recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gradski muzej Karlovac** osnovan je odlukom Gradskog zastupstva od 18. prosinca 1904. godine s ciljem kako se navodi u tadašnjem obrazloženju očuvanja uspomena i starina grada. Muzej je prvotno i privremeno bio smješten u prostorijama Magistrata odnosno Gradske vijećnice. Početni muzejski fond sačinjen je od darova i donacija. U međuratnom razdoblju muzej je po pitanju djelatnosti bio inaktivan i van funkcije. Muzejska aktivnost se nakon II. svjetskog rata obnavlja, a 1945. godine osnovana je i Galerija. Prvi stručno koncipiran rad u muzeju se provodi od 1952. godine pod vodstvom Ivana Vrbanića. Muzej 1953. godine dobiva prostore u baroknoj palači tipa *curiae* iz 17. stoljeća na Strossmayerovom trgu, a i danas je smješten na toj adresi. Muzej predstavlja važan kulturni centar Karlovaca, ali i šire regije.

Djelatnost
----------

Djelatnost muzeja definirana je zakonskom legislativom vezanom uz muzeje. Muzej radi na sustavnom sabiranju, čuvanju, restauriranju i konzerviranju, prezentaciji te trajnoj zaštiti muzejske građe s područja nadležnosti muzeja.

Građa
-----

Muzejska građa podijeljena je u šest zbirki. Zbirke su:

* Arheološka zbirka,
* Povijesna zbirka,
* Kulturno-povijesna zbirka,
* Etnološka zbirka, i
* Galerijska zbirka.

Galerijska zbirka je smještena u zasebnom objektu. Muzej ima bogat i vrijedan fundus od oko 18.000 predmeta. Muzej radi na digitalizaciji, a u tijeku je digitalizacija Zbirke fotografija u okviru Povijesnog odjela.

Usluge
------

Pružanje stručne pomoći iz područja djelatnosti muzeja, održavanje predavanja, vršenje stručnog vodstva, pružanje usluge informiranja vezano uz aktivnosti, organiziranje izložbi, objavljivanje stručnih publikacija.

Ostale lokacije
---------------

|  |
| --- |
| • Galerija „Vjekoslav Karas", Ljudevita Šestića 3, Karlovac• Vojni kompleks Turanj• Stari grad Dubovac• Lapidarij Topusko, Hotel Toplica, Topusko• Memorijalna kuća obitelji Ribar, Vukmanić |

Izvori
------

* Ministarstvo kulture Republike Hrvatske

1. ↑  Gdje smo :: Gmk.hr
2. 1 2  Zaposleni i kontakti :: Gmk.hr

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene stranice Gradskog muzeja Karlovac
* MDC | Gradski muzej Karlovac

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s mrežnih stranica Ministarstva kulture Republike Hrvatske. Vidjeti dopusnicu Ministarstva kulture.
Koordinate: 45°29′37″N 15°33′12″E﻿ / ﻿45.49359307512666°N 15.553459525108337°E﻿ / 45.49359307512666; 15.553459525108337
**Dragan K. Vukčević** (Titograd, 8. januara 1958.), crnogorski pravnik.

Biografija
----------

Diplomirao ja na Pravnom fakultetu Univerziteta Crne Gore (1980). U toku studija 1979/80. obavljao je dužnost studenta-prorektora. Magistrirao je (1983) i doktorirao (1993) na Pravnom fakultetu u Beogradu (Pravno-sociološki smjer).

U mandatu 1986–1988. godine obavljao je dužnost predsjednika Republičke konferencije Saveza socijalističke omladine Crne Gore. Godine 1989–1991. obavljao je dužnost Republičkog sekretara za odnose sa inostranstvom u Vladi Republike Crne Gore.

Na Pravnom fakultetu Univerziteta Crne Gore biran je za asistenta, docenta, vanrednog profesora i redovnog profesora. Izvodio je nastavu na predmetima: Sociologija, Sociologija prava, Filozofija prava. Bio je rukovodilac poslijediplomskih studija na istom fakultetu. Dužnost dekana obavljao je 2001–2003. godine.

Glavni i udgovorni urednik je u Izdavačkoj kući CID, od njenog osnivanja (1994). Osnivač je NVO Sociološki centar Crne Gore (SOCEN), u okviru kojeg je organizovano više empirijskih istraživanja o transformaciji društva, religioznosti, nacionalnoj i državotvornoj svijesti, političkoj kulturi, parlamentarizmu itd. Rezultati tih istraživanja objavljeni su kao posebne sociološke studije. Jedan je od osnivača privatnog Univerziteta „Donja Gorica". Na istom Univerzitetu obavlja dužnost dekana Fakulteta pravnih nauka.

Bio je urednik Grupacije društvenih nauka u projektu CANU – Enciklopedije Crne Gore. Predmet njegovog naučnog istraživanja su sociologija, teorije globalizacije, sociologija prava i pravna kultura.

Za vanrednog člana Crnogorske akademije nauka i umjetnosti izabran je 6. decembra 1996. godine, a za redovnog 12. decembra 2003. godine. Sekretar je Odjeljenja društvenih nauka CANU. Živi i radi u Podgorici.

Objavljene knjige
-----------------

* Sociološka misao u Rusiji (iskustva XX vijeka) (1994)
* Ekonomija i pravo (odnos osnovnih pojmova) (1996)
* Iza normi (sociološki i pravni eseji) (2003).

Vanjske veze
------------

* Univerzitet Donja Gorica: Prof. dr Dragan K. Vukčević, redovni profesor
Ovo je članak o hrvatskom glazbeniku.  Za srpskog pisca, v. Dragan Lukić.  Za selo u Slovačkoj, v. Lúky.  

**Dragan Lukić Šegedin** (Split, 3. ožujka 1970.), poznatiji pod pseudonimom **Lvky** (izg. [luki]), hrvatski je pjevač, tekstopisac i glazbeni producent.

Karijera
--------

Većinu ranog djetinjstva proveo je na Korčuli, dok nije pošao u osnovnu školu u Splitu. Bio je član grupe Tužne uši do 1987. zatim grupe Đavoli do 1992. te pridruženi član grupe The Beat Fleet od 1995. godine. Imao je prometnu nesreću 1988. godine u kojoj je teško stradao i bio klinički mrtav. Nakon uspješnog oporavka počeo se zanimati za istočnjačku duhovnost. 

Kao glazbeni producent producirao je i svirao na albumima Daleke obale, Dina Dvornika, Laufera, Urbana, Olivera Dragojevića i The Beat Fleeta. Kao tekstopisac napisao je i pjesme: "Morski vuk" u izvedbi Olivera Dragojevića i Tonyja Cetinskog, "Moja tajna ljubavi" u izvedbi Olivera Dragojevića i mnoge druge.

S Gibonnijem je radio glazbu za hrvatski film *Posljednja volja* iz 2001. godine.

Započeo je samostalnu pjevačku karijeru, objavivši svoj debitantski album *Ararita* 2003. godine. Album je osvojio nagradu Porin za najbolji pop-rock i rock album 2003. i Porina za najbolje likovno oblikovanje 2004. (likovno su oblikovali album: Luky, Mare Milin i Artur Erceg). Dobio je Porina 2005. za produkciju godine za album *Maxon Universal* grupe The Beat Fleet.

Nastupio je na Splitskom festivalu s pjesmom "Biži ća!" 2005. godine. Drugi album *V.I.T.R.I.O.L.* objavio je 2006. godine. Prva dva albuma dio su trilogije, koju će upotpuniti treći još neobjavljeni album.

Osnovao je zakladu "Ararita" za pomoć nezbrinutoj djeci.

Albumi
------

* *Ararita* (2003. Menart Records)
* *V.I.T.R.I.O.L.* (2006. Menart Records)

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2010-09-04. Pristupljeno 2012-02-10.
*Za ostale upotrebe, v. Cera (Unešić).*

  
Koordinate: 42° 03′ 34" SGŠ, 22° 30′ 31" IGD

**Cera** (mak. *Cera*) je naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Cera je u sastavu opštine Makedonska Kamenica.

Prirodni uslovi
---------------

Cera je smeštena u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Delčeva, naselje je udaljeno 30 kilometara zapadno.

Naselje Cera se nalazi u istorijskoj oblasti Pijanec. Naselje se razvilo visoko, na južnim visovima Osogovskih planina. Nadmorska visina naselja je približno 1.040 metara. 

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Stanovništvo
------------

Cera je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 379 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.MakedonskaKamenica.gov.mk Zvanična stranica opštine Makedonska Kamenica

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Makedonska Kamenica |
| --- |
| **Makedonska Kamenica** • 
Dulica •
Kosevica •
Kostin Dol •
Lukovica •
Moštica •
Sasa •
Todorovci •
Cera |  |
**Ebreichsdorf** je trgovište na istoku Austrije od 10,466 stanovnika, koje administrativno podpada pod Okrug Baden.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ebreichsdorf leži na istoku Donje Austrije u dolini rijeke Piesting, južnom dijelu Bečke kotline

Gotovo je spojen sa Baden bei Wienom od kog je udaljen petnaestak km, a ni do Beča nema više od tridesetak km.

Historija
---------

Ebreichsdorf je izrastao za srednjeg vijeka, pa je već 1304. dobio status ttrgovišta. Teško je razoren od Osmanlija za Prve opsade Beča 1529.
Ponovno se počeo uzdizati tokom 18. vijeka, kad je u njemu proradila velika tekstilna manufaktura.

Znamenitosti
------------

Od znamenitosti Ebreichsdorf ima kasnogotičku parohijsku crkvu sv.Andije sa romaničkim elementima koja je između 1705. / 06. barokizirana. kužni stup iz 18. vijeka i renesansni zamak iz 1581. / 1588.

Privreda
--------

Oko 55 % od svih zaposlenih 1991. radilo je u industriji i to u metalurgiji koja proizvodi predmete od nehrđajućeg čelika, čelične konstrukcije i specijalne strojeve. 
Pored toga ima i dosta pilana i štamparija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Niederösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 05. 03. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Ebreichsdorf*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 05. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Ebreichsdorf*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Ebreichsdorfa* (`de`)
**Neron Klaudije Druz** (*Nero Claudius Drusus*), kasnije poznat kao **Druz Julije Cezar** (*Drusus Julius Caesar*; 13. pne. - 14. septembar 23. n.e.) bio je rimski aristokrat i pripadnik Julijevsko-Klaudijevske dinastije. Bio je sin rimskog cara Tiberije i njegove prve supruge Vipsanije Agripine.

Godine 4. se oženio za svoju rođaku Livilu, s kojom je imao troje djece.

Antički izvori ga opisuju kao osobu prijeke naravi, koja je jednom prilikom došla u fizički sukob sa Sejanom, moćnim komandantom pretorijanaca. Sejan se uplašio da bi zbog toga mogao stradati kada Druz postane novi car. Zato je, prema navodima antičkih historičara, zaveo Livilu i nagovorio je da otruje muža. Livila je nakon Sejanovog pada zbog toga predana majci Antoniji koja ju je dala živu zazidati i izgladnjeti na smrt.

Eksterni linkovi
----------------

***Druz Julije Cezar*** na Wikimedijinoj ostavi

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi: **Sextus Pompeius i Sextus Appuleius**  |  **Konzul Rimskog Carstva zajedno sa Gajem Norbanom Flakom** 15 | Slijedi: **Sisenna Statilius Taurus i Lucius Scribonius Libo**  |
| Prethodi: **Marcus Valerius Messalla Barbatus i Marcus Aurelius Cotta Maximus Messalinus**  |  **Konzul Rimskog Carstva zajedno sa Tiberijem** 21 | Slijedi: **Decimus Haterius Agrippa i Gaius Sulpicius Galba**  |
Ekoselo Sieben Linden
Ekološka kuća u ekoselu Findhorn s krovom prekrivenim travom i solarnim panelima
**Ekoselo** je ekonomski i ekološki održivo selo, koje je usklađeno po ekološkim kriterijima. To se prije svega odnosi na promet i na kuće koje su građene po energetskim normativima, koji su primjerice niskoenergetske kuće, pasivne kuće i regionalna energetske opskrba s obnovljivim izvorima energije i kogeneracijskih postrojenja. 

Ekosela su djelomično i zajednice u kojima žive ljudi koji žele živjeti u skladu s određenim vrijednostima. 

Stanovnici ekosela imaju odredene ekološke, socijalne i duhovne vrijednosti. Najčešće ih stvaraju ljudi koji ne žele biti ovisni o sustavu centralizirane distribucijske mreže resursa i energije. 

Pokušavaju svojim stilom života spriječiti daljnje uništavanje okoliša i prekomjernu potrošnju fosilnih goriva.

Individualne zajednice često surađivaju međusobno.

Vanjske poveznice
-----------------

* globalna webstranica Arhivirano 2008-03-03 na Wayback Machine-u
* Ecovillage Directory Arhivirano 2014-02-22 na Wayback Machine-u - popis ekosela  Arhivirano 2011-09-08 na Wayback Machine-u
* Popis europskih ekosela
* Living Together: Sustainable Community Development Arhivirano 2004-12-11 na Wayback Machine-u
* The Ecovillage Model
* Permaculture Magazine - incorporating Global Ecovillage Network News.
* Intentional Community and Ecovillage Database
Kaseta grafitne bombe BLU-114/B.
**Grafitna bomba** (takođe poznata i kao zamračujuća bomba ili na eng. Blackout Bomb) je nesmrtonosno oružje koje se upotrebljava za onesposobljavanje protivničkog elektro-energetskog sistema. 

Grafitna bomba funkcioniše tako što iznad električnih vodova raspršuje oblak izuzetno finih grafitnih vlakana koji u dodiru sa naponskim kablovima izazivaju kratak spoj i prekid u snabdevanju električnom energijom. Ona ne uništava elektro-instalacije, već samo privremeno onesposobljava napajanje električnom energijom zbog čega je idelna za vazdušne operacije nakon kojih sledi kopnena kampanja zato što oslobađa okupacione snage složenih radova na rekonstrukciji elektro-energetskog sistema. 

Prvi put je upotrebljena za vreme Operacije Pustinjska oluja 1990-1991, tokom koje je privremeno onesposobljeno oko 85% iračkog elektro-energetskog sistema. Grafitna bomba BLU-114/B je takođe korišćena tokom NATO bombardovanja SR Jugoslavije u maju 1999. god. i tom prilikom je privremeno onesposobljeno oko 70% ukupnog elektro-energetskog sistema. Međutim, zahvaljujući efikasnoj reakciji službi za održavanje, snabdevanje električnom energijom je, u pojedinim delovima zemlje, uspostavljeno za manje od 24 časa od trenutka napada. U daljem toku Operacije Saveznička sila (na eng. Operation Allied Force) NATO avijacija je za napad na dalekovode i trafo-stanice koristila konvencionalna borbena sredstva koja su izazivala trajna oštećenja instalacija. 

Grafitne bombe proizvode dejstvo samo na naponskim kablovima koji nemaju izolaciju.

Eksterni linkovi
----------------

* „CBU-94 "Zamračujuća bomba" i BLU-114/B "Mekana bomba"CBU-94".
**Edvard Vimper** (engl. ) (27. april 1840. London, Ujedinjeno Kraljevstvo – 16. septembar 1911. Šamoni Mon Blan, Francuska) je bio engleski ilustrator, istraživač i alpinista, najpoznatiji po prvom usponu na Materhorna 1865. godine. Pored toga, bio je jedan od pionira alpinizma u Alpima, gde je se prvi popeo na veliki broj vrhova i doprineo ubrzanom istraživanju Alpa.

Edvard Vimper je rođen u Londonu 27. aprila 1840. od oca Josiah Wood Whymper i majke Elizabeth Claridge, bio je drugo od jednaestero dece.

Materhorn
---------

Pri osvajanju Materhorna nakon nekoliko neuspešnih pokušaja, Vimper je izabrao maršrutu koju su stanovnici Alpa smatrali nemogućom - istočni greben, koji počinje od jezera Švarcze i koji se smatrao najmanje mogućim među potencijalnim smerovima. Pošto ranije nije uspevao da izabere dobar smer, Vimper je smatrao da je normalno da pokuša da osvoji vrh i sa istočne strane. On je 14. jula 1865. postao prvi čovek koji je osvojio Materhorn - vrh koji se do tada smatrao neosvojivim. U povratku su četvorica od sedmorice članova ekipe pala sa stene u provaliju. Vimper i dvojica njegovih kolega ostali su nepovređeni.

Istraživanje Grenlanda i Anda
-----------------------------

Vimper je 1865. je počeo da traži test njegovih sposobnosti u pronalaženju puta u ekspediciji na Grenland 1871.
Ekspedicija na Grenlandu je doprinela pronalazku kolekcija fosila koje se sada nalaze u Britanskom muzeju.

Njegova sledeća avantura bilo je uspinjanje na Čimboraso - jedan od najvećih vrhova u Andima, koji se nalazi u Ekvadoru. On je 1880. postao prvi alpinista koji je uspeo da osvoji ovaj vrh viši od 6000 m. Vimper je svojim doživljajima napisao mnošto knjiga u kojima se bavio problemom održavanja ljudskog organizma na velikim visinama i vrlo niskim temperaturama. Njegove knjige bile su vrlo korisne za organizovanje arktičkih i visinskih ekspedicija. Vimper je doprineo i stvaranju tzv. aneroidnog barometra - sprave koja se koristi za merenje atmosferskog pritiska na velikim visinama.

Spoljašnje veze
---------------

***Edward Whymper*** na Wikimedijinoj ostavi
Casa Veneziana na Whiteheadovoom Dolcu
**Giacomo Zammattio** (Trst, 1862. - Trst, 1927.), najznačajniji[*nedostaje referenca*] arhitekt *fin de siècle* stila u Rijeci.

Studirao je u Beču kod Heinricha von Ferstela. Nakon studija vraća se u Trst gdje je projektirao nekoliko stambenih zgrada i vlastitu kuću, a poslije i zgradu *Stazione Marittima*.

Na poziv riječkog gradonačelnika Giovannija Ciotte, dolazi u Rijeku 1883. godine radi nadzora nad gradnjom novog Riječkog teatra, te ostaje raditi ondje sve do 1903. godine. Osnovao je vlastito poduzeće te pokrenuo satirički list *La Rivista*.

Njegova arhitektura ima obilježja visokog historicizma. Pročelja su bogato raščlanjena i karakterizira ih čistoća stila. Posebno su vrijedna njegova urbanistička rješenja ulica te oblikovanje uglova zgrada, često s kupolama. U Whitheadovom Dolcu projektirao je sedam stambenih kuća za Roberta Whiteheada, vlasnika Tvornice torpeda, Riječku banku (na uglu Via Dolaz i Via Ciotta - danas E. BarčIċ) te Mušku (danas Liceo) i Żensku građansku školu (danas Naučna bibliotteka) (1885.). Autor je projekta kvarta na Brajda gdje je sagradio 12 stambenih zgrada. Najznačajnija djela u Rijeci su mu: Casa Veneziana (1886.), Palača Ploech (1888.), Filodrammatica (1889.), te mauzeloj obitelji Whitehead (1897.-1890.) na Kozali.

Literatura
----------

* Daina Glavočić, ur.: *Arhitektura historicizma u Rijeci: 1845. - 1900. Arhitektura i urbanizam = Architecture of Historicism in Rijeka: 1845. - 1900. Architecture and town planning*, Moderna galerija Rijeka i Muzej moderne i suvremene umjetnosti, Rijeka, 2002. (ISBN 953-6501-17-1)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 267163242
* GND: 102667199X
* NSK: 000121849

 |
**Giacomo Girolamo Casanova Chevalier De Seingalt** (Venecija, 2. 4. 1725. — Duchcov (Češka), 4. 6. 1798.) je bio talijanski avanturist, svećenik, glazbenik, vojnik, špijun, diplomat, slobodni zidar (u mladim danima postao je slobodni zidar u loži *Škotsko pravo*) i pisac koji se često nalazio u središtu skandala koji su u pravilu vezani uz žene. Danas svakog pustolova i neodgovornog ljubavnika ljudi često nazivaju Casanovinim imenom. Giovanni Giacomo Chevalier de Seingalt Casanova, kako glasi njegovo puno ime i prezime, rođen je u Veneciji 1725. godine najvjerovatnije 2. travnja. 

***Giacomo Casanova*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 61543231
* LCCN: n80095815
* ISNI: 0000 0001 2026 9005
* GND: 118519417
* SELIBR: 262368
* SUDOC: 026770180
* BNF: cb11895403w (podaci)
* BIBSYS: 90190693
* ULAN: 500340287
* HDS: 041431
* NLA: 35162546
* NDL: 00435464
* NKC: jn19981000450
* BNE: XX897235
* CiNii: DA0058997X
* CONOR.SI: 24988771
* NSK: 000011805

 |
**Giacomo (Jacopo) Barozzi da Vignola** (zvan *Giacomo Barozzi* ili *Giacomo Barozio*; Vignola, 1. oktobar 1507. – Rim, 7. jul 1573.), bio je bolonjski arhitekt, koji je zajedno sa Palladio i Giuliom Romanom dominirao manirističkom arhitekturom svoga vremena i anticipirao barok.

Biografija
----------

Nakon školovanja u Bologni Vignola je 1530-ih otišao u Rim gdje je radio na crtežima za reizdanje Vitruvijevog traktata o arhitekturi (*De architectura*). 
Između 1541-43 proveo je 18 mjeseci na Dvoru Françoisa I u pariškom Fontainebleau, gdje se vjerojatno susreo svog bolonjskog kolegu arhitekta Sebastiana Serlia i slikara Primaticia.

Po povratku u Italiju podigao Palazzo Bocchi u Bologni, a nakon tog je na poziv pape Julija III otišao u Rim (oko 1550.), gdje je kao arhitekt zajedno sa Giorgiom Vasarijem i Bartolommeom Ammannatijem od 1551. do 1555. radio na izgradnji papine Ville Giulia. To je bila ljetna vila, bazirana na antičkim tipovima vila, onakvim kakvim ih je opisao Plinije Mlađi, relativno mali objekt sa raskošnim parkom.

Nakon tog je 1554. u nedalekoj ulici Via Flaminia, podigao crkvu San Andrea, to je bila prva crkva s eliptičnom kupolom, iako je tlocrtno bila pravokutna. U novoj crkvi Sant'Anna dei Palafrenieri, koju je započeo graditi oko 1572. Vignola je proširio ideju sa elipsom na tlocrt, pa je tema sa elipsom postala je omiljena kod arhitekata baroka 17. vijeka. Ipak Vignolin najvažniji projekt ispala je crkva Il Gesù u Rimu, sjedište jezuita, koju je započeo graditi 1568.

Vignola je umro prije nego što je ona dovršena, ali je ona manje više podignuta po njegovom projektu, sa brodovima proširenim bočnim kapelama kako bi se proizvela iluzija puno većeg enterijera. Jer je veliki enterijer poslužio kao odlična scena za dramatične mise, pa su tu ideju kopirali po čitavoj Evropi u borbi protiv Reformacije.

Nakon što je 1555. umro njegov mecena i zaštitnik papa Julije III, Vignola je uglavnom radio za porodicu Farnese, za koju je dovršio golemu Villu Farnese u Caprarolu pored Viterba, po projektu koji su već ranije napravili  Antonio da Sangallo i Baldassarre Peruzzi.

Vignola se okušao i na teorijskom planu 1562. objavio je knjigu *Regola delli cinque ordini d’architettura*, koja je nakon tog čak tri vijeka bila standardni udžbenik o arhitektonskim redovima. Također se bavio i perspektivom – knjiga *Le due regole della prospettiva pratica*, koja je objavljena posthumno 1583. nije dugo uživala podršku čitatelja, već je brzo zaboravljena.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Giacomo da Vignola*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 14. 1. 2019.

Vanjske veze
------------

***Giacomo Barozzi da Vignola*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Giacomo da Vignola* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 56637758
* LCCN: n82222501
* ISNI: 0000 0001 2134 1099
* GND: 11925011X
* SELIBR: 99774
* SUDOC: 029293189
* BNF: cb120950564 (podaci)
* BIBSYS: 4018715
* ULAN: 500024808
* NLA: 35133234
* NDL: 00459756
* NKC: ola2005262644
* BNE: XX928085
* CiNii: DA01974717
* KulturNav: id
* RKD: 80971
* NSK: 000755809

 |
**Distrikt Gisborne** ili **regija Gisborne** (maorski: *Tai Rāwhiti*) je jedna od 16 regija u Novom Zelandu. Nalazi se pod upravom unitarnog Distriktnog vijeća Gisbornea, a nazvana je po središtu i najvećem gradu. 

Regija je poznata i pod nazivom **East Coast**, mada je on neformalan, a nerijetko se može čuti i stari naziv, **East Cape**, iz vremena kada je taj naziv označavao područje sjeverno od središta, a naziv Poverty Bay područje oko samoga središta. U posljednje vrijeme se može čuti i naziv **Eastland**, međutim on se odnosi na šire područje koje zahvaća i susjedne regije.

Geografija
----------

Regija se nalazi u sjeveroistočnom dijelu Sjevernog otoka. Površina joj iznosi 8,386 km². Susjedne regije su Bay of Plenty, na zapadu, i Hawke's Bay, na jugu.

Administrativna podjela
-----------------------

Središte i najveći grad regije je Gisborne, koji je ujedno i sjedište Distriktnog vijeća.

Stanovništvo
------------

Prema procjeni broja stanovnika iz 2015. godine u regiji živi 47,400 stanovnika, dok je prosječna gustoća naseljenosti 5,6 st./km². Rijetko je naselja i izolirana regija, s malim naseljima uglavnom u malim uvalama duž istočne obale. U središtu regije živi 35,700 stanovnika, a niti jedno drugo naselje nema više od 1,000 stanovnika; druga najveća naselja su Tolaga Bay i Ruatoria, s oko 800 stanovnika 2001. godine.

Vanjske poveznice
-----------------

***Gisborne (distrikt)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica regije

| * p
* r
* u
Regije Novog Zelanda |
| --- |
| Sjeverni otok | 
* Northland
* Auckland\*
* Waikato
* Bay of Plenty
* Gisborne\*
* Hawke's Bay
* Taranaki
* Manawatu-Wanganui
* Wellington

 |  |
| Južni otok | 
* Tasman\*
* Marlborough\*
* Nelson\*
* West Coast
* Canterbury
* Otago
* Southland

 |
| \* Regijom upravlja unitarno tijelo, a ne regionalno vijeće. |
**Eduard Roschmann** (25. novembar 1908 - 8. august 1977) bio je njemački nacistički oficir, poznat kao jedan od upravnika jevrejskog geta u Rigi za vrijeme njemačke okupacije, odnosno jedan od najtraženijih osumnjičenika za ratne zločine u decenijama nakon Drugog svjetskog rata. Roschmann, koga se optuživalo za sudjelovanje u Holokaustu, je nakon rata preko tzv. "štakorskih kanala" uspio pobjeći u Argentinu gdje je uživao sigurno utočište sve do 1970-ih, kada je na njega, između ostalih, pažnju skrenuo britanski pisac Frederick Forsyth učinivši ga jednom od likova svog triler-romana *Slučaj Odessa*. Godine 1975. je, suočen sa prijetnjom izručenja vlastima Zapadne Njemačke, prebjegao u Paragvaj gdje je i umro.

Vanjske veze
------------

* Official website: Jewish Community in Latvia Joint project of Latvia's Ministry of Foreign Affairs, the Latvian Jewish Community, and the Democracy Commission of the US Embassy; available in English, Latvian and Russian languages.
* (`de`) Scheffler, Wolfgang, "Zur Geschichte der Deportation jüdischer Bürger nach Riga 1941/1942", Volksbund Deutsche Kriegsgräberfürsorge e.V. – 23.05.2000

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 89874444
* LCCN: no2008072437
* ISNI: 0000 0000 6271 6734
* GND: 138316732
* SUDOC: 192090399

 |
Gian Carlo Menotti, fotografija: Carl Van Vechten, 1944.
**Gian Carlo Menotti** (**Đan Karlo Menoti** - 7. jul, 1911 – 1. februar, 2007) bio je italijansko-američki kompozitor i libretista. Napisao je klasičnu božićnu operu *Amahl and the Night Visitors* i još dvadesetak drugih opera za popularan ukus. Dobio je Pulicerovu nagradu za dve opere: *The Consul* (1950) i *The Saint of Bleecker Street* (1955). Osnovao je *Festival dei Due Mondi* (Festival dva sveta), 1958. godine i američki parnjak, Spoleto Festival USA, 1977. godine. Pokrenuo je Melbourne Spoleto Festival, 1986. godine u Australiji, ali se povukao nakon tri godine.

***Gian Carlo Menotti*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 113106540
* LCCN: n79125116
* ISNI: 0000 0001 2103 9017
* GND: 118783300
* SELIBR: 230004
* SUDOC: 073635553
* BNF: cb13897401z (podaci)
* BIBSYS: 99020903
* MusicBrainz: f1b60091-96a3-49d5-a2c9-563a24ea8840
* NLA: 35346944
* NDL: 01240186
* NKC: ola2002146830
* BNE: XX1029652
* CiNii: DA07338708
* NSK: 000627946

 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **muzičaru** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Centralna evidencija spomenika** je jedina evidencija spomenika u Bosni i Hercegovini i Hrvatskoj, stvorena od UDIK-a.

|  |  |
| --- | --- |
| Koordinator UDIK-a | **Edvin Kanka Ćudić** |
| Website | 
**Centralna evidencija spomenika** Arhivirano 2016-11-12 na Wayback Machine-u  |
| Pokrenuto od: | **UDIK** in 2016 |


**Centralna evidencija spomenika** (CES) predstavlja jedini registar spomenika i spomen – obilježja u Bosni i Hercegovini, Hrvatskoj, Crnoj Gori i Srbiji, koji izrađuje i vodi UDIK. Popisani spomenici su izgrađeni u postkonfliktnom periodu u Bosni i Hercegovini (1996 – 2016), Hrvatskoj (1996-2017), ali i u Srbiji i Crnoj Gori (1996-2018).

Centralnu evidenciju spomenika vodi UDIK a ona predstavlja dio programa UDIK-a za zemlje bivše Jugoslavije.

Vidi još
--------

* Edvin Kanka Ćudić
* UDIK
* Živi spomenik

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2017-04-13. Pristupljeno 2017-01-03.
2. ↑
3. ↑
4. ↑
5. ↑

Eksterni linkovi
----------------

* Centralna evidencija spomenika Arhivirano 2017-03-23 na Wayback Machine-u
* Udruzenje za društvena istraživanja i komunikacije
Mons. dr. **Eduard Peričić** (Sukošan, 31. prosinca 1935 - Zadar, 8. ožujka 2018) - hrvatski crkveni povjesničar, svećenik, doktor humanističkih znanosti.

Crkveni povjesničar mons. dr. Eduard Peričić, rođen je u Sukošanu 31. prosinca 1935. od oca Branimira i majke Anke rođene Dijan. Zaređen je u Zadru 29. lipnja 1963. godine, mladu misu održao je u matičnoj crkvi sv. Kasijana. Godine 1965. diplomirao je povijest na Filozofskom fakultetu u Zadru, 1979. doktorirao humanističke znanosti iz područja povijesti na Filozofskom fakultetu u Zadru.

Sukošanskom župniku don Andriji Raspoviću prvotno je dvije godine bio pomoćnik. Potom je tri godine poslužitelj Murvice. U međuvremenu je i profesor društvenih nauka u Nadbiskupskoj srednjoj školi u Zadru. Čak je 29 godina upravitelj Petrčana, od 1968. do 1997. godine. Godine 1972. postaje članom Međunarodnog društva skotista; 1985. godine redoviti član Međunarodne papinske Marijanske akademije; 1985. pročelnik Dijecezanskog vijeća za kulturu; 1999. iz zdravstvenih razloga umirovljen. Od 1992. do 2009. predavač crkvene povijesti na Visokoj teološko katehetskoj školi u Zadru; 2002. kapelan Svetog Oca.

Značajnija djela
----------------

* *Sclavorum regnum Grgura Barskog (Ljetopis popa Dukljanina)* (1991)
* *Starohrvatski grad Nin* (1994)
* *Hrvatski kraljevi: zlatno doba hrvatske povijesti* (1999)
* *Čudesnost marijanskih hodočašća: povijesni i liturgijski vodič kroz hrvatska marijanska svetišta* (koautor B. Škunca, 2001)
* *U Međugorju Gospa: uz 20. obljetnicu ukazanja* (2002)
* *Pape i Hrvati* (2003)
* *Povijest i vjera roda moga hrvatskoga* (2003)
* *Gospina prisutnost u Međugorju* (2004)
* *Sveta Stošija: uz 1700. godišnjicu njezina mučeništva* (2005)
* *Crkveni pastiri o Međugorju* (2007)

Izvori
------

1. ↑  Desetljeća brige za vjernike Arhivirano 2017-04-20 na Wayback Machine-u, Zadarski list
2. ↑  Peričić, Eduard, Hrvatska enciklopedija, Leksikografski zavod Miroslav Krleža
Prikaz atmosfere
**Egzosfera** (grč. *exo* - izvana i grč. *sphaira* - lopta) je najviši sloj Zemljine atmosfere.

Karakteristike
--------------

Egzosfera kao sloj je smješten iznad termosfere od koje ga odvaja termopauza na visini od 800 do 3 000 kilometara. U egzosferi ima malo plinova vodika i helija te ona predstavlja kontakt Zemlje i svemira. Temperatura u egzosferi dostiže do +1500 °C. Zrak je izuzetno razrijeđen, a njegove čestice kreću brzinom od 11 km/s, a nalaze na međusobnoj udaljenosti od nekoliko stotina metara. Uslijed toga ioni dušika i kisika odlaze u međuplanetrani prostor.

Iznad egzosfere se može izdvojiti još jedan sloj - geokorona, na visini od oko 20 000 kilometara. On se pretežno sastoji od iona vodika.

Donja granica
-------------

Njena granica još nije točno određena. Neki smatraju da se ona prostire na visini od 300 do 400 km, a drugi na visini od 800 do 1000 km iznad Zemljine površine. U njoj su molekule i atomi zraka razrijeđeni i imaju toliku brzinu da jedan dio čestica lakih plinova (vodika, helija) svladava Zemljinu težu i odlazi u svemir. Teoretski, iznad 300 km visine, temperatura egzosfere prelazi 230°C, a moguća je i temperatura do 690°C. Na osnovi mjerenja izvršenih pomoću umjetnih meteoroloških satelita pretpostavlja se da u gornjim slojevima egzosfere temperatura dosiže i više od 1500°C. Pri tom treba imati na umu da je to kinetička temperatura određena brzinom kretanja čestica plinova, a da je gustoća plinova toliko malena da se njeno toplinsko djelovanje ne može osjetiti. Računom je određeno da je u prostoru na visini od 200 km moguće postojano i slobodno kretanje jer je otpor zraka sasvim malen. To je najniža visina na kojoj mogu oko Zemlje kružiti umjetni sateliti. Iznad 200 km djeluju svi faktori međuplanetarnog prostranstva i dolaze do izražaja svemirski uvjeti. Zasada je teško utvrditi da visina od 1000 km pripada Zemljinoj atmosferi ili pak svemiru. Atmosfera nema oštre granice, već postepeno prelazi u svemir, a sam svemir je "konačan ali bez granica". U svim slojevima u atmosferi, osim u egzosferi, javljaju se zračna strujanja - vjetrovi.

Gornja granica
--------------

Gornja granica egzosfere se teoretski može odrediti kao visina od 190 000 km, što je pola udaljenosti prema mjesecu, gdje utjecaj tlaka Sunčevog zračenja (vidi: Tlak elektromagnetskog zračenja), na atome vodika prevladava nad Zemljinom gravitacionom privlačnom silom. Vrh egzosfere ili geokorona, koja se može vidjeti iz svemira, širi se na otprilike 100 000 km iznad Zemljine površine. Egzosfera je prijelazno područje između Zemljine atmosfere i vanjskog svemira.

Izvori
------

* Gerd W. Prolss: *Physics of the Earth's Space Environment: An Introduction*

| * p
* r
* u
Zemljina atmosfera |
| --- |
| Troposfera • Stratosfera • Mezosfera • Termosfera • Egzosfera |
| Tropopauza • Stratopauza • Mezopauza • Termopauza |
| Ozonski omotač • Turbopauza • Jonosfera |
| Homosfera • Heterosfera |
**Društveno preduzeće** je preduzeće koje u celini posluje društvenim kapitalom.

Društveni kapital je podeljen na akcije ili udele određene nominalne vrednosti i upisuje se u registar.

Organ društvenog preduzeća su skupština, upravni odbor, direktor i nadzodrni odbor. U društvenom preduzeću sa manje od 50 zaposlenih ne bira se upravni i nadzorni odbor ako statutom nije dručije određeno.

Najviši organ društvenog preduzeća je skupština. Drustvenim preduzecem upravljaju zaposleni i drugi vlasnici društvenog kapitala, koji biraju svoje predstavnike u skupštini preduzeća. Upravni odbor društvenog preduzeća bira skupština. Direktor je organ poslovođe (organizuje i vodi poslovanje) u društvenom preduzeću, koji je ovlasćen za zastupanje preduzeća. 

Nadzorni odbor ima najmanje tri člana koji se mogu birati i iz reda stručnjaka van preduzeća. Na nadzorni organ društvenog preduzeća primenjuju se odgovarajuće odredbe zakona koje važe za akcionarsko društvo.

Statut je osnovni opšti akt drustvenog preduzeća, koji donosi skupština preduzeca, a čiju sadržinu određuje zakon.
Hendrick Goltzius, "Portret **Giambologne**".
**Giambologna**, pravog imena **Jean de Boulogne**, poznat i kao **Giovanni Bologna** (Douai, 1529. – Firenca, 13. kolovoza 1608.), bio je flamansko-talijanski kipar manirizma.

Biografija
----------

**Otmica Sabinjanki**, 1574.-82. mramor visok oko 2 m, Firenca.
Rođen u Douai-u u Flandriji (danas u Francuskoj), Jean de Boulogne je započeo slikarski nauk u Monsu; studirao je nekoliko godina u Rimu gdje se potpuno posvetio kiparstvu. Napokon se nastanio u Firenci gdje je vodio radionicu u kojoj su se formirali mnogi talijanski, njemački i flamanski kipari. Svoja ponajbolja djela napravio je radeći za obitelj Medici. 

Giambologna, kako su ga zvali u Italiji, znatno je utjecao na razvoj kiparstva u prijelaznom razdoblju između visoke renesanse i baroka, ne samo u Italiji nego i u cijeloj Europi. Svojem flamanskom realističkom shvaćanju skulpture pridodao je oznake talijanskog stila kasnoga cinquecenta. U bronci i mramoru je pravio slikovito komponirane grupe kojima je postizao iluziju dubokih prostora.

Djela
-----

**Merkur**, 1576. bronca, Louvre, Pariz.
**Herkul ubija Nesa**, 1599. mramor, *Loggia dei Lanzi*, Firenca.
Giambolognino tehničko savršenstvo u izradi brončanih skulptura očito je u *Naptunovoj fontani* na *Piazza Maggiore* (Glavni trg) u Bologni. 

Također je oblikovao grupe mitoloških i religioznih figura, konjaničke spomenike i samostalne kipove kao što su: *Otmica Sabinjanki*; *Henrik IV. na konju*; *Krist sa sv. Petrom i Pavlom*; *Merkur*, itd.

Njegov brončani *Merkur* iz 1576. g. pokazuje važnost prostora u manirističkoj skulpturi. Cijela figura stoji na jednoj nozi oslonjenoj na dašak vjetra, a oblici su tanki i produženi na sve strane. Giambologna je uspio iskoristiti frontalno kretanje lika i osjećaj nemira, koji su karakteristični za manirizam, kako bi dočarao brzinu leta.

Eksterni linkovi
----------------

***Giambologna*** na Wikimedijinoj ostavi

* Biografija s portretima na kfki.hu
* Giambologna na mega.it
* Giambologna na artcyclopedia.com
„García Ramírez" preusmjerava ovdje. Za ranijeg navarskog pot-kralja, v. García Ramírez od Viguere.

**García Ramírez**, ponekad **García IV**,**V**, **VI** or **VII** (? - Lorca, 21. novembra 1150), također poznat i kao **Obnovitelj** (španski: ), bio je španski feudalni velmoža, odnosno gospodar Monzóna iLogroñoa, od 1134. do smrti kralj Navare. Nadimak "obnovitelj" je stekao nakon što ga je plemićka skupština u Navari izabrala kraljem nakon smrti aragonskog i navarskog kralja Alfonsa Bojovnika istovremeno kada je u Aragonu za kralja izabran Ramiro II, a čime je nakon 58 godina razvrgnuta personalna unija Aragona i Navare koja je stekla nezavisnost.

Rodio se kao sin Ramira Sáncheza od Monzóna, sina Sancha Garcésa od Uncastilla, koji je pak bio nezakoniti sin navarskog kralja Garcíje Sáncheza III. Nedugo nakon što je izabran za kralja, sklopio je sporazum sa Ramirom, ali je već u maju 1135. priznao kastiljskog kralja Alfonsa VII za sizerena, i od njega primio zaštitu. Naslijedio ga je sin Sancho VI. Za vrijeme vladavine je sagradio cistercitski samostan Santa María de la Oliva.

Izvori
------



|  |
| --- |
| García Ramírez od Navare **Kuća Jiménez** **Umro/la:** 21. novembar 1150 |
| Prethodi:**Alfonso** | **kralj Navare**1134–1150 | Slijedi:**Sancho VI** |
**Otoci Egejskog mora** podijeljeni na grupe
**Egejski otoci** (grčki: , transliteracija: *Nisiá Aigaíou*; turski: ) je zajednički naziv zaotoke u Egejskom moru, sa kopnenom Grčkom na zapadu i sjeveru te Turskom na istoku; otok Kreta predstavlja južnu granicu otoka. Antičko ime za Egejsko more *Arhipelag*, se kasnije udomaćilo za sve otočne grupe.
Grčki egejski otoci se obično dijele u sedam grupa, sa sjevera prema jugu:

* Sjeveroistočni egejski otoci
* Sporadi
* Eubeja
* Argo-Saronski otoci
* Cikladi
* Dodekanez (Južni Sporadi)
* Kreta

Gotovo svi egejski otoci pripadaju Grčkoj, i podijeljeni su na devet *periferija*. Turska posjeduje otoke Imbros (Gökçeada), Tenedos (Bozcaada) i manje otočice uz zapadnu obalu. 

Izraz Italijanski Egejski otoci (italijanski: ) se ponekad koristi za otoke koje je Italija zauzela za vrijeme Italijansko-turskog rata 1912. i držala pod svojom vlašću do 1947: Dodekanez, uključujući Rodos i Kastelorizo.

Povezano
--------

* Popis egejskih otoka
* Popis turskih otoka
* Popis grčkih otoka

Izvori
------

***Egejski otoci*** na Wikimedijinoj ostavi

* Aegean Sea, The Columbia Encyclopedia, Sixth Edition. 2001-05.
Graf sa 6 čvorova i 7 grana.
U računarstvu, **graf** je vrsta strukture podataka, tačnije apstraktan tip podataka, koji se sastoji od skupa čvorova i skupa grana, koje predstavljaju odnose (veze) između čvorova. Graf kao struktura podataka direktno potiče od matematičkog koncepta grafa.

Graf *G* se definiše na sledeći način: *G=(V,E)*, gde je *V* konačan, neprazan skup čvorova, a *E* je skup grana (veza između čvorova). Kada grane grafa nemaju određen smer, tada graf nazivamo neusmerenim, a u suprotnom je graf usmeren. U praksi, za svaki čvor i granu vezujemo neke podatke sa kojima želimo da manipulišemo.

Izbori reprezentacije
---------------------

Grafovi se u računarstvu predstavljaju na razne načine. Najčešći su lista povezanosti i matrica povezanosti. Lista povezanosti je implementirana tako što predstavlja svaki čvor kao strukturu podataka koja sadrži listu svih susednih čvorova. Matrica povezanosti je matrica, čije vrste i kolone predstavljaju početne i krajnje čvorove, a dati član matrice predstavlja indikaciju da li između odgovarajuća dva čvora postoji grana (recimo 0 ako ne postoji, a 1 ako postoji). Liste povezanosti se češće koriste kod retkih grafova, a u suprotnom su matrice povezanosti dobar izbor. Takođe, za vrlo velike grafove koji imaju neku pravilnost što se tiče položaja grana, mogući izbor predstavljanja je simbolički graf. Ređe se za predstavljanje grafa koristi matrica incidencije. Vrste ove matrice predstavljaju čvorove, a kolone predstavljaju grane. U svakoj koloni stoje jedinice na mestima koja odgovaraju čvorovima koje spaja odgovarajuća grana (a na ostalim mestima su nule).

Poređenje sa drugim strukturama podataka
----------------------------------------

Grafovske strukture podataka su ne-hijerarhijske, i stoga su pogodne za podatke gde su pojedinačni elementi povezani na kompleksne načine. Na primer, simulacija računarske mreže se može sprovesti pomoću grafa.

Hijerarhijski skupovi podataka se mogu predstaviti binarnim ili nebinarnim stablom. Stabla se takođe mogu posmatrati i kao grafovi.

Operacije
---------

Grafovski algoritmi su od velikog značaja u računarstvu. Tipične operacije povezane sa grafovima su nalaženje puta između dva čvora, za šta se na primer koriste pretraga grafa u dubinu i pretraga grafa u širinu, i nalaženje najkraćeg puta od jednog do drugog čvora, za šta se može koristiti Dijkstra algoritam.

Vidi još
--------

* Teorija grafova

Spoljašnje veze
---------------

* Interaktivne vizuelizacije Arhivirano 2008-01-26 na Wayback Machine-u grafova i drugih struktura podataka.
* *NGenerics* - implementacija u *C#*
* Beleške Arhivirano 2008-12-17 na Wayback Machine-u
* Grafovske rutine u Perlu
**Gimnazija** je općeobrazovna srednja škola koja traje četiri godine, u koju se može upisati nakon završetka osnovne škole. Svrha obrazovanja u gimnaziji je razviti kod učenika intelektualnu širinu, potrebu za novim spoznajama i djelovanjima, istraživačku radoznalost, te osposobiti ih za razložno i stvaralačko mišljenje te samostalno učenje.

Kao općeobrazovna škola gimnazija je prijelazni stupanj k profesionalnom osposobljavanju u višim i visokim školama te fakultetima, tj. ona u pravilu ne osposobljava učenika za neko posebno zanimanje već ga uglavnom usmjerava na daljnje školovanje.

Etimologija
-----------

Naziv potiče od antičke grčke reči „γυμνάσιον" koja predstavlja fizičko i intelektualno obrazovanje mladih. U nemačkom jeziku i u većem delu Evrope je današnja reč „gimnazija" zadržala značenje intelektualnog obrazovanja a u engleskoj reči „-{gym}-" je ostalo značenje fizičkog.

Vanjske veze
------------

Slične stranice
---------------

***Gimnazija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Popis gimnazija u Hrvatskoj
*Za ostala značenja, v. Gen (razvrstavanje).*
Hemijska struktura gena kao delova DNK
Mozaička građa eukariotskih gena
**Gen** je fizička i funkcionalna jedinica nasleđivanja, koja prenosi naslednu poruku iz generacije u generaciju, a čini ga celovit deo DNK potreban za sintezu jednog proteina ili jednog molekula RNK. Geni su nanizani duž kromosoma. Gen za određeno svojstvo uvek se nalazi na istom mestu na kromosomu koje se naziva genski lokus.

Geni su linearno raspoređeni delovi kromosomske DNK (vidi sliku). NJihova veličina (broj nukleotida DNK) i i raspored na kromosomima su stogo određeni. Građa gena je ustvari građa same DNK i ogleda se u tačno određenom redosledu nukleotida (A, T, C i G). Promena tog redosleda, manjak ili višak nukleotida rezultira u promeni funkcije gena i naziva se genska mutacija (tačkasta mutacija).

Podela gena
-----------

Prema funkciji koju obavljaju, gene možemo podeliti na:

* strukturne i
* regulatorne.

**Strukturni geni** su:

* geni koji nose šifru za protein (prepisuju se na i-RNK) i
* geni koji se samo prepisuju u RNK (t-RNK, r-RNK).

**Regulatorni geni** se ne prepisuju već se za njih vezuju molekuli koji regulišu određene procese u organizmu. Znanja o regulatornim genima su još uvek nedovoljna. Pripadaju im geni koji:

* učestvuju u replikaciji,
* učestvuju u kretanju kromosoma u deobi,
* kontrolišu krosing-over i telomere koje doprinose stabilnosti kromosoma.

Telomere predstavljaju neku vrstu zaštitne *kape* kromosoma jer ne reaguju sa krajevima drugih kromosoma i nisu osetljive na dejstvo egzonukleaza.

Egzoni i introni
----------------

Skup svih gena u jednoj haploidnoj ćeliji je genom. Količina DNK u genomu eukariota daleko premašuje zbir gena koji kodiraju sve proteine prisutne u ćelijama. To znači da deo genoma sadrži nizove nukleotida koji ne nose šifru za sintezu proteina. Segmenti gena koji sadrže informaciju za sintezu proteina su nazvani egzoni, a nekodirajući nizovi između njih su introni (vidi sliku). 

Dakle, geni eukariota imaju mozaičku građu: deo gena koji nosi šifru ispresecan je delovima koji ne nose šifru (vidi sliku). Kod prokariota introni ne postoje već su njihovi geni neprekinuti nizovi kodirajućih nukleotida. 

Biološki značaj introna i njihova funkcija su još uvek nerazjašnjeni. Nekodirajući delovii genoma našli su praktičnu primenu u krimnologiji i sudskoj medicini poznatu kao genetički otisci prstiju.

Eksterni linkovi
----------------

* BioNet Škola
* The Dolan DNA Learning Center
* DNA Interactive
* DNA From The Beginning
**Gof** (lat. *Seriola dumerili*) riba je iz porodice Carangidae. Kod nas se naziva i **gofa** i **orhan**, a mlađi primjerci felun ili žutej. Ovo je vrsna grabljivica, snažnog i izduženog tijela, koje je bočno blago spljošteno. Tijelo gofa je srebrnkaste boje, sa sitnim ljuskama koje imaju odsjaj u duginim bojama, prema trbuhu je sve svijetliji, bjelkast. Na bokovima ima jako uočljivu bočnu crtu, a s leđa mu se preko oka prema ustima pruža smeđe-narančasta crta. Prednji dio leđne i podrepne peraje je uzdignut. Gof živi u svim toplijim morima svijeta, a naraste do 180 ncm duljine i 80 kg težine, u Jadranu manje, tek nešto preko 50 kg. Ovisno o temperaturi mora mijenja područje na kojem živi, tako zimi živi dublje, a krajem proljeća približava se površinskom sloju mora.

Kod nas se najčešće za manje gofove upotrebljava ime **felun** ili **žutej**, a mnogi nisu ni svjеsni da se radi zapravo o malom gofu. Razlog tome je njihova žućkasta boja, koja niti malo ne podsjeća na boju odraslog gofa. Feluni se skupljaju u veća jata te žive i love zajedno. U prvoj godini života felun teži oko 1 kg, te se drži bliže obali u potrazi za sitnim ribama, glavonošcima, kozicama. U naredne dvije godine prelazi iz feluna u gofa, mijenjajući boju, te sa tri godine teži već 5 kg. Odrasli primjerci žive kao samci ili u manjim skupinama. Usta drži stalno otvorena, a u njima nema zuba već hrapavo nazubljene čеljusti kojima hvata hranu. Hrana su mu prvenstveno druge ribe, ali jede i rakove i glavonošce. Mrijesti se sredinom proljeća, a spolno sazrijeva oko treće godine života. Gof živi na dubinama do 360 m, a starosni vijek mu je do 15 godina.

Vrlo je cijenjena riba za prehranu, njegovo meso sadrži relativno visoki postotak bjelančevina i nizak postotak masti. Svrstan je u visokokvalitetnu ribu, a najcjenjeniji i najukusniji dio gofa je dio tijela iza glave, odnodno poviše trbuha.

Rasprostranjenost
-----------------

Gof je riba koja živi po cijelom svijetu, osim u hladnim morima. Može ga se naći u sva tri oceana, kao i njihovim rubnim morima.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Dalibor Andres (Gof) Arhivirano 2009-01-23 na Wayback Machine-u (dalibor-andres)
2. ↑  (`sh`) Bitnice Arhivirano 2009-04-22 na Wayback Machine-u (riblje-oko)
3. ↑  (`en`) Greater amberjack (fishbase.org)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Gof** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Gof** |

  


***Gof*** na Wikimedijinoj ostavi
**Catawban** (Eastern Siouan), skupina siouanskih jezika i plemena nekada raširena po istočnim predjelima današnjeg SAD-a uz atlantsku obalu i zaleđe saveznih država Virginia, i Sjeverna i Južna Karolina. Istočni Siouanski narodi prema W. J. McGeeju, sastoje se od nekoliko ogranaka čija su plemena često bila vezana u labave plemenske saveze, konfederacije. Kulturno su pripadali Jugoistočnim Indijancima, uključujući ratarstvo, lov i ribolov. Sela su im pretežno zbog napada Iroquoian plemena kao što su Irokezi i Susquehanna, bila opasana i zaštićena palisadama. Veoma su rano nestali, negdje sredinom 17. pa do ranog 18. stoljeća. Glavno preživjelo pleme, Catawba, asimiliralo je više manjih lokalnih plemena, među kojima se u suvremeno doba nanovo okupljaju preživjeli pripadnici koji vuku stara plemenska porijekla i organiziraju i formiraju u nove plemenske zajednice koje od matičnih država i vlade SAD.-a zahtijevaju državna ili federalna priznanja.
McGee Istočnosiouanska plemena dijeli na sljedeće konfederacije i ogranke: 

1. Konfederacija **Monacan** sa plemenima: Mahoc ili Mahock, Meipontsky, Monacan, Nuntaneuck ili Nuntaly i Mohetan ili Moneton.
2. Skupina **Tutelo**, uključujući plemena: Tutelo, Saponi i Occaneechi.
3. Konfederacija **Manahoac** sa plemenima: Hassinunga, Manahoac, Ontponea, Shackaconia, Stegaraki, Tegninateo i Whonkentia.
4. Skupina **Catawba** sa plemenima: Adshusheer, Cape Fear, Catawba, Congaree, Eno, Santee, Sewee, Shakori, Sissipahaw, Sugeree, Warrennuncock, Wateree, Waxhaw i Woccon.
5. Skupina Sara ili **Cheraw** sa plemenima: Keyauwee i Saraw (Sara Cheraw).
6. Skupina **Pedee**, sa plemenima: Backhook, Hook, Pedee, Waccamaw i Winyaw.

Do suvremenog vremena nije preživio nijedan jezik skupine Catawban.

Izvori
------

1. ↑  „The Siouan Indians / McGee, W. J. (William John), 1853-1912". Arhivirano iz originala na datum 2014-12-10. Pristupljeno 2014-08-06.

Vanjske veze
------------

* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
* Ethnologue (16th)
* The Siouan Tribes of the East, By James Mooney