recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostale upotrebe, v. Bumerang (razvrstavanje).*

**Bumerang** je bila hrvatska humoristična TV serija o dogodovštinama u redakciji male lokalne televizijske postaje Bumerang, u kojoj glavnu ulogu mlade novinarke Martine Kralj igra glumica Daria Knez.

Radnja
------

Serija počinje dolaskom mlade novinarke Martine Kralj na TV Bumerang. Televizija je upravo dobila novog vlasnika - Thomasa Mršića, povratnika iz Australije porijeklom s hrvatskog krša. Glavni urednik je Vlatko Poklepović, pravi primjerak "čovjeka za sva vremena" koji je uspio sačuvati fotelju unatoč svim smjenama i političkim promjenama. Spletkar Poklepović, koji se panično boji jedino supruge, iza leđa novog vlasnika Mršića provodi svoju poslovnu politiku, a potezi su mu često pravno i moralno sumnjivi. To mu se često obije o glavu i dovede ga u razne nevolje, zato mu je funkcija glavnog urednika svako malo nesigurna.

Najveću opasnost za Poklepovića i njegove sumnjive poslove zapravo predstavlja Martina, te mu ubrzo postaje "trn u oku". Mlada novinarka pak, uvijek s ogromnom željom i namjerom da napravi najbolju stvar, često zabunom povrijedi nekog drugog, i to upravo onog do kojeg joj je najviše stalo - novinara i televizijskog voditelja Emila Belamarića. Uz četiri glavna junaka "Bumeranga", u zapletima na lokalnoj televizijskoj postaji sudjeluju i vesela i glamurozna tajnica Željka, čija je velika želja postati voditeljicom. Tu je i pravedna, ali oštra kantinijerka Sofija, blesavi kamerman Kiki, rastresena voditeljica vremenske prognoze Hana, mudri domar Lovro, sramežljivi montažer Antiša i povučena šminkerica Irena.

Pregled serije
--------------

| Sezona | Epizoda | Originalno emitiranje |
| --- | --- | --- |
| Premijera sezone | Kraj sezone |
|  | **1** | 32 | 1. lipnja 2005. | 5. siječnja 2006. |
|  | **2** | 20 | 16. veljače 2006. | 29. lipnja 2006. |

Glumačka postava
----------------

*Glavni članak: Dodatak:Popis likova serije Bumerang (TV serija)*
### Glavna glumačka postava

| Glumac/glumica | Lik | Sezona u seriji |
| --- | --- | --- |
| Daria Knez | Martina Kralj | 1-2 |
| Ljubomir Kerekeš | Vlatko Poklepović | 1-2 |
| Zlatan Zuhrić | Thomas Mršić | 1-2 |
| Luka Dragić | Emil Belamarić | 1-2 |
| Csilla Barath Bastaić | Željka Bajs | 1-2 |
| Ksenija Marinković | Sofija | 1-2 |
| Dušan Bućan | Kristijan "Kiki" Horvat | 1-2 |
| Hana Hegedušić | Hana | 1-2 |
| Luka Petrušić | Antiša | 1-2 |
| Draško Zidar | Lovro | 1-2 |
| Marija Škaričić | Irena | 1-2 |

### Gostujuće uloge

*Glavni članak: Dodatak:Popis gostujućih uloga u "Bumerangu"*

Vanjske veze
------------

* *Bumerang* na sajtu IMDb
**Kathleen Joan Toelle "Kathy" Reichs** (Chicago, 1950 -) je američka forenzička antropologinja i spisateljica. Trenutno predaje Univerzitetu Sjeverne Karoline u Charlotteu i radi u laboratoriji za sudsku medicine kanadske provincije Kvebek. Tokom karijere je sudjelovala u identifikaciji žrtava ratnih sukoba u Gvatemali i Ruandi, te napisala niz stručnih radova. Široj je javnosti, pak, postala poznata zahvaljujući seriji kriminalističkih romana čija je protagonistica Temperance "Tempe" Brennan njen svojevrsni alter ego. Ti romani, a dijelom i njen stvarni život, su poslužili kao podloga za popularnu TV-seriju *Bones*, čiji je Reichs jedan od producenata.

Izvori
------

1. 1 2  "Reichs, Kathy", Britannica Online.

Eksterni linkovi
----------------

***Kathy Reichs*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica
* *Bones* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
*Bones* |
| --- |
| Sezone | Sezona 1 • Sezona 2 • Sezona 3 • Sezona 4 • Sezona 5 • Sezona 6 • Popis epizoda |
| Likovi | Temperance Brennan • Seeley Booth • Angela Montenegro • Zack Addy • Jack Hodgins • Camille Saroyan • Lance Sweets • *Other characters* |
| Fabule | Howard Epps • The Grave Digger • The Gormogon |
| Distribucija | Video i DVD izdanja • Ostali mediji |
| Ostalo | Kathy Reichs |
Tsurayuki; autor: Kikuchi Yōsai
*Ki no Tsurayuki*; autor: Kanō Tan'yū, 1648
*Ovo je japansko ime; porodično ime je* Ki*.*
**Ki no Tsurayuki** (紀 貫之, ***Ki no Tsurayuki***? 872 – 30. jun 945) bio je japanski pisac, pjesnik iz dvorjanin u Heian periodu.

Bio je sin Ki no Mochiyukija. Postao je *waka* pjesnik 890-ih. Godine 905. je po naređenju cara Daigoa postao jedan od četiri pjesnika zaduženih za sastavljen zbirke poezije pod naslovom *Kokin Wakashū*.

Nakon što je držao nekoliko državnih službi u Kjotu, imenovan je guvernerom provincije Tosa gdje je ostao od 930. do 935. Pretpostavlja se da je nakon toga služio kao guverner provincije Suo, s obzirom da se navodi da je u toj provinciji održavao kućne *waka* zabave (*Utaai*).

Zbog svoje waka poezije je proglašen jednim od Trideset šest besmrtnika poezije od strane Fujiwara no Kintōa. Poznat je po tome što je napisao dva predgovora za zbirku *Kokin Wakashū*; jedan na japanskom i jedan na kineskom. Prvi od njih je predstavljao esej u kome se kritizirala waka, kao i jedan od njegovih prethodnika, Ariwara no Narihira.

Osim predgovora za *Kokin Wakashū* Tsurayuki je poznat kao autor *Tosa nikki* (土佐日記, **Tosa nikki**?) (Dnevnik Tose), u kome se koristi kana. U njemu opisuje putovanje iz Kjota u Tosu oko 935.

Njegova waka je, međutim, ušla u sve kasnije pjesničke antologije, uključujući *Hyakunin Isshu* iz 13. vijeka.

Tsurayuki se spominje u znamenitom romanu *Genji Monogatari* kao waka majstor.

Eksterni linkovi
----------------

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Ki no Tsurayuki***
* e-texts of Tsurayuki's works at Aozora bunko
* A Note on the English Translation:

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 1606145856885622920249
* LCCN: n50060463
* ISNI: 0000 0001 0548 1243
* GND: 122638077
* SUDOC: 032510969
* BNF: cb12352690x (podaci)
* NDL: 00270447
* NKC: jx20120627001
* BNE: XX1330731
* CiNii: DA01068098

 |
**Kvint Fabije Piktor** (lat. *Quintus Fabius Pictor*, rođen oko 260. godine st. e. umro oko 190. st. e.) bio je jedan od prvih rimskih istoričara i verovatno prvi u nizu analista, koji pripadaju arhajskom periodu rimske književnosti. Kao pripadnik uglednog roda Fabijevaca, bio je unuk slikara (*pictor* na latinskom) Gaja Fabija Piktora. Bio je član rimskog senata i borio se protiv Gala 225. godine st. e. i protiv Kartagine u drugom punskom ratu. Nakon poraza kod Kane bio je član rimskog izaslanstva koje je 216. st. e. poslato u Delfe da traži savet proročišta. 

Fabije je krajem 3. veka st. e. napisao ***Anale*** *(Annales)* na grčkom jeziku. Smatra se pripadnikom analističke istoriografske tradicije, premda u neznatnim sačuvanim fragmentima njegovog dela nema dokaza da je zaista i pisao analistički, uprkos tome što bi na to upućivao naziv "Anali". Njegovo je delo počinjalo od dolaska Eneje u Lacij, a kao glavne izvore koristio je razne zapise koji su se čuvali u njegovoj vlastitoj porodici i u drugim važnim rimskim porodicama, te svešteničke hronike i spiskove magistrata. Prema Dionisiju Halikarnašaninu (I, 74), Fabije je osnivanje Rima datirao u "prvu godinu osme olimpijade", dakle u 747. godinu stare ere. Delo se završavalo prikazom drugoga punskog rata (do 217. st. e.), u kome je i sam učestvovao i za čije je izbijanje svu odgovornost svaljivao na Kartaginu, posebno na kartaginsku porodicu Barka kojoj su pripadali Hamilkar i Hanibal.

Izgleda da su Fabijevi podaci bili prilično pouzdani. "Anale" su kao istorijski izvor koristili Polibije, Tit Livije i Dionizije Halikarnašanin, a na latinski je bio preveden do Ciceronovog doba.
***La Pléiade*** ili ***Plejada*** je bilo ime grupe francuskih pjesnika XVI. stoljeća, koje je okupljao predvodnik Pierre de Ronsard.

Nazvali su se po grupi od sedam helenističkih pjesnika iz Aleksandrije iz III. stoljeća pne. a koji su ime preuzeli iz grčke mitologije.

Pored Ronsarda, pjesnici *Plejade* bili su: Joachim du Bellay, Pontus de Tyard, Jacques Peletier du Mans, Rémy Belleau, Jean Dorat, Jean-Antoine de Baïf, Étienne Jodelle i Jean de la Péruse. Točan sastav ove grupe nikad nije bio definiran. U svim kombinacijama se spominju samo Ronsard, du Bellay i de Baïf.

Svoj manifest ovi pjesnici su objavili 1549. pod imenom *„Obrana i ilustracija francuskog jezika"* (*Deffence et illustration de la langue françoyse*). Koristili su uglavnom poetske forme aleksandrijaca, oda, himni i soneta.

Članovi ovog društva pjesnika su cijenili klasične uzore, kao i ljepotu francuskog jezika. Na zahtjev kralja Franje I. pjesnici *Plejade* posvetili su se širenju i standardizaciji francuskog jezika.

Vidi još
--------

* Plejade (mitologija)
* Pierre de Ronsard

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85103467
* GND: 4174906-6

 |
**Lazar Udovički** (1915 — 1997), učesnik španskog građanskog rata i francuskog pokreta otpora i društveno-politički radnik SFR Jugoslavije.

Biografija
----------

Rođen je 22. marta 1915. godine u Budimpešti. Studirao je na Poljoprivrednom fakultetu u Pragu. Član Komunističke partije Jugoslavije postao je 1935. godine.

Zajedno sa grupom jugoslovenskih studenata, među kojima su bili: Ratko Pavlović Ćićko, Branko Krsmanović, Veljko Vlahović, Ivo Vejvoda, Mirko Kovačević, Marko Spahić, Ivan Turk, Lazar Latinović, Ahmet Fetahagić i drugi, januara 1937. godine, otišao je u Španiju gde se u redovima Internacionalnih brigada borio za odbranu Španske republike i protiv fašizma.

Februara 1939. godine, posle pada Barselone i poraza Španske republike, zajedno sa drugim borcima Internacionalnih brigada, odlazi u Francusku. U Francuskoj se sve do 1941. godine nalazio u koncentracionim logorima Sen Siprijen i Girs, gde su bili zatočeni borci Internacionalinh brigada, a potom se priključuje Francuskom pokretu otpora. Godine 1943. je zarobljen i do kraja rata se nalazio u u zatvorima po Francuskoj i Nemačkoj.

Posle završetka Drugog svetskog rata vratio se u Jugoslaviju i najpre radio u Kontrolnoj komisiji Autonomne Pokrajine Vojvodine, a zatim je bio generalni sekretar Vlade Narodne Republike Srbije. Potom je prešao u diplomatsku službu i radio kao - savetnik Poslanstva FNRJ u Buenos Ajresu, generalni konzul FNRJ u Milanu, savetnik Ambasade FNRJ u Brazilu, otpravnik poslova Ambasade FNRJ u Venecueli i ambasador SFRJ u Urugvaju. Bio je i republički sekretar za informacije.

Umro je 9. decembra 1997. godine u Beogradu i sahranjen je u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju. U Urugvaju je i upoznao svoju drugu suprugu Karolinu Mariju de Kopakabana Sančez de Lozada, rodjenu sestru bivšeg predsednika Bolivije. Iz tog braka ima četiri ćerke. Njegova mlađa ćerka Lenka je pozorišni reditelj i supruga je glumca Radeta Šerbedžije, a starija Kori je ekonomista i bila je ministar ekonomije i rudarstva u Vladi Srbije i guverner Narodne banke.

Nekoliko godina pred smrt napisao je knjigu sećanja „*Španija moje mladosti*".

Nosilac je većeg broja stranih i jugoslovenskih odlikovanja.

Literatura
----------

* **Jugoslovenski savremenici - Ko je ko u Jugoslaviji**. Hronometar, Beograd 1970. godina.

Vidi još
--------

* Lazar Udovički, Zapisi iz Španije
**Juliane (Liane) Haid** [ˈjuːli̯aːnə ˈli̯aːnə ˈhaɪd] (Beč, 16. augusta 1895. – Bern, 28. novembra 2000.), austrijska glumica. Često nazivana prvom filmskom zvezdom Austrije. Oličenje za *Süßes Wiener Mädel* ("Slatka bečka devojka"), tokom 1920-tih i '30-tih bila je popularna pin-up devojka. 

Rođeno ime L. H. je zapravo Juliane. Rođena je u Beču u plemenitoj bavarskoj porodici. Njena mlađa sestra Grit je takođe bila glumica. 

Hajdova se obučavala za plesačicu i pevačicu. Karijeru je počela kao balerina u pozorištu. Njeno prvo delo bio je propagandni film snimljen tokom Prvog svetskog rata: *Mit Herz und Hand fürs Vaterland* ("Srcem i rukom za otadžbinu", 1915). Prvu glavnu ulogu je imala u filmu *Lady Hamilton* (1921). Posle još jedne glavne uloge u filmu *Lucrezia Borgia* (1922) u izgledu je bio odlazak u Holivud. Ali pošto je bila udata za barona Friedricha Haymerlea, sina nekadašnjeg austrijskog premijera von Haymerlea, odbila je ponudu. 

Radila je za čuvenu firmu *Universum Film AG*. Kao školovana pevačica je lako prešla na ton-film, gde se pojavljivala u komedijama sa zvezdama kao što su Willi Forst, Bruno Kastner, Georg Alexander, Theo Lingen, i Heinz Rühmann. Prvi ton-film joj je bio *Der unsterbliche Lump*. U filmu *Das Lied ist aus* pevala je šlager *Adieu mein kleiner Gardeoffizier* (1930) koji je postao čuven. 

Sa svojim trećim mužem, švajcarskim doktorom Carlom Spycherom provela je nekoliko godina na njegovim istraživanjima u tropima. 

Iz Austrije pod nacističkom vlašću je 1942. pobegla u Švajcarsku. Od Spychera se razvela posle 30 godina braka, zatim je živela sa Pierrom, sinom iz drugog braka. Njen poslednji film je *Krug zum Grünen Kranze* (1953). Za filmska ostvarenja je 1969. nagrađena nemačkom filmskom nagradom *Filmband in Gold*. 

Lijana Hajd je u martu 1935. bila u poseti Jugoslaviji. U Novom Sadu su joj ukazali na most preko Dunava s kojeg je "godinu i po dana" ranije skočio neki mladi činovnik, navodno zbog zaljubljenosti u njen filmski lik. Glumicu je ovo potreslo, tako da je pri sledećem prelasku preko tog mosta bacila u reku kitu visibaba.

Izabrana filmografija
---------------------

* *Lady Hamilton* (1921) - prva glavna uloga
* *Lucrezia Borgia* (1922)
* *Southern Love* (1924) - britanska drama
* *Der letzte Walzer* (1927)
* *Die Csardasfürstin* (1927)
* *Das Lied ist aus* (1930)
* *Ungeküsst soll man nicht schlafen gehn* (1936)

Eksterni linkovi
----------------

* Liane Haid na IMDb
* Liane Haid na virtual-history.com
**Lidija Vukićević** (Kraljevo, 20. jul 1962) je poznata srpska glumica i političarka. Bila je narodni poslanik Srpske radikalne stranke u koju se učlanila 2004. godine.

Karijera
--------

### Gluma

Najbolje je poznata po ulozi Violete Popadić, ćerke glavnih junaka iz srpske serije *Bolji život*. Počela je da glumi i u filmovima od 1985. kada je dobila ulogu u *Žikinoj dinastiji*. Tada je imala 22 godine i glumila je atraktivnu kućnu spremačicu Liliku. Dobijala je slične uloge u filmovima istog žanra kao što su *Špijun na štiklama* (1988) i *Vampiri su među nama* (1989).

### Politika

Lidija Vukićević se 2004. godine učlanila u Srpsku radikalnu stranku i postala jedan od njenih najistaknutijih članova. 2007. godine je postala i poslanik SRS u Narodnoj skupštini Republike Srbije. Na toj poziciji je ostala do 2012. kada je skupština raspuštena, a stranka nije prešla cenzus na parlamentarnim izborima te godine.

Uloge
-----

|  |
| --- |
| **Filmografija glumice Lidije Vukićević**  |
| God. | Naziv | Uloga |
| 1980.-te |
| 1983. | Kako sam sistematski uništen od idiota | Mira |
| 1984. | Andrić i Goja |  |
| 1985. | Žikina dinastija | Lilika |
| 1985. | Neuspela mućka | Izabela |
| 1986. | Razvod na određeno vreme |  |
| 1987-1988. | Bolji život | Violeta „Viki" Popadić |
| 1987. | Lutalica | Lepa Rada |
| 1988. | Špijun na štiklama | Maja |
| 1989. | Bolji život | Violeta Popadić-Lukšić |
| 1989. | Vampiri su među nama | Andrijana |
| 1990.-te |
| 1990. | Ljubav je hleb sa devet kora |  |
| 1990-1991. | Bolji život 2 | Violeta „Viki" Popadić |
| 1996. | Doviđenja u Čikagu | Marica |
| 1999. | Nek bude što bude |  |
| 2000.-te |
| 2002. | Hotel sa 7 zvezdica |  |
| 2000.-te |
| 2020-2022. | Igra sudbine | Mileva Tankosić "Milevica" |

Spoljašnje veze
---------------

* Lidija Vukićević na sajtu IMDb

***Lidija Vukićević*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ljubo Jurčić** (Ružići, Grude, Bosna i Hercegovina, 20. 3. 1954.) je hrvatski ekonomist.

Diplomirao je na Ekonomskom fakultetu u Zagrebu i postao doktor ekonomskih znanosti.

Iako nije bio član Socijaldemokrata Hrvatske (SDP), blisko je surađivao s njima kao nestranački ekonomski stručnjak. Kao vođa SDP-ovog Savjeta za gospodarstvo i razvoj, Jurčić je formulirao SDP-ovu ekonomsku strategiju koja SDP planira provesti ako stranka osvoji slijedeće parlamentarne izbore. Bio je SDP-ov je kandidat za premijera do 30. 11. 2007. kad ga je nakon postizbornih pregovora o stvaranju koalicije zamijenio Zoran Milanović.

U junu 2009. je od strane Glavnog odbora SDP-a određen za jednog od dvojice kandidata za SDP-ove predsjedničke predizbore. Na njima je izgubio od Ive Josipovića, koji je nekoliko mjeseci kasnije kao SDP-ov kandidat pobijedio na izborima.

Godine 2011. je formalno napustio SDP izrazivši nezadovoljstvo politikom stranke, te je na izborima 2011. bez uspjeha nastupao na čelu liste nezavisnih kandidata.

Izvori
------

* Kratka biografija na službenim stranicama SDP-a Arhivirano 2007-06-09 na Wayback Machine-u

***Ljubo Jurčić*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 236164017
* GND: 171803167
* SUDOC: 181524953

 |
**Louis Félix Marie François Franchet d’Esperey** (Mostaganem, 25. svibnja 1856. - Saint-Amancet, 3. srpnja 1942.) bio je maršal Francuske i počasni (peti po redu) vojvoda srpske vojske.

Stupio je u vojničku školu 15. listopada 1874. i po završetku ove dobio je čin pješadijskog potporučnika 1. listopada 1876. u kapetana unaprijeđen je 28. listopada 1885. za pukovnika 12. srpnja 1903. brigadnog generala 23. ožujka 1908. divizijskog generala 23. ožujka 1912. za maršala Francuske 19. veljače. 1921.

Kao pješadijski časnik bio je vodnik, komandir čete i komandant bataljona u pješadiji do 1899. Za to vrijeme završio je ratnu Akademiju (1882.), i bio je u generalštabu divizije, koja je okupirala Tonkin (1886.) i u generalštabu guvernera Pariza (1889.). Zapovijedao je pukom i brigadom u pješadiji, divizijom (1912.). Član višeg ratnog Savjeta od 1920. Sudjelovao je u kolonijalnim ratovima u zapadnoj Africi, Tunisu, Alžiru. Tonkinu i Ananiu, Kini i Maroku. U prvom svjetskom ratu (10. rujna 1914. do 31. ožujka 1916) zapovijedao je francuskom armijom (5), do 29. travnja 1918. grupom armija na francuskom frontu, a od 9. lipnja 1918 do kraja rata bio je vrhovni zapovjednik savezničkih armija na Solunskom frontu. Pod njegovim zapovijedanjem izvršen je proboj Solunskog fronta, izvedeno je proganjanje njemačko-austrijsko-bugarske vojske, zaključen je ugovor o kapitulaciji bugarske vojske i oslobođena Srbija.

Bio je član Francuske akademije, na poziciji 14, u periodu 1934.-1942.


***Louis Franchet d'Espèrey*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 29658640
* LCCN: n00042043
* ISNI: 0000 0001 0883 7372
* GND: 123392055
* SELIBR: 321418
* SUDOC: 03015930X
* BNF: cb127538536 (podaci)
* NLA: 49782847
* NKC: jo2015883594
* BNE: XX1365078

 |
**Maklin Makarti** (engl. ; Saut Bend Indijana, 9. jun 1911 – 2. januar 2005) je bio američki genetičar.

Maklin Makarti je posvetio svoj život studiranju infektivnih organizama kao lekar i naučnik. On je najbolje poznat po svom učešću u otkriću kojim je pokazano da je DNK, a ne proteini, gradivni materijal gena. Otkrivanje molekularne tajne gene kapsularnog polisaharida pneumokokalnih bakterija otvorilo je put istraživanju naslednosti ne samo putem genetike, nego i putem biohemije. Time je započela era molekularne biologije. Makarti je bio najmlađi i najdugovečniji član originalnog istraživačkog tima, koji je uključivao i Osvalda Ejverija i Kolina Maklauda. On je umro 2. januara 2005.

Literatura
----------

* Lederberg J, Gotschlich EC (2005) A Path to Discovery: The Career of Maclyn McCarty. PLoS Biol 3(10): e341 DOI:10.1371/journal.pbio.0030341

Spoljašnje veze
---------------

* Čitulja u *Njujork Tajmsu*
* Maklin Makarti

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 45696456
* LCCN: n84042649
* ISNI: 0000 0001 1026 0314
* GND: 1089861230
* SUDOC: 083159576
* BIBSYS: 90065867
* BNE: XX1017347

 |
Potpis Mahmud-paše
**Mahmud-paša Anđelović** (turski: ; Novo Brdo, cca. 1420 – Carigrad, 18. VIII. 1474) je bio osmanlijski državnik, pjesnik i mecena. Poznat i pod imenima Adni, Abogović ili Opuković. Uz ime mu je dodan počasni naziv *Veli* (svetac) koji se daje samo velikim šeicima. Bio je veliki vezir i bliski suradnik sultana Mehmeda II.

Biografija
----------

Rođen je u kršćanskoj porodici na području današnje Srbije, a prema raznim izvorima je bio hrvatskog, bosanskog, srpskog ili grčkog porijekla. Moguće mjesto rođenja je Novo Brdo na Kosovu ili možda neko selo u blizini Kruševca. Kao dječak je zarobljen od Turaka i preobraćen na islam (devşirme). Na osmanskom dvoru je se obrazovao zajedno s princom Mehmedom (ili u Jedrenu), koji ga je veoma volio i cijenio i radi čega ga je uzeo u svoju pratnju. Mahmud je pak brzo je napredovao.

Sudjelovao je u osvajanju Carigrada (maj 1453.), Srbije i Bosne.

Služio je kao rumelijski beglerbeg, a od 1456. do 1468. te od 1472. je služio kao veliki vezir (1455–66, 1472–73).

Sagradio je džamije i medrese u Istanbulu (*Mahmutpaşa Camii* 1464.), Sofiji i Haskovu.

Pao je u nemilost 1468. godine u dvorskoj spletki vezanoj za dinastiju Karamanida. Smaknut je urotom i zatočen u tamnici Jedikule gdje je po nekim izvorima počinio samoubojstvo a po drugim udavljen od dželata princa Mustafe.

Pokopan je kod svoje džamije (Mahmudpašina džamija) u posebnome turbetu.

Književni rad
-------------

Mahmud-paša je napisao nekoliko književnih djela na perzijskom i turskom jeziku sa književnim pseudonimom » Adni « što u prijevodu znači dženetski ili rajski (tur. *Aden bahçesi* tj. Edenski vrt). Njegov Divan uključuje 45 gazala i 21 mofrada na perzijskom, neka prilično uspješna prizora na gazalima Zahira Faryabija i Hafiza. Također je napisao niz službenih pisama na perzijskom jeziku.

Bibliografija
-------------

* Finkel, Caroline (2006). *Osman's Dream: The Story of the Ottoman Empire 1300–1923*. London: John Murray. ISBN 978-0-7195-6112-2.
* Stavrides, Théoharis (2001). *The Sultan of vezirs: the life and times of the Ottoman Grand Vezir Mahmud Pasha Angelovic (1453–1474)*. Brill. ISBN 9789004121065.

Izvori
------

1. ↑  Inače prvi turski biografi nisu točno razlikovali podrijetla, nego su imali opći pojam : čovjek ne-musliman i/ili kršćanin iz Rumelije negdje prema Hrvatskoj, Bosni, Srbiji, itd. Kasnije su ta obilježja postala preciznija.
2. 1 2 3 4 5  () Yazici, Tahsin (1983). „Encyclopædia Iranica, I/5, p. 470 : ʿADNĪ, MAḤMŪD PĀŠĀ". Pristupljeno 06. 06. 2021.

Vanjske poveznice
-----------------

* Mahmud Paša Abogović Arhivirano 2010-06-04 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Zağanos Pasha**  |  **Veliki vezir** 1456–1468 | Slijedi: **Rum Mehmed Pasha**  |
| Prethodi: **Ishak Pasha**  |  **Veliki vezir** 1472–1474 | Slijedi: **Gedik Ahmed Pasha**  |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 56533834
* LCCN: nr99030608
* ISNI: 0000 0000 7865 6908
* GND: 123281571
* SUDOC: 077178254
* BNF: cb14520218m (podaci)

 |
**Mario Valentić** (Sisak, 31. kolovoza 1980.), hrvatski filmski glumac

Biografija
----------

Mario Valentić je mladi glumac , rođen 31. kolovoza 1980. u Sisku. Po struci je profesor kineziologije. Od tinejdžerskih dana počeo se baviti manekenstvom, te je postao Mister turizma 2002. a samo godinu dana kasnije postaje Mister Hrvatske 2003. uz tadašnju Missicu Aleksandru Grdić. Nakon toga, 2004. otvaraju mu se putevi televizijskog ekrana, te dobiva ulogu šarmantnog gada, Borne Novaka u prvoj hrvatskoj dugotrajnoj sapunici, "Zabranjena ljubav". 2008. godine pala je zadnja klapa na snimanju "Zabranjene" i Mario trenutno nastupa u zabavno-humorističnoj emisiji Nove TV "Nad lipom 35". Početkom 11. mjeseca nastupati će u trećoj sezoni HRT-ove zabavne emisije "Ples sa zvijezdama".

Privatni život
--------------

Mario je također pobornik zdravog života, te je licencirani instruktor Basic Mat Pilatesa. Dana 16. kolovoza 2007. g. oženio se voditeljicom Mirnom Maras .

Televizijske uloge
------------------

* "Ples sa zvijezdama" kao Mario Valentić (2008.)
* "Nad lipom 35" kao Luigi Kenjalo (2008.-danas)
* "Bibin svijet" kao kupac u Martinovom dućanu (2008.)
* "Zauvijek susjedi" kao Valent (2008.)
* "Zabranjena ljubav" kao Borna Novak (2004.-2008.)
* "Villa Maria" kao Igor (2004.)

Filmske uloge
-------------

* "U tišini" kao Erik (2006.)

Izvori
------

1. ↑  "Tajno vjenčanje Marija Valentića i Mirne Maras Arhivirano 2007-12-28 na Wayback Machine-u, 24 sata, 17. kolovoza 2007.

Vanjske veze
------------

* Službena stranica
**Donatien Alphonse François, markiz de Sade**
**Donatien Alphonse François, markiz de Sade** (Pariz, 2. juni 1740. - Charenton pokraj Pariza, 2. decembar 1814.) bio je francuski književnik.

Bio je konjanički oficir u Sedmogodišnjem ratu. Proveo je 27 godina u zatvorima, a na kraju u ludnici zbog raznih delikata. U svojim djelima je opisivao mračne porive za psihičkim i fizičkim mučenjem: od čovjekova prava na "apsolutni egoizam" i naslađivanje u tuđim mukama pa do ubistva iz spolnog užitka. Mišljenja o njegovu opusu su podijeljena: za jedne je patološki pornograf, slavitelj nastranosti, bludnik i cinik uvjeren u apsolutni trijumf zla, za druge je pak tragična ličnost u neprestanom sukobu s društvom, rušitelj važečih normi i negator tradicije. Po njemu je dobila ime seksualna anomalija danas poznata kao sadizam.

Djela
-----

* "Justine ili nesreće vrline"
* "Nova Justine"
* "120 dana Sodome ili Škola razuzdanosti"
* "Filozofija u budoaru"
* "Razgovor između suđenika i samrtnika"

Eksterni linkovi
----------------

***Marquis de Sade*** na Wikimedijinoj ostavi

* Marquis de Sade ((fr))

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 56615966
* LCCN: n80005109
* ISNI: 0000 0000 8496 1458
* GND: 118604759
* SELIBR: 173494
* SUDOC: 027342468
* BNF: cb11923243t (podaci)
* BIBSYS: 90346504
* ULAN: 500208066
* MusicBrainz: 2df4165a-731c-4433-a7c2-c965d0035a1e
* NLA: 36035639
* NDL: 00455118
* NKC: jn20000700419
* RSL: 000083803
* BNE: XX988739
* CiNii: DA01344887
* CONOR.SI: 10355043
* NSK: 000011866

 |
**Marko Culej** (Repno kraj Belca, 19. siječnja 1938. - Varaždin, 19. kolovoza 2006.) - katolički svećenik, prvi varaždinski biskup

Životopis
---------

Rodio se 1938. u selu Repnu kraj Belca u Hrvatskom zagorju. Odrastao je u obitelji s šestero djece. Njegova sestra Greta postala je časna sestra milosrdnica. Četiri razreda osnovne završio je u Belcu. Bio je ministrant u prekrasnoj crkvi sv. Marije Snježne. Završio je sjemenište u Zagrebu. Po završetku studija na Katoličko-bogoslovnom fakultetu u Zagrebu, zaređen je za svećenika 1964. Mladu misu služio je u Belcu. Bio je kapelan u Samoboru i Desiniću. Župnik u Desiniću bio je od 1965. do 1981. Obnovio je crkvene objekte, doveo časne sestre dominikanke. Jedanaest njegovih župljanja postali su svećenici. Bio je dekan Taborskog dekanata i delegat u Svećeničkom vijeću Zagrebačke nadbiskupije od 1970. do 1977.

Nadbiskup Franjo Kuharić, imenovao ga je 1981. vicerektorom u Bogoslovnom sjemeništu u Zagrebu, a 1986. kanonikom Prvostolnog kaptola u Zagrebu i voditeljem Centra za duhovna zvanja u Zagrebačkoj nadbiskupiji te 1987. arhiđakonom Vrbovečkog arhiđakonata.
Papa Ivan Pavao II. imenovao ga je 7. siječnja 1992. pomoćnim zagrebačkim biskupom, a 22. veljače 1992. zaređen je za biskupa u zagrebačkoj katedrali. Prvi je biskup zaređen u samostalnoj Hrvatskoj. Bio je rektor Bogoslovnog sjemeništa u Zagrebu 1992./'93. Kardinal Kuharić imenovao ga je 18. kolovoza 1993. generalnim vikarom. Bio je predsjednik crkvenog Odbora za pripremu posjeta pape Ivana Pavla II. 1994. godine.

Kada je osnovana Varaždinska biskupija 5. srpnja 1997. papa ga je imenovao prvim varaždinskim biskupom. Geslo mu je bilo „Život i mir". U Hrvatskoj biskupskoj konferenciji (HBK), bio je predsjednik Vijeća za ustanove posvećenog života, i udruge apostolskog života. predsjednik Odbora za sredstva javnog priopćavanja HBK-a te Komisije „Justitia et Pax", predsjednik Odbora HBK za pastoral Roma, predsjednik Odbora HBK za pastoral osoba lišenih slobode. Bio je i predsjednik Hrvatskog ogranka Svjetske konferencije religija za mir (WCRP). Umro je u Varaždinu 19. kolovoza 2006.

Izvori
------

* 

1. ↑

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Varaždinska biskupija** | Nasljednik: |
| **osnovana biskupija** | **Josip Mrzljak (2007. - )** |
**Mate Hraste** (Brusje na Hvaru, 25. siječnja 1897. - Zagreb, 29. studenog 1970.) hrvatski jezikoslovac, sveučilišni profesor i akademik.

Životopis
---------

Mate Hraste pohađa gimnaziju u Splitu i Dubrovnik, na Filozofskom fakultetu u Zagrebu diplomirao je 1923. godine grupu za hrvatski ili srpski jezik i jugoslavenske književnosti. Posvetio se proučavanju hrvatskih dijalekata (prvenstveno čakavskog) i povijesti jezika, 1938. godine u Beogradu postaje doktor lingvistike analizom govora žitelja otoka Brača. Radio je kao srednjoškolski profesor u Srijemskoj Mitrovici, Sisku i Petrinji, 1946. godine postaje docent na Katedri za hrvatski ili srpski jezik na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Jedan je od potpisnika Novosadskog dogovora o zajedničkom srpskohrvatskom jeziku 1954. godine. Od 1955. godine do umirovljenja 1965. redovni je profesor na katedri. Akademik JAZU (danas HAZU) od 1961. godine.

Nagrade
-------

Godine 1970. dobio je nagradu "Božidar Adžija" za životno djelo.

Nepotpun popis djela
--------------------

* "Osobine govora otoka Šolte, Čiova, Drvenika i susjedne obale", Zagreb, 1947.
* "Gramatika hrvatskosrpskoga jezika" (suautori Ivan Brabec, Sreten Živković), Zagreb, 1952.
* "Antroponimija i toponimija općine hvarske", Zagreb, 1956.
* "Govor otoka Suska" (suautori J. Hamm, P. Guberina), Zagreb, 1956.
* "O kraju postanka bugarštica na osnovu analize njihova jezika", Krakow, 1961.
* "Čakavisch-Deutsches Lexicon" (suautor Petar Šimunović, redakcija Reinhold Olesch) Koln-Wien (Teil 1 - 1979. Teil 2 - 1981. Teil 1 1983.)

Izvori
------

* Ljudevit Jonke Slovo, broj 20, 1970.
**Mazaris** (grč. Μάζαρις, 14–15. vek) bio je vizantijski pisac, o kome se zna samo to da je autor jedne satire u rukopisima naslovljene ***Mazarisov put u Had***. Njegov identitet i lično ime ostaju nam nepoznati, premda je bilo mnogo pokušaja da ga se poistoveti s nekoliko poznatih istorijskih ličnosti istoga imena, od kojih je jedan Manojlo Mazaris, koji je sastavljao himne i zauzimao položaj solunskog protonotarija, a drugi Maksim Mazaris, koji je bio monah i autor jednog spisa o gramatičkim pravilima. Prema jednoj drugoj hipotezi, međutim, i ova dva imena zapravo se odnose na jednu istu osobu. Zbog ove nepoznanice, autor *Puta u Had* naziva se jednostavno "Mazaris", za šta se pretpostavlja da je njegovo prezime.

*Mazarisov put u Had* je verovatno najgora imitacija Lukijana za koju se zna, i ujedno najniži domet ove vrste vizantijske književnosti. U ovom se pamfletu razotkrivaju i osuđuju intrige čija je pozornica bio dvor Manojla II Paleologa i upozorava car na podlost stanovnika Peloponeza. Pisac tog pamfleta priča kako ga u paklu dočekuje retor i carski sekretar Manojlo Holobol, kome on prenosi sve novosti sa dvora. Njegov sagovornik mu savetuje da se vrati na zemlju i da se povuče na Peloponez, gde – on to kaže ironično – nije teško steći bogatstvo. Mazaris je taj pamflet pun mržnje, u kome su i najveće ličnosti okaljane blatom, poslao caru u vreme kada je Manojlo II napuštao Peloponez posle jedne inspekcije.

Veruje se da je *Mazarisov put u Had* napisan između januara 1414. i oktobra 1415. godine. Delo sadrži elemente društvene satire uperene protiv vladajuće vizantijske elite, ali donosi i informacije o nižim društvenim slojevim na Peloponezu, uključujući i napomene o različitim etničkim grupama koje su tamo živele. U jednom fiktivnom pismu Mazaris navodi "Lakedemonjane, Italijane, Peloponežane, Slovene, Ilire, Egipćane i Jevreje" kao stanovnike oblasti oko Mistre. Zatim se svaka od ovih grupa opisuje (uglavno negativnim) etničkim stereotipima. Od njih se "Lakedemonjani" lako prepoznaju kao Cakonjani, "Italijani" kao pripadnici različitih grupa doseljenog zapadnoevropskog stanovništva, posebno mletačkog i đenovskog, "Peloponežani" kao Grci, "Iliri" kao Albanci, a "Egipćani" kao Romi.

Izvori
------

1. ↑  Romano, *La satira bizantina*, quoting E. Trapp, *Prosopogr. Lex.*
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2006-05-11. Pristupljeno 2007-04-13.

Literatura
----------

* Mazaris: *Mazaris' Journey to Hades: or, Interviews with dead men about certain officials of the imperial court.* Greek text with translation, notes, introduction and index. (Seminar Classics 609). Buffalo NY: Dept. of Classics, State University of New York at Buffalo, 1975.
* R. Romano (ed.): *La satira bizantina dei secoli XI-XV.* Turino: Unione Tipografica, 1999
* E. Trapp: *Prosopographisches Lexikon der Palaiologenzeit.* Vienna, 1985.

Eksterni linkovi
----------------

* Byzantine Sources in Translation Arhivirano 2007-04-18 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 250833588
* ISNI: 0000 0003 7127 5880
* GND: 100953638
* BNF: cb16602508n (podaci)
* BNE: XX1209617

 |
**Mia May** (2. jun 1884 – 28. novembar 1980) bila je austrijska glumica, poznata kao jedna od prvih diva njemačke kinematografije. Rodila se u Beču pod imenom Hermine Pfleger, gdje je počela glumiti u teatru dobi od pet godina, te postala jedna od najpopularnijih dječjih glumaca. Godine 1902. se udala za kazališnog režisera Joea Maya, kome je rodila kćer Evu, koja će također postati popularna dječja glumica. Godine 1910. se vratila na pozornice, a od 1912. je počela nastupati u nijemim filmovima koje je režirao njen muž. Vrhunac popularnosti je imala početkom 1920-ih. Karijeru joj je prekinulo tragično samoubistvo kćeri, nakon čega se povukla iz javnosti. Nakon dolaska nacista na vlast 1933. je zajedno s mužem otišla u SAD gdje je provela ostatak života.

Izabrana filmografija
---------------------

* *Die geheimnisvolle Villa* (1914)
* *Das wandernde Bild* (1920)
* *The Indian Tomb* (1921)

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Mia May na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 29082856
* LCCN: no00084881
* ISNI: 0000 0003 6847 2381
* GND: 116859016

 |
**Majkl Mišel** (engl. ; rođena 30. avgusta 1966. u Evansvilu, Indijana) je američka filmska i televizijska glumica. Starija je od dve ćerke. Njen otac, Džeri, koji je belac, je preduzetnik, dok je njena majka, Tereza, koja je crna, korporacijski menadžer. U srednjoj školi, Majkl je igrala odbojku i košarku i bavila se trčanjem.

Pojavljivala se u muzičkim spotovima, od kojih su neki od R&B pevača Fredija Džeksona.

Poznata je po svojoj ulozi doktorke Kleo Finč u televizijskoj seriji *Urgentni centar*, kao i detektiva Rene Šepard u poslednjoj sezoni serije *Odeljenje za ubistva*. Takođe je igrala glavnu ulogu i televizijskoj seriji kratkog veka *Kevin Hill*, kao i sporednu ulogu u seriji *New York Undercover*. Mišel je igrala ulogu Veronike Porše Ali u filmu *Ali* iz 2001. godine. Pojavila se i u epizodi serije *Red i zakon: odeljenje za žrtve*, koja je prikazana početkom 2007. godine. Pojavila se i u dve epizode četvrte sezone serije *Doktor Haus*, kao doktorka koja je ranije radila za Ciju

21. decembra 2004. godine rodila je sina Dž. Brandona.

Eksterni linkovi
----------------

* Majkl Mišel na sajtu IMDb
* NBC-jev sajt o *Urgentom centru*
* Zvanični sajt *Urgentnog centra* Arhivirano 2007-02-24 na Wayback Machine-u od Warner Bros.
***That Hagen Girl*** (sh. *Ta Hagenova djevojka*) je američki crno-bijeli igrani film snimljen 1947. u režiji Petera Godfreya. Po žanru je drama i temelji se na romanu Edith Kneipple Roberts. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Shirley Temple, je tinejdžerka Mary Hagen koja živi u malom gradu i čiji žitelji vjeruju kako je nezakonito dijete Toma Batesa (čiji lik tumači Ronald Reagan) koji se odselio i postao uspješni advokat. Radnja prikazuje komplikacije koje nastanu kada se Bates vrati u grad, a Mary u njega zaljubi. Mlada kanadska glumica Lois Maxwell, koja je u filmu tumačila lik Maryne učiteljice i Batesove prijateljice, dobila je Zlatni globus za najbolju novu glumicu. Usprkos toga, film je doživio izuzetno loše kritike, a 1978. godine je ušao u izbor *Pedeset najgorih filmova svih vremena* u istoimenoj knjizi Michaela Medveda. Decenijama se uopće nije prikazivao na televiziji, a što se tumačilo političkim uticajem Reagana koji je kasnije priznao kako *That Hagen Girl* smatra najgorim filmom u svojoj karijeri.

Uloge
-----

* Shirley Temple ... Mary Hagen
* Ronald Reagan ... Tom Bates
* Rory Calhoun ... Ken Freneau
* Conrad Janis ... Dewey Koons
* Lois Maxwell ... Julia Kane
* Dorothy Peterson ... Minta Hagen
* Charles Kemper ... Jim Hagen
* Penny Edwards ... Christine Delaney
* Jean Porter ... Sharon Bailey
* Harry Davenport ... Sudac A. Merrivale
* Nella Walker ... Molly Freneau
* Winifred Harris ... Selma Delaney
* Moroni Olsen ... Trenton Gateley
* Frank Conroy ... Dr. Stone
* Kathryn Card ... Miss Grover

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***That Hagen Girl*** na Wikimedijinoj ostavi

* *That Hagen Girl* na sajtu IMDb
* *That Hagen Girl* na filmskoj bazi podataka TCM
* *That Hagen Girl* na AllMovie-u ()
* *That Hagen Girl* at Rotten Tomatoes
***Bwana Devil*** (sh. *Bwana vrag*) je američki pustolovni film snimljen 1952. u režiji Archa Obolera, poznat kao prvi cjelovečernji 3D film u boji, odnosno kao pokretač kratkotrajnog trenda snimanja 3D filmova u Hollywoodu 1950-ih.

Radnja filma je inspirirana stvarnim događajima vezanim uz tzv. Tsavoanske ljudoždere, opisanim u knjizi britanskog oficira i inženjera Jamesa Henryja Pattersona. Fiktivni protagonisti, koje glume Robert Stack i Nigel Bruce, su voditelji projekta izgradnje pruge u Britanskoj Istočnoj Africi na početku 20. vijeka, a koji se suočavaju sa napadima lavova koji love, ubijaju i proždiru radnike.

*Bwana Devil* je nastao u vrijeme kada se Hollywood prvi put suočio sa dramatičnim brojem gledatelja u kino-dvoranama, koji su se sve više okretali novom mediju televizije. To je brojne studije tjeralo da razvijaju nove tehnologije kako bi pružili kvalitetniju ili "egzotičniju" sliku i sadržaje. Bivši scenarist Milton Gunzburg je sa svojim bratom Julianom razvio sistem 3D filmova pod imenom Natural Vision, ali njegovi pokušaji da ga proda velikim studijima nisu imali uspjeha; na kraju su ga uspjeli prodati nezavisnom producentu Archu Oboleru, koji je film snimio relativno brzo koristeći Paramountov filmski ranč koji je "glumio" Afriku.

Nakon premijere je kritika pokopala film, ali je publika bila oduševljena novom tehnologijom, te je dalju distribuciju otkupio studio United Artists. Već sljedeće godine su se vodeći hollywoodski studiji počeli masovno snimati 3D filmove.

Godine 1996. je o istim događajima snimljen film *Ghost and the Darkness* koji se daleko vjernije drži Pattersonovog predloška, odnosno historijskih podataka.

Uloge
-----

| Uloga | Glumac |
| --- | --- |
| *Jack Hayward* | Robert Stack |
| *Dr. Angus Ross* | Nigel Bruce |
| *Alice Hayward* | Barbara Britton |
| *Major Parkhurst* | Ramsay Hill |
| *Komesar* | Paul McVey |

Izvori
------

1. 1 2  NEW OBOLER FILM TO OPEN TUESDAY: '1 PLUS 1' IS THE WRITER'S FIRST MOVIE IN NINE YEARS
By HOWARD THOMPSON. New York Times (1923–Current file) [New York, N.Y] 04 Nov 1961: 14.

Vanjske veze
------------

* *Bwana Devil* na sajtu IMDb
* *Bwana Devil* na AllMovie-u ()
*Za ostala značenja, vidi Caged (razvrstavanje).*

***Caged*** (sh. *U kavezu*) je američki crno-bijeli film snimljen 1950. godine u režiji Johna Cromwella, poznat kao jedno od najuticajnijih ostvarenja zatvorskog žanra. Protagonistica filma, čiji lik tumači Eleanor Parker, je tinejdžerica čiji je suprug poginuo pri pokušaju oružane pljačke, a ona sama kao pomagač osuđena na višegodišnju zatvorsku kaznu. Radnja prikazuje kako se tokom njenog održavanja, okružena ciničnim zatvorenicama i izložena brutalnom zlostavljanju od strane sadističke čuvarice, čiji lik tumači Hope Emerson, transformira u okorjelu kriminalku. *Caged* je nastao u produkciji studija Warner Bros. te se naslanjao na njegovu tradiciju socijalne angažiranosti u prikazu kriminala, pa je scenario tako jasno ukazivao kako je za pretvaranje protagonistice u zlikovku odgovorno društvo, oličeno u licemjernoj porodici i korumpiranoj birokraciji. Sa druge strane se također isticao beskompromisno tmurnim stavom, odnosno izostankom za dotadašnja ostvarenja takvog tipa obaveznog hepi enda. Originalno je bio zamišljen za Bette Davis i Joan Crawford, ali je Davis odbila ulogu, navodno izjavivši da ne želi glumiti u "lezbijskom filmu". Umjesto njih je uskočila mlada Parker, kojoj je uloga Marie Ellen postala jedna od najpoznatijih i najuspješnijih u karijeri; za nju je nominirana za Oscara, a osvojila je i Kup Volpi na venecijanskoj Mostri. *Caged* je poznat i kao jedan od prvih važnijih hollywoodskih filmova s radnjom smještenom u ženski zatvor, te su njegovi likovi i radnja kasnijnih decenija poslužili kao model i uzor autorima eksploatacijskog žanra "žene u zatvoru".

Uloge
-----

|  |  |
| --- | --- |
| * Eleanor Parker - Marie Allen
* Agnes Moorehead - Ruth Benton
* Ellen Corby - Emma Barber
* Hope Emerson - Evelyn Harper
* Betty Garde - Kitty Stark
* Sheila MacRae - Helen
 | * Jan Sterling - Jeta Kovsky alias "Smoochie"
* Lee Patrick - Elvira Powell
* Jane Darwell - Upravnica odjela samica
* Gertrude W. Hoffmann - Millie
* Olive Deering - June Roberts
* Gertrude Michael - Georgia Harrison
 |

Vanjske veze
------------

* *Caged* u katalogu Američkog filmskog instituta
* *Caged* na sajtu IMDb
* *Caged* na AllRovi-u
* *Caged* na filmskoj bazi podataka TCM
* *Caged* film trailer na YouTube

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao John Cromwell |
| --- |
| 1920-e | 
* *Close Harmony* (1929)
* *The Dance of Life* (1929)

 |
| 1930-e | 
* *Street of Chance* (1930)
* *Tom Sawyer* (1930)
* *Double Harness* (1933)
* *Ann Vickers* (1933)
* *Spitfire* (1934)
* *This Man Is Mine* (1934)
* *Of Human Bondage* (1934)
* *I Dream Too Much* (1935)
* *Little Lord Fauntleroy* (1936)
* *Banjo on My Knee* (1936)
* *The Prisoner of Zenda* (1937)
* *Algiers* (1938)
* *Made for Each Other* (1939)
* *In Name Only* (1939)

 |
| 1940-e | 
* *Abe Lincoln in Illinois* (1940)
* *So Ends Our Night* (1941)
* *Son of Fury: The Story of Benjamin Blake* (1942)
* *Since You Went Away* (1944)
* *The Enchanted Cottage* (1945)
* *Anna and the King of Siam* (1946)
* *Dead Reckoning* (1947)
* *Night Song* (1947)

 |
| 1950-e | 
* *Caged* (1950)
* *The Racket* (1951)
* *The Goddess* (1958)

 |
Ovo je članak o kanadskom nijemom filmu iz 1928. godine.  Za britanski film od koga je nastala popularna serija, vidi Carry On Sergeant.  

***Carry on, Sergeant!*** (sh. *Nastavite, naredniče!*) je kanadski nijemi ratni film snimljen 1928. godine u režiji Brucea Bairnsfathera. Radnja prati doživljaje grupe prijatelja koji se za vrijeme Prvog svjetskog rata prijavljuju u vojsku i odlaze u Francusku gdje će se jedan od njih oženiti za lokalnu konobaricu. Carry on, Sergeant! je predstavljao jedan od prvih cjelovečernjih filmova u historiji kanadske kinematografije. Iako je bila riječ o izuzetno skupom i ambicioznom ostvarenju, koga su, između ostalih, podržali bivši premijer Arthur Meighen i budući premijer R. B. Bennett, dugo vremena je bio gotovo potpuno zaboravljen te se smatrao izgubljenim sve dok Gordon Sparling, Bairnsfatherov pomoćnik, nije jednu od kopija predao kanadskoj Nacionalnoj arhivi.

Izvori
------

1. ↑  *Censored! Only in Canada* by Malcolm Dean, Virgo Press, 1981.

Vanjske veze
------------

* *Carry on, Sergeant!* na sajtu IMDb
* *Carry on, Sergeant!* na AllMovie-u ()
**Chad Allen** (rođen kao Chad Allen Lazzari, 5. juna, 1974. u Cerritosu) američki je glumac, koji nastupa još od detinjstva. Kao tinejdžer je glumio u seriji *Dr. Quinn: Medicine Woman*.

Godine 1996. kada je imao svega 21 godinu, američki tabliod *The Globe* ga je outovao objavljujući fotografiju na kojoj se Allen ljubi sa nekim muškarcem na žurci. Fotografiju je tabloidu prodao njegov tadašnji momak. Od tada Allen je počeo da se bavi i LGBT aktivizmom uporedo sa glumom i produkcijom.

Allen glumi gej detektiva Donalda Stracheya u serijalu filmova snimljenih po romanima Richarda Stevensona. Allen je izjavljivao da je ovo prvi gej lik koga je Allen igrao na ekranu, mada je igrao gej likove u pozorištu.

Godine 2006. glumio je Natea Sainta, hrišćanskog miosionara u dokudrami *End of the Spear*, što je izazvalo reakcije nekih ultra-hrišćanskih grupa, koje su smatrale da nije dostojno tu ulogu dati otvoreno gej glumcu.

Iste godine Allen se pojavio na CNN-u u emisiji *Larry King Live*, gde je dao svoje viđenje debate o istopolnim brakovima.

2008. godine glumi u predstavi o životu Tallulah Bankhead, pored Valerie Harper u Pasadeni. Takođe, pojavljuje se u tri epizode serije *General Hospital: Night Shift*, gde glumi momka koji se sviđa dr. Kyleu Julianu.

Allen ima sestru bliznakinju, Charity.

Uloge
-----

| Godina | Naslov | Uloga | Napomene i nagrade |
| --- | --- | --- | --- |
| 1981 | *Simon & Simon* | dečak |  |
| 1985 | *Not My Kid* | Bobby |  |
| 1985 | *The Bad Seed* | Mark Daigler |  |
| 1986 | *Happy New Year, Charlie Brown!* (glas) | Charlie Brown |  |
| 1990 | *Star Trek: The Next Generation* | Jono |  |
| 1993 | *In the Heat of the Night* | Matt Skinner |  |
| 1993-1997 | *Dr. Quinn, Medicine Woman* | Matthew Cooper |  |
| 1999, 2004 | *NYPD Blue* | Kyle Tanner, Tommy Ibarra |  |
| 2005 | *Third Man Out* | Donald Strachey |  |
| 2005 | *End of the Spear* | Nate Saint/Steve Saint |  |
| 2006 | *Shock to the System* | Donald Strachey |  |
| 2007 | *Save Me* | Mark |  |
| 2008 | *On the Other Hand, Death* | Donald Strachey |  |
| 2008 | *Ice Blues* | Donald Strachey |  |

Izvori
------

1. ↑  "Chad Allen: His own story." *The Advocate* 9 October 2001.
2. ↑  Chawla, Sarika. "True Detective." *IN Los Angeles Magazine*. Arhivirano 2008-07-03 na Wayback Machine-u Pristupljeno 20. aprila 2008.

Vanjske veze
------------

* Chad Allen na sajtu IMDb
* Chad Allen na Allmovieu
**Chatsworthska glava** (engleski: ) je naziv za brončanu glavu koja datira od oko 460. pne.. Izvorno je bila dio veće statue, za koju se (na temelju kose do ramena) pretpostavlja da je prikazivala boga Apolona. Smatra se kako je statua bila izrađena od više naknadno spojenih dijelova. Pretpostavlja se da je jedan od njih i noga koja se danas čuva u Louvreu.

Pronađena je kraj Tamassosa na Cipru godine 1836. a nabavio ju je 6. vojvoda od Devonshira u Smirni od H.P. Borrella godine 1838. On i njegovi nasljednici su je smjestili u Chatsworth House po kojoj je dobila ime. Sredinom 1930-ih je posuđena Fitzwilliam Museumu, da bi je 11. vojvoda poklonio Britanskom muzeju.

Literatura
----------

* D.E.L. Haynes, The technique of Greek Bronze (Mainz am Rhein, 1992)
* C.C. Mattusch, Greek Bronze statuary (Cornell University Press, 1988)
* L. Burn, The British Museum book of G-1, revised edition (London, The British Museum Press, 1999)

Eksterni linkovi
----------------

* British Museum
* A. J. B. Wace, 'The Chatsworth Head', *The Journal of Hellenic Studies*, Vol. 58, Part 1 (1938), str. 90-95
***Chronique d'un été*** (sh. *Kronika jednog ljeta*) je francuski crno-bijeli cjelovečernji dokumentarni film snimljen u režiji Jeana Roucha i Edgara Morina, poznat kao jedno od najznačajnijih ostvarenja žanra, odnosno pokreta cinéma vérité. Film započinje diskusijom samih autora o tome da li je na filmu uopće moguće na vjerodostojan i autentičan način zabilježiti stvarni život, a potom slijedi niz intervjua sa slučajno odabranim prolaznicima na pariškim ulicama snimljenim u ljeto 1960. godine koje se pita "jeste li sretni", a potom se raspravlja o raznim temama kao što su radnička prava, rasizam i sl. Autori potom nastoje kroz kratke igrane segmente rekonstruirati njihove životne priče, da bi na kraju same učesnike pozvali da komentiraju tada snimke još nedovršenog filma. *Chronique d'un été* je važan za historiju filma i zbog tehničkih inovacija, s obzirom da su prilikom snimanja, uz kamere sa filmom od 16 mm prvi put korišteni i minijaturni magnetofoni sa ugrađenim tranzistorima, a što je značajno olakšalo kretanje filmske ekipe i njen rad na terenu.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Chronique d'un été* na sajtu IMDb
* Réflexions sur *Chronique d'un été*