recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jakub ef. Selimoski** (Kičevo, 1946. – Istanbul, 29. ožujka 2013.), makedonski je teolog albanskog porijekla, 11. po redu reis-ul-ulema u periodu SFR Jugoslavije.

Biografija
----------

Gazi Husrev-begovu medresu završio je u Sarajevu 1966. Nakon završetka Gazi Husrev-begove medrese upisuje se na Filološki fakultet - Odsjek orijen­talistike u Beogradu Kasnije nastavlja studij na Odjelu civilizacije i kulture Univerziteta Al-Azhar u Kairu, koji uspješno diplomira 1972. Po povratku u Islamsku zajednicu bio je postavljen za vjersko-prosvjetnog referenta, a malo kasnije za sekretara Starješinstva Islamske zajednice u Makedoniji.

Nakon smrti Bedri ef. Hamida, dotadašnjeg predsjednika Starješinstva Islamske zajednice u Makedoniji, Jakub ef. Selimoski je postavljen za vršioca dužnosti predsjednika, a zatim od strane Vrhovnog sabora Islamske zajednice SFR Jugoslavije 1981. godine imenovan za predsjednika Starješinstva Islamske zajednice u Makedoniji. Njegova spremnost i organizacione sposobnosti rezultirale su i izgradnjom i otvaranjem Isa-begove medrese u Skoplju, izgradnjom i obnovom brojnih džamija, pokretanjem izdavačke djelatnosti i prvog vjerskog informativnog lista nakon Drugog svjetskog rata u Makedoniji El-Hilal, te unapređenju vjerske pouke.

Godine 1989. Jakub ef. Selimovski imenovan je naibu-reisom, u kom periodu su obavljeni izbori na svim nivoima u Islamskoj zajednici te privedene kraju i promjene Ustava Islamske zajednice. Godinu dana kasnije, 9. marta 1991. godine tajnim glasanjem na sjednici Izbornog tjela za izbor reis-ul-uleme u Sarajevu, pobijedio je između četiri kandidata. Njegov izbor se uzima kao prvo slobodno, demokratsko biranje reis-ul-uleme nakon Drugog svjetskog rata. To je ujedno bio prvi i do danas jedini reis-ul-ulema koji nije bio iz Bosne i Hercegovine. Funkciju reis-ul-uleme obavljao je u vrijeme ratova u Hrvatskoj i Bosni i Hercegovini do raspada Islamske zajednice u SFR Jugoslaviji odnosno formiranja Obnoviteljskog sabora za Islamsku zajednice u Bosni i Hercegovini 1993. godine.

Spoljašnje veze
---------------

* Na ahiret preselio Jakub ef. Selimoski, posljednji jugoslavenski reis Arhivirano 2019-10-26 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: ***niko (on sam)***  |  **Reis-ul-ulema** 1991. — 1993. | Slijedi: **Mustafa ef. Cerić (naibu-reis)**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Husein ef. Mujić**  |  **Naibu-reis** 1989. – 1991. | Slijedi: ***niko (on sam)***  |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * p
* r
* u
Reisu-l-uleme Islamske zajednice u Bosni i Hercegovini |
| --- |
|  |
| 
Mustafa Hilmi Hadžiomerović (1882–1893) • Mehmed Teufik Azabagić (1893–1909) • Sulejman Šarac (1910–1912) • Džemaludin Čaušević (1913–1930) • Ibrahim Maglajlić (1930–1936) • Fehim Spaho (1938–1942) • Ibrahim Fejić (1947–1957) • Sulejman Kemura (1957–1975) • Naim Hadžiabdić (1975–1987) • Husein Mujić (1987–1989) • Jakub Selimoski (1991–1993) • Mustafa Cerić (1998–2012) • Husein Kavazović (2012–trenutno) |  |

 |
**Kralj Fuchai od Wua** (吳王夫差) (vladao 495. pne. - 473. pne.), bio je posljednji kralj Wua, države u drevnoj Kini; vladao je pred kraj perioda Proljeća i Jeseni.

Biografija
----------

Kao sin kralja Helua naslijedio je prijestolje 495. pne. Na početku vladavine je porazio trupe države Yue u Fujiaou (današnji Okrug Wu u provinciji Jiangsu) te osvojio glavni grad Yuea. Umjesto da nakon toga anektira teritoriju Yuea, kao što mu je prdeliožio premijer Wu Zixu, sklopio je mir s kraljem Goujianom od Yuea. 

Nakon bitke je sagradio Hanski kanal te usmjerio vojsku prema sjeveru. U Ailingu je njegova vojska porazila trupe države Qi. Godine 482. pne. je pokušao postati hegemon na sastanku kineskih vojvoda u Huangchiju. Iskoristivši njegovo odsustvo kralj Goujian od Yuea je napao i osvojio njegov glavni grad. 

Od tog udarca se ni Fuchai ni njegova država nisu oporavili. Nekoliko godina kasnije Yue je porazio i anektirao Wu, a kralj Fuchai izvršio samoubistvo u svojoj palači.

V. također
----------

* Koplje Fuchaia
* Xi Shi


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Kralj Helü od Wua**  |  **Kralj Wua** 495. pne. – 473. pne- | Slijedi: |
**Holly Madison** (23. decembar 1979 -) je američka manekenka i televizijska ličnost, najpoznatija po tome što je kao jedna od djevojaka Hugha Hefnera nastupila u reality TV-seriji *The Girls Next Door*.

Biografija
----------

Madison je rođena u gradu Astoria u državi Oregon. Ima jednu mlađu sestru po imenu Stephanie i mlađeg brata Joe. Njezin otac je radio u drvnoj industriji i često se selio sa porodicom. U dobi od dvije do jedanaest godina, živjela je na Aljasci, prije nego se vratila u Oregon. Dvije godine je pohađala Državni univerzitet u Portlandu gdje je studirala teatar i psihologiju.

Godine 1999. Madison se preselila u Los Angeles kako bi studirala na Loyola Marimont University. Kako bi platila školarinu, natjecala se za mjesto fotomodela kompanije Hawaiian Tropic, te kao zabavljačica u Hootersu. Njezini nastup na tim pozornicama su je doveli do pozivnice na Playboyevo imanje. Nakon što jue imanje posjećivala godinu dana, Madison je pozvana da se tamo preseli za stalno, te je u augustu 2001. postala jednom od sedam službenih Hefnerovih djevojaka.

Karijera
--------

Za vrijeme treće i četvrte sezone serije *The Girls Next Door*, Madison je radila kao pripravnica, a kasnije kao urednica fotografije *Playboya*. Također je pomogla projektiranju kalendara *The Girls Next Door* za godinu 2008.

Madison pojavila na naslovnici i duplerici magazina *Playboy* u novembru 2005. te kao dio posebnog slikovnog promoviranja serije *The Girls Next Door*. Na naslovnicama se našla u septembru 2006, martu 2008. i februaru 2009.

Kao ljubiteljica životinja, Madison je 2006. pisala članke za prijatelja tromjesečni časopis *The Coolest Little Pet Magazine*. U aprilu 2007. se skinula gola u okviru propagandne akcije protiv nošenja krzna u organizaciji PETA.

Madison je postala zvijezda vlastitog reality showa pod nazivom *Holly's World*, koji se vrti oko njenog života i rada u hotelu Planet Hollywood u Las Vegasu. Program je započeo kao jednokratna emisija u decembru 2009, da bi se počeo redovno emitirati u junu 2010.

Vanjske veze
------------

***Holly Madison*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica (`en`)
* Holly Madison na IMDb-u (`en`)
**Matija Pavić** (Đakovo, 31. siječnja 1859. – Đakovo, 25. studenog 1929.) Msgr. Veliki prepozit i Generalni vikar, đakovačke ili srijemske biskupije, povjesničar

Život i djelo
-------------

U Đakovu je završio pučku školu, licej i teologiju; gimnaziju u Osijeku. 1882. zaređen je svećenikom i poslan u Beč na više nauke, ali je već naredne godine bio opozvan i imenovan profesorom najprije na biskupskom liceju a onda na bogoslovnom učilištu u Đakovu.
Predavao je kroz dugi niz godina apologetiku i crkvenu povijest.

Msgr M. Pavić je osobito zaslužan kao povjesničar, u prvom redu crkveni. Skupa sa Msgrom M. Cepelićem izlazi monumentalna radnja Josip Juraj Strossmayer, posvećena g. 1900. biskupu Strossmayeru prigodom 50-godišnjice biskupovanja. Ostale su njegove radnje izašle većim dijelom u "GIasniku biskupije bosanske i srijemske« u Đakovu. 
Od 1888. pa skoro sve do pred smrt javlja se Pavić osobito radnjama iz domaće crkvene povijesti; a i sa više aktualnih radnja iz ostalih bogoslovnih nauka, do 1895. vodi redakciju „Glasnika". 

G. 1893. piše Povijest kaptola bosanskog i Srijemsko u srednjem vijeku. U g. 1895. piše Život i rad Josipa Čolnića zadnjeg biskupa bosanskog, raspravlja o Arhiđakonatima u srednjem vijeku, 1896. Piše život i rad bosanskih biskupa Đure Patačića i Petra Bakića , u g. 1897.piše povijest Biskupije srijemske (1699.-1773.). U g. 1898. u proslavu Strossmayerove 5O-godišnjice minisništva piše raspravu: Župe i crkve današnje dijeceze u srednjem vijeku. 1903. prikazuje Samostane i redovništvo srednjega vijeka Đakovačkoj biskupiji. G. 1906.
započima, a 1907.završava radnju: Biskupsko sjemenište u Đakovu (o njegovoj stogodišnjici). God. 1913. (o 1600-godišnjici milanskog edikta) piše članak: Augusti Sirmienses o rimskim carevima porijeklom iz Srijema.

Izvori
------

1. ↑  Narodna starina, Vol.8 No.20 prosinac 1929.
**Jicaque** (Izgovor hikak; Ostali oblici su Cicaque, Hicaque, Ikake, Taguaca, Taupane, Tol, Tolpan, Torrupan, Xicaque)/, indijanski narod ili grupa plemena porodice Jicaquean, velika porodica Hokan, nastanjen u departmanu Yoro u Hondurasu, a dio i u regiji "Montaña del Flor" u departmanu Francisco Morazan. Tolupanes, oko 19,300 se danas sastoje od 28 grupa imenovanih pogalvito po selima, to su: Agua Caliente, Anisillos, Candelaria, El Palmar, El Pate, El Siriano, El Tablón, Guajiniquil, Jimía, La Bolsita, La Pintada, Lagunitas, Las Vegas, Luquigüe, Matadero, Mina Honda, Placencia, Plan Grande, San Esteban, San Francisco de Locomapa, Santa Martha, Santa Rosita Subirana i Zapotal. 

Broj Jicaque grupa izvorno je do 80.-tih godina iznosio 21, ali se kasnije povečao na 28. Jedino pleme koje je očuvalo jicaque jezik su Indijanci plemena tribu Montaña de la Flor. Plemena su: Agalteca, Anisillos, Candelaria, El Palmar, El Pate, El Tablón, Guadarrama, Guajiniquil, Jimía, La Bolsita, La Pintada, Lagunitas, Las Vegas de Tepemechín, Matadero, Mina Honda, Montaña de la Flor, Pichingos, Plan Grande, San Esteban/Agua Caliente de la Reinada, San Francisco Locamapa, Santa Marta, Siriano, Subirana, Zapotal. Tri plemena žive u Montaña de la Flor i jedno u opčini Marale u departmanu Francisco Morazan.

Etnografija
-----------

Cultura Jicaquea je slična onoj Sumo i Miskito Indijanaca iz sjeveroistočne Nikaragve. Agrikulturan su narod, uzgajivači slatke (neotrovne) manioke, gorke manioke, graha i kukuruza; Uz lov i ribolov u novije vrijeme Hikaki se bave i uzgojem stoke. Kuće su građene na nosačima i prekrivene slamom. Odjeća je danas polu-tradicionalna, a komercijalne hlače i košulje tipične su za srednje-američkog seljaka. Od obrta razvijeno je tkalaštvo, košaraštvo i proizvodnja metate (oblik mlinskog kamena) i proizvodnja luka i strijele. Obitelj je poliginijska. U vjeri se plemena Montaña de la Flor Jicaquea, kao i kod panamskih Cuna i Chocó Indijanaca dolazi do uplitanja kršćanskog boga u domorodački mit, a uz kršćanstvo još su živi stari šamanski običaji.

Vanjske poveznice
-----------------

* Jicaque
* Jicaques, kunas, garífunas, mayas: ¿a dónde van?

Šablon:Jicaquean
Mataco.**Mataco** (Matako, Wichí; Često nazivani imenom srodne grupe Mataguayo koja danas obuhvaća Vejoz Indijance).- Grupa plemena američkih Indijanaca porodice Mataco-Macan, skupine Mataco-Mataguayo, iz područja Chaca u Argentini, u koje se ubrajaju plemena Noctén i Guisnay. -Mataco Indijance ne bi trebalo poistovjećivati sa Mataguayo plemenima u koje se ubrajaju Abucheta, Hueshuo, Pesatupe, i Vejoz.

Povijest
--------

–Izvorno je u misijska vremena bilo oko 60,000 pripadnika Mataco-Mataguayo Indijanaca, no broj im kasnije opada. Godine 1690, otac Arcé sa jezuitskog koledža u Tariji, počinje utemeljivati misije za Mataguayo i Chiriguano (strano pleme), no rezultati su slabi. Indijanci ostadoše vjerniji selilačkom životu. Na kraju su umorni od stalnih prigovora misionara zapalili misiju i ubili nekoliko svećenika, otjeravši ostale iz svoje zemlje. U kasnijem periodu (1756.), jezuitska misija San Ignacio de Ledesma, na rijeci Rio Grande, pritoci Bermeja, utemeljena je za Toba i Mataguayo Indijance, održala se do 1767. –Misionari su uporni i ponovno počinju sa radom u području Chaca. U Selenasu se nastaniše plemena Mataguayo i Chiriguano, a u Centa-i (danas Oran u Salti) Mataguayo i Véjoz. Ove dvije misije 1799. nastanjivalo je blizu 900 Indijanaca i 7,300 grla stoke. Za neko vrijeme i one će biti raseljene, a Indijanci će se vratiti svom uobičajenom životu.

Etnografija
-----------

Prema opisima oca Alejandro Corrado-a, iz Tarije, njihove kuće su štitnici od grmlja, rasipane po šumi, visoke jedva toliko da se može uspraviti u njima. I muškarci i žene glave su brijali, a jedina nošnja bijahu pregače. Muškarci su čupali dlake sa brade a lica i tijelo bojali. Življaše uglavnom od ribe i divljeg voća algarrobe, a po istom izvoru, jeli su sve što nije bilo otrovno. Od Algarrobe su pripremali i opojni liker kojega bi uzimali u velikim količinama (vjerojatno misli na svečanosti) i njime se opijali do besvjesti. Ove svečanosti pripremane su u čast dozrijevanja plodova algarrobe, i bijahu za njih najvažnija stvar. Druga važna svečanost bila je ulazak djevojaka u pubertet. Muškarac se bavio jedino lovom i ribolovom, sav ostali posao obavljala je žena. Ženidba je bila slobodna po izboru mladih, a stanište patrilokalno, što bi rekli, žena je odlazila muževim srodnicima. Poligamija i preljub bili su učestali, ali rastava ipak rijetka. Žene nisu pridavale mnogo pažnje svojoj trudnoći, no otac se morao pokoravati običajima kuvade. Imena su djeca dobivala tek u drugoj ili trećoj godini starosti. Abortusi su također bili česti, ali bi do infanticida bi rijetko dolazilo, zakapali bi ga živog na majčinim prsima ako bi umrla na porodu.

Vanjske poveznice
-----------------

* Mataco Indians
* Aborígenes Matacos Arhivirano 2006-04-27 na Wayback Machine-u
**Lukanci** su bili drevni italski narod koji je u antičko doba živio u srednjoj Italiji i govorio oskanskim jezikom.

Porijeklo i društvo
-------------------

Neki od suvremenih historičari špekuliraju kako im je ime došlo od grčkog *λυκος* ("vuk"), odnosno da su, kao i Samniti, koristili vuka kao totem za vrijeme svojih migracija. Druge teorije ime vode od latinske riječi *locus* ("sveti gaj").

Strabon navodi kako su imali demokratski ustav, osim u doba rata kada su imali diktatora izabranog među redovnim magistratima. Prema Pliniju STarijem, imena njihovih plemena su bila: Atinati, Bantini, Eburini, Grumentini, Numestrani, Potentini, Sontini, Sirini, Tergilani, Ursentini, Volcentani.

Lukanci su govorili svojevrsnom mješavinom umbrijskog i oskanskog jezika, isto kao i Samniti koji su pokorili Oske u 5. vijeku pne. Iza sebe su u 4. i 3. vijeku pne. ostavili nekoliko natpisa i kovanica na oskanskom jeziku koje svjedoče da su preuzeli grčki alfabet.

Historija
---------

Sredinom 5. vijeka pne. Lukanci su se preselili u Enotriju, te su tamošnja domorodačka plemena - koja starogrčki izvori navode kao Enotrijance, Honce i Lauternjane - protjerali u planinsku unutrašnjost.

Lukanci su se potom sukobili s grčkom kolonijom Taras/Tarentum, te su Tarentinci godine 326. pne. sklopili savez sa epirskim kraljem Aleksandrom, stvorivši tako presedan temeljem koga su se Epirci počeli miješati u poslove Velike Grčke.

Prema Liviju su Lukanci godine 298. pne. sklopili savez s Rimom, te je temeljem toga rimski uticaj proširen na grčke kolonije Venusia (291. pne.), Paestum (Posidonia ponovno osnovana 273. pne.) te Tarentum (272. pne). U kasnijim sukobima, su, međutim, Lukanci obično birali gubitničke strane. Kada se Pir od Epira iskrcao u Italiji 281. pne. bili su među prvima koji su prišli njegovoj vojsci, pa su zbog toga deset godina morali ratovati s osvetničkim Rimljanima koji su ih na krjau pokoirili 272. pne. Neprijateljstvo Rimljana i Lukanaca se nastavilo, pa je u drugom punskom ratu 216. pne. Lukanija bila opustošena i od Hanibalove i od rimske vojske. Lukanci se od toga nikada nisu oporavili, pa im je zemlja počela propadati, da bi završni udarac bio Saveznički rat (90-88. pne.) u kome su se Lukanci zajedno sa Samnitima borili protiv Rimljana. Do vremena Strabona nekoć plodna i bogata zemlja je opustjela.

U popularnoj kulturi
--------------------

Lukanska pješadija se pojavljuje kao jedinica u *Europa Barbarorum*, modu za stratešku igru Rome:Total War.

V. također
----------

* Drevni italski narodi
**Lasica** (*Mustela nivalis*) je vrsta zvijeri iz roda lasica (*Mustela*), porodice kuna (*Mustelidae*).

Opis
----

Lasice su vitke životinje s dugim repom i kratkim nogama, što im omogućava da prate svoj plijen, najčešće sitne glodavce, do njihova skloništa. Pored sitnih glodavaca, lasice se hrane i zečevima. Krzno im je crvenkastosmeđe, svjetlije nego kod većine životinja njihovog roda; u sjevernim krajevima boja njihovog krzna zimi potpuno pobijeli, što ih čini skoro nevidljivima na snijegu (zato se u nekim krajevima nazivaju snježnim lasicama, a u Norveškoj i Švedskoj "snježnim miševima"). Rijetko dostižu dužinu preko 23 cm.

Lasice naseljavaju sjeverne krajeve Europe, Azije i Sjeverne Amerike, osim Islanda, Irske i istočne Kanade. Najjužnija staništa lasica se nalaze u sjevernoj Africi. Također, čovjek ih je donio sa sobom i na Novi Zeland. 

Obično žive u blizini seoskih imanja, livadama, na rubovima šuma i sl. U Europi lasice obično žive u istim područjima kao i njihova bliska vrsta, hermelin, koji je nešto krupniji, ali jako sličan.

Iako su uglavnom aktivne noću, lasice se ponekad mogu susresti i danju. Žive samotnjačkim životom. Ženke se mogu pariti više puta godišnje, ako ima hrane u izobilju.

Vanjske poveznice
-----------------

* Weasel, Mustela nivalis

***Lasica*** na Wikimedijinoj ostavi

Wikivrste ima informacije vezane uz:
***Mustela nivalis***
**Joas**, **Joaš** ili **Jehoaš** (יהואש המלך) ("Jehovom-dan"), bio je kralj drevnog Kraljevstva Juda i jedini preživjeli sin Ahazije. 

William F. Albright mu je vladavinu datirao u period 837. pne.-800. pne. dok mu je E. R. Thiele vladavinu datirao u period 835. pne.-796. pne..

Dok je bio dijete, baka Atalija je zapovijedila pokolj sve njegove rodbine. Od toga ja je spasila tetka Jošeba, te je tako postao jedini preživjeli potomak Davida (2 Ljetopisi 21:4, 17). Njegov ujak, visoki svećenik Jehojada, pokazao ga je narodu kada je imao sedam godina, te je Joas okrunjen i pomazan za kralja. Atalija se iznenadila čuvši povike "Živio lralj" te došla u hram kako bi to osporila. Jehojada je na to zapovijedio da se Atalija pogubi (2 Kraljevi 11:13-20).

Dok je Visoki svećenik živio, Joas je štovao Boga i Zakon. Nakon njegove smrti je počeo štovati druge bogove, a Zaharija, sin i nasljednik Visokog svećenika, je pogubljen. Knjiga o Kraljevima tvrdi da je zbog toga zemlju Bog kaznio napadima aramejskih osvajača. Sahranjen je u Jeruzalemu (*2 Kraljevi* 12:21).

On je jedan od četiri kralja koji su u Mateju (1:8) ispuštene iz Isusove genealogije, ali se spominje u Mateju 23:35.

Eksterni linkovi
----------------

* The So-Called ‘Jehoash Inscription’: Transcription and Bibliography, by Giuseppe Regalzi Arhivirano 2006-05-09 na Wayback Machine-u

|
|  |
| Joas od Jude **Kuća Davidova**bočni ogranak od **Pleme Juda** |
| Prethodi:**Atalija** | **Kralj Jude**Albright: 837. pne. – 800. pne.Thiele: 835. pne. – 796. pne.Galil: 842. pne. – 802. pne. | Slijedi:**Amazija** |
**Ndebele** ili **Matabele** su ogranak Zulua koji su pobegli od kralja Šake 1823. godine, pod vodstvom Mzilikazija koji je bio general u Šakinoj vojsci. Danas su češće poznati pod imenom Ndebele ili amaNdebele.

Prvo su se kretali prema zapadu, gde su napravili haos u periodu istorije juga Afrike koji je poznat kao Mfekane ("Lomljava"). U početku su sledbenici Mzilikazija brojali oko 500 ljudi. U blizini današnjeg grada Pretorije (Pretoria) ili Cvane (Tshwane) su osnovali naselje Mlalandlela (Mhlahlandlela). Kasnije su došli u kontakt sa Cvana (Tswana) narodom čijom zaslugom su dobili ime Matabele. Tabele dolazi od *tabela* što znači "oterani".

Zatim su 1834. godine krenuli prema severu, na teritoriju današnjeg Zimbabvea, gde su se borili protiv Šona, da bi se na kraju naselili na teritoriji koja se danas naziva Matabelelend. U toku migracije, velik broj pokorenih lokalnih klanova i individualaca su se pridružili pokretu i apsorbovani su u Matabele narod. Oni su usvojili jezik ali su imali niži socijalni status nego članovi originalnih klanova poreklom iz Zulu kraljevine.

Lobengula koji je došao na vlast 1868. godine, posle smrti Mzilikazija, vladao je sve do poraza 1890-ih od strane Britanske južnoafričke kompanije (British South Africa Company) pod vodstvom Cecila Rodesa i Leandera Džamesona.

Povezano
--------

* Provincije Zimbabvea
* Matabelelend Sever
* Matabelelend Jug
**Yazid ibn al-Walid ibn 'Abd al-Malik** ili **Yazid III** (701 - 3/4. oktobar 744) (arapski:  **يزيد ابن الوليد ابن عبد الملك**‎) bio je omejadski kalif koji je vladao šest mjeseci - od 15. aprila do smrti 3/4. oktobra 744.

Bio je sin kalifa Valida I i perzijske princeze koja je kalifu poklonjena kao konkubina. Perzijski historičar Al-Tabari citira pjesmu u kojoj se Jezid hvali svojim perzijskim porijeklom, a opisuje ga kao "visokog i naočitog".

Jezid je pažnju svojih suvremenika daleko više privukao time što je otvoreno kritizirao svog brata, kalifa Valida II, koga je optuživao za pijančevanje, "nemoral" i diskriminaciju ne-arapskih muslimana. Validovo utamničenje i mučenje popularnog generala Sulejmana ibn Hišama je dovelo do eskalacije nezadovoljstva i oružane pobune na čije je čelo stao general Marvan ibn Muhamed. U njoj je al-Valid poginuo, a Jezid je postao novi kalif.

Jezid je po dolasku na vlast obećao kako će sniziti poreze, ukinuti ugnjetavanje dotada potlačenih te abdicirati nakon što islamsku državu dovede u red. Za nasljednika je odabrao svog brata Ibrahima. Međutim, nije dugo vladao. Nakon nepunih šest mjeseci je umro, što historijski izvori pripisuju tumoru mozga. Njegova je smrt izazvala novi građanski rat, jer je Marvan ibn Muhamed odbio prihvatiti Ibrahima za novog kalifa.

Literatura
----------

1. ↑  Philip Khuri Hitti, History Of Syria (Gorgias Press LLC, 2004), 489

* Muhammad ibn Jarir al-Tabari History, v. 26 "The Waning of the Umayyad Caliphate," transl. Carole Hillenbrand, SUNY, Albany, 1989
* Sir John Glubb, The Empire of the Arabs, Hodder and Stoughton, London, 1963

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Al-Walid II**  |  **kalif** 744 | Slijedi: **Ibrahim**  |

| * p
* r
* u
Omejadski kalifi |
| --- |
| Porodično stablo • Mediji |
| Kalifi u Damasku(661–750) | Muawiya I • Yazid I • Muawiya II • Marwan I • Abd al-Malik • Al-Walid I • Sulayman • Umar II • Yazid II • Hisham • Al-Walid II • Yazid III • Ibrahim • Marwan II |
| Emiri u Kordobi(756–929) | Abd ar-Rahman I • Hisham I • Al-Hakam I • Abd ar-Rahman II • Muhammad I • Al-Mundhir • Abdullah • Abd-ar-Rahman III |
| Kalifi u Kordoobi(929–1031) | Abd-ar-Rahman III • Al-Hakam II • Hisham II • Muhammad II • Sulayman • Hisham II • Sulayman • *Ali ibn Hammud al-Nasir*[H] • Abd ar-Rahman IV • *Al-Qasim ibn Hammud al-Ma'mun*[H] • *Yahya ibn Ali al-Mu'tali*[H] • *Al-Qasim ibn Hammud al-Ma'mun*[H] • Abd ar-Rahman V • Muhammad III • *Yahya ibn Ali al-Mu'tali*[H] • Hisham III |
| [H] označava hamudidske uzurpatore |
Ovo je članak posvećen isključivo jezeru koje se nalazi u SAD. Za opis kraterskog jezera kao opće geološke formacije, v. kratersko jezero
Oregonski državni novčić od 25 centi
**Jezero Crater** ili **Kratersko jezero** (engleski *Crater Lake*) je jezero u američkoj federalnoj državi Oregon površine 8 x 9.6 km (5 x 6 milja) i 597 m (1958 stopa) dubine. Predstavlja najvažniju znamnitost Nacionalnog parka Crater Lake te je poznat po tamnoplavoj boji, čistoći vode i naplavinama drvećazvanim *Old Man of the Lake*. **Crater Lake** je jedan od četiri nacionalna parka u Oregonu (uz Nacionalni historijski park Lewis i Clark, Nacionalni spomenik Oregonske pećine i Nacionalni spomenik fosilnih naslaga John Day). Jezero djelomično ispunjava skoro 1220 m (4000 stopa) duboku kalderu koja se formirala prije 7700 godine nakon kolapsa vulkana Mount Mazama. 

Prosječna dubina jezera je 350 m (1148 stiopa). Najdublja izmjerena točka iznosi 594 m (1949 stopa) dubine  Arhivirano 2008-08-21 na Wayback Machine-u, iako kao i sa svakim jezerom dubina se periodički mijenja s obzirom na klimu, pogodovo padavine  Arhivirano 2010-05-28 na Wayback Machine-u. To Jezero Crater čini najdubljim jezerom u SAD, te drugim najdubljim jezerom u Sjevernoj Americi (Veliko ropsko jezero je najdublje) te sedmim najdubljim jezerom na svijetu (Bajkalsko jezero je najdublje). Također ima čast biti najdubilje jezero na svijetu koje je u potpunosti iznad razina mora. Rub kaldere ima nadmorsku visinu od 2130 do 2440 m (7000 do 8000 stopa). Prosječna nadmorska visina površine jezera je 1883 m (6178 stopa).

Oregonski državni novčić, izdan godine 2005, sadrži sliku **Jezera Crater**.

V. također
----------

Panorama Jezera Crater iz septembra 2005.
Jezero Crater iz centra za posjetitelje u julu 2005.
* Nacionalni park Crater Lake
* High Cascades
* Mount Rainier
* Mount St. Helens
* Mount Adams
* Glacier Peak
* Mount Hood
* Mount Shasta
* Mount Baker
* Lassen Peak

Eksterni linkovi
----------------

***Jezero Crater*** na Wikimedijinoj ostavi

(na engleskom):

* Crater Lake National Park information Arhivirano 2006-10-17 na Wayback Machine-u
* Crater Lake Data Clearinghouse Arhivirano 2000-12-04 na Wayback Machine-u Geološka služba SAD
* Panoramic view of Crater Lake
* More Crater Lake photos Arhivirano 2006-08-19 na Wayback Machine-u
* Satellite image of Crater Lake (Google Maps)
* Picture and description of the *Old Man of the Lake*
* *The shore of Crater Lake* na Google Video
* Crater Lake on theRealOregon.com Arhivirano 2006-08-15 na Wayback Machine-u
**Jang Bogo** (787-846, alternativno 841), poznat i kao **Gungbok**, bio je istaknuti flotovođa korejske države Ujedinjena Silla, čija je flota brodova decenijama kontrolirala Zapadno more (Žuto more) i korejsku obalu između jugozapadnog dijela Koreje i poluotoka Shandong u Kini. Sjedište njegove flote je bilo oko otoka Wando ispred obale jugozapadne Koreje. Jang je postao tako uticajna ličnost da mu je dana službena titula Pomorskog komesara garnizona Cheonghaejin (na Wandou) a svoju kćer umalo nije uspio udati za kralja. Međutim, te je planove prekinuo atentat u kome je 846. ubijen.

Prema *Samguk Sagiju*, Jang Bogo je bio Korejac porijeklom iz Sille koji je živio na teritoriju carske Kine pod dinastijom Tang. Isticao se kao sjajan plivač i majstor borilačkih vještina, a o čemu je svjedočio i japanski budistički redovnik Ennin. Jang Bogo je u to vrijeme, kao i mnogi njegovi sunarodnjaci, bio izložen maltretiranju i omalovažanju od strane Kineza. Nastojeći smiriti sukobe, kineski car je 823. donio ukaz kojim se svi Korejci šalju u Sillu. Dvije godine kasnije je Jang Bogo ušao u službu kralja Heungdeoka, koji mu je povjerio izgradnju pomorske baze Cheonghae (čiji se tragovi mogu pronaći na hridi zvanoj "Jang" ispred Wandoa). 

Jang Bogo je zahvaljujući nadzoru nad pomorskom trgovinom stekao takvu moć da je oko godine 839. Sinmuu da dođe do kraljevskog prijestolja, a nakon svrgavanja kralja Minaea. Kada je godine 845. pokušao svoju kćer udati za kralja Munseonga, izazvao je reakciju plemstva koje je organiziralo atentat. Njega je u Jang Bogovom sjedištu počinio Yeom Jang, pretvarajući se da bježi sa kraljevskog dvora te iskoristivši priliku da probode Jang Bogoa skrivenim nožem.

Jang Bogo je u kasnijim vijekovima postao predmetom brojnih legendi. U Južnoj Koreji su o njemu snimali filmove i TV-serije, a južnokorejska podmornica *Admiral Chang Bogo* je nazvana upravo po njemu.

Vanjske veze
------------

* Chang Po Go festival on Wando Island Arhivirano 2007-03-11 na Wayback Machine-u
* ROK Navy profile of Jang Bogo
Rijeka **Morondava** je rijeka na zapadu Madagaskara duga oko 200 km, koja utiče krod grada Morondave u Mozambički kanal gdje ima deltu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Morondava izvire na obroncima Masiva Makai kod mjesta kod *Andranomatavija*, odatle teče u smjeru jugoistoka, kao brzica u čvrsto formiranom koritu. Kod mjesta Ankilizati 88 km od ušća, prima s lijeve strane najveće pritoke *Sakamali* i *Fanikai* i naglo skreće prema zapadu, zatim prelazi brdovitu kamenu barijeru od pješčenjaka-lapora i ulazi u obalnu močvarnu nizinu *Morondava*. 

Karta rijeka Madagaskara (Morondava je na karti lijevo)
Tu rijeka potpuno mijenja karakter, jako meandrira, i plavi, zatim kod grada Morondave formira deltu i utječe u Mozambički kanal

Ukupna površina porječja rijeke iznosi 6 400 km².

Bilješke
--------

1. 1 2  
M. Aldegheri: Rivers and streams on Madagascar, na portalu google books (pristupljeno: 6. 9. 2011.)

Vanjske veze
------------

* Traditional fishing in the Morondava river (fotografija), sa portala africaimagelibrary
**Gira oštrulja** (lat. *Spicara flexuosa*) riba je iz porodice girovki (Centracanthidae). Kod nas ima i druge nazive kao što su čipavica, matica, gavorica, samar, lužina, širolica... Vrlo je slična giri oblici, ali naraste za oko 2 cm veća od oblice. Također je i nešto šira i teža. Živi više na pjeskovitim i muljevitim terenima na dubinama do 300 m , a zimi ide i u plića područja gdje je love radi prehrane.

Zanimljivost
------------

Giru oštrulju često miješaju s modrakom (lat. Spicara maena maena), čak i stručnjaci. Zbog toga je teško razlučiti koji su se sinonimi tijekom povijesti upotrebljavali za modraka, a koji za Giru oštrulju. Zbog toga sve sinonime obje ribe može se pronaći na stranici Modrak.

Rasprostranjenost
-----------------

Gira oštrulja je kao i oblica stanovnik istočnog dijela Atlantika, od Portugala do Maroka , te oko otoka Madeire i Kanara. Živi i po cijelom Mediteranu kao i u Crnom moru.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Najslabija karika[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Gira oštrulja** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Gira oštrulja** |
**Hujica golica** (lat. *Gymnammodytes cicerelus*) riba je iz porodice Ammodytidae. Kod nas se naziva i huljica. To su male duguljaste ribe, koje narastu do 18 cm. Na tijelu nema ljuske osim na području oko repa, boje je zlatno smeđe ili zelenkaste na leđima, trbuh joj je srebrenkast, a glava najčešće tamno modra. Rep joj je dobro razvijen i brz je i okretan plivač. Živi u jatima koja žive nad dnom na dubinama od 20 - 70 m. Rijetko se sreće kod nas, a glavna odlika im je zakopavanje u pijesak, što koristi kao zaklon. Iako nema veze s jeguljama, nazivaju je mediteranskom pješčanom jeguljom.

Rasprostranjenost
-----------------

Huljica se može naći po cijelom Mediteranu, uključujući i Crno more, a također i na istočnom dijelu Atlantika, od Portugala na sjeveru, pa do Angole na jugu.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Razne ribe[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Mediterranean sand eel (fishbase.org)

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Hujica golica** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Hujica golica** |

  


***Hujica golica*** na Wikimedijinoj ostavi
**Giraffidae** su porodica parnoprstaša koja ima samo dva roda u kojima su u svakom samo po jedna vrsta: žirafa i okapi.

Osobine
-------

Iako na prvi pogled ove dvije vrste ne izgledaju jako slično, obje imaju niz zajedničkih osobina: dugačak jezik tamne boje, očnjake s urezima i rogove prevučene kožom. Jezik im je vrlo pokretljiv, može obuhvatiti grančicu punu trnja i bez ozljede skinuti lišće s nje. Na svijet dolaze s rogovima koji se sastoje od kosti što vremenom sraste s lubanjom. Iako im rogovi rastu čitav život veličina im je zanemariva.

Način života
------------

Obe vrste se hrane lišćem i kako bi ga mogle lakše doseći, imaju duge vratove. Kod okapija, koji živi u šumama, to nije tako izraženo kao kod žirafe koja obitava na otvorenim travnatim prostorima gdje rastu samo pojedina stablja ili skupine. Okapi je manje specijaliziran za prehranu lišćem od žirafe.

Razvojna povijest
-----------------

Giraffidae su nekada imale značajno veći broj vrsta nego danas. Pojavile su se u miocenu. Najranije vrste su oblikom tijela potsjećale na jelene i još nisu imali navedene specifičnosti. Sve do pleistocena giraffidae su nastanjivale i Europu i Aziju.

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Giraffidae** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Giraffidae** |
|  |
| --- |
|  |
| **Historija Bosne i Hercegovine** |
| Hronološki |
| Do 958
958–1463
(Srednjovjekovna Bosna)
1463–1878
(BiH u Osmanskom Carstvu)
1878–1918
(BiH u Austrougarskoj)
1918–1941
(BiH u Kraljevini Jugoslaviji)
1941–1945
(BiH u Drugom svjetskom ratu)
1945–1992
(BiH u SFR Jugoslaviji)
1992–1995
(Rat u Bosni i Hercegovini)
1995–sadašnjost
(BiH danas) |
| Po temama |
| Vladari
Predsjednici
Privredna historija
Vojna historija
Židovi
Romi |

Država SHS
----------

S raspadom Austro-Ugarske, nastaju mnoge nove države, pa tako i Država SHS, koja je obuhvaćala i teritorij BiH. 

U Zagrebu je u oktobru 1918. stvoreno Narodno vijeće Slovenaca, Hrvata i Srba s ciljem stvaranja nezavisne države na južnoslavenskim prostorima Austro-Ugarske.

29. oktobra 1918. godine osnovana je Država Slovenaca, Hrvata i Srba, od terirorija na kojima su živjeli južnoslavenski narodi u Austro-Ugarskoj.

Dana 1. decembra 1918. godine osnovana je Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca.

Prva Jugoslavija
----------------

Pokrajine Kraljevine SHS, 1920-1922.
Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca će kasnije postati Kraljevina Jugoslavija. U to vrijeme politički život u Bosni je obilježen socijalnim i ekonomskim sukobima oko problema vlasništva posjeda, te stvaranjem više političkih partija. Dominantni ideološki sukob jugoslovenske države je bio između Hrvatskog regionalizma i Srpskog centralizma, dok su narodi Bosne tome prilazili u zavisnosti od ukupne političke atmosfere. Iako je država bila podijeljena na 33 oblasti koje su brisale tradicionalne geografske granice, ipak su Bosanski političari kao što su Mehmed Spaho osigurali da Bosna i Hercegovina očuva svoju teritorijalni integritet. 

Uspostavljenje Kraljevine Jugoslavije 1929. godine donijelo je ponovno povlačenje granica u banate koji su navodno zaobilazili sve etničke i historijske linije, ipak su izbrisale svaki trag Bosanskog entiteta. Poznati dogovor Cvetković-Maček je stvorio banovinu Hrvatsku 1939. koji je praktički bio podjela Bosne između Srbije i Hrvatske. Međutim, taj period je obilježen početkom Drugog sjetskog rata već 1939. u Evropi, dok će Jugoslavija postati meta tek poslije 25. marta 1941 kada je pristupila trojnom paktu, ali ubrzo i izašla iz njega kada je izvršen državni udar. To je razbjesnilo Hitlera koji je obećao potpuno uništenje Jugoslovenske države, koja je napadnuta 6. aprila 1941.
Vrh Korženjevske (7105 m.) na Pamiru bio je prvi vrh preko 7.000 m. koji su zajednički ispenjali Mujo Mulaosmanović (PD Željezničar - Sarajevo) i Branimir Maltarić (UPD Bukovik - Sarajevo)
**Jugoslavenska ekspedicija na Pamir 1979.** predstavljala je jedan od najznačajnijih događaja u historiji bosanskohercegovačkog alpinizma. Sastojala od 12 penjača iz Slovenije i dvojice iz Bosne i Hercegovine: Mujo Mulaosmanović (PD Željezničar - Sarajevo) i Branimir Maltarić (UPD Bukovik - Sarajevo). Njih dvojica ispenjali su Vrh Korženjevske (7.105 m) što je bio prvi uspon na vrh preko 7.000 m alpinista iz Bosne i Hercegovine. Istovremeno, bio je to i prvi jugoslavenski uspon na ovaj vrh.

Vrh Korženjevska bio je cilj i Bosanskohercegovačka ekspedicija na Pamir 1976. godine Sniježna lavina spriječila je ekspediciju u usponu na vrh, kada su dva člana ekspedicije bila samo 60 metara od cilja.

Finansiranje bosanskog dijela ekspedicije, gotovo u cijelosti, obezbjedili su PD Željezničar, PD Bukovik i firme Unioninvest i Vranica. Ostatak je posudio Planinarski savez Bosne i Hercegovine, uz obavezu da se po povratku izmire dugovi.

Uspon
-----

Bosanskohercegovački dio ekspedicije 17. jula 1979. odvojio se u Moskvi od ostatka ekspedicije i uputio u pravcu Vrha Korženjevske u Pamiru. Smijer Budanova, kojom je naveza namjeravala popeti vrh, nosi ocjenu 5B, što je prilično zahtjevna težina. Naveza je, sticajem okolnosti, izvršila dobru aklimatizaciju, tako da su teži problemi sa visinom izbjegnuti.

Uspon je počeo 26. jula 1979. sa dvadesetak kilograma hrane i opreme i u društvu trojice sovjetskih alpinista, pravcem kojim su do tad prošle samo četiri grupe. Prvi dan završio se olujnim vremenom. Nakon savladanih 1200 m. visine, noć su proveli stisnuti u šatoru na 5.200 m. 

Slijedećeg dana, nakon 700 m. savladane visine, navezu su dočekali prvi strmi pragovi orijaške stijene. Vrijeme je bilo vedro. Slijedio je uspon u "alpskom stilu" na padinama nagiba 35 - 50 stepeni, bez fiksnih užadi i sa skokovima težine III i IV. Novo nevrijeme primoralo je alpiniste da noć provedu na 6.100 m, u šatoru na uskoj polici.

Sutradan su morali savladati jedan visoki kamin u grebenu, zatim strmi ledom okovani žlijeb, koristeći ranije postavljene klinove. Nakon toga slijedilo je još četiri sata uspona sa nekoliko stjenovitih skokova i treće razapinjanje šatora na 6.500 m.

Četvrtog dana, sada već bez hrane i sa ispoljenim simptomima visinske bolesti, grupa je napredovala ka vrhu nesigurnim, lavinoznim terenom. Savladano je samo 300 m visine za 8 sati i ponovo postavljen logor na 6.800 m.

Peti dan, 30. jula 1979, na visini 7.000 m sunce je obasjalo vršni greben. Iako je vrh bio udaljen svega 150 m, hodali su do njega punih pet sati i u 20h, uspeli su se na vrh.
**Luperkalije** (latinski: ) je naziv za drevni rimski vjerski praznik, odnosno svetkovine koje su se po tradiciji održavale od 13. do 15. februara godine, i čija je svrha bila duhovno "očistiti" grad, zaštititi ga od zlih duhova i donijeti plodnost i zdravlje. Vjeruje se kako je svetkovina nastala od još ranije slične svetkovine poznate pod imenom Februa, a od koje dolazi naziv mjeseca februar. Luperkalije su, u svakom slučaju, bile slične nekim drugim pastoralnim svetkovinama klasičnog svijeta, uključujući starogrčke gdje se slavio bog Pan. Bog koji se slavio na Luperkalijama bio je Luperk (Lupercus), za koga neki tvrde da je bio istovjetan Faunu, odnosno Panovom rimskom ekvivalentu, ali se počast također i odavala znamenitoj Kapitolskoj vučici, a rituali održavali ispred pećine Luperkala gdje je, po predaji, podojila Romula i Rema. 

Svetkovinu su vodili svećenici zvani *Luperci* ("vučja braća"). Nakon žrtvovanja dva jarića i psića, po dva mlada svećenika - obično iz aristokratskih porodica - bi se presvukli u odranu kožu žrtava i počeli trčati po gradu udarajući građane Rima štapom. Prema svjedočanstvima antičkih pisaca žene i djevojke bi im se pri tome namjerno stavljale na put, vjerujući kako dodir od svećenika za vrijeme luperkalija garantira plodnost i/li siguran porod. 

Dok svjedočanstva iz 1. vijeka pne. sugeriraju kako su Luperkalije bile važan dio rimskog društvenog života, odnosno da su u njima sudjelovala ugledna imena kao Marko Antonije i Julije Cezar, u kasnijim vijekovima je rimska viša klasa za njih izgubila entuzijazam. S druge strane su Luperkalije ostale izuzetno popularne među rimskim plebsom i održavale njegovu tradiciju čak i nakon što je kršćanstvo postalo službena religija. Luperkalije, koje su nadživjele mnoge institucije i običaje koje je Crkva smatrala paganskim su konačno ukinute tek krajem 5. vijeka, i to zahvaljujući papa Gelaziju I (vl. 492 - 496), koji je u nužnost zabrane tog običaja uvjerio senatora Andromaha. Historičari religije vjeruju da je kršćanski blagdan Svijećnica, između ostalog, uveden i kao svojevrsna zamjena za Luperkalije.

Eksterni linkovi
----------------

* William Smith, *Dictionary of Greek and Roman Antiquities,* 1875: Lupercalia.
* Dr Leo Ruickbie, St Valentine's Day and its Origins in Lupercalia Arhivirano 2011-12-24 na Wayback Machine-u
Het
**Het** (חית) je 8. slovo hebrejskog pisma i ima brojčanu vrijednosti od 8. Slovo se izgovara sa bezvučnim grlenim glasom. Izraelci istočnjačkog porijekla prave čujnu razliku prema slovu Kaf, koji je jako sličan slovu Het. 
Akademska transliteracija Het-a je „ḥ" („h" s točkom ispod slova)

Povijest
--------

Grčki samoglasnik Eta i latinski suglasnik H proizlaze iz slova Het.

Primjeri
--------

* חוה Hava Eva od חיים "chajim" = život
* חנה Hana Hana, Ana od חן "hen" = milost
* חבקוק Havakuk Habakuk, prorok iz biblije

Šifra znaka
-----------

Standardi Unicode i HTML ovako predstavljaju hebrejsko slovo *het*:

|   | Unicode | HTML | izgledovisi o pregledniku | poveznice((eng.)) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| k. točka | naziv | kod | entitet |
| Slovo *het* | U+05D7 | HEBREW LETTERHET | `&#x05D7;` | *nema* | ח | detaljni podacitest preglednika |

 Moguće je da se slova u gornjoj tablici neće ispravno prikazati ako odgovarajući fontovi nisu instalirani na vašem računalu i preglednik (*browser*) nije ispravno podešen. Poveznice *test preglednika* omogućuju provjeru ispravnosti prikaza i postavki računala.

ISO 8859-8 kodiranje koristi poziciju 0xe7.

| * p
* r
* u
Hebrejsko pismo |
| --- |
| 
Alef א ·
Bet ב ·
Gimel ג ·
Dalet ד ·
He ה ·
Vav ו ·
Zajin ז ·
Het ח ·
Tet ט ·
Jod י ·
Kaf כ ך ·
Lamed ל ·
Mem מ ם ·
Nun נ ן ·
Sameh ס ·
Ajin ע ·
Pe פ ף ·
Cade צ ץ ·
Kof ק ·
Reš ר ·
Šin ש ·
Tav ת
 |

***Het*** na Wikimedijinoj ostavi
Mantikora
**Manticore** ili **Mantikora** u grčkoj mitologiji mitološko je biće, vrsta Himere s ljudskom glavom (često s rogovima, sivim očima, tri reda željeznih zubi i glasnom rikom poput trube), lavljim, katkad crveno obojenim tijelom i zmajevim ili škorpionovim repom kojim može pucati otrovne dlake da bi onesposobila plijen. Katkad se prikazuje i s velikim krilima.

Etimologija
-----------

Mantikorino ime perzijskog je porijekla: *martya* = čovjek + *xwar-* = jesti. Grci su netočno preuzeli perzijski izgovor te je na grčkome ta riječ glasila *mantikhoras*, a potom je prešla u latinski gdje je poprimila oblik *mantichora*.

Karakteristike
--------------

Rochesterski bestijarij, prikaz Mantikore, 13. stoljeće
Opisao ju je Ktezije, grčki liječnik i povjesničar te je tako došla u europsku mitologiju. Poslije je to učinio Pauzanije govoreći o mantikori kao lavu te da je to samo indijski mit nastao zbog velika straha od same zvijeri. Plinije Stariji vjerovao je mitu, a njegovi su opisi bili cijenjeni te se u njih vjerovalo.

Mantikora je bila ilustrirana u bestijarijima, a i u grbovima, posebice tijekom 16. stoljeća, a također je utjecala na maniristička prikazivanja u slikama i ukrasnim djelima. Poslije je zamjenjivana sa Sfingom, posebice od 17. i 18. stoljeća u Francuskoj.

Eksterni linkovi
----------------

***Mantikora*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mantikora - srednjovjekovni bestijarij (`en`)
* Mantikora - legenda i simbolizam Arhivirano 2006-11-15 na Wayback Machine-u (`en`)
**Morialmé** (valonski: *Môriamé*) je naselje od 1,595 stanovnika u općini Florennes, koja ima 11,256 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Morialmé se nalazi na jugu Belgije u valonskoj u Regiji Sambre-Meuse.

Historija
---------

Za srednjeg vijeka Morialmé je bio važan feud Kneževine-biskupije Liège, prvi knez-biskup te kneževine -Durant, dokumentiran 1021. bio je iz Morialméta.

Prvi poznati feudalac - Arnoul de Rumigny-Florennes, dokumentiran je 1086. nakon tog je bio feud porodica Condéim i Mérodesim a od 1650.porodice Bryas koja je njime vladala sve do Francuske revolucije.
Od 14. vijeka postao je poznat po iskapanju željezne rude i po povelji iz 1384. kojom su branjena prava rudara.

Morialmé je danas poznat po maršu (procesiji) u čast sv. Petra, koji je 2012. uvršten na UNESCO-v Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi pod imenom Marševi u Regiji Sambre-Meuse.
Ta srednjovjekovna procesija oživljena je 1854. i od tad se održava svake godine u junu, osim za Prvog i Drugog svjetskog rata.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Morialmé in Florennes*" (engleski). City population. Pristupljeno 06.06.2020.
2. 1 2 3 4   „*Morialmé*" (francuski). Florennes. Pristupljeno 06.06.2022.
3. ↑  „*Belgium: Namur*" (engleski). City population. Pristupljeno 06.06.2020.
4. ↑  „*Les marches*" (francuski). Florennes. Pristupljeno 06.06.2020.
5. ↑   „*Morialmé*" (francuski). Florennes. Pristupljeno 06.06.2022.

Vanjske veze
------------

***Morialmé*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Morialmé* (na portalu općine Florennes.) (`fr`)
**Heteferes II** je bila kraljica Egipta iz vremena Četvrte dinastije.

Biografija
----------

|  |
| --- |
| **Hetepheres  na hijeroglifima** |
|  |

Pretpostavlja se kako je kraljica Heteferes II mogla biti jedan od najdugovječnijih članova Četvrte dinastije, koja je Egiptom vladala od cca. 2723. do 2563. pne. Bila je kćer faraona Khufua te je rođena ili za vrijeme vladavine svog djeda Sneferua ili u ranim godinama vladavine svog oca. Ime je dobila po baki Heteferes I a imala je i tetku po imenu Hetegeres A. Fragmenti titule pronađeni u grobnici Meritites I sugeriraju da je ona mogla biti majka Heteferes II.

Za vrijeme vladavine Khufua Heteferes II se udala za svog brata, krunskog princa Kauaba, sa kojim je imala jedno dijete, kćer po imenu Meresankh III. Nakon smrti prvog supruga, udala se za još jednog brata po imenu Djedefra, koji je kasnije naslijedio Khufua kao kralj Egipta.

Ponovno je postala udovicom kada je Djedefre umro. Brak kćeri Meresankh III za muževog nasljednika Khafru je Heteferes II učinilo punicom nnenog kralja. Nadživjela je svoju kćer Meresank III. Smatra se kako je prilično voljela Meresank III te je dala vlastitu mastabu u istočnom groblju Gize pretvoriti u grobnicu vlastite kćeri. Heteferes II je najvjerojatnije sahranjena u grobnici G7350 iako je posjedovala zajedničku grobnicu sa prvim mužem Kawabom (G7110 i 7120).

Dok su brakovi unutar vladarske porodice bile uobičajeni, višestruki brakovi u ovolikom broju nisu. Dio historičara vjeruje kako su novi brakovi sklapani isključivo kako bi očuvala svoj položaj na dvoru, odnosno da su bili počasne prirode. Sama nikada nije imala nasljednika i nikada nije dobila titulu *Kraljeve majke*.

Heteferes je konačno umrla u doba faraona Shepseskafa, sina i nasljednika Menkaure, te je tako bila svjedokom vladavine najmanje pet, odnosno šest (ako se računa da je rođena u doba Sneferua) faraona Četvrte dinastije.

Izvori
------

1. ↑  Aidan Dodson & Dyan Hilton, The Complete Royal Families of Ancient Egypt, Thames & Hudson (2004), p.57
2. ↑  Michael Rice, Who's Who in Ancient Egypt, Routledge London & New York, 1999. p.67
3. ↑  Dodson, p.57
4. ↑  Tyldesley, Joyce. Chronicle of the Queens of Egypt. p.46. Thames & Hudson. 2006. ISBN 0-500-05145-3
5. ↑  Tyldesley, p.46.

***Heteferes II*** na Wikimedijinoj ostavi
Ljudevit Gaj, *Kratka osnova horvatsko-slavenskoga pravopisaňa*, Budim, 1830.
**Ilirski pravopis**, naziv za ortografski normativ kojeg su se jedno vreme pridržavali Ilirci. 

U prvom broju Gajevog lista "Danica" date su dve pesme: jedna Rakovčeva, pisana kajkavskim dijalektom i kajkavskim pravopisom i druga Babukićeva, pisana štokavskim dijalektom i slavonskim pravopisom, kako su slavonski pisci pisali do tada. Time redakcija lista upoznaje čitaoce da postoje dva pravopisa, *horvacki* i *ilirički*, kojih će se ona dalje pridržavati, po želji pisaca koji šalju priloge "Danici", bez ikakvih izmena. 

Od desetog broja "Danice" Gaj uvodi novi, dijakritički, pravopis koji nadrednim znacima beleži glasove kojih nema u prvobitnom latinskom alfabetu. Uveden je niz "rogatih" slova od kojih se i danas koriste: *č*, *ž* i *š*. Nisu zaživela slova: *ě* (za stari *jat*) koje je nešto duže potrajalo, *ň* (za *nj*), *lˇ* (za *lj*), *dˇ* (za *đ*) i *ğ* (za *dž*).

Vidi još
--------

* pravopis srpskohrvatskog jezika

Literatura
----------

* Enciklopedijski leksikon, Mozaik znanja: Srpskohrvatski jezik, Interpres Beograd 1972.
Mapa Krima sa prikazanom lokacijom većih gradova.
**Krasnoperekopsk** (ukrajinski: *Краснопереко́пськ*, ruski: *Краснопереко́пск*) je grad u ukrajinskoj - Autonomnoj republici Krim od 29 815 stanovnika.

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

*Krasnoperekopsk* leži na sjeveru krimskog poluotoka, na zapadu prevlake Perekop udaljen od Simferopolja 124 km. Pored grada prolazi željezničke pruge Džankoj - Herson

Historija
---------

*Krasnoperekopsk* je novi grad, osnovan 1932. kao naselje uz tvornicu broma podignutu uz slano jezero Stare (dio Sivaša). Od 1936. se zove Krasno-Prekopsk, a od 1964. - Krasnoperekopsk, koji je status grada dobio tek 1966.

Privreda
--------

Danas je *Krasnoperekopsk* grad kemijske industrije u kom se prerađuju slane vode Sivaša.

Gradovi prijatelji
------------------

* Rusija, Dzeržinski

Izvori
------

1. ↑  „Ukaraine: Krym / Крим" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 03. 2014.
2. ↑   „*Syvash*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 03. 2014.
3. ↑  „Дзержинский О городе". Arhivirano iz originala na datum 2018-10-09. Pristupljeno 2019-06-04.

Vanjske veze
------------

***Krasnoperekopsk*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada Arhivirano 2009-09-09 na Wayback Machine-u (`ru`)