recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***The Homesteader*** (sh. *Domaćin*) je američki crno-bijeli nijemi film snimljen 1919. godine u režiji Oscara Micheauxa, najpoznatiji kao prvo cjelovečernje ostvarenje afroameričke (crne) kinematografije, odnosno prvi primjer tzv. "rasnog filma".

Radnja se temelji na Michaeuxovom autobiografskom romanu *The Conquest: The Story of a Negro Homesteader*. Protagonist, koga tumači Jean Baptiste, je crni farmer u Dakotama koji se zaljubi u Agnes, kćer bijelog škotskog doseljenika, čiji lik tumači Iris Hall. Radnja prikazuje kako se, svjestan zabrane međurasnih odnosa, ženi za kćer crnog svećenika (čiji lik tumači Evelyn Preer) prije nego što otkrije da je Agnes, zapravo mulatkinja.

Michaeux je film napravio u vlastitoj produkciji, nakon neuspjelih pokušaja ekranizaciju svog romana progura kroz etablirane hollywoodske studije. Novac je prikupio pokazavši izuzetne poslovne sposobnosti, odnosno prodajući dionice bijelim farmerima Sioux Cityju. Film je doživio izvanredan komercijalni uspjeh, iako je zbog, tadašnje rasne segregacije, bio prikazivan isključivo u kino-dvoranama ili na projekcijama predviđenima za crnu publiku. Micheaux je u tome prepoznao i iskoristio priliku, stvorivši model za specifični žanr filmova koji će biti dio američke kinematografije sve do 1960-ih.

Usprkos svoje historijske važnosti, nijedna kopija *The Homesteadera* do danas nije sačuvana, te se smatra izgubljenim.

Vanjske veze
------------

* *The Homesteader* na sajtu IMDb
* allrovi / synopsis[*mrtav link*]

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Oscar Micheaux |
| --- |
| 1910-e | 
* *The Homesteader*

 |
| 1920-e | 
* *Within Our Gates*
* *The Brute*
* *The Symbol of the Unconquered*
* *The Gunsaulus Mystery*
* *The Dungeon*
* *The Hypocrite*
* *Uncle Jasper's Will*
* *The Virgin of the Seminole*
* *Deceit*
* *Birthright*
* *A Son of Satan*
* *Body and Soul*
* *Marcus Garland*
* *The Conjure Woman*
* *The Devil's Disciple*
* *The Spider's Web*
* *The Millionaire*
* *The Broken Violin*
* *The House Behind the Cedars*
* *Thirty Years Later*
* *When Men Betray*
* *Wages of Sin*

 |
| 1930-e | 
* *Easy Street*
* *A Daughter of the Congo*
* *Darktown Revue*
* *The Exile*
* *Veiled Aristocrats*
* *Ten Minutes to Live*
* *Black Magic*
* *The Girl from Chicago*
* *Phantom of Kenwood*
* *Harlem After Midnight*
* *Murder in Harlem*
* *Temptation*
* *Underworld*
* *God's Step Children*
* *Swing!*
* *Lying Lips*
* *Birthright*

 |
| 1940-e | 
* *The Notorious Elinor Lee*
* *The Betrayal*

 |



  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **The Homesteader** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Za istoimeni nijemi film, vidite članak Lights of New York (film, 1916).

***Lights of New York*** (sh. *Svjetla New Yorka*) je američki crno-bijeli film snimljen 1928. u režiji Bryana Foya, poznat kao prvo "potpuno zvučno" cjelovečernje ostvarenje u historiji filma.

Po žanru je kriminalistički, a radnja prikazuje kako je naivnog mladića iz provincije gangsteri na prevaru učine krinkom za svoj speakeasy (ilegalnu točionicu alkoholnih pića) na Broadwayu. *Lights of New York* je napravljen nekoliko mjeseci nakon trijumfalne premijere *Pjevača jazza*, zvučnog filma čiji su dijalozi još uvijek umjesto zvuka koristili međutitlove. Tvrtka Warner Bros. je još uvijek bila skeptična prema sistemu Vitaphone, te je bilo planirano da se snime samo dvije role materijala. Glumačka ekipa je tokom sedam dana snimanja uspjela improvizirati, odnosno snimiti dovoljno materijala za dva puta duži film. Nakon dosta natezanja su Warneri na kraju ipak pristali odobriti dva puta veći budžet i izdati film u dužem obliku.

Reklamiran kao film s "100 % govora", *Light of New York* je, kao i slična ostvarenja iz tog perioda, uglavnom koristio statičku kameru, studijske interijere i inzistirao da likovi što je moguće više govore i tako gledateljima objašnjavaju radnju. Odvijanje radnje u elitnom lokalu je, pak, omogućilo da muzičke točke kao važan dio sadržaja. Tadašnja kritika je prema njemu bila neprijateljski nastrojena, ali je publika bila oduševljena novom tehnologijom te je zaradio preko milion dolara.

Godine 1946. je Albert Warner formalno predao jednu kopiju Kongresnoj biblioteci kako bi se film sačuvao za buduća pokoljenja.

Uloge
-----

* Helene Costello - Kitty Lewis
* Cullen Landis - Eddie Morgan
* Mary Carr - Mrs. Morgan
* Wheeler Oakman - 'Hawk' Miller
* Gladys Brockwell - Molly Thompson
* Robert Elliott - Detective Crosby
* Eugene Pallette - Gene
* Tom Dugan - Sam
* Tom McGuire - Collins
* Walter Percival - Jake Jackson
* Guy D'Ennery - Tommy
* Jere Delaney - Dan Dickson

Pjesme
------

* "At Dawning" (izvodi Harry Downing)
* "Kiss and Make Up" (izvodi Harry Downing uz pratnju djevojaka iz zbora)
* "March Dance" (plešu djevojke iz zbora)

Izvori
------

1. ↑  Frick, Caroline (2011). *Saving Cinema: The Politics of Preservation*. Oxford University Press. str. 68. ISBN 0-19-536811-8.

Vanjske veze
------------

* *Lights Of New York* na sajtu IMDb
* *Lights Of New York* na AllMovie-u ()
Ovo je članak o filmu.  Za bend, vidi Force of Evil (bend).  

***Force of Evil*** (sh. *Sila zla*) je američki crno-bijeli gangsterski film snimljen 1948. u režiji Abrahama Polonskog. Protagonist, čiji lik tumači John Garfield, je moralno iskvareni advokat koji je, za svoga klijenta, njujorškog gangsterskog bosa, smislio plan za "elegantno" preuzimanje nezavisnih organizatora ilegalne lutrije. Radnja prikazuje probleme koji nastanu kada se tome počne odupirati advokatov brat (čiji lik tumači Thomas Gomez), a što će, kada se u cijeli posao uključe i druge gangsterske bande, izazvati eskalaciju nasilja. *Force of Evil* je nastao u produkciji Garfieldovog poduzeća The Enterprise Studios, te ga je odlikovalo inzistiranje na realizmu, korištenje stvarnih njujorških lokacija te izuzetno nasilna i mračna završnica za tadašnje hollywoodske stanarde. Premijera filma je, međutim, bila zasjenjena antikomunističkom histerijom, odnosno optužbama protiv Garfielda i Polonskog za njihovo promoviranje komunističke ideologije. Zbog toga je veliki studio United Artists odustao od distribucije; film je preuzeo Metro-Goldwyn-Mayer te ga premijerno prikazao u božićnoj sezoni, kada su takvi filmovi tradicionalno imali lošu gledanost. Rezultat je bio komercijalni neuspjeh i propast Garfieldovog studija. Kasniji kritičari su, međutim, hvalili filmsku naraciju u stihovima, kao i implicitno korištenje biblijskih motiva u radnji. Force of Evil se danas smatra jednim od najznačajnijih hollywoodskih ostvarenja iz žanra film noir.

Uloge
-----

* John Garfield ... Joe Morse
* Beatrice Pearson ... Doris Lowry
* Thomas Gomez ... Leo Morse
* Marie Windsor ... Edna Tucker
* Howland Chamberlain ... Frederick "Freddie" Bauer
* Roy Roberts ... Ben Tucker
* Paul Fix ... Bill Ficco
* Stanley Prager ... Wally
* Barry Kelley ... Det. Egan
* Beau Bridges ... Frankie Tucker

Izvori
------

1. ↑   *The Eddie Mannix Ledger*, Los Angeles: Margaret Herrick Library, Center for Motion Picture Study .

Vanjske veze
------------

* *Force of Evil* u katalogu Američkog filmskog instituta
* *Force of Evil* na sajtu IMDb
* *Force of Evil* na AllRovi-u
* *Force of Evil* na filmskoj bazi podataka TCM
* *Force of Evil* analysis of film by Sydney Pollack at Turner Classic Movies
* *Force of Evil* scene na YouTube
**Pirates of the sea** je muzički projekat koji je predstavljao Letoniju na takmičenju za pesmu Evrovizije 2008. sa pjesmom "Wolves of the Sea". Sastoji se od tri člana: italijanskog pjevača Roberta Melonija koji živi u Letoniji, plesačice Aleksandre Kurusove, kao i TV i radio osobe Jānisa Vaišļe. Meloni je takođe predstavljao Latviju na takmičenju za pesmu Evrovizije 2007. u sklopu grupe Bonaparti.lv.

Pesmu "Wolves of the sea" su napisalia četiri švedska kompozitora: Jonas Liberg, Johan Sahlen, Claes Andreasson i Torbjörn Wassenius. Nakon pobjede na nacionalnom Letonijskom finalu 1. marta, Pirates of the Sea predstavljaju Letoniju 22. maja na Eurosongu 2008. godine u Beogradu. Učestvovali su u drugom polufinalu gdje su prošli u finale. Pirates of the Sea su dobili najviše bodova od Irske (12) i Velike Britanije (10). Pirates of the Sea su osvojili 12. mjesto sa 83 boda.

Takođe su imali pesmu pod nazivom "Happi Balalaika" koja je objavljena na CD-u europske plesne kompilacije 2008. godine.

Jānis Vaišļa umro je 9. januara 2016. godine u starosti 46 godina od srčane amiloidoze, nakon što se borio sa srčanim problemima. Robert Meloni se nakon ovog nastupa pojavio još jednom na Eurosongu 2009. godine kao čovjek koji je govorio letonske bodove. Aleksandra Kurusova je nakon nastupa na Eurosongu učestvovala u proj sezoni emisije *The Amazing Race: China Rush* gdje je osvojila 8. mjesto sa još jednim članom benda Jānisom Vaišļom.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 265571136
* ISNI: 0000 0004 6968 4930
* BNF: cb15879598s (podaci)
* BIBSYS: 9049675
* MusicBrainz: 8a815239-5cef-4a62-9c54-8d73f96ba701

 |
Grb Želimira Puljića
**Želimir Puljić** (Kamena kraj Mostara, 7. ožujka 1947.) - zadarski nadbiskup

Životopis
---------

Pohađao je Dijecezansku gimnaziju u Dubrovniku. Teologiju je studirao u Splitu i Rimu. Zaređen je za svećenika 24. ožujka 1974. godine u Rimu. Obavljao je službe u Bogosloviji u Sarajevu od 1978. do 1988. godine.

Dubrovačkim biskupom, imenovao ga je papa Ivan Pavao II. krajem 1989. godine, a za biskupa je zaređen 14. siječnja 1990. godine u Dubrovniku. Glavni zareditelj je bio kardinal Franjo Kuharić, a suzareditelji msgr. Ante Jurić i msgr. Severin Pernek[*nedostaje referenca*]. Predsjednik je Vijeća Hrvatske biskupske konferencije i Biskupske konferencije BIH za inozemnu pastvu te predsjednik Vijeća HBK za kulturu i crkvena kulturna dobra.

Dne 15. ožujka 2010. godine papa Benedikt XVI. imenovao ga je 69. zadarskim nadbiskupom.
Dne 14. studenoga 2012. godine na 45 zasjedanju HBK izabran je za predsjednika Hrvatske biskupske konferencije.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Zadarska nadbiskupija** | Nasljednik: |
| **Ivan Prenđa (1996. - 2010.)** | **Milan Zgrablić (2022. - trenutni)** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Predsjednik HBK** | Nasljednik: |
| **Marin Srakić** | **trenutni** |

Izvori
------

1. ↑  HBK



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 162933531
* LCCN: n2014024022
* ISNI: 0000 0003 7670 1033
* GND: 1024639827
* NSK: 000013322

 |
*Za ostale upotrebe, v. Der Hauptmann von Köpenick (razvrstavanje).*
***Der Hauptmann von Köpenick*** (sh. *Kapetan iz Köpenicka*) je komedija njemačkog pisca Carla Zuckmayera, premijerno izvedena 1931. godine. Radnja prikazuje stvarne događaje koji su se zbili 1906. godine u njemačkom gradu Köpenick kada je nezaposleni obućar Wilhelm Voigt, koristeći uniformu carskog oficira uzeo pod komandu grupu vojnika, okupirao grad i opljačkao gradsku blagajnu. Zuckmayer u svom tekstu nastoji dati širu pozadinu tih događaja, odnosno objasniti kako je Voigta nemogućnost pošetnog zaposlenja natjerala na taj čin, a militarizam i sklonost bespogovornom slušanju autoriteta pružila priliku za drsku pljačku.

Komad je već iste godine adaptiran u igrani film, a poslije su bile zapažene još dvije adaptacije *The Captain of Köpenick* u Hollywoodu 1941. i *Der Hauptmann von Köpenick* u Zapadnoj Njemačkoj 1956. Godine 1971. ga je RTV Beograd prikazala kao TV dramu pod naslovom *Kapetan iz Kepenika*.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 216059583
* GND: 4122572-7

 |
**Željko Erić** je hrvatski književnik. Rođen je i živi u Bizovcu. Pripovijetke je počeo pisati u osnovnoj školi, a prva mu je objavljena u *"Veritasu"* kad je bio učenik sedmog razreda osnovne škole. Osim u *"Veritasu"*, pripovijetke je objavljivao u časopisu Matko te u Večernjem listu.

Zbirke pripovijedaka
--------------------

### "Kod klena"

Bizovački ogranak Matice hrvatske izdao je 2005. godine, kao prvu knjigu u *"Biblioteci Klen"*, njegovu prvu zbirku pripovijedaka *"Kod klena"* (ISBN 953-99022-1-5; 121 str.), u koju su (u prvom dijelu) uvrštene pripovijetke objavljene u *"Matku"*, dok su u drugom dijelu nešto duže pripovijetke pisane posebno za tu knjigu, koja je posvećena Bizovcu i dragim ljudima koji autora podsjećaju na djetinjstvo i lijepu mladost.

### "Pripovijetke"

Isti ogranak Matice hrvatske izdao je 2011. godine, kao petu knjigu u *"Biblioteci Klen"*, njegovu drugu zbirku pod naslovom *"Pripovijetke"* (ISBN 978-953-7746-08-7; 151 str).

### "Šokačka čitanka"

Zastupljen je, uz brojne druge pisce, i u zbirci "Šokačka čitanka", koju su priredili Helena Sablić Tomić i Goran Rem i koju je izdao osječki ogranak Matice hrvatske 2006. godine.

Izvor
-----

* *Dom Valpovo-Belišće*, II, 61, 21 - 28-29. III. 2006.
* Elektronski katalog Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu
**Petar Požar** (Borovo Naselje kraj Vukovara, 28.1. 1944. - Split, 23.6. 2005) je bio hrvatski novinar, publicist i nakladnik. Novinarstvom se bavio od 1966. godine.

Poslovne pozicije
-----------------

Bio je glavni urednik *Pravnika*; zatim 1968. i 1969. godine urednik i glavnik urednik *Studentskog lista*; potom urednik *Komunista* od 1970. do 1972. pa ponovno 1974. i 1975; zamjenik glavnog urednika *Slobodne Dalmacije* i odgovorni urednik *CAK-a* 1973; direktor i glavnik urednik *Glasa Slavonije* 1976. i 1977. i odgovorni urednik *Dosjea XX. stoljeća*; potom glavni urednik *Delegatskog vodiča općine Centar*; pa urednik *ILGI-a* i časopisa *Građevinar*; rukovoditelj nakladne djelatnosti *Informatora* i glavni urednik *Logosa*, a do umirovljenja 2000. komentator *Glasa Slavonije*. Surađivao je u *Privrednom vjesniku*,  *Zanatskom listu*, *Startu*, *Focusu*, *Vjesniku*, *Areni*, *Trnju*, *Ekspres Politici*, *Dugi*, *Reporteru*, *Novim baranjskim novinama*, *Telefaxu B* (Beli Manastir), *Slavonskom magazinu*, *Zrcalu* i drugima.

Objavljivanje i pseudonimi
--------------------------

Objavljivao je povijesne feljtone, turističke vodiče, prijevode, rječnike... Pisao je pod raznim pseudoninima, a najčešće kao *Sergije Luca*, *Irfan Kojič*, *Stipe Matić*.

Djela
-----

* *Spomenica Sveučilišta* (suautor), 1969.
* *Tito o liku komunista*, 1972. (više izdanja na jugoslavenskim jezicima)
* *Svi Mošini listovi*, 1985.
* *Sporazum Hitler-Staljin*, 1986.
* *Rezolucija Informbiroa*, 1988.
* *Jugoslaveni - žrtve staljinskih čistki*, 1989.
* *Hrvatske pravice*, 1990.
* *Ustaše*, 1995.
* *Hrvatska pravoslavna crkva*, 1996.
* *Robija* (suautor), 1999.
* *Tajna povijest rimskih papa*, 2000.
* *Jelsa*, 2000.
* *Znameniti i zaslužni Splićani i spomena vrijedne osobe u splitskoj povijesti*, 2001.
* *Leksikon povijesti novinarstva i publicistike*, 2001.
* ...

Ostalo
------

* Sin je *Hrvoja Požara*.
**Petar iz Pize** (latinski: , rođen u Pizi 744, umro u Lombardiji 799) bio je latinski pisac, gramatičar i đakon.

Škole je prvo učio u Paviji i već kao mladić stekao slavu vrlo učene osobe. Godine 776, kad je Langobardsko kraljevstvo palo pod vlast Karla Velikog, Petra su, kako priča Einhard, pozvali na Karlov dvor u Aachenu da kralja podučava latinskom jeziku i gramatici. Petar je bio jedan od glavnih protagonista karolinške renesanse, uz Pavla Đakona, čiji je blizak prijatelj bio, i Paulina Akvilejskog. Bio je prijatelj i Alkuina, koji je takođe došao na Karlov dvor, a koga je Petar sreo u Paviji kad je mladi Alkuin putovao u Rim. Petar se vratio u Italiju oko 790. i tamo umro oko 799. godine.

Među njegovim delima nalazi se jedna gramatika latinskog jezika, koju je posvetio kralju i koju je sastavio po uzoru na *Malu gramatiku* *(Ars minor)* Elija Donata; sačuvane su i njegove pesme, zapravo pesnička pisma, upućena Pavlu Đakonu i caru, kome se odaje počast kao graditelju crkava i "ocu naroda". U jednoj pesmi zahvaljuje Isusu što je franačkom kraljevstvu podario čoveka kakav je Pavle Đakon, koji govori grčki, hebrejski i latinski. Napisao je i jedan *Traktat o proroku Danijelu* *(Quaestiones in Danielem prophetam)*.

Literatura
----------

* Aherne, C. M. (2003), „Peter of Pisa", *New Catholic Encyclopedia*
* Buckwald, Wolfgang; Hohlweg, Armin; Prinz, Otto (1984). *Rečnik grčkih i latinski pisaca antike i srednjeg veka [Tusculum-Lexicon griechischer und lateinischer Autoren des Alterums und des Mittelalters]*. Beograd: Vuk Karadžić.
* Hosu, Stjepan (1977), „Srednjovjekovna latinska književnost", *Povijest svjetske književnosti*, **2.**, Zagreb: Mladost, pp. 347–403
* Vauchez, André (2002), „Peter of Pisa", *Encyclopedia of the Middle Ages*, Oxford University Press, ISBN 9780227679319

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 309566613
* LCCN: no2014095400
* ISNI: 0000 0004 3483 3991
* GND: 100958028
* SUDOC: 178150509
* BNF: cb16936938s (podaci)
* BIBSYS: 1542227327352
* CiNii: DA19608038
* CONOR.SI: 330357347

 |
**Isidor Baruh** (Beograd, 23. 4. 1910 - Drežnička Gradina, kod Užica, 19. 8. 1941), jugoslavenski komunist, učesnik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

Biografija
----------

Grobnica porodice Baruh u Aleji narodnih heroja na Novom groblju u Beogradu.
Isidor Baruh rođen je 23. 4. 1910. godine u Beogradu, u jevrejskoj porodici Ilije i Buline Baruh. Odrastao je uz dvojicu braće; Bora i Josif, te tri sestre; Rašela, Simha i Berta. Isidor je srednju školu završio u Požarevcu i Nišu. Posle završetka gimnazije studirao je tehniku na Mašinskom fakultet Univerziteta u Beogradu. Tu je počeo da se revolucionarno angažuje. Isidor je fakultet završio 1938. godine, te se po diplomiranju zaposlio se u Smederevskoj Palanci. Tamo je aktivno politički delovao među radnicima, zbog čega je otpušten iz službe. Zatim se zaposlio u "Mikronu" u Beogradu, ali je iz istih razloga otpušten, pa se posvetio prevođenju marksističke literature. Bio je saradnik u izdanjima naprednih brošura u ediciji "Beli medved". Član Komunističke partija Jugoslavije (KPJ) postao je u vreme studija. 1940. godine je zbog revolucionarnog delovanja bio osuđen od suda za zaštitu države (Kraljevine Jugoslavije) na 8 meseci zatvora, a po izlasku iz zatvora interniran u logor u Bileći. Kapitulacija Kraljevine Jugoslavije zatekla ga je u zatvoru. Tada je iskoristio priliku i pobegao. U julu 1941 PK KP Srbije uputio ga je u Užice radi učestvovanja u organizovanju ustanka u užičkom kraju. Radio je kao partijski rukovodilac u Kosjeriću. Po formiranju Užičkog partizanskog odreda postavljen je za komesara Crnogorske čete tog odreda. Iako se borio vrlo kratko, mnogo je doprineo podizanju i širenju antifašističkog ustanka i formiranju prvih oružanih grupa u užičkom kraju. Isidor Baruh je poginuo 19. 8. 1941. kod Drežničke Gradine u borbi sa Nemcima. Posle rata, ukazom predsednika FNR Jugoslavije Josipa Broza Tita, proglašen je za narodnog heroja.

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Partizanska spomenica 1941. | Portal NOBSegment isključivo posvećen **Narodnooslobodilačkoj borbi.** |

* Romano, Jaša (1980). *Jevreji Jugoslavije 1941-1945: žrtve genocida i učesnici narodnooslobodilačkog rata*, Beograd: Jevrejski Istorijski Muzej, Saveza jevrejskih opština Jugoslavije.
* (1975-1982) *Narodni heroji Jugoslavije*, Beograd: Omladina-Mladost-Narodna knjiga.

Vidi još
--------

* Porodica Baruh
***Der Sieg des Glaubens*** (sh. *Pobjeda vjere*) je njemački crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1933. u režiji Leni Riefenstahl. U njemu su prikazana zbivanja na 5. nacionalnom mitingu vladajuće Nacionalsocijalističke njemačke radničke partije, prvom održanom nakon preuzimanja vlasti u Njemačkom nekoliko mjeseci ranije. Riefenstahl je prilikom snimanja filma isprobala tehnike koje će godinu dana kasnije na sljedećem mitingu iskoristiti za svoj daleko poznatiji film *Trijumf volje*. 

Historičarima je, međutim, daleko važniji zbog scena koje prikazuju ili sugeriraju izuzetnu bliskost nacističkog vođe Adolfa Hitlera sa Ernstom Röhmom, vođom nacističkih Jurišnih odreda (SA), koji je u to vrijeme bio drugi čovjek nacističke Njemačke. Manje od godinu dana nakon snimanja se dogodila Noć dugih noževa u kojoj je Röhm likvidiran. Zbog toga je film povučen iz distribucije, i dugo se vjerovalo da je izgubljen. Riefenstahl ga je, međutim, prikazala u proljeće 1934. prikazala u Britaniji, gdje je napravljena jedna kopija, koja je pronađena u arhivama nakon šest decenija.

Vanjske veze
------------

* *Der Sieg des Glaubens* na sajtu IMDb
* *Der Sieg des Glaubens* dostupan kao besplatni download na Internet Archive
* *Der Sieg des Glaubens* na AllMovie-u ()

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirala Leni Riefenstahl |
| --- |
| 
* *Das Blaue Licht* (1932)
* *Der Sieg des Glaubens* (1933)
* *Triumph of the Will* (1934)
* *Tag der Freiheit: Unsere Wehrmacht* (1935)
* *Olympia* (1938)
* *Tiefland* (1954)
* *Impressionen unter Wasser* (2002)

 |
Ovo je članak o igranom filmu.  Za naselje u Cincinnatiju, vidi Over-the-Rhine.  

***The Isle of Love*** (sh. *Otok ljubavi*), originalno snimljen pod naslovom ***Over the Rhine*** (sh. *Preko Rajne*) je američki crno-bijeli nijemi film originalno snimljen 1918. u režiji Freda Balshofera, a poznat po tome što se u rasponu od četiri godine prikazivao u tri sasvim različite verzije. U svima njima je glavnu ulogu tumačio glumac i zabavljač Julian Eltinge, specijalist za uloge muškaraca prerušenih u žene. Originalna verzija je snimljena u vrijeme prvog svjetskog rata, po žanru je bila melodrama, u njoj se protagonist borio protiv carske Njemačke; s obzirom na završetak rata, zbog koga je tema prestala biti aktualna, film je brzo povučen iz distribucije. Godine 1920. je premontiran u komediju smještenu u filktivnu evropsku zemlju, te je dobio naslov ***An Adventuress*** (sh. *Pustolovka*). Posljednja verzija, pod naslovom *The Isle of Love*, je napravljena 1922. godine, i preko nje su producenti nastojali iskoristiti to što u filmu u sporednim ulogama nastupaju Rudolph Valentino - koji je prethodne godine postao zvijezda s filmom *Četiri jahača apokalipse* - i Virginia Rappe, koja je postala poznata zahvaljujući skandaloznoj smrti. Tako su likovi koje tumače njih dvoje postali protagonisti.

Uloge
-----

* Julian Eltinge ... Clifford Townsend/Julie
* Virginia Rappe ... Vanette
* Rudolph Valentino ... Jacques Rudanyi
* Frederick Ko Vert ... Lyn Brook
* William Clifford ... Dick Sayre
* Leo White ... Prince Halbere

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *The Isle of Love* na sajtu IMDb
* *The Isle of Love* na AllMovie-u ()
* *The Isle of Love* at the Julian Eltinge Project Arhivirano 2017-04-16 na Wayback Machine-u
***Der heilige Berg*** (sh. *Sveta planina*) je njemački crno-bijeli nijemi film snimljen 1926. u režiji Arnolda Fancka. Radnja prikazuje kako zavodljiva plesačica Diotima (čiji lik tumači Leni Riefenstahl) postaje predmet suparništva među dvojicom planinara, a što će ih dovesti da jedan drugom ugroze život prilikom uspinjanja na planinski vrh. *Der heilige Berg* je predstavljao jedan od najpoznatijih primjera tzv. planinskog filma (njemački: ), žanra koji je postao popularan u međuratnoj Njemačkoj, kao i glumački debi Leni Riefenstahl, koja će kasnije nastaviti suradnju s režiserom Fanckom. U njega je utrošena velika količina novaca, što je bilo atipično za studio UFA u periodu kada ih je napustio znameniti direktor Erich Pommer i kada se nastojalo štediti na budžetima.

Uloge
-----

* Leni Riefenstahl ... Diotima
* Luis Trenker ... Karl
* Frida Richard ... Majka
* Ernst Petersen ... Vigo
* Friedrich Schneider ... Colli
* Hannes Schneider ... Planinski vodič

Vanjske veze
------------

* film at archive.org
* *Der heilige Berg* na sajtu IMDb
* *The Holy Mountain* na AllMovie-u ()
* *The Holy Mountain* at Silent Era
**Piarres Lafitte Ithurralde** ili **Pierre Lafitte Ithurralde** (21. svibnja 1901. - 23. veljače 1985.) bio je baskijsko-francuski svećenik i autor.

Biografija
----------

Lafitte je rođen u Louhossoi (*Luhuso* na baskijskom) u Lapurdiji 21. svibnja 1901. Ostao je siroče u dobi od sedam godina, i odgojila ga je rodbina u Ithorotsu (Ithorrotzeu) , gdje je pohađao lokalnu školu. Od 1914. je nastavio školovanje u sjemeništu u Urtu gdje je i diplomirao 1919. Za svećenika je zaređen 13. srpnja 1924. i predavao je na Katoličkom sveučilištu u Toulouseu nekoliko godina do povratka u Sjevernu Baskiju, gdje se na kraju naselio za stalno u Ustaritzu. On je pridonijela mnogim publikacijama vezanima za Baske i njihov jezik, uključujući i *Eskualduna* te *Gure Herria*.

Bio je duboko uključen u baskijski nacionalistički pokret, u sjevernoj i Južnoj Baskiji tokom mnogih godina te osnovao prvi nacionalistički pokret na sjeveru. Godine 1949. bio je pozvan u Euskaltzaindiju, službenu instituciju koja regulira baskijski jezik.
Godine 1982. primio je počasni doktorat na Sveučilištu u Baskiji. Umro je 23. veljače 1985 u Bajoni (Lapurdija).

Djela
-----

### Lingvistika

* Grammaire basque: navarro-labourdin littéraire (1944)
* Grammaire basque pour tous II – Le verbe basque (1981)

### Pripovijesti

* Historio-misterio edo etherazainaren ipui hautatuak (1990)

### Eseji

* Koblakarien legea (1935)
* Mende huntako euskaldun idazleen Pentsa-bideak (1974)
* Pierre Topet-Etxahun (1970)

### Antologije

* Eskualdunen Loretegia. XVI-garren mendetik hunateko liburuetatik bildua. Lehen zatia (1645–1800) (1931.

### Teatar

* Hil biziaren ordenua (1963)
* Santcho Azkarra (1954)

Poezija
-------

* Mañex Etchamendi bertsularia (1972)
* Murtuts eta bertze... (artho churitzeko zonbait ichorio chahar) (1945)

### Ostalo

* Kazetari lan hautatuak (2002)

Izvori
------

1. 1 2 3 4



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 2511709
* LCCN: n84185984
* ISNI: 0000 0001 2117 944X
* GND: 119031604
* SUDOC: 028152204
* BNF: cb121644436 (podaci)
* BIBSYS: 1032264
* BNE: XX1065551

 |
**Bajram Šabani** (1922—1941), učesnik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

Biografija
----------

Rođen je 14. oktobra 1922. godine u selu Lipkovu, kod Kumanova, u veoma siromašnoj porodici. Otac mu je još kao dete bio čuvar stoke u selu. Kasnije se reselio sa porodicom u Kumanovo. Tamo je Bajram radio od malih nogu da bi zaradio za hleb. Odlazio je i na selo, gde je čuvao ovce imućnijih seljaka. Kad je poodrastao, radio je kao poljoprivredni i građevinski radnik. Kasnije je učio potkivački zanat.

Kad je 1939. godine ostao bez zaposlenja, svakog jutra je s motikom na ramenu odlazio da traži posao za taj dan. U vreme njegove nezaposlenosti organizovani ljudi uveravali su ga da je jedini izlaz iz siromaštva u organizovanoj borbi radničke klase. Počeo je da se zanima za napredne ideje i ubrzo je dobivao zadatke koje je izvršavao.

Nakon bugarske okupacije većeg dela Makedonije, Bajram je postao još aktivniji u komunističkom pokretu. Tada je bio primljen u članstvo Komunističke partije Jugoslavije. Uz pomoć skojevaca i članova Partije, Bajram je počeo da se opismenjava. Išao je po selima i zalazio naročito kod albanskih porodica, kojima je pojašnjavao ciljeve Narodnooslobodilačkog pokreta i organizovao ih za rad u pokretu.

Kad su pripreme za oružani ustanak bile završene, Bajram je pristupio partizanima. On je 11. oktobra stupio u odred zajedno sa svojim drugovima. To su bili prvi partizani iz kumanovskog kraja. Na njih su krenule ogromne vojne i policijske snage. Pošto je Bajram poznavao neke staze koje su vodile prema Skopskoj Crnoj gori, bio je u grupi koja se uputila u tom pravcu. Zbog jake kiše grupa se sklonila u jednu vodenicu u blizini sela Belanovci. Ujutro su vodenicu opkolili bugarski vojnici, nakon čega je počela žestoka borba. Bajram je držao odstupnicu. U trenutku kad je bacio poslednju bombu, mitraljeski rafal mu je presekao grudi i on je pao mrtav.

Ukazom predsednika Federativne Narodne Republike Jugoslavije Josipa Broz Tita, 10. oktobra 1953. godine, proglašen je za narodnog heroja.

Literatura
----------

* **Narodni heroji Jugoslavije**. „Mladost", Beograd 1975. godina.
* **Makedonska enciklopedija** (knjiga druga). „MANU", Skoplje 2009. godina.
***Det kære legetøj*** (sh. *Draga igračka*) je danski igrano-dokumentarni film snimljen 1968. godine u režiji Gabriela Axela. Napravljen je u jeku seksualne revolucije i za temu je imao cenzuru, prije svega filmsku u tadašnjoj Danskoj, odnosno način na koji su se vlasti odnosile prema eksplicitnim oblicima erotike. Iako je Danska, uz susjednu Švedsku, tada imala najliberalnije cenzorske standarde na svijetu, Axel, koji je prethodnih godina koristio erotske sadržaje u svojim komedijama, smatrao da se oni moraju još opustiti, čak i ako bi to dovelo do legalizacije pornografskih filmova. U tu je svrhu koristio različite tehnike - ukazivanje na različit odnos prema erotici u različitim historijskim periodima, intervjue sa slučajnim prolaznicima, prikaz erotskih sajmova, knjižara sa pornografskom literaturom ili striptiz priredbi, kao i pojedine igrane sekvence. Iako su sadržaji koje prikazuje prilično blagi za današnje standarde, *Der kære legetøj* je imao izuzetan efekt, te se često navodi kako je predstavljao jedan od faktora koji je sljedeće godine doveo do toga da Danska, kao prva država u modernom svijetu, sljedeće godine legalizira pornografiju.

Film je osim u Danskoj prikazan i u SAD, gdje je sljedeće godine potakao sineasta Alexa de Renzyja da posjeti Dansku i snimi dokumentarni film *Pornography in Denmark* koji će dati značajan doprinos na bum američke porno-industrije nekoliko godina kasnije.

Izvori
------

Literatura
----------

* Ebbe Villadsen: *Danish Erotic Film Classics* (2005)

Vanjske veze
------------

* *Det kære legetøj* na sajtu IMDb
* *Det kære legetøj* na danskefilm.dk ()
* Det kære legetøj na stranici Danmarks Nationalfilmografi ()

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Gabriel Axel |
| --- |
| 
* *Altid ballade* (1955)
* *En kvinde er overflødig* (1957)
* *Guld og grønne skove* (1958)
* *Helle for Helene* (1959)
* *Flemming og Kvik* (1960)
* *Crazy Paradise* (1962)
* *Oskar* (1962)
* *Vi har det jo dejligt* (1963)
* *Three Girls in Paris* (1963)
* *Paradise and Back* (1964)
* *Hagbard and Signe* (1967)
* *Det kære legetøj* (1968)
* *Amour* (1970)
* *Med kærlig hilsen* (1971)
* *Soft Shoulders, Sharp Curves* (1972)
* *Familien Gyldenkål* (1975)
* *Familien Gyldenkål sprænger banken* (1976)
* *Going for Broke* (1977)
* *Babette's Feast* (1987)
* *Christian* (1989)
* *Prince of Jutland* (1994)
* *Lumière and Company* (1995)
* *Leïla* (2001)

 |
**Philip Kindred Dick** (Chicago, 16.12. 1928. - Santa Ana, 2.3. 1982.) bio je američki je znanstveno fantastični pisac koji se slovi za jednog od najplodnijih pisaca uopće.

Rođen je u Chicagu, ali se nakon razvoda roditelja s majkom odselio u Kaliforniju, gdje je živio cijeli život. Prvu priču objavio je 1952. a prvi roman 1955. Tijekom pedesetih i šezdesetih napisao je stotinjak priča i više od dvadeset romana, često spajajući naracije iz pojedinih priča u romane.

Na toliku plodnost bio je prisiljen činjenicom da je uglavnom objavljivao u opskurnim časopisima i bio slabo plaćen, te je bio u neprekidnim novčanim problemima, čemu je i pripomogao neuredan život, uzimanje droge i ukupno pet brakova (troje djece). 

Premda je zbog svojih ideja postao kultni pisac, za života je bio slabo prihvaćen i samo je jednom dobio cijenjenu nagradu Hugo, za roman Čovjek u visokom dvorcu. Nakon smrti, hollywoodske ekranizacije nekoliko njegovih djela donijele su mu svjetsku slavu i popularnost. O njegovoj ostavštini brine se njegovo troje djece Laura, Isa i Chris, koji stoje i iza službene web stranice.


***Philip K. Dick*** na Wikimedijinoj ostavi
**Vera Fischer** (Zagreb, 27. 1. 1925 - Zagreb, 14. 7. 2009), hrvatska i jugoslavenska akademska skulptorica i sudionica Narodnooslobodilačke borbe (NOB).

Biografija
----------

Vera Fischer rođena je 27. 1. 1925 u zagrebačkoj-židovskoj obitelji. Otac joj je radio u zagrebačkom Paromlinu i Vera je stanovala sa obitelji u nastambama Paromlina. Iako tu nije dugo ostala, mjesto rođenja joj je zauvijek ostalo urezano u pamćenje. Verin je otac umro kad joj je bilo godinu dana, pa ju je odgojila majka Latica (Klein) Fischer zajedno sa svojim roditeljima. Tokom Drugog svjetskog rata kao Židovka je bila internirana u Koncentracijski logor Rab i u logor na Kuparima koji su bili pod talijanskom upravom. Nakon kapitulacije Italije, Vera se pridružila Narodnooslobodilačkoj vojsci Jugoslavije (NOVJ). U NOVJ-u je bila radu u Narodnooslobodilačkom odboru (NOO) Topusko, a zatim u NOO Glina. 1951 godine, Vera je diplomirala na Akademiji likovnih umjetnosti Sveučilišta u Zagrebu u klasi prof. Vanje Radauša. Ubrzo nakon diplome naspustila je klasični stil likovne akademije i okrenula se pop skulpturama. Sudjelovala je na brojnim samostalnim i skupnim izložbama u zemlji i inozemstvu, od kojih se ističe prvi javni nastup 1952 godine na 8. Izložbi Udruženja likovnih umjetnika Hrvatske (ULUH) u Zagrebu, te prva samostalna izložba u Salonu ULUH u Zagrebu 1961 godine. Veliku "Autobiografsku izložbu" priredila je 2002 godine u Gliptoteci Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti (HAZU) u Zagrebu. Bila je članica Hrvatskog društva likovnih umjetnika (HDLU) Zagreb od 1952 godine. Vera Fischer je svoj umjetnički vrhunac zapravo i postigla kolažima iz 1960-ih, te fotografijama iz 1970-ih, kada je putovala po New Yorku i zahvaljujući kojima je uvrštena u knjigu "Fotografkinje u Hrvatskoj". Vera je bila aktivan član Židovske općine Zagreb. U misiji približavanja kršćanstva i židovstva bila je uključena kroz rad "Svjetske konferencije religije za mir" i u toj je misiji putovala svijetom. O njezinoj okupaciji govori i rad na kojemu su zajedno isklesani križ i Davidova zvijezda, smještena na mjestu srca. 1997. godine odlikovana je Redom Danice s likom Marka Marulića. Vera Fischer je umjetnica čiji rad za života nije bio dovoljno vrednovan, te je njezin opus danas nepravedno mariginaliziran do nepamtivosti. Umrla je u Zagrebu, 14. 7. 2009, te je pokopana na židovskom dijelu groblja Mirogoj.

Odlikovanja i pohvale
---------------------

* Red Danice hrvatske s likom Marka Marulića

Literatura
----------

* Snješka Knežević, Aleksander Laslo (2011). *Židovski Zagreb*, Zagreb: AGM, Židovska općina Zagreb. ISBN 978-953-174-393-8
* Romano, Jaša (1980). *Jevreji Jugoslavije 1941-1945: žrtve genocida i učesnici narodnooslobodilačkog rata*, Beograd: Jevrejski Istorijski Muzej, Saveza jevrejskih opština Jugoslavije.
***Friesennot*** (sh. *Frizijska nevolja*), rjeđe navođen i s podnaslovom ***Ein deutsches Schicksal auf russischer Erde*** (sh. *Jedna njemačka sudbina u ruskoj zemlji*) je njemački crno-bijeli snimljen 1935. u režiji Willyja Krausea (koji je koristio pseudonim "Peter Hagen"). Radnja kao podlogu ima život povolških Nijemaca (porijeklom iz Frizije) u Rusiji, odnosno nastoji prikazati njihovo ugnjetavanje od strane sovjetskih vlasti. Protagonist, koga glumi Friedrich Kayssler je mladi Frizijac čiju su sestru njegovi suseljani ubili zbog sramotne ljubavne veze sa sovjetskim komesarom, odnosno koji se priključuje otvorenoj pobuni nakon što komesar na selo pošalje vojsku. *Friesennot* se često navodi kao jedan od primjera eksplicitne nacističke propagande u njemačkim filmovima tog vremena, ali i spremnosti da se ta propaganda prilagodi okolnosti; iako je nacizam bio neprijateljski raspoloženih prema uglavnom menonitskim vjerskim stavovima povolških Nijemaca, u filmu su ona prikazana sa simpatijama, odnosno njihovo zatiranje od strane ateističkih Sovjeta kao primjer izopačenosti boljševičkog režima. *Friesennot* je kasnije poslužio kao model za slične propagandne filmove koje prikazuju ugnjetavanje folksdojčera u zemljama van njemačke vlasti, odnosno opravdaju njemačko širenje na Istok u svrhu njihove zaštite. Nakon sklapanja sovjetsko-njemačkog pakta 1939. je bio neko vrijeme zabranjen, da bi zabrana bila skinuta poslije početka operacije Barbarossa. Nakon drugog svjetskog rata su ga službeno zabranile savezničke vlasti u Njemačkoj.

Uloge
-----

* Friedrich Kayßler ... Jürgen Wagner
* Helene Fehdmer ... Kathrin Wagner
* Valéry Inkijinoff ... Kommissar Tschernoff
* Jessie Vihrog ... Das Mädchen Mette
* Hermann Schomberg ... Klaus Niegebüll
* Ilse Fürstenberg ... Dörte Niegebüll
* Kai Möller ... Hauke Peters
* Fritz Hoopts ... Ontje Ibs
* Martha Ziegler ... Wiebke Detlevsen
* Gertrud Boll ... Telse Detlevsen
* Maria Koppenhöfer ... Frau Winkler
* Marianne Simson ... Hilde Winkler
* Franz Stein ... Christian Kröger
* Aribert Grimmer ... Kommissar Krappien

Vanjske veze
------------

* *Friesennot* na sajtu IMDb
* *Friesennot* dostupan kao besplatni download na Internet Archive
**Ivica Bujić** (1913 — 1942), učesnik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

Biografija
----------

Rođen je 1913. godine u Sisku.

Kao metalski radnik u Sisku istakao se u radničkom pokretu, pa je 1936. godine primljen za člana Komunističke partije Jugoslavije.

Učesnik Narodnooslobodilačke borbe je od 1941. godine, kada je 22. juna stupio u Sisački partizanski odred. Ubrzo je postao zamenik političkog komesara Banijske čete u odredu.

Poginuo je u napadu na izvore nafte u Gojlu kod Kutine, 28. avgusta 1942. godine, kada ga je smrtno pogodio rafal iz nemačkog mitraljeza.

Ukazom Prezidijuma Narodne skupštine Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 20. decembra 1951. godine, proglašen je za narodnog heroja.

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Partizanska spomenica 1941. | Portal NOBSegment isključivo posvećen **Narodnooslobodilačkoj borbi.** |

* **Narodni heroji Jugoslavije**. „Mladost", Beograd 1975. godina.

| * p
* r
* u
Orden narodnog heroja |
| --- |
| Članci vezani za Orden narodnog heroja i spisak Narodnih heroja Jugoslavije |
| Članci | 
* Orden
* Narodni heroji
* Žene narodni heroji
* Stranci narodni heroji
* Gradovi heroji
* Vojne jedinice

 |  |
| Spisak | 
* A
* B
* C
* Č
* Ć
* D
* Dž i Đ
* E
* F
* G
* H
* I
* J
* K
* L i Lj
* M
* N i Nj
* O
* P
* R
* S
* Š
* T
* U
* V
* Z
* Ž

 |
***The Hunter*** (sh. *Lovac*) je kriminalistički roman koga je američki književnik Donald E. Westlake napisao i 1962. godine objavio pod pseudonimom Richard Stark, poznat kao prvi iz serije o Parkeru, odnosno kao predložak za nekoliko zapaženih filmskih ekranizacija.

Protagonist romana je Parker, profesionalni kriminalac čija su specijalnost oružane pljačke, i koga nakon posljednje akcije, kojoj je meta bio novac namijenjen ilegalnom krijumčarenju oružja, ustrijeli vlastita supruga Lynn i pobjegne sa njegovim partnerom Malom Resnickom. Radnja prikazuje kako se Parker, koji je preživio ranjavanje, oporavi i krene tražiti izdajničku suprugu i Mala, ali i uporno tražiti dio novca od pljačke od Malovih poslodavaca iz velike i moćne kriminalne Organizacije.

Westlake je originalno zamislio *The Hunter* kao zaokruženu cjelinu, ali je, na nagovor izdavača, izmijenio završnicu, te tako omogućio da se protagonist pojavi u još 27 nastavaka.

*The Hunter* je bio ekraniziran ukupno tri puta. Prva i najpoznatija ekranizacija je *Point Blank* iz 1967. godine, gdje je glavni lik tumačio Lee Marvin. Druga verzija, iz 1967. godine, je *Payback* sa Melom Gibsonom u glavnoj ulozi. Treća verzija je snimljena 2013. također pod naslovom *Parker* i sa Jasonom Stathamom u glavnoj ulozi.
***Diao Chan*** je kineski crno-bijeli historijski film snimljen 1938. u režiji Bu Wancanga, koji se smatra jednim od navažnijih ostvarenja u periodu tzv. "Usamljenog otoka" kineske kinematografije.

Radnja se temelji na klasičnom romanu *Romansa Tri Kraljevstva* Luo Guanzhonga, odnosno legendama o Diao Chan, jednoj od legendarne Četiri ljepotice kineske historije. Radnja je smještena u Kinu krajem 2. vijeka u doba kraja dinastije Han i prikazuje kako Diaochan, čiji lik tumači Violet Koo, zavodi mladog vojskovođu Lü Bua, čiji lik tumači Jin Shan, te kako njih dvoje kuju zavjeru protiv Luovog pretpostavljenog, carskog premijera Dong Zhuoa (čiji lik tumači Gu Eryi). 

*Diao Chan* je predstavljao jedan od najambicioznijih projekata studija Xinhua Film Company, koji je nastojao od Šangaja stvoriti "Hollywood istoka". Snimanje je započelo početkom 1937. godine, ali je, kada je bilo dovršeno oko 90 % materijala, izbio drugi kinesko-japanski rat, a Šangaj je bombardiran, pri čemu su dva puta stradali filmski studiji. Producenti, međutim, nisu odustali od snimanja, pa se Diao Chan dovršio u Hong Kongu. Kasnije je postigao veliki uspjeh ne samo u Kini, nego i u kineskoj dijaspori.

Uloge
-----

* Violet Koo ... Diaochan
* Jin Shan ... Lü Bu
* Gu Eryi ... Dong Zhuo
* Wei Heling ... Wang Yun
* Tang Jie ... Li Jue

Vanjske veze
------------

* *Diao Chan* na sajtu IMDb
* *Diao Chan* Arhivirano 2013-09-10 na Wayback Machine-u at the Chinese Movie Database (under the title *The Sable Cicada*)
***Protej*** (grčki: Πρωτεύς) Eshilova je satirska igra koja je prikazana nakon trilogije *Orestija* na atinskim Velikim Dionisijama 458. pne. Ta je drama izgubljena, s izuzetkom jednog kratkog fragmenta od dva stiha, no veruje se da se njena radnja zasnivala na 4. pevanju *Odiseje*.

Priča kod Homera
----------------

Prema Homeru, Agamemnonov brat Menelaj nađe se na ostrvu Farosu kod Aleksandrije, odakle ne može otploviti jer nema vetra. Stoga ode do Proteja, "morskog starca" koji živi na tom ostrvu, kako bi saznao da li je bonacu uzrokovao gnev nekog božanstva te da bi saznao vlastitu budućnost. No da bi naterao Proteja da govori, mora ga prvo zarobiti. Protej nastoji pobeći od Menelaja pretvarajući se u raznorazne životinje i biljke, ali najzad, iscrpljen, pristaje da razgovara s Menelajem. Protej potvrđuje da Menelaj mora otići u Egipat i tamo prineti bogovima žrtvu hekatombu, inače neće moći otploviti. Zatim Protej priča o tome kakva je bila sudbina ostalih ahejskih junaka na povratku iz trojanskog rata, pri čemu je jedan veliki odlomak posvećen Agamemnonu i događajima koji se obrađuju u *Orestiji*). Dobivši sve te informacije Menelaj se, u skladu s Protejevim uputstvima, uputi ka Egiptu.

Hipoteza o zapletu kod Eshila
-----------------------------

Iznete su neke pretpostavke, zasnovane i na sadržaju poznatih satirskih drama, o tome šta je mogla biti tema Eshilovog *Proteja*. Neki veruju da su se satiri (koji su u satirskoj igri uvek činili hor) našli na ostrvu Farosu zbog brodoloma, pa ih je možda zarobio Protej, a oni su pomogli Menelaju i na kraju otišli s njim; u nekom trenutku Menelaj je verovatno morao i da se bori sa satirima ne bi li oni držali svoje ruke podalje od Helene). Prema drugom mišljenju, Eshil je možda za polaznu osnovu uzeo onu verziju mita o Heleni koju je obradio Stesihor u *Palinodiji* i koju je kasnije upotrebio Euripid u svojoj *Heleni*); prema toj verziji, Helena nikada zapravo nije stigla do Troje, već je sakrila na ostrvu Farosu. U tom je slučaju moguće da su satiri imalu ulogu Heleninih prosaca. Osim toga, moguće je da je o različitim Protejevim transformacijama u biljke i životinje pripovedao glasnik, s obzirom da je bilo očito nemoguće izvesti te pretvorbe na sceni.
***A Fool There Was*** je američki nijemi igrani film snimljen 1915. u režiji Franka Powella. Scenario su napisali Powell i Roy L. McCardell, temeljivši ga na istoimenom kazališnom komadu Portera Emersona Brownea, inspiriranog pjesmo *The Vampire* Rudyarda Kiplinga. Protagonist, čiji lik tumači Edward José, je bogati i uspješni diplomat koji gubi posao, karijeru, novac i ugleda nakon što ga zavede i iskoristi lijepa, ali beskrupulozna žena poznata kao "Vamp". Potonji je lik tumačila Theda Bara, i to tako uspješno da je riječ vamp ušla u mnoge jezike kao arhetip femme fatale. *A Fool There Was* je također poznat i po izuzetnom trudu koji je producent William Fox koristio kako bi reklamirao ne samo njega, nego i svoju novu zvijezdu Thedu Baru. U tu svrhu je stvoren cijeli lažni identitet i biografija Thede Bare, a profesionalni glumci su angažirani da prilikom projekcija recitiraju originalnu Kiplingovu pjesmu. *A Fool There Was* je jedan od rijetkih Barinih očuvanih filmova iz njene inače impresivne filmografije.

Vanjske veze
------------

* *A Fool There Was* na sajtu IMDb
* *A Fool There Was* dostupan kao besplatni download na Internet Archive
* *A Fool There Was* na filmskoj bazi podataka TCM
* *A Fool There Was* na AllMovie-u ()
* '**A Fool There Was *(complete film)*** na Google Video
* lantern slide plate for the film[*mrtav link*] \*note stage actor Robert Hilliard's(star of the play) name used in the publicity
* Digitized copies of *A Fool There Was* novel by Porter Emerson Browne at Internet Archive
*Za ostale upotrebe, v. Galeb (razvrstavanje).*
Izvedba 2008.
**Galeb** (rus. *Чайка*) je drama Antona Pavloviča Čehova koja se smatra jednom od četiri njegove najbolje predstave. Napisana je 1895, a prvi put izvedena 1896. godine. Drama prikazuje romantične i intelektualne konflikte četiri lika: naivne Nine, Irine Arkadine - glumice pred penzijom, njenog sina dramaturga Konstantina Trepljeva i poznatog pisca Trigorina. Kao i ostale Čehovljeve predstave, i Galeb ima ansamblsku podelu uloga, likovi su veoma različiti sa ubedljivim psihološkim crtama.

Njeno prvo izvođenje bio je potpuni promašaj. Glumica Vera Komisarževskaja bila je toliko iznenađena hladnim reakcijama publike, da je gotovo ostala bez glasa.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **književnosti** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


***Galeb (drama)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 185527480
* LCCN: n85271709
* GND: 4211173-0
* SUDOC: 109986199
* BNF: cb145458015 (podaci)
* NLA: 35763527
* NKC: aun2007418869

 |
**Hollandsch Diep** (holandski: *Holandska udubina*) je široka rijeka i estuarij Rajne i Meusea u Nizozemskoj, koji je preko kanala Scheldt-Rajna spojen je sa rijekom Scheldt i Antwerpenom u Belgiji.

Hidrografija
------------

Hollandsch Diep leži južno od Rotterdama, odnosno od njegovog predgrađa Dordrechta. Sa sjeverne strane u njega utječu Rajnini rukavci Beneden Merwede i Nieuwe Merwede, a sa južne Meuse ili Bergse Maas, kako je ovdje zovu. On je dug 21 km i širok od 905 do 2070 metara, a prosječna dubina mu iznosi 6,80 m.

Karta sa pozicijom estuarija
Estuarij je premošćen sa tri mosta, koji povezuju otok Dordrecht i provinciju Južnu Holandiju sa Sjevernim Brabantom.

Historija
---------

Hollandsch Diep je nekad bio samo zaljev Sjevernog mora, pa je bio izložen njegovoj sirovoj snazi. Nakon katastrofalne poplave iz 1953. potpuno mu je promjenjen izgled, izgradnjom velikih brana sa ustavama prema Sjevernom moru, koje sad štite estuarij od oluja i velikih plimnih valova.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Hollandsch Diep*" (holandski). Water. Wegen. Werken. Rijkswaterstaat. Pristupljeno 25. 1. 2014.

Vanjske veze
------------

***Hollandsch Diep*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Hollandsch Diep* (na portalu Water. Wegen. Werken. Rijkswaterstaat) ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 243860489
* GND: 4563625-4

 |
*Za ostale upotrebe, v. Die Brücke (razvrstavanje).*
***Die Brücke*** (sh. *Most*) je roman njemačkog književnika Gregora Dorfmeistera objavljen 1958. godine. Autor, koji je tada koristio pseudonim "Martin Gregor", ga je temeljio na vlastitim iskustvima u Drugom svjetskom ratu. Radnja se događa pred sam njegov kraj, odnosno u proljeće 1945. godine, kada je protagonist Albert Multz, gimnazijalac, od nacističkih vlasti zajedno sa svojih šest vršnjaka bude mobiliziran u jedinice Volkssturma, i prikazuje kako sa svojim mladim suborcima dobija zadatak braniti most u svom gradu od američkih snaga koje prodiru u Njemačku. Roman se karakterizira nelinearnom strukturom, odnosno kroz svojevrsne flashbackove se prikazuju životi likova, i njihovo odrastanje pod nacističkim režimom. *Die Brücke* je zbog svog beskompromisno antiratnog stava izazvao veliku pažnju, a dodatno ga je popularizirala istoimena filmska ekranizacija iz 1959. godine. Godine 2008. je snimljena još jedna adaptacija u obliku televizijskog filma.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 1206437693

 |