recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Halid Bešlić** (20. novembar 1953, Vrapci kod Knežine, Sokolac, Bosna i Hercegovina) je bosanskohercegovački pjevač pop-folk muzike.

Biografija
----------

Halid "Hali" Bešlić je rođen 20. novembra 1953. godine u zaseoku Vrapci, kod Knežine, općina Sokolac. Amaterski se počeo baviti muzikom, odnosno pjevanjem još kao učenik osnovne škole, kroz razna kulturno-umjetnička društva, a najduže vremena je proveo u KUD "Zija Dizdarević". To je potrajalo sve do odsluženja vojne obaveze u bivšoj Jugoslaviji. Nakon povratka iz vojske, svoju estradnu karijeru je aktivirao kroz nastupe u poznatim sarajevskim i drugim restoranima, što je potrajalo nekih 5-6 godina. 

Prvu ‘singl ploču’ je snimio 1979. godine od kada počinje njegov uzlazni put uspjeha i popularnosti na bosanskoj, odnosno balkanskoj estradnoj sceni. Rezultat Halidovog rada od 1979. godine do 2003. je 16 snimljenih albuma, kao i dva albuma uživo, koji su prodani u milionskim nakladama raznih nosača zvuka. Održao je na hiljade solističkih koncerata širom svijeta.

Halid Bešlić je za vrijeme rata u Bosni i Hercegovini (1992-95) održao preko 500 humanitarnih koncerata širom zapadne Evrope.

Dobitnik je brojnih nagrada i priznanja za muzička ostvarenja i dostignuća. Član je Udruženja muzičara BiH.

Sarobraćajna nesreća
--------------------

10. marta 2009. godine Halid Bešlić je teško povrijeđen u saobraćajnoj nesreći u naselju Kobilja Glava kod Sarajeva kada je u automobilu marke Škoda superb sletio s kolovoza.

Diskografija
------------

* 1979 - Singlovi
* 1981 - Sijedi starac
* 1982 - Pjesma samo o njoj
* 1984 - Neću, neću dijamante
* 1985 - Zbogom noći, zbogom zore
* 1986 - Zajedno smo jači
* 1986 - Otrov mi dajte
* 1987 - Eh kad bi ti
* 1988 - Mostovi tuge
* 1990 - More i planine
* 1991 - Ljiljani
* 1993 - Grade moj
* 1996 - Ne zovi me, ne traži me
* 1997 - Robinja
* 2000 - U ime ljubavi
* 2003 - Prvi poljubac
* 2007 - 08

Izvori
------

1. ↑

Vanjske veze
------------

***Halid Bešlić*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica Halida Bešlića Arhivirano 2014-04-07 na Wayback Machine-u
Karikatura u pariškom *Le Figarou* 30. maja 1912.
***L'après-midi d'un faune*** (sh. *Poslijepodne jednog fauna*), također poznat i kao ***Faunovo poslijepodne*** je balet nastao na temelju istoimene simfonijske poeme Claudea Debussyja, a koji je premijerno izveden 29. maja 1912. u pariškom kazalištu Théâtre du Châtelet u koreografiji Vaslava Nižinjskog. Završna scena, u kojoj Faun (koga je u originalnoj postavi tumači Nižinjski) liježe sa nimfom je izazvala kontroverze i svojevrsni skandal. Nakon toga je izveden nekoliko puta u Beču i Londonu.

1980-ih je na temelju zapisa Nižinjskog rekonstruirana originalna koreografija, koju danas tradicionalno koriste baletne trupe. Godine 1984. su njeni detalji korišteni u video-spotu za pjesmu I Want to Break Free britanske rock-grupe *Queen*.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **muzici** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 201884516
* LCCN: n97820137

 |
Dubravko Klarić (Sveti Ivan Zelina, 23. veljače 1953.) hrvatski je pisac, publicist i kriminalist.

Životopis
---------

#### Rani život

Rođen je u Svetom Ivanu Zelini 1953. gdje završava osnovnu školu. U Zagrebu pohađa i završava devetu opću gimnaziju na Trešnjevci. Aktivni je amaterski boksač u boksačkom blubu Metalac u Zagrebu i član prve postave od Hrvatske lige, druge lige i tadašnje savezne lige. 

#### Obrazovanje

Završava tek otvorenu Višu zrakoplovnu školu u Zagrebu i stječe zvanje inžinjera zrakoplovstva. 1988. diplomirao na Studiju za unutrašnje poslove u Zagrebu, te dobiva zvanje diplomiranog kriminalista. 2006. na Policijskoj akademiji Arhivirano 2016-10-28 na Wayback Machine-uu Zagrebu magistrirao na području nasilničkog kriminaliteta. Pohađao je i završio brojne domaće i međunarodne seminare, stručne skupove i edukacije u vezi sa suzbijanjem zloporabe droga te korupcije i organiziranog kriminala, od kojih se izdvajaju oni u SAD-a pri Upravi za suzbijanje droga (D.E.A.), Ministarstvu pravosuđa SAD, F.B.I. te Ministarstvu financija SAD, Carina- Odjel za suzbijanje krijumčarenja droga.

#### Zaposlenje

1974. godine zapošljava se u policiji, gdje kao kriminalistički stručnjak, provodi gotovo cijeli radni vijek. Od 1998. surađuje kao izvanredni stručni suradnik i predavač na Policijskoj akademiji u Zagrebu. Temeljem mišljenja stručnog vijeća Veleučilišta i visokih škola, 2013. godine izabran je u nastavno zvanje predavača u znanstvenom području društvenih znanosti. Od 2008.godine zaposlen je u Vladi RH, na radnom mjestu predstojnika Ureda za suzbijanje zlouporabe droga. Aktivno je učestvovao u zatvaranju poglavlja 23. i 24. ispred RH, u pred pristupnim sporazumima i ispunjavanju uvjeta kod ulaska Hrvatske u Europsku uniju, kao i sastavljanju sporazuma sa EMCDDA. Također ispred RH, imenovan je za stalnog visokog predstavnika u Pompidou grupi, Vijeća Europe, a Odlukom Vlade (veljača 2012) imenovan za EU koordinatora za područje suzbijanja zlouporabe droga. Nakon reizbora 5. srpnja 2012. godine raspoređen je na radno mjesto Savjetnika u Vladi i Vladinom uredu, gdje i sada radi. Aktivno je bio uključen u obranu neovisnosti, teritorijalne cjelovitosti i suvereniteta Republike Hrvatske u domovinskom ratu. Hrvatski je branitelj, veteran, dragovoljac i ratni zapovjednik od 1991. godine. Nositelj  više visokih državnih odličja za ratne zasluge.

#### Javni angažman

Dugogodišnji je stručni komentator, analitičar i suradnik svih javnih medija (radio, televizija, tisak) na temu suzbijanja i prevencije zloporabe droga, te suzbijanja kriminala.

Bibliografija
-------------

* Razbijeni snovi, Zagreb : Udruga Znanje daje sigurnost, 2015.
* Droga i Kriminal, Zagreb : Udruga Znanje daje sigurnost, 2008.
* Crni trag droge, Zagreb : Promotor zdravlja, 2002
Dubrovačka sinagoga
**Dubrovačka sinagoga** je židovski vjerski objekt i muzej u gradu Dubrovniku. Najstarija je sefardska sinagoga u svijetu, od onih koje su još aktivne. Druga je najstarija sinagoga u Europi.

Potječe iz 1408. godine. Podigli su je Židovi, koji su u Dubrovnik došli iz Španjolske. Jako je oštećena u velikom potresu 1667. godine. U njoj se čuvaju obredni predmeti iz 16. do 18. stoljeća. Dio tih predmeta bio je izložen na izložbi u New Yorku 1993. godine. Tamo su ostali pet godina, jer ih izlagači nisu htjeli vratiti. Nakon sudske presude, vratili su se u Dubrovnik. Za vrijeme Drugog svjetskog rata, Tore i vrijedni predmeti sakriveni su na nepoznato mjesto i kasnije vraćeni. Krov sinagoge je oštećen za vrijeme granatiranja Dubrovnika 1991. godine. Kasnije je popravljen.

Vanjske veze
------------

***Dubrovačka sinagoga*** na Wikimedijinoj ostavi

* Museum of Jewish People Online
* Jewish Heritage Online Magazine: Dubrovnik

| * p
* r
* u
Sinagoge u Hrvatskoj |
| --- |
|  | Bjelovarska sinagoga • Dubrovačka sinagoga • Karlovačka sinagoga • Koprivnička sinagoga • Križevačka sinagoga • Riječka sinagoga • Sisačka sinagoga • Slavonskobrodska sinagoga |  |
Dubrovačka poma
**Dubrovačka poma** je ispletena palmina grančica, koja se nosi u crkvu na blagoslov na blagdan Cvjetnice u južnoj Hrvatskoj, naročito oko Dubrovnika. 

"Poma" znači "palma" u dubrovačkom kraju. Pletenje pome zahtijeva vještinu. Srca palmi, tj. mlade grane izrežu se na više dijelova. Listovi se razdvoje u dva dijela i pletu se pletenice. Spleteni dijelovi čvrsto se pridržavaju prstima dok se ostatak plete. Dobro spletena poma ostaje čvrsta i kad se osuši. Za crkvu se čine velike pome od cijele grane palme. Na vrh pome se pričvrsti križ učinjen od dva lista palme.

Cvjetnica se u južnoj Hrvatskoj zove i Palmana nedjelja te Neđeja od pôme u Župi Dubrovačkoj. Rano u jutro vjernici su se pripremali, da s pomom i maslinovim grančicama idu u crkvu, da bi ih blagoslovili. Pomu su nosila samo djeca. One obitelji koje nisu imale djece ili su im djeca već odrasla, davali su pome djeci iz susjedstva. Djeci bi bilo drago imati što više poma, jer se na Uskrs djeci darivala pisanica, a onome tko je nosio pomu dali bi dvije. Pome su i u 19. stoljeću bile rijetkost, a i danas su cijenjene zato što se izrađuju samo u južnom dijelu Hrvatske, a malo žena zna kako se pletu. Nakon blagoslova, pome se odnose u pčelinjak, u polje, u staju, a u kući se stavljaju ispred raspela ili svete slike.  Stara, prošlogodišnja, poma po običaju se ne smije baciti u smeće, nego se ili zakapa u zemlju ili se, češće, spaljuje, a pepeo se koristi za pepeljenje na Pepelnicu.

Hrvatska pošta je pustila u optjecaj poštansku marku na temu Uskrsa s motivom dubrovačke pome 11. ožujka 2013. godine. Autorica prigodne poštanske marke je zagrebačka dizajnerica Alenka Lalić.

Izvori
------

1. ↑   Preuzeto 24. ožujka 2013.
2. ↑   Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u Preuzeto 24. ožujka 2013.
3. ↑   Preuzeto 24. ožujka 2013.
4. ↑   Arhivirano 2013-03-22 na Wayback Machine-u Preuzeto 24. ožujka 2013.
5. ↑   Preuzeto 24. ožujka 2013.
**Kozmopolitizam** (od grčkog: *kosmos* = svijet i *polites* = građanin) je, po Hrvatskom enciklopedijskom rječniku, ideja po kojoj humani i prosvjećeni ljudi uspostavljaju odnose bez obzira na nacionalne, vjerske i državne granice i unapređuju općeljudske odnose; zagovaranje zajedništva, sloge ljudi i naroda cijeloga svijeta kao nadvladavanje nacionalnih, međunacionalnih i drugih podjela. *(Vidi i članak internacionalizam.)*

**Kozmopolit** (grčki: *kosmopolites* = građanin svijeta) je pristaša kozmopolitizma, onaj koji sebe smatra prije svega građaninom svijeta, a tek iza toga pripadnikom svoje nacije; onaj koji općesvjetsko zajedništvo svih ljudi nadređuje nacionalnoj pripadnosti.

Kozmopolitizam kroz povijest
----------------------------

Ideja kozmopolitizma javlja se u antičkoj filozofiji u doba helenizma, osobito kod stoika. Nasuprot prevladavajućem označavanja svih ne-grka kao barbara), stoici podučavaju da je mudrac "građanin svijeta", da mu je domovina čitav svijet. Sličnom zaključku vodi i učenje Pirona iz Elide, osnivača skepticizma.

U doba Rimskog carstva, kad se na golemim prostorima sa brojnim narodima uspostavlja političko jedinstvo, ideja kozmopolitizma dobiva novi oblik. Istaknuti pojedinci zahtijevaju da se ukinu razlike položaja naroda unutar Carstva; to se postepeno ostvarivalo, pa je sve više pripadnika tih naroda dobivalo pravo rimskih građana.

U srednjem vijeku ideal jedinstva kršćana (barem na zapadu, tj. području latinskog kršćanstva) pod vlašću pape ili cara, te stvarno kulturno jedinstvo obazovanih ljudi (svi se na zapadu služe latinskim) održavaju ideju i praksu kozmopolitizma.

U XIX. i XX. stoljeću, kozmopolitizam se javlja kao svjesna reakcija na nacionalizam. Niz pojedinaca zastupa kozmopolitizam kao alternativu formiranju suvremene nacionalne svijesti i nacionalnih država. Veže se uglavnom uz liberalni (ili *građanski*) svjetonazor. 

U radničkom pokretu razvija se pod utjecajem anarhizma i marksizma ideja o solidarnosti i jedinstvu proletarijata preko nacionalnih granica ("Proleteri nemaju domovine"); za nju se koristi pojam internacionalizam.

Značenje u biologiji
--------------------

Imenica kozmopolit ima osobeno značenje u biologiji: označava biljke i životinje koje žive na svim kontinentima ili na većini njih.
**Germanwings** je njemačka zrakoplovna kompanija sa sjedištem u Kölnu te tvrtka kći Lufthanse. Osnovana je 1997. godine kao niskotarifna zrakoplovna kompanija Eurowings Flug GmbH, a 2002. preimenovana je u Germanwings GmbH. Od 2012. godine Germanwings postupno preuzima sve Lufthansine kontinentalne letove koji se odvijaju izvan čvorišta Frankfurta i Münchena.

Germanwings je od 1. siječnja 2009. u 100 postotnom vlasništvu zrakoplovne kompanije Lufthanse. Flota je staconirana u 5 zračnih luka: Kölnu/Bonnu, Stuttgartu, Berlin-Schönefeldu, i u Dortmundu. U listopadu 2013. Germanwings posjedovao je flotu od 38 Airbus A319-100, 1 Airbus A320-200 te 6 Bombardier CRJ900 aviona. Germanwings leti iz Zagreba i Splita prema Berlinu, Dortmundu, Köln/Bonnu i Stuttgartu. Iz Zadra, Rijeke i Dubrovnika leti u Berlin, Köln/Bonn i Stuttgart te iz Pule za Köln/Bonn.

Poslovanje
----------

* 2003.: 2,4 milijuna putnika
* 2004.: 3,5 milijuna putnika
* 2005.: 5,5 milijuna putnika (prihodi cca. 400 milijuna €)
* 2010.: 7,7 milijuna putnika (prihodi cca. 630 mijijuna €)

Vanjske veze
------------

* Germanwings - službena stranica
* Fotografije zrakoplova Germanwingsa
**Germanska monarhija** ili, rjeđe, **barbarska monarhija**, je izraz kojim se opisuje društveno-političko uređenje, odnosno tip vlasti karakterističan za germanske narode u kasnoj antici i ranom srednjem vijeku. Koristi se uglavnom kako bi se istakla različitost tih političkih entiteta u odnosu na feudalne ili nacionalne monarhije iz perioda koji su slijedili.

Germanske monarhije su u usporebdi s antičkim državama bile primitivni sistemi - društvo se sastojalo od uglavnom slobodnih i u političkom smislu ravnopravnih ljudi, a vodio ih je kralj čija je funkcija bila da presuđuje u sporovima, vodi vjerske ceremonije, odnosno komandira narodnom vojskom u ratu. Monarhija je bila nasljedna, iako je kraljevog nasljednika prije preuzimanja dužnosti morala formalno potvrditi narodna, odnosno plemenska skupština. Kraljevi su ponekad znali svoj legitimitet temeljiti na legendarnom porijeklu od germanskih bogova. Ukoliko bi kralj imao više sinova ili potencijalnih nasljednika, nekada im je znao u nasljedstvo ostavljati dio teritorija ili države, što će kasnije doprinijeti razvoju srednjovjekovnog feudalizma.

Zahvaljujući dodirima s Rimljanima, koji su se posebno intenzivirali u doba Velike seobe naroda, germanske monarhije su postepeno počele preuzimati neke od karakteristika rimske države, isto kao i kršćanstvo kao državnu religiju. U tome su najpoznatiji primjer Franci, čija je država u doba Karla Velikog predstavljala pokušaj sintetiziranja germanske i rimske tradicije.

Zahvaljujući germanskim monarhijama, mnogi evropski jezici su protogermansku riječ *kuningaz* koristili kao osnov za riječ kojom se označava kralj, odnosno knez (u slavenskim jezicima).

Povezano
--------

* Germansko pravo
* Plemenski kralj
**Eisenerz** (prevedeno *Rudnik željeza*) je grad u sredini Austrije od 4,330 stanovnika, koji administrativno podpada pod Okrug Leoben u Saveznoj zemlji Štajerska.

Geografske karakteristike
-------------------------

Eisenerz leži pored masiva Eisenerzer, u dolini potoka Erzbach, u podnožju planina Pfaffenstein (1871 m) i Kaiserschild (2084 m).

Eisenerz je udaljen od administrativnog centra Leobena 25 km sjeverozapadno.

Historija
---------

Mjesto je prvi put dokumentirano 1230, pod imenom *Aerze*, a - 1293. pod imenom *Eisenärzt*. Eisenerz je status trgovišta dobio 1453. a 1948. i status grada.

Još od ranog srednjeg vijeka se u mjestu iskapa željezna ruda, ali je rudarstvo doživjelo pravi procvat tek početkom 16. vijeka. Procjenjuje se da je oko 1500. rudnik Eisenerz podmirivao oko 16 % svih evropskih potreba za željeznom rudom, a 1550. oko 20 %

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost Eisenerza je parohijska crkva sv. Osvalda, podignuta tokom 15 - 16. vijeka Ona je i danas svojim dimenzijama - najveći utvrđeni sakralni objekt u Štajerskoj (bedemi oko nje su podignuti između 1532. -1534.). Ona ima impresivni kor iz 1513. -1517. ali je između 1890.-1899. restaurirana u neogotičkom stilu.

Na centralnom trgu se koči crkva iz 1435. preuređena u baroknom stilu i renesansni toranj sa zvonikom iz 1581.

U okolici leži spilja Frauenmauerhöhle duga 664 m sa stalaktitima, a 4 km prema sjeveru jezero Leopoldsteiner, a 7 km južnije planinski prijevoj Präbichl na visini od 1232 m, pored kog se nalazi skijalište.

Atrakcija za turiste je i sam rudnik, čiji su pojedini napušteni rovovi otvoreni za posjetioce, a u gradu postoji i muzej posvećen historiji
rudarstva u Eisenerzu.

Privreda
--------

Najveći poslodavac u Eisenerzu i danas je rudnik, koji je u vlasništvu domaćeg koncerna *Voest-Alpine AG*. To je jedini površinski kop u Austriji, u kom se godišnje iskopa do 3,5 milijuna tona siderita, koji sadrži oko 33% željeza. Ruda se prevozi do čeličana u Linzu i Leobenu gdje se tali. 
Pored rudnika veliki poslodavac je i tvornica stakla *Voest-Alpine Glas GmbH*, a ima i manjih pogona koji proizvode poljoprivredne alatke.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Austrija, Steyr

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Steiermark" (engleski). City population. Pristupljeno 07. 03. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Eisenerz*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 08. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Eisenerz*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Eisenerza* (`de`)
Krsto Frankapan (1482-1527)
Krsto Frankapan na zagrebačkom Zrinjevcu
**Krsto I. Frankapan Brinjski** ili **Ozaljski** (Modruš?, 1482. - Martijanec, kraj Ludbrega, 27. rujna 1527.), hrvatski knez i ban iz velikaške obitelji Frankapana. Sin kneza Bernardina Ozaljskog i princeze Lujze Aragonske.

Biografija
----------

Od 1505. godine bio je u vojnoj službi cara Maksimilijana I. Habsburga gdje se istaknuo kao vojskovođa zbog čega je 1510. dobio za nagradu Novigrad i neke posjede grada Postojne, a ujedno je imenovan carskim savjetnikom te kapetanom Postojne i Krasa.[1]
Godine 1512. ratovao je s ocem protiv Mlečana u pokušaju da oslobodi nekadašnji obiteljski posjed, otok Krk. Tijekom 1513. i 1514. godine oduzeo je Mlečanima *Monfalcone*, *Cividale del Friuli*, *Udine* i gotovo cijelu Furlaniju, ali je uskoro gubi.[1]

U razdoblju 1514.-1519. boravio je u mletačkom zarobljeništvu, a poslije bijega iz zatvora ponovno je u vojnoj službi Habsburgovaca. Godine 1520. car Karlo V. potvrdio mu je posjede i imenovao ga vojnim zapovjednikom Istre.

Od 1523. godine opet je boravio u Hrvatskoj gdje se zajedno s ocem pokušavao domoći Senja i drugih obiteljskih posjeda koje je njegovu rodu oduzeo 1469. kralj Matija Korvin. Iste je godine otišao kod pape Hadrijana VI. u Rim da ga zamoli za pomoć Hrvatskoj u ratu protiv Turaka.[2] U lipnju/junu 1525. uspio je zaposjednutom Jajcu dopremiti hranu i pomoć, a općenito se angažirao u obrani Hrvatske od Turaka, našto mu je kralj Ludovik II. podijelio naslov *branitelja Kraljevina Hrvatske, Dalmacije i Slavonije*.

Kada mu je kralj odbio vratiti Senj i imenovati ga za hrvatskog bana, što je zatražio hrvatski sabor 1525. godine, Krsto je na zasjedanju sabora u Križevcima 25. siječnja 1526. predložio Habsburgovce za nove vladare Hrvatske.[2]

Poslije poraza ugarske vojske na Mohačkom polju i pogiblje Ludovika II. 1526. hrvatsko plemstvo imenovalo je Krstu na saboru u Koprivnici 23. rujna, "upraviteljem i vrhovnim braniteljem" (lat. *nostro governatore et defensor generale*).

Bilješke
--------

1. 1 2  Hrvatski biografski leksikon, str. 414.
2. 1 2  Hrvatski biografski leksikon, str. 415.
ikona Vozdviženje časnog krsta iz XV veka
**Krstovdan**, **Uzvišenje sv. Križa** ili **Vozdviženje (pozdizanje) časnog krsta** je crkveni praznik kojim se proslavlja događaj kada je car Konstantin postavio krst u Rimu u čast pobede nad carom Maksencijem.

Rimski car Maksencije činio je mnoga zla narodu, goneći i mučeći hrišćane, te Rimljani poslaše pismo caru Konstantinu, da ih izbavi i spase od toga. Car Konstantin, poče prijateljski ubeđivati Maksencija da prestane sa zlodelima, ali on ne posluša, te Konstantin bi prinuđen da krene u pohod na Rim, i tu bi pobeđen Maksencije, silom i dejstvom Časnog Krst. Veliki car Konstantin, pobedonosno uđe u Rim, gde ga narod dočeka sa velikom radošću i počastima. A sam car uznosaše veliku blagodarnost Bogu, koji mu silom Časnog i Životvornog Krsta darova pobedu. U tu čast on postavi usred Rima na visokom stubu Krst i napisa na njemu: "Ovim spasonosnim znamenjem oslobođen je ovaj grad od nasilničkog jarma". 

carica Jelena, majka cara Konstantina, ode na poklonjenje Hristovom grobu u Jerusalim i tamo pronađe na đubrištu Krst, kojim ožive jednog mrtvaca i od tada se praznuje VOZDVIŽENJE (Podizanje) Časnog Krsta. Ona sa sobom ponese samo deo ovog Časnog Krsta Gospodnjeg i svete klince, kojima je Isus Hristos bio prikovan za taj Krst, a sam Krst položi u srebrni kovčeg i predade ga patrijarhu Makariju. Blaženi car Konstantin položi životvorno drvo u zlatan kovčeg, a svete klince, carica Jelena baci u Jadransko more, a jedan car ukova u svoj šlem, jedan u đemove na uzdi svog konja. Po povratku svete carice Jelene iz Jerusalima u Vizantiju, hristoljubivi car Konstantin načini tri velika krsta, prema broju javljenih mu u ratovima: prvi u Rimu, drugi u Vizantiji, a treći, nakon pobede nad Skitima na Dunavu. On načini tri krsta i napisa na njima: "IS HS NIKA - Hristos pobeđuje. Neka je i od nas Njemu čast, slava i poklonjenje sada i uvek i kroza sve vekove. Amin.

Tropar (glas 1): 

*Spasi Gospodi ljudi tvoja i blagoslovi dostojanije Tvoje, pobjedi vsjem pravoslavnim hristijanom našim na soprotivnaja daruja, i tvoje sohranjaja krestom tvojim žiteljstvo.*

***Krstovdan*** na Wikimedijinoj ostavi
**Efektivna kamatna stopa** (*efektivna godišnja kamatna stopa*, *godišnja ekvivalentna stopa* (GES) ili jednostavno ​​*efektivna stopa*) je kamatna stopa na kredit ili finansijski proizvod prepravljen od nominalne kamatne stope kao kamatne stope sa godišnjom spoj kamate unatrag.

Ona se koristi za upoređenje godišnjih kamata između kredita s različitim složenim uslovima (dnevnim, mesečnim, godišnjim, ili neki drugim). Efektivna kamatna stopa se razlikuje u dva bitna aspekta od godišnje procentualne stope (GPS)

* Efektivna kamatna stopa po pravilu ne uključuje jednokratne troškove, kao što su *front-end* naknade;
* Efektivna kamatna stopa (uglavnom) nije definisana pravno ili od strane regulatorne vlasti (kao što GPS jeste u mnogim državama).

Nasuprot tome, GPS se koristi kao zakonski uslov, gde front-end naknade i druge troškovi mogu biti uključeni, kao što je definisano lokalnim zakonima. 

Godišnji postotak prinosa ili efektivni godišnji prinos je analogan pojam korišten za štednju ili investicijski proizvod, kao što je potvrda o depozitu. Budući da bilo koji zajam je investicijski proizvod za davaoca, mogu se koristiti da se primjenjuje na iste transakcije, zavisno od tačke gledišta.

Efektivna godišnja kamata ili prinos može se izračunati ili primjenjuju različito, zavisno od okolnosti, a definiciju treba pažljivo proučiti. Na primer, banka može odnositi na prinos na kreditnom portfelju nakon očekivanih gubitaka kao svoj stvarnog prinosa, a uključuju prihode iz drugih naknada, što znači da kamate svaki dužnik može bitno se razlikuju od banke efektivnog prinosa.

Spoljašnje veze
---------------

* Onlajn računar efektivne kamatne stope
**Djetelina** (ijek.) ili **detelina** (ek.) (lat. *Trifolium*), rod biljaka s 245 vrste.

U govoru se djetelinom, nazivaju i srodne vrste lucerne (lat. *Medicago*), kokotca (lat. *Melilotus*) i taksonomski daleka vrsta zečja soca (lat. *Oxalis acetosella*).

Posebnost djeteline je, da može imati tri (puno češće) ili četiri lista. Djetelina u prirodi raste na svim kontinentima osim Australije i Antarktike. U Australiji, rastu razne vrste djeteline, koje su uvezene s drugih kontinenata. Tamo nije domaća vrsta.

U poljoprivredi se 16 različitih vrsta djeteline koristi kao stočna hrana. Djetelina je u Europi i Sjevernoj Americi od velike gospodarske važnosti. 

Na korijenju djeteline u simbiozi žive bakterije koje obogaćuju tlo dušikom. Stoga je važna za poboljšanje plodnosti tla.

Djetelina je čest simbol. U kršćanstvu je simbol Presvetog Trojstva. Glavni je simbol Irske pod nazivom "shamrock". Također je simbol ljeta i ljubavi. Djetelina s četiri lista simbol je sreće.

V. također
----------

* Bijela djetelina
Johann Heinrich Füssli: Odisej sa Skilom i Haribdom, 1794.
**Haribda** (grč. **Χάρυβδις**, *Khárybdis*) u grčkoj mitologiji opasan je morski vir koji je brodove uvlačio u dubinu nastojeći ih progutati, a nalazio se na morskom tjesnacu, preko puta Skile koja je sa svojih šest glava proždirala ljude. Kći je Posejdona i Geje, isprva Najada.

Etimologija
-----------

Haribdino grčko ime znači "onaj koji usisava".

Karakteristike
--------------

Haribda je bila u obličju golemih usta. Triput dnevno progutala bi vodu, a potom bi je ispuštala stvarajući virove te bi progutala svaku lađu koja bi upala u njeno ždrijelo. Voda koju bi izbacivala ključala bi kao u kotlu na vatri, a uvis bi prskala pjena gdje ju je izbacivala. Kada bi vodu usrkala nazad, spustila bi se mutna voda u dubinu, stijene bi zatutnjale i vidio bi se ponor od crnog mulja. Rijetki bi uspjeli proći pored nje, a da ga ne proguta.

Mitologija
----------

### Preobrazba

Haribda je isprva bila Najada, morska nimfa, koja je potopila kopno da bi proširila očevo kraljevstvo, sve dok je Zeus nije pretvorio u čudovište. Bila je toliko ljuta da bi tri puta dnevno ožednjela te bi usisivala vodu.

### Skila i Haribda

Haribda je ležala na jednoj strani uskog kanala, a na drugoj je strani bila Skila, morsko čudovište. Dvije strane bile su u dometu strijele jedna od druge, toliko blizu da mornari nisu mogli izbjeći Haribdu jer bi došli do Skile i obrnuto. Otud i metafora "**Skila i Haribda**" za dva zla koja je nemoguće izbjeći.

### Argonauti

Argonauti su uspjeli izbjeći obje jer ih je vodila Tetida, jedna od Nereida.

### Odiseja

Odisej, za razliku od Argonauta, nije imao toliko sreće. Izabrao je riskirati i prijeći preko Skile te izgubiti nekoliko ljudi nego izgubiti cijeli brod kod Haribde. Odisej je uspješno održavao ravan kurs i izgubio samo šest ljudi. No, njegovi su drugovi poslije uvrijedili Helija ubivši njegovo sveto stado, stoga je Zeus na posljetku uništio brod i posadu munjom, a samo se Odisej spasio.

Odisej je ostao na svojoj splavi te je vraćen do Skile i Haribde, ali je ovaj put prošao pored Haribde koja je uvukla u sebe njegovu splav. No, Odisej je preživio držeći se za smokvino stablo koje je raslo na stijeni. Pri sljedećem izlijevanju vode, njegova je splav odbačena te je nastavio s putom.

Lokacija
--------

Tradicionalno se Haribdina lokacija povezuje s Mesinskim zaljevom na sicilskoj obali preko puta stijene koja se naziva Skila. Ondje se stvara vrtlog, ali je rijetko opasan. Druga je moguća lokacija rt Skila u sjevernoj Grčkoj.

Vanjski linkovi
---------------

* Haribda u klasičnoj literaturi (`en`)
* Haribda u grčkoj mitologiji (`en`)

  


***Haribda*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za Kugyōa, budističkog redovnika koji je 1291. ubio Kamakura šoguna Minamoto no Sanetomoa, v. Kugyō (Minamoto no Yoshinari)".*
***Kugyō*** (公卿, ****Kugyō****?) je kolektivni izraz za nekolicinu najmoćnijih ličnosti na dvoru japanskih careva prije Meiji ere. Kugyō se dijelio na dvije grupe - ***Kō*** (公, ****Kō****?), koga su činili Kancelar kraljevstva, ministar lijeve strane i ministar desne strane; te ***Kei*** (卿, ****Kei****?), koga su činili Glavni savjetnik, Srednji savjetnik, Dvorski savjetnik (参議, *Sangi*?), te članovi japanskog dvora trećeg ili višeg stupnja.

Godine 1869. je kao dio Meiji reformi uvedena jedna aristokratska klasa - *kazoku* - kojom su spojeni *kuge* (dvorsko plemstvo u Kjotu, čiji je dio bio kugyō) i *daimyo* (feudalni zemljoposjednici i ratnici). 1870-ih je također modernizirana organizacija samog dvora. 

U periodu nakon drugog svjetskog rata je *kazoku* ukinut kao dio poratnih reformi. Političke ovlasti cara su prebačene na ustavnu vladu Japana, a odgovornost za cara i carsku porodicu je preuzela *Kancelarija carskog domaćinstva (kasnije Agencija)*.

V. također
----------

* Sesshō i Kampaku
Ovo je članak o tipskom liku u djelima fikcije.  Za istoimeni film, v. Djevojka iz susjedstva (film).  
**Cura** ili **djevojka iz susjedstva** (engleski: , doslovno "Djevojka sa susjednih vrata") je izraz koji se koristi za tipski lik "normalne" i "prirodne" žene u djelima fikcije, odnosno odgovarajući imidž koja neka slavna žena nastoji projicirati kako bi stekla simpatije u što širem dijelu javnosti. Pod time se obično podrazumijeva ideal "prosječne", odnosno "ispravne" mlade žene, odnosno suptilne i prihvatljive ženstvenosti, odnosno oličenje vrijednosti srednje i/li radničke klase u modernom društvu. Definicija "djevojke iz susjedstva" se obično vezuje kao suprotnost drugim tipskim likovima kao što su muškarača (od kojih se razlikuje svojom neupitnom ženstvenošću), valley girl (od kojih se razlikuje emocionalnom privrženošću za porodicu i susjedstvo), femme fatale ili drolja. Muški ekvivalent cure iz susjedstva je momak iz susjedstva. U kontekstu SAD i tamošnje kulture se koristi izraz **sveamerička djevojka** (engleski: ).

Literatura
----------

* Deborah Jermyn, *"Death of the Girl Next Door": Celebrity, Femininity, and Tragedy in the Murder of Jill Dando*, Feminist Media Studies, Vol. 1 No. 3 (Nov. 2001)
* Michael Levine, *Feeling For Buffy — The Girl Next Door* in Michael Levine and Steven Schneider, *Buffy and Philosophy*, Open Court Press 2003
* Frank Rich, *Journal: The Girl Next Door*, New York Times, Feb. 20, 1994
* Michael Walker, *SHE SPITS ON THE GIRL NEXT DOOR*, Los Angeles Times, Feb. 6, 1994
* Elizabeth Wurtzel, *Women: Read my lips: Are you a girl next door or a second wife?*, The Guardian, Dec. 22, 1998
**Gavi** (talijanski: *Isola di Gavi*) je mali vulkanski otok u arhipelagu Pontinski otoci u Tirenskom moru u Laziju u Provinciji Latina..

Geografske karakteristike
-------------------------

Gavi leži nešto sjevernije od otoka Ponza, od kog je odvojen kanalom širokim oko 120 metara, po kojem mogu ploviti samo srednje velika plovila. Njegova dužina ne prelazi 700 metara, dok mu širina iznosi 350 metara, najviša točka na otoku ima 100 metara.

Otočić administrativno podpada pod Općinu Ponza, čiji su stanovnici nekada koristili Gavi kao pašnjak za svoja stada. Svojevremeno je na otoku radio i kamenolom u kom se iskapao bentonit i kaolinit.

Gavi ima strme stjenovite obale, bez plaža, pa mu je najveća atrakcija velika spilja (Grottone di Gavi).
Ima samo dvije lučice, jednu na sjeveru, koja je danas napuštena i jednu na jugu koju koriste izletnički brodovi iz Ponze.

Otok je nenaseljen, na njemu postoji samo jedna kuća čiji je vlasnici koriste jedino po ljetu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Isola di Gavi*" (talijanski). Ponza. Pristupljeno 12. 04. 2016.

Vanjske veze
------------

***Gavi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Isola di Gavi na portalu Ponza (`it`)

| * p
* r
* u
Pontinski otoci |
| --- |
| 
* Ponza
* Palmarola
* Zannone
* Gavi
* Ventotene
* Santo Stefano

 |
**Guillaume X** (*Vilim*; 1099 – 9. april 1137), poznat po nadimku **Sveti**, bio je vojvoda Akvitanije, vojvoda Gaskonje i grof Poitoua (kao **Guillaume VIII**) od 1126. do smrti. Bio je sin vojvode Guillaumea IX i njegove druge supruge Philippe od Toulousea.

Rodio se u Toulouseu kada su mu roditelji zajedno vladali tim gradom. Otac je, međutim, nedugo potom, i na Philippino negodovanje, predao grad njenom rođaku Bernardu od Toulousea kao zalog kako bi mogao financirati Križarski rat 1101. u kome je i sam sudjelovao. Mali Guillaume je s majkom zato odrastao u Poitiersu. S ocem se poslije njegovog povratka iz Svete Zemlje posvađao zbog odluke da napusti Philippu i počne živjeti sa Dangerose, suprugom jednog od svojih vazala. Sukob oca i sina se smirio tek kada se 1121. mladi Guillaume oženio za Aenor de Châtellerault kćer jedne od očevih ljubavnica.

Kao i otac, bio je istovremeno sklon i ratovanju i umjetnosti. Kada je 1130. izbila šizma između pape Inocenta II i antipape Anakleta II, stao je na Anakletovu stranu. Međutim, godine 1134. ga je ugledni duhovnik Bernard od Clairvauxa preobratio na papinu stranu. Sklopio je savez sa grofom Geoffroyem V od Anjoua te je s njim 1136. napao Normandiju. 

Godine 1137. je otišao na hodočašće u Santiago de Compostela. Na putu se teško razbolio, pri čemu se sumnjalo na trovanje hranom. Na samrtnoj postelji je zamolio predstavnike kralja Louisa VI da postane skrbnik njegove 15-godišnje kćeri i nasljednice Eleanor. Kralj mu je ispunio želju i nakon Guillaumeove smrti je Eleanor postala supruga kralja Louisa VII.

Guillaume je nadživio svoju suprugu i sina Guillaumea Aigreta, a njega je uz Eleanor nadživjela i kćer Petronilla.

Literatura
----------

* Parsons, John Carmi. *Eleanor of Aquitaine: Lord and Lady*, 2002
* John of Salisbury's Memoirs of the Papal Court translated from the Latin with introduction and notes by Marjorie Chibnall

| Francusko plemstvo |
| --- |
| Prethodi:**Guillaume IX** | **vojvoda Akvitanije**1126–1137 | Slijedi:**Eleanor** |
| **grof Poitiersa**1126–1137 |
**Kwaiailk** /izgovor kvajailk/ (Upper Chehalis).- Indijansko pleme porodice Salishan s gornjeg toka rijeke Chehalis u Washingtonu. Pleme je općenito poznato kao Upper Chehalis a prvi su im rođaci Lower Chehalis, danas nastanjeni na rezervatu Chehalis, utemeljenim za njih 1860. godine. Ostali nazivi za Kwaiailke su *Kwu-teh-ni* (Kwalhioqua), *Stak-ta-mish* /'forest people'/ i *Nu-so-lupsh*, (Sound Indijanci). 

Brojno stanje iznosilo je 400 (1700.); 400 (1800.); 216 (1855.; prema Gibbsu); Lower i Upper Chehalis →149 (1906.); 382 (1984.).

Kwaiailki su bili sjedilačko obalno pleme lovaca i sakupljača, te prvenstveno ribara. Stalna zimska sela Kwaiailka, kao i kod Chehalisa, sastojala su se od velikih kuća od cedrovih dasaka, okrenutih uvijek prema vodi od koje su živjeli, i koje su bile njihove glavne prometnice za putovanje u unutrašnjost. Ekonomija, koja kod njih ima jako uporište na bogatstvu rijeka, kao i kod drugih susjednih plemena, znatno je ovisna i od sakupljana bobica i kopanja korijenja koje se sakupljalo u planinama. Njihova putovanja u unutrašnjost, radi sakupljanja hrane, često bi kombinirali da se uz kanue kreću i pješice i na konjima. Konje je pleme dobilo prije 1800. vjerojatno trgovinom od plemena Klickitat. 

Poznavalac Indijanaca, Swanton, navodi njihovo selo i ogranak Cloquallum.

Vanjske poveznice
-----------------

* The Confederated Tribes of the Chehalis
* Kwaiailk Arhivirano 2008-05-09 na Wayback Machine-u
**Grof Guillaume d'Évreux** (*Guillaume/Vilim od Évreuxa*; o. 1042 - 18. april 1118) bio je normanski plemić koji je postao jedan od najvećih anglo-normanskih magnata u novoosvojenoj Engleskoj. 

Rodio se kao sin grofa Richarda od Évreuxa i njegove supruge Godchildis.  Kronike navode kako je za vrijeme invazije 1066. vojvodi Guillaumeu (William Osvajač) dao 80 brodova; s obzirom da mu je otac bio živ, to je vjerojatno učinio kao predstavnik porodice. Gotovo je izvjesno da je sudjelovao u bitci kod Hastingsa. Za zasluge je dobio brojne posjede u Engleskoj, a 1067. je naslijedio očeve normandijske posjede.

Pred kraj Williamovog života se 1085. pobunio, ali je zarobljen u neuspjeloj opsadi Saint-Suzannea. Nakon Williamove smrti je pušten iz zarobljeništva. Povezao se s engleskim kraljem Williamom Rufusom protiv njegovog brata, normandijskog vojvode Roberta Curthosea. Guillaume je pri tome koristio Robertov odlazak u Prvi križarski rat 1096. Nakon Robertovog povratka i smrti Williama Rufusa je nastavio surađivati s engleskim kraljem Henryjem I. Prilikom Henryjeve invazije Normandije je sudjelovao na engleskoj strani u bitci kod Tinchenbraija 1106. Dolazak Normandije pod Henryjevu vlast ga je, pak, okrenuo protiv engleskog kralja koji je za razliku od slabog Roberta inzistirao na nametanju vlasti lokalnim feudalcima. Zbog toga je od 1112-13. otjeran u progonstvo u Anjou. 

Bio je oženjen za Helvise de Nevers, kćer grofa Guillaumea I od Neversa. Nije imao djece. Naslijedio ga je Amaury III od Montforta.

Napomene
--------

1. ↑  Guillaume de Jumièges navodi Guillaumea kao sina osobe poznate kao "Richard comte d'Evreux et fils de Robert l'archevêque" i njegove supruge.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Richard**  |  **grof Évreuxa** 1067–1118 | Slijedi: **Amaury III od Montforta**  |
**Kwazá** (Arára, Koaiá, Kwazá, Coiá).- Pleme američkih Indijanaca, lingvistički izolirani, danas nastanjeni sa Aikaná (Tubarão) i Latundê Indijancima na rezervatu Terra Indígena Tubarão-Latundê (svega 130 stanovnika rezervata), dio je u zoni São Pedra na rezervatu Terra Indígena Kwazá do Rio São Pedro i po gradovima Pimenta Bueno i Porto Velho u Brazilu, Rondônia. Jezik kwaza u opasnosti je da nestane, a Indijanci se osim njima služe i jezikom aikana i portugalskim. Ime Arára osim njih nose i plemena Arára do Mato Grosso (izolirani), Arára do Pará (Karibi), i Arára do Jiparaná (Ramarama Tupian) i Arara do Acre (Shawanauá; Panoan).

Za Kwaza ili Koaiá koji žive blizu rijeke São Pedro u južnoj Rondôniji, smatralo se sve do 1990.-tih da su izumrli. U tom kraju je ipak otkriveno 25 članova ove rase. Prvi puta Kwaze se spominju 1916. u knjizi Marshall Rondona. Kada je 1930.-tih francuski antropolog Clause Lévi-Strauss posjetio južnu Rondôniju, uočio je jednog mladog Kwaza Indijanca među Kepkiriwatima. Nekoliko godina kasnije mineraloška ekspedicija posječuje državu i otkriva ih na mjestu gdje oni žive i danas. Negdje od 1940.-tih godina gubi se trag ovog naroda. Godine 1984. američki lingvist Harvey Carlston u posjetu je rezervatu Tubarão-Latundê, naseljen plemenima Aikaná i Latundê i među njima nalazi nekoliko Kwaza, njihov ostatak koji je preživio seriju epidemija. Većina ovih još je tamo naseljena. Nešto Kwaza preostalo je u visokom šumovitom području kod São Pedra, kojih 60 km od rezervata Tubarão-Latundê.
Kwaza danas žive pod pritiskom lokalnih rančera koji uništavaju šumu.

Literatura
----------

**Zach, Stanislav s.f.** Vocabulario dos tribos Masacá, Salamai, Coaiá e Canoê. Ms. conservado en el Archivo del Museu do Indio de Rio de Janeiro.

Vanjske poveznice
-----------------

* Kwazá Arhivirano 2007-06-25 na Wayback Machine-u
* Rediscovered Indians[*mrtav link*]
**Kuterevo** je planinsko naselje u uskoj uvali na obroncima sjevernog Velebita, 14 kilometara jugozapadno od Otočca kome administrativno i pripada.

Zemljopis
---------

Nalazi se na nadmorskoj visini od 559 m, a prostire se na 31,72 km². Lokalnom cestom spojen je s Otočcem i Krasnom.

Povijest
--------

Kuterevo se prvi put spominje 1219. godine. U 16. stoljeću stanovnici su se iselili pred najezdom Turaka. Godine 1690. naselili su ga doseljenici iz Kranjske i Gorskog kotara, u čijem govoru je i danas sačuvan poseban poddijalekt kajkavskog narječja.

Gospodarstvo
------------

Stanovništvo se bavi ratarstvom i stočarstvom.

Stanovništvo
------------

* 2001. - 634
* 1991. - 808 (Hrvati - 805, Srbi - 1, ostali - 2)
* 1981. - 852 (Hrvati - 844, Srbi - 7, ostali - 1)
* 1971. - 941 (Hrvati - 924, Srbi - 6, Jugoslaveni - 2, ostali - 9)

Medvjed u utočištu Kuterevo

Spomenici i znamenitosti
------------------------

Župna crkva Majke Božje Karmelske
Očuvana je ruralna arhitektura i narodne domaće tradicije, kao što su izrada predmeta od drva: lička tamburica dangubica u Kuterevu poznata kao kuterevka, bačve, stolice, itd. Prva crkva u Kuterevu izgrađena je 1707. a Župna crkva Majke Božje Karmelske 1724.

Vidi još i:
-----------

* Utočište za medvjediće Kuterevo
* Kuterevka (žičano glazbalo)

Izvori
------

1. ↑  CD rom: "Naselja i stanovništvo RH od 1857-2001. godine", Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Hrvatske, Zagreb, 2005.

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kuterevo** |

***Kuterevo*** na Wikimedijinoj ostavi
**Hatvan** (njemački: *Hottwan*) je grad na sjeveru Mađarske od 20,366 stanovnika. koji administrativno podpada pod Županiju Heves.

Geografija
----------

Hatvan leži na sjeveru zemlje, na rijeci Zagyvi u podnožju masiva Mátra. Grad je udaljen oko 60 km sjeveroistočno od Budimpešte, zbog tog je i dobio ime, jer se šezdeset na mađarskom kaže *hatvan*.

Historija
---------

Hatvan je izrastao u srednjem vijeku od 12. do 13. vijeka, zbog sigurnog gaza preko rijeka
Zagyve. Od 1264. u Hatvanu djeluje samostan premonstratenškog reda, do 15. vijeka Hatvan je izrastao u značajno trgovište. Od 1544. do 1686. Hatvan je bio pod osmanskom vlašću.

Od 1746. Hatvan je feud grofa Antala Grassalkovicha, koji je u njestu sagradio dvorac, i doselio brojne njemački koloniste iz Kölna i Triera. U sljedećim godinama u Hatvanu je proradila predionica pamuka, a nakon izgradnje željezničke pruge do Hatvana u grad se doselilo i puno talijanskih i čeških radnika, kao i grčkih i židovskih trgovaca. 
Od kad je izgrađena šećerana 1889. odpočela je industrijalizacija grada. 

Hatvan je nakon Drugog svjetskog rata 1945. dobio status grada.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Finska, Kokkola
* Nizozemska, Maassluis
* Njemačka, Tavarnelle Val di Pesa
* Poljska, Jarocin
* Rumunjska, Târgu Secuiesc

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Heves" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 6. 2016.

Vanjske veze
------------

***Hatvan*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Hatvana* (`hu`)
Pogled na *Bianzhong markiza Yija od Zenga*
**Grobnica markiza Yija od Zenga** (kineski: ; pinyin: Zēng Hóu Yǐ) je važno arheološko nalazište u gradu Suizhou u kineskoj provincji Hubei, a koje datira od 433. pne. Grobnica sadrži ostatke markiza Yija od Zenga. Zeng je bila manja država subordinirana svom većem i moćnijem susjedu - državi Chǔ za vrijeme perioda Zaraćenih država.

Grobnicu je godine 1977. slučajno otkrila Narodnooslobodilačka armija dok je rušila brdo kako bi sagradila tvornicu u Leigudunu. Grobnica je bila sagrađena od velikih drvenih trupaca te pokriva površinu od oko 220 kvadratnih metara. Grobnica je podijeljena u četiri komore. Sjeverna komora je najveća i sadrži vojne artefakte. Istočna komora sadrži grob markiza Yija, koji je sahranjen u drvenom lakiranom kovčegu unutar još većeg kovčega. Ova grobnica također sadrži kovčege s ostacima osam žena. Zapadna komora sadrži trinaest kovčega s ostacima trinaest žena. Centralna komora je najveća, te sadrži veliki ansambl ritualnih muzičkih instrumenata, uključujući set od 65 *bianzhonga* (brončanih zvona).

Godine je 100 metara dalje otkrivena manj i slabije očuvana grobnica s ostacima žene u rodu s markizom Yijem. Ova grobnica je sadržavala setz od 36 brončanih zvona i drugih muzičkih instrumenata.

Eksterni linkovi
----------------

* History of China Arhivirano 2017-04-22 na Wayback Machine-u
**Hatto I** (cca. 850 - 15. maj 913) je bio nadbiskup Mainza od 891. do smrti. Pripadao je švapskoj plemićkoj porodici, a nakon školovanja u samostanu Reichenau se zaredio i postao tamošnji opat godine 888. Postao je saveznik cara Arnulfa Karantanskog koji ga je 891. postavio za nadbiskupa. Godine 894. i 895. je Arnulfa pratio u Rim, gdje su se obojica sreli sa papom Formozom. Nakon Arnulfove smrti 899. je Hatto postao regent njegovom sinu Ludvigu Djetetu te svojim autoritetom prisilio lorenskog vojvodu Zwentibolda da ga prihvati kao sizerena.

Hatto je bio poznat po tome što se na mjestu nadbiskupa brinuo i za vlastite materijalne interese - godine 896. je sebi uzeo opatiju Ellwangen, a 898. Lorsch. Kada je početkom 900-ih došlo do sukoba plemićkih kuća Konradina i Babenberga, Hatto je stao na stranu Konradina. Tom prilikom je mučki ubio babenberškog grofa Adalberta, prethodno mu obećavši siguran prolaz kroz crkvenu zemlju. Na mjestu najmoćnijeg čovjeka Carstva je ostao sve do smrti Ludviga Djeteta 911. Tada je uredio da novi kralj Njemačke postane frankonijski vojvoda Konrad I. Kasniji sukob Konrada sa saksonskim vojvodom Heinrichom Ptičarom se često tumači nastojanjem Hattoa da crkvene, odnosno svoje teritorije proširi na račun saksonskih.

Hatto se u historijskim izvorima opisuje kao izuzetno negativna ličnost, odnosno oličenje pohlepe i dvoličnosti. Kasnije su se, pogotovo u Saksoniji, razvile narodne legende prema kojima je umro od udara munje, odnosno da ga je đavo bacio u grotlo vulkana Etna.

V. također
----------

* Sabor u Triburu

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Sunderhold**  |  **nadbiskup Mainza** 891–913 | Slijedi: **Herigar**  |

{
George Hall (igrač bejzbola)
**George William Hall** (Stepney, Engleska, 29.3. 1849–Ridgewood, New Jersey, SAD, 11.6. 1923) bio je američki profesionalni igrač bejzbola iz 19. vijeka.

Rođen je u Engleskoj, a u mladosti je emigrirao u SAD. Svoj profesionalni debi je imao 5.5. 1871. u okviru National Associationa, kada je igrao za Washington Olympics. 

Hall je igrao za sljedeće klubove: 

* Washington Olympics (1871)
* Baltimore Canaries (1872–1873)
* Boston Red Stockings (1874)
* Philadelphia Athletics (1875–1876)
* Louisville Grays (1877)

14.6. 1876. je napravio pogotke u krugu prvi put u Major League Baseballu.

17.6. 1876 je postao prvi igrač MLB koji je napravio 2 home runa u jednoj utakmici, a sezonu je dovršio s njih pet. Taj rekord je ostao sve do Charley Jonesa i 9 home runova godine 1879.

Njegova bejzbolska karijera je prekinuta sudjelovanjem u kladioničarskom skandalu koji je izbio za vrijeme dok je igrao za *Louisville Grays* godine 1877. Kada su se otkrili kompromitirajući telegrami koji ukazuju da su on i još dva igrača za novac gubili utakmice, Hall je doživotno izbačen iz Lige. Zbog toga su se raspustili i Graysi i *St. Louis Brown Stockings*, klub koji ga je mislio angažirati.

Umro je u dobi od 74 godine. Pokopan je na groblju Evergreen Cemetery u Brooklynu.

Eksterni linkovi
----------------

* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: ***prvi prvak***  |  **Prvak National Leaguea u home runovima** 1876 | Slijedi: **Lip Pike**  |
| Prethodi: ***nema***  |  **Rekorder po broju home runova u sezoni** 1876-1879 | Slijedi: **Charley Jones**  |
**Dunakeszi** čita se *Dunakesi* je grad na sjeveru Mađarske od 
41,846 stanovnika. koji administrativno podpada pod Županiju Pest.

Geografske karakteristike
-------------------------

Dunakeszi leži na lijevoj obali Dunava, par kilomenatara sjevernije od IV okruga, Budimpešte na putu za Szentendre.

Historija
---------

Za rimskih vremena tu se nalazila jedna od utvrda limesa.
Prvo srednjovjekovno naselje je dokumentirano 1255. za vladavine kralja Bele IV.

Početkom 20. vijeka počeli su se graditi veliki industrijski pogoni (tvornica vagona i konzervi) na terenu 
ondašnjih sela Dunakeszi, Kisalag i Alagot. Nakon Drugog svjetskog rata 1950. ujedinili su se Dunakeszi i Alagot, u mjesto se doseljavalo sve više stanovnika, pa je Dunakeszi 1977. dobio status grada.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Rumunjska, Cristuru Secuiesc
* Italija, Casalgrande
* Poljska, Stary Sącz

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Pest" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Dunakesi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Dunakeszia* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Grob Moše Danona** nalazi se u opštini Stolac, Bosna i Hercegovina. Sa okolnim prostorom i havrom na Krajšini, proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. 

Spomenik nalazi se na lokalitetu Krajšina, na putu Stolac – Mostar, 2 km udaljen od centra Stoca. Postavljen je na postolje dimenzija 190x80x90 cm. Dimenzije su 150x50x80 cm. Sa sjeverne strane je uklesan drugi natpis na starohebrejskom.

Ovaj nadgrobni spomenik obilježava grob sarajevskog rabina Moše Danona, člana jevrejske zajednice sa početka XIX stoljeća. Imenovan je za hamambašija 1815. godine, a petnaest godina kasnije, u vrijeme teških prilika za jevrejsku zajednicu na teritoriju Bosne i Hercegovine, pošao je pješke na put u Palestinu, želeći umrijeti i biti pokopan u Svetoj Zemlji. Na tom putu je i umro, i to u blizini Stoca, na mjestu gdje je i sahranjen. Spomenik su mu podigli sunarodnici deset godina nakon njegove smrti.

Deset godina nakon smrti Moče Danona ovo mjesto je postalo mjestom hodočašća Jevreja sefarda, ne samo Bosne i Hercegovine, nego i ostalih krajeva u kojima su Sefardi živjeli. Jednom godišnje na rođendan Moče Danona 14. juna i na datum njegove smrti počela bi njihova okupljanja. Stare fotografjje iz vremena prije II svjetskog rata prikazuju veliku masu ljudi okupljenu oko spomenika sa natpisom. Iako je pripadao jevrejskoj kulturi, spomenik je bio jako poštovan i kod muslimana, a naročito kod derviša. Slično ovome hodočašću je hodočašće muslimana u tekiju na Buni u Blagaju. 

Havra je od spomenika udaljena 35 metara. Havra nije prostor za redovno obavljanje molitvi Jevreja, nego je uobičajno prostor žaljenja, zajedničkog oplakivanja,

Literatura
----------

* Izet Rizvanbegović, Stari jevrejski nadgrobni spomenik na Krajšini kraj Stoca, Naše starine III, 265. str. 1956.