recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinate: 5° 44' 20" JGŠ, 150° 44' 17" IGD
**Nova Britanija** (tok pisin *Niu Briten*, engl. , bivša Nova Pomeranija *Neu Pommern*) je najveće ostrvo Bizmarkovog arhipelaga. Pripada Papua Novoj Gvineji, i odvojeno je od ostrva Nova Gvineja Dampijerovim prolazom. 

Satelitski snimak ostrva Nova Britanija
Dugo je oko 600 kilometra, široko 80 kilometra, i ima površinu od 35.145 kilometra kvadratnih, što ga čini tridesetosmim ostrvom po veličini na svetu. Ostrvo ima pet aktivnih vulkana i šesnaest koji su ugašeni ili uspavani. Najviši vrh ostrva ima 1438 metra nadmorske visine. Nova Britanija je podeljena na dve provincije: Istočna Nova Britanija čiji centar je Kokopo, i Zapadna Nova Britanija čiji centar je Kimbe. 

Vilijam Dampijer, engleski istraživač je prvi evropljanin koji je posetio Novu Britaniju 27. februara 1700. i dao joj je ime Nova Britanija. U novembru 1884. Nemačka je proglasila svoj protektorat nad Novom Britanijom i promenila ime ostrva u Nova Pomeranija. Dana 11. septembra 1914. na ostrvu se odigrala jedna od najranijih bitaka Prvog svetskog rata, kada su se Australijske snage iskrcale na ostrvo. U to vreme Nova Pomeranija je činila deo Nemačke Nove Gvineje. 

Na ostrvu živi 404.873 stanovnika (2000). Domorodačko stanovništvo Nove Britanije je podeljeno u dve grupe, Papuance koji žive na ostrvu već deset hiljada godina, i Austronezijance koji su stigli na ostrvo pre dve hiljade godina. Na ostrvu se govori deset papuanskih i oko četrdeset austronezijskih jezika, kao i tok pisin i engleski. 

***Nova Britanija*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4214864-9
* NKC: ge600851

 |
**Neferneferuré** (14. vijek pne.) bila je drevna egipatska princeza iz Osamnaeste dinastije. Ona je peta od šest kćeri faraona Akhenatena i Velike kraljevske supruge Nefertiti.

Neferneferure (lijevo) i starija sestra Neferneferuaten Tasherit na zidnoj slici

|  |
| --- |
| **Neferneferure  na hijeroglifima** |
|  |


|  |
| --- |
| **Neferneferure  na hijeroglifima** |
|  |

Rođena je u 8. ili 9. godini vladavine njenog oca, u prijestolnici Akhetatenu. Njeno ime ("Ljepotica ljepota Re" ili"Najljepša od Re") je skoro istovjetno imenu starije sestre Neferneferuaten; ona nema riječ Aten u svom imenu. Neki egiptolozi to tumače da je i nakon atenističke revolucije na dvoru ostao neki oblik štovanja boga Re, koji se smatrao manifestacijom Atena.

Neferneferure je umrla u 13. ili 14. godini vladavine Akhenatena, što mnogi tumače epidemijom zarazne bolesti koja je tada mogla pogoditi Egipat.

Izvori
------

* Joyce Tyldesley: *Nefertiti – Egypt's Sun Queen*
* Christiane Desroches-Noblecourt: *Tutankhamen – Life and Death of a Pharoah*
**Miroslav Rede** (rođen 1938 u Kikindi) je Hrvatski sportski novinar i bivši nogometaš.

Igračka karijera
----------------

Počeo je igrati u Beogradskom Partizanu. Zajedno s obitelji se 1959 preselio u 
Zagreb i počeo igrati za Dinamo. Nakon dvije sezone u Dinamu vratio se u Beograd i odigrao jednu sezonu za FK Rad. U svoj posljednji klub Lokomotivu stigao je 1962. gdje je ostao do kraja karijere (1967).

Sportsko novinarstvo
--------------------

Nakon što je prekinuo igračku karijeru, 1967. je počeo raditi kao sportski novinar in Sportskim novostima kao urednik nogometnog odjela. U isto vrijeme postaje glavni urednik u tjendiku SN Revija. Godinu dana je bio sportski direktor Inkera iz Zaprešića. Novinarstvu se vraća 1993. i počinje raditi za Večernji list gdje je ostao do 2002. 

Za svoj rad u novinarstvu, od Hrvatske udruge športskih novinara dobio je nagrado za životno djelo. 

Također je dobio i posebnu novinarsku nagradu za praćenje Svjetskog prvenstva u nogometu 1978.

Izvori
------

Vanjske poveznice
-----------------

* životopisu Nogometnom leksikonu.
**Hogo do pau** (pt. *jogo do pau*, igra štapom ili palicom) je jedna portugalska borilačka veština i tradicionalni običaj, i upražnjava se sa štapom. 

Poreklo ove borilačke veštine je u srednjovekovnom mačevanju, mada su mogući uticaji raznih azijskih i dalekoistočnih borilačkih veština koje su portugalski moreplovci doneli sa sobom. Hogo do pau je srodan sa kanarskim huego del palo (palo kanarijo). 

Za vreme fašističke diktature u Portugalu bio je zabranjen i izvodio se tajno ili u toku folklorističkih igara, te malo je falilo da se ova stara tradicija zaboravi. Posle revolucije 1974. i demokratizacije Portugala nastala je renesansa ove borilačke veštine i danas je cenjena ne samo u Portugalu. Danas se hogo do pau trenira sa aspektom samoodbrane, a postoje i sportska nadmetanja. Borbe se vode sa zaštitnom opremom slično onom u kan de komba ili kendo.

Eksterni linkovi
----------------

***Jogo do pau*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jogo do Pau - film 1
* Jogo do Pau - film 2
* Jogo do Pau - film 3
* Jogo do Pau - film 4
* Jogo do Pau Arhivirano 2016-10-22 na Wayback Machine-u
Safavidski vojnik iz redova **Kizilbaša** izložen u vojnom muzeju Sadabadske palače (Teheran, Iran)
**Kizilbaši** (tur. *Kizilbaş*; „Crvene kape") su prvotno označavali nekoliko turkijskih i iranskih ratničkih plemena koje je karakterizirala pripadnost šijitskom islamu, a potom etničku skupinu koja nosi njihovo podrijetlo. Kizilbaši potječu iz područja Anatolije i Kurdistana, a historijski se pojavljuju u 13. vijeku. Odigrali su značajnu ulogu u Ismailovom osnivanju Safavidske Monarhije početkom 16. vijeka, a crvene kape po kojima su dobili ime simbolizirale su njihovu lojalnost safavidskoj kruni. Zbog političkog sukoba s iranskim vladarem Abasom I. oko 1600. godine dio kizilbaša protjeran je na istok nakon čega počinju igrati značajnu vojnu i društvenu ulogu u područjima današnjeg Afganistana, Pakistana, pa čak i Indije. Kizilbaši su pripadali heterodoksnom obliku šijitskog islama usko povezanom sa sufijskim odnosno alevitskim (kao i bektaškim i derviškim) uvjerenjima, a vjerovali su kako njihovi vladari imaju božanske osobine. Potomci kizilbaša danas žive od Turske i Sirije, preko Irana i Azerbajdžana, do Afganistana i Pakistana.

Veze
----

* Šijiti
* Kurdi
* Safavidsko Carstvo

Izvori
------

1. ↑  Hrvatski obiteljski leksikon (2005.)
2. ↑  Britannica: Kizilbash (2011.)

Literatura
----------

* (`sh`) „Kizilbaši". *Hrvatski obiteljski leksikon*. Leksikografski zavod Miroslav Krleža. 2005..
* (`en`) „Kizilbash". *Encyclopædia Britannica*. 2011..
**Nikola Triva** (Šibenik, 26. 10. 1910. – Split, 2. 9. 1989), **enigmat**. Završivši srednju školu, čitav svoj radni vijek proveo je kao službenik Jugoslovenskih željeznica, gdje je i penzionisan. Sahranjen je 6. IX. 1989. u Kninu na groblju sv. Đurđa.

Enigmatika
----------

U zagonetaštvu se pojavio 1928. godine. Objavljivao je u mnogim enigmatskim listovima: *"Sfinga"* ("*Sfinga Rebus"*), *"Problem"*, *"Čvorova"* izdanja, *"Vjesnikov kviz"*, *"Eureka"* (velika i mala) te u *"Slobodnoj Dalmaciji"*. Postao je poznat po pseudonimima *Va-va-va* i *3-va* (tri va < Triva). Isticao se i kao svestran odgonetač. Dobitnik je nagrade za izmjenjivaljku u zagrebačkom *"Startu"* broj 79 (26. I. 1972).

Članstvo u EKBV
---------------

Bio je veliki zaljubljenik crno-bijelih križaljkaških polja i vrijedni član splitskog Enigmatskog kluba "Božidar Vranicki" (EKBV) od njegovog osnivanja. U klubu su ga od dragosti zvali **Šjor Nikola**. Redovno je prisustvovao svim sastancima, skupštinama i drugim aktivnostima. Bio je posebno plodan autor križaljki, prije svega u enigmatskoj rubrici *"Slobodne Dalmacije"*. Križaljke je sastavljao, iako teško bolestan, do zadnjeg dana života.

Anegdota
--------

Popularna je njegova gotovo nevjerovatna dogodovština. Jednom, kad je putovao vlakom, izašao je da kupi novine i *"Vjesnikov kviz"* jer je trebalo da vlak stoji malo duže. Međutim, zabavljen novinama, zaboravio je na vlak koji je otišao prije nego što je trebalo. Tada je, unajmivši taksi, "lovio" vlak sve do Austrije jer se sve što je imao nalazilo u njemu. Tako je postao čovjek koji je vjerovatno najskuplje platio neki enigmatski list.

Izvori
------

* Stjepan Horvat: *"Leksikon zagonetača Jugoslavije"*, Bjelovar, 1979.
* Željko Bilankov: *"In memoriam - 3 VA"* (Nikola Triva), Zagonetač, XX, 325 (34), 12 - Bjelovar, 1. XII. 1989. (+ fotografija)
**Nikola Uzunović** (3. maj 1873. Niš — 19. jul 1954. Beograd) je bio srpski i jugoslovenski političar. U dva navrata bio je predsednik Vlade Kraljevine Jugoslavije. Od 8. aprila 1926. do 17. aprila 1927. i od 27. januara 1934. do 22. decembra 1934. godine.

Bio je predsednik opštine Niš, sudija, predsednik prvostepenog suda i načelnik okruga. Godine 1904. je izabran za odbornika Niške opštine, a posle osam meseci, po prvi put je izabran za narodnog poslanika kao kandidat Radikalne stranke.

Nikola Uzunović je bio i sekretar Kasacionog suda u Beogradu.

Posle Prvog svetskog rata ponovo je izabran za narodnog poslanika. Između 1924. i 1936. godine njemu je sedam puta poveravan mandat za sastav vlade Jugoslavije. 

Uručen mu je 20. februara 1927. godine Orden Polonija Reztituta  stepena a dodelio ga mu je poljski predsednik.

Za vreme šestojanuarske diktature bio je jedan od osnivača i prvi šef Jugoslovenske radikalne seljačke demokratije.

Jedini muški naslednik nekada bogate porodice Uzunović je glumac Tanasije Uzunović, unuk Nikolinog brata.

Vidi još
--------

* Spisak predsednika vlada Jugoslavije
* Spisak ministara finansija Jugoslavije
* Ministarski savet Kraljevine Jugoslavije

Vanjske veze
------------

***Nikola Uzunović*** na Wikimedijinoj ostavi

* Istorijski arhiv Niš - biografija Arhivirano 2011-02-26 na Wayback Machine-u
* Velika drama unuka slavnog pretka („Ilustrovana Politika", 13. april 2002.)
**Juraj (Gjuro) barun Rukavina Vidovgradski** (njem. *Georg Freiherr Rukavina von Vidovgrad*; 1777.-1849.), hrvatski časnik, političar i plemenitaš. Za hrvatsku je povijest bitan kao prva osoba koja je u Saboru progovorila hrvatskim. Bilo je to 1832. godine.

Potomak je Jerka Rukavine, zapovjednika utvrde Vidovca, rodonačelnika grane Rukavina Vidovgradskih. Iz obitelji je brojnih poznatih hrvatskih uglednika iz Trnovca, koja je dala čak tri generala i 54 časnika. 

Sudjelovao je u mnogim bitkama i ratovima, istaknuvši se osobito u bitkama Napoleonskih ratova te Revolucije u Mađarskoj 1848. Napredujući u vojnoj hijerarhiji dobio je godine 1818. čin pukovnika, 1829. generalbojnika, 1836. podmaršala, a 1849. generala topništva. 

Za vojne zasluge primio je najviše odlikovanje Habsburške Monarhije, Viteški križ Vojnog reda Marije Terezije.

Literatura
----------

***Juraj Rukavina Vidovgradski*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ana Tomljenović: Najistaknutiji Bunjevci iz Smiljana, Trnovca i Bužima od naseljavanja 1686. do danas. Domaći skup s međunarodnim sudjelovanjem Arhivirano 2013-09-21 na Wayback Machine-u *Bunjevci u vremenskom i prostornom kontekstu* (pdf), Zagreb, 20. - 22. studenoga 2012.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 90580904
* LCCN: no2009098044
* ISNI: 0000 0000 6180 1101
* GND: 138066620

 |
**Loch Awe** prevedeno **Jezero Awe**  (škotsko-gelski: *Loch Obha*) je slatkovodno jezero na zapadu Škotske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Jezero Awe leži u Argyll i Butu jugoistočno od Obana, proteže se 37 km u smjeru - sjeveroistok - jugozapad, pa je najduže jezero Škotske.

Jezero pune vodama rijeke Orchy i Strae, koje uviru na njegovom sjeveroistočnom kraju, i brojne kratki vodotoci koji uviru sa svih strana.

Vode jezera otječu kratkom rijekom Awe do zaljeva Loch Etive i Atlantika. Ona na svom kratkom toku kroz prijevoj Brander, pokreće jednu protočnu hidroelektranu. Dio voda jezera prebacuje se pumpama do akumulacionog jezera Cruachan sjeverno od jezera, te vode pokreću moćnu hidroelektranu Cruachan.

Na jednom od jezerskih otoka Inishail, leže otatci stare kapelae, a uz obale jezera dvije utvrde klana Campbell; - Kilchurn (na sjeveroistoku) i Fincharn na jugoistoku.
U neposrednoj blizini obale jezera leži niz malih naselja; Lochawe, Port Sonachan, Ford, Dalavich, Inverinan i Taychreggan.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Loch Awe* "(engleski). The Gazetteer for Scotland. Pristupljeno 26. 1. 2015.

Vanjske veze
------------

* *Loch Awe*  na portalu The Gazetteer for Scotland (`en`)
**Johann Norbert Piccolomini** (?, 1651. - Priština, 9. novembar 1689.), poznat i po svom orginalnom talijanskom imenu **Giovanni Norberto Piccolomini**, bio je habsburški carski general i vojnik, poznat po tome što je izveo veliki prodor na teritorij Osmanskog Carstva i dospio sve do Skopja.

Biografija
----------

Giovanni alias Johann bio je član poznate toskanske porodice Piccolomini koja je dala dvoje papa Pia II i Pia III, i još puno poznatih ličnosti, njegov mlađi rođak bio je carski feldmaršal Ottavio Piccolomini.

Nakon briljantnog obrazovanja Piccolomini je kao vrlo mlad ušao u habsburšku carku vojsku. Sudjelovao je u Ratu Svete lige od 1683. do 1687. Naročito se istakao u pobjedničkoj Bitci kod Mohača 12. augusta 1687. pod komandom vojvode Karla V od Lorraine. Nakon poraza osmanske vojske kod Niša 24. septembra 1689. Piccolomini je sa 6000 vojnika navalio na Srbijui Kosovo, kog je lako zauzeo, nakon tog je prodro do Skopja. U isto vrijeme snage Svete lige zauzimale su dijelove Bosne, Srbije i dobar dio Albanije.

Za razliku od ostalih habsburških komandanata, Piccolomini je imao izuzetan diplomatski talent, koji je došao do izražaja u načinu kako je postupao sa stanovništvom osvojenih krajeva. Uspjelo mu je da ih potakne (naročito Srbe) na pobunu protiv Osmanlija i da sa simpatijama prihvate carsku vojsku. Stupio je u prisan kontakt sa patrijarhom Pećke patrijaršije Arsenijem Crnojevićem. Kako je bio svjestan da neće moći dugo zadržati te krajeve pod svojom kontrolom, počeo je pregovarati sa patrijarhom o preseljenju srpskog stanovništva korumpiranog pobunom u južnu Mađarsku, gdje bi dobili političku i crkvenu autonomiju.

Usred pregovora Piccolomini je neočekivano umro. Nakon smrti najsposobnijeg generala, došlo je do snažne osmanske kontraofanzive, tako da su do jeseni 1690. svi osvojeni krajevi južno od Save, uključujući Beograd ponovno pali u osmanske ruke.

Istovremeno sa osmanskim prodorom došlo je do Velike seobe Srba, tad je oko 30.000 porodica emigriralo u Mađarsku (Vojvodinu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9   „*Piccolomini, Johann Norbert Graf*" (njemački). Biographisches Lexikon zur Geschichte Südosteuropas. Pristupljeno 9. 12. 2017.
2. 1 2 3   „*Piccolòmini, Giovanni Norberto*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 12. 12. 2017.
3. ↑   „*Piccolomini Family*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 12. 2017.

Vanjske veze
------------

* *Piccolomini, Johann Norbert Graf* (`de`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 120937591
* GND: 141344539

 |
**Lita Liem Sugiarto** (27. februar 1946 -), poznata i po djevojačkom imenu Lita Liem, je bivša indonežanska profesionalna teniserka koja je od 1968. do 1975. nastupala na Grand Slam turnirima pojedinačno, u ženskim i miješanim parovima. 

U ženskim parovima je zajedno sa Lany Kaligis dva puta stigla do Grand Slam četvrtfinala - na Australian Openu 1970. i na Wimbledonu 1971. Ona i Kaligis su tako postali prvi Indonežani koji su stigli do kasnijih faza Grand Slam natjecanja. 

Njen najbolji pojedinačni rezultat je bilo treće kolo na Australijskom prvenstvu 1968, Australian Openu 1970, Wimbledonu 1972 i Roland Garrosu 1974.

Na Azijskim igrama u Bangkok 1966. je osvojila brončanu medalju u pojedinačnoj kategoriji, a zajedno sa Lany Kaligis zlato u ženskim te zajedno sa Sutarjom Sugiartom broncu u miješanim parovima. Pojedinačno je osvojila zlatnu medalju na Azijskim igrama u Teheranu 1974.

Kao dio indonežanskog Fed Cup tima je nastupala 1969, 1970, 1973, 1974, 1975, 1978, 1979, 1980 i 1981.

Eksterni linkovi
----------------

* Lita Liem Sugiarto na stranici International Tennis Federation
Koordinate: 41° 49′ 00" SGŠ, 22° 14′ 15" IGD

**Karbinci** (mak. *Карбинци*) su naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Karbinci su sedište istoimene opštine Karbinci.

Prirodni uslovi
---------------

Karbinci su smešteni u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Štipa, naselje je udaljeno 12 kilometara severno.

Naselje Karbinci se nalazi u istorijskoj oblasti Ovče polje. Naselje je položeno u dolini reke Bregalnice, na levoj obali reke. Jugoistočno od naselja uzdiže se pobrđe Jurukluk, najniži deo planine Plačkovice ka istoku. Nadmorska visina naselja je približno 290 metara.

Mesna klima je blaži oblik kontinentalne zbog blizine Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Karbinci su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 673 stanovnika.

Većinsko stanovništvo su etnički Makedonci (99%), a ostalo su Srbi.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Karbinci*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.opstinakarbinci.gov.mk Zvanična stranica opštine Karbinci Arhivirano 2019-08-31 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Karbinci |
| --- |
| **Karbinci** • 
Argulica •
Batanje •
Vrteška •
Golem Gabar •
Gornji Balvan •
Gornji Trogerci •
Donji Balvan •
Donji Trogerci •
Ebeplija •
Junuzlija •
Kalauzlija •
Kepekčelija •
Kozjak •
Krupište •
Kurfalija •
Kučilat •
Kučica •
Mali Gabar •
Mičak •
Muratlija •
Novi Karaorman •
Odžalija •
Pripečani •
Prnalija •
Radanje •
Ruljak •
Tarinci •
Crvuljevo

 |
**Kolač** je uglavnom vrsta peciva. U srpskohrvatskom jeziku pod pojmom „kolač", podrazumevaju se različite vrste peciva, ali se pre svega odnosi na manje slatke komade peciva punjene različitim filovima. Najčešći sastojak kolača jesu med ili šećer, maslac ili buter, mleko, orasi i drugo koštunjavo voće, jaja, čokolada ili kakao i različite vrste voća (džemova i marmelada). Mogu biti različitog oblika, ali najčešće su okruglog ili pravougaonog oblika. U ovom slučaju se koristi zbirni naziv - ***kolači***, a samo se za pojedini komad koristi naziv - ***kolač***.

Još manji komadi testa nazivaju se *sitni kolači* ili *kolačići*.

Kolačem se naziva i testo (ili obredni hleb), koji se tradicionalno priprema za slavu (slavski kolač) ili slatko pečeno testo koje se priprema za svetkovine/praznike.

Kolači i poslastice postojali su od drevnih vremena. Pripremali su ih stari Egipćani, Grci, Rimljani. Kineski izum, mleko u prahu, u svom tovaru nosio je čuveni trgovac, putnik i putopisac Marko Polo. Prve pite od slatkog sira (sira i meda), svojevrsne su preteče torti od sira (čizkejk) pravljene u Grčkoj u vreme održavanja prve Olimpijade, dakle 776. godine pre naše ere. U svakom slučaju, nije lako zaključiti koji je kolač najstariji.

Razlika između kolača, torte i hleba je jasna, ali precizna klasifikacija je uvek predstavljala problem. U starom Rimu, sastojci hleba su ponekad bili maslac, jaja i med, u Srbiji slavski kolač (vrsta hleba), koji se priprema prilikom slavljenja slave, sadrži brašno, mleko, jaja, ulje ili maslac, so, šećer, koru limuna, a to su karakteristični satojci koji se koriste i za pripremu torte. Činjenica je da je predak svega bio hleb, i to u svom najjednostavnijem obliku. Kako su se tehnike pečenja razvijale, a ishrana se izmenila, ono što se ranije smatralo hlebom dobilo je svoju posebnu kategoriju.

Vidi još
--------

* Slavski kolač

Spoljašnje veze
---------------

***Kolač*** na Wikimedijinoj ostavi

* Posni kolači
**Nowy Targ** (njemački: *Neumarkt*, latinski: *Novum Forum*) je grad od 33,293 stanovnika na jugu Poljske u Malopoljskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Nowy Targ leži na trasi autoputa Krakov-Zakopane. Prostire se u kotlini planina Tatre, na mjestu gdje se sutokom Bijelog i Crnog Dunajca formira rijeka Dunajec, udaljen 80 km od Krakova i 20 km do Zakopana.

Historija
---------

Još za srednjeg vijeka postojalo je naselje *Stare Cło* (ili Długo Pole) kog su osnovali Cisterciti.
Pod imenom *Novum Forum* je prvi put dokumentiran 1326. a zna se i da je 1333. već je imao gradonačelnika i župnika.

Neki Dytrych Szyja dobio je 1346. od kralja Kazimierza III privilegiju da ponovno osnuje grad po Magdeburškom pravu, na mjestu gdje se i danas nalazi.
Zahvaljujući brojnim kraljevskim privilegijama brzo se razvio kao trgovište sa redovnim sajmovima.

Krajem 17. vijeka bio je poprište kmetskog ustanka.
Od 1772. je dio austrijske Galicije.

Početkom 20. vijeka povezan je željezničkom prugom sa Krakovom i Bečom.
Za Drugog svjetskog rata i okupacije pobijeni su gotovo svi (2000) židovski stanovnici grada.

Nakon rata Nowy Targ je počeo poprimati industrijski karakter, obnovom starih i izgradnom novih tvornica.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Radevormwald, Njemačka
* Slovačka Kežmarok, Slovačka
* Francuska Évry, Francuska
* Italija Roverbella, Italija

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Poland: Małopolskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 21.01. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Historia Miasta Nowy Targ*" (poljski). Urząd Miasta Nowy Targ. Pristupljeno 21.01.2021.

Vanjske veze
------------

***Nowy Targ*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Urząd Miasta Nowy Targ* (službene stranice) (`pl`)
**Kaljmijus** (ukrajinski: *Кальміус*, ruski: *Кальмиус*) je rijeka na jugoistoku Ukrajine duga 209 km.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kaljmijus izvire kod grada Jasinuvata u Donečkoj oblasti, a uvire u Azovsko more. Sliv rijeke velik je oko 5070 km² i prostire se južnim dijelom Donječke visoravni. Prosječni istjek kod ušća iznosi oko 6,23 m3/s.

Vode rijeke intenzivno se koriste za navodnjavanje i za potrebe industrije. Zbog tog je u gornjem toku rijeke izgrađeno veliko akumulaciono jezero - Verhnekaljmiujskoe (Верхнекальмиусское водохранилищe), a nakon tog još tri. Rijeka je danas dio hidrološkog kompleksa - Severski Donjec - Donbas, jer je riječnim kanalima povezana sa Severskim Donjecom, i sa gradom Donjeckom.

Sam Kaljmijus nije plovan, ali na svom ušću u Azovsko more formira zgodan zaljev u kom leži luka Mariupolj.

Historija
---------

Prema jednoj od pretpostavki, Kaljmijus je mitska rijeka Kalka na čijim se obalama 1223. odigrala bitka između rusko - polovskih sa mongolsko - tatarskim snagama.

U brojnim dokumentima iz 16. do 17. vijeka rijeka se naziva **Mijus**, što je očito riječ turkijskog porijekla. No rijeka je imala (i to od 13. vijeka) i drugi naziv - **Kala** ili Kalka (to je riječ iranskog porijekla a znači; crno, prljavština, grijeh, blato) ona je kasnije ušla i u slavenske jezike kao riječ za blato.

Da bi je razlikovali od prave rijeke Mijus i Slaveni i Turci negdje od 1571. počeli su koristiti današnje ime rijeke *Kaljmijus*, a to je sintagma koja je značila *Blatni Mijus*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Кальмиус*" (engleski). Географическая энциклопедия. Pristupljeno 04. 04. 2014.

Vanjske veze
------------

***Kaljmijus*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Кальмиус* na portalu Географическая энциклопедия (`ru`)
**Kaljubija** (arapski: محافظة القليوبية / *Muḥāfazat Al-Qalyūbeya*, je jedna od 27 muhafaza na koje je Egipat administrativno podjeljen.

Geografske karakteristike
-------------------------

Muhafaza se nalazi u Donjem Egiptu, sjeverno od Kaira, pored vrha Delte Nila.
Površinom je mala, ima svega 5,111 km², ali je gusto naseljena jer ima 5,744,425 stanovnika.
Oko 3 / 5 stanovnika živi na selu i bavi se poljoprivredom.

Plodne aluvijalne oranice navodnjavaju se uglavnom Kanalom Taufik, koji teče pararelno sa rukavcem Nila - Damieta. Manji istočni dio koristi vodu iz Kanala Ismailia. 
Najviše se uzgaja; kukuruz, pamuk, pšenica i djetelina ali i voće i povrće za kairske tržnice.

Mineralnih sirovina (fosfati, bazalt) ima na istoku kod Abu Zabala.

Industrija je koncentrirana u gradu Šubra el Kejma, koji ima puno tvornica, od predionica pamuka, električnih kablova, plastike, ambalaže, automobila, metalurških i prehrambenih artikala do rafinerije nafte.

Pored tog staro industrijsko predgrađe Kaira - Abu Zabal ima kemijski kombinat koji proizvodi umjetno gnojivo.

### Administrativna podjela

Muhafaza Kaljubija je administrativno podjeljena na 16 distrikta; Kanka (urbani), Kanka, Kusus (urbani), Kanater, Ubor(urbani), Banha, Banha (urbani), Banha 2(urbani), Kafr Šukr, Kaha, Kaljub (urbani), Kaljub, Šubra el Kejma 1 (urbani), Šubra el Kejma 2, Šibin el Kanater i Tukh.

Najveći urbani centri su Kaljub i Benha koja je administrativni centar muhafaze.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Al-Qalyūbiyyah governorate, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11.07.2020.
2. ↑  „*Egypt, Arab Republic of Egypt*" (engleski). City population. Pristupljeno 11. 07. 2020.
3. 1 2  „*A Synopsis about Qalubiya Governorate*" (engleski). Qalubiya Governorate. Arhivirano iz originala na datum 2008-12-17. Pristupljeno 11.07.2020.

Vanjske veze
------------

***Kaljubija (muhafaza)*** na Wikimedijinoj ostavi

* \* *Službene stranice* (`ar`)
* *Qalubiya Governorate* (`en`)

| * p
* r
* u
Egipat Egipatske muhafaze |
| --- |
| Urbane | 
* Kairo
* Aleksandrija
* Port Said
* Suez

 | Flag of Egypt |
| Donji Egipat | 
* Ismailia
* Kafr eš Šejk
* Garbija
* Dakahlija
* Šarkija
* Minufija
* Kaljubija
* Dumjat
* Beheira

 |
| Gornji Egipat | 
* Giza
* Fajum
* Beni Suejf
* Minja
* Asjut
* Sohag
* Kena
* Asuan
* Luksor

 |
| Pogranične | 
* Crveno more
* Vadi al Džadid
* Matruh
* Sjeverni Sinaj
* Južni Sinaj

 |
Ovo je članak o brodu iz hebrejskih spisa. Za ostala značenja v. Noina Arka (razvrstavanje)
Slika američkog umjetnika Edwarda Hicksa (1780–1849), pokazuje kako životinje u parovima ulaze u Noinu Arku.
Prema Bibliji, **Noina Arka** je bila plovilo sagrađeno na Božju zapovijed kako bi spasilo Nou, njegovu porodicu i loze svjetskih životinje od Velikog Potopa. Ta je pripovijest sadržana u u hebrejskoj i kršćanskoj starozavjetnoj Knjizi Postanka, poglavlje 6-9.

Prema dokumentarnoj hipotezu priča o Arki u Knjizi postanka bi mogla predstavljati nekoliko originalnih kvazi-nezavisnih izvora, odnosno mogla je nastati kroz proces sažimanja kroz mnoge vijekove. To bi moglo objasniti izvjesnu zbrku i ponavljanja u tekstu. Mnogi ortodoksni Židovi, kršćani i muslimani odbacuju ovu hipotezu, smatrajući da je priča o Arci istinita, da ima jednog autora, a da se sve navodni nedostaci mogu racionalno objasniti.

Priča o Arci iz Knjige postanka ima paralele sa sumerskim mitom o Ziusudri, koji govori kako je Ziusudru Bog upozorio da sagradi plovilo u kojem će izbjeći poplavi koju je On poslao. Manje precizne paralele se mogu naći u mnogim drugim kulturama širom svijeta. U stvari, priča o Potopu je jedna od najčešćih tema mitologije širom svijeta, što i skeptici i vjernici koriste kao dokaz u prilog svog stajališta.

Priča o Arci je bila predmetom opsežnog objašnjavanja u različitim abrahamskim tradicijama, pri čemu su se teoretska rješenja i praktična rješenja (npr. kako se Noa rješavao životinjskog otpada) miješala s alegorijskim tumačenjima (npr. Arka kao prethodnica Crkve, nudi spas čovječanstvu).

Od početka 18. vijeka, razvoj geologije i biogeografije kao nauka je omogućio da pojedini prirodnjaci pokušaju opravdati doslovno tumačenje priče o Arci. Usprkos toga, Biblijski literalisti nastavljaju istraživati regiju oko gorja Ararat u sjeveroistočnoj Turskoj gdje Biblija kaže da je počivala Noina Arka.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **religiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

Eksterni linkovi
----------------

***Noina Arka*** na Wikimedijinoj ostavi

* Comparison of equivalent lines in six ancient versions of the flood story Arhivirano 2006-08-29 na Wayback Machine-u
* Noah's Ark from a Jewish perspective at chabad.org
* Answers In Creation - Noah's Ark from an Old Earth Creationist Perspective Arhivirano 2007-07-17 na Wayback Machine-u
* Problems with a Global Flood
* Noah's Flood Questions and Answers (Young Earth perspective)
Za TV-emisiju posvećenu filmu koja se svojevremeno prikazivala u Hrvatskoj, v. Kaskaderi (TV emisija).

**Kaskader** je osoba koja profesionalno izvodi tzv. *kaskade* (engleski: ), odnosno po život i zdravlje opasne fizičke akcije kako bi zabavio publiku; pod time se također podrazumijevaju i profesionalci koji ih izvode u svrhu snimanja scena akcije u filmovima i TV-serijama. 

Kaskade od izvođača često zahtijevaju ne samo hrabrost, nego i izuzetne fizičke sposobnosti kao što su snaga, pokretljivost i uravnoteženost. Iako se ponekad "iza scene" namještaju tako da su manje opasne nego što to stvarno izgledaju, uvijek sa sobom donose rizik smrti i teških fizičkih ozljeda. Kaskade su obično rizičnije kada se izvode uživo pred publikom, nego za potrebe filmova i TV-serija, gdje se, pogotovo u posljednjih nekoliko decenija, mogu naknadno "dotjerati" uz pomoć montažnih i drugih trikova, odnosno specijalnih efekata. 

Neki od najpopularnijih glumaca današnjice, pogotovo zvijezda akcijskog i žanra borilačkih vještina, su glumačku karijeru započeli kao kaskaderi.

Znameniti kaskaderi
-------------------

* Buster Keaton
* Yakima Canut
* Evel Knievel
* Jackie Chan
* Steve-O
* Tony Jaa

### U bivšoj Jugoslaviji

Neki od najpoznatijih jugoslovenskih i srpskih kaskadera su:

* Dragomir Stanojević - Bata Kameni
* Miomir Radević Pigi
* Mihajlo Životić Miki
* Slavoljub Plavšić Zvonce
* Minja Vojvodić
* Zoran Vranov
* Željko Božić

Veze
----

* Filmska zanimanja

***Kaskader*** na Wikimedijinoj ostavi
Buffalo Bull's Back Fat, Blood poglavica.
Apio-mita (White Dog), Kainah muškarac.
**Kainah** (Blood; = 'krvavi'), pleme američkih Indijanaca iz konfederacije Blackfoot iz južne Alberte, Kanada, i susjednog dijela Montane. Jezično, kulturno i etnički su srodni ostalim članovima saveza, to su Piegan i Siksika ili Blackfoot, odnosno jezičnoj porodici Algonquian. 

Pleme je pripadalo grupi prerijskih Indijanaca, lovaca na bizone i nomada. Danas pleme živi na rezervatu Blackfoot u Montani i rezervatu Blood (Kainaiwa) u Alberti, zapadno od Cardstona. Prijašnji lovački teritorij nalazio se na Hand Hillsu, blizu Drumhellera, Sweetgrass Hillsu i sadašnjem području Lethbridgea u Kanadi. Sastojali su se od 15 bandi:

* Ahkaiksumiks /?/.
* Ahkaipokaks ili Many Children.
* Ahkotashiks ili Many Horses.
* Ahkwonistsists ili Many Lodge Poles.
* Anepo.
* Apikaiyiks ili Skunks.
* Aputosikainah ili North Bloods.
* Inuhksoyistamiks ili Long Tail Lodge Poles.
* Isisokasimiks ili Hair Shirts.
* Istsikainah ili Woods Bloods.
* Mameoya.
* Nitikskiks ili Lone Fighters.
* Saksinahmahyiks ili Short Bows.
* Siksahpuniks ili Blackblood.
* Siksinokaks ili Black Elks.

Atso Tohkomi (Call-On-All-Sides), Kainah žena.

Ime
---

Ime Blod dobili su od ljudi kompanije Hudson Bay po običaju bojanja crvene pruge od uha do uha u visini usta. Ime Kainah ili Kainaiwa, došlo je po legendarnoj zgodi, kada ih je jednom u logoru posjetio Siksika Indijanac, upitao ih je 'Tko je ovdje poglavica?', oni uglas kažu 'Ja sam'. Siksika im tada odgovori, 'Zvati ću vas "Pleme sa mnogo poglavica"; "the Tribe of Many Chiefs" (od Aka - "many" i Nina - "chief").'

Etnografija
-----------

*Život i običaji*

Pleme 1882. godine broji oko 1,800 duša. Muškarci su visoki preko 6 stopa (1.8 metara), žene nešto niže ali snažne i lijepog izgleda. Nomadi kao i ostali Blackfooti koji lutaše područjima od bazena Missourija pa do rijeke Reed Deer u Kanadi. Nestanak bizona Indijance je natjerao da postanu ovisni o drugim izvorima opstanka. Tako oni 1877. godine završiše sa svojim nomadskim životom odlaskom na rezervat poznat kao Blood Reserve, blizu mormonskog mjesta Cardston. 
Oni bijahu religiozan narod kojima vjera ima veoma značajan utjecaj na život. Središte njihovog obožavanja je sunce (*Natos*) i mjesec (*Kokomi-kisum*), neke konstelacije (sazviježđa), i niža božanstva ili duhovi planina, šuma, potoka, etc. Najznačajnija im svečanost bijaše 'Sun Dance' , što je tipično prerijskim plemenima. U njihovom jeziku zove se 'okan' ili 'ples sunca'. U njemu se odaje počast suncu ali se uvodi i mladež u svijet odraslih. Mućenja i samo-ozljeđivanja moraju se proći bez pokazivanja straha ili boli da bi se postalo ratnik i muškarac. Veoma stravične opise ovoga plesa (*pohk hong*) dan je za Mandan Indijance.

Vanjske poveznice
-----------------

* Blood Indians
**Kapital Network** prva je poslovna televizija u Hrvatskoj i regiji, ujedno i nacionalna televizija u Hrvatskoj. Program ove televizije se može gledati u digitalnoj zemaljskoj televiziji - multipleksu D, na kabelskoj televiziji putem koncesionara kabelskih televizija - B-net i Kerman na području Zagreba, Osijeka, Rijeke, Zadra i Splita, te nekih manjih kabelskih operatera i preko MAX tv-a i Iskon.TV-a.
Od početka listopada 2007. godine kanal emitira i putem satelita Atlantic Bird 3, 5 stupnjeva zapadno te je kao slobodni kanal dostupan i drugim kabelskim distributerima u Europi i regiji. 
Od 5. ožujka 2010. Kapital Network dobiva privremenu nacionalnu koncesiju, a od 16. prosinca 2010. dobiva trajnu.

U programu se emitiraju vijesti svakih sat vremena i servisne informacije, poput vremenske prognoze, tečajne liste, biznis kalendara, a preuzimaju određene sadržaje i od inozemnih medija poput Deutsche Wellea i VOA-e. U programu Kapital networka emitiraju se magazini i talk showovi "Gospodarski tjedan", "Boja novca", "Europa", "Puls" i "Intervju tjedna".

U jednom od novih projekata Kapital Networka, "Novi Pravac" emisiji o energetici transportu i okolišu, urednice i voditeljice Nade Kolega gostuju stručnjaci iz Hrvatske i regije. Osim toga, Kapital network emitira i pregled gospodarstva Bosne i Hercegovine u magazinu "Poslovni kurs" kojeg producira banjalučki ATV. Magazin "Money Talk - Govor novca" u produkciji Enter TV-a iz Beograda donosi pregled poslovnog tjedna u Srbiji. Tjedni poslovni magazin "Montena Business" u produkciji podgoričke NTV Montena.

Dana 31. kolovoza 2012. u 23:59 sati, odlukom Uprave OiV-a, isključen iz sustava odašiljanja digitalne televizije multipleks D na području cijele Hrvatske.

Dana 26. rujna 2012. na odžanoj sjednici VEM-a, odlučeno je da im se trajno oduzme koncesija za obavljanje djelatnosti pružanja medijske usluge televizije za emitiranje specijaliziranog televizijskog kanala u zemaljskoj mreži unutar Multipleksa D na području Republike Hrvatske.

Izvori
------

1. ↑  Prekid odašiljanja programa Kapital Network
2. ↑  Trajno oduzimanje koncesije

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica i TV raspored
Kaf
Kaf na kraju riječi
**Kaf** (כף) je 11. slovo hebrejskog pisma i ima brojčanu vrijednost od 20.

U modernom, hebrejskom pismu (Irvit) kaf se na početku slova koristi kao suglasnik i izgovara se kao [k] u svim drugom slučajevima kao [x].

Ako je slovo Kaf na kraju riječi, onda slovo ima drugi izgled. Taj način pisanja se ponekad koristi kao broj 500.

Povijest
--------

Riječ Kaf znači «dlan». Izvorno staro slikovno pismo slova kaf je bila otvorena šaka. Iz hebrejskog kafa nastalo je grčki Kapa i kasnije latinsko slovo K.

Primjeri
--------

* כינרת kinneret: Galilejsko more

Šifra znaka
-----------

|   | Unicode | HTML | izgledovisi o pregledniku | poveznice((eng.)) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| k. točka | naziv | kod | entitet |
| slovo *כ* | U+05db | HEBREW LETTER KAF | `&#x05db;` | *nema* | כ | detaljni podacitest preglednika |
| slovo na kraju riječi *ך* | U+05da | HEBREW LETTER FINAL KAF | `&#x05da;` | *nema* | ך | detaljni podacitest preglednika |

 Moguće je da se slova u gornjoj tablici neće ispravno prikazati ako odgovarajući fontovi nisu instalirani na vašem računalu i preglednik (*browser*) nije ispravno podešen. Poveznice *test preglednika* omogućuju provjeru ispravnosti prikaza i postavki računala.

U standardu ISO 8859-8 simbol ima kod 0xeb tj. Oxea.

| * p
* r
* u
Hebrejsko pismo |
| --- |
| 
Alef א ·
Bet ב ·
Gimel ג ·
Dalet ד ·
He ה ·
Vav ו ·
Zajin ז ·
Het ח ·
Tet ט ·
Jod י ·
Kaf כ ך ·
Lamed ל ·
Mem מ ם ·
Nun נ ן ·
Sameh ס ·
Ajin ע ·
Pe פ ף ·
Cade צ ץ ·
Kof ק ·
Reš ר ·
Šin ש ·
Tav ת
 |
**Nowogród** je gradić od 2,150 stanovnika na sjeveroistoku Poljske u Podlaskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Nowogród leži duž rijeke Narew, točno preko puta ušća Pise, udaljen 94 km zapadno od Białystoka.

Historija
---------

Nowogród je prvi put dokumentiran sredinom 14. vijeka, kao srednjovjekovni zamak na trgovačkom putu od Pruske do Litve i Rusije uz kog se razvilo lokalno trgovište.

Nowogród je gradska prava dobio 1427. ali su mu ona oduzeta 1869. i ponovo vraćena tek 1927.
Zlatni period grada bio je 16. vijek kad se razvio kao zanatsko-trgovački centar, ali je propao za ratova vođenih od 17. do 18. vijeka.

Od 1795. nakon Treće podjele Poljske postao je dio Kraljevine Pruske, a od 1807. je dio kratkotrajnog napoleonskog Varšavskog vojvodstva.
Od 1815. je dio proruske Kongresne Poljske u kojoj je u drugoj polovici 19. vijeka spao na selo, pa je izgubio gradska prava.

U međuratnom periodu razvio se kao turistička destinacija, teško je oštećen u augustu 1944. za borbi između jedinica Wehrmachta i Crvene armije, pa je nakon rata kompletno obnovljen.

Privreda
--------

Nowogród je trgovački centar poljoprivrednog kraja, poznat po folkloru (Kultura Kurpie) i rukotvorinama (grnčarija, 
košaraštvo, tkanine).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   „Nowogród" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 6.07. 2021.
2. 1 2 3 4 5  „*Poland: Podlaskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 6.07. 2021.

Vanjske veze
------------

***Nowogród*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Urząd Miejski w Nowogrodzie* (službene stranice) (`pl`)
**Joscelin od Courtenaya** (francuski: ), poznatiji kao **Joscelin I** (? - 1131) bio je križarski vođa i feudalni gospodar koji je od 1115. vladao Galilejom, Turbesselom te kao grof Edese od 1118. do smrti. Smatra se jednim od najistaknutijih križarskih vladara, čija je vojnička sposobnost omogućila opstanak Edesi kao najugroženijoj od svih križarskih država. 

U Svetu zemlju je došao za vrijeme Križarskog rata 1101. godine te je ušao u službu svog rođaka, grofa Balduina od Edese. Godine 1104. je bio zarobljen u bitci kod Harrana, ali mu je kasnije otkupljena sloboda. Balduin mu je oko 1113. dao Turbessel, ali se s njime posvađao te mu je oduzeta; bijesni Joscelin je otišao u Jeruzalemsko Kraljevstvo gdje mu je Balduin I dao Galileju.

Kada je 1118. Balduin I umro, Joscelin se smjesta pomirio sa svojim rođakom i podržao njegov izbor za jeruzalemskog kralja. Balduin od Edese je tako postao kralj Balduin II, a za nagradu je Joscelin postao grof Edese. Zajedno su se borili protiv lokalnih muslimanskih velikaša, a 1123. su zajedno zarobljeni. Obojica su izbavljeni u prepadu koji su izveli njihovi armenski saveznici prerušeni u trgovce. Godine 1125. je Joscelin sudjelovao u križarskoj pobjedi u bitci kod Azaza.

Godine 1131. je prilikom opsade zamka nedaleko od Alepa teško ozlijeđen kada je pod njim kolabirao saperski tunel. Nedugo potom je, čuvši kako danišmendski emir Ghazi nastoji zauzeti tvrđavu Kaysun naredio da ga u nosiljci nose ispred vojske koja se Danišmendima trebala suprostaviti. Ghazi je, čuvši za to, odustao od opsade. Joscelin je nedugo potom umro.

Literatura
----------

* Runciman, Steven. *A History of the Crusades: Vols. I-II*. Cambridge University Press 1951

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Balduin II**  |  **grof Edese** 1118–1131 | Slijedi: **Joscelin II**  |
**Kairski sporazum** je naziv za neformalni dogovor postignut 2. novembra 1969. godine između Palestinske oslobodilačke organizacije (PLO) na čelu sa Jaserom Arafatom na jednoj, i libanonske vlade koju je predstavljao general Emile Boustany, a kojim je PLO dobila formalni nadzor nad palestinskim izbjegličkim logorima u Libanonu, te *de facto* postala "država u državi".

Sporazum, u čijem je sklapanju posredovao egipatski predsjednik Gamal Abdel Naser, nikada nije bio formalno objavljen, ali je za njegov sadržaj javnost prvi put saznala kada je tekst objavljen u libanonskim novinama *An-Nahar* 20. aprila 1970. godine. Njime ne samo da je PLO stekao pravo da upravlja logorima, nego i da ih koristi kao vojne baze za obučavanje militantnih fedajina, odnosno za gerilske napade na Izrael. Palestinski logori su stekli izuzetnu važnost nakon što je PLO protjerana iz Jordana nakon Crnog septembra, a njihov status je sa vremenom postao predmetom tenzija između PLO i desničarskih kršćanskih milicija, a čija će eskalacija 1975. godine dovesti do izbijanja građanskog rata, u koji će se u dva navrata - 1978. i 1982. godine - vojnom invazijom uključiti Izrael.
Zastava Narodnih zaštitnih jedinica
Pripadnici Narodnih zaštitnih jedinica tokom bitke za Kobani
**Narodne zaštitne jedinice** (kurdski: Yekîneyên Parastina Gel - YPG) je naziv za vojne snage Sirijskog Kurdistana u Siriji. Narodne zaštitne jedinice kao zadatak imaju borbu protiv bilo koje grupe koja bi pokušala da preuzme kontrolu nad područjem Sirijskog Kurdistana. 

Grupacija iz koje su kasnije nastale Narodne zaštitne jedinice osnovana je nakon sukoba u gradu Kamišli 2004. godine, ali nije bila aktivna sve do građanskog rata u Siriji. 2012. godine, Narodne zaštitne jedinice su stavljene pod komandu Kurdskog vrhovnog komiteta. Ove jedinice sačinjavaju muškarci i žene iz pretežno kurdskih delova severne Sirije, mada u njima ima i pripadnika drugih etničkih grupa - Arapa, Asiraca, itd. Narodne zaštitne jedinice smatraju sebe demokratskom narodnom armijom, čiji se oficiri biraju na unutrašnjim izborima.

U leto 2012. Narodne zaštitne jedinice su preuzele kontrolu nad delovima severne Sirije. Do decembra 2012. imale su 8 brigada. Nakon formiranja Islamske Države 2014. godine, počeli su sukobi između sledbenika ove države i Narodnih zaštitnih jedinica. Ovi sukobi su kulminirali u bici za grad Kobani, u kojoj su pripadnici Narodnih zaštitnih jedinica odneli pobedu. U borbi protiv Islamske Države, Narodne zaštitne jedinice su vojno sarađivale sa Asadovim režimom, Slobodnom sirijskom armijom, kurdskim pešmergama iz Iračkog Kurdistana i američkom avijacijom.
**Kartuzijska mačka** je francuska pasmina domaće mačke.

Izgled i osobine
----------------

Velika je i mišićava pasmina mačke koja ima snažne šape i brze reflekse. Ima plavosivo krzno te jantarne oči. Duge su 20-25 cm, a teže od 3 do 6 kg. Poznate su po svom "smiješku".

Poprilično je šutljiva mačka te rijetko proizvodi zvukove poput mijaukanja, iako su, međutim, neke nijeme. Inteligentne su te neke kartuzijske mačke mogu naučiti, npr. upaliti i ugasiti radio. Nisu agresivne i općenito rijetko obolijevaju. Dosta su dobri lovci.

Zanimljivosti
-------------

Maskota velikog svjetskog jazz festivala imena The Montreal International Jazz Festival, je plava kartuzijska mačka nazvana Ste Cat. ( Arhivirano 2012-02-18 na Wayback Machine-u)

Prvo slovo u službenom imenu kartuzijske mačke otkriva datum njezina rođenja. Sve kartuzijske mačke rođene u istoj godini imaju službena imena koja počinju istim slovom. Primjerice, kartuzijska mačka rođena 2002. godine ima službeno ime koje počinje na slovo T.

Izvori
------

1. ↑  Fogle, Bruce (2001). The New Encyclopedia of the Cat. New York: DK Publishing Inc [Dorling Kindersley]. ISBN 0789980212 Uneseni ISBN nije važeći..
Od 1890. Narodna čitaonica djeluje u prizemlju zgrade lijevo
**Narodna čitaonica** desetljećima djeluje kao jedna od središnjih točaka kulturnog i društvenog života u gradu Rijeci. Osnovana je 1849. godine pod imenom **Narodna čitaonica riečka** nakon Jelačićeve okupacije Rijeke u jeku jačanja ilirskog pokreta, a kontinuirano djeluje do danas kao odjel Gradske knjižnice Rijeka čime je postala najstarija kontinuirana riječka kulturna usluga.

Razvoj
------

Nakon ulaska u Rijeku Jelačićevog pandura Josip Bunjevac sagledao je situaciju u gradu, položaj hrvatskog jezika, pa i položaj Hrvata. Stoga je 14. I. 1849. sazvao istaknutije građane na sastanak u cilju osnovanja „domorodnoga" hrvatsko-slavenskog društva. Bio je to zametak aktivnosti iz kojih će se razviti Narodna čitaonica riečka.

Svrha novonastalog društva opisana je riječima „družtvo Narodne itaonice ima za sverhu narodnu duševnu prosvetu." Uz plemiće članovi su bili pripadnici više građanske klase – odvjetnici, brodovlasnici, liječnici, profesori, trgovci, činovnici, svećenici (katolički i pravoslavni). U memoarskim zapisima Moje življenje u kojima Janez Trdina opisuje svoj život u Rijeci, o članstvu Čitaonice kaže: Družili so se tu trgovci, morski kapitani, upokojeni gražanski časniki, profesorji, uradniki, katoliški in pravoslavni popi itd." Članovi nisu bili samo Hrvati - posebno je u čitaonici bio omiljen ruski konzul **Leonid V. Berezin** koji je Rijeku napustio 1871. godine. 

Nakon niza lutanja po gradskim prostorima Čitaonica 1890. godine seli u prostor na Korzu gdje djeluje i danas, a selidba je proslavljena sjajnim plesom. Čitaonica nije bila mjesto posvećeno samo čitanju već i žila kucavica samog društvenog života. 

Najvažniji se događaj zbio 2. i 3. X. 1905. godine, kada je u prostorijama Čitaonice održana međustranačka konferencija povjerljive naravi. Tu je, pod vodstvom Ante Trumbića i Frana Supila, izglasana i donesena Riječka rezolucija. Politička dimenzija čitaonice izazvala je demoliranje njenih prostorija od strane talijanaški nastrojenih ardita početkom srpnja 1919. godine. 

I u kasnijem razdoblju odlazak u Narodnu čitaonicu bio je uzbudljivo iskustvo. Na rad Čitaonice je motrila policija, pa jedan izvještaj govori o plesu 1927. godine na kojem je nadzor policije potrajao do 2 sata i 30 minuta u noći.

Sadašnjost
----------

Narodna čitaonica je danas mjesto na kojem se na temelju tekuće nabave može redovito koristiti 90 naslova: 

* Dnevne novine (u više primjeraka)
* tjednici
* stručno-popularni časopisi
* gradska periodika
* periodika za mlade
* strana periodika

Budućnost
---------

Izvori
------

Gradska knjižnica Rijeka 1849. - 1930. - 1962. - 2000. izdavač Gradska knjižnica Rijeka, 2000.
**Kartuša** (od francuskog: cartouche), je ime za ornament u arhitekturi u obliku svitka, koji se naročito koristio na razrađenim okvirima 
oko pločica ili grbova.

Kartuša se razvila za renesanse iz formi srednjovjekovnih štitova. Kartuše su bile naročito popularne za baroka u gravurama (kao okvir za legende) i u primijenjenoj umjetnosti kao podloga za grbove, ambleme, natpise i sl. ili kao čista dekoracija).

U širem značenju, riječ se primjenjuje na bilo koji ovalni oblik, pa čak i na dekorativni štit, bez obzira na to da li je u obliku svitka ili ne.

Kartuša u Egiptologiji
----------------------

ovalni okvir oko egipatskih hijeroglifa koji označavaju ime faraona.

Od uobičajenih pet faraonskih imena, na kartušama su bila napisana samo dva; - *prenomen* (vladarsko ime) i *nomen* (ime po rođenju).
Kartuša oko imena bila je simbolična zaštita od zlih duhova za života i nakon smrti. Drevni Egipćani su vjerovali da oni čije je ime zapisano ne nestaje posle smrti, i to je bila funkcija kartuša na sarkofazima.

Prva poznata kartuša je ona faraona Sneferua iz Četvrte dinastije.

Kartuša u artiljeriji
---------------------

U artiljeriji je kartuša - naziv za kartonsku (metalnu čahuru) ili svilenu vrećicu napunjenu barutom.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Kartuša*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 4.08.2020.
2. 1 2 3  „*Cartouche*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 4.8. 2020.

Vanjske veze
------------

***Kartuša*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Cartouche* (`en`)