recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostale upotrebe, v. Svadba (razvrstavanje).*

**Svadba** je jugoslovenski film snimljen 1973. godine u režiji Radomira Šaranovića. Scenario je zasnovan na istoimenom romanu Mihaila Lalića iz 1950.

Radnja
------

Radnja se odvija 1943. godine. Četnici zajedno sa Italijanima vode borbe protiv komunista. Četnički odredi pod komandom majora Pavla Đurišića (Limsko-sandžački odredi) su u Kolašinu. U ovom gradu nalazi se zatvor za zarobljene komuniste-partizane. Major Đurišić otkazuje poslušnost Vrhovnoj Komandi JV aprila iste godine i nastavlja borbu protiv komunista zajedno sa Nemcima. Međutim, Nemci pokreću operaciju "Švarc" protiv četnika. Major Đurišić sačekuje Nemce u Kolašinu, računajući na savezništvo. Oni bez borbe zauzimaju grad i razoružavaju četnike.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Dragomir Bojanić Gidra | Tadija Čemerkić |
| Mihailo Janketić | Duško Tomerić |
| Vladimir Popović | Mišo Vuković |
| Zurab Kapianidze | Jošo Marković |
| Veljko Mandić | Pavle Đurišić |
| Milo Miranović | Četnički kapetan |

Nagrade
-------

Dragomir Bojanić Gidra je za ulogu partizana Tadije Čemerkića na Filmskom festivalu u Puli 1974. nagrađen Zlatnom arenom za najboljeg glumca.

Spoljašnje veze
---------------

* *Svadba* na IMDb-u ()
* Profil na portalu Kinopoisk ()
**Sjeverni Mahavavi** zvan i samo **Mahavavi** je rijeka na sjeverozapadu Madagaskara duga 160 km, iz Sliva Masiva Tsaratanana.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Sjeverni Mahavavi* izvire na zapadnim obroncima planine Andohanisambirano (2 501 m) u Masivu Tsaratanana, na nadmorskoj visini od 2 200 m. 
Od izvora rijeka teče u pravcu sjevera do kanjona Andranomafana, gdje ima brojne vodopade, jer se u svega 4 kilometara spusti za 100 metara. I nakon tog velikog pada, *Mahavavi* se nastavlja obrušavati u obalnu dolinu, jer se za slijedećih 60 km spusti od 1 900 metara na svega 200 metara nadmorske visine. 
Po spuštanju u obalnu ravnicu *Mahavavi* mijenja karakter, ima široko korito i usporava tok. Na tridesetak kilometara prije grada Ambilobe ima spektakularne slapove, a od samog grada račva se na brojne rukavce i formira veliku lepezastu deltu, po kojoj se nalaze plantaže kompanije *SIRAMA s.a.* Nakon dvadesetak kilometara uvire u Mozambički kanal.

Za niskog vodostaja, regulaciona brana kod grada Ambilobe, prebacuje svu vodu iz rijeke u umjetni kanal Sosumav. *Sjeverni Mahavavi* ima samo jednu veću pritoku, i to desnu Antsiatsiju dugu 60 kilometara.

Ukupna duljina rijeke *Sjeverni Mahavavi* je 160 km, a površina njena sliva je 3 270 km².

Povezano
--------

* Rijeke Madagaskara

Bilješke
--------

1. 1 2  M. Aldegheri (1972). „Rivers and streams on Madagascar". R. Battistini & G. Richard Vindard / dr. W. Junk B.V. Publishers the Hague. Pristupljeno 23.09.2011.

Vanjske veze
------------

* Fotografija *Sjevernog Mahavavija* na portalu panoramio Arhivirano 2016-10-17 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Rijeke Madagaskara |
| --- |
| Sliv Masiva Ambre | Irodo • Saharenana • Besokatra |  |
| Sliv Masiva Tsaratanana | Sjeverni Mahavavi • Sumbiruno • Maevarano • Bemarivo |
| Istočni sliv | Mananara • Mangoro (Onive) • Rianila • Maningori • Mananjari |
| Zapadni sliv | Sofia (Mangarahara • Anjoboni • Bemarivo) • Mahajamba • Betsiboka (Ikopa • Mananara) • Južni Mahavavi • Manambolo • Tsiribihina (Sakeni • Mania • Mahajilo) • Mangoki (Matsiatra • Mananantanana • Zomandao) • Onilahi |
| Južni sliv | Linta • Menarandra • Mandrare |
**Diplomatsko priznanje** u međunarodnom pravu označava jednostrani politički akt s unutrašnjim i vanjskim posljedicam kojim država priznaje određeni čin ili status druge države ili vlade. Priznanje može biti de facto ili de jure, najčešće u obliku posebne izjave o priznanju.

Vrste diplomatskog priznanja
----------------------------

Razlikuje se nekoliko vrsta diplomatskog priznanja

* priznanje države
	+ de facto
	+ de iure
* priznanje pojedine vlade u nekoj državi;
* priznanje zaraćene strane.

Priznanje neke države *de facto* se u odnosu na priznanje *de iure* smatra slabijim, jer njime neka država ne priznaje drugu državu kao takvu, nego priznaje činjenicu da neka vlada suvereno upravlja određenom teritorijom. Klasični primjer *de facto* priznanja se zbilo kada je Velika Britanija godine 1921. nakon završetka građanskog rata u Rusiji de facto priznala sovjetsku vlast - protiv koje se bila borila - kao de facto državu. Tri godine kasnije Britanija je de iure priznala formalnog nasljednika Sovjetske Rusije - Sovjetski Savez.

Priznanje nove vlade u već priznatoj državi nije potrebno, jer se u međunarodnopravnoj praksi automatski podrazumijeva. Međutim, to važi za slučajeve kada do promjene vlade dolazi normalnim i ustavnim putem, dok se nova vlada mora posebno priznati ako na vlast dođe putem državnog udara ili revolucije. Opcija nepriznavanja tako stvorene vlade često zna biti sredstvo političkog pritiska na neku državu, a kao primjer za to se navodi talibanski režim u Afganistanu od 1996. do 2001. godine, koga su priznale samo tri zemlje svijeta, dok su ostale države i dalje priznavale raniju vladu na čelu s Burnahuddinom Rabanijem, iako je ona kontrolirala tek oko 10 % teritorija zemlje.

Priznanje neke države i vlade često ne mora biti u obliku formalne izjave, nego može biti u obliku akta kojim se države i vlade posredno priznaju. Takvim bi se mogli ocijeniti službeni posjeti šefa neke države nepriznatoj državi uz korištenje odgovarajućeg protokola, odnosno sklapanje međunarodnih ugovora.

Izvori
------

* Tozun Bahcheli, Barry Bartmann, and Henry Srebrnik; *De Facto States: The Quest for Sovereignty ,* Routledge, (2004) online edition Arhivirano 2011-06-04 na Wayback Machine-u
* Edgars Dunsdorfs (1975). *The Baltic Dilemma, The case of the de jure recognition of incorporation of the Baltic States into the Soviet Unions by Australia*. Robert Speller & Sons, New York. ISBN 0-8315-0148-0.
* Gerhard von Glahn (1992). *Law Among Nations: An Introduction to Public International Law*. Macmillan. ISBN 0-02-423175-4.
* Malcolm N. Shaw (2003). *International Law*. Cambridge University Press. ISBN 0-521-53183-7.
* Stefan Talmon; *Recognition of Governments in International Law: With Particular Reference to Governments in Exile* Clarendon Press, (1998) online edition Arhivirano 2011-06-04 na Wayback Machine-u
* Gregory Weeks; "Almost Jeffersonian: U.S. Recognition Policy toward Latin America," *Presidential Studies Quarterly,* Vol. 31, 2001 online edition Arhivirano 2011-06-04 na Wayback Machine-u
**Ayabaca** je grad od 6,151 stanovnika na sjeveru Perua u Departmanu Piura, u Provinciji Ayabaca u kojoj je i administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad se prostire u planinama Anda na nadmorskoj visini od 2,715 metara, nedaleko od granice sa Ekvadorom, udaljen 229 km sjeverno od svog administrativnog centra Piure.

Historija
---------

Ayabaca je nastala za invazije Inka kao njihov vjerski i administrativni centar.
Nakon španjolske kolonizacije osnovano je naselje imenom *Nuestra Señora del Pilar de Ayabaca*. Ono je u maj 1727. postalo sjedište biskupije.

Ayabaca je za Vicekraljevstva Peru bila na glavnoj transportnoj ruti prema jugu, nakon nezavisnosti ona se pomaknula duž pacifičke obale, tad je počelo nazadovanje grada.

Ayabaca je status grada dobila 1828. od 1857. je administrativni centar distrikta, a od 1865. je administrativni centar Provincije Ayabaca.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Historia*" (španjolski). Ayabaca. Pristupljeno 08.09.2023.
2. 1 2 3 4 5  „*Ayabaca in Ayabaca (Piura Region)*" (engleski). City population. Pristupljeno 08.09.2023.

Vanjske veze
------------

***Ayabaca*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad Provincial del Ayabaca* (službene stranice provincije) ()
**Arsenije Arsen Radić** (1898-1937) je bio srpski revolucionar, učesnik oktobarske revolucije, ubijen tokom Staljinove čistke.

Arsen Radić je rođen u Vrhovinama kod Gospića 1898. godine. Bio je oficir u Austro-Ugarskoj vojsci u Prvom svetskom ratu. 1918. je prišao boljševicima i zajedno sa drugim sunarodnicima u Rusiji formirao Prvi srpski revolucionarni puk.

Živeo je u Sovjetskom Savezu. Vremenom je dogurao do visokog funkcionera Staljingrada i Rostova na Donu. Uhapšen 17. aprila 1937. godine. U zapisniku preslušanja Radića Arsenija Stjepanovića od 24. rujna godine 1937. u Novočerkasku čitamo:

> Pitanje: Vi ste uhapšeni kao aktivni sudionik kontrarevolucionarne trockističko-zinovjevske organizacije. Ispričajte o suštini stvari zbog koje vas optužuju. 
> Odgovor: Nikad nisam bio učesnikom kontrarevolucionarnih organizacija i u tom broju trockističkih.
> 
> 

Osuđen je na deset godina logora, bez prava dopisivanja. Streljan je 27. oktobra 1937. godine u Rostovskoj oblasti.

Njegova porodica je takođe proživela tešku sudbinu u Rusiji. Supruga mu je provela osam godina po zatvorima i logorima.

A. S. Radić je posthumno je rehabilitovan 1957. godine u SSSR.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  „Ivan Očak, O sudbini obitelji jugoslovenskih emigranata "narodnih neprijatelja" u Sovjetskom Savezu". Arhivirano iz originala na datum 2014-08-09. Pristupljeno 2014-07-27.
4. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2019-05-04. Pristupljeno 2016-06-08.
5. ↑  „Ivan Očak, O sudbini obitelji jugoslovenskih emigranata "narodnih neprijatelja" u Sovjetskom Savezu". Arhivirano iz originala na datum 2014-08-09. Pristupljeno 2014-07-27.

Vidi još
--------

* Jugosloveni u Oktobarskoj revoluciji
* KPJ tokom Velike čistke

Vanjske veze
------------

* Ivan Očak, O sudbini obitelji jugoslovenskih emigranata "narodnih neprijatelja" u Sovjetskom Savezu Arhivirano 2014-08-09 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Fotodinamička terapija** (*PDT*, *fotohemoterapija*) je forma fototerapije koja koristi netoksična, na svetlost senzitivna jedinjenja, koja se selektivno izlažu svetlosti, nakon čega ona postaju toksična za ciljne maligne i druge obolele ćelije. Potvrđeno je da PDT ima sposobnost ubijanja mikrobnih ćelija, uključujći bakterije, glive i viruse. Popularna je primena PDT u tretmanu akni. Ona nalazi kliničku primenu u tretiranju širokog opsega medicinksih oboljenja, uključujući starosnu makularnu degeneraciju i maligne kancere, i smatra se terapeutskom strategijom sa koja je minimalno invazivna i toksična.

Većina modernih PDT primena obuhvata tri ključne komponente: fotosenzitizer, izvor svetlosti i kiseonik tkiva. Kombinacija ove tri komponente dovodi do hemijske destrukcije bilo kojeg tkiva koje je bilo selektivno apsorbovalo fotosenzitizer ili je lokalno izloženo svetlosti. Talasna dužina svetlosti treba da bude podesna za pobuđivanje fotosenzitizera da bi se proizvele reaktivne vrste kiseonika. Te reaktivne vrste kiseonika generisane putem PDT su slobodni radikali (Tip I PDT) generisani putem apsorpcije elektrona ili transfera sa molekula supstrata i visoko reaktivnog stanja kiseonika poznatog kao singletni kiseonik (Tip II PDT). Za razumevanje PDT mehanizma važno je razlikovati ga od drugih laserskih terapija, kao što je laserko zarastanje rana i rejuvenacija, ili uklanjanja dlaka intenzivnim pulsirajućim svetlom, koje ne koriste fotosenzitizer.

Vanjske veze
------------

* International Photodynamic Association Arhivirano 2013-07-12 na Wayback Machine-u
* Photochemical and Photobiological Sciences
* Photodiagnosis and Phototherapy Journal
* Biophotonicsworld
* Next Generation PDT
* Killing Cancer Charity
* Photodynamic Therapy for Cancer

Šablon:Intracelularni hemoterapijski agensi
Katla, erupcija 1918.
**Katla** je veliki subglacijalni vulkan na jugu Islanda. Visok je 1512 metara. Katla je vrlo aktivan vulkan i registrirano je više njegovih erupcija između 930. i 1918.

Katla je jedan od najvećih vulkana na Islandu. Nalazi se sjeverno od naselja Vík í Mýrdal. Vrhunac mu je djelomično prekriven ledenjakom Mýrdalsjökull. Ima površinu od 595 km2. a kaldera mu ima promjer od 10 kilometara.
Ime *Katla* potječe od riječi *Ketill* što znači voda. Posljednja erupcija bila je 2011. dok se posebno pamti ona iz 1918. koja je trajala 24 dana.

63°38′N 19°03′E﻿ / ﻿63.633°N 19.050°E﻿ / 63.633; 19.050

Vanjske veze
------------

* Volcanism 1 Arhivirano 2011-12-08 na Wayback Machine-u
* University of Iceland's Institute of Earth Sciences page about Katla
* webcam of Katla Arhivirano 2011-12-05 na Wayback Machine-u
* Katla Webcam Arhivirano 2011-10-16 na Wayback Machine-u
* Katla: preparedness for tourists Arhivirano 2011-07-23 na Wayback Machine-u
* Icelandic Meteorological Office: Katla status
* Constantly updating map of earthquakes in Mýrdalsjökull
Članovi NRPJ i nezavisnih sindikata pred kinom Balkan u Zagrebu, na proslavi 1. maja 1924. godine.
**Nezavisna radnička partija Jugoslavije** (**NRPJ**) je bila politička partija u Kraljevini Jugoslavije, koja je postojala od 1923. do 1924. godine. Ova partija predstavljala je legalan obik rada, tada ilegalne, Komunističke partije Jugoslavije (KPJ).

Hronologija
-----------

Osnivačka konferencija NRPJ održana je u Beogradu 13. i 14. januara 1923. godine. Na konferenciji je bio usvojen Program i Statut partije, koji se u mnogome nije razlikovao od Programa i Statuta KPJ, donešenog na Vukovarskom kongresu, 1920. godine. Rukovodstvo NRPJ je bilo u rukama desne frakcije KPJ, čiji je vođa bio Sima Marković. NRPJ je imala i svoj legalni organ „Radnik", koji je zamenio „Radničke novine", a avgusta 1923. godine pokrenut je i teoretski časopis „Borba".

Odluke Treće zemaljske konferencije KPJ, održane decembra 1923. godine u Beogradu, saopštene su partijskom članstvu putem lista „Radnik", organa NRPJ, a na osnivu njih je u NRPJ sproveden referendum i velika većina članova ih je usvojila. Na ovom referendumu izabrano je i novo rukovodstvo NRPJ, na čelu sa Trišom Kaclerovićem.

Partija je učestvovala na izborima 1923. godine i osvojila samo 18.000 glasova. Jula 1924. godine vlast je donela odluku o zabrani partijski organa „Radnika" i „Borbe", ubrzo posle toga je donesena i odluka o zabrani partije.

> »Komunistička radnička partija produžila je naročito u posljednje vreme živu akciju na razorenju reda i poredka u državi i na ugrožavanju državnog opstanka. To oni čine i ako je svaka organizacija zabranjena zakonom o zaštiti javne bezbednosti i poretka u državi. Naročito komunistička partija tu svoju akciju protiv države sprovodi pod raznim izmenjenim nazivima svoga imena. Ona je pod firmom nezavisne radničke partije Jugoslavije, dalje pod imenom omladinske organizacije radnika, pa čak i po tajnim ćelijama, kopčama, trojkama itd. preduzela akciju da revolucionarnim i nasilnim putem sruši današnji poredak u državi i vaspostavi režim komunistički.
> 
> S toga naređujem da se odmah rasture silom vlasti sve komunističke organizacije ma pod kojim imenom one postojale, jer od svog početka one produžuju rad komunističke partije i nisu legalizirane niti su priznate prema postojećem zakonu. [...] Poduzeti zakonske represije postupanja za inkriminacije bilo po zakonu o zaštiti države bilo kojim zakonom i prema svima ličnostima iz organizacije, naročito onima koja na vrhovima partije predstavljaju podstrekače i agitatore... zabraniti izlaženje i tajno rasprostranjen je svih komunističkih publikacija, knjiga, novina, bez obzira pod kakvom firmom ondje izlaze...« 
> 
> – Policijska okružnica Ministra unutrašnjih djela od 24. srpnja 1924.

Literatura
----------

* **Mala enciklopedija Prosveta**, Beograd 1959. godine


1. ↑  Ivan Očak, Iz povijesti jugoslavenske emigracije u SSSR-u između dva rata
***Treća žena*** je hrvatski crno-bijeli igrani film snimljen 1997. godine u režiji Zorana Tadića. PO žanru je mješavina drame i trilera, a predstavlja remake znamenitog britanskog filma *Treći čovjek*. Radnja je smještena u Zagreb u jesen 1991. za vrijeme Domovinskog rata. Protagonistica, čiji lik tumači Ena Begović, je hrvatska novinarka koja iz Australije dolazi u Hrvatsku na poziv svoje prijateljice za koju se utvrdi da je poginula u prometnoj nesreći, ali čije sumnjive okolnosti potaknu istragu koja u zračnim uzbunama i zamračenjima pogođenom gradu donosi brojne opasnosti.

Scenario za film je napisao Tadićev stalni suradnik Pavao Pavličić, koji je nastojao što vjernije slijediti britanski original, mada je također napravio brojne izmjene; tako je dijelu likova promijenjen spol, a hladnoratovska podjela u poratnom Berlinu zamijenjena suparništvom civilne i vojne policije. Dio kritičara, pogotovo lijeve i liberalne orijentacije, je zamjerio autorima što su, na ne previše uvjerljiv način, glavne negativce od krijumčara lijekova u originalu transformirali u trgovce organima kojima kao paravan služi diplomatski imunitet humanitarnih nevladinih organizacija. To se tumačilo izrazom neprijateljstva tadašnje vlasti predsjednika Franje Tuđmana prema institucijama civilnog društva, koje je izraz našlo i u sadržaju filma.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Ena Begović | Hela Martinić |
| Vedran Mlikota | Antun |
| Filip Šovagović | Inspektor Herceg |
| Alma Prica | Vera Kralj |
| Vlatko Dulić | Paić |
| Gordana Gadžić | Gospođa Kurtek |
| Vera Zima | Doktor Vinkić |
| Božidarka Frajt | Fanika |
| Fabijan Šovagović | Funtak |
| Zoran Pokupec | Krivić |
| Mladen Crnobrnja | Faktor |
| Ljubo Kapor | Mrkić (kao Ljubomir Kapor) |
| Emil Glad | Izbezumljeni |
| Jadranka Matković | Recepcionerka |
| Mia Oremović | Krivićeva pratilja |
| Vida Jerman | Krivićeva pratilja |
| Tena Štivičić | Krivićeva pratilja |
| Otokar Levaj | Policajac |
| Žarko Savić | Vozač |

Ostale uloge  ▼


| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Franjo Jurčec | Dimnjačar |
| Olga Pivač | Suseda |
| Sreten Mokrović | Uglađeni |
| Davor Borčić | Ćutljivi |
| Mladen Vulić | Grmalj |
| Marica Vidušić | Žena s cvećem |
| Marinko Prga | Progonitelj |
| Domagoj Knežević | Progonitelj |
| Tomislav Knežević | Svećenik |
| Gali Hamad | Devojcica |
| Stipe Gulin | Posetitelj |
| Juraj Grosinger | Ulični svirač |
| Damir Posa | Ulični svirač |
| Velimir Ciganović | Ulični svirač |
| Zoran Tadić |  |

Vanjske veze
------------

* *Treća žena* na IMDb-u ()
**Slavko Hirsch** (Glina, 29. 3. 1893 - Koncentracijski logor Jasenovac, 1942), jugoslavenski liječnik (epidemiolog), utemeljitelj i ravnatelj Epidemiološkog zavoda u Osijeku. Stradao je za vrijeme Holokausta.

Biografija
----------

Dr. med. Slavko Hirsch je rođen 29. 3. 1893 u Glini u židovskoj porodici. Medicinu je studirao u Beču, Innsbrucku i Pragu za vrijeme Austro-Ugarske. Još kao student, za vrijeme Prvoga svjetskoga rata, Slavko je bio mobiliziran, pa je duže vrijeme radio u Bršadinu, gdje je stekao velika praktična iskustva ne samo iz područja venerologije nego i ostalih zaraznih bolesti. Nakon diplome 14. 5. 1918 u Innsbrucku, Slavko se preselio u Zagreb gdje se našao u skupini mladih liječnika koje je osobno "selektrirao" dr. Andrija Štampar i dr. Josip Lochert, te ih potom uputio na specijalizaciju u Weimarsku Republiku. Krajem 1919 u Berlinu je završio specijalizaciju na zaraznom odjelu "Bolnice Rudolf Virchow", gdje se osobito bavio proučavanjem epidemiološkog meningitisa. Još u vrijeme specijalizacije, 1923, imenovan je ravnateljem novoosnovanog Doma narodnog zdravlja u Osijeku i šefom Zaraznog odjela osječke bolnice. Već sljedeće godine, po povratku iz Weimarske Republike, utemeljio je i postao šefom Bakteriološke stanice, tj. Epidemiološkog zavoda u Osijeku, a i primarnim liječnikom zaraznog odjela osječke bolnice. Po odluci Ministarstva narodnog zdravlja Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca od 22. 2. 1927, Slavko je bio imenovan za epidemiologa u "Epidemiološkom zavodu". Velike su mu zasluge u suzbijanju zaraznih bolesti ne samo na području Osijeka nego i na širem području Slavonije. Kao epidemiolog istaknuo se u suzbijanju trbušnog tifusa, a kao izvrstan organizator posebice je zaslužan za organizaciju epidemiološke službe i za razvoj infektologije u Osijeku. Njegovom zaslugom 1938 je u osječkoj bolnici izgrađen suvremeno opremljen odjel sa 26 soba, 94 postelje i s vlastitim mikrobiološkim i kemijskim laboratorijem. Odmah po proglašenju Nezavisne Države Hrvatske (NDH), Slavko Hirsch je kao Židov sa porodicom bio upućen u Derventu. Režim NDH je u Bosnu i Hercegovinu poslao 80-ak židovskih liječnika iz Hrvatske kojima je bilo naloženo da suzbiju endemskog sifilis. Slavko je iz Bosne bio deportiran u Koncentracijski logor Jasenovac gdje je zajedno sa suprugom Sefi, kćerkom Ruth, unučićem i sestrom ubijen 1942 godine.

Literatura
----------

* Živaković-Kerže, Zlata (2006). *Stradanja i pamćenja (Holokaust u Osijeku i život koji se nastavlja)*, Osijek: Židovska općina Osijek – Tiskara Pauk d.o.o. Cerna. ISBN 953-6659-24-7
Žan Ogist Dominik Engr, Pramen -Ulje na platnu 1820. - 1856. Pariz
**Akt** je estetski shvaćena zabeležka nagog ljudskog tela. Može to da bude slikarsko delo, delo fotografije ili vajarsko delo. Za razliku od pornografije ova dela nisu namenjena da utiču na seksualne nagone i imaju za cilj da govore o čistim likovnim vrednostima. Granice između akta i pornografije nije stalna i zavisi od kulturnih i religioznih uticaja u društvu i ličnih iskustava kod posmatrača.

Umetnici
--------

Među najznačajnije umetnike koji su radili aktove, spadaju;

* Slikari: Mikelanđelo Bonaroti, Albreht Direr, Pjer Ogist Renoar, Anri Matis, Gustav Klimt, ...
* Vajari: Ogist Roden,...
* Fotografi: Man Rej,...

Galerija
--------

* Albreht Direr, Autoportret kao akt 1503. Albreht Direr, Autoportret kao akt 1503.
* Žorž Sera, Stojeći model 1887.Žorž Sera, Stojeći model 1887.
* Tomas Akins Plivanje 1885.Tomas Akins Plivanje 1885.
* Frans Kopelar, Ležeći akt 2004.Frans Kopelar, Ležeći akt 2004.
* Mikelanđelo, David (Skulptura)Mikelanđelo, David (Skulptura)
* Jules-Joseph Lefebvr, Akt 1875.Jules-Joseph Lefebvr, Akt 1875.

Vidi još
--------

* Akt (fotografija)

Vanjske veze
------------

***Akt (umjetnost)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fotografické akty na českém magazínu
* "NU" Symphony by Leonid Petrushin

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **umjetnosti** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Radovan Fuchs** (Zagreb, 5. 9. 1953), hrvatski znanstvenik i bivši ministar znanosti, obrazovanja i športa u Vladi Republike Hrvatske.

Životopis
---------

Fuchs je rođen u Zagrebu 5. 9. 1953 godine. Djed mu je bio Hinko Fuchs, trgovac žitom židovskog podrijetla koji je doselio u Hrvatsku iz Njemačke, dokle mu je baka Eugenia podrijetlom iz Mađarske. Hinko i Eugenia Fuchs su se po dolasku u Hrvatsku nastanili u Slavoniji. Otac Radovana Fuchsa, Rikard, prešao je na katoličanstvo. Nakon Drugog svjetskog rata komunističke vlasti FNR Jugoslavije su konfiscirale svu imovinu Fuchsovog oca, uključujući veletrgovinu papirom i kuću. Fuchs je sa očeve strane u rodu sa pokojnim skladateljem Vatroslavom Lisinskim (rođen Ignac Fuchs).

Diplomirao je na Veterinarskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu 1979 godine, magistrirao na Prirodoslovno-matematičkom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu 1984 godine iz područja biomedicine, a doktorirao je 1988 na Biomedicinskom centru Sveučilišta u Uppsali, Švedska, 1988 Disertacija koju je obranio bila je iz područja toksikologije i farmakologije.

Dužnosti
--------

##### Političke

* Ministarstvo znanosti – ministar (2009 –2011)
* Ministarstvo znanosti – državni tajnik za visoko obrazovanje (2008 – 2009)
* Ministarstvo znanosti – pomoćnik ministra za međunarodnu suradnju (1993 – 2000 i 2004 – 2008)

##### Poslovne

* ZGOS – gradsko poduzeće za zbrinjavanje otpada (2000 – 2006)

##### Stranačke

* DC – međunarodni tajnik  (do 2006.)

Odlikovanja
-----------

* Red Danice hrvatske s likom Ruđera Boškovića
* Red hrvatskog trolista
* Spomenica Domovinskog rata

Vanjske poveznice
-----------------

* Životopis Arhivirano 2009-07-11 na Wayback Machine-u
* Životopis u Politopediji[*mrtav link*]
* Stav studenata FFZG-a
Kardinal **Toma Bakač** (1435.- 11. lipnja 1521.) je bio državni kancelar i upravitelj Zagrebačke i Senjske biskupije, jurski biskup, egerski i ostrogonski nadbiskup, ugarski primas. 

Školovao se u Poljskoj i Italiji.

Uspon u crkvenoj hijerarhiji je počeo u Juri, gdje je bio biskupom. Poslije je postao nadbiskup u Egeru i Ostrogonu, a dobio je i naslov primasa Ugarske.

1500. je imenovan za kardinala. 7 godina poslije stječe naslov carigradskog latinskog patrijarha.

Dao je podići kulu koja se zove po njemu, *Bakačeva kula*. Kula je bila namijenjena za obranu od Turaka.

Značajnom je osobom u stvaranju protuturske Cambraiske lige 1513..

U Hrvatskoj je imao velik broj posjeda. Njegova rodbina je uzela prezime Erdödy, koja je bila jednom od najznačajnijih plemenitaških obitelji u hrvatskoj novovjekovnoj povijesti.

Vanjske poveznice
-----------------

* Povijest.net Arhivirano 2012-04-21 na Wayback Machine-u Ostrogon (Esztergom) – kraljevska prijestolnica na Dunavu
* () Catholic Encyclopedia article
**Auguste Rodin** (12. studenog 1840. - 17. studenog 1917.) je francuski skulptor poznat kao jedan od najvećih umjetnika svog vremena. Poznat je po klasičnim skulpturama kao što su *Mislilac* i *Poljubac*. Poznat je i po ljubavnoj vezi sa skulptoricom Camille Claudel.

Rodinovo djelo
--------------

Rodin je izvršio revoluciju u skulpturi korištenjem slobode forme koja je do tada bila nepoznata. Izrađivao je realistične skulpture, poput *Mislioca*, ali i predstavljao senzualnost koja je šokirala suvremenike. Glavni primjer toga je *Poljubac*. Trudio se da njegove skulpture izražavaju emociju svim dijelovima tijela.

Evo što je on sam rekao za *Mislioca*:

> Ono zašto on misli, nije samo u njegovom mozgu, zgrčenom čelu, raširenim nozdrvama i stisnutim usnama, već i u svakom mišiću njegovih ruku, leđa i nogu, u stisnutoj šaci i zgrčenim nožnim prstima.
> 
> 

Rodin je bio i naturalist. Više ga je zanimala emocija i karakter nego monumentalnost. Odbacivao je idealizam i apstrakciju tradicija antičke skulpture, kao i dekorativnost baroknih uzora. Iako se smatra tvorcem moderne skulpture, on nije bio revolucionarni protivnik tradicije. Obrazovao se na pariškoj Školi lijepih umjetnosti i godila su mu priznanja akademske javnosti.

Neke svoje narudžbe pretvorio je u snažne umjetničke kreacije. Grad Calais je naručio skulpturu *Građani Calaisa* koja je trebala opisati događaj iz srednjevjekovne prošlosti grada. Rodin je ovaj zadatak riješio skupinom skulptura koje su postavljene na trgu, a ne na pijedestalu. Spomenik književniku Honoréu de Balzacu je modelirao tako da je spomenik teškim ogrtačem sakrivao tijelo modela, a modeliranjem lica odražavao pogled u daljinu i trenutak umjetničkog razmišljanja. Oba rješenja su naišla na neodobravanje naručilaca, naviknutih na tradicionalne forme skulpture.

U kasnijoj fazi stvaralaštva, Rodin je stvorio nekoliko „nepotpunih" skulptura (fragmenata), kao što su *Čovjek koji korača* i *Iris - glasnik Bogova*. Ovim skulpturama nedostaje glava ili neki drugi dijelovi tijela. U ovim primjerima, umjetnik ne teži postizanju fizičke sličnosti, već prati vlastitu umjetničku ideju. Fragmenti su bili inspiracija za apstraktne kipare.

Galerija djela
--------------

* Mlada djevojka sa ružama u kosi, 1868.*Mlada djevojka sa ružama u kosi*, 1868.
* Vrata pakla*Vrata pakla*
* Mislilac*Mislilac*
* Poljubac*Poljubac*
* Građani Calaisa*Građani Calaisa*
* Honoré de Balzac - bista*Honoré de Balzac* - bista
* Brončano doba*Brončano doba*
* Honoré de Balzac - statua*Honoré de Balzac* - statua

Vanjske veze
------------

***Auguste Rodin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Musée Rodin, Pariz
* Rodin Museum, Philadelphia
* Musée Rodin Arhivirano 2014-05-17 na Wayback Machine-u
* Rodin-Web.org: Akademska stranica o Rodinu
* Biografski izvori o Augusteu Rodinu Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
**1. alpska "torinska" divizija** sa sjedištem u Torinu je bila vojska Kraljevine Italije od ujedinjenja Italije 1861. godine do osnivanja Republike Italije 1946. godine.

Istorija
--------

Divizija je formirana 10. septembra 1935. godine, zasnovana na 3. i 4. alpskom puku i 1. artiljerijskom puku. Neka odjeljenja su privremeno objedinjena u alpsku diviziju "Pusterija" iz dolomitske Pustriške doline. Divizija je učestvovala u različitim operacijama u Etiopiji (1935-36).

Naziv i Formiranje
------------------

Naziv "torinska" potiče od rimskog naziva grada Torino (Augusta Taurinorum) i većine vojnika okolne doline u sastavu formirane divizije. Kroz reorganizaciju postojećeg 1. glavnokomandujućeg štaba u Torinu 10. septembra 1935, ulaskom 1. alpskog artiljerijskog puka, komandni i vojni kadar obuhvata vojnike dolomitske Pustriške doline, i iz oblasti Južnog Tirola.

Operacije u Etiopiji 1935
-------------------------

Kada je Italija odlučila da napadne Etiopiju 1935. godine, priključena je 5. alpska divizija Pusterija, i dvije specijalizovane artiljerijske baterije planinske pješadije i poslate u Eritreju. Priključene jedinice vratile su se u Torino posle povratka "Divizije Pusterija" u Italiju 1937. godine.

Operacije u Francuskoj 1940
---------------------------

Operacije u Zapadnim Alpima počinju 10. juna 1940. na frontu u sektoru u južnog masiva Glarnskih Alpa. 24. juna 1940. u borbama u Francuskoj, zauzima Bur Sen Moris. Nakon predaje Francuske garnizon je ostao u Bur Sen Morisu do januara 1942.

Operacije u Jugoslaviji
-----------------------

U januaru 1942. godine, 9. istočna armija zauzima dio Balkana sa 4 armijska korpusa. Divizije Parma, Peruđa, Brener Areco i Firenca zauzimaju Albaniju, divizije Marki i Mesina sa 28. brigadom zauzimaju primorje u Dalmaciji, a 1. alpska divizija, divizije Venecija, Ferara i Emilija, određene za Crnu Goru, Hercegovinu i sektor Skadar-Kosovo, po dolasku u Dubrovnik, fokusiraju se u Mostaru.

U januaru 1943. godine vojska Kraljevine Italije ima ukupno oko 900.000 ljudi između Balkana i Francuske. 230.000 u Provansi i na Korzici, 300.000 u Jugoslaviji, 300.000 u Albaniji i Grčkoj i 53.000 u Egejskom moru, pod komandom generala Ezija Rosija sa mjestom štaba u Tirani. 1. alpska "torinska" divizija od 15. aprila do 31. maja učestvuje u anti-partizanskim operacijama u Hercegovini.

Dolazak u Crnu Goru
-------------------

U avgustu 1942. pod komandom generala Lorenca Vivalda divizija je upućena u Crnu Goru.
**Bitka kod Bileće** se odigrala 27. avgusta 1388. godine nedaleko od istoimenog grada, između osmanlijskih pljačkaških odreda predvođenih Lala Šahinom (koji je predvodio Osmanlije u pobedi na Marici 1371. godine) i odreda kraljevine Bosne koje su predvodili Vlatko Vuković i Radič Sanković. Okončala se potpunim porazom Osmanlija u kome se i sam Lala Šahin jedva spasao bekstvom, dok su gubici u pobedničkim redovima bili neznatni. Nakon ove bitke, otomanski upadi u Bosnu su prestali na neko vreme, a o utisku koji je ona ostavila na ondašnje ljude govori i epitaf koji je uklesan na grobu Vlatka Vukovića u Boljunima:

> Ase leži dobri čoek Vlatko Vuković. Vojvoda Vlatko je prvi pobijedio Turke kod Bileće 27. avgusta 1388.
> 
> 

Nepunih godinu dana kasnije, velika otomanska vojska se sukobila u Kosovskom boju sa kombinovanom srpskom vojskom, čije levo krilo su činili odredi kralja Bosne Tvrtka I (1353—1377,1377—1392) predvođeni Vlatkom Vukovićem.

Povezano
--------

* Bitka na Dubočici (1381)
* Bitka kod Pločnika (1386)
* Kosovska bitka (1389)

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Mavro Orbini, *„Kraljevstvo Slovena"*
*Za ostala značenja, vidi Patna (razvrstavanje).*
**Paṭnā** O ovom zvuku pronunciation?/i (hindi: ) je glavni grad indijske države Bihar.
Suvremeni grad Patna je smješten na južnoj obali rijeke Ganges. Grad također obuhvaća obale rijeka Kosi, Sone io Gandak]]. Patna je približno 25 km duga i 9 km do 10 km široka. Patna je 14. najveći grad Indije s približno 1,8 miliona stanovnika, odnosno 168. najveća aglomeracija na svijetu. Predstavlja najveći grad u istočnom dijelu Indije iza Kolkate. Danas su, zbog veće važnosti Patne, tamo svoja sjedišta i podružnice ustanovila brojne važne kompanije. Grad u posljednje vrijeme raste zahvaljujući bumu na tržištu nekretnina i uslužnog sektora. Također su u njemu ustanovljene i brojne obrazovne institucije. 

Osim kao sjedište države i historijski važna lokacija, grad je poznat i po medicinskim institucijama. Patna je zabilježila godišnji bruto proizvod od 31.441 Rs po stanovniku, koji je najviši u in Biharu  i bolji od većine metropolitanskih područja Indije  
Patna je 32. grad po brzini rasta na svijetu i 5. grad po brzini rasta u grad u Indiji. In June 2009, The World Bank ranked Patna je, prema istraživanjima, drugi najbolji grad za osnivanje poduzeća, iza Delhija.

Patna također predstavlja jedno od najstarijih kontinuirano naseljenih mjestana svijetu.. Drevna Patna, poznata po imenom Pataliputra, bila je prijestolnica [Magadha Carstvo|Carstva Magadha]] pod dinastijama Haryanka, Nanda, Maurijskom, Sunga, Gupta, Pala i Suri. 
Pataliputra je također bila poznata koa kulturno io obrazovno središte. U maurijskom periodu (oko 300. pne.)je imala oko 400.000 stanovnika. Ozidano središte, koje stanovnici zovu Patna City je danas glavno mjesto za trgovinu.

U gradu i okolici se nalaze brojna budističkja, hindustička i džainistička mjesta hodočašća kao što su Vaishali, Rajgir , Nalanda, Bodhgaya i Pawapuri, a Patna je također sveti grad za sikhe. Sikh Guru, osnivač i prvi vrhovni komadnat sikske Halsa vojske, Guru Gobind Singh je rodom iz Patne.

Eksterni linkovi
----------------

* Official portal of Patna
* Official site of the Municipal Corporation of Patna
* Official portal of Patna district Arhivirano 2011-02-28 na Wayback Machine-u
* Official portal of Bihar
* Patna Daily Arhivirano 2009-07-07 na Wayback Machine-u
* Bihar times

  


|  |  |
| --- | --- |
| **Milionski gradovi u Indiji**  | Flag of India |
| Agra • Ahmedabad • Alahabad • Amricar • Asansol • Bangalor • Bopal • Čenaj • Koimbator • Delhi • Danbad • Faridabad • Hajderabad • Indor • Džabalpur • Džajpur • Džamšedpur • Kanpur • Kočin • Kolkata • Laknau • Ludijana • Madura • Mirut • Mumbaj • Nagpur • Našik • Patna • Puna • Radžkot • Surat • Vadodara • Varanasi • Vidžajavada • Vizagapatnam |

***Patna*** na Wikimedijinoj ostavi
**Jay Gorney** (Bjalistok, 1894 - 14. jun 1990), rođen kao Abraham Jacob Gornetzsky, bio je američki kompozitor specijaliziran za filmsku i kazailišnu muziku. Rodio se u jevrejskoj porodici u tadašnjem Ruskom Carstvu; kada je imao 12 godina, porodica mu je jedva izbjegla pogrom u rodnom Bjalistoku, te je nakon toga emigrirala u SAD. Otac mu se doselio u Detroit i zaposlio kao inženjer u Ford Motor Company; mladi Jay je otkrio talent za muziku nakon što mu je majka kupila klavir. Već nakon dvije godine je dobio prvi posao - pijanista koji je pratio radnju u *nickleodeon* kino-dvorani. Kao pijanist je uzdržavao studij na Michiganskom univerzitetu gdje je 1919. diplomirao pravo.

Iako se povremeno bavio pravom, odlučio se u potpunosti posvetiti muzici, te se zajedno sa suprugom preselio u New York i zaposlio u Tin Pan Alley. Tamo je upoznao tekstopisca Yipa Harburga s kojim će započeti dugu i plodnu suradnju. Njihovo najpoznatije djelo je pjesma *Brother, Can You Spare a Dime?* iz 1931. godine, koja je postala svojevrsna himna svih žrtava Velike depresije. Partnerstvo s Harburgom je okončano kada je Gorneyeva supruga s njim započela ljubavnu vezu, a potom se razvela od Gorneya.

Gorney se oženio po drugi put. Iz drugog braka je dobio kćerku Karen Lynn Gorney, poznatu po ulozi u znamenitom filmu *Groznica subotnje večeri*.

Eksterni linkovi
----------------

* Jay Gorney na sajtu IMDb
* SondraGorney.com Arhivirano 2012-03-09 na Wayback Machine-u - Website of Jay Gorney's widow, Sondra, featuring information on her late husband
* GorneyMusicPublishing.com - Jay Gorney's website created by Sondra Gorney, Daniel Gorney, and Karen Lynn Gorney
* Jay Gorney's scores are housed in the Music Division of The New York Public Library for the Performing Arts
* Jay Gorney's papers are housed in the Billy Rose Theatre Collection of The New York Public Library for the Performing Arts
**Neopiranje** (ponekad *neopiranje zlu*) je etička strategija koja nalaže ne pružanje fizičkog otpora neprijatelju (ili vlastima). Načelo neopiranja potpada pod širu filozofiju nenasilja.

Neopiranje su propovedali poznati etički i verski učitelji poput Isusa i Gandija. U moderno vreme se koristi kao taktika socijalnih protesta.

Isus
----

*Glavni članak: Beseda na Gori*
Isusova filozofija neopiranja, sažeta u izreci "Okreni drugi obraz", je izložena u Besedi na Gori u širem kontekstu ukidanja mržnje i ljubavi prema neprijatelju:

> Čuli ste da je rečeno: »Oko za oko i zub za zub«. A ja vam kažem da se ne protivite zlu; nego ako te ko udari po tvom desnom obrazu, okreni mu i drugi; i onome koji hoće da se parniči s tobom i da ti uzme haljinu, podaj mu i ogrtač; i ko te potera jednu milju, idi sa njim dve. Daj onome koji od tebe traži, i ne okreći se od onoga koji hoće od tebe da pozajmi.
> 
> Čuli ste da je rečeno: »Ljubi bližnjega svoga« i mrzi neprijatelja svoga. A ja vam kažem: ljubite neprijatelje svoje i molite se za gonitelje svoje, da budete sinovi Oca svoga koji je na nebesima, jer on čini da njegovo sunce grane zlima i dobrima i daje kišu pravednima i nepravednima. Jer ako ljubite one koji vas ljube, kakvu nagradu imate? Zar ne čine to isto i carinici? I ako pozdravljate samo svoju braću, šta osobito činite? Zar ne čine to isto i mnogobošci? Budite dakle savršeni kao što je savršen Otac vaš nebeski.
> 
> – Evanđelje po Mateju, glava 5:38-48 (prevod Emilijan Čarnić)

Evanđelje po Luki donosi sličnu verziju:

> Ali vama kažem koji slušate: ljubite neprijatelje svoje, dobro činite onima koji na vas mrze; Blagosiljajte one koji vas kunu, i molite se Bogu za one koji vas vređaju. Koji te udari po obrazu, okreni mu i drugi; i koji hoće da ti uzme kabanicu, podaj mu i košulju. A svakome koji ište u tebe, podaj; i koji tvoje uzme, ne išti. I kako hoćete da čine vama ljudi činite i vi njima onako.
> 
> – Evanđelje po Luki, glava 6:27-35 (prevod Vuk Karadžić)

Muhamed
-------

Među sačuvanim Muhamedovim kazivanjima nalazi se i sledeće:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| Nemojte govoriti: »Ako nam ljudi budu činili dobro i mi ćemo njima činiti dobro, a ako nam budu činili zlo i nepravdu i mi ćemo njima uzvratiti zlo i nepravdu«. Budite pri sebi. Ako vam ljudi učine neko dobro, učinite i vi njima dobro, a ako vam učine neko zlo, nemojte im uzvraćati zlim niti im zbog toga činiti neku nepravdu. | "|

Gandi
-----

Najpoznatiji savremeni primer pasivnog otpora je pokret za oslobođenje Indije predvođen Mahatmom Gandijem.

|  |
| --- |
|  |

Izvori
------

1. ↑  Oxford English Dictionary, online edition, accessed 8 April 2011.
2. ↑  Ahmed Mehmedović: Tako je govorio Muhamed

Vidi još
--------

* Nenasilje
* Nenasilni otpor
* Okreni drugi obraz
**Vid Vuletić Vukasović** (Brsečine, 16. prosinca 1853. - Dubrovnik, 10. srpnja 1933.), srpski književnik, povjesničar i etnograf iz Dubrovnika, suradnik brojnih listova i časopisa.

Od 1866. se školovao u dubrovačkom sjemeništu, a 1875. je u istom gradu završio i gimnaziju. Godinu kasnije završio je preparandiju u Arbanasima pokraj Zadra, nakon čega je dvije godine radio kao učitelj u osnovnoj i građanskoj školi u Dubrovniku, da bi potom 19 godina učiteljevao u građanskoj školi u gradu Korčuli. Od 1897. predavao je jezik, povijest i geografiju u ženskoj preparandiji u Dubrovniku. Iako nije imao formalno etnološko obrazovanje, pružio je golem doprinos etnološkoj misli. Bio je pasionirani skupljač narodnog blaga. Svoja otkrića objavljivao je kao suradnik JAZU. Prijateljevao je s mnogim uglednim znanstvenicima i kulturnim radnicima, kao što su Franjo Rački, Tadija Smičiklas, Antun Radić i drugi. Osobito je na polju etnografije surađivao s Antunom Radićem, ali je kasnije među njima došlo do velike nesnošljivosti koja je, navodno, bila potaknuta neisplaćenim honorarima za njegovo suradništvo s JAZU. Politički je pripadao krugu dubrovačkih autonomaša. Bio je među najuglednijim pojedincima u autonomaškoj stranci.Bio je zadnji dubrovački autonomaški zastupnik u Dalmatinskom saboru. Kasnije je prišao srbokatoličkome pokretu. Izabran je za dopisnog člana Srpske kraljevske akademije 5. veljače 1907. godine.

Izvori
------

1. Tolja, N: Dubrovački Srbi katolici - istine i zablude, Dubrovnik, 2011.

1. ↑  www.sanu.ac.rs, "Вид ВУКАСОВИЋ ВУЛЕТИЋ"
2. ↑  www.istorijskabiblioteka.com Arhivirano 2015-10-23 na Wayback Machine-u, "Вид Вукасовић-Вулетић"
**Sofija Isusa Krista** (ili **Mudrost Isusa Hrista**) je gnostički spis otkriven u okviru zbirke Nag Hamadi. Nastao je krajem 1. ili početkom 2. veka. Za sadržaj Sofije Isusa Krista je iskorišten nehrišćanski tekst Poslanica Eugnosta iz 1. veka, prilagođen tako što je dodat hrišćanski uvod, i na mesto naratora stavljen Isus.

Isusovi učenici spomenu­ti u spisu, Filip, Matej, Toma, Bartolomej i Marija, odražavaju gnostičku tradiciju po kojoj su upravo ti učenici izraziti gnostici, i koji se redovno stavljaju u opreku sa učenicima koji su "ortodoksni", poput Petra i Ivana.

Nastanak
--------

Uzevši u obzir datum nastanka Eugnosta, ne bi bilo iznenađujuće da je Sofija Isusa Krista sastavljena ubrzo nakon dolaska kršćanstva u Egipat, u dru­goj polovici 1. stoljeća n.e. Tu pretpostavku dodatno učvršćuje prilično nepolemičan ton traktata.

Sadržaj
-------

Rukopis počinje sledećom rečenicom, u kojoj se pored muških učenika pominju i Isusove učenice:

> Nakon što je (Isus) ustao iz mrtvih, njegovih dvanaest učenika i sedam žena nastaviše da ga slede i odoše u Galileju, do gore koja se zove "Proricanje i Radost".
> 
> 

Tu se učenici okupljaju na gori, i »*tada im se pojavljuje Iskupitelj, ne u svom prvobitnom obliku, već kao nevidljivi duh. Ali njegova pojava bila je pojava velikog anđela svetlosti*.« Odgovarajući na njihovo čuđenje i užasavanje, on se smeši i nudi im da ih poduči tajnama (gr. mysteria) svetog plana »*za vasionu i njenu sudbinu*.« 

Ovaj spis naglašava kontrast između „gnostičkih" i „pravovernih" apostola. U prvu grupu spadajuju Filip, Toma, Vartolomej i Marija, dok se među pravovernima izdvajaju Petar, Matej i Jovan. Tekst takođe prenosi da je Spasitelj rekao učenicima: „*Dadoh vam vlast nad svim stvarima kao deci [ne sinovima! M.V.] Svetlosti*..."

Izvori
------

1. 1 2  Milan Vukomanović, Žene apostoli u ranom hrišćanstvu[*mrtav link*]
2. 1 2 3  Izvorni koptski tekstovi Arhivirano 2013-10-31 na Wayback Machine-u (Sofija Isusa Krista, uvod: Douglas M. Parrott)
3. ↑  Elejn Pejgels - Gnostička evanđelja (scribd)

Vidi još
--------

* Knjižnica Nag Hamadi

Vanjske veze
------------

* () Sophia of Jesus Christ (gnosis.org)
* () Izvorni koptski tekstovi Arhivirano 2013-10-31 na Wayback Machine-u
* () PBS Article
**Lizardo\_Montero** punim imenom *Juan Lizardo Montero Flores* (Ayabaca, 27. maj 1832. -Lima, 5. februar 1905.) bio je kontraadmiral i privremeni predsjednik
Perua, u najtežim trenutcima za zemlju za vrijeme Pacifičkog rata od novembra 1881. do oktobra 1883.

Biografija
----------

Počeo je studirati na univerzitetu u Quitu a od 1851. se školuje na Peruanskoj pomorskoj školi u Limi. Kao poručnik fregate služio je na škuni Mercedes sa kojom je doživio brodolom 1854.

Jedno vrijeme između 1858.-1862. živio je u Španjolskoj
Politikom se počeo baviti 1871. kao jedan od osnivača Građanske partije 1871. Jedan kratki period 1879. bio je gradonačelnik Lime.

Na početku Pacifičkog rata postavljen je za komandanta [[jug|južnog fronta. Nakon što je peruansko-bolivijska vojska poražena u Bitci kod Tacne 1880. povukao se u Limu i sudjelovao u neuspješnoj obrani grada 1881.
Kao komandant sjevernog fronta povukao se Huaraz, u kom je kao potpredsjednik Perua, preuzeo dužnost predsjednika umjesto Francisca Calderóna kog je čileanska vojska uhapsila i zatvorila.

Kako je čileanska vojska okupirala jug zemlje sa vladom se preselio u.Arequipu koja je postala prijestolnica zemlje.
Nakon što je general Miguel Iglesias potpisao mir sa Čileom Sporazumom iz Ancóna 1883. nezadovoljan time napustio je Peru i otišao u egzil u Bolivijuu, a kasnije u Argentinu. U domovinu se vratio 1890. i nakon izbora postao senator Departmana Piura.

Umro je u Limi 1905.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Lizardo Montero*" (španjolski). Busca Biografias. Pristupljeno 6.09.2023.

Vanjske veze
------------

***Lizardo Montero*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lizardo Montero* (na portalu Busca Biografias)
Carinik i farisej na molitvi.
**Priča o fariseju i porezniku** (takođe *priča o svešteniku i službeniku*) je jedna od poznatih Isusovih alegorijskih priča koja se nalazi u Evanđelju po Luki.

Priča prikazuje farisejskog sveštenika, razmetljivog svojim vrlina, naspram sakupljača poreza koji ponizno moli Boga za milost. Ova priča naglašava potrebu smerne molitve.

Priča
-----

Luka prenosi da je Isus sledeću priči kazao nekima koji su bili uvereni da su pravedni, a ostale ljude nipodaštavali:

> Dva čovjeka uđoše u hram da se mole Bogu, jedan farisej a drugi carinik. Farisej stade i moljaše se u sebi ovako: Bože, hvala ti što nisam kao ostali ljudi: grabljivci, nepravednici, preljubnici ili kao ovaj carinik. Postim dvaput u sedmici; dajem desetak od svega što steknem. A carinik izdaleka stajaše, i ne htjede ni očiju uzdignuti nebu, nego se bijaše u prsa svoja govoreći: Bože, milostiv budi meni grješnome!
> 
> Kažem vam, ovaj otide opravdan domu svome, a ne onaj. Jer svaki koji sebe uzvisuje poniziće se, a koji sebe ponizuje uzvisiće se.
> 
> – Evanđelje po Luki, 18:9-14 (prevod sinoda SPC)

Tumačenja
---------

Tokom 1. veka, fariseji su bili poznati po svojom strogom poštovanju Mojsijevog zakona. Farisej u ovoj priči je još revnosniji od njegovih drugova, posti češće nego što je potrebno, daje desetak na sve što primi, čak i u slučajevima kada verska pravila ne zahtevaju. Siguran u svoju ispravnost, farisej ne traži Bogu ništa, i tako ne dobija ništa.

S druge strane, publikani (javni službenici koji su radili za Rim) su bili prezreni Jevreji koji su sarađivali sa Rimskim carstvom. Zato što su bili najpoznatiji po prikupljanju putarine i poreza oni se obično opisuju kao carinici ili poreznici. Ova priča, međutim, ne osuđuje njihovo zanimanje (vidi i Luka 3:12-13), već ih opisuje kao nekoga ko "prepoznaje svoje stanje nedostojnosti pred Bogom i priznaje svoju potrebu za izmirenjem". Dolazeći Bogu u poniznosti, carinik prima milost i izmirenje koje je tražio".

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Joel B. Green, The Gospel of Luke, Eerdmans, 1997, ISBN 0-8028-2315-7, pp. 643-649.

Vidi još
--------

***Priča o fariseju i porezniku*** na Wikimedijinoj ostavi

* Isusovo učenje

| * p
* r
* u
Isusove priče |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Kanonskaevanđelja | Bacanje mreže • Biser • Bludni sin • Bogataš i ubogi Lazar • Bogata budala • Deset devojaka • Dobri Samarićanin • Drvo i plodovi • Dva dužnika • Dva sina • Farisej i carinik • Gospodar i sluga • Izgubljena ovca • Izgubljeni novčić • Jak čovek • Jalova smokva • Kukolj • Kvasac • Mladi bogataš • Mudri i ludi zidar • Nemilosrdni sluga • Nepravedni sudija • Nepravedni upravnik • Prijatelj u ponoć • Proračun troškova • Radnici u vinogradu • Rast semena • Sejač • Skriveno blago • Stražar • Svetiljka pod sudom • Talanti • Trun i brvno • Udovičin novčić • Velika gozba • Zli vinogradari • Zrno gorušice |

 |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Apokrifi | Mješanje boja • Palmino drvo • Prazan vrč • Ubica moćnika • Žitni klas |

 |