županija |
Dubrovačko-neretvanska županija |
Međimurska županija

---

**Popis općina u Hrvatskoj** | **Popis gradova u Hrvatskoj** |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
**Korisni idiot**, **korisna budala** (engleski: ; ruski: ) je izraz, u pravilu pežorativni, kojim se u političkom žargonu označava ličnost koja propagira stavove ili interese grupe ili ideologije koju u potpunosti ne shvaća, i koja je u tom smislu cinično iskorištena u propagandne svrhe.

Izraz je u upotrebu ušao iza drugog svjetskog rata kako bi se opisalo ugledne zapadne intelektualce koji su imali blagonakloni odnos prema staljinističkom Sovjetskom Savezu i komunističkoj ideologiji. Kasnije se počeo koristiti za slične primjere vezane uz slične "problematične" ili subverzivne ideologije. Tako su se, na primjer, pacifistički protivnici američkog napada na Irak i kritičari rata protiv terorizma nazivali "korisnim idiotima" u službi Sadama Huseina i/li Al Qaede.

Stvaranje izraza se tradicionalno pripisuje sovjetskom boljševičkom vođi Lenjinu, iako nije pronađena nijedna referenca u kojoj ga je eksplicitno koristio.

V. također
----------

* Saputnik (politika)
* Mandžurijski kandidat

Literatura
----------

* Mona Charen, *Useful idiots: how liberals got it wrong in the Cold War and still blame America first*, HarperCollins, 2004, ISBN 0-06-057941-2
* William Safire, *Safire’s Political Dictionary*, Oxford University Press US, 2008, ISBN 0-19-534334-4, Google Print, p.773-774
**Živica** je naselje u Hrvatskoj, nalazi se u općini Otočcu u Ličko-senjskoj županiji. Prema popisu stanovništva iz 2011. naselje nije imalo stanovnika. Naselje se nalazi na 868 metara nadmorske visine, od Dabra je udaljeno oko 8 kilometara. U blizini se nalazi Osmanagino Polje.

Povijest
--------

Naselje je dobilo ime po izvoru u blizini. U Živici je 1890. godine živjelo oko 50 obitelji. 

Godine 1941. Talijani su upali u selo i zapalili ga te ubili 19 muškaraca. Neki su se preselili u obližnja mjesta a neki su otišli iz Hrvatske .

Stanovništvo
------------

Najviše stanovnika naselje je imalo prema popisu iz 1890. godine. Prema popisu iz 2011. godine naselje nije imalo stanovnika. Živica je nenaseljena od 1971. godine. Svaka kuća je imala oko deset stanovnika, 1921. u naselju je bilo šest kuća.

Vidi još
--------

* Popis napuštenih naselja u Hrvatskoj
* Abecedni popis naselja u Republici Hrvatskoj

Izvori
------

1. ↑  Selo Živica[*mrtav link*]
2. ↑  „Živica, Lika World.net". Arhivirano iz originala na datum 2014-02-22. Pristupljeno 2014-08-02.
3. ↑  „Državni zavod za statistiku". Arhivirano iz originala na datum 1997-07-06. Pristupljeno 2014-08-02.

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Živica (Otočac)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Živa antika** časopis jugoslovenskih klasičnih filologa, izlazi u Skoplju od 1951. Osnovan 1950. godine na sastanku profesorâ klasične filologije najvećih univerzitetskih središta Jugoslavije: Beograda, Skoplja, Zagreba i Ljubljane, održanom 26–28. avgusta u Zagrebu na inicijativu profesora Mihaila Petruševskog.

Naslov časopisa objasnio je profesor Milan Budimir u uvodnom tekstu prvog broja. U njemu je istakao da je svrha tome časopisu upoznati čitaoce s tim koliko je tesna veza između balkanskih slovenskih naroda sa antičkom naukom, umetnošću i kulturom.

Časopis je ujedinjavao proučavaoce klasične starine iz svih krajeva Jugoslavije i bio veoma zapažen u inostranstvu. Da bi bio što pristupačniji naučnom svetu Evrope, profesor M. Petruševski predložio je da brojevi od 1957. budu celi štampani na kojem od zapadnoevropskih jezika. Od 1958. u *Živu antiku* stižu radovi kolega sa strane: prvi između njih bio je John Chadwick. Tako ovo glasilo postaje pravi međunarodni časopis.

Kada su sedamdesetih osnovana republička udruženja za klasične nauke i jugoslovenski savez tih društava, *Živa antika* postala je njegovo glasilo. Dok su pedesetih samo četiri saradnika pisala iz inostranstva, sada ih je bilo mnogo više: šezdesetih 26, sedamdesetih 95. Urednički odbor potom je otpočeo objavljivati vredne doprinose u zasebnim sveskama.

Za pedeset godina (1951–2000) izašlo je oko 80 svezaka, uključujući 9 monografija. Objavljeno je više od 2000 priloga iz raznih oblasti klasičnih nauka: filologije, filozofije, historije, arheologije, epigrafije, numizmatike, arhitekture, umetnosti, astronomije, prava, sociologije, matematike i drugih disciplina.

Urednički odbor danas čine članovi iz gotovo svih balkanskih i nekih evropskih zemalja. To je zalog da se međunarodno jedinstvo i saradnja stručnjaka za klasične nauke nastavi.

Na Ohridu je 2000. godine održan naučni skup *Pedeset godina Žive antike* (5–10. decembra).

Urednički odbor časopisa koji danas izdaje Društvo za antičke studije Republike Makedonije čine:

* dr Petar Hr. Ilievski, Univerzitet u Skoplju
* dr Slobodan Dušanić, Univerzitet u Beogradu
* dr Kajetan Gantar, Univerzitet u Ljubljani
* dr Olja Perić, Univerzitet u Zagrebu
* dr Margarita Tačeva, Univerzitet u Sofiji
* dr Krzysztof Tomasz Witczak, Univerzitet u Lođu (Poljska)
* dr Barbara Scardigli, Univerzitet u Sijeni (Italija)
* dr Vitomir Mitevski (glavni urednik), Univerzitet u Skoplju
**Gohar-Rud** (perz. گهر رود, ili *Gahar-Rud*) je rijeka u pokrajini Luristan na zapadu Irana. Izvorom rijeke smatra se jezero Veliki Gohar između planina Oštoran-Kuha i Kuh-e Taht-e Kale čija je površina na 2335 m nadmorske visine. Jezero napaja Gohar-Rud s prosječno 0,5 m³/s, a maksimalni istjek pri njegovom ušću u travnju se penje i do 21 m³/s. Riječni tok se proteže u smjeru istok−zapad duljinom od približno 40 km i pritječe Dezu na visini od 1287 m, a voda dalje otječe Karunom i Arvand-Rudom do Perzijskog zaljeva. Na rijeku se nadovezuje niz manjih pritoka među kojima je najveći Rud-e Amarat. Naselja uz Gohar-Rud uključuju ruralne zajednice Gale-Gohar, Tape-Tej, Amarat i Bar-Aftab čije je gospodarstvo orijentirano na poljoprivredu i ribolov. Oko dva kilometara uzvodno od ušća izgrađena su dva mosta i mala Goharska brana.

Gornjim dijelom riječne doline prevladava snježno-šumska klima (Dsa) s prosječnom godišnjom količinom padalina od 700 mm, a temperature zraka se kreću od najmanje −30°C tijekom veljače do najviše +37 °C u kolovozu. Temperatura vode oscilira od 3 °C u siječnju do 24°C u srpnju i kolovozu, a količina otopljenog kisika iznosi 8,5 − 13 mg/l. Gohar-Rud je oligotrofna rijeka jer je siromašna hranjivim tvarima i ima malu organsku proizvodnju. U rijeci i užoj okolici je identificiran 31 rod ili vrsta iz pet porodica fitoplanktona, 42 rodova iz 26 porodica kukaca, mekušaca, crvi i rakova, te devet vrsta iz 12 porodica vodenih biljaka. Gohar-Rud obiluje i nekim introduciranim vrstama riba poput potočne (*Salmo trutta*) i kalifornijske pastrve (*Oncorhynchus mykiss*) koje su u izvorišna jezera uvedene ranih 1970-ih godina. Dolina Gohar-Ruda obiluje hrastom, vrbama, bademom, pistacijom, brijestom, kruškama, jabukama, platanama, orasima, smokvama, jasenom, glogom i narom. Gohar-Rud, jezera Veliki i Mali Gohar zajedno s okolnim Oštoran-Kuhom su zbog visokog stupnja bioraznolikosti proglašeni zaštićenim područjem.

Veze
----

* Luristan
* Geografija Irana
* Popis iranskih rijeka

Literatura
----------

* (`fa`)(`en`) Piruzi, Fatemeh; Tavakkoli, Majid; Mehrani, Ruh Ol-Lah; Sadeqi Nezhad, Esmail; Nazari, Said; Babai; Hosseini; Ramin, Mahmud (2007.). *Limnological Investigating on Gahar-Roud River and study of Feasibility of Exopoliting for Cold-Water Fish Culture*. Tehran: Fisheries Research Institute of Iran.
* (`en`) Yarahmadi, Ali Mohamad; Moghimi, Ebrahim; Servati, Mohamad Reza; Kardavani, Parviz (2012.). *Geomorphologic Evidences of the Influence of Glacier Sediments in Lake Formation Case Study: the Formation of Gahar Lake, in Iran*, International Research Journal of Basic and Applied Sciences (IRJBAS) **III. 2**. Salt Lake City: Academic Information Press, str. 224.-233. ISSN 2251-838X.
**Irski nacionalizam** je politička ideologija prema kojoj Irci kao etnička grupa ujedno predstavljaju i naciju. Budući da većina Iraca živi izvan matične zemlje (SAD, UK, Australija) i da većina stanovništva otoka Irske ne govori irskim već engleskim jezikom, ova ideologija specifična je u odnosu na evropske i druge nacionalizme time što se u fokus ne stavlja kompletna etnija ili jezik već teritorij otoka Irske. Važne komponente identiteta su historija, kultura i religija, konkretno katoličanstvo, iako nacionalista ima i među irskim protestantima. Historijski, irski nacionalizam usko je vezan uz surpostavljanje politici Ujedinjenog Kraljevstva, jedine države s kojom je Irska bila u užoj političkoj interakciji. Ideologija je danas uglavnom koncentrirana oko republikanizma odnosno ideje za zbližavanjem Republike Irske i Sjeverne Irske. Manje dominantne struje su keltski nacionalizam (ili pankeltstvo) koji promovira nezavisnost, blisku kooperaciju ili ujedinjenje keltskih nacija, te drugi radikalni pokreti. Politički kontrapod irskom nacionalizmu je unionizam koji se zalaže za očuvanje državnopravnih veza cijelog otoka ili nekog njegovog dijela s Velikom Britanijom.

Literatura
----------

***Irski nacionalizam*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) Bew, Paul (1994). *Ideology and the Irish Question: Ulster Unionism and Irish Nationalism 1912–1916*. Oxford; New York: Clarendon Press; Oxford University Press. DOI:10.1093/acprof:oso/9780198207085.001.0001. ISBN 9780198202028. OCLC 30027428.
* (`en`) Hachey, Thomas E.; McCaffrey, Lawrence John, ur. (1989). *Perspectives on Irish Nationalism*. Lexington, Kentucky: University Press of Kentucky. ISBN 9780813101880. OCLC 18351761.
* (`en`) Nelson, Bruce (2012). *Irish Nationalists and the Making of the Irish Race*. Princeton, New Jersey: Princeton University Press. ISBN 9780691153124. OCLC 761383919.
Kralj **Gogukcheon of Goguryeoa** (? - 197, vl. 179–197) bio je deveti po redu monarh Goguryeoa, najsjevernijeg od Tri kraljevstva Koreje. Bio je drugi sin prethodnog kralja Sindaea. Iako je njegov stariji brat Go Balgi (고발기) ispočetka bio krunski princ, dvorski službenici su se opredijelili za Gogukcheona, proglašenog krunskim princem 176. Godine 180. se, nedugo po stupanju na prijestolje, oženio za Gospu U, kćer lokalnog velmože U Soa od Jena-bua. Za vrijeme njegove vladavine ojačana je centralna vlast, a "bu" je počelo označavati oblasti umjesto regionalnih klanova. Od godine 182. do 184. je vodio rat sa Kinezima. Godine 191. je uveo meritokratski sistem državne uprave, a godine 194. uveo sistem zajmova koji je olakšao položaj seljaka. Nakon smrti ga je naslijedio brat Sansang, za koga se udala i Gospa U.

Izvori
------

* Yang, S.C. *The South and North Korean political systems: A comparative analysis.* (Rev. Ed.) Seoul: Hollym. ISBN 1-56591-105-9

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Sindae** | **Kralj Goguryeoa**179 – 197 | Slijedi:**Sansang** |
**Ikarije** (grčki: Ἰκάριος / *Ikários*) ime je dve ličnosti u grčkoj mitologiji.

Ikarije iz Sparte
-----------------

Jedan **Ikarije** bio je sin Perijera i Gorgofone ili pak Ebala i Bateje, brat Hipokoontov i Tindarejev te, preko Peribeje, otac Penelope, Toanta, Damasipa, Imeusima, Aleteta i Iftime. Prema drugim verzijama, bio je otac Penelope, Alizeja i Leukadija, koje mu je sve rodila Polikasta. Kao druge njegove moguće žene spominju se Dorodoha (kći Orsihola) i Asterodija (kći Euripila); Asterodija mu je navodno rodila pet sinova ― Amasiha, Falereja, Toonta, Feremilijada i Perilaja ― kao i ćerku Laodiku ili Laodamiju.

Ikarije je bio spartanski kralj i vrhunski trkač koji nikome nije dopuštao da se oženi njegovom ćerkom osim ako ga prethodno ne pobedi u trci. Odisej je uspeo u tome te se oženio Penelopom. Nakon što su se venčali, Ikarije je pokušao da ubedi Odiseja da ostanu u Sparti. Njih dvoje su ipak otišli iz Sparte, ali Ikarije ih je sledio, moleći ćerku da ostane u rodnom gradu. Odisej joj je rekao da mora odlučiti želi li biti s ocem ili s mužem. Ona nije odgovorila, nego je skromno prekrila svoje lice velom. Ikarije je ispravno to protumačio kao znak njene želje da ode s Odisejem, te ih je pustio da odu, a na tom je mestu podigao kip Aidosi (Skromnosti). Ikarije je očito još bio živ u vreme kad su se odigravali događaji opisani u *Odiseji*.

Ikarije iz Atine
----------------

Ikarije prevozi vino, mozaik s Pafosa, 3. vek
Drugi **Ikarije** bio je iz Atine i živeo je u doba vladavine kralja Pandiona. Jednom prilikom srdačno je ugostio boga Dionisa, te ga je ovaj podučio veštini spravljana vina. Ikarije je počastio vinom svoje susede i pastire, no kad je vino počelo delovati oni pomisliše kako ih je Ikarije otrovao te ga ubiju. Njegova kći, Erigona, i njena kuja, Mera, pronašle su njegovo beživotno telo. Erigona se od žalosti obesila nad očevim grobom. Dionis se razgnevio i kaznio je Atinu bolešću, uzrokujući ludilo kod svih neudatih žena, koje su se sve obesile upravo kao Erigona. Bolest nije prestala sve dok Atinjani nisu uveli verske obrade u čast Ikarija i Erigone. Ikarije je smešten među zvezde kao sazvežđe Volar (Βοώτης). U Pafosu na Kipru otkriven je jedan mozaik u rimskoj vili iz 2. veka nove ere nazvanoj "Dionisovom kućom", koji prikazuje Dionisa kako pruža dar vinove loze i vina Ikariju kao nagradu za Ikarijevo nesebično gostoprimstvo. Kliment Aleksandrijski imao je verovatno na umu ovog Ikarija kad ga je nazvao mužem Fanoteje, žene za koju se verovalo da je izumela heksametar.

Eksterni linkovi
----------------

* Myth Index - Icarius Arhivirano 2010-12-16 na Wayback Machine-u
Corvin János Madách
Corvin jános
**Ivaniš Korvin** (mađarski: **Corvin János**) (Wroclaw ili Budim, 2. travnja 1473. – Krapina, 12. listopada 1504.), ugarski velikaš, slavonski herceg (1490.-1494.) i hrvatski ban ("dalmatinsko-hrvatski i slavonski") 1495. - 1498. i 1499. - 1504..

Biografija
----------

Bio je izvanbračni sin ugarsko-hrvatskog kralja Matijaša Korvina († 1490.). Otac ga je prvotno namjeravao poslati u svećenike no budući da nije imao zakonitog nasljednika, nastojao je Ivanišu osigurati hrvatsko-ugarsko prijestolje te mu je poklonio brojne zemlje u Hrvatskoj, Austriji i Šleskoj, a velikaše je pismeno obvezao da ga priznaju za kralja nakon njegove smrti. Ipak, nakon kraljeve smrti, velikaši su za novog kralja izabrali češkog kralja Vladislava II. Jagelovića (1490.-1516.), a Ivaniš se morao zadovoljiti naslovima slavonskog hercega i hrvatsko-dalmatinskog bana, a bila mu je obećana i krunidba za bosanskog kralja, do koje nikad nije došlo.

Početkom 1496. godine vratio se u Hrvatsku i vjenčao s Beatricom Frankopan (1480.-1510.), kćerkom kneza Bernardina Frankopana († 1529.) te ponovno preuzeo hercešku upravu. Stolovao je u gradu Bihaću na Uni, a kasnije u Krapini u Hrvatskom zagorju. Glavni mu je zadatak bila obrana hrvatske zemlje od neprestanih osmanskih napada.

Pomogao je kralju Vladislavu u borbama protiv Maksimilijana I. pretendenta na hrvatsko-ugarsko prijestolje. God. 1491. kraljeva vojska pod Ivaniševim zapovjedništvom porazila je Maksimilijanovu nedaleko od Zagreba i prisilila na predaju njemačku posadu na Kaptolu. Ivaniš je ratovao s Osmanlijama u Hrvatskoj, Dalmaciji i Bosni. God. 1501. porazio ih je pod Jajcem, ali je kraj Knina bio potučen.

Umro je mlad 1504. godine od groznice, kao posljedice stalnih borbi s Turcima. Pokopan je u pavlinskoj crkvi u Lepoglavi.

Nakon njegove smrti Beatrica nasljeđuje najveći dio muževih posjeda, čuvajući ih za malodobnu djecu, kćer Elizabetu (1496. ili 1497.) i sina Krstu (1499.). Međutim, i oboje njegove djece uskoro umire, još u dječjoj dobi.

Izvori
------

1. ↑  Ivaniš Korvin, Hrvatska enciklopedija
2. ↑  János Corvin son of Marrhias I, Britannica
3. ↑  Šišić, Ferdo, Povijest Hrvata, Pregled povijesti hrvatskog naroda 600.-1526. prvi dio, str. 243.
4. ↑  Tomorad, Mladen, Vanjska politka Matijaša Korvina od 1464. do 1490.
5. ↑  Šišić, Ferdo, Povijest Hrvata, Pregled povijesti hrvatskog naroda 600.-1526. prvi dio, str. 246.

Vanjske veze
------------

***Ivaniš Korvin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Tomorad, Mladen, Vanjska politka Matijaša Korvina od 1464. do 1490.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 81312349
* ISNI: 0000 0000 5625 3980
* GND: 137071124
* BNF: cb166682927 (podaci)

 |
**Ivanjsko cvijeće** (ivanjska broćika, broćac, broćika, jovandanče), lat. *Galium verum*, je višegodišnja zeljasta biljka iz porodice broćeva (Rubiaceae).

Ime
---

Porijeklo imena:

* roda je iz grč. od *gala* = mlijeko (zato što se neke vrste koriste za zgrušavanje mlijeka);
* vrste je iz lat. od *verus* = istinit, pravi.

Sinonim:

*Galium praecox* Lang.

Opis biljke
-----------

Stabljike su četvrtaste, uspravne, dostižu visinu od 30 cm do 1 m i mogu biti malo dlakave ili gole. Listovi su linearni i raspoređeni pršljenasto od 8-12. Sa lica su tamnozeleni, goli i malo hrapavi, a sa naličja gusto dlakavi i završavaju se trnićem na vrhu. Cvjetovi su sitni sakupljeni u metličaste vršne cvati čija je osovina gusto obrasla kratkim dlakama. Krunični listići su žute boje i mirišu na med. Plod je sitan, dužine oko 1,5 mm, i kada sazri crne je boje.

### Rasprostranjenost i stanište

Ivanjsko cvijeće je veoma rasprostranjena euroazijsko-submediteranska vrsta koja je odatle prenijeta u Sjevernu Ameriku. Raste na brdskim i pretplaninskim livadama, pored puteva, listopadnih šuma i šibljaka.

### Sastav

Kao droga se koristi gornji dio procvetale biljke (*Galii veri herba*) koji se sakuplja po suhom i sunčanom vremenu i bogat je flavonoidima (oko 2%), kvercetin-glikozidima (rutin, palustrozid, cinarozid i dr. ), eteričnim uljem, solima organskih kiselina i dr.

Upotreba
--------

Pretežno se koristi kao narodni lijek za liječenje upale jetre, bubrežnih bolesti, vodene bolesti, kroničnih bolesti organa za disanje. Osim toga upotrebljava se i kod nervnih poremećaja kao što su histerija, uznemirenost, epilepsija i sl.

Osim ljekovitim pripada i medonosnim biljkama, a koristi se za bojenje sira i zgrušavanje mlijeka.

Literatura
----------

* Gostuški,R: Lečenje lekovitim biljem, Narodna knjiga, Beograd, 1979.
* Grlić, Lj: Enciklopedija samoniklog jestivog bilja, August Cesarec, Zagreb, 1986.
* Djuk, A, Dž: Zelena apoteka, Politika, Beograd, 2005.
* Jančić, R: Lekovite biljke sa ključem za određivanje, Naučna knjiga, Beograd, 1990.
* Jančić, R: Botanika farmaceutika, Službeni list SCG, Beograd, 2004.
* Jančić, R: Sto naših najpoznatijih lekovitih biljaka, Naučna knjiga, Beograd, 1988.
* Kojić, M, Stamenković, V, Jovanović, D: Lekovite biljke jugoistične Srbije, ZUNS, Beograd 1998.
* Lakušić, D: Vodič kroz floru nacionalnog parka Kopaonik, JP Nacionalni park Kopaonik, Kopaonik, 1995.
* Marin, P, Tatić, B: Etimološki rečnik, NNK Internacional, Beograd, 2004.
* Mindel, E: Vitaminska biblija, FaMilet, 1997.
* Mišić Lj, Lakušić R: Livadske biljke, ZUNS Sarajevo, ZUNS Beograd , IP Svjetlost, 1990
* Stamenković, V: Naše neškodljive lekovite biljke, Trend, Leskovac
* Tucakov, J: Lečenje biljem, Rad, Beograd, 1984.

Eksterni linkovi
----------------

* BioNet škola
Nova željeznička stanicu u Bakuu, 2017
**Željeznička stanica u Bakuu** (azer. ) je glavna stanica u Baku, glavnom gradu Azerbejdžana. Nalazi se u Nesimi dijelu centra Bakua, približno 3 km sjeveroistočno od historijskog jezgra grada.

Stanica je pješačkim tunelom spojena sa susjednom metro stanicom 28 maj. Takođe je i terminal za prigradsku željeznicu u Bakuu.

Povijest
--------

Prva stanica izgrađena je 1880. god, prilikom otvaranja pruge Baku-Tbilisi, u Maurskom stilu.

Godine 1926, drugi kompleks željezničke stanice, Sabunchu stanica, izgrađen je za potrebe elektrificirane pruge Baku–Sabunchu. Arhitektura i druge stanice bila je u Maurskom stilu.

Godine 1967, Sabunchu stanica spojena je pješačkim tunelom metro stanicom 28 maj.

Godine 1977, stanica je temeljno rekonstruisana, kojom prilikom je izgrađena i nova zgrada stanica pored susjedne i stare Sabunchu stanice.

Nova rekonstrukcija ponovo je obavljena tokom 2017.

Galerija
--------

* Željeznička stanica na poštanskoj marki, 1910Željeznička stanica na poštanskoj marki, 1910
* Renovirana stanica, 2017Renovirana stanica, 2017
* Pokretne stepenice prema Metro stanici, 2017Pokretne stepenice prema Metro stanici, 2017
* Električna lokomotiva AZ4A-0002, 2019Električna lokomotiva AZ4A-0002, 2019

Izvori
------

1. ↑  „Бакинский железнодорожный вокзал - Тифлисский вокзал (Баку)" (ru). Ourbaku.com. 2016. Pristupljeno 2021-10-17.
2. 1 2  „The Baku Railway Station is commissioned into operation after major reconstruction" (en). Mehriban-Aliyeva.az. 2017-02-10. Pristupljeno 2021-10-17.
3. ↑  „History" (en). Metro.gov.az. 2015. Pristupljeno 2021-10-17.
4. ↑  „Ilham Aliyev, his spouse attend opening of newly renovated Baku Railway Station (PHOTO)" (en). Trend.az. 2017-02-10. Pristupljeno 2021-10-17.

Vanjske veze
------------

***Željeznička stanica u Bakuu*** na Wikimedijinoj ostavi
Kada se metalni meteoriti poliraju i jetkaju, pokazuju poznate Widmanstättenove figure.
Widmanstättenove figure (listići debljine 0,3 mm) vidljive na meteoritu Gibeon.
**Widmanstättenove figure**, **Widmanstättenove linije** ili **Widmanstättenova struktura** su posebne linije koje se javljaju kod kristala u legurama željeza i nikla, a mogu se naći u metalnim meteoritima i zato su osnova za razlikovanje izvanzemaljskoga od zemaljskog željeza.

U velikim odljevcima i na mjestima gdje se čelični lijev jako pregrije, pojavljuju se Widmanstättenovova struktura kao najgrublja mikrostruktura. U toj su strukturi grube feritne iglice razdijeljene po perlitu. Ta se struktura može odstraniti naknadnim žarenjem. Makrostruktura čeličnog lijeva većinom je dendritska. 

Kada se podeutektoidni čelik hladi polako ispod linije Ar3 (911 °C) dolazi do precipitacije ferita na granicama austenitnog zrna. Ukoliko je hlađenje brže ili su zrna austenita veoma velika, tada ferit, koji je kristalografski orijentiran kao i austenit, više neće precipitirati na granicama austenitnog zrna kao ekviaksijalna zrnca, već u obliku iglica ili pločica, pa nastaje Widmanstättenova struktura.

Povijest
--------

Hrašćanski meteorit je metalni meteorit, koji je 26. svibnja 1751. pao kod mjesta Hrašćina (Hrvatsko zagorje), oko 18 sati. Iz zemlje su izvađena dva metalna komada, jedan mase oko 40 kg, a drugi oko 9 kg. Čuvaju se u bečkom prirodoslovnom muzeju. Polirana pločica od tog meteorita (mase svega 0,56 grama) nalazi se i u zagrebačkom prirodoslovnom muzeju. No, Hrašćinjani su dio meteorita raskomadali i prekovali u čavle. 

Tadašnji ravnatelj tvornice porculana u Beču, Alois von Beckh Widmanstätten obavio je ispitivanje tako što je izbrusio i polirao jednu pločicu meteorita i podvrgao je visokoj temperaturi. Tada su nastale pravilne, Widmannstaettenove figure, koje su od tada osnova za razlikovanje izvanzemaljskoga od zemaljskog željeza. 

Hrašćanski meteorit pomogao je da se razriješe neke znanstvene dvojbe. Englez B. Thompson 1804. na tzv. Pallasovu meteornom željezu proučavao je skupine usporednih linija koje se međusobno pravilno križaju. To zagonetno željezo bio je pronašao potkivač Medvedev 1749. u Sibiru (Krasnojarsk). Da je to meteorit, zaključio je nakon vrlo pomnog proučavanja Chladni. No pad tog meteorita nitko nije vidio. Sad je, međutim, Alois von Beckh Widmanstätten 1808. iste takve figure otkrio i na hrašćanskom meteoritu. Kako je njegov pad "s neba" bio je neprijeporan, posredno je dokazao također da je Pallasovo željezo zaista meteorit. Tako je Hrašćanski meteorit upisan u svjetske kataloge i baze podataka kao prvi meteorit čiji je pad detaljno i službeno zapisan.

***Widmanstättenove figure*** na Wikimedijinoj ostavi

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2014-07-04 na Wayback Machine-u "Fizikalna metalurgija I", dr.sc. Tanja Matković, dr.sc. Prosper Matković, www.simet.unizg.hr, 2011.
2. ↑   "Specijalni čelici", skripta - Sveučilište u Zagrebu, www.simet.unizg.hr, 2011.
3. ↑    "Meteoritsko slavlje u Hrašćini počinje 20. svibnja", metro-portal.hr, 2011.
4. ↑    "Hrašćanski meteorit", public.carnet.hr, 2011.
**Woolwich** je historijski grad od 36,619 stanovnika na jugoistoku Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Woolwich leži u Grofoviji Greater London, na južnoj obali rijeke Temze, udaljen 13.7 km istočno od Charing Crossa.

Woolwich je sve do 1965. bio jedan od londonskih metropolitanskih borougha i samostalni grad tad je spojen sa Greenwichom u novi Royal Borough Greenwich.
Danas se u njemu nalazi središte lokalne administracije borougha.

Historija
---------

Teren na kom leži današnji Woolwich bio je naseljen još za antike, dokazi za to su rimsko groblje. Prvi put je dokumentiran 918. pod imenom *Uuluuich*, iz kog je kasnije izvedeno današnje ime Woolwich.

Za srednjeg vijeka bio je poznat po brodarima koji od 1308. prevoze ljude preko Temze.

Početkom 16. vijeka Woolwich je počeo prosperirati kao pomorska luka. Između 1512.-13 kralj Henry VIII osnovao kraljevsko brodogradilište u kom je izgrađen zastavni brod njegove mornarice - Great Harry (on je izgorio 1553. požaru u luci). 
U tom brodogradilištu uzgrađeni su brodovi za Francisa Draka i Waltera Raleigha. Woolwich ostao glavno brodogradilište britanske mornarice sve do uvođenja čeličnih brodova, kad je zatvoreno 1869.

Od 1805. u Woolwichu djeluje Kraljevski arsenal - kompleks vojnih objekata, a od 1808. i Vojna akademija u zgradi koju je projektirao arhitekt James Wyatt. Brojni britanski vojni lideri školovani su u toj instituciji, među inima i Horatio Kitchener, Charles Gordon i Orde Wingate. Vulvička akademija se 1947. spojila sa Vojnim koledžom iz Sandhursta i pretopila u novu Kraljevsku vojnu akademiju Sandhurst.

Kao uspomena na to razdoblje Woolwichu su ostale kasarne i muzej Kraljevske artiljerije koji je smješten u Rotundi, zgradi koja je orginalno podignuta u Parku St. James - 1814.

U vrijeme Drugog svjetskog rata oko 40.000 radnika bilo zaposleno u Kraljevskom arsenalu, ali je nakon rata njegova uloga opala, pa je krajem 20. vijeka veći dio njegova terena predan za stambenu izgradnju.

Woolwich je poznat kao mjesto u kom je rođen nogometni klub Arsenal F.C.. Osnovali su ga radnici Arsenala 1886. pod imenom *Dial Square*, a već krajem godine promjenili su mu ime u *Royal Arsenal*. Klub je igrao u sve do 1886. u Woolwichu i okolici, tad se preselio u bliže centru u Islington u kom djeluje i danas.

Izvori
------

1. 1 2  „Woolwich, Greenwich" (engleski). Hidden London. Pristupljeno 11. 03. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Woolwich*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 03. 2017.
3. ↑  „*Woolwich*" (engleski). Royal Borough of Greenwich. Arhivirano iz originala na datum 2014-04-02. Pristupljeno 11. 03. 2017.
4. ↑  „*Laying the Foundations - Overview*" (engleski). Arsenal Broadband Limited. Pristupljeno 11. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Woolwich*** na Wikimedijinoj ostavi

* Woolwich Arhivirano 2014-04-02 na Wayback Machine-u (`en`)
**České Budějovice** (njemački: *Budweis*) je grad na jugu Češke od 93,285 stanovnika. 

České Budějovice su Industrijski i kulturni centar tog dijela Češke i administrativni centar istoimenog okruga od 189,861 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

České Budějovice leže u historijskoj pokrajini Bohemiji na ušću rijeke Malše u Vltavu.

Grad je širom svijeta poznat po pivu Budweiser, koje se počelo proizvoditi upravo u njemu (danas je to marka #1 u Sjedinjenim Američkim Državama).

Historija
---------

Grad je osnovao i utvrdio češki kralj Otakar II, i dodjelio mu status grada 1265.

Od 1526. České Budějovice su dio Habsburške Monarhije i to su 
bile sve do kraja češki, uz manje prekide za pruske okupacije u 18. vijeku.

Budějovice su bile stanica jedne od prvih evropskih željezničkih pruga, koja je vodila do Linza u Austriji.- otvorena 1827. u vrijeme dok su ih vukli konji.
U to vrijeme grad je pored proizvodnje piva bio poznat po proizvodnji olovaka (*Koh-i-Noor Hardtmuth*) koje su se proizvodile još od 1790. i porculana i emajla.

Znamenitosti
------------

Budějovice još uvijek imaju dobro očuvanu srednjovjekovnu gradsku jezgru, sa centralnim trgom oko kog se nižu zgrade sa arkadama, a na sredini leži barokna Samsonova fontana.

Budějovice su dom Muzeja Južne Češke, koji ima prirodoslovni, arheološki, umjetnički i historijski odjel.

Privreda
--------

U gradu se još uvijek proizvodi piva ali i namještaj, cigarete i prehrambeni proizvodi.

Zapadno od grada leže rudnici i nalazišta Antracita, lignit i grafita.

Gradovi prijatelji
------------------

* Nizozemska, Almere
* Belorusija, Gomel
* Austrija, Linz
* Francuska, Lorient
* Slovačka, Njitra
* Njemačka, Passau
* Njemačka, Suhl

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Czech Republic: Jihočeský kraj" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   „*České Budějovice*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***České Budějovice*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni portal grada Arhivirano 2016-11-30 na Wayback Machine-u (`cz`)
* České Budějovice(`en`)
Život i priključenija, prvo izdanje, Lajpcig, 1783.
**Život i priključenija** je čuveno autobiografsko delo Dositeja Obradovića, srpskog prosvetitelja iz 18. veka.

Delo se temelji, s jedne strane, na njegovim ličnim iskustvima i putničkim doživljajima, a s druge strane na njegovoj ogromnoj lektiri, poznavanju klasičnih i modernih jezika i na širokoj humanističkoj erudiciji. Knjiga opisuje mladost, zanat i odlazak u manastir Hopovo, a zatim odlazak iz manastira i put u Evropu, sve do boravka u Lajpcigu, gde će slušati filozofiju i započeti izdavanje svojih knjiga. 

Njegov književni program karakteriše raskid s tradicijom crkvenoslovenskog jezika, kulturni preobražaj naroda na osnovama zapadne prosvećenosti, stvaranje književnosti na narodnom jeziku prema uzorima iz zapadnoevropske i antičke tradicije. U knjizi kritikuje tadašnje manastire, kaluđere i sujeverje i izlaže ideje o slobodnom mišljenju, vaspitanju i prosvećivanju naroda. Kritika se ne odnosi na crkvu u celini, jer je npr. temišvarskog episkopa Georgija Popovića prikazao kao slobodoumnog i prosvećenog mislioca.

Vanjske veze
------------

WikitekaWikitekaWikiteka ima originalan tekst povezan sa ovim člankom: ***Život i priključenija*** 

* Dositej Obradović: „Život i priključenija" (archive.org)
* Dositej Obradović: „Život i priključenija", u Antologiji srpske književnosti Arhivirano 2013-01-09 na Wayback Machine-u (scribd.com)
Zagrebački Glavni kolodvor
**Željeznički kolodvor** ili **željeznička stanica**, je službeno mjesto na pruzi s najmanje jednom skretnicom iz kojega se izravno ili daljinski regulira promet vlakova i u kojemu vlak otpočinje ili završava vožnju, ili se zaustavlja, ili koje prolazi bez zaustavljanja. U kolodvoru se može obavljati ulazak i izlazak putnika te utovar i istovar robe.

**Prema zadaći u reguliranju prometa postoje**:

* rasporedni kolodvor,
* ranžirni kolodvor,
* međukolodvor,
* odvojni kolodvor,
* kolodvor prelaska s dvokolosiječne na jednokolosiječnu prugu,
* granični kolodvor.

Željezničko stajalište
----------------------

**Željezničko stajalište** je službeno mjesto na pruzi u kojemu se vlakovi za prijevoz putnika zaustavljaju sukladno voznom redu samo radi ulaska i izlaska putnika, a u kojemu vlak za prijevoz putnika može početi ili završiti vožnju.

***Željeznički kolodvor*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85111042
* GND: 4129465-8
* BNF: cb119470471 (podaci)
* HDS: 041756
* NKC: ph127922
* BNE: XX531757

 |
**Iranska ratna mornarica** (perz. نیروی دریایی ارتش جمهوری اسلامی ایران) je pomorska grana oružanih snaga Irana iz okvira regularne vojske (*Arteš*). Paralelno uz nju od sredine 1980-ih postoji i elitna mornarica koja je pridružena Revolucionarnoj gardi (*Pasdaran*). Iranska ratna mornarica u modernom obliku ustrojena je 1923. godine, a od ranih 2010-ih broji 18.000 pripadnika i 8000 marinaca. Mornarica je tradicionalno najmanja grana iranskih oružanih snaga, no ima izuzetno veliki značaj zbog zaštite pomorskih ruta koje prolaze kroz Hormuški tjesnac. Vojne pomorske baze raspoređene su diljem Perzijskog zaljeva i Kaspijskog jezera.

Flota
-----

Podmornice
* Podmornice klase Kilo (3)
* Podmornice klase Besat (1)
* Podmornice klase Fateh (1)
* Podmornice klase Nahang (1)
* Podmornice klase Gadir (+21)
* Podmornice klase Jugo (4)

Fregate
* Fregate klase Alvand (3)
* Fregate klase Mudže (2+*5*)
* Fregate klase Sahand (1)

Korvete
* Korvete klase Bajandor (2)
* Korvete klase Hamze (1)

Raketni čamci
* Raketni čamci klase Hudong (10)
* Raketni čamci klase Kaman (14+*5*)

Veze
----

* Oružane snage Irana

Vanjske veze
------------

***Iranska ratna mornarica*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`fa`) Stranice Iranske ratne mornarice[*mrtav link*]
* (`en`) Islamic Republic of Iran Navy IRIN na *Global Security*
***Jasenovac – istina*** (engl. ) je hrvatski dokumentarni film iz 2016. godine redatelja Jakova Sedlara, poznat po kontroverzama koje je izatvao njegov sadržaj.

U njemu se, iz hrvatske nacionalističke perspektive nastoji prikazati povijest Hrvatske u 20. stoljeću, sa posebnim naglaskom na logor Jasenovac, ulozi kardinala Stepinca u Drugome svjetskom ratu te Titove komunističke Jugoslavije i njezinu odnosu prema Židovima i Izraelu. Pri tome je najviše pažnje izazvala, u redovima hrvatskih nacionalista i u desnom spektru hrvatske javnosti često ponavljana, tvrdnja da da su komunističke vlasti nastavile koristiti Jasenovac kao koncentracijski logor nakon Drugog svjetskog rata, odnosno da je više zatvorenika ubijeno kada je korišten od strane komunista, nego kada je korišten od strane ustaša.

Film je izazvao velike kontroverze u hrvatskoj javnosti, s obzirom da ga se, iz redova hrvatske ljevice i židovskih organizacija, često optužuje za povijesni revizionizam i poricanje Holokausta. Dodatne kontroverze su izazvali navodi da ga se prikazivalo u nekoliko hrvatskih škola kao dio nastave povijesti, ali i odluka zagrebačkih gradskih vlasti da se u proljeće 2017. godine, nedugo pred lokalne izbore, Sedlaru za taj flm uruči službena nagrada.

Optužbe za krivotvorenje povijesnih podataka
--------------------------------------------

U filmu se kao dokaz daljeg korištenja Jasenovačkog logora od strane komunista prikazuje novina *Vjesnik* 15 svibnja 1945 godine  u čijoj naslovnici piše: *"Mnoge leševe iz jasenovačkog logora Sava donijela do Zagreba"*

Osim što se na slici lako prepoznaje iskrivljenost riječi i prečista slova u odnosu na ostali tekst, Sava nije mogla da donese leševe do Zagreba, jer teče iz Zagreba prema Jasenovcu, a ne obrnuto.

Nije prvi put da se Sedlara optužuje za manipulacije u svrhi relativiziranja ustaškog pokreta i zločina. Zbog krivotvorenja u *Jasenovac - istina* kazneno je prijavljen od strane Antifašističke lige Republike Hrvatske.

Vidi još
--------

* *Istina o četnicima*

Izvori
------

1. ↑  Vladimir Matijanić (6. travanj 2016.). „U Splitu prikazan "Jasenovac – istina", film u kojem se Sedlar i Hitrec obračunavaju s neistomišljenicima". Slobodna Dalmacija. Pristupljeno 2. prosinac 2016.
2. ↑  „OTKRIVAMO - JASENOVAC-FOTOŠOPIRANA ISTINA". 07. april 2016. Pristupljeno 20. april 2017.

Vanjske poveznice
-----------------

* *Jasenovac: Istina* na Internet Movie Databaseu
**Faleristika** ili **znanost o odlikovanjima** je znanstvena disciplina iz grupe pomoćnih povijesnih znanosti, koja proučava odlikovanja (redove, medalje, druge oznake časti) raznih država, njihovu povijest, izgled, namjenu, ali i statute i druge propise kojima se odlikovanja ustanovljuju, pravila o njihovom nošenju, isprave o dodjeli, i dr. Kao znanstvena disciplina povezana usko je povezana s numizmatikom i heraldikom, ali i sa poviješću umjetnosti. Utemeljena je kao pomoćna povijesna znanost tek 1937. godine zahvaljujući inicijativi češkog vojnika, sakupljača i teoretičara Oldřicha Pilca, izdvojivši se iz heraldike i numuzmatike. Sustavno sakupljanje i proučavanje odlikovanja započelo je dosta kasno.

Naziv *faleristika* dolazi, preko starogrčkog ***tá fálárá***, od latinske riječi ***phalerae***, što je označavalo odlikovanje u obliku medaljona koje su zaslužni rimski vojnici nosili na grudima.

Isprava o dodjeli *Reda crvenog Orla III. klase* nadvojvodi Ferdinandu Eckertu, 28. studenog 1851.

Poveznice
---------

* Odlikovanja
Detalj žlijebljenog spoja.
Pogonsko vratilo s žlijebljenim spojem za prijenos velikih okretnih momenata sile.
**Žlijebljeni spoj** je spoj koji služi za prijenos većih okretnih momenata, te izmjeničnih i udarnih opterećenja. U takvom spoju vratilo ima u uzdužnom smjeru simetrično raspoređene grebene ("klinove"), a provrt u glavini ima profil koji odgovara profilu vratila, tj. žljebove u koje dosjedaju grebeni vratila. Profil glavine i vratila izrađuje se s odgovarajućim vlačnim trnovima, odnosno vlačnim glavinama koja na rubovima svojih grebena i žljebova imaju oštrice za rezanje. U općoj strojogradnji najviše se upotrebljavaju žlijebljeni spojevi s unutarnjim centriranjem prema ISO 14, u kojima uvrt u glavini naliježe na unutrašnji promjer vratila. Prema veličini žljebova ovi spojevi se izrađuju u lakoj i srednjoj izvedbi (teža izvedba, koja se koristi za posebne namjene standardizirana je prema DIN 5464). 

Odgovarajućom tolerancijom glavine i vratila može se osigurati da glavina na vratilu bude aksijalno pokretna ili nepokretna. Za velika izmjenična i udarna opterećenja koriste se žlijebljeni spojevi s bočnim centriranjem, kojeg je u usporedbi s unutarnjim centriranjem teže izraditi. U strojevima za obradu u praksi su poznate i posebne namjenske izvedbe žlijebljenih spojeva, koje su standardizirane prema DIN 5471 i DIN 5472.

Žlijebljeni spojevi proračunavaju se slično kao i pera obzirom na površinski pritisak *p* na bočnim dodirnim površinama među grebenima vratila i žljebovima glavine. Obzirom da se zbog postupaka izrade ukupno opterećenje nejednakomjerno raspoređuje na pojedine dodirne površine, prilikom proračuna potrebno je uzimati u obzir i koeficijent nošenja *k*. 

Tradicionalno se koristi pogrešan naziv "klinasto vratilo".

Zupčasti spoj
-------------

Zupčasti spojevi slični su žlijebljenim spojevima, pri čemu vratilo i glavina umjesto žljebova po obodu imaju primjereno oblikovane zupce s trokutastim ili evolventnim profilom. Razmjerno velik broj zubaca osigurava prijenos velikih okretnih momenata i udarnih opterećenja. U usporedbi sa žlijebljenim spojevima zupci su manji, pa su zupčasti spojevi primjereniji za tanja vratila, a omogućuju i pozicioniranje glavine u obodnom smjeru. 

Zupčasti spojevi s trokutastim profilom obično su izrađeni s bočnim centriranjem, a koriste se prvenstveno za aksijalno nepokretne glavine. Kod zupčastih spojeva s evolventnim profilom moguće je također i unutarnje ili vanjsko centriranje, a koriste se za aksijalno pokretne ili nepokretne glavine. Zupčasti spojevi proračunavaju se na površinski pritisak.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2017-02-28 na Wayback Machine-u "Konstrukcijski elementi I", Tehnički fakultet Rijeka, Božidar Križan i Saša Zelenika, 2011.
2. ↑  "Elementi strojeva", Fakultet elektrotehnike, strojarstva i brodogradnje Split, Prof. dr. sc. Damir Jelaska, 2011.
Koordinate: 41° 09′ 06" SGŠ, 22° 19′ 39" IGD

**Huma** (mak. *Хума*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Huma je naselje u okviru opštine Đevđelija.

Prirodni uslovi
---------------

Huma je smeštena u jugoistočnom delu Republike Makedonije, na samoj granici sa Grčkom (neposredno južno od sela). Od najbližeg grada, Đevđelije, selo je udaljeno 20 kilometara zapadno.

Selo Huma se nalazi u istorijskoj oblasti Meglen. Selo je na jugoistočnim padinama planine Kožuf, na približno 840 metara nadmorske visine. 

Mesna klima je kontinentalna.

Stanovništvo
------------

Huma je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 2 stanovnika, jednog Cincara i jednog Bošnjaka.

Nekada su pretežno stanovništvo bili Cincari.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* gevgelija.gov.mk Zvanična stranica opštine Đevđelija

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Đevđelija |
| --- |
| **Đevđelija** • 
Bogorodica • 
Gabrovo • 
Davidovo • 
Kovanci • 
Konjsko • 
Mojin • 
Miletkovo • 
Miravci • 
Mrzenci • 
Negorci • 
Novo Konjsko • 
Petrovo • 
Prdejci • 
Sermenin • 
Smokvica • 
Huma |  |