recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Miroslav Ilić**
**Miroslav Ilić** na promociji knjige Umorne senke Rajka Kneževića
*Vidi i: Miroslav Ilić (imenjaci)*
**Miroslav Ilić** (Benkovac, 17. VI. 1954), pjesnik, kantautor, enigmat. Od rane mladosti živi u Bilju. Osnovnu školu završio u Bilju i Dardi, a srednju građevinsku školu (GŠC) i stenodaktilografski kurs u Osijeku. Radio kao armirač u osječkoj *"Gradnji"*, sada u mirovini.

Poezija
-------

Poezijom se ozbiljnije bavi od 1974. godine, kad je objavio prvu pjesmu u beogradskom listu *"Čik"*. Pjesme objavljivao u časopisima *"Revija"*  (Osijek), *"Traženja"* (Sl. Požega), zbornicima *"Mladost u pjesmi i srcu"* i *"Vapaj današnjeg vremena"* (oba Beli Manastir), novinama *"Glas Slavonije"* (Osijek), *"Građevinar*" (Osijek) i *"Baranjska reč"* (Beli Manastir). U martu 1978. njegova pjesma *"Između neba i zemlje"* izabrana za *"pesmu nedelje"* u beogradskom listu *"Reporter"*. Pjesme kazivao na radijima Osijek i Beli Manastir. Okušava se i kao kantautor pišući muziku za svoje pjesme, koje izvodi prateći se na gitari. Nastupao na radijima Beli Manastir i Teslić. Smišlja i aforizme. Dvaput osvojio prvo mjesto na konkursima u *"Večernjem listu"* (Zagreb; 16. X. 1988. i 1. X. 1989).

Zastupljenost u knjigama
------------------------

* Snovi i svitanja (Žitište, 2004)

Pjesma: *"Baranjska ljubavna pesma br. 2"* (str. 80)

Biblioteka "Branko Radičević" Žitište i Klub knjige "Branko Radičević" Žitište dodijelili su mu plaketu "Belo pero" za *nagrađenu pesmu na književnom konkursu "Banatsko pero" Žitište 2004.*

* Kada bih imao kuću

Pjesme: *"Što je praktički ljubav (verzija iz Petefijeve 46)"*, *"O mladosti"*, *"Minijature"*, *"Belom Manastiru",* "(Iz rukopisa Abecedarijum)"

Enigmatika
----------

Objavljivao i enigmatske sastave (križaljke i sitne zagonetke) u listovima *"Građevinar"* (Osijek), *"Jelen"* (Beograd), *"Politikin zabavnik"* (Beograd), *"Zagonetka"* (Zvornik), *"Slova do krova"* (Osijek), *"Kvizorama"* (Zagreb) te u *"Biltenu ED dr Đorđe Natošević"* (Sombor).

Izabrane pjesme
---------------

* **BARANJO, ŽIVOTE MOJ**

Kap tvojih voda  

nosim u očima;   

Moja je kosa  

u tvojim šumama,   

na poljima ...
Svojim likom  

podsećaš  

na srce.
A moje srce  

bije
tvojim imenom,   

BARANJO!   

Nosim te  

celu  

u sebi;
Celim bićem  

pripadam tebi.   

U tebi su  

moji prvi  

koraci;
U tebi  

sanjaju moji preci.   

Dajem ti krv  

i znoj;
Ti meni mir  

i hleba;
Ništa mi više  

ne treba,
jer  

volim te  

do neba!   

U tebi su  

svi moji putevi;   

U tebi sunce  

najlepše sja.   

U tebi, Baranjo,   

ljubavi,
zauvek  

ostaću ja. 

* **BARANJSKA LJUBAVNA PESMA br. 2**

Kad šapućeš   

U meni  

se uznemiri  

slavuj baranjskih šuma,   

Diže se strast  

nad  

rikom jelena,
Opijaju vinogradi  

Banske kose,
Venama bujica  

silnija  

od Drave i Dunava -  

Rodilo je žito.   

Kradem jabuke  

iz tvog voćnjaka  

dok  

ti  

mirno spavaš.   

Glas ti zaspao   

na osmehu usana.   

Uzdržavam se da te  

"budim"
iz  

tako lepog   

osmeha.
**Nenad Barinić** (1972.) je hrvatski policajac, službenik Policijske postaje u Vukovaru. Crtač je fotorobota. Poznat je kao crtač stripova, ilustrator, dizajner, ribič, ribolovni novinar, crta airbrushom, izrađivač je umjetnih ribolovnih mamaca, volonter u vukovarskom Ribolovnom društvu. Hrvatski je branitelj.

Autor je knjige *Ovčara - krik u noći*, koja po formi predstavlja kombinaciju stripa i slikovnice. Radio ga je u suradnji s Danijelom Rehakom iz Hrvatskog društva logoraša srpskih koncentracijskih logora. Ona je kasnije uvedena u programe hrvatskih osnovnih i srednjih škola kao nastavno sredstvo.

Osim što je nacrtao taj strip, nacrtao je ribički strip *Idemo na Dunav!*.

Bio je stručni suradnik na brojnim dokumentarnim filmovima o Domovinskom ratu. Surađivao je na dokumentarnom serijalu *Heroji Vukovara*.

O Bariniću je snimljen dokumentarni film koji je emitiran na HRT-u, autora Krunoslava Tomaševića.

Izvori
------

* Dnevno.hr Arhivirano 2012-12-29 na Wayback Machine-u Zoran Stupar: 'Heroji Vukovara nisu prikazani da nam nacionalna svijest ne 'zasmeta' kod ulaska u EU', 27. prosinca 2012.
'*Gaj Fabricije Luskin **(*****Gaius Fabricius Luscinus**, "jednooki", ponekad navođen i kao *Caius Fabricius Lucinus*), sin Gaja, bio je starorimski vojskovođa, političar i diplomat s početka 3. vijeka pne. Bio je rodom iz Aletriuma, te bio prvi pripadnik roda Fabricija koji se doselio u stari Rim (Livije ix. 43).

Godine 284. pne. je poslan kao ambasador u Tarent, gdje je uspio očuvati mir s tim gradom. Godine 282. pne. je izabran za konzula te je svojom intervencijom spasio grad Turij od lokalnih Samnita, a što je poslije postalo povod za izbijanje Pirovog rata. Nakon što je Pir porazio Rimljane u kod Herakleje 280. pne. Fabricije je poslan kako bi s njim pokušao dogovoriti mir odnosno makar otkupiti i razmijeniti zarobljenke; prema Plutarhu (*Pyrrhus* 18) je Pir tada pokušao potkupiti Fabricija, ali je on to odbio, na što je Pir, impresioniran takvom čestitošću, odlučio zarobljenike pustiti bez otkupnine. Fabricije je godine 278. pne. ponovno izabran za konzula te je vodio uspješne pohode protiv pobunjenih Samnita, Lukanaca i Brutijaca. Iste je godine, iskoristivši Pirov odlazak iz Italije za Siciliju, nanio poraz tarentskoj vojsci.

Fabricije je poslije toga godine 275. pne. izabran za cenzora.

Priče o Fabricijevom poštenju je kasnije, zajedno s pričama o Kuriju Dentatu, često navodio Ciceron kao pozitivne primjere u svojim djelima.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Publius Cornelius Dolabella i Gnaeus Domitius Calvinus Maximus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Kvintom Emilijem Papom* 282. pšne. | Slijedi: **Lucius Aemilius Barbula i Quintus Marcius Philippus**  |
| Prethodi: **Publius Sulpicius Saverrio i Publius Decius Mus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Kvintom Emilijem Papom* 278. pne. | Slijedi: **Publius Cornelius Rufinus i Gaius Iunius Bubulcus Brutus**  |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 29685111
* BNF: cb134877089 (podaci)

 |
*Za ostale upotrebe, v. Secret Agent (razvrstavanje).*

**The Secret Agent** (*Tajni agent*), originalno **The Secret Agent: A Simple Tale** je roman koga je napisao anglo-poljski književnik Robert Conrad, a koji je originalno izdan godine 1907. Naslovni protagonist je Verloc, vlasnik londonske knjižare u kojoj se prodaju pornografske knjige te koji se druži s anarhistima, dok je istovremeno unajmljen kao agent-provokator od strane Vladimira, funkcionera u ambasadi jedne "strane sile". Radnja prati Verlocovo nastojanje da za svog poslodavca organizira dizanje u zrak Opservatorija u Greenwichu, a kojim bi se britanska vlada, pod pritiskom zgrožene javnosti, potakla da počne progon anarhista i drugih opasnih radikala. 

Roman, inspiriran stvarnim pokušajem bombaškog napada na Greenwich 1894. godine, smatra se jednim od najboljih Conradovih romana, i često se navodi kao jedan od prvih književnih djela koji se nastojao pozabaviti fenomenom terorizma.

Ekranizacije
------------

* *Sabotage*, film Alfreda Hitchcocka iz 1936. godine;
* *The Secret Agent (mini-serija)*, trodijelna BBC-jeva mini-serija u režiji Davida Druryja iz 1992. godine.
* *The Secret Agent*, igrani film Christophera Hamptona iz 1996. godine.

Eksterni linkovi
----------------

* Besplatna e-knjiga: *The Secret Agent* na Projektu Gutenberg
* Public domain audio recording of The Secret Agent from LibriVox
***Am Abend*** (sh. *Navečer*) je njemački kratki crno-bijeli nijemi pornografski film snimljen 1910. godine. Traje 10 minuta i njegova radnja prikazuje muškarca koji kao voajer kroz ključanicu promatra ženu koja se samozadovoljava da bi potom ušao u sobu, razodjenuo se i sa njom započeo snošaj u nekoliko poza, uključujući i felacio. Uz argentinski *El Sartorio* se smatra jednim od najstarijih sačuvanih pornografskih filmova. Historičarima filma je zanimljiv zbog montaže srednjih planova dvoje partnera sa krupnim planovima genitalija u sceni snošaja i seksualne aktivnosti, a što je standard koji će kasniji koristiti gotovo svi pornografski filmovi.

Predstavlja jedan od filmova koje su prikupili istraživači Kinseyevog instituta.

Izvori
------

1. ↑  Jon Lewis, *Hollywood V. Hard Core*, NYU Press, 2002, ISBN 978-0-8147-5143-5, str. 196.
2. ↑  Janet Staiger, *Bad women: regulating sexuality in early American cinema*, U of Minnesota Press, 1995, ISBN 978-0-8166-2625-0, p.15

Vanjske veze
------------

* *Am Abend* na sajtu IMDb
* 7 Important Historical Breakthroughs (In Masturbation), Cracked.com
***Amrapali*** je indijski historijski film snimljen na hindiju 1966. godine u režiji Lekha Tandona. Radnja se događa u prvoj polovici 5. vijeka pne. kada je drevna Indija bila podijeljena na *mahadžanapade*, međusobno suprotstavljene države od kojih je najsnažnija bila Magdadha pod ekspanzionistički kraljem Adžatašatruom (čiji lik tumači Sunil Dutt) koji nastoji poraziti klan Ličhavi i njihov grad Vaišali. Naslovna protagonistica, koju tumači Vyjayanthimala, je *nagarvadhu* (kraljevska kurtizana) Vaišalija koja započinje ljubavnu vezu sa mladim vojnikom ne znajući da je to u stvari Adžatašatru koji se prerušio nakon što mu je vojska poražena u prvom pokušaju osvajanja grada. *Amparali* se isticao svojim pacifističkim stavom kao i nastojanjem da se na ekranu evociraju drevne budističke tradicije, ali je komercijalno podbacio u kino-dvoranama.

Uloge
-----

* Vyjayanthimala – Amrapali
* Sunil Dutt – Magadh Samrat Ajatashatru
* Prem Nath – Senpati Veer of Magadh
* Bipin Gupta – Vaišalijski Samrat
* Gajanan Jagirdar – Kulpati Mahanam
* K.N. Singh – Balbadra SIngh
* Madhavi – Raj Nartaki
* Mridula Rani – Raj Mata (majka Ajaat Shatrua)
* Ruby Mayer – Vaišalijska carica
* Narendra Nath – Gospodar Buddha

Vidi još
--------

* *Chitralekha* (1964)

Izvori
------

1. ↑  „Office Office maker passes away". Screen (magazin). 31. VII 2008.

Vanjske veze
------------

* *Amrapali* na sajtu IMDb
* Amrapali-1966 full Film
***An Occurrence at Owl Creek Bridge*** (sh. *Događaj na mostu iznad Owl Creeka*) je kratka priča američkog književnika Ambrosea Biercea, originalno objavljena 1890. u novinama *The San Francisco Examiner*, a sljedeće godine u njegovoj zbirci *Tales of Soldiers and Civilians*. Radnja se zbiva za vrijeme američkog građanskog rata, a protagonist je južnjački simpatizer koga je unionistička vojska osudila na smrt zbog pokušaja rušenja mosta. Priča je stekla velika popularnost zbog izuzetno efektnog završnog obrata, koji su poslije kopirali brojni književnici i scenaristi. Doživjela je brojne adaptacije, od kojih je najpoznatiji francuski film *La Rivière du hibou* koji je 1962. dobio nagradu za kratki film na Kanskom festivalu.

Vanjske veze
------------

***An Occurrence at Owl Creek Bridge*** na Wikimedijinoj ostavi

* "An Occurrence at Owl Creek Bridge", collected in *In the Midst of Life* at Internet Archive (scanned books original editions)
* Besplatna e-knjiga: *"An Occurrence at Owl Creek Bridge"* na Projektu Gutenberg (plain text and HTML)
* Ambrose Bierce's "An Occurrence at Owl Creek Bridge". An Annotated Critical Edition

| * p
* r
* u
Djela čiji je autor Ambrose Bierce |
| --- |
| Poezija | 
* *A Vision of Doom* (1980)

 |  |
| Publicistika | 
* *The Devil's Dictionary* (1906)

 |
| Zbirke priča | 
* *Tales of Soldiers and Civilians* (1891)

 |
| Priče | 
* "An Unfinished Race" (1873)
* "Killed at Resaca" (1877)
* "An Inhabitant of Carcosa" (1887)
* "A Horseman in the Sky" (1889)
* "An Occurrence at Owl Creek Bridge" (1890)
* "The Damned Thing" (1894)
* "The Moonlit Road" (1907)
* "Moxon's Master" (1909)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 177631555
* LCCN: no98056032

 |
**Anali** (latinski: ) je historijska knjiga koju je napisao rimski historičar Tacit, a koja opisuje vladavine četvorice careva Julijevsko-Klaudijevske dinastije koji su naslijedili njenog osnivača Augusta - Tiberija, Kaligulu, Klaudija i Nerona - odnosno period od 14. do 68. godine. Do danas su sačuvani jedino dijelovi knjige koji se bave vladavinama Tiberija i Nerona.

Vjeruje se kako naziv *Anali* nije dao sam Tacit, nego kasniji prepisivači, s obzirom da je Tacit prikaz historijskih događaja organizirao po godinama. Najvjerojatniji naziv knjige je bio *Ab excessu divi Augusti*, odnosno "Nakon smrti božanskog Augusta".

O velikom požaru i hrišćanima
-----------------------------

Opisujući Neronove postupke poslije velikog požara Rima (koji je počeo 18. srpnja 64. i trajao punih šest dana), Tacit kaže:

> »Ali nikakvo ljudsko sredstvo, ni careva darežljivost, ni pomirni obredi, ne zatomiše javno govorkanje, nego se držalo da je požar naređen. Da stane na kraj tim glasovima, podmetne Neron krivce i stavi na najrafiniranije muke one koji su bili omraženi sa svojih gadosti, a koje narod nazivaše kršćanima. Ime im to dolazi od Krista, koji je za Tiberijeva vladanja pogubljen po naredbi prokuratora Poncija Pilata. Potisnuto začas, nanovo provali to pogubno praznovjerje ne samo u Judeji gdje je imalo svoj izvor to zlo, već i u samom Rimu, gdje se sa svih strana stječe i veliča sve što je sramotno i užasno. Tako najprije pohvataše one koji priznavahu; zatim na njihovo prokazivanje golemo mnoštvo, kojima se dokaza ne toliko da su krivi za požar, koliko da gaje mržnju prema ljudskomu rodu. Od onih koji pogibahu načiniše ruglo, da, ogrnuti u životinjske kože, izginu razdirani od pasa, ili na križ pribijeni, ili opet kao upaljene baklje da netom se uhvati mrak, izgarajući, posluže za noćnu svjetlost. Za taj prizor bijaše Neron dao svoje vrtove te priređivaše igre u cirku, gdje se miješao među svjetinu u odijelu kočijaša, ili stojeći na kolima. Zato se prema njima, iako su bili krivi i zasluživali najviše kazne, pobuđivala samilost kanda su bili žrtvovani ne javnom dobru već da se zadovolji okrutnost jednoga čovjeka«.
> 
>

Izvori
------

1. ↑  Anali, knj. 15, 44: prijevod J. Kostovića: Tacit, Anali, MH, Zagreb 1970, str. 406—407

Vanjske veze
------------

* Tekst *Anala* (sve na engleskom):
	+ Project Gutenberg, Translated by Thomas Gordon: *The Reign of Tiberius, Out of the First Six Annals of Tacitus; With His Account of Germany, and Life of Agricola*
	+ Perseus Project: The *Annals* in English & Latin
	+ MIT Classics, Translated by Alfred John Church and William Jackson Brodribb: *Annals* Arhivirano 2011-09-26 na Wayback Machine-u
	+ The Latin Library, in Latin: Thelatinlibrary.com
***And the Band Played On: Politics, People, and the AIDS Epidemic*** je knjiga koju je napisao i godine 1987. izdao Randy Shilts, novinar *San Francisco Chroniclea*. U njoj je opisano otkriće i širenje virusa ljudske imunodeficijencije (HIV) i sindroma stečenog imunološkog deficita (AIDS) s posebnim naglaskom na nebrigu vlasti i političke borbe koje su karakterizirale reakciju na bolest - posebno u SAD gdje su simptomi shvaćeni kao gay bolest. Shiltsova glavna teza jest da je AIDS uzrokovao biološki agent, ali da su nesposobnost i bezosjećajnost prema onima koji su prvi bili njome pogođeni bolest učinili daleko gorom; odnosno, AIDS se u ovakvom obliku mogao spriječiti. Knjiga predstavlja primjer istraživačkog novinarstva, a napisana je u obliku ekstenzivne kronologije događaja, s time da su najvažniji događaji opisani u detaljnim sažecima. Shilts također opisuje ličnosti i političke borbe vezane uz ličnosti koje su reagirale na bolest, kako u gay krugovima, tako i liječničkoj zajednici i političkom establishmentu. Knjiga počinje sa slučajem Grethe Rask, danske liječnice koja je 1970-ih postala prvom potvrđenom žrtvom AIDS-a. Završava godine 1985. kada je slavni glumac Rock Hudson potvrdio da umire od AIDS-a, čime je međunarodna javnost postala potpuno svjesna te bolesti.

Knjiga je na prostoru bivše Jugoslavije objavljena krajem 1980-ih u nastavcima u časopisu *Start*.

Godine 1993. je poslužila kao predložak za *And the Band Played On*, TV-film u režiji Rogera Spootiswoodea.

Vanjske veze
------------

* *And the Band Played On* na sajtu IMDb
* Lyrics to "The Band Played On"
* Shilts' obituary from the Los Angeles Times Arhivirano 1999-08-25 na Wayback Machine-u
* Gay Men's Health Crisis Website
* San Francisco AIDS Foundation Reported by Shilts originally as the San Francisco KS Foundation, started by Cleve Jones and Dr. Marcus Conant.
Ovo je članak o originalnom mjuziklu.  Za filmsku adaptaciju iz 1930. godine, vidi Animal Crackers (film).  

***Animal Crackers*** je američki kazališni mjuzikl za koga su muziku i pjesme napisali Bert Kalmar i Harry Ruby, a tekst George S. Kaufman i Morrie Ryskind, i koji je premijerno izveden na Broadwayu 1928. godine. Okvirni zaplet je smješten u bogatašku kuću gdje je kao gost pozvan znameniti istraživač i lovac na afričku divljač kapetan Spaulding i koji, sticajem okolnosti, mora istražiti krađu dragulja koja se dogodila za vrijeme zabave. U stvarnosti je zaplet služio kao izgovor za niz pjesama i humorističkih skečeva u kojima su u originalnoj postavi nastupali braća Marx. Predstava je doživjela veliki uspjeh, a lik kapetana Spauldinga, kao i pjesma *Hooray for Captain Spaulding* postala svojevrsni zaštitni znak Grouchoa Marxa. Godine 1930. je doživio još poznatiju fimsku adaptaciju gdje su braća Marx i drugi članovi originalne postave ponovili svoje uloge.

Originalna broadwayska postava u sezoni 1928/29
-----------------------------------------------

| Lik | Glumac |
| --- | --- |
|
| Hives | Robert Greig\* |
| Mrs. Rittenhouse | Margaret Dumont\* |
| Arabella Rittenhouse | Alice Wood |
| Roscoe W. Chandler | Louis Sorin\* |
| Wally Winston | Bert Mathews |
| Mrs. Whitehead | Margaret Irving\* |
| Grace Carpenter | Bobbie Perkins |
| M. Doucet | Arthur Lipson |
| John Parker | Milton Watson |
| Mary Stewart | Bernice Ackerman |
| Horatio Jamison | Zeppo Marx\* |
| Jeffrey T. Spaulding | Groucho Marx\* |
| Emanuel Ravelli | Chico Marx\* |
| The Professor | Harpo Marx\* |

\*Ponovio/la ulogu u filmskoj adaptaciji.

Izvori
------

* Information about the background of *Animal Crackers*
* *New York Times* review, October 24, 1928
* *New York Times* review, May 31, 1982
* *New York Times* review, December 6, 1992
* *New York Times* review, November 14, 1993

Vanjske veze
------------

* *Animal Crackers* na Internet Broadway Database
* FlyRope production information
* Goodman Theatre production information
Ovo je članak o filmu iz 1999. godine.  Za TV-seriju iz 1972. godine, vidi Anna and the King (TV serija).  Za ostale upotrebe, vidi Anna and the King of Siam (razvrstavanje).  

***Anna and the King*** je američki historijski film snimljen 1999. godine u režiji Andya Tennanta. Radnja se temelji na romanu *Anna and the King of Siam* Margaret Landon, koji se, pak, temeljio na memoarima engleske učiteljice Anne Leonowens. U filmu naslovnu ulogu tumači Jodie Foster, čiji lik kao obudovjela učiteljica sa djecom početkom 1860-ih dolazi na dvor sijamskog (tajlandskog) kralja Mongkuta (koga glumi Chow Yun-fat) kako bi njegovu brojnu djecu i konkubine naučila engleski, kao i zapadnu kulturu i običaje i tako mu pomogla da modernizira zemlju i sačuva njenu nezavisnost od evropskih sila.

Film je doživio mlake kritike, a određeni komercijalni uspjeh tek nakon međunarodne distribucije. U Tajlandu je prije samog snimanja izazvao žestoke kontroverze zbog navodnih historijskih netočnosti i omalovažajućeg stava prema tajlandskoj monarhiji; zbog toga je morao biti sniman u Maleziji, a u Tajlandu službena cenzura nikada nije dozvolila njegovu distribuciju.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Anna and the King* na sajtu IMDb
* *Anna and the King* na AllMovie-u ()
* *Anna and the King* na Box Office Mojo-u
* *Anna and the King* na Rotten Tomatoes-u ()
* *Anna and the King* na Metacriticu

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Andy Tennant |
| --- |
| 1990-e | 
*Keep the Change* (1992) **•**  *Desperate Choices: To Save My Child* (1992) **•**  *The Amy Fisher Story* (1993) **•**  *It Takes Two* (1995) **•**  *Fools Rush In* (1997) **•**  *Ever After* (1998) **•**  *Anna and the King* (1999) |
| 2000-e | 
*Sweet Home Alabama* (2002) **•**  *Hitch* (2005) **•**  *Fool's Gold* (2008) |
| 2010-e | 
*The Bounty Hunter* (2010) |
*Za ostale upotrebe, v. Dersu Uzala (razvrstavanje).*

***Dersu Uzala*** (rus. *Дерсу Узала*) je sovjetski pustolovni film snimljen 1961. u režiji Agasija Babajana. Predstavlja prvu po redu adaptaciju istoimene knjige ruskog istraživača Vladimira Arsenjeva u kojoj je on opisao vlastite doživljaje prilikom ekspedicije na područje tadašnjeg ruskog Dalekog istoka. Radnja prikazuje kako se njegov lik (koji u filmu tumači Adolf Šestakov) sprijatelji sa nanajskim domorocem po imenu Dersu Uzala (čiji lik tumači Kasim Džakibajev]].

Četrnaest godina kasnije je snimljen daleko poznatiji remake u koprodukciji sa Japanom i u režiji Akire Kurosawe.

Vanjske veze
------------

* *Dersu Uzala* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi Agasija Babajana |
| --- |
| 
* Kolja doma odin (1957)
* Dersu Uzala (1961)
* Tropoj beskoristnoj ljubvi (1971)
* Mesto pod solncem (1975)
* Miška, Maljiš i drugije (1981)
* Ris vihodit na tropu (1982)
* Ris vozvraščaetsja (1986)
* Propal drug (1990)
* Ris idjot po sledu (1994)

 |
**Smrtna ura : pripovijetke**, knjiga pripovijedaka Stjepana Tomaša. Izdana je 1983. godine kao 102. knjiga u "Biblioteci Itd" urednika Zlatka Crnkovića Nakladničke kuće Znanje Zagreb. Štampana je u Zagrebu u formatu 12 x 20 cm.

O knjizi
--------

U knjizi autor prikazuje "mračno vrijeme mađarske i njemačke okupacije Baranje u drugom svjetskom ratu. Važno je istaknuti da je deset pripovijedaka povezano ne samo tematski i vremenski nego i mnogim likovima i zbivanjima, tako da se doimaju kao jedna romaneskna cjelina. Riječ je tu ne samo o okrutnoj okupatorskoj vlasti nego i o borbi malobrojnih, raspršenih i progonjenih rodoljuba protiv te vlasti, u teškim uvjetima kad su često ostajali prepuštenu sami sebi" (citat s korica).

Riječ kritičara
---------------

"Baranjski prostor bio je piscu neobično pogodan predložak za analizu konfliktnih situacija u koje upadaju njegovi likovi: višenacionalno stanovništvo (Hrvati, Madžari, Srbi, Nijemci, Židovi), do rata isprepleteno prijateljskim pa i rodbinskim vezama, različito se postavljalo prema nadošlim promjenama i novoj vlasti. Susjedi i prijatelji postali su preko noći antagonisti, a okupatorska je vlast, dakako, takve obrate predano podupirala." (Krešimir Nemec)

Sadržaj:
--------

* *"Dolazak honveda"* (str. 5)
* *"Nesanica"* (str. 15)
* *"Noćni pas"* (str. 25)
* *"Noćni posao"* (str. 42)
* *"Smrtna ura"* (49)
* *"Samoubojstvo Géze Baltazára"* (str. 93)
* *"Izdaja"* (str. 102)
* *"Bijela smrt"* (str. 118)
* *"Suđenje Gyuli Fehéru"* (str. 127)
* *"Trojica iz Branjin Vrha"* (str. 140)

Godine 1987. autor je napisao i dramsku kroniku "Smrtna ura", koja je praizvedena 1989. u Zagrebu.

Izvori
------

* Anonim: *(O piscu i djelu)*, u: Stjepan Tomaš: *"Smrtna ura"*, Zagreb, 1983, zadnje korice
* Krešimir Nemec: *"Baranjski bijesni vir"*, "Oko", ... ... 21 - Zagreb, 8-22. XII. 1983.
* Vjekoslav Bizjak: *"'Zavičajnici', 'Smrtna ura'"*, "Glas Slavonije", ... ... 11 - Osijek, 31. XII. 1983. - 1. I. 1984.
**Laslo Vegel** (mađ. *Végel László*, rođen 1. 2. 1941. u Srbobranu) je romansijer, esejista, dramski pisac i pozorišni kritičar. Piše na maternjem mađarskom jeziku i, po rečima kritike, podjednako pripada i srpskoj i mađarskoj književnosti. U Budimpešti je 2009. dobio najviše mađarsko priznanje za stvaralaštvo Nagradu Lajoš Košut .

Njegova najznačajnija dela su romani *Memoari jednog makroa* (1967), *Dupla ekspozicija* (1983), *Pareneza* (1987), *Velika istočno-srednjo-evropska Gozba stupa u Pikarski roman* (1996) i *Exterritorium* (2002), zatim knjiga eseja *Vitgenštajnov razboj* (1993) i dramskih dela *Judita i druge drame* (2005). Za *Vitgenštajnov razboj* dobio je Regionalnu Pulicerovu nagradu Mađarske. Njegova dela su prevođena na više evropskih jezika .

Zajedno sa švedskom književnicom Osom Lind otvorio je 55. Međunarodni sajam knjiga u Beogradu 25. oktobra 2010. godine .

Vanjske veze
------------

* - sajt Lasla Vegela
* - Siva duhovna homogenizacija, intervju nedeljniku Vreme iz 2005. godine
* Arhivirano 2021-10-10 na Wayback Machine-u - Naša sadašnjost ne pogoduje kulturi, intervju *Politici* iz 2009. godine
* Arhivirano 2010-11-24 na Wayback Machine-u - Vegelov govor na otvaranju 55. Međunarodnog sajma knjiga u Beogradu 2010. godine
* - Portret bez rama: Laslo Vegel, članak iz *Politike* od 31. 10. 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 273268992
* LCCN: n88031808
* ISNI: 0000 0001 1029 0361
* GND: 133159051
* SUDOC: 144455838
* BIBSYS: 12045193
* NKC: js20201073579
* CiNii: DA17284128
* NSK: 000005691

 |
**Mario Bilić** (Imotski, 27. ožujka 1963.) hrvatski pjesnik

Životopis
---------

Osnovnu školu završio je u Prološcu, Franjevačku klasičnu gimnaziju u Sinju, a na Filozofskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu diplomirao je hrvatski jezik i književnost, Objavljivao je i objavljuje u mnogim listovima, časopisima i književnoj periodici. Piše pjesme, pjesničku prozu i književne kritike. Nagrađivan je i odlikovan. Pjesme su mu izvođene na Hrvatskom radiju i televiziji. Zastupljen je u zbornicima, leksikonima, monografijama, antologijama, enciklopedijama i školskim udžbenicima. Umirovljeni je časnik (satnik) Hrvatske vojske. Član je radnik Matice hrvatske i počasni član UHD Imotski sokolovi. Član je UHDDR-a, HVIDR-e, Hrvatske Uzdanice, Zdruga hrvatske obrane Nikola Šubić Zrinski, Hrvatskog časničkog zbora, Hrvatskog društva katoličkih novinara, HKD sv. Jeronima, Hrvatske akademije za dijasporu u Baselu, Društva hrvatskih književnika i Društva hrvatskih književnika Herceg Bosne.

Djela
-----

* "Peta zapovijed", Nakladni zavod Matice hrvatske, Zagreb, 1990.
* "Knjiga ljubavi", Albatros, Zagreb, 1998.
* "Rane zagledane u nebo", IMOArt, Imotski, 2004.
* "Imotski sokolovi, UHD Imotski sokolovi, Imotski, 2006.
* "Gospodinov štićenik", Alfa, Zagreb, 2006. ISBN 953-168-709-9
* "Što je kritik htio reći", HKD Napredak, Split, 2007.
* "Prološko blago", Udruga Proložana u ZG - Sveti Mihovil, 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 47177310
* SUDOC: 07954780X
* NKC: js2007391642

 |
**Marion Jones** (Los Angeles, 12.10. 1975.) je američka atletičarka, višestruka olimpijska pobjednica u sprinterskim disciplinama. Zbog kasnijeg priznanja da je koristila nedozvoljena stimulativna sredstva (doping), ostvareni su joj rezultati brisani, a medalje oduzete.

Natjecateljska karijera
-----------------------

Marion Jones je bila najbolja svjetska atletičarka u sprinterskim disciplinama na 100 i 200 m u periodu na prijelazu između 20-tog i 21-og stoljeća. Medalje je u tom periodu redovito osvajala i u skoku u dalj kao i u štafetnim utrkama, te je s pravom smatrana i jednom od najsvestranijih atletičarki. Zvjezdane trenutke karijere doživjela na na Olimpijskim igrama u Sydneyu 2000. godine, kada je osvojila čak 5 medalja, od čega tri zlatne.

Dopinški skandal i priznanje
----------------------------

Krajem 2004. godine proširila se afera s tvrtkom BALCO, čije su se aktivnosti povezivale s pripremom i prodajom nedozvoljenih stimulativnih sredstava za sportaše. Među brojnim imenima spomenulo se i ime Marion Jones. Jones je tom prilikom negirala sve optužbe, a kako nikad u karijeri nije pala na doping testu, nije bilo daljnjih pravnih akcija. Ipak, te su optužbe ozbiljno uzdrmale karijeru, te čak utjecale na njen završetak. Konačno, 5. listopada 2007. godine Jones je pred TV auditorijem priznala da je godinama uzimala nedozvoljene steroide, kao i to da je lagala prilikom prve istrage.

Privatni život
--------------

Jones je osim sportske karijere imala i buran privatni život. Udavala se dva puta, prvo za bacača kugle C.J. Huntera (od 1998. do razvoda 2002.), a danas (od 2007. godine) je udata za sprintera Obadele Thompsona. Ima i sina, rođenog 2003. godine, iz veze s američkim sprinterom Timom Montgomeryem. Zanimljivo je da su i C.J.Hunter i Tim Montgomery svojedobno također bili uhvaćeni u varanju dopingom, te im je obojici doživotno zabranjeno natjecanje u atletici.
Zbog svih problema s neuspješnim brakom i vezama, kao i optužbama za doping koje su joj prekinule karijeru, Jones je financijski uništena te profesionalno izgubljena za sport.

***Marion Jones*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 4262157
* LCCN: n99022695
* ISNI: 0000 0000 4519 4890
* GND: 1080500421

 |
**Marko Martinović - Car** (Polje kod Travnika, 8. ožujka 1933. - 23. listopada 2003.) bio je hrvatski pjesnik i pisac iz BiH. Pokopan je u Vitezu.

Uvršten je u antologiju 
"*Hrvatska proza u BiH od Matije Divkovića do danas*" (1995.) priređivača Veselka Koromana.

Prema riječima kritičara Željka Grahovca: "Izuzimajući književno djelo pokojnog Vitomira Lukića, doista bi se teško mogao pronaći u novijoj književnosti bh. Hrvata pripovjedač ravan Martinoviću". 

Smatra ga se predvodnikom "viteškog novog književnog naraštaja" (kamo se ubrajaju Ivo Totić, Željko Kocaj, Ivica Maros, Đurđica Čilić-Škeljo, Ante Zidrum i drugi).

Nagrade
-------

Zlatna povelja Matice hrvatske 1995. za zbirku priča "*Isus u podrumu*".

Po njemu se zove i književna nagrada "Marko Martinović Car", utemeljena 2007.

Djela
-----

* *Zvona i tišine* (pjesme, 1962.)
* *Tražio sam Augusta* (priče, 1981.)
* *Ljudi u vremenu* (reportaže, 1987.)
* *Ljubav i smrt u dolini Lašve* (proza i poezija, 1989.)
* *Vitez i lov* (1990.)
* *Isus u podrumu* (priče, 1995.)
* *Zvona i tišine* (pjesme, 1996. - ponovljeno i dopunjeno izdanje)
* *Propitivanje: post scriptum* (književne kritike i eseji, 1998.)
* *Gutači žaba* (priče, 1999.)
* *Prosinačke kiše* (priče, 2002.)
* *Salon namještaja* (priče, 2003.)

Eksterni linkovi
----------------

* Matica Hrvatska - sjećanje
* Vitez info - kultura

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 36758221
* LCCN: nr00035195
* ISNI: 0000 0000 4632 8977
* SUDOC: 26499941X
* NSK: 000018737

 |
A photo of Marta Kristen (2018)Marta Kristen (2018)
**Marta Kristen** (rođena kao **Birgit Annalisa Rusanen** 26. februara 1945. u Norveškoj) je američka glumica specijalizirana za karakterne uloge.

Rođena je kao dijete Finkinje i njemačkog vojnika poginulog u drugom svjetskom ratu. Kada je imala četiri godine, usvojio ju je američki bračni par iz Detroita. 1959. se zajedno s njima preselila u Los Angeles, gdje je počela filmsku karijeru. Godine 1965. je dobila ulogu Judy, najstarije kćeri Robinsonovih, u popularnoj SF-seriji *Lost in Space*.

Po završetku snimanja serije se posvetila pronalaženju svojih porodičnih korijena, te je godine 1969. prvi put srela svoju majku Helmi Rusanen i stariju sestru. Godine 1997. je u Australiji uspjela pronaći brata.

Izvori
------

* Marta Kristen na sajtu IMDb
* Official website

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 29262724
* LCCN: no2005039199
* ISNI: 0000 0000 7840 3329
* GND: 1286254264
* BNF: cb14194868j (podaci)

 |
***Another Gay Sequel: Gays Gone Wild!*** je nastavak komedije *Another Gay Movie*, prikazan 2008. godine. U filmu glumi samo pet glumaca koji su se pojavili u prvom filmu: Jonah Blechman (Nico Hunter), Ashlie Atkinson (Dawn Muffler), Scott Thompson (Mr. Wilson), Stephanie McVay (Mrs. Hunter) i Andersen Gabrych. Prikazivan je u malom broju bioskopa, pre nego što je objavljen na DVD-u, samo 10 nedelja kasnije.

Nancy Sinatra, koja je pevala pesmu "Another Gay Sunshine Day" za prvi film, dobila je "specijalnu zahvalnost". RuPaul je najavio/la na svom sajtu da će on i Lady Bunny snimiti pesmu za soundtrack, koja će biti objavljena kao singl, ali su producenti filma odustali od pesme i iskoristili solo snimak Lady Bunny. Dalje, pesma nije objavljena kao singl, već je zamenjena pesmom koju je otpevao Perez Hilton. Duet RuPaul i Lady Bunny je kasnije objavljen kao bonus na albumu Champion.

Na kraju filma najavljen je još jedan nastavak, *Another Gay Movie: Strikes Again! Gays In Space*, koji se očekuje u neko vreme 2010/11. godine.

Radnja
------

Andy, Nico, Jarod i Griff se sreću za letnji raspust u Fort Lauderdaleu. Radnja se vrti oko takmičenja, "Gays Gone Wild!" - ko će da ima seks sa većim brojem muškaraca tokom raspusta.

Dok Andy nema problema da nađe partnere za seks, Nico ne uspeva da privuče nikog. Andyja muči problem kada se zaljubi u nevinog i naivnog Luisa.

Jarod i Griff, takođe, imaju probleme, jer nisu sigurni da li da učestvuju u takmičenju, pošto su u vezi.
U međuvremenu, trojica suparnika, svi po imenu Jasper, imaju jaku želju da pobede.

Kao i prvi film, i ovaj nastavak sadrži brojne parodične reference na popularne filmove.

Uloge
-----

|  |
| --- |
| **Podela uloga** |
| Glumica/glumac | Lik | Napomene |
| Jake Mosser | Andy Wilson |
| Jonah Blechman | Nico Hunter |
| Aaron Michael Davies | Griff |
| Jimmy Clabots | Jarod |
| Ashlie Atkinson | Dawn Muffler |
| Scott Thompson | Mr. Wilson |
| Lypsinka | Mrs. Wilson |
| Perez Hilton | glumi sebe |
| Colton Ford | glumi sebe |
| RuPaul | Tyrell Tyrelle |
| The Lady Bunny | Sandi Cove |
| Brent Corrigan | Stan the Merman |
| Euriamis Losada | Luis |
| Will Wikle | Jasper |
| Amanda Lepore | Debbie Gottakunt |
| Willam Belli | Nancy Needatwat |
| Stephanie McVay | Bonnie Hunter |

Kritike
-------

Na sajtu Rotten Tomatoes film ima 20%, dok na IMDb-u ima ocenu 3.8/10. Film je dobio uglavnom prosečne kritke do vrlo negativnih.

Vanjske veze
------------

* Zvanični sajt
* *Another Gay Sequel: Gays Gone Wild* na sajtu IMDb
* *Another Gay Sequel: Gays Gone Wild* na Box Office Mojo-u
* Frameline Film Festival website
**Nikifor Vrijenije** ili **Nikifor Brijenije** (grč. Νικηφόρος Βρυέννιος, 1062–1137) bio je vizantijski vojskovođa, državnik i književnik, rođen u Hadrijanopolju.

Nikifor Vrijenije, zet cara Aleksija I Komnina nastavio je istorijsko delo Mihaila Atalijata. Na podstrek svoje tašte, carice Irine, napisao je istorijsko delo Ὕλη ἱστορίας (doslovno = *Građa za istoriju*). Vrijenije je pisao u vreme velikog procvata vizantijske književnosti. I za njega je karakterističan, mada u umerenijem obliku, onaj klasicizam čiji su veliki predstavnici bili Mihailo Psel, Mihailo Atalijat i sama Ana Komnina, koji, vaspitani u klasičnom duhu, pišu pomalo izveštačenim arhaičnim jezikom. Vrijenijev prikaz počinje sa Isakom I Komninom (1057–1059). Veličajući porodicu Komnina, on ni jednog trenutka ne zaboravlja ni rod Vrijenija, posebno svog dedu Nikifora (koji je 1078. digao ustanak protiv Mihaila VII Duke težeći za carskom krunom). Njegovim akcijama posvećuje naročitu pažnju, zapostavljajući događaje u kojima ovaj nije učestvovao. Njegovo delo iznenada se prekida na događajima oko 1079. godine. Njegov odličan, strog, uzdržljiv atički stil karakteriše izuzetna izražajnost i osećajnost. U ritmu rečenice prepoznaje se uticaj Ksenofontove *Anabaze*. Za pisanje svog dela Vrijenije se služio usmenim obaveštenjima, pri tom se oslanjajući na svoje intimno poznavanje ljudi i izbivanja.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 10004278
* LCCN: n87829553
* ISNI: 0000 0000 8089 2803
* GND: 119251531
* SELIBR: 356905
* SUDOC: 050154494
* BNF: cb13517039c (podaci)
* BIBSYS: 95000349
* NLA: 35667641
* NKC: jx20070809003
* BNE: XX4911907
* CONOR.SI: 190382947

 |
**Nikola Vujčić** (Velika Gradusa kod Siska, 1956), **pjesnik**. Diplomirao je na Filološkom fakultetu u Beogradu. Bio je urednik časopisa *"Znak"*, glavni i odgovorni urednik *"Književne reči"*, urednik u Književnoj omladini Srbije, glavni i odgovorni urednik lista Vukove zadužbine *"Zadužbina"*. Sada je urednik u izdavačkoj kući *"Filip Višnjić"*. Živi u Beogradu.

Svojom poezijom čini jedan istrajan i samosvojan glas srpske poezije.Uključivši se u tokove evropskog pjesništva, Vujčić uporno ispisuje svoju poetsku matricu preispitujući vječito medij u kojem se ostvaruje. U svojoj prvoj knjizi Vujčić se znao držati arhetipova od kojih je najznačajniji voda. Kasnije su preostali samo lirski subjekt, jezik i riječi. Riječi su promatrane kao trošni predmeti, nesavršeni jezik koji ih imenuje, relativizira sve, stvarajući prazninu. Ostaje samo pjesma izatkana od trošnosti koja se osipa u ništavilo. Pjesma postoji izvan svijeta o kojem pjeva i u kojem je nastala.

Dobio je nagradu *"Braća Micić"*.

Djela
-----

Objavio je knjige pjesama:

* *"Tajanstveni strelac"* (1980)
* *"Novi prilozi za autobiografiju"* (1983)
* *"Disanje"* (1988)
* *"Čistilište"* (1994)
* *"Kad sam bio mali"* (pjesme za djecu, 1995)
* *"Prepoznavanje"* (2002)

***Nikola Vujčić (pjesnik)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 7793756
* SUDOC: 177608579

 |
Konak kneginje Ljubice građen od 1829. do 1831.
*Vidi i: Nikola Živković (imenjaci)*

**Nikola Živković (Hadži-Neimar)** (Vodno, Grčka 1792. - Beograd, 1870) bio je prvi arhitekta u obnovljenoj Srbiji kneza Miloša Obrenovića. Nije poznato da li je imao više obrazovanje. Izgradio je mnoge državne zgrade po nalogu kneza Miloša. Posle izgnanstva kneza Miloša 1839. godine i Živković napušta Srbiju. Za vreme druge vlade kneza Miloša (1858-1860), vraća se u Srbiju i postaje "nadziratelj pravitelstvenih građevina" u Glavnoj upravi građevina u Beogradu. Na toj funkciji ostaje do smrti 1870. godine.

**Važnije zgrade koje je izgradio u Beogradu:**

* Konak kneginje Ljubice
* Konak kneza Miloša u Topčideru
* Đumrukana na savskom pristaništu (stara carinarnica srušena 1944)
* Crkva svetog Marka na Bulevaru kralja Aleksandra - nekadašnjem Bulevaru revolucije (srušena 1942, posle bombardovanja)
* Velika kasarna u Ulici kneza Miloša br. 31 (adaptirana za zgradu Narodne skupštine 1926)

Prve zgrade (konake) gradio je u balkanskom stilu 18. veka, a u kasnijem periodu koristi manje elemente tada aktuelnog srednjoevropskog graditeljstva.

---

**Izvori:**

* Članak inž. Branislava Kojića u Enciklopediji Jugoslavije 8 "Srbija-Ž", Zagreb, 1971, 647.
* Nikola B. Nestorović: *"Građevine i arhitekti u Beogradu prošlog*

stoleća"*, Beograd, 1937.*

* Branislav Đ. Kojić: *"Stara gradska i seoska arhitektura u Srbiji"*, Beograd, 1949.
**Georgije Magarašević** (Adaševci, Srem, 1793. - Novi Sad, 1830), historičar, književnik, kulturni radnik, pristalica Vukovih ideja o jeziku, veliki dositejevac. Gimnaziju i bogosloviju učio je u Sremskim Karlovcima, a filozofiju u Pešti. Bio je gimnazijski profesor u Sremskim Karlovcima, zatim u Novom Sadu.

*Letopis*
---------

Po nagovoru Pavla Šafarika pokrenuo je i do smrti uređivao časopis *"Serbska letopis"* (*Serbske letopisi*), čiji se prvi broj pojavio krajem 1824. godine ("za god. 1825, perva častica"). Taj časopis, kasnije nazvan Letopis Matice srpske, izlazi i danas.

*Dositej*
---------

Magarašević je proučavao Dositeja Obradovića i kao njegov sljedbenik pisao historijska djela, putopise i rasprave u cilju prosvjećivanja naroda (*"Putovanje po Srbiji"*, *"Duh spisanija Dositejevih"*, 1830. ...). Napisao je prvu opštu historiju kod Srba. Izdao je Dositejeva pisma 1829. godine.

Napomene
--------

* U *Opću enciklopediju* i *Leksikon Minerva* Magarašević je uvršten pod imenom Đorđe, bez napomene da se u drugim izvorima spominje pod imenom Georgije. Usp. Đorđe Magarašević (1857-1931), književnik i filolog.

**Magaraševića** djela uvrštena u izvore za *Rječnik SANU* (knjiga I, str. LXXI):

* [Магарашевићь Георгій), *Нове историческе паметидостойности живота Наполеона Бонапарте ... Преведено сь нъмачкогь єзика. У Будиму 1822.*
* - - -, Исторія ... европейски приключениія, от ... 1809. до 1821. год. у Бечу 1823.
* - - -, Кратка всемірна исторія, у Будиму 1831.

Izvori
------

* *MEP*, *ELZ*, *Minerva*, *Popularna enciklopedija*
***Sreća*** je jedanaesti album bosanskohercegovačkog benda pop-rock Hari Mata Hari izdan u lipnju 2009. godine od strane Hayat Productiona i City Recordsa.

Prvi najavni singl, objavljen početkom 2009. bio je duet s Ninom Badrić "Ne mogu ti reći šta je tuga", pjesma s kojom je Hari 2009. godine na 14. Hrvatskom radijskom festivalu osvojio "Grand Prix". Ostali gosti na albumu su Arsen Dedić (duet "Sve smo podijelili"), ljubljanska i zagrebačka filharmonija, zagrebački Big Band i Eldin Huseinbegović (duet "Tvoje je samo to što daš").

Među pjesmama se nalaze i obrada pjesme Nedžada Murića "Stope da ti ljubim" i tradicionalna pjesma "Jutros mi je ruža procvjetala".

Popis pjesama
-------------

1. "Azra" – 4:15
2. "Sreća (Gitara)" – 4:52
3. "Ljubav" – 4:20
4. "Uplakanooka" – 3:15
5. "Tvoje je samo to što daš" – 4:37
6. "U znaku djevice" – 3:02
7. "Ne mogu ti reći šta je tuga" – 3:49
8. "Zaigra srce moje" – 3:47
9. "Sve smo podijelili" – 3:49
10. "Bomba" – 4:05
11. "Stope da ti ljubim" – 3:10
12. "Jutros mi je ruža procvjetala" – 3:16
***Assunta Spina***, također poznat i pod naslovom ***Sangue Napolitano***, je italijanski crno-bijeli nijemi film snimljen 1915. u režiji Gustava Serene. Temelji se na istoimenoj drami i romanu Salvatorea Di Giacomoa. Naslovni lik je mlada i lijepa napolitanska pralja (čiji lik tumači Francesca Bertini) udana za temperamentnog mesara (čiji lik tumači sam Serena). Radnja prati njen odnos sa nekoliko muškaraca koji će imati nasilne i tragične posljedice. 

Bertini, koja je prije toga istu ulogu tumačila i na pozornici, doživjela je uspjeh i u filmskoj verziji, gdje je osim ispred kamere surađivala i na režiji. Kritičari i historičari filma joj pripisuju inzistiranje na novom, realističkom stilu glume koji se pokazao pogodnijim za novi medij od dotadašnjih kazališnih tehnika. Bertini je s ovim filmom postigla veliki uspjeh i postala prva ženska zvijezda italijanske kinematografije. Mnogi ovaj film često nazivaju i svojevrsnom pretečom kasnijeg italijanskog neorealizma.

*Assunta Spina* je još dva puta ekranizirana na filmu - 1930. i 1948. godine (kada je naslovnu ulogu tumačila Anna Magnani) - te dva puta u obliku televizijske miniserije (1992. i 2006.).
**Sveti Otto od Bamberga** (njemački: , poljski: ; 1060/1061 – 30. jun 1139) bio je njemački katolički biskup Bamberga koji je stolovao od 1102. do smrti, i koji se istakao diplomatskom aktivnošću tokom Borbe za investituru, kao i misionarskom djelatnošću u Pomeraniji. Godine 1189. ga je papa Klement III proglasio svecem.

Bio je rodom iz plemićke porodice u Mistelbachu u Frankoniji. Karijeru je započeo na dvoru poljskog kneza Vladislava I Hermana, a nastavio na dvoru rimsko-njemačkog cara Heinricha IV, koji ga je 1101. imenovao svojim kancelarom, a potom i biskupom Bamberga. Na tom se mjestu istakao obnovom katedrale oštećene u požaru 1081. i poticanjem tamošnje katedralne škole, a i grad Bamberg se značajno razvio i prosperirao za vrijeme njegovog stolovanja.

Kao pristaša carske stranke je od strane pristaša pape 1118. suspendiran na sindou u Fritzlaru. Međutim, upravo je Otto bio tvorac kompromisa između obje strane na konferenciji u Würzburgu 1121. na temelju koga je 1122. donešen Konkordat u Wormsu. Poslije toga je često putovao u Pomeraniju gdje je postigao uglavnom mirno pokrštavanje tamošnjeg stanovništva - paganskih Pomorana.

Literatura
----------

* Charles Henry Robinson (editor), "The Life of Otto, Apostle of Pomerania, 1060-1139", New York: The Macmillan Company, 1920. Two contemporary biographies by Ebbo, d. 1163 and Herbordus, d. 1168 - from Internet Archive.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 121778073
* LCCN: n82075295
* ISNI: 0000 0001 0798 4098
* GND: 118738755
* SUDOC: 035114924
* BNF: cb13320593q (podaci)
* NLA: 50067447
* NKC: jx20060822003

 |
**Millicent Lilian "Peg" Entwistle** (5. februar 1908 – 16. septembar 1932) bila je engleska kazališna glumica, najpoznatija po spektakularnom samoubistvu koje se često navodi kao simbol tamne strane Hollywooda.

Rođena je u Walesu, ali je prve godine života provela u Londonu, prije nego što je sa ocem, glumcem Robertom Entwistleom, emigrirala u SAD. Otac joj je 1922. poginuo kada ga je na njujorškoj Park Avenue udario automobil. O Peg se potom počeo brinuti stric, koji je služio kao menadžer brodvejskog glumca Waltera Hampdena. Nakon kraćeg školovanja u Bostonu, Peg Entwistle je počela nastupati u brodvejskim predstavama. Među njima se najviše isticala uloga Hedvig u Ibsenovoj *Divljoj patki*, koja je, prema kasnijim navodima potakla Bette Davis da se i sama počne baviti glumom. Godine 1927. se udala za glumca Roberta Keitha, a poslije dvije godine razvela, što je kao razlog imalo otkriće njegovog vanbračnog djeteta Briana (koji će također kasnije postati glumac). U proljeće 1932. je nakon predstave *Alice Sit-by-the-Fire*, djelomično tjerana ekonomskim problemima koje su njujorška kazališta dovela u krizu, napustila New York i pokušala sreću potražiti u Los Angelesu.

Tamo je u proljeće 1932. nastupila u predstavi *The Mad Hopes* Romneya Brenta, gdje joj je partner bio Humphrey Bogart. Poslije toga ju je kompanija RKO Pictures angažirala za film *Thirteen Women*, koji je prikazan mjesec dana poslije njene smrti.

18. septembra je policiju anonimna žena telefonom obavijestila da je ispod Hollywoodskog znaka pronašla leš ženske osobe. Uz leš je pronađeno oproštajno pismo s inicijalima "P.E.", na temelju kojih ju je naknadno identificirao njen stric. Ispostavilo se kako se Entwisle ljestvama popela na slovo "H" i s vrha skočila u provaliju od 30 metara.

Izvori
------

1. ↑  Vjeruje se kako je samoubistvo izvršila 16. septembra. Tijelo je pronađeno 18. septembra.
2. ↑  „ACTOR DIES; STRUCK BY AUTO THAT FLED; Robert S. Entwistle, Former Stage Manager for Charles Frohman, Dead in Hospital. INJURED ON ELECTION DAY Chauffeur, Who Sped Away After Looking at His Victim, Never Found.". *The New York Times*. 1922-12-20.

Vanjske veze
------------

* Peg Entwistle na sajtu IMDb
* Peg Entwistle na Filmskoj bazi podataka TCM ()
* Peg Entwistle na Internet Broadway Database ()
* Peg Entwistle Arhivirano 2014-01-12 na Wayback Machine-u at the Hollywood Sign Girl.com
* Peg Entwistle na Find a Grave
**Gaj Petronije Arbiter** (*Gaius Petronius Arbiter*, cca. 27 - 66) bio je rimski velikodostojnik iz doba Julijevsko-Klaudijevske dinastije. U doba cara Nerona je služio kao konzul 62. a nakon toga kao elegantiae arbiter, odnosno svojevrsni "modni savjetnik" ili "modni guru" na carskom dvoru. Njegova bliskost sa carem je, pak, izazvala ljubomoru Tigelina koji ga dao optužiti za izdaju. Nakon hapšenja u Kumi je Petronije izvršio samoubistvo, koje je, prema Tacitu, izvedeno na isto onako "elegantan" način na koji je Petronije živio. Tradicionalno mu se pripisuje autorstvo nad *Satirikonom*, znamenitim satiričkim romanom iz Neronovog doba.

Eksterni linkovi
----------------

* Djela čiji je autor Petronius na Projektu Gutenberg
* Latin text of the *Satyricon* from The Latin Library

***Petronije*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 95155909
* LCCN: n79142770
* ISNI: 0000 0000 8167 8155
* GND: 118593293
* SELIBR: 196579
* SUDOC: 027441245
* BNF: cb119194470 (podaci)
* BIBSYS: 90229948
* MusicBrainz: 0ed98fac-7d22-4cda-baeb-f2beaf161860
* NLA: 36222313
* NDL: 00472994
* NKC: jn19981001972
* RSL: 000043220
* BNE: XX924749
* CiNii: DA01249671
* CONOR.SI: 6732387
* NSK: 000024721

 |