recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Henry Spencer Moore** (Castleford, Engleska, 30. srpnja 1898. - Much Hadham, 3. kolovoza 1986.) - engleski kipar i umjetnik. Najpoznatiji je po monumentalnim apstraktnim brončanim skulpturama, koje su javno izložene u mnogim dijelovima svijeta.

Oblici njegovih skulptura obično su apstraktne predodžbe ljudskog tijela, često majka s djetetom ili figure u ležećem položaju. U 1950.-i, imao je fazu u kojoj je radio skulpture obiteljskih grupa, a tijekom većeg dijela karijere radio je skulpture inspirirane ženskim tijelom. Mnoge njegove skulpture imaju rupe, praznine unutar oblika. 

Bio je sin rudarskog inžinjera. U djetinjstvu je živio siromašno. S 11 godina odlučio se baviti kiparstvom. Ranjen je u Prvom svjetskom ratu u bici u Francuskoj 1917. Studirao je kiparstvo u Leedsu i Londonu. Posjećivao je muzeje po Engleskoj, Italiji i Francuskoj, učio je, promatrao je skulpture. Na njega je utjecaj imala ležeća skulptura Tolteka i Maja izložena u Louvreu. Proslavio se brončanim i mramornim skulpturama i pokrenuo novi oblik modernizma u Ujedinjenom Kraljevstvu. Družio se s Pablom Picassom, Albertom Giacomettijem i drugim poznatim umjetnicima. Zanimao se za nadrealizam. Za vrijeme Drugog svjetskog rata, oštećena mu je kuća, preselio se s ženom Irinom u London. Crtao je ljude u londonskoj podzemnoj željeznici, gdje su tražili utočište od bombandiranja.

Obogatio se svojim umjetničkim radovima. Živio je štedljivo, imao je malu kuću, većinu zarađenog novca usmjerio je na svoju fondaciju (eng. Henry Moore Foundation), koja promiče umjetnost i obrazovanje. Imao je još za života brojne izložbe svojim radova. Dobivao je brojne narudžbe za izradu skulptura, uključujući i skulpture ispred UNESCO-ve zgrade u Parizu 1957. i u blizini palače Westminster u Londonu 1962. 

Utjecao je na velik broj engleskih i svjetskih kipara.

Galerija
--------

* West Wind (1928.) Portland kamen, London*West Wind* (1928.) Portland kamen, London
* Family Group (1950.) bronca, Stevenage*Family Group* (1950.) bronca, Stevenage
* Three Piece Reclining Figure No. 1 (1961.) bronca, Yorkshire*Three Piece Reclining Figure No. 1* (1961.) bronca, Yorkshire
* Locking Piece (1963.) bronca, London*Locking Piece* (1963.) bronca, London
* Two Piece Reclining Figure No. 5 (1963.-'64.) bronca, Kenwood House, London*Two Piece Reclining Figure No. 5* (1963.-'64.) bronca, Kenwood House, London
* Two Piece Reclining Figure No. 5 (1963.-'64.) bronca, Kenwood House, London*Two Piece Reclining Figure No. 5* (1963.-'64.) bronca, Kenwood House, London
* Three Way Piece No. 2 (The Archer) (1964.-'65.) Toronto*Three Way Piece No. 2 (The Archer)* (1964.-'65.) Toronto
* Three Forms: Vertebrae (1968.-'69.), Jeruzalem.*Three Forms: Vertebrae* (1968.-'69.), Jeruzalem.
Raeburnov atelje u edinburškom kvartu New Town
**Sir Henry Raeburn** FRSE RSA (4. mart 1756 – 8. jul 1823) bio je škotski slikar, poznat kao jedan od vodećih škotskih portretista na prijelazu iz 18. u 19. vijek. U mladosti se školovao za draguljara, da bi se tek s vremenom preorijentirao na slikarstvo. Jedan od njegovih ranih klijenata je bila Anne Edgar, bogata udovica koja se kasnije za njega oženila, i omogućila mu da se dodatno školuje u Rimu. Po povratku u Škotsku je 1787. postao izuzetno popularan među pripadnicima škotske elite, bilo da je riječ o buržoaskim Lowlanderima, bilo da je riječ o poglavicama škotskih klanova koji su se voljeli slikati odjeveni u donedavno zabranjen tartan. Potražnja za Raeburnovim uslugama je bila tolika da se Raeburn, za razliku od većine svojih kolega, nije morao seliti u London kako bi povećao prihode.Tako je sve vrijeme proveo u Škotskoj, te je imenovan službenim portretistom britanskih kraljeva u Škotskoj.

Izvori
------

***Henry Raeburn*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  Waterston, Charles D; Macmillan Shearer, A (July 2006). *Former Fellows of the Royal Society of Edinburgh 1783-2002: Biographical Index*. **II**. Edinburgh: The Royal Society of Edinburgh. ISBN 978-0-902198-84-5. Pristupljeno 29. XII 2011.

Literatura
----------

* Andrew, William Raeburn. *Life of Sir Henry Raeburn, R.A.* (London: W.H. Allen & co. 1886).
* Armstrong, Sir W. *Sir Henry Raeburn* (London, 1901.)
* *Masters in Art*, volume 6* (Boston, 1905) p. 423 ff.*
* Clouston, R. S. *Sir Henry Raeburn* (London: G. Newnes, 1907).
* Caw, James Lewis. *Raeburn* (London, T.C. and E.C. Jack, 1909) - with colour plates of his paintings.
* Greig, James. *Sir Henry Raeburn: His Life and Works* (London: "The Connoisseur", 1911)
* Šablon:DNB

Vanjske veze
------------

* Works in the National Galleries of Scotland
* Gallery of Paintings by Henry Raeburn Arhivirano 2012-11-24 na Wayback Machine-u
**Xipibo** (Shipibo, Šibibo, Ssipipo) je pleme Panoan Indijanaca, oko 35,000 nastanjeno u peruanskoj regiji Pucallpa. 

Naselja im se, njih preko 300, nalaze duž rijeke Río Ucayali i obližnjim jezerima. Usprkos tristogodišnjem kontaktu sa Europljanima i masovnim preobračenjima na kršćanstvo, Šipibi su sačuvali svoj jezik, šamanske tradicije i vjerovanja, kao i snažan plemenski identitet. 

Šibibo rukotvorci poznati su po svojim zamršenim dizajnima na lončariji. Njihova ekonomija počiva na lovu, ribolovu i posijeci-i-spali agrikulturi. Neki od njih danas žive u Iquitosu gdje se bave prodajom svojih osebujnih rukotvorina.

Poljodjelstvo je tipa posijeci-i-spali, a uzgaja se masnioka, banana, kukuruz i grah.Osim ovoga bave se i lovom na vodene sisavce i reptile i ribolovom .

Lokalne skupine
---------------

Šipibo Indijanci pripadaju široj skupini Chama del Ucayali u koju Mason (1950) svrstava i govornike Conibo i Cashibo. Šipibo se dalje sastoje od Caliseca, Sinabo, Manamabobo i Manava. Srodni su im Conibo.

Jezik
-----

jezik xipibo-conibo član je porodice panoan a ima nekoliko dijalekata, to su: shipibo, conibo (coniba), pisquibo, shetebo (setebo, setibo, xitibo, manoita), shipibo del madre de dios.

Vanjske poveznice
-----------------

* Šipibo tekstil Arhivirano 2006-01-16 na Wayback Machine-u
* The Indigenous Shipibo People of Amazonian Perú Arhivirano 2006-06-17 na Wayback Machine-u
* The Shipibo Indians
* Foto galerija
**Grimiz** (od turskog *kırmız*- arapskog *qirmiz*, *germasi*- sanskrt *krmia*, od krmi-crv) ili **purpur**, **skrlet** je jarko crvena boja ali i ime za tako obojanu tkaninu.

Karakteristike
--------------

Grimiz je crvena boja sa narančastim nijansama, u čijoj se monokromatskoj paleti nalaze sljedeće nijanse: jarko narančasta i jarko svijetlocrvena.
U kompjutorskoj grafici njen RGB kod je; 255, 36, 0, a heksadecimalni # ff2400  

U modelu RGB boja sastoji se od;

* 100% crvene
* 14,12% zelene

Historija
---------

Tu su boju Feničani dobijali iz transparentne sluzi grimiznog puža, koja se pigmentira na svjetlosti. 
Kako je to bio vrlo skup način da se dobije ta boja, grimizne haljine bile su simbol moći i vlasti već od rimskih vremena.

Za bizantske careve ta boja je bila simbol njihova dostojanstva i moći, srogo rezervirana za aristokraciju.

Novi način da se proizvede ta boja otkrio je francuski tkalac i bojadiser Jehan Gobelin u 15. vijeku. On je grimiz naširoko koristio u svojim goblenima koji su stekli planetarnu slavu.

Izvori
------

1. 1 2   „Grimiz" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMK. Pristupljeno 16.05.2022.
2. 1 2  „*Grimizno crvena: nijansa koja rasplamsava strast u domu*" (hrvatski). Planet design. Pristupljeno 16.05. 2022.
3. ↑   „Što je grimizna boja?" (hrvatski). Everaoh. Pristupljeno 16.05.2022.
4. ↑   „Gobelin Family" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 16.05.2022.

Vanjske veze
------------

***Grimiz*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Što je grimizna boja?* (`sh`)
**Vila Mir** je jedno od najlepših zdanja u Beogradu, a nalazi se u srcu naselja Dedinja.

Vila Mir, poznatija kao Maršalova intimna rezidencija, napravljena je krajem sedamdesetih godina 20. veka za doživotnog predsednika SFRJ Josipa Broza, ali se on u nju nikad nije uselio. Posle bombardovanja 1999. godine ovde se uselio tadašnji predsednik Jugoslavije Slobodan Milošević sa porodicom. U ovoj vili Slobodan Milošević je uhapšen i iz nje je odveden u Centralni zatvor.

Istorija
--------

Zgrada je napravljena 1979. godine i Tito je trebalo da se useli u nju 22. decembra, na dan JNA. Za tu priliku je pripremljen i specijalni ključ sa stilizovanim brojem 22. Međutim, bližila se Nova godina i Tito je promenio planove otišavši na doček u Karađorđevo. Njegovo zdravstveno stanje se naglo pogoršalo i prebačen je u ljubljansku bolnicu gde je i umro. U Ovalnu kuću se nikada nije uselio. Ona je 1984. godine otvorena kao spomen-zbirka, deo Memorijalnog kompleksa "Josip Broz Tito".

U vreme dok je za javnost bila otvorena kao muzej, u Ovalnoj kući su bili izloženi Titovi lični predmeti i odlikovanja, a njen podrum i dan-danas krije pravo blago - oko 4.500 poklona neprocenjive vrednosti koje je Tito dobijao od stranih državnika. Na drugom spratu bila je postavljena arheološka zbirka, na prvom su bili izloženi vredni predmeti primenjene umetnosti od srebra i slonovače, koje je Tito dobijao od najvećih svetskih državnika, a u prizemlju su se nalazila Titova odlikovanja iz čak 68 zemalja.

Krajem februara 2017. godine u njoj se sastao državni vrh Srbije i Republike Srpske.

Vidi još
--------

* Dedinje

Literatura
----------

Spoljašnje veze
---------------

* Blic: Šta krije vila "Mir"
Visoki predstavnik za spoljne poslove i sigurnosnu politiku Josep Borrell potpisuje se u knjigu gostiju Državnog sekretarijata SAD (2020)
**Zajednička spoljna i sigurnosna politika** (engl. , fr. *Politique étrangère et de sécurité commune*, nem. *Gemeinsame Außen- und Sicherheitspolitik*) Evropske unije je strukturisana i dogovorena spoljna politika fokusirana na sigurnosnu i obrambenu politiku. Mandat zajedničke spoljne i sigurnosne politike ograničen je samo na neke aspekte spoljnih poslova Evropske unije koji su šire polje aktivnosti i uključuju uz sigurnosnu i ekonomsku, razvojnu, naučnu saradnju koje nisu primarno deo ove politike. Odluke u okviru zajedničke spoljne i sigurnosne politike jednoglasno donosi Savet Evropske unije, a jednom kada je odluka usaglašena neki njezini delovi mogu se menjati i kvalifikovanom većinom. Zajedničku spoljnu i sigurnosnu politiku vodi i predstavlja Visoki predstavnik Unije za spoljne poslove i sigurnosnu politiku, funkcija koju od decembra 2019. vrši španski diplomata Josep Borrell.

Zajednička spoljna i sigurnosna politika formalno je ustanovljena 1993. godine na temelju Ugovora iz Maastrichta. Potreba za zajedničkom politikom i njezino stvaranje bili su pod snažnom impresijom podelama izazvanog neuspeha Evropske ekonomske zajednice da odgovori na krizu i spreči ratove u bivšoj Jugoslaviji koji su doveli do američke i intervencije Ujedinjenih nacija na evropskom kontinentu.

Vidi još
--------

* Evropska služba za spoljne poslove
* Institucije Evropske unije
* Institut Evropske unije za sigurnosne studije

Vanjske veze
------------

* Europska vanjska i sigurnosna politika

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4377136-1

 |
|  |
| --- |
| **Dinastije faraona  starog Egipta** |
| **predinastički Egipat** |
| **protodinastički period** |
| **rani dinastički period** |
| 1. 2. |
| **Staro kraljevstvo** |
| 3. 4. 5. 6. |
| **prvi prelazni period** |
| 7. 8. 9. 10. |
| 11. (*samo Teba*) |
| **srednje carstvo** |
| 11. (*ceo Egipat*) |
| 12. 13. 14. |
| **drugi prelazni period** |
| 15. 16. 17. |
| **Novo carstvo** |
| 18. 19. 20. |
| **treći prelazni period** |
| 21. 22. 23. 24. 25. |
| **kasni period** |
| 26. 27. 28. |
| 29. 30 31. |
| **Grčko-rimski period** |
| Ptolomejska dinastija-Rimsko Carstvo |

Dvadeset prva, Dvadeset druga, Dvadeset treća, **Dvadeset četvrta** i Dvadeset peta **dinastija** drevnog Egipta se često navode pod zajedničkim nazivom Treći prijelazni period.

Vladari
-------

Naziv Dvadeset četvrta dinastija se koristi za kratkotrajnu grupu faraona čiji je glavni grad bio Sais u zapadnoj Delti Nila. Poznati vladari u historiji Egipta, za **Dvadeset četvrtu dinastiju** su:

**Dvadesetčetvrta dinastija**| Ime | Datumi |
| --- | --- |
| Tefnakhte I | Unknown |
| Bakenranef (Bocchoris) | 725 - 720. pne. |

Prvi vladar dinastije Tefnakhte I je zapravo sklopio savez malih državica u Delti te s njime pokušao osvojiti Gornji Egipat, čime je došao u sukob s nubijskim kraljem Piyem. Tefknakhteov poraz je zabilježen na Piyevom pobjedničkom natpisu gdje se Tefnakhte naziva "Veliki poglavica Zapada". Nejasno je li se Tefknahte uopće nazivao faraonom. 

Njegov nasljednik Bakenranef je, međutim, preuzeo prijestolje u Saisu kao i kraljevsko ime Wahkare. Vlast mu je priznao veći dio Delte uključujući Memfis. Dinastija je naglo propala kada je Shabaka napao Sais, zarobio Bakenrenefa i dao ga živog spaliti.

Izvori
------



***Dvadeset četvrta dinastija Egipta*** na Wikimedijinoj ostavi
***Zaide*** ili ***Zaida*** je nedovršena opera za koju je muziku napisao Wolfgang Amadeus Mozart, a libreto napisao J. A. Schachtner. Radnja se odvija u tadašnjoj Turskoj i prikazuje kako lijepa kršćanska robinja Zaide pokušava od sultana pokušava ishoditi slobodu za svog ljubavnika, roba Gomatza. Mozart je operu napisao kao *singspiel*, odnosno svojevrsnu muzičku dramu koja je uz operne arije sadržavala i običan govor. Mozart je na njoj počeo raditi 1780. godine, ali je od nje odustao kako bi napisao operu *Idomeneo*, a 1782. se istoj temi vratio u mnogo poznatijoj operi *Otmica iz seraja*. Opera se nakon Mozartove smrti smatrala izgubljenom, sve dok je 1799. godine nije pronašla njegova udovica Constanze Mozart; materijali su sadržavali samo prvi i drugi čin, dok treći nije bio napisan, a govorni dijelovi su izgubljeni. Nakon što je objavljena 1830. godine, brojni su kompozitori i libretisti nastojali napisati vlastite verzije, a jedna od njih je premijerno izvedena 1866. godine.

Vanjske veze
------------

* [[scores:{{{id}}}|*Zaide*]]: Besplatne partiture na stranici International Music Score Library Project.
* Libretto
* Article on the background behind *Zaide* Arhivirano 2005-09-03 na Wayback Machine-u by Ian Page
* Articles on *Zaide* Arhivirano 2005-03-01 na Wayback Machine-u
* Evans, Rian (29 June 2004). „*Zaïde* – 3 stars Aldeburgh". *The Guardian*. Pristupljeno 12 March 2008. [*mrtav link*]
* Fragments of the libretto
* "Zaide": Libretto

  


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 174586588
* LCCN: n81076976
* GND: 300112009
* BNF: cb13915090b (podaci)

 |
**Yaxun B’alam IV**, također poznat kao **Ptica Jaguar IV**, bio je kralj Yaxchilana koji je vladao od 752. do 768. godine. Za vrijeme njegove vladavine Yaxchillan je nastavio uživati u prosperitetu koji je donio njegov prethodnik i otac Itzamnaaj B'alam II. Sam Yaxun B'alam, međutim, ispočetka nije bio prihvaćen kao legitimni nasljednik, te tako postoji desetogodišnji period od očeve smrti do Yaxunovog dolaska na prijestolje. Historičari pretpostavljaju da je imao problema pri dolasku i održavanju na prijestolju, te da je legitimitet nastojao ustanoviti intenzivnim postavljanjem stela sa svojim i očevim likom.

Literatura
----------

Montgomery, John; with revisions by Peter Mathews and Christophe Helmke (2002–2007). „Dictionary of Maya Hieroglyphs" (online version). *Maya Hieroglyphic writing: Dictionaries*. Foundation for the Advancement of Mesoamerican Studies, Inc (FAMSI). 
Schele, Linda; and David Freidel (1992). *A Forest of Kings: The Untold Story of the Ancient Maya* (pbk reprint izd.). New York: Harper Perennial. ISBN 0-688-11204-8. OCLC 145324300. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Itzamnaaj B'alam II**  |  **Veliki kralj Yaxchilana** 752–768 | Slijedi: **Itzamnaaj B'alam III**  |
Glavni ulaz
Toplice u Hōshi Ryokanu zimi
**Hōshi** (法師, ***Hōshi***?) je ryokan (tradicionalno japansko prenoćište) smješteno u području Awazu Onsen u gradu Komatsu u japanskoj prefekturi Ishikawa. Osnovano je 717. godine, te, prema Guinessovoj knjizi rekorda predstavlja najstariji hotel koji dan-danas posluje odnosno najstarije još uvijek poslujuće poduzeće nakon likvidacije Kongō Gumija godine 2006. Hotel je vodila jedna te ista porodica kroz četrdeset šest generacija.

Povezano
--------

* Kompanija

Izvori
------

1. ↑  „Hōshi". Arhivirano iz originala na datum 2008-06-19. Pristupljeno 2011-10-25.
2. ↑  „Hoshi — The world's oldest hotel", *Getaway Fact sheets, Ninemsn*, 21 September 2006, arhivirano iz originala na datum 2010-03-15, pristupljeno 10. 03. 2010

Eksterni linkovi
----------------

* Official website in English Arhivirano 2008-05-29 na Wayback Machine-u
* Official website in Japanese
* „Oldest Hotel". Guinness World Records.
* „Hōshi". The Henokiens. Arhivirano iz originala na datum 2007-10-30. Pristupljeno 2011-10-25.

Koordinate: 36°19′54″N 136°26′53″E﻿ / ﻿36.331698°N 136.448109°E﻿ / 36.331698; 136.448109
Rimokatolička crkva Sv. Nikole u Kijevu
**Ukrajinska rimokatolička crkva** ili **Rimokatolička crkva u Ukrajini** (ukr. *Римо-католицька церква в Україні*), je peta po veličini crkva u Ukrajini, dio velike Rimokatoličke crkve sa sjedištem u Rimu odnosno Vatikanu. Crkvu trenutno predvodi nadbiskup Mieczysław Mokrzycki sa svojim sjedištem u gradu Lavovu. Prema određenim statistikama u Ukrajini je sve do osamostaljenja prebivalo najmanje 8% građana rimokatoličke vjeroispovijesti. Danas u Ukrajini živi svega oko 1 milijun ukrajinskih građana rimokatoličke vjeroispovijesti. Crkva ima posebno kvalitetnu suradnju sa sestrinskom Ukrajinskom grkokatoličkom crkvom.

Osnovne značajke
----------------

Rimokatolička crkva u Ukrajini je prisutna već u 14. stoljeću postepenim razvojem poljske kolonizacije. Posebno je ojačana u sklopu Poljsko-Litavske Unije na prijelazu sa 15. na 16. stoljeće. Prema službenim podacima iz 2007. godine u Ukrajini ima 905 rimokatoličkih zajednica, 88 rimokatoličkih samostana, 656 rimokatoličkih crkvenih službenika i 527 rimokatoličkih svećenika. U Ukrajini postoji ukupno 787 rimokatoličkih katedrala i crkvi, a manji dio njih je u fazi obnove i izgradnje. Također postoji 8 visokih rimokatoličkih institucija i preko 551 obrazovnih ustanova.

Vidi još
--------

* Ukrajinska grkokatolička crkva
* Ukrajinski katolički univerzitet

Izvori
------

1. ↑  „The Roman Catholic Church". Arhivirano iz originala na datum 2013-11-09. Pristupljeno 2012-10-03.

Vanjske veze
------------

* Stranice Rimokatoličke crkve u Ukrajini
* Stranice apostolskog nuncija u Ukrajini
**Gloggnitz** je grad na istoku Austrije od 5,982 stanovnika, koji administrativno podpada pod Okrug Neunkirchen.

Geografske karakteristike
-------------------------

Gloggnitz leži na jugu Donje Austrije, duž rijeke Schwarza, između Prijevoja Semmering i Steinfelda (Bečka kotlina).

Historija
---------

Gloggnitz je izrastao na antičkom karavanskom putu preko prijevoja Semmering.
Ekonomski se počeo uzdizati u 19. vijeku razvojem industrije, pa je status grada dobio 1926.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost grada je Palača Gloggnitz, nekadašnji benediktinski samostan (1094. - 1803.) s jezgrom iz 16. vijeka, koja je dovršena 1741.

Privreda
--------

Oko 54 % svih zaposlenih 1991. radilo je u industriji koja proizvodi tekstil, čelik, elektroničku opremu, konditorske proizvode, strojeve, pića, igračke (željezničke modele) i građevinski kamen.

Pored grada leži hidroelektrana Stuppach.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Niederösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 05. 03. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Gloggnitz*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 05. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Gloggnitz*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Gloggnitza* Arhivirano 2013-10-03 na Wayback Machine-u (`de`)
**Ivaniš Nelipčić Cetinski** († 1434.), hrvatski velikaš, cetinski i omiški knez i hrvatsko-dalmatinski ban. Posljednji je muški potomak velikaške obitelji Nelipić.

Životopis
---------

Rođen je u obitelji kneza Ivana († 1378./79.) i Margarete Merini. Od oca je naslijedio cetinsku knežiju. Obnašao je različite dužnosti u Hrvatskom Kraljevstvu, pa je tako bio i knez dalmatinskih gradova Trogira (1393.) i Splita (1403.). Tijekom građanskog rata između kralja Žigmunda Luksemburškog i Ladislava Napuljskog, knez Ivaniš je podržavao Ladislava koji mu je darovao Skradin (1403.-1406.) i Klis (1406.). Od 1406. podržavao je, zajedno s knezovima Frankopanima kralja Žigmunda, zbog čega je izgubio Skradin, ali je uspio zadržati Klis.

Godine 1416. stekao je i omiško kneštvo.

Oženio se Elizabetom, kćerkom ugarskog palatina Detrika Bubeka s kojom je imao dvije kćeri Katarinu i Margaretu. Budući da nije imao muškog potomstva, posvojio je zeta Ivana VI. (Anža) Frankopana Cetinskog, najstarijeg sina Nikole IV. Frankopana, te mu založio svoje posjede kao miraz svoje kćeri Katarine. Međutim, Anž je nakon tastove smrti izgubio preuzetu baštinu u korist kraljevih favorita, Talovaca.
**Grimsvetn** (isl. *Grímsvötn* - „mrgodne vode") je vulkan na severozapadnoj strani glečera Vatnajökull na Islandu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Nalazi se na platou nadmorske visine 1 725 metara ispod sistema glečerskih jezera. Vulkan je tokom 18. vijeka bio vrlo aktivan pa su erupcije bile učestale (1783, 1785). U novije doba, značajne aktivnosti zabeležene su 1998. godine kada je erupcija trajala nedelju dana i 2004. godine u istom vremenskom trajanju. U maju 2011. godine Grimsvetn je opet proradio izbacivši veliku količinu pepela u atmosferu, što je dovelo do obustave avio-saobraćaja na Islandu. Oblak pepela dostigao je visinu od oko 20 kilometara. Erupcija je bila praćena serijom potresa.

Pogledjte i ove stranice
------------------------

* Ejafjadlajekidl
* Vatnajökull

Galerija
--------

* Vulkan i glečerVulkan i glečer
* NASA snimak 2004. godineNASA snimak 2004. godine
* Satelitski snimak GrimsvetnaSatelitski snimak Grimsvetna

Izvori
------

1. ↑   „*Glacier*" (engleski). Vatnajokull.com. Pristupljeno 20. 02. 2014.

Vanjske veze
------------

***Grímsvötn*** na Wikimedijinoj ostavi

* Galerija slika erupcije 2011. godine Arhivirano 2012-11-23 na Wayback Machine-u
* Video snimak erupcije i pepela Arhivirano 2011-05-27 na Wayback Machine-u
* Vulkanska erupcija zatvorila avio-saobraćaj
France université numérique
**France université numérique** je neprofitabilna obrazovna organizacija koja nudi veliki broj onlajn kurseva MOOCS. France université numérique sarađuje sa mnogo univerziteta kako bi obezbedila onlajn kurseve. Kursevi koji se mogu pohađati su iz oblasti fizike, elektrotehnike, hemije,medicine, biologije, sociologije, matematike, informatike, ekonomije itd. U aprilu 2018, France université numérique je imala 1.4 milion korisnika i 400 kurs, sa 100 univerziteta.

Kursevi
-------

Kursevi širokog spektra koji se protežu od humanističkih nauka, medicine, biologije, sociologije, matematike, ekonomije i, informatike i drugih oblasti traju od nekoliko nedelja do nekoliko meseci, i koncipirani su na principu interaktivnog online učenja gde kompletan nastavni materijal i podršku eminentnih predavača polaznici dobijaju besplatno. Na kraju svakog modula polaže se test i dobija sertifikat o savladanom programu. Ovaj tip seminarskih studija nije deo standardnog obrazovanja, i polaznici taj kredit ne mogu koristiti kao zamenu za predmete koje slušaju na matičnim fakultetima ako su studenti, ali je znanje koje dobijaju dragoceno.

### Šta čini ove kurseve toliko različitim?

Online kursevi su dostupni već duže vreme. Razlikuje ih činjenica da je ovo pravo iskustvo kursa. Počinje određenog dana, i studenti gledaju video snimke na nedeljnoj bazi i rade domaće zadatke. Ovo su pravi domaći zadaci za pravu ocenu, sa pravim rokom. Na kraju kursa, studenti dobijaju sertifikat. Oni mogu da predstave taj sertifikat svojem poslodavcu i time dobiju bolji posao.

Obrazovni uticaj
----------------

Svako ko ima pristup Internetu ima mogućnost da dobije visoko obrazovanje, dok je učenje sa sebi odgovarajućim tempom. Čak i u lokalnim institucijama, koje nemaju elitne profesore, studenti mogu da se rukovode i motivišu resursima koje obezbeđuje France université numérique.

Spoljasnje veze
---------------

* France université numérique oficial
Crkva u Glogovici
Nabujala rijeka Glogovica nizvodno od istoimenog naselja
**Glogovica** je naseljeno mjesto u Republici Hrvatskoj u sastavu općine Podcrkavlje u Brodsko-posavskoj županiji.

Zemljopis
---------

Glogovica se nalaze na obroncima Dilja, zapadno od Podcrkavlja i državne ceste Našice - Slavonski Brod, susjedna naselja su Brodski Zdenci na sjeverozapadu, te Donji Slatinik na sjeveroistoku. Pokraj sela prolazi istoimena rječica, koja izvire nedaleko na Dilju.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2011. godine Glogovica je imala 214 stanovnika. 

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
2. ↑  Popis stanovništva Republike Hrvatske 2011. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Glogovica (Podcrkavlje)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Podcrkavlje |
| --- |
| Brodski Zdenci • Crni Potok • Donji Slatinik • Dubovik • Glogovica • Gornji Slatinik • Grabarje • Kindrovo • Matković Mala • Oriovčić • Podcrkavlje • Rastušje • Tomica |
**Zasebna partija kavkaske braće** (rus. *Особая партия кавказских братьев*, OPKB) je bila ilegalna organizacija koja je za vrijeme Drugog svjetskog rata okupljala antisovjetski i pro-njemački orijentirane kavkaske nacionaliste, pretežno Čečene i Inguše. Osnovao ju je 28. januara 1942. bivši sovjetski funkcionar i čečenski nacionalist Hasan Israilov na tajnom sastanku u Ordžonikidzeu (današnji Vladikavkaz u Sjevernoj Osetiji). Poticaj za stvaranje organizacije bila je njemačka invazija SSSR, koja je izglednim učinila kolaps sovjetske vlasti, odnosno njemačku podršku ustanku koji je pod Israilovljevim vodstvom izbio, odnosno u manjem intenzitetu već trajao dvije godine. Kako bi osigurao podršku svojih saveznika, Israilov je formalno prihvatio njihovu nacionalsocijalističku ideologiju, odnosno promijenio ime organizacije u **Nacionalsocijalistička partija sjevernokavkaske braće** (nem. *Nationalsozialistische Partei der Nordkaukasischen Brüder*). Kada je u ljeto 1942. došle do velike njemačke ofenzive na Kavkaz, pristaše OBKP su njemačkim trupama nastojale pružiti pomoć. Tim aktivnostima je, međutim, ozbiljnu poteškoću predstavljao nedostatak koordinacije među ustaničkim grupama (koje su, prema nekim navodima, brojale oko 5000 ljudi), a posebno sa Mairbekom Šeripovom i njegovom tzv. Nacionalsocijalističkom ilegalnom čečeno-gorskom organizacijom. Veliki napor jedinica sovjetskog NKVD da pobunu zatru u početku, ali i poraz Nijemaca kod Staljingrada i njihovo povlačenje sa Kavkaza te sovjetske ponude o amnestiji su dovele do postepenog gašenja ustanka. Dio pripadnika OPKB se uspio povući zajedno sa Nijemcima na zapad, te je do kraja rata služio Nijemcima u propagandne svrhe; tada je OBKP pod njemačkim pokroviteljstvom izdavala novine *Gasawat*.

Povezano
--------

* Operacija Šamil
* Konfederacija gorskih naroda Kavkaza

Vanjske veze
------------

* «Кавказские орлы» Третьего рейха Arhivirano 2009-08-31 na Wayback Machine-u
**Hipoteza** (grčki: ὑπόθησις / *hypóthēsis*) je naziv za belešku uz starogrčku komediju ili tragediju. Uz gotovo sve grčke drame u rukopisima se nalaze uvodne beleške koje sadrže kratak sadržaj, a često i druge informacije; neretko je ta beleška u stihu. Mogu se razabrati tri glavne vrste hipoteza, premda je tokom predaje teksta u izvesnom stepenu došlo do međusobne kontaminacije. 

Najvažnije su hipoteze koje se temelje na uvodima koje je, kako se čini, Aristofan Bizantinac stavio uz svaku dramu koju je on priredio. Te hipoteze svode se na sažetu belešku o sadržaju komada i na osnovne informacije o njegovoj izvedbi, koje su prikupljene iz aleksandrijskih priručnika, posebno Kalimahovih *Tablica*, te tako u konačnici potiču od Aristotelovih *Didaskalija*. Nijedna poptuna hipoteza ove vrste nije sačuvana, no pretpostavlja se da je ovakva hipoteza u slučaju tragedije davala informacije o tome kako su tu temu obradili drugi pesnici (ako je to bio slučaj), zatim o tome gde se odvija radnja, ko su lica koja čine hor i ko je govornik prologa, o mestu tog komada u hronološkom nizu, o datumu izvedbe, uspehu koji je komad postigao i o naslovima suparničkih drama, kao i o imenu horega. Ponekad su dodati i krtički osvrti o toj tragediji. 

Drugoj grupi pripadaju hipoteze koje su nastale u vizantijsko doba, i to uglavnom za upotrebu u školama. One su opširne i sadrže dosta bazičnih informacija, a one koje stoje uz komediju često obiluju i sasvim pogrešnim podacima iz antičke istorije. 

Treća grupa odnosi se prvenstveno na Euripida. Svaka hipoteza daje dobar sažetak zapleta, pri čemu ostaje u prošlom vremenu i daje imena onih likova koji su u samoj tragediji ostali neimenovani. Moguće je da su ove hipoteze bile namenjene pre da zamene same tragedije nego da im posluže kao uvod, pa čine neku vrstu mitološkog zbornika. Pored hipoteza koje se nalaze u rukopisima Euripidovih tragedija, mnogi fragmenti te zbirke otkriveni su na papirusima.

Hipoteze koje se nalaze uz komedije sadrže opsežnije didaskalije u poređenju s hipotezama uz tragedije. Neke od njih napisao je neki aticista u doba ranog rimskog carstva. Stihovane hipoteze, koje su retkost za tragediju, bile su izgleda uobičajene za komediju. Sve hipoteze uz Aristofanove komedije duge su deset stihova, a dve sačuvane uz Menandrove ― *Namćora* i *Junaka* ― imaju po dvanaest stihova. Starost papirusa pokazuje da ovi fragmenti nisu iz vizantijskog razdoblja, a nije pouzdano utvrđeno ni jesu li pisani helenističkim grčkim.

Izvori
------

* P. E. Easterling (ed), *The Cambridge Companion to Greek Tragedy*, Cambridge University Press, Cambridge, 1997.
* Justina Gregory (ed.), *A Companion to Greek Tragedy*, Blackwell, Malden and Oxford, 2005.
* Simon Hornblower and Antony Spawforth (eds.), *The Oxford Classical Dictionary* (3rd ed.), 2003, s.v. *hypothesis, literary*.
**Vaznesenjska crkva** ili **Crkva Vaznesenja Gospodnjeg** u Beogradu je srpska pravoslavna crkva, nalazi se u ulici admirala Geprata.

Crkva je podignuta 1863. godine, osveštao je beogradski mitropolit Mihailo. Nalog za njenu izgradnju dali su 1860. godine knez Mihailo Obrenović i mitropolit Mihailo, a podignuta je dobrovoljnim prilozima mnogih Beograđana. Planove su izradili Pavle Stanišić i Jovan Ristić, građevinske radove su obavili Josip Štok i Fernand Stevanov, a preduzimač je bio Koča Z. Popović. Crkva je oblikovana u duhu tada vladajućeg romantizma, po ugledu na stare srpske manastire, pre svega Ravanicu. Prve ikone je naslikao slikar Nikola Marković 1864. godine, ali je kasnije izrada ikona poverena Stevi Todoroviću, koji je ovaj poduhvat završio 1881. godine. Takođe, prvobitne zidne slike Nikole Markovića ustupile su mesto novim kompozicijama Andreja Bicenka 1937. godine. Crkva ima bogatu riznicu sa zbirkom ikona, starih knjiga, zlatarskih dela i drugih premeta iz 19. veka.

Crkva je posvećena Vaznesenju Gospodnjem (Spasovdan). Teško je oštećena u bombardovanju Beograda (1941. i 1944) i poginuo je veliki broj ljudi. U dvorištu ispred crkve nalazi se spomenik u obliku krsta poginulim. Svake godine na crkvenu slavu Spasovdan posle liturgije polazi litija koja se kreće ulicama Beograda i ponovo vraća u crkvu.

Galerija
--------

*

Spoljašnje veze
---------------

***Vaznesenjska crkva u Beogradu*** na Wikimedijinoj ostavi

* Vaznesenjska crkva - zvanična prezentacija Arhivirano 2014-02-20 na Wayback Machine-u
* Vaznesenska crkva u Beogradu Arhivirano 2012-06-20 na Wayback Machine-u
* Beogradska slava - Spasovdan
* Spisak pravoslavnih hramova u Beogradu
* Crkva Svetog Vaznesenja Gospodnjeg („Pravoslavlje", 1. oktobar 2009) Arhivirano 2009-10-22 na Wayback Machine-u
**Denis Vladimirovič Pušilin** (rus. *Дени́с Влади́мирович Пуши́лин*; ukr. *Денис Володимирович Пушилін*; 9. maj 1981 -) je ukrajinski poslovni čovjek i političar, poznat kao jedan od vođa pro-ruskog separatističkog pokreta na istoku zemlje, odnosno kao drugi po redu predsjednik samoproglašene Donjecke Narodne Republike.

Pušilin se rodio u gradu Makijivka, a kao mladić je 1999. godine odslužio vojni rok u ukrajinskoj Nacionalnoj gardi. Prema vlastitim navodima je 2002. diplomirao na Donbaškoj nacionalnoj akademiji inženjerstva i arhitekture; ukrajinski mediji, pak, tvrde da od obrazovanja ima jedino srednju školu. Iste je godine osnovao vlastito trgovačko poduzeće, a 2011. postao povezan sa tvrtkom MMM-2011, kontroverznom piramidalnom shemom ruskog poduzetnika Sergeja Mavrodija. Po imenu iste tvrtke je u decembru 2013. osnovao stranku MMM (Mi imamo metu) sa kojom se bez uspjeha kao kadnidat natjecao za mjesto u ukrajinskoj Vrhovnoj radi.

Za vrijeme demonstracija poslije euromajdanskog prevrata je na narodnom zboru u Donjecku 5. aprila 2014. proglašen "zamjenikom narodnog guvernera" Donjecke oblasti; tada je samoproglašeni "narodni guverner" Pavel Gubarev bio u ukrajinskom istražnom zatvoru. Kada je 7. aprila proglašena DNR, Pušilin je postao "predsjednikom privremene vlade". 15. maja je proglašen predsjednikom Vrhovnog sovjeta DNR, odnosno v.d. državnog poglavara. Sa tog je mjesta podnio ostavku 18. jula, a zamijenio ga je Boris Aleksejevič Litvinov.

U novembru 2014. je kao kandidat stranke Donjecka republika sudjelovao na parlamentarnim izborima. Na njima je izabran, a potom je postao zamjenik predsjednika parlamenta. Poslije je kao predstavnik DNR sudjelovao na pregovorima čiji je cilj mirno okončanje sukoba sa ukrajinskim vlastima.

Izvori
------

1. ↑  (`ru`) Kratka biografija, RIA Novosti
2. ↑  (`uk`) Kratka biografija i izborni program Denisa Pušilina, NB News
*Za ostale upotrebe, v. Vaš (županija).*

**Vaši** ili **uši** (**Phthiraptera**) su red insekata, koji obuhvata sekundarno beskrilne predstavnike, koji žive kao obligatni ektoparaziti ptica i sisara. Red vaši, perojeda i dlakojeda broji preko 4900 vrsta, od kojih se 3 smatraju prenosiocima ljudskih bolesti. Među sisarima, vaši ne parazitiraju kljunare i ehidne, pojedine torbare (redove Microbiotheria i Notoryctemorhpia), slepe miševe, kitove, morske krave i ljuskavce. Jaja vaši nazivaju se **gnjide**.

Sistematika reda
----------------

Grupa vaši je tradicionalno obuhvatala dva reda, prema tipu usnog aparata: Anoplura, koje poseduju usni aparat za sisanje, i Mallophaga, sa usnim aparatom za grickanje. Red Mallophaga se u savremenim klasifikacionim shemama smatra parafiletskim, te se red vaši danas deli na sledeća četiri podreda:

* Amblycera
* Anoplura, gde spadaju čovečji paraziti telesna, siva i stidna vaš;
* Ischnocera
* Rhyncophthirina

Vašima najsrodnijom i isodišnom grupom smatra se podred Troctomorpha u okviru knjiških vaši. Stoga bi, prateći filogenetski princip u sistematici insekata, grupa vaši trebalo da se uvrsti u red knjiških vaši.

Literatura
----------

***Vaš*** na Wikimedijinoj ostavi

1. 1 2  Hellenthal RA. Price RD. 2003. Phthiraptera. In: Resh VH. Cardé RT. (eds) Encyclopedia of Insects. Academic Press: San Diego, CA, USA. pp 879-882 ISBN 0-12-586990-8

Šablon:Klica-insekti
U linearnoj algebri, glavna dijagonala ili velika dijagonala matrice je skup elemenata koji leže na zamišljenoj dijagonali između gornjeg lijevog i donjeg desnog ugla tj. {\displaystyle A} je skup elemenata {\displaystyle a\_{ij}(i=j)}

Primjer
U sljedećim matricama prikazane su glavne dijagonale crvenom bojom
{\displaystyle {\begin{bmatrix}\color {red}{1}&0&0\\0&\color {red}{1}&0\\0&0&\color {red}{1}\end{bmatrix}}\qquad {\begin{bmatrix}\color {red}{1}&0&0&0\\0&\color {red}{1}&0&0\\0&0&\color {red}{1}&0\end{bmatrix}}\qquad {\begin{bmatrix}\color {red}{1}&0&0\\0&\color {red}{1}&0\\0&0&\color {red}{1}\\0&0&0\end{bmatrix}}}

Primjer
Glavnu dijagonalu matrice

{\displaystyle {\begin{bmatrix}3&0&0&0\\0&-1&0&0\\0&0&4&0\\0&0&0&1\end{bmatrix}}}

čine elementi {\displaystyle 3,\ -1,\ 4,\ 1}

Kvadratna matrica kod koje su svi elementi izvan glavne dijagonale jednaki nuli je dijagonalna matrica

({\displaystyle a\_{i,j}=0\ za\ i\neq j})

Dijagonalna matrica u kojoj su elementi na glavnoj dijagonali jednaki 1 zove se jedinična matrica ({\displaystyle a\_{i,i}=1})

U sljedećim matricama elementi glavne dijagonale su jednaki jedinici

{\displaystyle {\begin{bmatrix}1&0&0&0\\0&1&0&0\\0&0&1&0\end{bmatrix}}}
{\displaystyle {\begin{bmatrix}1&0&0\\0&1&0\\0&0&1\\0&0&0\end{bmatrix}}}

{\displaystyle {\begin{bmatrix}1&0&0\\0&1&0\\0&0&1\end{bmatrix}}}

Zbir elemenata glavne dijagonale matrice naziva se trag matrice.
Antidijagonala je skup {\displaystyle b\_{i,j}} elemenata matrice na dijagonali koja ide od gornjeg desnog do donjeg lijevog ugla.

{\displaystyle {\begin{bmatrix}0&0&\color {red}{1}\\0&\color {red}{1}&0\\\color {red}{1}&0&0\end{bmatrix}}}

Izvori
------

1. Diagonal
2. Main Diagonal
3. Main Diagonal of a Matrix
**Zastava Alžira**. Omjer 2:3
 **Zastava alžirske ratne mornarice**
**Zastava Alžira** sastoji se od dvije okomito raspoređene boje: zelene i bijele. U sredini su crveni polumjesec i zvijezda. Zastava je usvojena 3. srpnja 1962. s tim da je slična verzija postojala od 1958. do tog datuma.

Zastava ratne mornarice u desnom uglu ima dva ukrštena sidra.

Zastave država u Africi

Položaj Afrike
Alžir • 
Angola • 
Benin • 
Bocvana • 
Burkina Faso • 
Burundi • 
Čad • 
Džibuti • 
Egipat1) • 
Ekvatorijalna Gvineja • 
Eritreja • 
Esvatini • 
Etiopija • 
Gabon • 
Gambija • 
Gana • 
Gvineja • 
Gvineja Bisau • 
Jemen1) • 
Južnoafrička Republika • 
Kamerun • 
Kenija • 
Komori • 
Demokratska Republika Kongo • 
Republika Kongo • 
Lesoto • 
Liberija • 
Libija • 
Madagaskar • 
Malavi • 
Mali • 
Mauricijus • 
Mauritanija • 
Maroko • 
Mozambik • 
Namibija • 
Niger • 
Nigerija • 
Obala Slonovače • 
Ruanda • 
Sejšeli • 
Senegal • 
Sijera Leone • 
Somalija • 
Centralna Afrička Republika • 
Sudan • 
Sao Tome i Principe • 
Tanzanija • 
Togo • 
Tunis • 
Uganda • 
Zambija • 
Zelenortska Ostrva • 
Zimbabve

**Teritorije i nepriznate države**: 

Ceuta (Španija) • 
Južni Sudan • 
Kanarska ostrva (Španija) • 
Madeira ostrva (Portugal) • 
Mayotte (Francuska) • 
Melilla (Španija) • 
Reunion (Francuska) • 
Somaliland • 
Sveta Helena (Velika Britanija) • 
Zapadna Sahara • 
Zanzibar (Tanzanija)

1)Smatrani i dijelom Azije.

**Ostale zastave**: 

Zastave Afrike • 
Zastave Azije • 
Zastave Evrope • 
Zastave Južne Amerike • 
Zastave Okeanije • 
Zastave Sjeverne Amerike

 

***Zastava Alžira*** na Wikimedijinoj ostavi
*Ukoliko ste tražili članak o fabrici u Srbiji, v. Zastava (fabrika).*
Zastave
**Zastava (barjak, steg)** je parče tkanine, veće ili manje, obično pravougaonog oblika i višebojno, koje se nalazi okačeno na jarbolu ili drugom pogodnom držaču. Zastava služi za svrhu identifikacije ili signalizacije. Uobičajeno je da zastave imaju jednu od kraćih strana zakačenu za jarbol i da se vijore horizontalno, iako je moguće i drugačije.

Zastava kvadratnog oblika naziva se barjak.

Istorija zastava počinje od vremena Rimljana, koji su zastave (*vexillum*) koristili za identifikaciju legija. Kasniji razvoj je uglavnom vezan za grbove, pa su tako srednjevekovne zastave uglavnom bile prikazi grbova određenog vladara ili feudalca. 

Danas su zastave u širokoj upotrebi, bilo kao zvanične (državne, regionalne, opštinske, vojne), nezvanične (sportski klubovi, navijači, političke stranke) ili kao sredstvo signalizacije na moru (pomorske zastave). 
Svaka država danas ima državnu zastavu. Libija je jedina zemlja na svetu koja ima potpuno jednobojnu zastavu.

Nauka koja proučava zastave naziva se veksilologija.

***Zastava*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85048969
* GND: 4127955-4
* BNF: cb11931902w (podaci)
* NDL: 00563007
* NKC: ph127128

 |
**Gjumri** (armenski: Գյումրի) je drugi po veličini grad Armenije i administrativni centar armenske provincije Širak od 147 000 stanovnika.

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

*Gjumri* leži u planinskoj unutrašnjosti, na sjeverozapadu Armenije, pored granice sa Turskom. Grad se rasprostro po kotlini rijeke Ahurjan u podnožju Kavkaza, na 1592 m nadmorske visine. Udaljen je oko 126 km sjeverno od glavnog grada Erevana.

*Gjumri* ima stepsku suhu klimu sa svježim ljetima, i dugim oštrim zimama.

Grad leži na vrlo trusnom području, pa ga tresu česti potresi, posljednji katastrofalni zadesio ga je 7. decembra 1988. tad je porušen velik dio grada, i poginulo nekoliko hiljada stanovnika, a mnogi su ostali bez domova.

Historija
---------

Pretpostavlja se da su grad osnovali Grci - 401. pne. ali on nije imao kontinuiranu egzistenciju.
Zna se da je tokom srednjeg vijeka bio centar buna protiv Arapskog kalifata.

Grad je doživio svoj ponovni procvat nakon Rusko-perzijskog rata 1804.- 1813.. Carska Rusija zauzela ga je 1804. - 25 godina prije ostalih armenskih gradova. 
Rusi su - 1837. izgradili utvrdu, a od 1840. počeli graditi potpuno novi grad - **Aleksanropol**.  Nazvali su ga *Aleksanropol* u čast žene cara Nikola I. ruski car|Nikolaja I. - Aleksandre Fojodorove.

*Aleksanropol* je ubzo postao trgovački i administrativni centar tog kraja, a nakon sovjetske revolucije i industrijski. Za prvih godina sovjetske vlasti - 1924. je prezvan u **Leninakan** u čast Vladimira Iliča Lenjina, to ime nosio je do 1990. 

Grad ima i univerzitet sa pedagoškim i politehničkim fakultetom.

Privreda i obrazovanje
----------------------

*Gjumri* je centar armenske tekstilne industrije, grad ima i drugih tvornica koje proizvode strojeve, bicikle, naučne instrumente i prehrambene proizvode. 

Grad ima pedagoški fakultet.

Gradovi prijatelji
------------------

* SAD, Alexandria
* Gruzija, Kutaisi
* Italija, Nardò
* Brazil, Osasco
* Bugarska, Plovdiv

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Gjumri*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 09. 2013.

Vanjske veze
------------

***Gjumri*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada (`en`)
* *Gjumri* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

| * p
* r
* u
Gradovi u Armeniji |
| --- |
| 
Abovjan •
Agarak •
Alaverdi •
Aparan •
Ararat •
Armavir •
Artašat •
Artik •
Ahtala •
Aštarak •
Berd •
Bjuregavan •
Vagaršapat •
Vajk •
Vanadzor •
Vardenis •
Vedi •
Gavar •
Gjumri •
Goris •
Dastakert •
Dilidžan •
Egvard •
Idževan •
Jerevan •
Jehegnadžor •
Kadžaran •
Kapan •
Maralik •
Martuni •
Masis •
Megri •
Mecamor •
Noemberjan •
Nor Ačin •
Sevan •
Sisijan  •
Spitak •
Stepanavan •
Talin •
Tašir •
Tumanjan •
Hrazdan •
Cahkadžor •
Čambarak •
Čarencavan •
Džermuk •
Šamlug
 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 159410853
* LCCN: n00046178
* GND: 4805235-8
* BNF: cb15575590j (podaci)
* NKC: ge1093327

 |
**Henrik Barić** (Dubrovnik, 28. januara 1888. – Beograd, 3. aprila 1957.), jugoslavenski lingvist. Od 1906. započeo je u Gracu i Beču studije iz opšte lingvistike i uporedne gramatike i iz romanistike i slavistike. Univerzitetske studije završio je 1912. u Beču doktorskom disertacijom Istorija postanka italijanskog umetničkog epa. Već 1920. izabran je za docenta, 1923. za vanrednog i 1930. za redovnog profesora Beogradskog univerziteta, a poslije Drugog svjetskog rata i za redovnog profesora novoosnovanog Univerziteta u Sarajevu.

Još 1910. javio se esejima iz oblasti književne i kulturne istorije, i ta oblast ostaće stalno u Barićevoj interesnoj sferi, što pokazuju i brojni objavljeni ogledi i rasprave s tematikom iz te oblasti.

Prve rasprave iz lingvistike: Prilozi istoriji slovenskih jezika i Albanskorumunske studije već su predstavile prof. Barića kao budućeg balkanologa i albanologa. Nekoliko decenija on će biti jedan od naših najpoznatijih profesora opšte i uporedne lingvistike, a između dva rata Henrik Barić je sa A. Belićem, St. Kuljbakinom i M. Budimirom činio grupu naših eminentnih lingvista, koji su zauzeli trajno mjesto i u svjetskoj nauci o jeziku. Godine 1924. osnovao je u Beogradu Seminar za albanologiju, zatim na međunarodnom nivou zapaženi časopis Arhiv za arbansku starinu, jezik i etnologiju, Biblioteku Arhiva i Lingvističku biblioteku, organizovao osnivanje i bio direktor Balkanološkog instituta (novog) pri Naučnom društvu BiH u Sarajevu, pokrenuo i uredio dvije knjige Godišnjaka Balkanološkog instituta u Sarajevu, itd.

Barićev naučni opus iznosi preko dvije stotine bibliografskih jedinica. Njegov lingvistički interes bio je stalno upravljen prema problemima albanskog i rumunskog jezika, a s tim u vezi i prema problemima ilirskog, tračkog i staromakedonskog jezika. Stvaralački opus prof. Barića može se podijeliti u dvije osnovne grupe radova: rasprave o pitanju individualizacije indoevropskih jezika, posebno o pitanju refleksa indoevropskih guturala, i rasprave o međujezičkim odnosima izumrlih i savremenih balkanskih jezika, gdje centralno mjesto zauzima albanski jezik. Obje grupe radova su ipak usko povezane jer on, i kad obrađuje prajezičke opšte probleme, uvijek prati i njihovo značenje za probleme balkanskih jezika, posebno albanskog jezika i obrnuto. To pokazuju, uostalom, i njegove najznačajnije rasprave i radovi: Iz kronologije arbanskog vokalizma; Etimološki i gramatički prilozi I, II; Ima li čakavskih pozajmica u arbanskom jeziku; O pitanju refleksa guturala u tračko-arbanskom; Miscellen O uzajamnim odnosima balkanskih jezika I; Ilirske studije O ilirskom karakteru staromakedonskog jezika; Rečnik srpskoga ili hrvatskoga i arbanskoga jezika I; Lingvističke studije; Istorija arbanskog jezika (na albanskom i srpskohrvatskom jeziku).

Za člana Naučnog društva BiH izabran je 1955. godine.
Za grad u Kanadi, v. Yellowknife (grad).
Akaitcho poglavica Žutih noževa) sa svojim sinom.
**Yellowknife** (Žuti noževi; Tatsanottine), pleme Déné Indijanaca, jezična porodica Athapaskan, nastanjeno na sjevernim obalama i istočnim zaljevima Velikog ropskog jezera (Great Slave Lake). 

Ime Yellowknife ili Yellow Knives dobili su po rudi koje je bilo u brdima blizu rijeke Coppermine, iz koje su oni proizvodili noževe i sjekire i drugi rezači alat, te trgovali sa njima do pojave artikala europske manufakture, nakon čega su se povukli prema južnijim trgovačkim postajama. Ostali nazivi za njih istoga su porijekla: Copper Indians, *Couteaux Jaunes* (Franko-Kanadski naziv), i Red-knife Indians. –Mooney (1928) procjenjuje da ih je 1670. bilo 430, zasigurno preskromno. Godine 1906. Morice procjenjuje da ih ima oko 500, od toga 205 u Ft. Resolutionu. –Od prvih bijelih došljaka Žuti noževi su opisani drskima i potpuno beskrupuloznim, što vjerojatno dolazi od priča onih plemena koja su sa njima trgovali za bakrene noževe i sjekire, i koje su ovi dobro naplaćivali.

Vanjske poveznice
-----------------

* 
* Yellow Knives Language
* Tatsanottine Indian Tribe History
* Where Are The Real "Yellowknives"? Arhivirano 2009-03-28 na Wayback Machine-u

***Yellowknife*** na Wikimedijinoj ostavi
**Hipostaza** ili **ipostas** (grč. *υποστασις* — *stajati pod*) je filozofski pojam koji doslovno znači ono što stoji ispod, pod-stajanje (lat. *sub-stantia*). U filozofiji, hipostaza može biti podloga, osnova, biće, supstancija i sl.  U hrišćanskoj teologiji, hipostaza je kojim se određuju lica svetog Trojstva.

**Hipostaziranje** znači opredmetljenje nekog svojstva ili pojma. Hipostazirati znači pretvoriti u samostalno, supstancijalno, ono što to nije.  Po Kantu, hipostazirati znači nešto *„što postoji samo u mislima uzimati kao zbiljski predmet izvan subjekta koji misli"*, odnosno *„njegove misli pretvarati u stvari"*.

Hipostaza u antičkoj filozofiji
-------------------------------

U grčkoj filosofiji, izraz hipostaza (grč. *υποστασις*) je vezan sa izrazom suština (grč. *ουσια*). Plotin je koristio pojam hipostaza za označavanje supstancija, odnosno stupnjeva bića.  Plotin celinu postojećeg deli na sledeće hipostaze:

* Jedno: neizrecivo, jednostavno, s onu stranu svakog jestva;
* duh ili um (nus): tu spadaju platonovske ideje; s nastankom vremena dolazi do treće hipostaze;
* duša: ona živi između onog noetičkog i čulnog i delatno je jestvo čitavog života u svemu, a sadrži i pojedinačne duše;
* tvar: ona nije hipostaza, budući da ničemu nije podloga, sama je bezoblična, a oblikuje je duša.

Svaka hipostaza je utemeljena u višoj, a jedina koja je utemeljena u sebi samoj jeste najviša — Jedno. Isticanje ili isijavanje (lat. *emanacija*) je proces koji teče odozgo prema dole, od jednog ka tvari.

Vidi još
--------

* Biće
* Fenomen
* Ekstaza
* Metastaza

Izvori
------

1. ↑  Hipostaza (vokabular.org), Pristupljeno 29. 4. 2013.
2. 1 2  Filozofija, Enciklopedijski leksikon, Mozaik znanja, Beograd 1973.
3. ↑  Franci Zore, Granice filozofijske spoznaje u Plotinovu i Pletonovu platonizmu, Pristupljeno 29. 4. 2013.