recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Narodni trg u Splitu
**Narodni trg u Splitu** (**Pjaca**) je gradski trg nastao urbanističkim širenjem grada zapadno od *Željeznih vrata* Dioklecijanove palače. Time je izvršeno izmještanje glavnog gradskog trga s istoka na zapad, čime je Peristilu ostala funkcija katedralnog trga (*Piazza del Duomo*), odnosno, glavnog sakralnog trga.

Novi glavni gradski trg oblikovan je na prostoru gdje se nekoć nalazila predromanička crkvica *sv. Lovre*, zbog čega je nazvan **Trg sv. Lovre** (*Platea Sancti Laurentii*). Prvi put se spominje 1225. godine. Bio je obrubljen reprezentativnim zgradama, poput kasnogotičkog kompleksa Kneževa dvora s Komunalnom palačom i vijećnicom te municipalnim kazalištem s tamnicom. Uz zgradu Gradske vječnice nalazi se renesansna palača Karepić iz 16. stoljeća, koja je povezana s vijećnicom lijepim kasnogotičkim duplim prozorima. Taj urbanistički sklop nalazio se sa sjeverne strane trga, dok se na istoku, uz zidine Palače nalazio sklop palača s romaničkom kulom na kojoj je u 15. stoljeću dograđen sat i renesansna loža gradske straže pregrađena u razdoblju baroka. Na suprotnom dijelu Željeznih vrata nalazi se kasnoromanička palača korčulaskog kneza Ćubrijana Žaninića (*Ciprian de Ciprianis*), sa slikovitim kutnim heksaforama na katu i kipom sv. Antuna Pustinjaka iz 1394. godine. Na zapadu, trg je zaokružen u jedinstvenu cjelinu s Nakićevom kućom, građenom u stilu bečke secesije, dok je na jugu omeđen zgradom današnje *Gradske kavane*, zgradom hotela i palačom Pavlović.

Na gradskom trgu bio je i kameni stup za zastavu (*štandarac*), s gradskim grbom i lavom sv. Marka na podnožju, kao simbolima grada i vrhovne vlasti. Štandarac je bio smješten ispred otvorene lože Komunalne palače, a novi se danas nalazi nešto zapadnije.

Nakon naziva *Trg sv. Lovre*, kasnije se zvao **Trg oružja**, po zgradi *Gradske straže* na njemu, a potom **Gospodski trg** (*Plazza dei Signori*) te u konačnici *Narodni trg*.

Godine 1821. gradske vlasti porušile su veći dio sklopa kasnogotičkoga urbanog kompleksa iz 15. stoljeća, uključujući i Knežev dvor, čime je trg dobio svoj današnji oblik.

***Narodni trg u Splitu*** na Wikimedijinoj ostavi
**Otpor!** je bio omladinski pokret u Srbiji koji je revolucionarnim metodama i pomoću zapadne finansijske pomoći vodio borbu za svrgavanje Slobodana Miloševića sa vlasti 2000. godine.

Nastanak
--------

Pokret je formiran u oktobru 1998. godine kao odgovor na nove zakone o univerzitetima i medijima koji nisu odgovarali studentima. U početku, Otpor je imao samo aktiviste na beogradskom univerzitetu. Posle NATO bombardovanja Savezne Republike Jugoslavije, Otpor je započeo političku kampanju protiv jugoslovenskog predsednika Slobodana Miloševića. Širom zemlje, policija je suzbijala aktivnosti Otpora, skoro 2000 aktivista je uhapšeno, neke su i prebili. Tokom predsedničke kampanje u septembru 2000. godine, Otpor je započeo svoju kampanju „Gotov je" izražavajući nezadovoljstvo Miloševićem. Ta kampanja je bila jedan od ključnih poteza koji su doprineli padu Miloševićeve vlade.

Otpor je na vrhuncu svoje delatnosti imao preko 70.000 aktivista.

Politička partija
-----------------

Posle pada Miloševića, pokret je obećao da će suzbijati korupciju. Međutim, izgubio je mnogo aktivista, jer više nije bilo toliko velike mete posle Miloševića, te je sa padom napetosti u društvu opalo i zanimanje za Otpor. Otpor se transformisao u političku stranku, a na parlamentarnim izborima 2003. godine, osvojili su samo 62.116 (1,63%) glasova. Na kraju se Otpor utopio u Demokratsku stranku (na čelu sa Borisom Tadićem) u septembru 2004. godine.

Po ugledu na Otpor, osnovane su mnoge prozapadne organizacije u Gruziji, Ukrajini, Albaniji, oblasti Obrona u Rusiji, Uzbekistanu, Libanu, Hrvatskoj, Kirgistanu, Egiptu.

Strana podrška i uticaji
------------------------

Njujork Tajms je pisao da je Otpor funkcionisao zahvaljujući velikom prilivu novca iz prvenstveno SAD. Samo jedna od američkih organizacija je za rušenje Miloševića odvojila 25 miliona dolara. Od toga je Otpor, kako kažu, potrošio nekoliko stotina hiljada dolara samo u jednoj godini

Danijel Karingart iz Međunarodnog republikanskog instituta tvrdi da im je institut dao 1,8 miliona dolara tokom 2000. godine.

Mnogi antirežimski a ujedno i prozapadni pokreti, imaju slična obeležja poput Otpora, pa se često smatra da ove organizacije imaju logističku podršku iz istog centra sa Zapada.

Neki studenti koji su predvodili Otpor su koristili srpske prevode knjiga Džina Šarpa o mirnom protestu kao teoretsku bazu za svoju kampanju.

Vidi još
--------

* Narodni pokret Otpor u Novom Sadu

Spoljašnje veze
---------------

* O iniciranju studentskog protesta 96/97. i događajima koji su prethodili formiranju Otpora[*mrtav link*]
* Otpor: omladina koja je svrgnula Miloševića
* Svrgavanje diktatora: Otpor
* Od diktature do demokratije, od Džin Šarpa Arhivirano 2006-04-04 na Wayback Machine-u (srpski, engleski)
* Nenasilni borac - Srđa Popović („Politika", 4. decembar 2011)
* OTPOR! – OD STUDENTSKOG POKRETA DO POLITIČKE PARTIJE
**Ilija Milkić** (Zvezdan, 19. februara 1884. – Beograd, 11. februara 1968.), srpski i jugoslovenski komunistički aktivist i političar.

Biografija
----------

Rođen je 19. februara 1884. u Zvezdanu kraj Zaječara. Nakon završetka osnovne škole radio je kao trgovački pomoćnik. Vrlo rano se opredelio za radnički pokret i 1901. bio jedan od osnivača Udruženja trgovačkih pomoćnika u Beogradu. Kao funkcioner Udruženja trgovačkih pomoćnika učestvovao je u avgustu 1903. na osnivačkim kongresima Srpske socijaldemokratske stranke (SSDS) i Glavnog radničkog saveza (GRS). Do početka Prvoga svetskoga rata 1914. bio je učesnik svih kongresa SSDS-a i GRS-a. Jedan je od članova Kontrolne komisije Srpske socijaldemokratske stranke. Zajedno s D. Tucovićem i T. Kaclerovićem bio je delegat SSDP-a na Osmom kongresu Druge internacionale u avgustu 1910. u Kopenhagenu. Od 1910. do 1912. bio je odbornik SSDP-a u beogradskoj opštini.

Za Prvoga svetskog rata boravio je u Francuskoj i Švajcarskoj, gde je počeo da sarađuje s ruskim boljševicima. Nakon izbijanja Oktobarske revolucije bio je među istaknutijim jugoslovenskim pristašama boljševika. Sudelovao je u Ruskom građanskom ratu. Kada je 1919. stvorena Treća internacionala, Milkić je postao prvi predstavnik jugoslovenskih komunista u toj organizaciji.

Učestvovao je na Prvom, Drugom i Trećem kongresu Komunističke internacionale. Od 1920. član je Izvršnog komiteta Komunističke internacionale. Iz Moskve je 1921. otišao u Beč, postepeno se politički pasivizirao i 1924. posve povukao iz političkoga života. Umro je 11. februara 1968. u Beogradu, gde je sahranjen u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju.

Literatura
----------

* Grulović, Nikola. *Jugosloveni u ratu i oktobarskoj revoluciji*. Beograd 1965.
* *Enciklopedija Jugoslavije*, knjiga osma. Jugoslavenski leksikografski zavod, Zagreb 1971.
**Muhu** (estonski: *Muhumaa*, njemački: *Worms*) je jedan od otoka Zapadnoestonskog arhipelaga koji leži u Baltičkom moru, pored sjeverozapadne obale Estonije.

Karakteristike
--------------

Muhu je treći po veličini otok u Estoniji, površine 200 km².

Muhu je dug oko 3,5 km (zapad-istok) i isto toliko širok. 
Dužina obalne crte iznosi 137 417 km. 
Otok je pretežno ravan i niski, najviša točka ima samo 25 metara.

Muhu zajedno sa obližnjim manjim otocima; Kesselaid, Viirelaid, Võilaid i Suurlaid formira ruralnu parohiju Muhu koja ima 1,974 stanovnika

Od kopna je razdvojen tjesnacem Suur, a od otoka Saaremaa plitkim tjesnacem Väike, preko kojeg danas prelazi nasip sa cestom podignut između 1894. -1896.

Obala je razvedena zaljevima; Lõpemeri (sjeverozapad), Pädaste i Kaistu (jug) i Lalli (istok). Najveći rtovi nalaze se na sjevernoj obali, to su; Tammiski, Seanina, Vanasilla, Luutse, Villemi i Ahenda.

Otok Muhu je geološki jedna velika ravna stijena, sa vrlo tankim slojem tla (manje od 2 metra), u čijem su stvaranju važnu ulogu imale sedimentne stijene koje čine njezin sjeverni dio. 
Bazična stijena sastoji se uglavnom od dolomita. 
Obalne livade nalaze se uglavnom u južnom i jugozapadnom dijelu otoka, ponegdje ima i pješčanika, za razliku od tog na zapadu ima ispranih morenskih ravnica.

Na istočnom dijelu otoka nalazi se močvara *Lõetsa* s tankim slojem treseta (885 ha), na jugozapadnom dijelu nalazi se plitko endemsko jezero *Suuremõisa* (13 ha). 
Najduži vodotoci su potoci Soonda (10 km) i Lõetsa (8 km).

Viši dijelovi otoka Muhu izronilii su iz mora prije otprilike 8000 godina..

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Muhu saar*" (estonski). Eesti Entsüklopeediast. Pristupljeno 18. 09. 2021.
2. 1 2  „*Saare andmete kuvamine*" (estonski). Eelis. Pristupljeno 18. 09. 2021.
3. ↑  „*About us*" (engleski). Muhu vald. Pristupljeno 18.09. 2021.

Vanjske veze
------------

***Muhu*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Muhu saar* (`et`)
* *Discover Muhu* (na potalu Muhu)[*mrtav link*] (`en`)
**Mrđenovići** su srpska plemićka porodica, poreklom iz okoline Gackog u Hercegovini, gde i danas postoji selo Mrđenovići koje je po njima dobilo ime. Osnivač porodice bio je Mrđen Ljubibratić koji se pominje 1359. godine kao čuveni trebinjski vlastelin i otac ključkog vojvode Pripca Mrđenovića, po kome se Mrđenovići pominju i kao Pripčići. Mrđenovići su kao izdanak čuvenih trebinjskih i kasnije vojno-graničarskih Ljubibratića bili u službi značajne plemiće porodice Kosača, o čemu svedoče dubrovačke povelje iz 14. i 15. veka. Pod vođstvom gospodara Huma, Vlatka Vukovića Kosače, Mrđenovići su učestvovali u pobedi nad Turcima kod Bileće 1388. Kosovskom boju 1389. Svest o rodbinskim vezama sa Ljubibratićima i Pripčićima, odnosno Pribičićima održala se do danas. Mrđenovići se sa Pripčićima i Bogunovićima na pojedinim mestima nazivaju zajedničkim imenom Milići. Danas su Mrđenovići jedna od retkih srpskih porodica koja je održala prezime još od 14. veka.

Sve varijacije prezimena nastale kroz vreme (Mrđenović, Mrđanović, Mrđa, Mrđen, Mrđan, Mrđenovački) pripadaju istoj gatačkoj vlastelinskoj porodici.

Nakon Turskog osvajanja Balkana Mrđenovići se raseljavaju iz Hercegovine na nekoliko strana, uglavnom ka Krajini, Slavoniji, Baniji, Dalmaciji, a u manjoj meri i u Crnu Goru. Najviše Mrđenovića bilo je na području kod Karlovca i Dvora na Uni. Osim na Baniji, Mrđenovića je bilo i na Kordunu, oko Vojnića i Slunja i u nekim mestima Slavonije. U Okučanima i okolini 1698. popisana su tri domaćinstva Mrđenovića. Dubrovački Mrđenovići su Srbi rimokatoličke veroispovesti, dok su svi ostali pravoslavni i većinom slave Svetog Jovana. Pojedine porodice slave Svetog Georgija a neki i Svetog Arhangela Mihaila. Veliki deo Mrđenovića iz primorskih krajeva je krajem 19. i početkom 20. veka iselio u Ameriku gde su neki prešli u protestante. Kod američkih Mrđenovića javljaju se nove latinične verzije prezimena Mergenovich, Mergen, i sl.

Pojedini Mrđenovići iz Amerike vratili su se za vreme Prvog svetskog rata kao dobrovoljci, od njih potiču beogradski Mrđenovići. Nakon Drugog svetskog rata u procesu kolonizacije jedan deo Mrđenovića preseljen je sa Banije u Bačku, u selo Prigrevica kod Sombora. Toponimi koji su ime dobili po Mrđenovićima sreću se u Hercegovini, Crnoj Gori, Dalmaciji, Bosanskoj Krajini, Baniji i Mačvi.

Mrđenovići su u starini koristili grb Ljubibratića, u moderno vreme pojavljuje se novi grb koji je izradio Centar za istraživanje pravoslavnog monarhizma iz Beograda a čiji je armiger Stevan Mrđenović i njegovi muški potomci.
**Necoclí** je općina od 44,118 stanovnika i grad od 10,955 stan. na sjeveru Kolumbije u 
Departmanu Antioqua.

Geografija
----------

Necoclí se prostire na lijevoj obali karipskog Zaljeva Urabá, udaljen 384 km sjeverno od svog administrativnog centra Medellína.

Historija
---------

Kraj u kom se danas nalazi Necoclí, u pretkolumbovska vremena nastanjivali su ratnički Karibi.

Službeno se računa da je Necoclí osnovan 1978. kad je postao općina, ali njegova historija seže do 1509. kad ga je pod imenom **San Sebastián de Urabá** osnovao španjolski konkvistador Alonso de Ojeda. Njegova kolonija se uspjela održati pod napadima Kariba samo do 1510. onda je napuštena.

Španjolci su ponovno pokušali kolonizirati Necoclí 1535. kad je konkvistador Pedro de Heredia osnovao *San Sebastián de Buenavista*, koji se održao do 1550. Nakon tog su to pokušali katolički misionari 1628. ali su ih Karibi pobili.

Tad je sve do početka 19. vijeka taj kraj prepušten Karibima i gusarima, 1920-ih je izraslo selo koje je do 1960. imalo 1,120 stanovnika.

Današnji Necoclí je ljetovalište na moru i mala lučica

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Necoclí Municipality in Colombia*" (engleski). City population. Pristupljeno 14.1.2023.
2. 1 2 3 4  „*Reseña Histórica*" (španjolski). Alcaldía de Necoclí. Pristupljeno 14.1.2023.

Vanjske veze
------------

***Necoclí*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldía de Necoclí* (Službene stranice grada) (`es`)
| Stari zavjet |
| --- |
| *Judaizam, Protestantizam,Katoličanstvo, Pravoslavlje** Knjiga Postanka
* Knjiga Izlaska
* Knjiga Levitska
* Knjiga Brojeva
* Ponovljeni zakon
* Jošua/Isus Navin
* Knjiga o Sucima
* Ruta
* Prva knjiga o Samuelu
* Druga knjiga o Samuelu
* Prva knjiga o Kraljevima
* Druga knjiga o Kraljevima
* Prva knjiga Ljetopisa
* Druga knjiga Ljetopisa
* Ezra
* Nehemija
* Estera
* Job
* Psalmi
* Mudre izreke
* Propovjednik (Kohelet)
* Pjesma nad pjesmama
* Izaija
* Jeremija
* Tužaljke
* Ezekiel
* Daniel
* Hošea
* Joel
* Amos
* Obadija
* Jona
* Mihej
* Nahum
* Habakuk
* Sefanija
* Hagaj
* Zaharija
* Malahija
 |
| *Deuterokanonske knjige** Tobija
* Judita
* Prva knjiga o Makabejcima
* Druga knjiga o Makabejcima
* Knjiga Mudrosti
* Knjiga Sirahova
* Baruh
* Pismo Jeremije proroka
 |
| *Pravoslavlje** Ezra
* Treća knjiga o Makabejcima
* Ode
* Psalm 151
 |
| *Istočno i rusko pravoslavlje** Ezra
 |
| *Istočno pravoslavlje** Jubileji
* Henok
 |
| uredi |

Nahum/Naum na ruskoj ikoni iz 18. vijekaNahum/Naum na ruskoj ikoni iz 18. vijeka
**Nahum** je jedna od knjiga Biblije, dio Staroga zavjeta. Pripada u proročke knjige i to u skupinu 12 malih proroka (12 kraćih proročkih knjiga u Starome zavjetu). Biblijska kratica knjige je Nah.

Nahum je sedmi od dvanaest malih proroka. Njegovo ime znači "tješitelj". Ne znaju se detalji iz njegova života ni točno vrijeme nastanka ove knjige. Nahum se u Bibliji spominje jedino u ovoj proročkoj knjizi. Ima tri poglavlja. 

Prorok naviješta propast asirskoga grada Ninive, zbog njezina ponosa i zloće. Nahum piše, da je "Jahve spor u gnjevu, ali silan u moći. Ne, Jahve neće pustiti krivca nekažnjena (Nah 1,3) ." Prije Nahuma, prorok Jona je također navijestio propast Ninive, tada su se oni obratili i Bog im je bio milostiv. Ovaj će put doživjeti kaznu, zbog svojih grijeha. Svome izraelskom narodu, Nahum piše riječi utjehe: "Da, Jahve će obnoviti vinograd Jakovljev i vinograd Izraelov (Nah 2,3)." Asirci iz Ninive bili su neprijatelji Izraelaca, osvojili su Kraljevstvo Izrael i velik broj naroda odveli u ropstvo. U nastavku se detaljno opisuje razaranje Ninive, koje se uspoređuje s razaranjem egipatskog grada Tebe 633. pne. koju su razrušili baš Asirci. U povijesti se razaranje Ninive stvarno dogodilo 612. g. pne. kada su je osvojili Medijci na čelu s Kijaksarom i Babilonci s vođom Nabopolasarom .

U hebrejskom originalu, knjiga je pisana u obliku pjesme. U njoj ima metafora i drugih pjesničkih izraza.

Izvori
------

1. ↑  www.hbk.hr/biblija
2. ↑

***Nahum (knjiga)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kaljub** (arapski: قليوب/*Qalyūb*) je grad od 149,737 stanovnika u Egiptu u Muhafazi Kaljubija.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Kaljub* se nalazi na vrhu Delte Nila u Donjem Egiptu, prostire se sjeverno od Kaira, nedaleko od desne obale Nila i mjesta gdje se Nil razdvaja na rukavce Rašid i Damijeta.

Od centra Kaira je udaljen nekih dvadesetak km pa je zapravo samo dio konurbacije *Metropolitanski Kairo* u kojoj živi 20,440,000 stanovnika.

Historija
---------

Dobar dio građevina historijskog centra podignut je od materijala uzetog iz ruševina antičkog Heliopolisa, koji se nalazi nekoliko kilometara jugoistočno. Prvi put je dokumentiran 641. godinu dana nakon Arapske invazije na
Bizantski Egipat, kad je arapski osvajač Amr ibn al-As sagradio most preko kanala kako bi lakše pokorio gradove u Delti.

Kaljub se napatio 1804.- 05. tri godine nakon povlačenja napoleonove vojske iz Egipta, od razularenih mamelučkih vojnika.
Sredinom 19. vijeka Kaljub je izgubio status administrativnog centra muhafaze na račun Benhe.

Današnji Kaljub je industrijsko predgrađe Kaira, grad tekstilne industrije. 
Poznat je po nekoliko starih džamija, od kojih je najimpresivnija Velika džamija iz 1182, potpuno rekonstruirana između 1735.-36. 
On je raskrsnica nekoliko važnih željezničkih pruga u Delti, a kako leži na trasi autoputa Kairo-Aleksandrija, odlično je povezan sa svim većim gradovima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Egypt, Arab Republic of Egypt*" (engleski). City population. Pristupljeno 20.8. 2020.
2. 1 2 3 4 5  „*Qalyūb, Egypt*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 22.08.2020.
3. ↑  „*Largest cities in the world and their mayors*" (engleski). City Mayors. Pristupljeno 22.8. 2020.

Vanjske veze
------------

* *Qalyūb, Egypt* (`en`)
**Kalkanlu** (perz. قالغانلو) je jezero u Ardabilskoj pokrajini na sjeverozapadu Irana, oko 10 km južno od Germija odnosno 75 km sjeverno od Ardabila, te oko 1,5 km od granice s Azerbajdžanom. Smješteno je na sjevernim obroncima Tališkog masiva na nadmorskoj visini od 1673 m. Kalkanlu ima površinu do 1,0 ha, dubinu do 3,0 m i volumen do 15.000 m³. Gotovo je pravilnog ovalnog oblika promjera od 60 m. Njegovom okolicom prevladava bujna vegetacija i snježno-šumska klima (Dsa) s relativno visokom godišnjom količinom padalina. Vodom se opskrbljuje i manjim potocima koji nastaju proljetnim otapanjem snijega, a prilikom visokog vodostaja otječe prema istoku Hankandi-Rudom koji se nadovezuje na Germi-Čaj odnosno Balha-Rud, rijeku kaspijskog sliva. Najbliže naselje koje gravitira jezeru je Hankandi, selo udaljeno 0,2 km prema zapadu.

Veze
----

* Geografija Irana
* Popis iranskih jezera

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kalkanlu** |
Karl Wilhelm Göttling
**Karl Wilhelm Göttling** (19. januar 1793 – 20. januar 1869) bio je nemački klasični filolog.

Život
-----

Rođen je u Jeni kao sin hemičara Johanna Friedricha Augusta Göttlinga (1753–1820). Pohađao je gimnaziju "Wilhelm-Ernst" u Weimaru, a od 1811. studirao je filologiju na univerzitetima u Jeni i Berlinu. Dobrovoljno se prijavio za rat protiv Francuske 1814, a kad je sklopljen mir, nastavio je studije u Berlinu, gde su mu, između ostalih, predavali i Friedrich August Wolf, August Boeckh i Philipp Buttmann.

Od 1816. predavao je u gimnaziji u Rudolstadtu. Godine 1819. postao je direktor gimnazije u Neuwiedu, a 1822. postavljen je za vanrednog profesora filologije na Univerzitetu u Jeni. U Jeni je upravljao i filološkim seminarom (od 1826) i radio u univerzitetskoj biblioteci, da bi 1831. postao redovni profesor. U svom rodnom gradu ostao je do smrti. Nekoliko je puta posetio Italiju, Siciliju, Grčku, kao i druge zemlje, a 1852. pratio je Ludwiga Prellera (1809–1861) i Hermanna Theodora Hettnera (1821–1882) na putu u Grčku i i Carigrad. Umro je u Jeni, u dobi od 75 godina.

Delo
----

Na početku karijere Göttling se posvetio proučavanju nemačke književnosti i objavio dva rada o Nibelunzima: *Über des Geschichtliche im Nibelungenliede* (1814) i *Nibelungen und Gibelinen* (1817). Ipak, najveći deo života posvetio je proučavanju antičke književnosti, naročito grčke. O raznovrsnosti njegovog naučnog zanimanja govore već i naslovi dva njegova dela: *Gesammelte Abhandlungen aus dem klassischen Altertum* ("Sabrani spisi o klasičnoj antici", 2 toma, 1851–1863) i *Opuscula Academica* ("Kratki akademski spisi", objavljeno posthumno 1869).

Među važnijim izdanjima starih autora koje je priredio nalaze se *Techne* (gramatički priručnik) Teodosija iz Aleksandrije (*Theodosii Alexandrini grammatica*, 1822), Aristotelova *Politika* (1824) i *Ekonomika* (1830), kao i izdanje Hesiodovih dela (1831; 3. izd. uredio J. Flach, 1878). Na polju grčke gramatike napisao je rad *Allgemeine Lehre vom Akzent der griechischen Sprache* ("Osnovi grčke akcentuacije", Jena, 1835), koji predstavlja proširenu verziju jednog kraćeg dela. Njegovi manji radovi uglavnom su sabrani u spomenutim delima *Gesammelte Abhandlungen aus dem klassischen Altertum* i *Opuscula Academica* (1869). Kuno Fischer objavio je 1880. i njegovi *Prepisku* s Goetheom.

Literatura
----------

* Članak uključuje tekst iz enciklopedije Britanika jedanaesto izdanje iz 1911, koja je sada u javnom vlasništvu.
**Londžica** je naselje u Hrvatskoj, regiji Slavonija u Osječko-baranjskoj županiji i pripada gradu Našice.

Zemljopisni položaj
-------------------

Londžica se nalazi na 45° 24' 46" sjeverne zemljopisne širine i 18° 02' 15" istočne zemljopisne dužine te na 253 metara nadmorske visine i na sjevernim obroncima Krndije. Naselje se nalazi uz željezničku prugu Našice- Čaglin-Pleternica. Dijelovi naselja su zaseoci: Bukovac Bektežki, Jelovac Bektežki, Mala Londžica, Marinović Brdo i Velika Londžica. Susjedna naselja: zapadno Gradac Našički, sjeverno Ceremošnjak, istočno Granice i Polubaše te južno Stara Ljeskovica, Jezero i Stojčinovac u općini Čaglin u Požeško-slavonskoj županiji. Pripadajući poštanski broj je 31500 Našice, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila NA (Našice). Površina katastarske jedinice naselja Londžica je 18,48 km×102. U selu se nalazi rimokatolička crkva Sv. Mateja koja pripada župi Našice 1. Sv. Antuna Padovanskog, našičkom dekanatu Požeške biskupije. Crkveni god (proštenje) ili kirvaj slavi se 21. rujna.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

Prema prvim rezultatima Popisa stanovništva 2011. u Londžici je živjelo 192 stanovnika u 72 kućanstva.

Povijest
--------

Londžica je još u srednjem vijeku bila naselje raštrkanog tipa, s više zaselaka.
Prije Osmanlija postojale su dvije Londžice koje su se tada nazivale Gornja i Donja Lopšica. Prva se nalazila kod vrela Lopše, a druga kod izvora Lopšice.
U to je doba stanovnišvo toga kraja bilo brojno jer se ovdje nalazila župa požeškog arhiđakonata. U ovaj kraj Osmanlije su naselile pravoslavne Vlase koji su bili u vojnoj službi a većina ih je otišla 1688. nakon progona Turaka iz ovih krajeva. Londžica se je nalazila u sastavu kutjevačkog vlastelinstva a 1750. ima 9 katoličkih i 28 pravoslavnih kuća. Potkraj 19. stoljeća počinju se doseljavati Hrvati iz Like a do sredine 20. stoljeća njihovih je potomaka bilo u oko 60 kuća. 1925. izgrađen je zvonik a crkva je izgrađena 1980. na poticaj Franjevaca iz našičkog samostana i posvećena Sv. Mateju. Gospodarska osnova naselja su poljodjelstvo, vinogradarstvo i stočarstvo.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
4. ↑

*

Vanjska poveznica
-----------------

* 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Londžica** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Našica |
| --- |
| Brezik Našički • Ceremošnjak • Gradac Našički • Granice • Jelisavac • Lađanska • Lila • Londžica • Makloševac • Markovac Našički • Martin • Našice • Polubaše • Ribnjak • Rozmajerovac • Velimirovac • Vukojevci • Zoljan |
General major **Muhammadu Buhari** (17. prosinca 1942.) je bivši nigerijski vojskovođa, poznat kao vojni diktator Nigerije i njen 7. "predsjednik", a koji je 2015. izabran za predsjednika na slobodnim i demokratskim izborima.

Rodio se u muslimanskoj obitelji koja je porijeklom iz naroda Fulani, a rodio se u državi Katsina, kao i sadašnji predsjednik.

Na vlast se popeo pučem izvršenim na Silvestrovo 1983. godine. Naime, Druga Nigerijska Republika koju je vodio civilni predsjednik Shehu Shagari bila je korumpirana i neučinkovita. To je general Buhari naveo kao razlog zašto je vojska došla na vlast. Njegova uprava isprva je bila vrlo popularna kod većine Nigerijaca. Kasnije se pokazalo da i on ima autoritarne tendencije. Upravljajući zemljom transparentno i učinkovito, pridobio je simpatije naroda. Ono što se pokazalo kao loše su "*Dekret broj 2*" i "*Dekret broj 4*" kojima se kontrolirao narod i njegovo mišljenje o vlasti.

No, Ibrahim Babangida u Vrhovno vojno vijeće postavio je časnike srednjeg nivoa (bojnike i pukovnike). Svrgnut je s vlasti, ali je bio dio administracije kad je vladao pokojni diktator Sani Abacha (1993.-1998.).

Na izborima 2003. kandidirala ga je Svenigerijska narodna stranka , ali ga je pobijedio Olusegun Obasanjo za više od 11 miljuna glasova.

Kad su se 2007. godine održavali izbori, ponovno se kandidirao, ali je osvojio samo 18% glasova, a Umaru Yar'Adua osvojio je 70% glasova. Muhammadu nije priznao ove rezultate, jer je bilo nepravilnosti, ali ne dovoljno da se izbori ponove. Morao je posuditi novac iz banke da kupi formular kojim se prijavljuje za predsjedničkog kandidata.

On i pokojni "predsjednik" Johnson Aguiyi-Ironsi su jedini uz čija imena nije vezivana korupcija. Danas mu je jedini izvor prihoda vojna mirovina.

Marta 2010, napustio je Svenigerijsku narodnu stranku, i priključio se Kongresu naprednih promena, čiji je bio saosnivač.

Bio je predsednički kandidat nove stranke na izborima 16. aprila 2011. godine, ali je završio na drugom mestu po broju glasova. Pobedio ga je Gudlak Džonatan.

Godine 2015. je pobijedio Jonathana na predsjedničkim izborima, prilikom kojih mu je šef izborne kampanje bio David Axelrod, bivši šef izborne kampanje američkog predsjednika Baracka Obame.

Izvori
------

1. ↑  Emeka Mamah (18. 3. 2010.). „Buhari Joins Congress for Progressive Change". *Vanguard*. Pristupljeno 13. X 2012.
2. ↑  Festus Owete (21. 4. 2011.). „Congress for Progressive Change considers going to court". *Next*. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-04. Pristupljeno 13. X 2012.

| * p
* r
* u
Predsjednici Nigerije (Popis) |
| --- |
| Prva republika |  Azikiwe   |  |
| Vojni režim |  Aguiyi-Ironsi •  Gowon •  Mohammed •  Obasanjo   |
| Druga republika |  Shagari   |
| Vojni režim |  Buhari •  Babangida •   Shonekan (prijelazni)\* •  Abacha •  Abubakar   |
| Četvrta republika |  Obasanjo •  Yar'Adua • Jonathan •  Buhari (izabran)
  |
| \* civil; vodio tranziciju prema kratkotrajnoj Trećoj republici |
**Kasivelaun** (latinski: , 1. vijek pne.) je biobritski kral, poznat po tome što je godine 54. pne. vodio otpor Cezaru prilikom njegovih pohoda na Britaniju, odnosno kao prva osoba u historiji Britanije kojoj je zabilježeno ime.

Primarni izvor o Kasivelaunu je Cezarov *Galski rat* u kome se opisuje kao najratoborniji od svih britskih poglavica. Godine 56. ili 55. pne. je uspio svrgnuti i ubiti poglavicu Trinovanta (koga neki izvori opisuju po imenu Imanuencije, najmoćnijeg od svih britskih plemena. Imanuencijev sin Mandubracije je pobjegao u Galiju i zamolio Cezara za pomoć. Prilikom drugog pohoda Cezar je uspio prijeći rijeku Thames i natjerati Kasivelauna da se skloni u skriveno uporište u današnjem Wheathampsteadu. Cezar je uz pomoć britskih saveznika uspio locirati to mjesto i staviti ga pod opsadu. Kada je pokušaj deblokade od strane Lugotoriksa razbijen, Kasivelaun se predao te uz posredovanje galskog poglavice Komija pristao vratiti Mandubracija na prijestolje, dati taoce i Rimljanima platiti danak. Cezar se nakon toga povukao na drugu stranu La Manchea, a rimska vojska više nije kročila na britansko tlo sljedećih 97 godina.

Kasivelaun je kasnije postao britanski nacionalni heroj, pa se spominje u srednjovjekovnoj kronici *Historia regnum Britanniae* kao **Cassibelanus**, dok je u velškoj mitologiji poznat kao **Casswallawn**, sin Beli Mawra.

Eksterni linkovi
----------------

* Catuvellauni at Roman-Britain.org
* Catuvellauni Arhivirano 2005-11-08 na Wayback Machine-u at Romans in Britain

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **--**  |  **Kralj Katuvelauna**  | Slijedi: **Tasciovanus**  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Lud**  |  **Legendarni kraljevi Britanije**  | Slijedi: **Tenvantius**  |
**Oberpullendorf** (mađarski: *Felsőpulya*, hrvatski: *Gornja Pulja*) je grad na jugu Austrije od 
3,119 stanovnika.

Oberpullendorf je administrativni centar Okruga Oberpullendorf.

Geografske karakteristike
-------------------------

Oberpullendorf leži u sredini Gradišća u dolini potoka Stoober, u njemu živi najveći broj pripadnika mađarske manjine od sva četiri okruga Južnog Gradišća.

Historija
---------

Pored grada u dolini Pingen iskopani su arheološki nalazi iz neolita, i ostatci talionice iz ranog željeznog doba.
Oberpullendorf je prvi put dokumentiran 1225. pod imenom **Pula**, a Status grada dobio je tek 1975.

Znamenitosti
------------

Znamenitosti Oberpullendorfa su parohijska crkva i redemptoristički samostan iz 1935,.kapela. 
iz 18. vijeka i dvorac porodice Rohonczy iz 17. vijeka, pretvoren danas u školu.

Privreda
--------

Od 3,246 zaposlenih koliko ih je bilo 1991. bilo zaposleno u Oberpullendorfu, oko 59% ih je radilo u uslužnom sektoru i administraciji, ostali su radili u građevinskoj i tekstilnoj industriji i 
visokotehnološkim firmama.

Gradovi prijatelji
------------------

* Njemačka Bad Neustadt an der Saale

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Burgenland" (engleski). City population. Pristupljeno 02. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Oberpullendorf*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 02. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Oberpullendorf*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada Oberpullendorfa* (`de`)
**Kapski zec** (lat. *Lepus capensis*) je vrsta zeca, koji obitava u raznim dijelovima Afrike, te u dijelovima Europe, Bliskog istoka i Azije. Noćni je biljojed.

Izgled
------

Kapski zec je tipičan zec, s dobro razvijenim nogama za skakanje i trčanje. Ima velike oči i uši, kako bi mogao paziti na prijetnje iz svoje okoline. Ima bijeli prsten oko oka. Fini, mekani sloj krzna, varira u boji od svijetlo smeđe do crvene i pješčano sive. Neobično među sisavcima, ženka je veća od mužjaka, ovaj fenomen naziva se spolni dimorfizam.

Obitava u makiji, na travnjacima i polupustinjskim područjima.

Kapski zec je biljojed, obično jede travu i grmlje raznih vrsta. Uobičajeno ponašanje je koprofagija, konzumacija izmeta, što je pozitivno, a ne štetno za zeca.

Poput drugih zečevima, brz je. Jedini predator, koji ga je u stanju uloviti je gepard. Svi ostali predatori čekaju u zasjedi kao što su: leopard, karakal, lisica i crnoleđi šakal.

Nakon 42-dnevne trudnoće, ženka rađa od jednoga do tri mlada. Može imati čak 4 legla godišnje. Obilježje zečeva, koje ih razlikuje od kunića jest, da su mladi rođeni s otvorenim očima i mogu se kretati ubrzo nakon rođenja. Tako je i kod kapskoga zeca.

Taksonomija
-----------

Postoji dvanaest podvrsta koje postoje u Africi: 

* Lepus capensis capensis
* Lepus capensis aquilo
* Lepus capensis carpi
* Lepus capensis granti
* Lepus capensis aegyptius
* Lepus capensis hawkeri
* Lepus capensis isabellinus
* Lepus capensis Sinaiticus
* Lepus capensis arabicus
* Lepus capensis atlanticus
* Lepus capensis whitakeri
* Lepus capensis schlumbergi

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kapski zec** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Kapski zec** |
**Kairos** (grč. **καιρός**, *Kairós*) bog je sretnoga trenutka, najmlađi Zeusov sin.

Karakteristike
--------------

Prikazivalo ga se kao mladića na kugli s britvom ili mačem (simbol nepokolebljivosti) u ruci, a poslije kao mladića bujne kose s vagom u ruci. Kairos je motrio trenutak kad bi vaga bila u ravnoteži - povoljnom položaju i trenutku sreće.

U trogirskom reljefu iz 4. st. pne. prikazan je kao goli mladić s čuperkom za koji ga treba u pravi čas zgrabiti i tako uloviti sretnu priliku, inače će ona zauvijek pobjeći, jer Kairos je uvijek u žurbi. Reljef je vjerojatno napravljen po uzoru na Lizipov kip iz 3. st. pne. a čuva se u trogirskom samostanu sv. Nikole.

Epigram
-------

Sačuvan je Pozidipov epigram iz 3. st. pne. koji opisuje Kairosa i Lizipov kip: 

Kairos-Relief von Lysippos, Kopie in Trogir

> - Odakle stiže kipar?  
> 
> - Sa Sikiona.  
> 
> - Njegovo ime?  
> 
> - Lizip.  
> 
> - A ti, tko si?  
> 
> - Kairos, ja prestižem sve.  
> 
> - Zašto hodaš na prstima?  
> 
> - Uvijek sam u žurbi.  
> 
> - Krila na stopalima, čak?  
> 
> - Od vjetra sam brži.  
> 
> - Zašto tako stežeš britvu desnom rukom?  
> 
> - Kako bi upozorio ljude da sam oštriji od oštrice britve.  
> 
> - Zašto ti pramen kose pada niz lice?  
> 
> - Nek' ga zgrabi svatko tko se nađe na mom putu  
> 
> - A straga, zašto si ćelav?  
> 
> - Ma koliko velika želja bila, onaj koga preletim uhvatit' me neće.  
> 
> - Zbog čega te umjetnik stvorio?  
> 
> - Da podsjećam ljude, stranče! S ovog trijema, ja sam opomena svima.
> 
> 
> 

  


***Kairos*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kartimandua** (latinski: , vladala cca. 43-69) bila je kraljica britskog plemena Briganti. Na vlast je došla u vrijeme rimske invazije na Britaniju te organizirala veliku konfederaciju plemena koja su se priklonila rimskim osvajačima. Tacit nju i njegog supruga Venucija opisuje kao vrijedne i odane rimske saveznike. Godine 51. je tako pobunjeničkog vođu Karataka izručila Rimljanima nakon što je kod nje pokušao pronaći utočište poslije poraza. Kartimandua je za taj čin od cara Klaudija primila obilnu novčanu nagradu. Godine 57. se pak razvela od svog muža kako bi se udala za njegovog štitonošu Velokata. To je dovelo do svađe među bivšim supružnicima, koja je eskalirala kada je Kartimandua zarobila Venucijeve rođake. Bijesni Venucije je protiv nje digao ustanak, ugušen tek uz intervencijom IX hispanske legije pod Cezijem Nasikom. Dvanaest godina kasnije je Venucije digao novi ustanak, ali ovaj put Rimljani, prezauzeti metežom nastalim u Godini četiri cara nisu mogli poslati legije, pa je svrgnuta i protjerana, nakon čega nestaje iz historijskih zapisa.

Eksterni linkovi
----------------

***Kartimandua*** na Wikimedijinoj ostavi

* Cartimandua, Queen of the Brigantes Arhivirano 2010-08-28 na Wayback Machine-u
* Brigantes Nation
* Brigantes Arhivirano 2005-11-08 na Wayback Machine-u at Romans in Britain
* The Heroic Age: Brigantia, Cartimandua and Gwenhwyfar Arhivirano 2006-07-02 na Wayback Machine-u
**Kanal Keleti** (mađarski: *Keleti-főcsatorna*, prevedeno *Glavni istočni kanal*) je 109,8 km dugi kanal na sjeveroistoku
Mađarske.

Karakteristike i historija gradnje
----------------------------------

Ideja za taj kanal rodila se u 19. vijeku, s jedne strane taj kanal je trebao urediti Tisu, da više ne plavi, a s druge strane 
osigurati dovoljno vode za navodnjavanje suhom Hajdúhátu (županije Hajdú-Bihar i Szabolcs-Szatmár-Bereg).

Kanal se počeo iskapati još 1863. ali su se radovi odužili do 1941. Zbog rata su prrekinuti tako da je kanal dovršen 1956.

Kanal ide od Tise kod Tiszalöka na sjeveru prema jugu spajajući rijeke Berettyó, Crișul Repede i 
Körös, i gradove Debrecen, Balmazújváros i Hajduszoboszlo.

Kanal je širok od 25 do 30 m dubok do 4,2 m. Obale su mu najčešće obrasle širokim pojasom trske. Keleti osim što služi za navodnjavanje plodnih polja je i izuzetno bogat ribom pa je popularan među ribičima istočne Mađarske.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Keleti főcsatorna*" (mađarski). Kapitalis. Pristupljeno 16. 5. 2016.
2. ↑  „*Keleti főcsatorna*" (mađarski). Balmazújváros. Pristupljeno 16. 5. 2016.

Vanjske veze
------------

***Keleti (kanal)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Keleti főcsatorna* (`hu`)
Katapult
**Katapult** je sprava za opsadu koja koristi polugu za bacanje projektila na velike udaljenosti.Ime je nastalo od grčke reči κατα (za) i βαλλειν (bacanje (projektila)). Katapult je obično pravljen za samo vreme opsade, mnoge armije su nosile samo delove katapulta, jer je drvo za njegovu izradu bilo veoma dostupno.

Tipovi
------

Katapulti se mogu podeliti po načinu stvaranja i otpuštanja energije potrebne za lansiranje projektila.
Prvi katapult je nastao u Grčkoj od ručnih lansera (lukova, samostrela, praćki...). Bio je to ustvari ogroman samostrel ukopan u zemlju. Sledeća generacija je bio još veći samostrel ali ovoga puta namontiran na podmetač.

Nakon toga razvijaju se i torzioni katapulti,imali su dva kabla koji su se uvijali,kasnie verzije baliste i orangera. Kroz donji deo dela koji sadrži projektil i gornjeg dela podmetača provačio se kanap, koji bi se uvrtao i tako stvarao torzionu energiju. Oni su imali ruku sa korpom na kraju i obično praćku koja je držala kraj ruke.

Poslednji model katapulta je Trebočet koji koristi zemljinu gravitaciju za pokretanje ruke.

Istorija
--------

Francuska vojska koristi katapult za bacanje ručnih granata u neprijateljske rovove
Prvi katapulti u evropi pojavili su se u grčkoj oko 400. pne.Aleksandar Veliki je uneo ideju da ih koristi kao podršku na bojnom polju. Rimljani su takođe dosta koristili ovi spravu.
Katapult se koristi sve dok ga top nije zamenio u 14. veku mada ima zapisa da se koristio i nakon toga. U srednjevekovnom dobu katapult je služio i kao biološko oružje, on se koristio za bacanje zaraženih životinja (npr. kuga) u opkoljene gradove.

Poslednja vojna upotreba katapulta je bila tokom Prvog svetskog rata,tokom ranih dana rata kada su korišćeni za bacanje ručnih granata preko ničije zemlje u neprijateljske rovove.

Vidi još
--------

* spisak oružja u srednjem veku

***Katapult*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kelešinka** je naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i pripada općini Podgorač.

Zemljopisni položaj
-------------------

Kelešinka se nalazi na 112 metara nadmorske visine u području gdje sjeverni obronci Krndije prelaze u nizinu istočnohrvatske ravnice. Susjedna naselja: južno Stipanovci, jugozapadno Podgorač, sjeveroistočno Ledenik i sjeverno Breznica Našička naselja u općini Koška a sjeverozapadno Jelisavac, zapadno Vukojevci i Markovac Našički naselja koja pripadaju gradu Našicama. Pripadajući poštanski broj je 31433 Podgorač , telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila NA (Našice). Površina katastarske jedinice naselja Kelešinka je 2,52 km×102.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

  

Do 1931. iskazivano kao dio naselja, a od 1948. kao naselje. U 1869. podaci su sadržani u naselju Stipanovci. Prema prvim rezultatima Popisa stanovništva 2011. u Kelešinki je živjelo 57 stanovnika u 19 kućanstva.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
4. ↑

Vanjska poveznica
-----------------

* 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Kelešinka** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Podgorač |
| --- |
| Bijela Loza • Budimci • Kelešinka • Kršinci • Ostrošinci • Podgorač • Poganovci • Razbojište • Stipanovci |
Umetnici mogu da koriste drvo za izradu nežnih skulptura.
**Obrada drveta** je aktivnost ili veština pravljenja predmeta od drveta, a uključuje i pravljenje nameštaja i rezbarstvo.

Istorija
--------

 Drevna egipatska obrada drveta 
Uz kamen, glinu i delove životinja, drvo je bilo jedan od prvih materijala s kojim su radili ljudi. Analizom musterijena, koje su koristili neandertalci, pokazalo se da su mnogi korišćeni za obradu drveta. Razvoj civilizacije bio je usko vezan sa razvojem veštine rada sa ovim materijalima. 

Prodavnica drveta u Nemačkoj 1568. godine gde radnik ispred koristi testeru, dok drugi u pozadini reže drvo.
Među ranim pronalascima drvenih alata nalaze se obrađeni štapovi sa Кalambo vodopada, Кlaktona na Moru i Lehringena. Кoplja iz Šeningena daju neke od prvih primera drvene lovačke opreme. Кremeni su korišćeni za rezbarenje. Još od neolita poznate su rezbarene drvene posude kao što su iz bunara kulture linearnotrakaste keramike u Кučkhofenu i Cvenkai. 

Primeri rezbarenja drveta iz bronzanog doba uključuju stabla korišćena u izradi mrtvačkih sanduka iz severne Nemačke i Danske i drvene sklopive stolice. Arheološko nalazište, Felbah-Šmajden u Nemačkoj ima lepe primere drvenih statua životinja iz gvozdenog doba. Drveni idoli iz perioda latenske kulture poznati su iz svetišta na izvoru Sene u Francuskoj.

Spoljašnje veze
---------------

* Video o narodima Zafimanija na Madagaskaru.
* Video zapise o obradi drveta objavio Institut fur den Vissenschaftlichen Film. Dostupno na AV portalu Nemačke nacionalne biblioteke nauke i tehnologije.

Literatura
----------

* Feirer, John L. (1988). *Cabinetmaking and Millwork*. Mission Hills California: Glencoe Publishing. ISBN 0-02-675950-0.
* Frid, Tage (1979). *Tage Frid Teaches Woodworking*. Newton, Connecticut: Taunton Press. ISBN 0-918804-03-5.
* Joyce, Edward (1987). *Encyclopedia of Furniture Making*. revised and expanded by Alan Peters. New York: Sterling Publishing Co.. ISBN 0-8069-6440-5.
* Roubo, André Jacob (1769–1784). *The Art of the Joiner*. Paris: French Academy of Sciences.
* Nailor, Andrev. *Pregled literature o obradi drveta sa posebnim naglaskom na piljenje*. BioRes, april 2013


***Obrada drveta*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kohuana** (Cajuenche), pleme Yuman Indijanaca u 2. polovici 18. stoljeća naseljeno na istočnoj obali rijeke Colorado, nešto niže od ušća Gile u Arizoni (jedno selo), Kaliforniji (dva sela). Najbliži srodnici bijahu im Halyikwamai. Hernando de Alarcón naziva ih (1540.) imenom Coana. Kasnije 1604.-5. posjećuje ih Juan de Ońate. Moguće je da su oni isto pleme koje 1704.-5. Kino naziva imenom Cutguane. Pouzdani podaci o njima dolaze nam 1776. od Francisco Garcésa koji za njih kaže da su brojan narod koji živi u neprijateljstvu s plemenom Cocopa. Plemena Kaveltcadom, Kohuana, Halyikwamai i Halchidhoma mnogo slabija od Mohava i Yuma, bila su izvrgnuta njihovima progonima i pokoljima. Ovo ih je navodilo na česte migracije uz i niz rijeku Colorado. Godine 1823. Otac Caballero nalazi ih na donjoj Gili na putu iz zemlje Mohava na jug prema zemlji Yuma. Već godine 1828. nalaze se u sjevernoj Sonori gdje su ostali sve dok 1838.-9. nisu opet migrirali uz Gilu i priključili se Maricopama, i nastanili se kod sadašnjeg Gila Crossinga. Ovo je tada bilo najsjevernije Maricopa-selo. Negdje 1850. Mohave i Yume zavladaše donjom Gilom i Coloradom, sela Maricopa gdje su se Kamije sklonili, ostala su depopulirana. Maricope, premda srodni Yumama i Mohavama potraže spas tako što se udružiše sa stranim plemenom Pima, rođacima Papago Indijanaca. Među Maricopama je Bartlett 1855. pronašao 10 Kohuana. Jedan Kroeberov izvjestitelj iz plemena Mohave informira ga o 36 Kohuana Indijanaca koji žive u njegovom plemenu. 
Prema Mooneyu 1680. godine moglo je biti 3,000 Kohuana. NAHDB kalkulira da je 1900. bilo još njih pedesetak. Kasnije se više ne spominju kao posebno pleme i od 1900. vode se kao nestali. 

Kohuana Indijanci bijahu sjedilačko pleme koje je živjelo od lova i obrade tla.

Vanjske poveznice
-----------------

* Kohuana Arhivirano 2014-10-28 na Wayback Machine-u
**Obračun kod O.K. Corrala** (engleski: ) je incident, odnosno sukob vatrenim oružjem koji se dogodio 26. oktobra 1881. na ulici grada Tombstone na teritoriji (u današnjoj državi) Arizona u SAD, a koji se smatra najpoznatijim od svih oružanih sukoba u historiji američkog Divljeg zapada. U njemu je sudjelovao federalni šerif Virgil Earp zajedno s braćom Wyattom i Morganom te Wyattovim prijateljem Docom Hollidayem na jednoj; te tzv. Kauboji okupljeni oko Ikea Clantona na drugoj strani. Sukob je predstavljao eskalaciju dugogodišnjih napetosti u gradu između dviju frakcija stvorenih na ekonomskoj, socijalnoj i političkoj bazi - Kauboja, koji su tradicionalno podržavali demokrate te se uzdržavali krađom stoke i sitnim kriminalom, te nove gradske elite koja je podržavala republikance i zahtijevala red i zakon. Same okolnosti koje su dovele do okršaja su predmet kontroverze, ali se zna da je okršaj trajao 30 sekundi prilikom kojih je ispaljeno 30 metaka; pred samu pucnjavu su pobjegli Clanton i Billy Claiborne, dok su trojica Kauboja - Billy Clanton, Tom McLaury i Frank McLaury ubijeni; Doc Holiday i dva brata Earp su ranjeni, dok je jedino Wyatt ostao neozlijeđen. Sukob je doveo do toga da se Earpovima sudilo za ubistvo, ali je suđenje završilo oslobađajućom presudom. 

Sam obračun nije značio kraj nasilja. 28. decembra 1881. je Virgil Earp obogaljen prilikom pokušaja atentata, a 18. marta 1882. je ubijen Morgan Earp. Ti su događaji doveli do nove eskalacije u kojoj su različite policijske agencije nastojale uhapsiti različite strane u sukobu, odnosno međusobne potjere poznate kao Earpova vendetta.

Iako je duboko podijelio lokalnu, pa i širu javnost, obračun je relativno brzo zaboravljen. Međutim, nakon što je 1931. Stuart N. Lake objavio Earpovu biografiju *Wyatt Earp: Frontier Marshal* taj je događaj shvaćen kao jedan od ključnih u historiji Divljeg Zapada, te otada postao predmetom brojnih vestern-filmova, kao i dijelom američkog nacionalnog folklora.

Vanjske veze
------------

* The Inquest answers reprinted from the *Tombstone Daily Nugget*
* Douglas Linder (2005). „Famous Trials: The O. K. Corral Trial". Arhivirano iz originala na datum 2011-02-03. Pristupljeno 2013-04-14.
* Transcript of Wyatt Earp's Testimony
* Wyatt Earp Photo Page (archive)
* Clanton Family History

Koordinate: 31°42′50″N 110°04′03″W﻿ / ﻿31.71389°N 110.06750°W﻿ / 31.71389; -110.06750
Koordinate: 41° 50′ 54" SGŠ, 22° 25′ 05" IGD

**Morodvis** (mak. *Morodvis*) je naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Morodvis je u sastavu istoimene opštine Zrnovci.

Prirodni uslovi
---------------

Morodvis je smešten u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kočana, naselje je udaljeno 10 kilometara južno.

Naselje Morodvis se nalazi u dolini reke Bregalnice, na mestu gde ona pravi Kočansko polje. Južno od naselja izdiže se planina Plačkovica, dok severno od naselja teče Bregalnica. Nadmorska visina naselja je približno 410 metara. 

Mesna klima je blaži oblik kontinentalne zbog uticaja Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Morodvis je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imao 549 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Morozvizd
* Morozvizdska eparhija

Literatura
----------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Morodvis*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.zrnovci.gov.mk Zvanična stranica opštine Zrnovci

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Zrnovci |
| --- |
| **Zrnovci** • 
Vidovište •
Morodvis |  |
Teritorij plemena Mooachaht i Muchalaht
**Mooachaht** (Mowachaht ="people of the deer"; Nootka), pleme američkih Indijanaca iz grupe Aht, porodica Wakashan sa sjeverne strane Nootka Sounda na zapadnoj obali kanadskog otoka Vancouver. Pleme Mooachaht bilo je prvo kojemu je dano ime Nootka, koje danas obuhvaća sva ostala plemena konfederacije Aht. Pleme Mooachaht 1803. napalo je i zapalilo trgovački brod Boston, pobivši cijelu posadu osim Johna Jewitta i Johna Thompsona koji su ostali zarobljeni sljedeće tri godine kod poznatog poglavice Maquinna.

Mooachahti su kroz povijest nastali miješanjem dvije nezavisne plemenske grupe, a njihova glavna sela bila su Yuquot i Coopte. Plemenska grupa u Yuquotu bila je prva koja je šire bila u kontaktu sa Europljanima i koji su 1778 trgovali sa James Cookom.
Mooachaht danas žive zajedno sa Muchalaht Indijancima na 18. rezervata: Aass 3, Ahaminaquus 12, Cheesish 15, Coopte 9, Hisnit 7, Hleepte 14, Hoiss 8, Matchlee 13, Mooyah 16, Moutcha 5, Nesuk 4, Ous 17, Sucwoa 6, Tahsis 11, Tsarksis 2, Tsa Xana 18, Tsowwin 10 i Yuquot 1. Obadvije grupe 1996. broje oko 500.

Vanjske poveznice
-----------------

* Mowachaht Arhivirano 2005-04-27 na Wayback Machine-u