recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Cyber** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

Cyberu u ovoj analizi nedostaje analiza korijena riječi i izvorište koje pomaže u analizi i ne tjera istraživače na kibernetiku samo u formi informatike, već pomaže u strukturiranju analize. Po grčkom izvorištu u kojoj je 

kubernētikos,\_"‘vješt "pilot, nesretno se izmješta pogotovo "cyberspace" u tehnološki diskurs. Cyberspace, kao i Virtualspace su STVARNI prostori, prostori socijalne interakcije, ne postoje neki novi!

  

**Cyber** (fonetski: **sajber**) je izraz koji dolazi od *cybernertics*, engleske riječi za kibernetiku, i koji od kraja 20. vijeka označava brojne fenomene i pojmove vezane uz informatičku tehnologiju.

To uključuje:

* cyberspace;
* cyberkriminal;
* cyberpunk;
* cybersport;
* cyberspace;
* cyber-ratovanje;
* cyberfeminizam;

Također može označavati:

* Cyber, lik iz Marvelovih stripova.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ova stranica je **razvrstavanje**. Koristi se radi pronalaska članaka koji moraju imati dodatnu odrednicu jer bi im u protivnom naslov bio isti.Ako vas je na ovu stranicu dovela unutrašnja poveznica, možda ju je potrebno promijeniti da preusmjerava na namijenjeni članak.*  |
**Minas** (*Rudnici* sa španjolskog) je grad i općina od 38,446 stanovnika na jugoistoku Urugvaja u Departmanu Lavalleja u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Minas se nalazi u porječju Rijeke Santa Lucía, udaljen 120 km sjeveroistočno od Montevidea, sa kojim je povezan Panameričkim autoputomom.

Historija
---------

Historija tog grada počela je 1760. kad je *Cosme Alvarez* iz Montevidea počeo tražiti zlato u brdima Masiva Cuchilla Grande. Upornost mu se isplatila kad je pronašao zlatonosni kvarc, u kom je bilo 9 grama zlata po toni, što se isplatilo iskapati. Tako je nastao rudnik *Calavera*, a 7 km zapadnije i naselje, od četrdeset kamenih kuća, oko 
crkve, koje je službeno osnovano 1783. pod imenom *Villa de la Concepción de las Minas*.
Minas je do 1805. toliko je narastao da je postao centar parohije, a 1837. i administativni centar novosnovanog Departman Minas (kasnije preimenovanog u Lavalleja).
Prihodi od rudnika zlata koji je zatvoren 1938. omogućili su da se 1892. podigne katedrala. a nakon nje i teatar 1909. 

Minas je i danas centar rudarskog kraja u kom se po brdima u okolici iskapa željezna ruda a po kamenolomima granit i mramor. 
Poznat je po mineralnoj vodi i gaziranim pićima koje se flaširaju u tvornici *Salus*.

Kako se nalazi okružen šumovitim brdima, što je rijetkost u nizinskom Urugvaju, postaje sve popularnija turistička destinacija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Minas in Lavalleja*" (engleski). City Population. Pristupljeno 20.11.2023.
2. 1 2 3  „*Minas Uruguay*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 20.11.2023.
3. 1 2   „Historia de Minas" (španjolski). Intendencia de Lavalleja. Pristupljeno 20.11. 2023.

Vanjske veze
------------

***Minas (Urugvaj)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Minas: capital departamental* Arhivirano 2020-03-19 na Wayback Machine-u ()
**Konobarski športski klub Hajduk** (KŠK Hajduk) iz Zagreba osnovan je 1923. godine pod imenom *Sloga* kao klub zagrebačkih konobarskih radnika (ugostitelja).

Povijest
--------

Klub je osnovan na inicijativu Hieronima Dorića pod imenom **Konobarski športski klub Sloga**. U srpnju 1930. godine mijenja ime u KŠK Hajduk i djeluje do 6. lipnja 1945. godine kada je raspušten odlukom Ministra narodnog zdravlja Federalne Države Hrvatske. Obnovljen je u jesen 1945. godine. Predsjednik kluba nekoliko puta uzastopno bio je Ivan Bartol, a kasnije Nikola Cvijanović, dugogodišnji član upravnog odbora. Klub je bio član "Bloka radničkih sportskih klubova" i "Radničko sportske zajednice". Klub je konačno raspušten početkom rujna 1957. godine.

Natjecanje i uspjesi
--------------------

Klub je iz godine u godinu napredovao u viši razred nogometnih natjecanja, a 1935. godine je izborio I.B. razred Zagrebačkog nogometnog podsaveza. Nakon Drugog svjetskog rata igra u nižerazrednim natjecanjima.

Izvori
------

* Roman Garber, ur. Zlatni jubilej ZNS: 1919. – 1969. Zagreb: Zagrebački nogometni savez, [1969.], str. 27 i 76
* Hrvatski nogometni savez 1912-1992 80. obljetnica, Zagreb [1992.], str. 232
* NK Maksimir: "Hajduk" Zagreb Arhivirano 2008-09-30 na Wayback Machine-u
**Kuševac** je mjesto u Osječko-baranjskoj županiji, u sastavu grada Đakova.

Politika
--------

U naselju djeluje Vijeće mjesnog odbora Kuševac, koje zastupa interese mjesta u Gradu Đakovu. Vijeće Mjesnog odbora sastoji se od pet članova.

Kultura
-------

Od rujna 2007. u mjestu djeluje KUD "Kuševac", koji je u kratko vrijeme okupio velik broj članova.

Šport
-----

U Kuševcu djeluje  NK Torpedo, osnovan 1969. godine. Klub se trenutno natječe u 1. županijskoj ligi. Najveći uspjeh klub je postigao sredinom 90-ih prošlog stoljeća kada je nastupao u 3. HNL-Istok

Obrazovanje
-----------

* OŠ Josipa Antuna Čolnića - prva četiri razreda osnovne škole nastavu pohađaju u područnoj školi Kuševac. Školska zgrada je izgrađena 1999. godine. Viši razredi putuju u Đakovo.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine u Kuševcu živi 953 stanovnika.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Izvor
-----

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Kuševac (Đakovo)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Telepacija** je sposobnost razmjene misli između dviju osoba bez posredovanja poznatog medija. 

Iako su postojala istraživanja, nije utvrđeno njeno postojanje stoga nije priznata od strane znanosti. Vise pokusaja je bilo da se razotkrije istina.

Iako je koncept telepatije nazočan u ljudskoj povijesti od njenih samih početaka, riječ telepatija (grč. *tele* = udaljenost, daljina; *pathe* - osjećaj) uvodi se tek pred kraj 19. stoljeća, točnije 1882. godine, kada se na engleskom sveučilištu Cambridge putem donacija osniva Društvo za psihička istraživanja, koje ima za cilj na znanstveni način proučavati psihičke i paranormalne fenomene kako bi utvrdili istinu o njima.

Društvo je odmah podijeljeno na šest odjela ovisno o grani paranormalnih pojava kojima su se bavili. Tako su nastali odjeli za telepatiju, mesmerizam, iluzije i pojave duhova, fizičke fenomene povezane s osjetilima te odjel za povijest svih tih fenomena. Tri godine kasnije osniva se i Američko društvo za psihička istraživanja.

John E. Coover, psiholog sa Stanfordskog sveučilišta gotovo dvadeset i pet godina kasnije prvi put izvodi eksperimente s telepatskim vježbama pogađanja karata. Te karte su bile napravljene tako da je šansa da se pogodi određena karta iznosila 1:160.

Zenerove karte
J. B. Rihne sa sveučilišta Duke napravio je špil od dvadeset i pet karata s pet različitih simbola. Svaki se simbol nalazio na pet karata, a redom su to bili *krug*, *plus*, *valovite linije*, *kvadrat* i *petokraka zvijezda*. Te karte bile su poznate i pod nazivom **Zenerove karte**.
Za ostale osobe s istim imenom, v. Branko Ružić (političar) (razvrstavanje).

**Branko Ružić** (14. decembar 1975, u Zemun) je srpski političar, ministar državne uprave i lokalne samouprave u Vladi Srbije, bivši ministar bez portfelja zadužen za Evropske inegracije u Vladi Republike Srbije i član Socijalističke partije Srbije.

Diplomirao je na Fakultetu političkih nauka, smer za međunarodne odnose, gde je u periodu od 1996. do 1999. godine na Fakultetu političkih nauka obavljao funkciju prodekana studenta. 

U sazivu Narodne skupštine Republike Srbije od 2008. do 2012. godine je narodni poslanik i predsednik Poslaničke grupe SPS-JS, kao i član stalne delegacije Narodne skupštine Republike Srbije u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope, gde je bio član Političkog komiteta i član Komiteta za ljudska prava.

Od marta 2001. do decembra 2002. godine obavljao je funkciju portparola SPS. U periodu od aprila 2000. do decembra 2002. godine bio je predsednik omladine Socijalističke partije Srbije. Od januara 2001. do decembra 2003. godine bio je poslanik u Republičkom parlamentu. 

Od 2004. do 2006. godine poslanik u parlamentu Državne zajednice Srbija i Crna Gora. Od marta 2004. godine član je Odbora za evropske integracije Skupštine Državne zajednice Srbija i Crna Gora i član Parlamentarne skupštine Saveta Evrope u Strazburu od aprila 2004. godine. 

Predsednik je Izvršnog odbora Glavnog odbora od 3. decembra 2006. godine na sedmom kongresu Socijalističke partije Srbije.

Obavljao je funkciju predsednika Poslaničke grupe Socijalistička partija Srbije do rekonstrukcije Vlade Srbije u avgustu 2013. godine kada je izabran za Ministra bez portfelja zaduženog za evropske integracije.

Bio je Potpredsednik Fudbalskog kluba Partizan do septembra 2013. godine. 

Po nacionalnosti Srbin.

Govori engleski jezik. Oženjen je Anom i ima sina Milutina i ćerku Elenu.
**Parlament Fidžija** (engleski: *Parliament of Fiji* / fidžijski: *Palimedi* / hindski: *Sansada*) je jednodomno zakonodavno tijelo Republike Fidži. Utemeljen 1970. godine, Parlament Fidžija je inicijalno bilo dvodomno tijelo sastavljeno od Senata (gornji dom) i Predstavničkog doma (donji dom), ali je donošenjem novog Ustava 2013. godine reformiran kao jednodomno tijelo. 

Prema Ustavu, Parlament Fidžija broji 50 zastupnika, s tim da izborno povjerenstvo prije svakih izbora ima dužnost, prema Ustavu, analizirati broj zastupnika te ga po potrebi povećati ili smanjiti. Aktualni saziv Parlamenta broji 51 zastupnika (plus predsjednika Parlamenta). Parlament predvodi Premijer, koji ujedno uživa i podršku parlamenta kao čelnik izvršne vlasti. S druge strane, Parlament izabire premijera, ali i vlastitog predsjednika te Predsjednika Republike. Po principu odgovorne vlade, premijer i njegov kabinet odgovorni su Parlamentu.

Vanjske veze
------------

* Parliament of Fiji Live Streaming
* Fiji Government Online Portal Arhivirano 2020-12-08 na Wayback Machine-u
* Official Website of the Parliament of Fiji

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 310519895
* LCCN: n50009314

 |
Dr. **Pero Vukota** (Dubrovnik, 1923. – Argentina, 1994.), u Madridu studirao ekonomske i političke znanosti (1947.–1951.) gdje je i doktorirao radnjom *Formas estatales en los Balcanes*. Ocijenivši da je ta disertacija vrijedna, objavilo ju je kao knjigu Društvo međunarodnih i kolonijalnih studija god. 1951. Knjiga je pozitivno recenzirana u uglednim madridskim dnevnicima ABC i Hoja de Lunes te u časopisima Oriente i Politica internacional (Madrid). Na nju su se osvrnuli dnevnici i revije u Francuskoj, Portugalu, Italiji i Njemačkoj. U hrvatskom časopisu na španjolskom Studia croatica objavio niz znanstvenih radova o hrvatskoj i balkanskoj problematici, a djeluje i u ustanovi »Instituto Croata Latinoamericano de Cultura« (Buenos Aires). 

Krajem 1950-ih ušao je u krug inicijativnog odbora časopisa *Studia croatica*, zajedno s kolegama, od kojih su neki bili visoki ustaški dužnosnici, koji su se uspjeli dokopati Argentine. Taj Odbor tvorili su: Ivo Bogdan, dr Anđelko Belić, dr Milan Blažeković, dr Ivo Huehn, Branko Kadić, Srećko Karaman, braća Latković (dr Božidar i dr Radovan Latković), dr Mato Luketa, dr Franjo Nevistić, Vinko Nikolić, Ivo Rojnica(kasnije su im se pridružili Danijel Crljen, Vjekoslav Paver i Ljeposlav Perinić).

Pisao je za Hrvatsku reviju.

Izvori
------

* Gojko Borić: Hrvati u Madridu Arhivirano 2010-12-22 na Wayback Machine-u, Hrvatska revija br. 1/2010.

1. ↑  „Hrvati u Argentini, sa portala Croatian Information Centre, pristupljeno 6. rujna 2010.". Arhivirano iz originala na datum 2008-04-10. Pristupljeno 2014-07-26.

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s internetskih stranica Matice hrvatske. Vidi dopusnicu Matice hrvatske.
Poljoprivredno–veterinarska i prehrambena škola u Sarajevu
**Ženska gimnazija u Sarajevu**, danas Poljoprivredno–veterinarska i prehrambena škola, nalazi se na lijevoj obali Miljacke u neposrednoj blizini Drvenija mosta. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 4. do 6. juna 2012. godine u Sarajevu, donijela je odluku da se zgrada proglasi za nacionalni Nacionalni spomenik BiH. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo.

Historija
---------

Zgrada Ženske gimnazije kod Drvenija mosta izgrađena je prije 1898. godine po projektu Hansa Niemeczeka za potrebe austrougarske Vojne komande. Dograđena je 1899. godine prema zapadu, u istome neorenesansnom stilu, po projektu Josip Vancaša. U istoj ulici Terezija, Ludwig Huber projektovao je godine 1900/01 zgradu "Filipovića kasarne", tako da su u tri godine završena dva značajna vojno–komandna objekta austrougarske vojske na potezu od Bistrika do Drvenija mosta.

Djeci ženskog pola do 1909. godine nije bio dopušten redovan upis u Realnu gimnaziju u Sarajevu, smještenu u zgradi na suprotnoj obali Miljacke, već su ženska djeca mogla dobiti status *hospitanata ili privatista*, odnosno polagati ispit na kraju školske godine. Redovno pravo upisa u gimnaziju u Sarajevu djevojke su dobile tek nakon završetka Prvog svjetskoga rata, početkom školske 1919/20. godine

Nakon završetka Prvog svjetskog rata, 1919. godine u zgradu je prvobitno smješten Državni erar, a 1923. godine je smještena Ženska gimnazija. Već u drugoj godini broj učenica je narastao na 500, a bilo je 40 nastavnica, s tim da je kasnije otvorena mogućnost upošljavanja profesora muškoga spola. Neposredno prije Drugog svjetskoga rata, ženska gimnazija je po broju đaka bila među najvećim ustanovama u zemlji, s obzirom da se u njoj školovalo oko 1500 učenica. Broj maturantkinja se godišnje kretao između 30 i 40, a neposredno pred Drugi svjetski rat taj broj se popeo na 80.

Tokom druge polovine XX stoljeća objekt ne mijenja funkciju, ali je umjesto Ženske gimnazije otvorena Poljoprivredno–veterinarska i prehrambena škola, koja je i danas aktivna.

Godine 2003. izvršena je adaptacija podrumskih prostorija škole uz pomoć njemačke organizacije "Handwerkskammer Koblenz". Tom prilikom su izgrađeni savremeni sadržaji za praktičnu nastavu: opremljene su prostorije za uzgoj gljiva, prostorija za preradu mesa, pekara, a otvorene su prodavnica i školska menza. Na sjevernoj strani je otvoren novi ulaz koji povezuje Drvenija most sa školskom menzom.

Opis
----

Ženska gimnazija u Sarajevu ima približno pravougaonu osnovu dimenzija 36,50 x 27,00 m. Spratnost iznosi Sut+P+3+tavan, visina do krovne strehe 19,70 m, a do sljemena krova iznosi 23,90 m. Po stilskome određenju građevina se može svrstati u objekte građene u neorenesansnom duhu, i tokom postojanja dograđivana i mijenjala namjenu.
**Artur Keršner** (sh. *Artur Kerschner*; Donji Miholjac, 10. novembar 1912 — Kastiljon de la Plana, 14. jul 1938), jugoslovenski komunista i učesnik Španskog građanskog rata.

Biografija
----------

Rođen je 10. novembra 1912. godine u Donjem Miholjcu, u jevrejskoj porodici. Osnovnu i nižu srednju školu završio je u rodnom mestu (1922-1926). U srednjoj školi upoznao se s idejama cionizma i bio njihov zagovarač sve dok se nije upoznao s marksizmom. Nakon srednje škole se preselio u Zagreb gde je završio Treću realnu gimnaziju (1927-1931), a od 1932. do 1935. studirao je na Veterinarskom fakultetu. Godine 1934, u Zagreb su mu se doselili roditelji i brat. Kada je tokom ljetnih praznika dolazio u rodni kraj, u posetu rođacima u Orahovici, tamo je zajedno sa Robertom Domanijem organizovao marksističke kružoke.

Član SKOJ-a postao je 1930, a član Komunističke partije Jugoslavije 1932. godine. Na fakultetu je bio drugi sekretar partijske organizacije i instruktor radničkih ćelija i marksističkih obrazovnih kružoka na periferiji Zagreba. Bio je uhapšen 1935. godine, ali je ubrzo pušten iz zatvora zbog nedostatka dokaza. Nakon toga je po direktivi KPJ pobegao ilegalno u Austriju, a zatim u Čehoslovačku. Jugoslovenska policija ubrzo je izdala teralicu za njim. U Pragu i Brnu je nastavio studije veterine i ubrzo se povezao sa jugoslovenskom grupom komunista studenata.

### Španski građanski rat

Po izbijanju Španskog građanskog rata 1936, prijavio se u Čehoslovačkoj za dobrovoljca i zajedno s grupom Jugoslovena krenuo preko Pariza u Španiju. Po dolasku u Internacionalne brigade, isprva je radio kao veterinar, a zatim i kao politički funkcioner u bataljonu „Đuro Đaković". Obavljao je i mnoge druge dužnosti na frontu i u pozadini.

Borio se na Aragonskom frontu 1938. godine, kada je poginuo 14. jula kod reke Ebro, na brdu Penjamarko, u blizini grada Kastiljon de la Plana. 

Oca su mu u Drugom svetskom ratu 1941. ubile ustaše u logoru Jasenovac. 

Godine 1964, u krugu Veterinarskog fakulteta otkrivene su tri biste studenata-španskih boraca, među kojima i ona posvećena Keršneru.

Literatura
----------

* *Krv i život za slobodu - slike iz života i borbe studenata iz Jugoslavije u Španiji*. Udruženje španskih boraca, Beograd 1969. godina.
**Quaraí** je grad od 20,860 stanovnika i općina od 23,500 st. na jugu Brazila u Saveznoj državi Rio Grande do Sul.

Geografske karakteristike
-------------------------

Quaraí se prostire duž desne (sjeverne) obale Rijeke Quaraí, prekoputa urugvajskog grada Artigas, sa kojim je od 1968. povezan most Concórdia dužinim 750 metara.
Od svog administrativnog centra Porto Alegra je udaljen 590 km jugozapadno.

Historija
---------

Nukleus današnjeg grada nastao je 1816. u vrijeme borbi za teritorij Bande Oriental (današnji Urugvaj) između portugalskih snaga iz Brazila i španjolskih iz Vicekraljevstva Río de la Plata, kad se na desnoj obali utaborio *José de Abreu* sa svojih 200 vojnika.

Do 1858. je izrastao u utvrđeno mjesto sa garnizonom na tad uvrđenoj granici između Brazilskog Carstva i Urugvaja.
Te iste godine postao je sjediše parohije *São João Batista de Quaraí* (Sveti Ivan Krstitelj od Quaraja)

Službeno je osnovan zakonom br. 972 u aprilu 1875. nakon tog je 1890. zakonom br. 150 proglašen gradom.

Privreda i transport
--------------------

Današnji Quaraí je centar - stočarsko-ratarskog kraja, poznatog po riži koja se sadi na 8,500 hektara
Za ekonomiju grada važna je prekogranična trgovina.

Kao raskršće državnih cesta N°377 i N°293 dobro je povezan sa gradovima u Brazilu.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*História*" (portugalski). Prefeitura de Quaraí. Arhivirano iz originala na datum 2023-11-26. Pristupljeno 23.11.2023.
2. 1 2 3 4  „*Quaraí Municipality in South Region*" (engleski). City Population. Pristupljeno 23.11.2023.
3. 1 2 3 4  „*Rio Grande do Sul State of Rio Grande do Sul*" (engleski). City Population. Pristupljeno 23.11.2023.
4. 1 2 3 4  „*Dados do Município*" (portugalski). Prefeitura de Quaraí. Arhivirano iz originala na datum 2023-12-01. Pristupljeno 23.11.2023.

Vanjske veze
------------

***Quaraí*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Prefeitura de Quaraí* ()
Koordinate: 42° 9′ 59" SG Š, 19° 19′ 33" IGD

**Skadarsko jezero** je najveće jezero u Crnoj Gori i na Balkanskom poluostrvu, površine 369,7 km² (od toga Crnoj Gori pripada 221,8, a Albaniji 147,9 km²). Dužina mu je od Vranjine do Skadra 40 kilometara, a širina na nekijem mjestima 14 kilometara. Dubina od 4 do 6 metara, a sve dalje što se ide ka zapadnome brijegu još je veća. Prema godišnjim dobima mijenja veličinu, a vode prima iz mnogo rijeka. Otiče rijekom Bojanom u Jadransko more.

Jezero je puno ostrva i poluostrva na kojima se nalaze tragovi istorije i vrijedna kulturna baština: Žabljak (15. v.) - prijestonica nekadašnje Zete, Lesendro - tvrđava na stijeni usred jezera, tvrđava Grmožur. Bistra voda i očuvani ambijent omogućili su razvoj izuzetno bogatog eko-sistema. Ovo je jedino stanište pelikana na jugu Evrope. 

Na obali jezera nalazi se mali gradić - Rijeka Crnojevića. U blizini su ostaci grada Oboda gdje je bila smještena štamparija u kojoj je 1494. godine štampana prva knjiga u ovom dijelu Evrope Oktoih.

Jezero je mijenjalo veličinu tokom historije, Dioklitijsko jezero u 11. stoljeću je bilo znatno manje. Pred II svjetski rat se razmišljalo o isušivanju jezera radi dobijanja obradive površine.

Galerija
--------

* Skadarsko jezero 1920. godineSkadarsko jezero 1920. godine
* Ostrvo i tvrđava GrmožurOstrvo i tvrđava Grmožur
* Jezerske župe XI vijeka. Jezerske župe XI vijeka.
* Dioklitijsko jezero u XI vijeku. Dioklitijsko jezero u XI vijeku.

Povezano
--------

* Nacionalni park Skadarsko jezero
* Ribe sliva Skadarskog jezera
Oznaka čina *General-pukovnika* (ОF-9) u Vojsci SrbijeKopnene vojske Vazduhoplovstva i protivvazdušne odbrane
**General-pukovnik** je u Vojsci Srbije bio najviši generalski čin, dok je sada to čin generala. U armijama mnogih zemalja u istom rangu je sa činom general-lajtanta, odnosno trećim generalskim činom ili sa činom generala sa četiri zvezdice.

Čin general-pukovnika prvi put je ustanovljen u Francuskoj u XVI veku. U srpskoj vojsci i Vojsci Kraljevine Jugoslavije nije postojao ali je korišćen odgovarajući čin armijskog generala. Tokom Narodnooslobodilačkog rata u NOV i POJ uveden je 1. maja 1943. godine i kao takav postojao je i u Jugoslovenskoj narodnoj armiji, Vojsci Jugoslavije i Vojsci Srbije i Crne Gore.

U ratnoj mornarici čin general-pukovnika odgovara činu admirala.

Vidi još
--------

* Činovi Vojske Srbije
* Činovi u Vojsci Jugoslavije
* Činovi u JNA

Vanjske veze
------------

* Činovi Vojske Srbije[*mrtav link*]

Izvori
------

* *Vojna enciklopedija*, Vojnoizdavački zavod, Beograd, 1981.
Richterovi neboderi na Slavonskoj aveniji, Zagreb.
**Richterovi neboderi**, poznati i pod nazivom **Rakete**, tri su stambene zgrade u zagrebačkom kvartu Trnje, izgrađene u brutalističkom stilu (adresa *ul. Lavoslava Ružičke/ul. Slavonska Avenija*). 

Nacrt za zgrade izrađen je 1960-ih godina prema projektu studija Centar '51 arhitekata Berislava Šerbetića, Ljube Ivete, Vjenceslava Richtera i Olge Korenik. Izgradnja nebodera bila je završena 1968. godine. Prvotni projekt je nakon potresa u Skoplju 1963. bio modificiran kako bi zgrade izdržale potencijalni potres na svom području.

Najviša od tri zgrade visoka je 70 metara. U početku su sva tri nebodera trebali biti iste visine, ali je uočeno kako dva vanjska presjecaju put TV i radio-odašiljačima, pa su sagrađeni do primjerene visine.

Povezano
--------

* Kockica
* Vjesnikov neboder
* Zagrepčanka

Izvori
------

1. ↑  Zagrebacki.info: Rakete Arhivirano 2014-03-06 na Wayback Machine-u, preuzeto 2. ožujka 2014.
2. 1 2  Članak na portalu Soundset.hr Arhivirano 2015-09-24 na Wayback Machine-u, preuzeto 2. ožujka 2014.
**Rumst** je grad i općina od 15,146 stanovnika na sjeveru Belgije u Flandrijskoj regiji u Provinciji Antwerpen.

Geografske karakteristike
-------------------------

Rumst leži pored ušća rijeka Dijle i Nete koje nadalje formiraju rijeku Rupel. udaljen 15 km južno od Antwerpena, pa je danas zapravo samo predgrađe tog grada.

Historija
---------

Rumst je nova općina formirana tek 1976. ujedinjenjem dotadašnjih općina *Reet*, *Rumst* i *Terhagen*, nazvana je po najvećoj Rumst.

Svaka je imala vlastitu historiju, dok su Reeta i Rumst vrlo stara naselja koja sežu do Rimljana, Terhagen je puno mlađi, sve do 1874. pripadao je Rumstu. U novija vremena sva tri su bila industrijska predgrađa Antwerpena. Mjesta sa ciglanama, brodogradilištima i pogonima 
obućarske industrije. Danas su pretežno orjentirana na povrtlarstvo.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Rumst in Antwerpen*" (engleski). City population. Pristupljeno 20.03. 2021.
2. 1 2 3  „*Historiek en situering gemeente Rumst*" (nizozemski). rumst. Arhivirano iz originala na datum 2022-01-05. Pristupljeno 20.03. 2022.

Vanjske veze
------------

***Rumst*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Rumst* (službene stranice) ()
**Piksel** (eng. *pixel*), izvedenica je od eng. "*picture element*" - što znači *element slike*. Piksel je naime, najmanji grafički element slike, specifičan za bitmap slike - u suprotnosti od slika vektorske grafike. Slike, da bi se pretvorile u digitalni oblik, moraju se spremiti kao niz bitova, odnosno bajtova (kao, npr. u digitalnim fotoaparatima), zbog čega se mora "prevesti" u više manjih dijelova od kojih je svaki određene boje. Ti dijelovi zovu se pikseli i količina istih u pojedinoj slici (između ostalog) određuje kvalitetu slike, ali direktno utječe i na veličinu datoteke na disku, a i na stvarne dimenzije (širina i visina slike).

Kompletna informacija o pikselu sadrži položaj piksela na zaslonu (koordinate po širini X i visini Y), nijansu boje i intenzitet osvijetljenosti.

U color sustavu piksel je sastavljen od podpiksela - točkica osnovnih boja (crvena, zelena i plava - R,G,B) od kojih se različitim sjajem (intenzitetom) pojedinih podpiksela kombinira željena nijansa boje.

Broj mogućih nijansi definiran je "dubinom boje". Standardni stupnjevi dubine boje su:

* **16** boja
* **256** boja
* **16 bitna** boja (sadrži tisuće nijansi)
* **24 bitna** boja (sadrži milijune nijansi)

Broj piksela od kojih je sastavljena slika definiran je razlučivošću. Proizvođač definira optimalnu i maksimalnu razlučivost zaslona, a ostale moguće standardne razlučivosti zavise od grafičke kartice. Veća razlučivost rezultira preciznijim razlaganjem detalja, većom oštrinom crtanja, većim obuhvatom objekata koji će stati u prostor zaslona i većom "izvornom veličinom" (100%) slike. Za dojam oštrine bitna je veličina piksela, odnosno razmaka među dijagonalno susjednim podpikselima iste boje. Ta se vrijednost kreće oko 0,25 mm (manje je bolje). Ipak, na dojam oštrine utječu i druge okolnosti.

Kod LCD zaslona optimalna je maksimalna razlučivost, tj. kod najveće razlučivosti najveća je jasnoća slike. Kod manjih razlučivosti "nominalni" pikseli se interpoliraju iz stvarnih piksela, što zamućuje sliku, tj. slika na LCD zaslonu ima najbolju oštrinu jedino na najvećoj rezoluciji.

Dok je kod računalnih zaslona piksel kvadratičan, kod televizorskih zaslona je pravokutan, tj. različitih dimenzija u horizontalnom i vertikalnom smjeru. Zbog toga je pri prijenosu video sadržaja s drugih uređaja (kamera, PC) u televizor ili obratno potrebna odgovarajuća prilagodba, koju codec (rutina za pretvorbu jednog audio/video formata u drugi) obavlja automatski.

nk
**Sachsen-Coburg i Gotha** je ime njemačke porodične dinastije koja je svoj zenit imala u 19. vijeku kad su njeni članovi postali monarsi u Belgiji, Portugalu, Ujedinjenom Kraljevstvu Velike Britanije i Irske i i Bugarskoj.

Historija
---------

Historija te dinastije seže do Dinastije Wettin; iz bavarskog Coburga, čiji su članovi bili kneževi izbornici Elektorata Saksonija od 1423. do 1547. Nakon grananja dinastije u 16. vijeku Albertinska grana Dinastije Wettin zadržala je kao domene manje grofovije na granici Bavarske i Tiringije; Sachsen-Weimar, Sachsen-Coburg, Sachsen-Eisenach, Sachsen-Altenburg.

Nakon brojnih podjela i okrupnjavanja - 1826. stvoreno je dvojno Vojvodstvo Sachsen-Coburg i Gotha vojvode Ernsta I koji se smatra osnivačem nove dinastije.

Ernstov brat Leopold postao je 1831. belgijski kralj, a sin Albert se 1840. oženio britanskom kraljicom Viktorijom i tako postao predak pet narednih britanskih monarha, koji su u Prvom svjetskom ratu promjenili ime u Dinastiju Windsor.

Ernstov rođak Ferdinand oženio se 1836. sa portugalskom kraljicom Marijom II i tako postao osnivač portugalske grane dinastije koja je vladala Portugalom od 1853. do 1910.

Četvrti član te dinastije Ferdinand Maximilian postao je 1887. bugarski knez, a od 1908. i kralj Kraljevine Bugarske pa su on i njegov sinovi vladali tom zemljom do 1946.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*The Ducal House History*" (engleski). Ducal House of Saxe-Coburg and Gotha. Pristupljeno 19.03.2024.
2. 1 2 3 4  „*Wettin dynasty*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 19.03.2024.

Vanjske veze
------------

***Sachsen-Coburg-Gotha (dinastija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Stiftung der Herzog von Sachsen-Coburg und Gotha’schen Familie* Arhivirano 2013-09-28 na Wayback Machine-u ()
***Okovani šoferi***, u SSSR prikazan pod naslovom ***Jedini put*** (rus. *Единственная дорога*) je sovjetsko-jugoslavenski ratni film snimljen u režiji Vladimira Pavlovića i premijerno prikazan početkom 1975. godine. Radnja se događa u Jugoslaviji za vrijeme Drugog svjetskog rata tokom tri dana u proljeće 1944. godine i prikazuje kako partizani nastoje spriječiti dostavu goriva za njemačke oklopne snage, a istovremeno spasiti zarobljene crvenoarmejce koje Nijemci pri tome koriste kao živi štit. Film je djelomično sniman u karpatskim oblastima Zapadne Ukrajine.

Radnja
------

Partizani napadaju dugačku kolonu nemačkih kamiona koja vozi benzin na front. Operacija je teška jer su Nemci vezali zarobljene sovjetske vojnike za točkove. Cilj je da se zaustave nemački kamioni i spase svi zarobljenici što nije nimalo lako.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Veljko Mandić | Kosta |
| Dušan Janićijević | Javor |
| Vladimir Popović | Srećko |
| Dragomir Bojanić Gidra | Kuznjec |
| Tatjana Sidorenko | Ljuba |
| Lev Durov | Petrov |
| Boris Rudnev | Boner |
| Aleksandar Aržilovski | Jeržov |
| Gleb Striženov | Kalenič |
| Vladimir Visocki | Solodov |

Spoljašnje veze
---------------

* *Okovani šoferi* na sajtu IMDb
**Schemenlaufen** (njemački za „pokrenute prikaze") je karnevalska procesija koja se svake četiri godine održava u Imstu (Austrija) tijekom pokladne nedjelje (*fasnacht*, tj. mesopust) prije Čiste srijede kojom započinje korizma.

Maska Rollera u Oberrheinskom muzeju europskih maski. Desno je maska Schellera.
Sastoji se od procesije maskiranih plesača u parovima od kojih jedan nosi rotirajuća zvona (*Roller*), a drugi velika zvona teška do 35 kg (*Scheller*). Zajedno oni izvode poseban ples skokova i izvijenja pri čemu zvona tvore mješavinu visokih i dubokih tonova. Ukupno učestvuje 45 ovakvih parova, u pratnji brojnih drugih maski koji lagano imitiraju njihov ples (*Laggeroller i Laggescheller*). Od njih se ističu brojne maske koje laganim udaranjem ili prskanjem vodom stvaraju prostor za procesiju među publikom (*Spritzer*), te djevojka koja u publiku baca mirisni puder (*Kübelemaje*). Tu su također i dimnjačari (*Kaminer*) koji zadivljuju publiku odvažnim penjanjem na kuće uz pomoć višedijelnih ljestava, te bijeli i smeđi medvjedi (*Bärenbande*) koji pokazuju svoju snagu ili vještice koje vrište na publiku u pratnji benda koji svira disonantne melodije.

Imsterski festival traje od ranog jutra do oko 18 sati, a učestvuju samo muškarci koji, prema običaju utjelovljuju i muške i ženske osobine, dok su njihove žene, kćerke i djevojke zadužene za kostime. Schemenlaufen ujedinjuje sve stanovnike grada u zajedničkom cilju, organiziranju karnevala u duhu dugotrajne tradicije. Svi stanovnici Imsta, a osobito žene, se obrazuju u tehnikama pravljenja kostima za *schemenlaufen*, dok lokalni kovači kuju zvona. Tradicionalno umijeće rezbarenja drvenih maski se prenosi unutar obitelji, s koljena na koljeno, ili putem posebnih tečaja.

Ovi pokladni običaji su se očuvali iako ih je u nekoliko navrata zabranila katolička Crkva. God. 2012. Imsterski Schemenlaufen upisan je na popis nematerijalne svjetske baštine.

Izvori
------

1. 1 2  Schemenlaufen, the carnival of Imst, Austria na službenim stranicama UNESCO-a () Preuzeto 11. prosinca 2012.

* *Feste im Alpenraum*, Migros-Genossenschafts-Bund (Hrsg.), Zürich 1997. str. 77. ISBN 3-9521210-0-2

Vanjske veze
------------

* Popis nematerijalne kulturne baštine u Austriji Arhivirano 2014-02-22 na Wayback Machine-u ()
* www.fasnacht.at ()

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Austriji |
| --- |
|  | 
Historijski centar Beča • Historijski centar Graza i Dvorac Eggenberg • Hallstatt-Dachstein u području Salzkammerguta • Nacionalni park Nežidersko jezero (zajedno s Mađarskom) • Prahistorijska naselja sojenica oko Alpa (zajedno s 5 drugih alpskih zemalja) • Historijski centar Salzburga • Palača Schönbrunn • Željeznica Semmering • Dolina Wachau
 | Austrijska zastava |
| **Nematerijalna svjetska baština u Austriji**

Sokolarstvo1) • Schemenlaufen, festival u Imstu |
| 
1) Nematerijalna svjetska baština više zemalja  
 |

***Schemenlaufen*** na Wikimedijinoj ostavi
*Azulejo'* (od arapskog *al-zulayj*=*mali kamen*) je ime za keramičke pločice koje su se od 14. vijek nadalje isprva počele koristiti u Španjolskoj a kasnije uglavnom u Portugalu.

Historija i karakteristike
--------------------------

Azuleju su kao način dekoriranja na Pirinejski poluotok donjeli Mauri u 14. vijeku sa Orijenta.
Na početku se to ime odnosilo samo za sjevernoafričke mozaike, ali se kasnije počeo koristiti za kvadratne dekorativne keramičke pločice veličine oko 13 do 15 cm. Tokom 15. i 16. vijeka azulejo pločice su se uvozile iz Španjolske u Portugal, za dekoriranje vjerskihj objekata, kao što je katedrala u [[Coimbra|Coimbri, te na brojnim fasadama privatnih zgrada.

Negdje oko 1550. flamanski umjetnici u Lisabonu pokušali su proizvoditi azulejo, ali se prava manufakturna proizvodnja razbuktala tek za vladavine kraljeva Felipea II i Felipea IV. Za razliku od tog u Španjolskoj, čiji su centri bili Sevilla i Valencia, azulejo se praktički prestao proizvoditi u 16. vijeku.

Portugalci su modu azuleja prenjeli na Azore i Madeiru, a početkom 17. vijeka i u Brazil. Vremenom su azuleji proizvedeni u meksičkoj Puebli postali najcjenjeniji po Latinskoj Americi.

Oltar napravljen od azuleju pločica
Na samom početku proizvodnje u Portugalu, to su bile jednobojne pločice sa geometrijskim uzorcima šahovske ploče.
Od 15. vijek to su višebojne pločice sa renesansnim motivima, a u doba baroka prave slike s mitološkim i sakralnim temama.

Na vrhunca popularnosti azuleja (otprilike 1690. do 1750.), brojni vanjski i unutrašnji zidovi portugalskih kuća bili su obloženi azuleju pločicama.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*azulejo art tile*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 7.04.2024.
2. 1 2 3  *azulejos „*azulejos*"* (Hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMK. Pristupljeno 7.04.2024.

Vanjske veze
------------

***Azulejo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *azulejos* ()
* *Museu Nacional do Azulejo* ()
**Stari grad Ključ** nalazi se u opštini Gacko, na krajnjem jugozapadnom obronku planine Babe, pod Rudim brdom (1.167 m). Desetak kilometara istočno, na odvojku ka Ključu sa ceste Gacko-Trebinje, blizu Stepena, nalazi se Cernica, čija je istorija tijesno povezana sa ovim gradom.

### Istorija

Krajem 12. stoljeća stvorena je Srpska nezavisna država pod dinastijom Nemanjića, kojoj je pripala i teritorija Huma. Za područje Gacka vezana je epizoda u kojoj je kralj Dragutin 1276. god. na Gatačkom polju pobijedio oca Urpša I, te zasjeo na srpsko prijestolje.

Savladavši 1373. godine župana Nikolu Altomanovića, srpski knez Lazar Hrebeljanović i bosanski ban Tvrtko I Kotromanić podijelili su dio njegovih zemalja. U toj podjeli područje Gacka pripalo je bosanskom banu Tvrtku. Tako se bosanska vlast proširila i na istočni dio Huma.

Jedan događaj koji se desio za života Sandalja Hranića zabilježen je na stećku koji se nalazio oko 1 km jugoistočno od grada, na glavici Ćućenici. Stećak, koji je 1960. godine prenesen u Vojni muzej u Beogradu, dobro obrađen i ukrašen. Isklesana je scena turnira ili borbe dvaju konjanika sa uperenim kopljima. Na istočnoj strani je natpis iz kojeg se doznaje da je Radonja Ratković poginuo pod gradom Ključem u doba vladavine vojvode Sandalja. Natpis glasi: 

> ovdje leži Radonja Ratković. Pogiboh p[o]d gradome Ključeme, za svog g[ospo]d[i]na, vojevodu Sand[a]lja.
> 
>

### Stari grad Ključ

Prvi pisani dokument u kojem se spominje grad Ključ je Povelja Sandalja Hranića od 28. decembra 1410. godine, datis in castro Cluz, a odnosi se na prodaju grada Ostrovice Mlečanima. Grad Ključ se spominje 1426. godine kao prijestolnica velikog vojvode Sandalja i kasnije hercega Stjepana Vukčića Kosače. Sandalj Hranić je pisao u Ključu pismo Dubrovčanima, datirano 8. jula 1429. godine. Također su zabilježeni boravci Sandalja Hranića u Ključu i Cernici u martu i maju 1430. godine. Iz tog vremena je i nekoliko stećaka, od kojih je i stećak, koji je 1960. godine prenesen u Vojni muzej u Beogradu. Nakon smrti Sandalja Hranića 1435. godine trebalo je obnoviti ugovore između njegovog nasljednika Stefana Vukčića Kosače i Dubrovčana. Neki od pregovora vodili su se u Ključu. U aprilu 1443. godine vojvoda Stjepan diktira u Ključu dijaku Vukši potvrdu o prijemu naslijeđa od Jelene, žene Sandaljeve. U širem smislu podgrađe Ključa je bila Cernica, koja se od karavanske stanice razvila u trg sa carinarnicom.

Osmanlije su osvojile grad između septembra 1468. i maja 1469. godine. Poslije potpisanog mira u Sremskim Karlovcima 1699. godine Ključ je postao sjedište kapetanije koja je zauzimala najveće dijelove teritorija današnjih općina Gacko i Bileća, a poklapala se sa teritorijom Cerničkog kadiluka.

Utvrđenje u Ključu napušteno je pred austrougarsku okupaciju.

Stari grad Ključ i Ključka džamija (Džamija Ajnebeg-dede, Džamija ključkih kapetana ili Starica) sa haremom proglašen je za nacionalni spomenik BiH.

Literatura
----------

* Dinić, Mihailo, Zemlje hercega svetog Save u Srpske zemlje u srednjem vijeku, Beograd, 1978, 197-269.
* Kovačević-Kojić, Desanska, Gradska naselja srednjovjekovne bosanske države, IRO "Veselin Masleša", Sarajevo, 1978.
*
**Breza**| 

|  |
| --- |
| [[Datoteka:{{{grb}}}|75px|Grb općine Breza]] |
| ([[Grb općine {{{zvanično ime}}}|Grb]]) |

 |
| [[Datoteka:|163px|Položaj općine Breza u Bosni i Hercegovini]] |
| **Općina** | Breza |
| **Središte općine** | Breza |
| **Površina** | 83 km² |
| **Stanovništvo** - Ukupno  - Gustoća | 15.000180,7/km² |
| **Načelnik** | Munib Zaimović |

Općina **Breza** se prostire na teritoriji od 73 km2. Nalazi se u sastavu Zeničko-dobojskog kantona i graniči sa četiri općine: Ilijaš, Kakanj, Vareš i Visoko.

Historija
---------

Breza kao naselje u historijskim dokumentima se pominje od drugog stoljeća naše ere sa imenom *Hedum Kastelum* (naseljena tvrđava). Bila je sjedište veoma militantnog plemena Desidiata, a iz ovog perioda postoje mnogi važni spomenici (najznačajniji su dvije crkve iz petog stoljeća). 

### Nacionalni spomenici

*Glavni članak: Nacionalni spomenici u Brezi*

Geografija
----------

Prema najnovijim statističkim podatcima broj stanovnika je oko 15.000. Geografski položaj, konfiguracija i kvalitet tla, klima, područje bogato vodom, historijsko naslijeđe, te postojeći ugostiteljski i sportsko-rekreativni objekti, predstavljaju vrijednu perspektivu za razvoj turističke privrede.

U Brezi postoji nekoliko arheoloških mjesta, koja su nažalost neistražena dovoljno.

Naseljena mjesta
----------------

Banjevac, Breza, Bukovik, Bulbušići, Dabravine, Dolovi, Gornja Breza, Izbod, Kamenice, Kolovaj, Koritnik, Laz, Liješće, Mahala, Mahmutovića Rijeka, Nasići, Očevlje, Orahovo, Podgora, Podžupča, Potkraj, Prhinje, Seoce, Slivno, Smailbegovići, Smrekovica, Sutješćica, Trtorići, Vardište, Vijesolići (Vjesolići), Vlahinje, Vrankamen, Vrbovik, Založje i Župča.

Slavni ljudi
------------

* Alija Sirotanović, slavni rudar
* Haris Silajdžić, poznati političar
* Božidar "Božo" Bunjevac, poznati glumac
* Asmir Avdukić, poznati fudbaler
* Gabrijela Hrvat - Jurkić, poznata odbojkašica
* Ružica Brekalo, odbojkašica
* Jasmin Memišević, poznati fudbaler
* Senad Begić, poznati fudbaler
* Vedran Mirković, poznati košarkaš
* Kerim Ahmedspahic, poznati taekwondoista
* Adnan Solak, poznati pjevač
* Zikret Mahmutović, poznati trener odbojke

***Breza (Bosna i Hercegovina)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Općina Breza Arhivirano 2012-01-14 na Wayback Machine-u
* Breza Online
* Opće informacije o Brezi i okolici Arhivirano 2006-06-27 na Wayback Machine-u
* Rudnik mrkog uglja „BREZA"
* Radio Breza
* Lik i delo:Alija Sirotanović
* Titovo doba
**San Isidro** je grad i općina od 292,878 stanovnika na istoku zemlje u Provinciji Buenos Aires

Geografske karakteristike
-------------------------

San Isidro se nalazi pored delte Rio de la Plate, udaljen 28 km sjeverozapadno od centra Buenos Airesa, sa kojim je spojen u konurbaciju u kojoj živi 15,172,700 ljudi.

Historija
---------

Kolonizacija toga kraja započela je nakon što je 1580. osnovan Buenos Aires. U to vrijeme taj kraj bio je znan kao *Costa de Monte Grande*.

Nukleus današnjeg grada niknuo je pored kapelice posvećene madridskom svecu Isidru Labradoru, koju je sagradio *Domingo Acassuso* 1706. 
Nakon tog je 1784. osnovan okrug koji se poklapao sa teritorijem parohije, nešto kasnije - 1816. okrug i naselje dobili su ime San Isidro po svecu.
Početkom 19. vijeka izrastao je kao rezidencijalno a krajem i kao industrijsko predgrađe glavnog grada.

Danas je poznat kao mjesto u kom se nalazi *Internacionalni aerodrom San Fernando* (ICAO: **SADF**), hipodrom, marine i brojni golf i drugi sportski tereni.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*San Isidro in San Isidro (Buenos Aires)*" (engleski). City Population. Pristupljeno 14.11.2023.
2. ↑  „*Argentina: Urban Agglomerations*" (engleski). City Population. Pristupljeno 14.11.2023.
3. 1 2 3 4  „*San Isidro Argentina*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 14.11.2023.
4. ↑  „*San Fernando Buenos Aires*" (španjolski). Aeropuertos Argentina. Pristupljeno 14.11.2023.

Vanjske veze
------------

***San Isidro, Buenos Aires*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de San Isidro* ()
Koordinate: 48° 45′ 00" SGŠ, 18° 19′ 60" IGD
**Uhrovec** je naseljeno mesto u okrugu Banovce na Bebravi, u Trenčinskom kraju, Republika Slovačka.

Geografija
----------

U naselju se nalazi kulturni dom iz 1984. godine, više zgrada i robna kuća iz 70-ih godina dvadesetog veka, kao i Evangelistička crkva iz 1940. godine i renesansni dvorac iz 1613. godine.

Od 1968. godine naselju je pripojeno do tada samostalno naselje Latkovce.

Istorija
--------

Uhrovec leži u južnom delu Stražovskih planina na nadmorskoj visini 258 metara i sa triju strana je opklopljena pošumljenim gorama. Iako je ovaj teren nepogodan za životne uslove bio je nastanjen već u davnoj praistoriji. Najstariji dokumenti koji pominju naselje potiču iz 1258. godine što se ne može smatrati kao datum nestanka već samo kao najstariji pomen ovog naselja.

Od druge polovine 16. veka bili su vlasnici celog ugarskog poseda pripadnici porodice Zai koja je živela sve do Drugog svetskog rata.

Stanovništvo je bilo pre svega poljoprivredno i gajilo se vino u vinogradima i voće u nekoliko poseda koji su ga prerađivali pomoću sušenja. Osim toga tu je bilo i nekoliko ribnjaka.

Postepeno se počeo povećavati broj zanatlija i razvijala se industrija. Nastajala je tekstilna industrija, a posle i proizvodnja stakla. Proizvodi su bili poznati u celom svetu.

U drugoj polovini 19. veka bila je osnovana fabrika za proizvodnju proizvoda od drva koja se kasnije orijentirala za izradu štapova za šetnju. 1875. godine je nastala rezbarska škola koja je bila na nivou akademije.

Uhrovec je poznat i po svojoj protivfašističkoj borbi u Drugom svetskom ratu kada je tu delovala partizanska brigada Jana Žiške pod vođstvom pukovnika Teodora Pola koju je podržavalo stanovništvo cele doline.

Posle Drugog svetskog rata nastaje novi progres u Uhrovcu i razvoj industrije, u prvom redu drvoprerađivačke, zahtevao je novu stambenu izgradnju kao i izgradnju novih ulica, infrastrukture, školskih objekata, sporta, komunikacije i gasifikacije.

Stanovništvo
------------

Prema podacima o broju stanovnika iz 2011. godine naselje je imalo 1.521 stanovnika.

Znamenitosti
------------

* Dvorac Uhrovec, 1613. pregrađen u stilu renesanse,
* Evangelistička crkva iz 1940. godine i
* Utvrđenje Uhrovec, izgrađeno u 13. veku na istočnim gorama naselja

Značajne osobe
--------------

* Aleksander Dupček

Izvori
------

* Uhrovec

Spoljašnje veze
---------------

***Uhrovec*** na Wikimedijinoj ostavi

* Krajevi i okruzi u Slovačkoj ()

| * p
* r
* u
Okrug Banovce na Bebravi (1 + 42) |
| --- |
| **Grad(ovi)** | **Banovce na Bebravi** |
| **Naseljena mjesta** | Borčani  • Brezolupi  • Veljke Drškovce  • Veljke Hljevani  • Veljke Hostje  • Visočani  • Dvorec  • Dježerice  • Dolnje Naštice  • Dubnjička  • Žitna-Radiša  • Zlatnjiki  • Krasna Ves  • Kšina  • Libihava  • Ljutov  • Mala Hradna  • Malje Hostje  • Mjezgovce  • Njedašovce  • Omastina  • Otrhanki  • Pečenjani  • Podlužani  • Pohabani  • Pravotice  • Prusi  • Ribani  • Ruskovce  • Slatina na Bebravi  • Slatinka na Bebravi  • Timoradza  • Trebihava  • Uhrovec  • Uhrovske Podhradje  • Halačovce  • Hornje Naštice  • Huda Ljehota  • Cimena  • Čjerna Ljehota  • Šipkov  • Šišov |
**Viedma** (španjolski: *Lago Viedma*) je glacijalno jezero u argentinskoj Patagoniji pored čileanske granica. 
Prostire se na jugozapadu Provincije Santa Cruz u Nacionalnom parku Los Glaciares.

Karakteristike
--------------

Fotografija jezera iz satelita
Svojom površinom od 1,166 km² Viedma je drugo po veličini stalno jezero koje u cjelosti leži u Argentini. 
dugo je 80 km, a široko do 15 km.

Danas je maksimalno duboko 900 metara , što ga svrstava na 5 mjesto najdubljih jezera na svijetu.
To se desilo jer se glečer Viedma ubrazano topi, od 2014. do danas izgubio 5,5 km² svoje površine

Jezero je nazvano po španjolskom istraživaču *Antoniu de Viedmi*, koji je bio prvi Evropljanin koji je stigao do njegovih obala 1783.

Jezero najviše vode dobija iz *Glečera Viedma* na njegovom zapadnom kraju, taj ogromni glečer širok 5 km, površine 737 km², danas se spustio do jezera.

Obale jezera su strme gotovo bez vegetacije, nastale klizanjem glečera sa planina

Vode jezera Viedma otiču rijekom La Leona u Jezero Argentino, a iz njega Rijekom Santa Cruz Atlantski ocean.

Izvori
------

1. 1 2  „*Lagos y embalses*" (španjolski). Instituto Geográfico Nacional. Pristupljeno 04.11.2023.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Viedma Lake*" (engleski). Academic Accelerator. Arhivirano iz originala na datum 2023-11-04. Pristupljeno 04.11.2023.
3. 1 2 3  „*Patagonia: lago Viedma, el quinto más profundo del planeta*" (španjolski). Cumbres Mountain Magazine. Pristupljeno 04.11.2023.
4. ↑  „*Parque Nacional Los Glaciares*" (engleski). Parque Nacional Los Glaciares. Pristupljeno 04.11.2023.

Vanjske veze
------------

***Viedma (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Viedma Lake* Arhivirano 2023-11-04 na Wayback Machine-u ()
Svijeće u spomen na likvidirani par
**Ján Kuciak** (Štiavnik, 17. maj 1990 - Veľká Mača, 21/25. februar 2018) je bio slovački istraživački novinar. Zajedno sa svojom djevojkom, arheologinjom Martinom Kušnirovoj, je ubijen ubijen hicima iz vatrenog oružja u svojoj kući. Ubistvo, koje se smatra prvim ubistvom novinara u nezavisnoj Slovačkoj i jednim od donedavno rijetkih slučajeva ubistava novinara u Europskoj uniji, je šokiralo javnost, ali i potaklo špekulacije o motivima i nalogodavcima, s obzirom da je Kuciak pred smrt radio na člancima koji opisuju aktivnosti italijanske kriminalne organizacije ’Ndrangheta u istočnoj Slovačkoj vezane uz zloupotrebu fondova EU, ali i povezanost sa članovima vladajuće stranke Smer kao i neke od bliskih suradnika premijera Roberta Fica čija se vlada zbog tih događaja našla pred raspadom.

Vanjske veze
------------

***Ján Kuciak*** na Wikimedijinoj ostavi

* Profil Jána Kuciaka Arhivirano 2018-03-06 na Wayback Machine-u na spravodajskom webe *Aktuality.sk*
* Kondolenčný web

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 4152023682603312052
* LCCN: no2019011786
* ISNI: 0000 0004 9993 7548
* GND: 1153488574
* NKC: hka20191033000

 |