recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Žena iz plemena Wappo.
**Wappo** (Ashochimi) je pleme Yukian Indijanaca iz današnjeg okruga Napa u Kaliforniji, oko 1,000 (1700), danas (2000) oko 250 nastanjenih na rezervatima Coyote Valley, Dry Creek Rancheria sa Pomo Indijancima, rezervatu Round Valley, i u okrugu Okrug Sonoma. Wappo su bili sjedilačko pleme lovaca i sakupljača, podijeljeni u više lokalnih skupina, to su, viz.: 

* *Central Wappo* (5 sela): Maiyakama, Męlka'wa-hotsa-noma, Mutistul, Nihlektsonoma, Tselmenan;
* *Lile'ek*, (2 sela): Daladan, Kabetsawam;
* *Northern Wappo* (3 sela): Lok-noma, Petinoma, Uyuhanoma;
* *Southern Wappo* (4 sela): Anakota-noma, Kaimus, Tsemanoma, Wilikos;
* *Western Wappo* (14 sela): Ashaben, Gayechin, Hol-tcu'kolo, Koloko, Malalachahl, Nęts-tul, Oso'yűk-eju, Owotęl-pęti, Pipoholma, Shęi-kana, Shimela, Tsi'mitu-tso-noma, Tekenan-tso-noma, Unutsa'wa-holma-noma.

Ime
---

Ime Wappo amerikanizam je španjolske riječi Guapo. "brave," kojima im je dan zbog izuzetno tvrdoglavog i tvrdokornog otpora vojnim napadima Španjolaca. Drugi poznati naziv je Ashochimi, kojega kao Ash-o-chi-mi (1877.) koristi Powers. Taylor (1860.-'63.) ih naziva Soteomellos i Sotomieyos.

Etnografija
-----------

### Odjeća

Wappo Indijanci nisu nosili odjeće, ili je bilo toliko oskudna koliko je to moguće, i uglavnom je to bio nakit. Izrađivali su ga od kostiju, školjaka kao i biljnih vlakana. Do školjaka su morali dolaziti, ili putovanjem do oceana, ili bi ih nabavljali trgovinom.

### Lov i sakupljanje

Do hrane su Wappoi dolazili lovom (jelen, medvjed, ptica, vjeverica), ribolovom (losos, oni ga nazivaju melkawa) i sakupljanjem žira i raznog bilja, insekata, među kojima skakavca, i gusjenica.

### Materijalna kultura

#### Košare

Wappoi ne zaostaju u košaraštvu iza drugih tamošnjih plemena. Materijal što su ga koristili pronalazili su po dolinama, vrba, judino drvo (porodica Legume; poznato i kao 'redbud', ili u njihovom jeziku phopiel), i šaš. Košare su među ostalim imale i namjenu za kuhanje hrane, a u nju se ponekad upletalo i perje, te dekorirane zrncima školjaka, što su Indijanci sakupljali uz obalu. -Ove košare naravno morale su biti vodonepropusne, i bile su. 

### Sela i kuće

Ljetne kuće su i jednostavni štitnici od granja, dok bi zimi gradili čvršća zdanja od granja i blata. -Sela Wappoa nalazila su se u blizini potoka a imala su parna kupatila 'sweat houses' i 'Brush Dance House', kolibu za održavanje plesnih svečanosti. Sela su mogla imati nekih 40-50 obitelji. Kuće Wappoa nisu se nikada čistile, kada se više ne bi moglo živjeti u njoj spalili bi je, i podigli novu.

Vanjske poveznice
-----------------

* Wappo Arhivirano 2007-01-07 na Wayback Machine-u
* Wappo Indians (Dječja stranica) Arhivirano 2006-04-27 na Wayback Machine-u
* Wappo Indians of Napa County Arhivirano 2006-10-03 na Wayback Machine-u
* The Legend of the Geysers
**Univerzitet u Kaliforniji, Riverside** (engl.  šp. *Universidad de California en Riverside* UCR ili UC Riverside) je javni istraživački univerzitet u Riversajdu u američkoj saveznoj državi Kaliforniji. Jedan je od ukupno deset kampusa univerzitetskog sistema Univerziteta u Kaliforniji. Glavni kampus se prostire na 769 hektara u predgrađu Riversajda, sa područjem od 8 hektara u Palm Desertu. Institucija je osnovana 1907. godine kao poljoprivredna UC Citrus Experiment Station, Riverside, koja je bila posvećena istraživanju biološke kontrole štetočina i upotrebe regulatora rasta.

Preddiplomski Koledž za književnost i nauku otvoren je 1954. godine. Regenti Univerziteta u Kaliforniji proglasili su UCR za opšti kampus u okviru javnog sistema 1959. godine, a diplomski studenti *(studenti sa završenim osnovnim studijima)* su primljeni 1961. godine. Preliminarna akreditacija Medicinskog fakulteta UC Riverside dobijena je u oktobru 2012. godine, a prva klasa od 50 studenata upisana je u avgustu 2013. godine. UCR je član Udruženja američkih univerziteta.

2000. godine UC Riverside je klasifikovan kao "*R1: Univerziteti za doktorska istraživanja - Vrlo visoka istraživačka aktivnost*". Sportski timovi UCR-a poznati su kao Highlandersi i takmiče se u Big West konferenciji Nacionalne studentske sportske asocijacije (NCAA) Divizije I. Njihov nadimak je inspirisan velikom nadmorskom visinom kampusa, koji se nalazi na obroncima planine Box Springs. Ženski košarkaški tim UCR-a osvojio je uzastopna prvenstva Big West konferencije 2006. i 2007. godine. 2007. godine, muški bejzbol tim osvojio je svoje prvo prvenstvo konferencije i plasirao se na regionalna takmičenja po drugi put od kada se univerzitet prebacio u Diviziju I 2001. godine.

***Univerzitet u Kaliforniji, Riverside*** na Wikimedijinoj ostavi

Vidi još
--------

* Akreditacija institucija za visoko obrazovanje u SAD-u
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Wanyan*.*
**Wanyan Wuyashu** (完顏烏雅束; 1061–1113) je bio poglavica džurčenskog plemena Wanyan koji je vladao od 1104. do smrti. Bio je stariji brat Taizua (Wanyan Aguda), osnivača dinastije Jin. Kasnije je dobio hramsko ime **Kangzong** (康宗).

Wuyashu se rodio kao sin Shizua (Wanyan Helibo) a mjesto poglavice je naslijedio 1104. od svog strica Muzonga (Wanyan Yingge). Muzong je umro za vrijeme pohoda s ciljem da se osvoji Helandian (曷懶甸, Hamgyŏngdo, današnja Sjeverna Koreja) nakon što je pokorio područje rijeke Tumen. Wuyashu je sljedeće godine nastavio taj pohod. Njegov vojskovođa Shi Shihuan (石適歡) je pokorio džurčenska plemena u Helandianu a ostatak protjerao na teritoriju korejske države Goryeo. Goryeo ne samo što izbjeglice nije htiop predati, nego je poslao vojskovođu po imenu Im Gan (林幹) da protjera Wanyanovu vojsku. Im Gana je, pak, Shi porazio sjeverno od Chŏngp'ŏynga te nastavio pohod preko sjeveroistočne granice Goryeoa. Tom prilikom je poražena još jedna korejska vojska koju je vodio Yun Gwan (尹瓘). Nakon toga je Wuyashu čvrsto držao Helandian.

Godine 1107. je Goryeo Wuyashuu poslao ambasadora po imenu Heihuanfangshi (黑歡方石) te obećao predati izbjegle Džurčene iz Helandiana. Međutim, kada su Wanyanov ambasadori Wanyan Aguo (完顏部阿聒) i Wulida Shenkun (烏林答部勝昆) došli u Goryeo, tamo su ubijeni. Goryeo je potom poslao pet velikih vojski pod Yun Gwanom s ciljem da pokori Helandian. Tada je uništeno sto džurčenskih sela i spaljeno devet tvrđava. Wanyan Wuyashu je tada razmišljao da napusti Helandian, ali ga je Wanyan Aguda od toga odgovorio. Na njegov poticaj je Wanyan Wuyashu protiv Goryeoa poslao vojskovođu po imenu Wanyan Wosai (斡賽). On je nakon kampanje koja je trajala godinu dana uspio poraziti Goryeo. 

Nakon smrti 1113. ga je naslijedio Aguda, koji će dvije godine kasnije osnovati dinastiju Jin.

Vanjske veze
------------

WikiizvorWikiizvor
Kineski Wikiizvor ima originalni tekst vezan uz ovaj članak:
***Kanonska historija džurčenske dinastije Jin, volumen 1, Rani period***

WikiizvorWikiizvor
Kineski Wikiizvor ima originalni tekst vezan uz ovaj članak:
***Kanonska historija džurčenske dinastije Jin, volumen 32, Posthumna imena***

WikiizvorWikiizvor
Kineski Wikiizvor ima originalni tekst vezan uz ovaj članak:
***Kanonska historija džurčenske dinastije Jin, volumen 63, Carica***

WikiizvorWikiizvor
Kineski Wikiizvor ima originalni tekst vezan uz ovaj članak:
***Kanonska historija džurčenske dinastije Jin, volumen 65, Rani potomci***

WikiizvorWikiizvor
Kineski Wikiizvor ima originalni tekst vezan uz ovaj članak:
***Kanonska historija džurčenske dinastije Jin, volumen 135, Goryeo***

* The Northern Frontier
**Ski Dubai** (arap. ) je skijalište u gradu Dubaiju, najvećem gradu Emirata Dubai u Ujedinjenim Arapskim Emiratima. Skijalište se nalazi u okviru Mall of Emirates koji je najveći zatvoreni trgovački centar izvan Sjeverne Amerike.

Opis
----

Pogled na Ski Dubai i Hotel Kampinsky
Ski Dubai je prvo zatvoreno skijalište na Bliskom Istoku na površini od 2,25 km², otvoreno krajem 2005. godine.

Skijalište Dubai ima 5 staza, različite težina, najduža ima 400 m sa padom od 60 metara, pa je po tim karakteristikama to prva dvoranska crna staza na svijetu. Pored skijaša na njima mogu uživati i snouborderi za koje je izgrađena rampa od 90 metara, na kojoj mogu vježbati akrobatske skokove. Skijalište je opremljeno žičarama, a na njegovim stazama ima 6000 tona umjetnog snijega.

Skijaši mogu posuditi svu opremu na skijalištu, a okrijepiti se mogu u dva lokala – St Moritz Café (na ulazu) i Avalanche Caféu na sredini skijališta.
Na skijalištu se danju, kad je otvoreno drži stalna temperatura od -1°C, a noću kad se pravi umjetni snijeg -6°C.

Dubai planira izgraditi još jedno veće skijalište Ski Dome u zabavnom parku Dubailand. Ski Resort je otvoren svakodnevno od 10:00 ujutru do 12:00 ujutru, osim subote i nedjelje od 9:00 ujutru do 12:00 ujutru.

Izvori
------

1. 1 2  „*The Gulf States’ Construction Boom: Year In Review 2007*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Arhivirano iz originala na datum 2011-03-13. Pristupljeno 20. 09. 2014.
2. 1 2 3 4  „*Ski Dubai Resort Overview*" (engleski). Ski Dubai. Arhivirano iz originala na datum 2014-09-22. Pristupljeno 20. 09. 2014.
3. ↑  „Ski Dubai in Al Barsha". 2014-09-22. Arhivirano iz originala na datum 2022-07-31. Pristupljeno 14 april 2023.

Vanjske veze
------------

***Ski Dubai*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ski Dubai Arhivirano 2017-04-25 na Wayback Machine-u
**Wapishana** (Uapichana, Ouapichianes, Oapixanas, Uapixana, Vapixana, Vapidiana, Valpidiana, Wapisiana, Wapisána, Wapixana, Wapitxâna, Wapixiana, Wapicána, Wapichána, Wapiachiyána), pleme američkih Indijanaca porodice Arawakan nastanjeno u južnoj Gvajani (9.000; 1993 SIL) i susjednom dijelu brazilske države Roraima (1.500). Njima pripadaju možda i plemenske skupine Atorai, Amariba i misteriozni Mawayana ili Maiopitian, poznatiji u ranijim vremenima kao Indijanci-Žabe.

Glavno selo Wapisianaca u vrijeme dolaska N. Guppyja bila je Karardanawa, koje je po njegovim riječima brojalo oko 200 stanovnika. Kuće su im bile kolibe od šiblja, pokrivene slamom, jednosobne, s hamakom (visećom ležaljkom) kao glavnim namještajem. Drugo selo koje Guppy spomnje je Karar-tun, naziva ga predstražom Karardanawe, i kaže da tu Wapisianci žive dok pobiru ljetinu na poljima koja tu imaju, ili dok bi krčili nova polja u šumi .

Na području Gvajane gdje se govori engleski Wapisianci nose engleska imena. Ovdje danas žive u selima Sand Creek, Sawariwau, Katoonarib, Potarinau, Achiwib, Karaudanawa, Aishalton, Awarewaunau, Maruranau i Shea. 

Na području Brazila u općini Alto Alegre žive sa Makuxima na 7 rezervata AI Anta, AI Mangueira, AI Pium, AI Boqueirão, AI Raimundão, AI Sucuba i AI Barata/Livramento. U općini Boa Vista žive na rezervatima AI Araça, AI Ponta da Serra, AI São Marcos, AI Serra da Moça i AI Truaru. Na posljednjoj općini Bonfim imaju rezervate AI Bom Jesus, AI Canauanim, AI Jaboti, AI Manoa/Pium, AI Recanto da Saudade, AI Tabalascada i AI Jacamim (dijelom je i u općini Caracaraí).

Izvori
------

1. ↑  Nicholas Guppy
**Sisal** (latinski: *Agave sisalana*) je biljka iz porodice Agavaceae, najvažniji izvor biljnih vlakana.

Historija primjene
------------------

Sisal je porijeklom iz Centralne Amerike, tamo se njegova vlakna koriste od pretkolumbovskih vremena. 
Primjena prvih žetvenih mašina 1880-ih, dovela je do potražnje za jeftinim vezicama za snoplje, pa je izbor pao na sisal.
Uskoro su nikle brojne plantaže sisala na Bahamima i Tanjganjiki (današnja Tanzanija). Do kraja 1930-ih sisal se uzgajao po Keniji, Mozambiku, Angoli, Madagaskaru i drugdje po Africi, kao i na Filipinima, Tajvanu, Brazilu, Venecueli, Indoneziji i Haitiju.

Užad od sisala naširoko se koristila u pomorstvu, ratarstvu i industriji, a od njegovih vlakana pravili su se (i prave) tepisi, prostirke, 
torbe, četke i mnoštvo drugih predmeta.

Rukavice od sisala

Karakteristike
--------------

Stabljika naraste visoko do nekih 90 cm, a biljka do dijametra 38 cm. Kopljasti listovi koji se gusto račvaju iz stabljike, mesnati su i kruti, sive do tamnozelene boje. Dugi su 60–180 cm i široki 10–18 cm, i završavaju oštrom bodljom.
U roku od četiri do osam godina nakon sadnje, iz zrele biljke izraste centralna cvjetna stapka koja može narasti do 6 metara. Žuti cvjetovi, neugodna mirisa, dugi oko 6 cm, formiraju guste grozdove na krajevima grana koje rastu iz cvjetne stapke. 
Kad cvijetovi počnu venuti, pupoljci koji rastu u gornjem kutu između stabljike i cvjetne stapke razvijaju se u male biljke ili lukovice koje padaju na tlo i puštaju korijenje. 
Kao i druge vrste agava, stara biljka umire kada cvatnja završi.

Sisali najbolje rastu na dobro dreniranom, umjereno plodnom tlu, po krajevima sa toplom i vlažnim klimom. Mlade biljke, razmnožene iz lukovica ili rizoma (podzemnih stabljika) zrelih biljaka, najčešće se drže u rasadnicima prvih 12 do 18 mjeseci. Na početku kišne sezone biljke se prenose u polje. Sisal sazrijeva oko tri do pet godina nakon sadnje, zavisno od klime, dajući zadovoljavajuću količinu vlakana sedam ili osam godina nakon toga, iz 300 listova tokom produktivnog perioda. Vanjski listovi se režu pored stabljike kad ona dostigne svoju punu visinu. 
U prvoj berbi ubere se oko 70 listova, a kasnije prosječno godišnje oko 25.

Sisalova vlakna prave se od listova, najčešće mašinskim putem, tako da se listovi tlače između valjaka. Dobivena pulpa struže se s vlakana, a vlakno se pere i suši mehaničkim ili prirodnim putem. Sjajne vlaknaste niti, obično kremasto bijele, prosječne su duge od 100 do 125 cm i prilično grube i neelastične. 
Vlakna sisala naročito su dobra za proizvodnju užadi zbog svoje čvrstoće, izdržljivosti, rastezljivosti i otpornosti na morsku vodu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Sisal*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 23.3.2023.

Vanjske veze
------------

***Sisal*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Sisal* ()
**Skije** (norveški *ski* od staronordijskog: *skīth* = komad drva, daska) su orginalno bile dvije uske duge daske, za svaku nogu po jedna, koje su se koristile kao i danas za spuštanje sa brda po snijegu ili za kretanje po njemu - skijanje.

Danas se skije izrađuju od plastičnih masa (kevlara) i aluminija, a koriste se za razne discipline skijanja, od alpskog, nordijskog, skijaških skokova do skijanja na vodi.

Pored toga skije se koriste i kod vozila, od nekadašnjih zaprežnih, do današnjih hidroaviona i helikoptera.

Historija i karakteristike
--------------------------

Najstarije skije bile su istesane od jednog komada drva (najčešće od oraha), i to zajedno sa utorom za nogu. Vremenom se došlo do današnjeg oblika sa izvinutim vhovima, a kožni
remeni, su služili za umetanje stopala.

Crtež protutipova skija Johanna Nilanta iz 18. vijeka
Norvežanin Sondre Norheim (1825.- 1897.) prvi je 1860. prvi se počeo koristiti nekom vrsti vezova koje je izrađivao od vrbova ili brezova pruća, tako da je mogao učvrstiti cijelo stopalo uz skiju, čime je izazvao pravu revoluciju skijanja i omogućio da se izvedu prvi skijaški skokovi.

On je i pobjedio na prvom poznatom natjecanju u skokovima održanom u norveškom Telemarku - 1866.

Od 1930-ih su se skije počele izrađivati od više slojeva različitih drva, a od 1950-ih sa slojem plastike na dnu, koja im je povećala brzinu i izdržljivost. Od 1990-ih se izrađuju tako da im je oko drvene jezgre dodaju slojevi od fiberglasa u kombinaciji sa kevlarom i aluminijem, za ojačanje rubova.

Tipovi skija
------------

### Skije za alpsko skijanje

Skije za alpsko skijanje, duge su od 1 do 2 metra, zavisno o uzrastu i disciplini, široke su od 7 do 10 centimetara, debljine od 1 do 2 cm, a danas su im vrhovi i repovi nešto širi od struka. Izrađuju se od karbona, kevlara i drugih kompozitnih mateijala.

Kod ovog tipa skija vezovi fiksiraju cijelo stopalo, odnosno pancerice koje skijaš obuva.

### Skije za skijaško trčanje

Skije za nordijske discipline su uže i dulje od skija za alpsko skijanje a imaju i drukčije vezove, koje omogućuju skijašu da podiže petu.

### Skije za skijaške skokove

Skije za skijaške skokove su vrlo duge (preko dva i pol m) i šire, a vezovi također omogućuju podizanje pete.

### Skije za skijanje na vodi

Skije za skijanje na vodi su kraće i šire, i navlače se na bosu nogu, pa imaju drukčije vezove, nego one za snijeg.

Pored ovih tipičnih danas postoje i kojekakvi ekscentrični tipovi skija od monoskija do onih na kojima se sjedi.

Izvori
------

1. 1 2  „*Ski*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 01. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5  „*Ski, Equipment*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 01. 02. 2016.
3. ↑  „*skȉja*" (hrvatski). Hrvatski jezički portal - Novi liber. Pristupljeno 01. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Skije*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ski, Equipment* ()
Tumul u Gomiljanima
**Tumuli u Gomiljanima** nalaze se u opštini Trebinje, Bosna i Hercegovina. Grupa spomenika – šest praistorijskih grobnih gomila (tumula) u Gomiljanima, proglašena je za nacionalni spomenik BiH.  Grobne gomile u selu Gomiljani nisu ispitivane, odnosno nisu vršeni istraživački i konzervatorsko restauratorski radovi. Tumuli su samo evidentirani, ali ne i arheološki istraženi te se stoga ne može izvršiti njihova tačna datacija nastanka. Na osnovi do sada vršenih arheoloških istraživanja na području Hercegovine može se zaključiti da gomile u Gomiljanima sadrže iste ili slične priloge iz vremena Glasinačke kulture.

Među stanovništvom ovoga kraja teško se prekidalo s praksom sahranjivanja u grobne gomile, tako da je i većina srednjovjekovnih nekropola nastajala na grobnim gomilama ili uz njih.

Tumuli zauzimaju prostor sa promjerom od 24 do 40 metara, visine do 6,5 metara, i površine 452 do 1252 metara. U dijelovima koji su niži i bliži zemlji gomile su obrasle travom, dok se oko nje nalazi nisko trnje, raslinje pa čak i veće drveće. Osim kamena koji je postavljan u kružnom toku na vrhu se ne primjećuju bilo koji drugi ostaci grobnice. Samo na jednom tumulu vidljivi su ostaci manjeg kamenog sanduka, čija je orijentacija jugoistok–sjeverozapad. Dimenzije sanduka su: 90 x 50 x 40 cm.

Literatura
----------

* Đorđo Odavić, Praistorijska nalazišta na području Trebinja (gomile i gradine), Tribunia 4, Trebinje 1978.
* Ivo Bojanovski, Rimska cesta Narona - Leusinium kao primjer saobraćajnog kontinuiteta. Akademija nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine, Godišnjak, knjiga X, Centar za balkanološka ispitivanja, knjiga 8. Sarajevo, 1973. 165.
* Ivo Bojanovski, Bosna i Hercegovina u antičko doba. Akademija nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine, Djela, knjiga LXVI, Centar za balkanološka ispitivanja, knjiga 6. Sarajevo, 1988. 85.
**Tumuli u Blacama** su dio kulturnog pejsaža Blatačko jezero sa dijelom kanjona rijeke Rakitnice, zajedno sa nekropolama stećaka i nišana. Naselje Blace nalazi se u opštni Konjic, Bosna i Hercegovina. Kulturni pejsaž je nacionalni spomenik BiH. 

Selo Blace se nalazi na visoravni ispod planine Bjelašnice, gdje su još i sela Čuhovići i Vrdolje. Nadmorska visina sela je od 1215 m, geografska dužina 43° 37′ 1.2″, geografska širina 18° 07′ 1.2″, a administrativno pripada opštini Konjic od koje je udaljeno oko 12 km vazdušne linije u pravcu jugoistoka. Na sjeveroistočnoj strani naselja leži Blatačko jezero, čija je nadmorska visina 1156 m.

Tumuli se nalaze na više lokaliteta, pretežnim dijelom kraj puta koji iz Vrdolja ide prema Umoljanima i Čuhovićima, kao i pored puta koji spaja Čuhoviće i Blace.

* četiri tumula i nekropola sa 15 stećaka na lokalitetu Kosan-krst;
* tumul i nekropola sa 12 stećaka na lokalitetu Viš stijena; promjer tumula je 3 do 5m i visine 2 do 3m.
* tumul i nekropola sa tri stećka na lokalitetu Bubaluša; tumula je prečnika do 3m i visine od 0,5 do 1m.
* prahistorijska grobna gomila i osamljeni stećak na lokalitetu Komadinov do; na ovom lokalitetu nalazi se praistorijska grobna gomila dimenzija r=830 cm, h=150 cm na kojoj je smješten stećak u formi sanduka

Gromile na istaknutim brežuljcima su mnogo većih dimenzija i imaju svoja posebna imena, npr: Kiridžijska gromila, Straža, Velika gromila.

Literatura
----------

Pavao Anđelić, Historijski spomenici Konjica i okoline, Konjic, 1975, 34, 35.
**Univerzitet Union** u Beogradu je privatni univerzitet osnovan 21. juna 2005. godine, i predstavlja javnu, samostalnu i autonomnu visokoškolsku ustanovu.

Na ovom univerzitetu, koji ima u svom sastavu 8 fakulteta, a na kojima egzistira 31 studijski program, trenutno studira oko 2.500 studenata. U obrazovnom procesu, naučno-istraživačkom i umetničkom radu učestvuje 120 nastavnika i saradnika.

Istorijat
---------

Univerzitet "Union" u Beogradu osnovan je od strane 3 fakulteta:

* Fakultet za graditeljski menadžment u Beogradu,
* Fakultet za industrijski menadžment u Kruševcu i
* Fakultet za dizajn u Beogradu.

Kasnije su članovi Univerziteta postali: Fakultet za menadžment nekretnina, Fakultet za preduzetnički biznis, Računarski fakultet, Beogradska bankarska akademija - Fakultet za bankarstvo, osiguranje i finansije, Pravni fakultet, svi u Beogradu. Ovim su obogaćena naučna i umetnička polja, odnosno oblasti u kojima mlade generacije mogu sticati znanja, veštine i radne sposobnosti.

U martu 2010. godine odlukom senata, a kao rezultat nesuglasica između suvlasnika univerziteta, iz sastava univerziteta su isključeni Fakultet za graditeljski menadžment, Fakultet za preduzetnički biznis i Fakultet za menadžment nekretnina koji zajedno sa Fakultetom za ekologiju i zaštitu životne sredineod tada formiraju Univerzitet Union - Nikola Tesla, u Beogradu.

Fakulteti
---------

U svom sastavu Univerzitet Union ima 5 fakulteta:

* Fakultet za industrijski menadžment u Kruševcu
* Fakultet za dizajn
* Računarski fakultet
* Beogradska bankarska akademija
* Pravni fakultet

Izvori
------

*

Vidi još
--------

* Univerzitet Union - Nikola Tesla
* Lista univerziteta u Srbiji

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična internet prezentacija

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Zastava Srbije | Spisak univerziteta u Srbiji | Knjiga |
| **Državni**: Beogradski • Kragujevački • Niški • Novopazarski • Novosadski • Prištinski • Univerzitet umetnosti • Univerzitet odbrane |
| **Privatni**: ALU • Alfa • Evropski • Edukons • Megatrend • Metropolitan • Novi Pazar • Privredna akademija • Singidunum • Union • Union Nikola Tesla |
**Sohag** (arapski: سوهاج/*Sawhāj*) je grad od 248,174 stanovnika u centru Egipta u Muhafazi Sohag u kojoj je i administrativni centar .

Geografske karakteristike
-------------------------

*Sohag* leži u Gornjem Egiptu, na zapadnoj obali rijeke Nil, između Asjuta i Girge, udaljen 507 km jugoistočno od glavnog grada Kaira.

Preko puta rijeke na istočnoj obali leži grad Akhmim (140,785 stan.) sa kojim je spojen sa dva mosta, pa formira jedinstvenu urbanu cjelinu, iako su oni formalno zasebne jedinice, svak sa svojom upravom.

Historija
---------

Historija Sohaga vezana je uz manastire Koptske pravoslavne crkve, koji su bili važni ranokršćanski centri do ranog srednjeg vijeka. Nakon tog perioda Sohag je postao beznačajno selo, pa je sve do 1960. Girga bila administrativni centar.

Sohag je danas administrativni-trgovački-medicinski-servisni i obrazovni centar tog dijela Egipta. 
Od 2006. je i univerzitetski grad sa 15 fakulteta.
Nukleus tog univerziteta bio je pedagoški fakultet otvoren 1971. zatim su kao filijale Univerziteta iz Asjuta, - 1992 osnovani medicinski, a 1996 i 
agronomski fakultet.

### Privreda i transport

Industrija Sohaga je vezana uz njegovu ratarsku okolicu, pa se svodi na prehrambenu i tekstilnu industriju (predionice pamuka). 
Poznat je kao centar za popravak automobila i kupnju rezervnih djelova.

Grad leži na trasi magistralne željezničke pruge i autoputa Kairo-Asuan, a ima i aerodrom.

Panorama sa NilaPanorama sa Nila

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Egypt, Arab Republic of Egypt*" (engleski). City population. Pristupljeno 9.8. 2020.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Sūhāj, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 9.08.2020.
3. ↑  „*Sūhāj, governorate, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 9.8. 2020.
4. ↑  Gwillim Law. „*Administrative Subdivisions of Countries*" (engleski). McFarland. Pristupljeno 9.8. 2020.
5. 1 2  „*About The University*" (engleski). Sohag University. Arhivirano iz originala na datum 2020-07-21. Pristupljeno 9.08.2020.

Vanjske veze
------------

***Sohag*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Sūhāj, Egypt* ()
**Televizijski sistem od 405 linija** ili, skraćeno, **405 linija** (engleski: ) je sistem za prikazivanje i prijem monokromatske (crno-bijele) analogne televizije, poznat kao prvi standard koji se koristio u redovnom emitiranju javnog televizijskog programa. Ponekad poznat i kao **Sistem Marconi-EMI** (engleski: ), razvijen je 1934. godine od strane britanskih poduzeća Marconi i EMI po narudžbi vlade za potrebe BBC-ja, a s obzirom na tadašnje standarde se smatrao "televizijom visoke definicije". Godine 1936. ga je počela koristiti BBC-jeva Televizijska Služba (preteča današnjeg BBC One) kao svoj standard, i takvim je ostao sve do 1964. godine, kada je uveden standard od 625 linija, koji je omogućavao prijem slike u boji; program od 405 linija je, međutim, zadržan radi publike opremljene starijim TV-prijemnicima sve do 1985. godine. Isti je televizijski standard korišten u Irskoj od 1957. do 1973. te u Hong Kongu od strane tamošnje TV-stanice Rediffusion Television.

Vanjske veze
------------

* „405 Alive - Welcome". Arhivirano iz originala na datum 2007-04-05. Pristupljeno 2007-04-03.
* „Irish TV - Over forty years of Irish TV History". Arhivirano iz originala na datum 2007-05-18. Pristupljeno 2007-04-03.
* „The UK 405-Line Television Network". Arhivirano iz originala na datum 2007-10-07. Pristupljeno 2007-04-03.
* „405 Line Colour TV". Arhivirano iz originala na datum 2006-06-27. Pristupljeno 2007-04-03.
* „World Analogue Television Standards and Waveforms - Line Standards". Arhivirano iz originala na datum 2007-04-03. Pristupljeno 2007-04-03.
* Lines frames and Frequencies Arhivirano 2013-11-03 na Wayback Machine-u
**Vizualna kultura** je područje istraživanja koje uključuje mnoge znanosti kao što su, primjerice, povijest umjetnosti, filozofija, antropologija i sociologija. Mnogi aspekti vizualne kulture se preklapaju sa znanstveno-tehnološkim istraživanjima, kulturalnim i neurološkim istraživanjima, te sa teorijama o mozgu i vizualnoj percepciji. Vizualna kultura je multidisciplinarna, obuhvaća mnoge medije kao što su masovni mediji, tiskovine, elektronski mediji, likovna umjetnost, reklame, grafički dizajn, web dizajn, strip, pa čak i video igre itd.

### Teorije vizualne kulture

Teorije vizualne kulture objašnjavaju način na koji slike utječu na nas, odnosno kako koristimo slike da bismo se izrazili, da bismo učili, komunicirali itd. 

"Ways of Seeing" (1972. god.) je jedno od prvih djeloa u kojem su iznesena proučavanja vizualne kulture. Napisao ga je engleski kritičar, romanopisac i slikar John Berger.
Veliki značaj u proučavanju vizualne kulture ima W. J. T. Mitchell. Svoje teorije je iznio u svojim djelima "Iconology" i "Picture theory". Ostali pisci, istraživači, znanstvenici, sociolozi ili kulturni teoretičari značajni za vizualnu kulturu su: Laura Mulvey, Griselda Pollock, Stuart Hall, Rosalind Krauss, Slavoj Žižek.
**Stalaktiti** od grčkog: σταλαϰτός:=koji kaplje) su kalcitne formacije koje nastaju u kraškim pećinama.

Karakteristike
--------------

Oborinska voda prokapa sa površine u pećine, pritom otapa vapnenac i obogaćuje se kalcijum bikarbonatom. 
Iz tih voda koje kapaju sa stropa nastaje teško topiv kalcijum karbonat), koji se Kristalizacija|kristalizira]] kao mineral kalcit, stvarajući na stropu
fantastične izbočine - stalaktite (ili na tlu stupaste stalagmite).

Laboratorijski prikaz nastajanja stalaktita i stalagmita
Stalaktiti vise kao sige leda sa stropa ili bokova pećine. Za razliku od tog stalagmiti izgledaju kao preokrenuti stalaktiti, jer se uzdižu sa poda pećine.

Stalaktiti koji vise sa stropova pećina najčešće imaju u sredini nešto kao cijevčicu (ili trag nekadašnje) koja ima dijametar kao kapljica vode koja visi zbog površinskog napona. Kap na vrhu rastućeg stalaktita ostavlja talog samo oko njegovog ruba. Rast oboda prema dolje formira cijevčicu. 
Najjednostavniji stalaktiti su tankom kamenom stijenkom opasani cilindri, ti krhki predmeti mogu doseći dužinu od 0,5 metara i više, ukoliko im strujanje zraka ne omete rast.

Najveći broj stalaktita najčešće ima formu obrnutog konusa, jer se minerali iz vode koja kapa talože prema vanjskoj strani privjeska.

Stalagmiti koji rastu sa dna pećine deblji su od svog komplementarnog stalaktita, iako nastaju iz istog izvora (rupice u stijeni) iz koje kapa voda obogaćena mineralima. Nema svaki stalagmit svoj komplementarni stalaktit (i obrnuto). Ali tamo gdje postoji par, neprekidno produženje jednog ili oba može na kraju rezultirati spajanjem i stvaranjem stupca.

Dominantni mineral u takvom talogu je kalcit (Kalcijum karbonat), a najveće grupe formirane su u vapnenačkim i dolomitnim pećinama. Ostali mineral koji se mogu taložiti su i drugi karbonati; opal, kalcedon, limonit i neki sulfidi.

Uvjeti koji pogoduju taloženju su; porozna stijena iznad pećine, dosta oborinskih voda, uski, ali kontuirani prolazi za tu vodu, koji joj omogućuju da vrlo sporo kapa; i odgovarajući zračni prostor u šupljini koji omogućava isparavanje ili otpuštanje ugljičnog dioksida iz vode, čime ona gubi 
svoju sposobnost otapala.

Povezano
--------

* Stalagmiti

Izvori
------

1. ↑  „*stalaktiti*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 2. 3. 2020.
2. ↑  „*sige*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 2. 3. 2020.
3. 1 2 3 4 5 6  „*Stalactite and stalagmite mineral formation*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 2.3. 2020.

Vanjske veze
------------

***Stalaktiti*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Stalactite and stalagmite mineral formation* ()
Trajektorija američkog Mercuryja
**Suborbitalni let** je vrsta svemirskog leta pri kojem letjelica odlazi u svemir, a zatim se vraća u atmosferu prateći (uglavnom) balističku trajektoriju. Ovo se uglavnom događa zbog nedostatka specifične orbitalne energije, i u tom slučaju suborbitlani let traje samo nekoliko minuta, ali je također moguće da objekt koji posjeduje dovoljno specifične energije za ulazak u orbitu bude lansiran putanjom koja će se ponovo presjecati sa Zemljinom atmosferom, ponekad i nekoliko sati nakon lansiranja.

Trajektorije slične ovoj koriste se prilikom probnih letova svemirskih letjelica za transport ljudi. Letjelica se lansira raketom u balističku trajektoriju tako da postigne veliku nadmorsku visinu, a pri povratku i ulasku u atmosferu, uslijed velikog ubrzanja, dostigne brzine približne onim koje letjelica dostiže pri povratku s Mjeseca ili iz dubokog svemira. Ovi testovi su veoma bitni jer se tokom njih ispituje konstrukcija letjelice, način na koji podnosi velika naprezanja, funkcioniranje svih sistema za osiguravanje optimalnih uvjeta unutar letjelice, kao i integritet termo-štita koji mora izdržati temperature od preko 2500 °C pri povratku u atmosferu.

Najčešće se za granicu svemira uzima Karmanova linija, 100 kilometara iznad površine mora. Povećanje potencijalne energije potrebno da se pređe Karmanova linija iznosi samo oko 3 % orbitalne energije (potencijalne i kinetičke) neophodne za dostizanje najniže moguće orbite oko Zemlje (kružne orbite neposredno iznad Karmanove linije). Prostije rečeno, lakše je dosegnuti svemir nego ostati u svemiru.

Letjelice lansirane ispod granice svemira (Karmanove linije ili drugih definiranih linija) imaju iste trajektorije kao kod suborbitalnih letova, no takve se klasificira kao atmosferske letove. Prvi suborbitalni let u ljudskoj historiji izveden je u junu 1944. godine njemačkom raketom V-2 koja je dosegnula visinu od 189 km. Međutim, ukoliko se kao granica svemira uzme NASA-ina definirana granica od 80 km, prvi suborbitalni svemirski let izveden je još 3. 10. 1942. kada je istom raketom dosegnuto 84,5 km. Prvi suborbitalni let s ljudskom posadom izveden je 5. 5. 1961. kada je američkim programom Mercury lansiran A. Shepard. Ovaj let bio je odgovor na sovjetsko lansiranje kapsule s J. Gagarinom nepunih mjesec dana ranije, koja je izvela tehnički kompleksniji i zahtjevniji orbitalni let.
**Strahovsky stadion** (češki: *Velký strahovský stadion*) koji se nalazi na praškom brdu Strahov, u kog stane 9 običnih stadiona - najveći stadion na svijetu. Može primiti 250 000 gledaoca, od tog 56 000 sa sjedećim mjestima.

Karakteristike
--------------

Sokolski slet u Pragu 1920.
Stadion je podignut prema projektu arhitekta Ludvíka Čížeka - 1926. za potrebe *VIII. Svesokolskog sleta*. 
Taj prvi stadion imao je drvene tribine, poduprte čeličnim i armiranobetonskim gredama i konzolama.

Početkom 1930-ih stadion je obnovljen i dograđen prema projektu arhitekta Aloisa Dryáka za održavanje IX. Svesokolskog sleta 1932. kog je iz predjedničke lože gledao Tomáš Masaryk, u čiju je čast stadion i dobio ime.

Iste godine arhitekti Balcárek i Kopp izgradili su susjedne stadione; atletski i vojni.
Do 1938. dovršeni su zapadna tribina i dvije šesterokatne kule.

Na stadionu je 1939. održana velika vojna parada povodom 50. rođendana Adolfa Hitlera.
Po završetku Drugog svjetskog rata vojnici Wehrmachta okupili na stadionu, čekajući transport za Njemačku.

Stadion je svoj konačni izgled dobio nakon Drugog svjetskog rata, na njemu su održavani sletovi Sokolskog pokreta, spartakijade, a u novije vrijeme koncerti i sajmovi.

Strahov je od druge polovice 20. vijeka bio domaćin nacionalne, a kasnije nekoliko čehoslovačkih Spartakijada.

Istočna tribina stadiona je 1961. rekonstruirana tako da je u nju smješteno 11 studentskih paviljona.
Rekonstrukcija stadiona trajala je do 1980. kad je postao centralni sportski teren Češkog sportskog saveza. Posljednja Spartakijada održana je 1985, a nakon nje koristio se samo treninge sportaša. 
Obnovljen je za XII. Svesokolski slet 1994. koji je gledao i predsjednik Vaclav Havel.

Od 1990-ih se na Strahovu održavaju koncerti poznatih sastava, kao što su Rolling Stonesi 1990. koji su okupili oko 110.000 gledaoca.

Izvori
------

1. ↑  „*Velký strahovský stadion – until 2007*" (engleski). Stadion Database. Pristupljeno 23.01.2022.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „Strahovský stadion v Praze – největší stadion v České republice i na světě" (češki). Kudyznudy.. Pristupljeno 23.01.2022.

Vanjske veze
------------

***Strahovsky stadion*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Velký strahovský stadion – until 2007* ()
**Costa del Sol** (prevedeno sa španjolskog *Sunčana obala*) je španjolska rivijera koja se proteže u dužinu od nekih 300 km duž obale Mediterana, od Gibraltarskog tjesnaca do Provincije Granada na istoku.

Najveći dio Coste leži u Provinciji Málaga oko grada Malage, koji je centar rivijere i glavni punkt sa svojim aerodromom preko kog dolazi najveći broj turista.

Karakteristike
--------------

Duž Coste postoje brojna turistička naselja, svega nekoliko kilometara od Malage prema zapadu leži Torremolinos, koji je još 1960-ih postao vrlo popularan. Nešto dalje prema zapadu, leže ljetovališta; Benalmádena, Mijas i Fuengirola. Nakon tog se dolazi do mondene Marbelle, pored toga treba 
spomenuti i puno mirnija i manja ljetovališta San Pedro de Alcantara i Esteponu.

Costa del Sol poznata je po 3000 sunčanih sati, i po brojnim terenima za golf, pa je u šali zovu *Costa del Golf*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Costa del Sol*" (španjolski). All About Spain. Pristupljeno 12. 6. 2018.

Vanjske veze
------------

***Costa del Sol*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Costa del Sol, Malaga* (`en`)
* *Turistička naselja Costa-del-Sol, Španjolska* Arhivirano 2020-09-30 na Wayback Machine-u (`sh`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 122963015
* LCCN: sh85033204
* GND: 4010616-0
* SUDOC: 027723372
* BNF: cb11970514c (podaci)
* NKC: ge494713

 |
Portret Wang Zhaojun

*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* 王 (Wang)*.*
**Wang Qiang** (王牆 također 王檣; 王嬙), poznatija po stilskom imenu **Wang Zhaojun** (王昭君 pinyin: Wáng Zhāojūn; 1. vijek pne.fl. 1. vijek pne.) je bila supruga Xiongnu *chanyua* po imenu Huhanye (呼韓邪), poznata i kao jedna od Četiri ljepotice drevne Kine.

Bila je porijeklom iz plemićke porodice te je oko 40. pne. poslana na dvor cara Yuana, gdje je formalno postala dijelom carskog harema, ali je u stvarnosti služila kao dvorska dama. Razlog je bio u tome što car nikada nije vidio njen portret, pa ju je izostavio sa svog popisa konkubina. Kada je, pak, godine 33. pne. Huhanye posjetio kinesku prijestolnicu Chang'an, zatražio je, da po tadašnjim *heqin* običajem, svoj vazalni odnos prema Kini potvrdi formalnim ulaskom u dinastiju Han. Car mu je, umjesto princeze, odlučio pokloniti vlastitu suprugu, i izbor je pao na pet žena iz harema, uključujući Wang Qiang. Prema navodima knjige *Hou Han Shu*, Wang Qiang je odlučila dobrovoljno otići. Drugi dvorjani, shvativši koliko je ona lijepa, preklinjali su cara da promijeni odluku, ali je on ostao odlučan da, usprkos svemu, održi obećanje.

Wang Zhaojun je postala chanyuova glavna supruga, te mu rodila dva sina - jedan od kojih je bio princ po imenu Yituzhiyashi, te kćer kasnije poznatu kao princeza Yimuo. Nakon što je Huhanye 33. pne. umro, Wang Zhaojun je preko izaslanika zatražila dozvolu da se vrati u domovinu. Novi car Cheng je, međutim, naložio da ostane i da se, prema tadašnjim leviratskim običajima, uda za chanyuovog nasljednika koji je bio Huhanyeov nećak ili sin iz prvog braka. U tom je braku Wang Zhaojun imala dvije kćerke.

Kasnije legende su govorile kako je izvršila samoubistvo kako bi izbjegla udaju za vlastitog pastorka. U kasnijim periodima je, pak, postala simbolom žrtve za domovinu, odnosno isticalo se kako je njen brak omogućio decenije mirne koegzistencije između carske Kine i sjevernih nomada. Današnja NR Kina je također ističe kao simbol harmonije između Han Kineza i etničkih manjina.

U Unutrašnjoj Mongoliji postoji brdo poznato kao Zhaojunin grob.

Literatura
----------

* Waley, Arthur. *The life and times of Po Chü-i, 772-846 A.D. (London: George Allen and Unwin, 1949)*

***Wang Zhaojun*** na Wikimedijinoj ostavi
Wacław Kaźmierczak za vrijeme Varšavskog ustanka 1944. godine
**Wacław Kaźmierczak** (5. august 1905 - 10. april 1981) bio je poljski filmski snimatelj i montažer. Prije Drugog svjetskog rata je radio u Poljskoj telegrafskoj agenciji (PAT).Nakon što je 1944. godine izbio Varšavski ustanak, Kazmierczak se priključio Filmskoj referadi Armije Krajove sa filmskom kamerom snimao aktivnosti ustanika te od njih sastavio filmski žurnal prikazan u slobodnim dijelovima Varšave 13. augusta 1944. Nakon sloma ustanka je sa dijelom civila izbjegao iz grada, te se priključio Armiji Ljudovi te počeo surađivati sa Jerzyjem Bossakom sa kojim će snimati dokumentarne filmove. Godine 1947. je zajedno sa njime snimio kratki dokumentarni film *Powódź* koji je iste godine dobio Grand Prix na Kanskom festivalu.

### Izabrana filmografija

* 1947 - *Powódź*
* 1961 - *Wrzesień - tak było*
* 1963 - *Requiem dla 500 tysięcy*
* 1963 - *PKF 35B/63*
* 1967 - *Dokumenty walki*

Vanjske veze
------------

* *Wacław Kaźmierczak* w bazie  filmpolski.pl
* Wacław Kaźmierczak[*mrtav link*] - 1905-1981
**Szprotawa** (njemački: *Sprottau*) je grad od 11,711 stanovnika na zapadu Poljske u Lubuskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Szprotawa leži na desnoj obali rijeke Bobr, udaljena 60 od graničnog prelaza sa Njemačkom.

Historija
---------

Prvi historijski podaci o kraju današnje Szprotawe, odnosno zamku Ilua (Iława), potječu iz kronike njemačkog biskupa Thietmar od Merseburga, koji je pratio rimsko-njemačkog cara Otona III na hodočašće grobu Vojtjeha Praškog u Gniezno. 
On je naveo da se zamak nalazi na granici plemenskog teritorija Dedošana.

U zamku Iława se car 1000. susreo sa poljskim kraljem Bolesławom Hrabrim.
Zamak nije postao jezgra Szprotawe, jer je razoren za vladavine Boleslava Krivoustog, već se grad razvio na suprotnoj obali rijeke Bobr. 
Szprotawa je gradska prava dobila od Konrada I, vojvode od Głogówa, iako orginalna povelja nije sačuvana, pretpostavlja se da je izdana 1260. 
Nakon tog dobila je i druge privilegije pa se razvila u prosperitetno trgovište sa pravom da kuje vlastiti novac i ubire carinu.

Stambeno naselje uz Rijeku Bobr
Prijelaz od 15. na 16. vijeka bio je teško vrijeme za Šlesku, obilježeno čestim promjenama vladara, na kraju je došla je pod vlast austrijskih Habsburgovaca. 
Ferdinand I. dao je Szprotawu 1537. Fabianu von Schönaichu kao zalog za uzete kredite kod njega.

Još teža vremena nastupila su za Tridesetogodišnjeg rata za švedske opsade 1641. 
Nakon rata obnovu grada brutalno je prekinula epidemija Velikih boginja 1657. dvije godine kasnije, poplava, a zatim i veliki požar 1672.

Nakon kratkog razdoblja mira i relativne ekonomske stabilizacije - 1740. započela je pruska invazija Šleske, koja je također teško pogodila Szprotawu.

Željeznička pruga Berlin - Wrocław, došla je do Szprotawe 1846. a 1911. povezan je sa Zielonom Górom. 
Međutim značajniji ekonomski dogodio se tek nakon završetka Francusko-pruskog rata (1870.-1871.) kad je izgrađena željezara i stacioniran artiljerijski garnizon.

Između 1939.-1945. grad je uglavnom radio za potrebe Wehrmachta - uz značajan udio ratnih zarobljenika i prisilnih radnika. 
Szprotaw su oslobodile jedinice Crvene armije 14. februara 1945. a od proljeća 1946. počela je deportacija njemačkog stanovništva.

Od kraja Drugog svjetskog rata do kraja 1990-ih, u gradu su bile stacionirane jedinice Oružanih snaga Sovjetskog Saveza, u samom gradu jedan diverzantski puk, a na aerodromu po jedan puk helikoptera i lovačkih aviona.

Zbog tog je grad ostao relativno izoliran i nije se razvijao.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Gevelsberg, Njemačka (1999.)
* Njemačka Spremberg, Njemačka (1999.)
* Ukrajina Umanj, Ukrajina (2016.)

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Poland: Lubuskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 1.02. 2021.
2. 1 2 3 4  „About" (engleski).. Pristupljeno 1.02. 2021.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Historia" (poljski). Urząd Miejski Szprotawa. Pristupljeno 01.02. 2021.
4. ↑  „*Dziadoszanie*" (poljski). Szkolnictwo. Pristupljeno 1.02.2021.

Vanjske veze
------------

***Szprotawa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Urząd Miejski Szprotawa* ()
**Słowiński** (poljski: *Słowiński Park Narodowy*) je jedan od 23 poljskih nacionalnih parkova koji se nalazi na sjeverozapadu zemlje u Pomeranskom vojvodstvu.

Nacionalni park Słowiński prostire se duž 33 km dugog pojasa baltičke obale, pored grada Łebe, uključujući pojas plitkih obalnih voda širok dva km i Łebsko jezero.

Karta parka
Logotip parka

Historija i karakteristike
--------------------------

Park je osnovan 1967. na površini od 18.069 hektara, kao jedanaesti u Poljskoj i drugi na Baltiku nakon 
Wolinskog nacionalnog parka.

Park se može pohvaliti širokim spektrom ekosistema, od pješčanih plaža]], velikih dina, jezera, močvara, livada i šuma, koji mu osiguravaju bioraznolikost.

Słowiński je stanište je brojnih ptica, od kojih se 15 nalazi na listi ugroženih vrsta (uključujući Aegolius funereus, Asio flammeus, Bukavac nebogled|Botaurus stellaris]] i Philomachus pugnax).

Park godišnje posjeti oko 500 000 posjetitelja koji se po parku mogu kretati samo obilježenim stazama.

Park je oktobra 1995. uvršten na listu vlažnih područja Ramsarske konvencije.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*History, Legal status*" (engleski). Słowiński National Park. Pristupljeno 3.5.2021.
2. 1 2 3 4 5  „*Słowiński National Park* "(engleski). Ramsar. Pristupljeno 3.5.2021.

Vanjske veze
------------

***Słowiński nacionalni park*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Slovinski National Park* (službene stranice) ()
Skica cilindričnog tambura.
Kupola na stijeni – presjek. Tambur je raščlanjen nizom prozora.
Katedrala sv. Pavla, London. Kupola na tamburu / rotondi.
**Tambur** (od franc. *tambour*) je naziv za cilindrični arhitektonski element kružnog ili poligonalnog tlocrta, koja nosi kupolu.

Izvorno se javlja u crkvenoj arhitekturi Istoka. Osim konstruktivne funkcije, tambur služi pojačavanju dojma visine unutarnjeg prostora, te omogućavanju rasvjetljavanja unutrašnjosti kroz prozore kojima je rastvoren njegov zid.

Tambur reprezentativnih dimenzija i plastičke dekoracije (stupovi, kolonade), ponekad se naziva rotonda.

Tambur je također naziv za pojedinačni dio tijela stupa, ukoliko ovaj nije monolitan.

Literatura
----------

***Tambur*** na Wikimedijinoj ostavi

* Damjanov/Radulić 1967 - Damjanov, Jadranka; Radulić, Ksenija: Tambur, Umjetnost (Likovne umjetnosti), 3. izdanje, Zagreb, 1967. str. 252-253
* Domljan 1966 – Žarko Domljan: Tambur, Enciklopedija likovnih umjetnosti, sv. 4, Zagreb, 1964. str. 395
* Müller/Vogel 1999 - Werner Müller; Gunther Vogel: Atlas arhitekture 1, preveo Milan Pelc, Zagreb, 1999. str. 49
| **Taunus** |
| --- |
| Dio |
| Pogled na Taunus iz Frankfurta na MajniPogled na Taunus iz Frankfurta na MajniPogled na Taunus iz Frankfurta na Majni |
| Dužina masiva: | 100 (zapad-istok) km |
| Širina masiva: | km |
| Površina masiva: | 2 700 km² |
| Najviši vrh: | Großen Feldberg (880 m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Njemačka |

**Taunus** je niski šumoviti planinski masiv,koji se proteže preko njemačkih pokrajina Hessen i Rheinland-Pfalz.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Taunus* se proteže nekih 80 km, od korita rijeke Rajne na zapadu, do Majne na jugu i Lahne na sjeveru. Uz Rajnu je strm, osobito nizvodno od Bingena, gdje ima puno stijena. Prosječna nadmorska visina masiva je 460 metara, sa višim brdima iznad Rheingau, i uz Rajnu između Biebricha i Bingena.

Ipak su najviši vrhunci masiva na istoku iznad Majne, gdje se uzdižu planine; Grosser Feldberg 880 m. Kleine Feldberg 826 m i Altkönig 798 m. Taunus spada u geološki stara gorja, njegove stijene su uglavnom nastale za devona.

Panorama Taunusa
Masiv je i danas uglavnom dobro pošumljen bukvama i djelomično plantažno uzgojenim borovima. Velike površine šuma su iskrčene još u srednjem vijeku da se dobiju obradive površine za ratarstvo.

Na pogodnim obroncima, zasađeni su vinogradi, voćnjaci, i šumarci kestena i badema. Pojas uz Rajnu zvan - Rheingaugebirge poznat je po svojim vinogradima koji daju grožđe za proizvodnju kvalitetnih bijelih vina. *Taunus* je poznat po svojim mineralnim izvorima i termalnim kupalištima, od kojih su Wiesbaden, Königstein i Bad Homburg vor der Höhe najpoznatija.

Atrakcije Taunasa
-----------------

*Taunus* je danas omiljena rekreaciona zona i izletište za stanovnike konurbacije Frankfurt Rajna-Majna.
On je bogat kulturno - historijskim spomenicima, od kojih su najpoznatiji tvrđava Königstein, cistercitska opatija Eberbach, i ostatci dviju koncentričnih linija zidina na planini Altkönig iz predrimskih vremena.

Utvrda Saalburg
Ipak je najveći spomenik kulture arheološki lokalitet Saalburg, rimska utvrda (potpuno rekonstruirana u 19. vijeku) koja je služila kao centar komunikacija duž limesa, izgrađenog u 1. vijeku od Rajne do Majne za vrijeme cara Domicijana. Na Niederwaldu iznad grada Rüdesheima stoji gigantski kip u spomen na osnivanje Njemačkog Carstva - 1871.

Strme stijene zapadnog kraja *Taunusa*, koje izranjaju iz Rajne, su danas velika turistička atrakcija, koje brodovima obilaze turisti. Jedna od njih je stijena sirene Lorelei, na drugima su stari dvorci Stahleck i Pfalzgrafenstein, a tu su i pitoreskni srednjevjekovni gradići Lorch, Kaub i Sankt Goarshausen.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Taunus*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 03. 2013.

Vanjske veze
------------

***Taunus*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Taunus* na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Tałty** (njemački: *Talter Gewässer*) je glacijalno jezero u porječju rijeke Pise na sjeveroistoku Poljske u Regiji Mazurska jezera (Varminsko-mazursko vojvodstvo).

Karakteristike
--------------

Tałty leži na nadmorskoj visini od 116 metara, sjeverno od grada Mikołajkija, gdje je poluotocima razdvojen od južnog Mikołajskog jezera.

Most kod Mikołajkija granica sa Mikołajskim jezerom
Jezero Tałty ima površinu od 11,60 km² (uključujući jedan otok velik 3,3 ha), dugo je 12,5 km (sjever-jug), i široko do 1,8 km i maksimalno duboko do 45 m.

Vrlo razvedene obale duge 35 km, pretežno su strme i visoke, obrasle šumama na sjeveroistoku.

Tałty se na sjeveroistoku pretapa u Ryńsko jezero, sa kojim je hidrografska cjelina, dio istog glacijalnog valova.
Na istoku je Tatlinskim kanalom povezan sa Jezerom Jagodne pa preko njega i Niegocinskim i Mamrijskim jezerom.
Kako je na jugu povezan sa Mikołajskim jezerom, koje je pak povezano sa Jezerom Śniardwy -i Tałty je dio turističke brodske rute Obilazak Mazurskih jezera.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „Tałty" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 25.04. 2021.

Vanjske veze
------------

***Tałty*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Tałty* ()