recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mladica** (lat. *Hucho hucho*) je slatkovodna riba iz porodice *Salmonidae* (pastrmolike ribe). Po dimenzijama je najkrupnija pastrmska riba dunavskog sliva, pa je u literaturi poznata i kao **dunavski losos**.

Opis
----

Mladica ima izduženo-valjkasto i mišićavo tijelo, što joj omogućava veoma brzo plivanje, uključujući i veliku početnu brzinu. Tome pomaže veoma snažno repno peraje sa jakim i fleksibilnim zracima.

Škržni poklopci su veliki i široko ih otvara. Leđa su joj smeđe-sivkasta do zelenkasta sa mogućim crvenkastim prelivima, a prema trbuhu postaje bijela. Nijanse boje tijela uveliko ovise o boji riječnog korita i okolnog ambijenta. Izuev abdomena, posuta je crnim pjegama. U sezoni mrijesta, dobija bakarnoljubičaste nijanse. Najveći primjerak Mladice koji je težio 58 kg ulovio je Halil Sofradžija na rijeci Drini 1938. u Jugoslaviji.

Ekologija i ponašanje
---------------------

Krupniji primjerci mladice obitavaju u većim dubokim virovima sa skrovitim mestima pod obalom ili stienama, odakle povremeno idu u lov, obično u brzake i prelive - ujutru na ulaze, a uveče na izlaze iz virova.

Vidi još
--------

* Salmonidae

1. ↑  {{{assessors}}} (2008). *Hucho hucho*. In: IUCN 2008. IUCN Red List of Threatened Species. Downloaded on 2010-06-02.
2. ↑  Sofradžija A. Hadžiselimović R. (1981): Hromosomi slatkovodnih kolousta i riba Jugoslavije. God. Biol. inst. Univ. u Sarajevu, 34: 117-152.
3. ↑  Sofradžija A. (2009): Slatkovodne ribe Bosne i Hercegovine. Vijeće Kongresa bošnjačkih intelektualaca, Sarajevo, ISBN 978-9958-47-110-0.
Mesapska keramika, Arheološki muzej u Oriji u Apuliji.
**Mesapi** (lat. *Messapii*, antgrč.  [*Messápioi*]) su bili drevno pleme, koje je u antička vremena naseljavalo jugoistočni poluotok ili "petu" Italije (Salento, suvremena Apulija), a koja se u drevna vremena zvala Kalabrija, Mesapija ili Japigija. Glavni gradovi su im bili Uzentum (suvremeni Ugento), Rudiae (suvremeni Rugge), Brundizij (suvremeni Brindisi) i Hyria. Govorili su mesapski jezik. Često se navode kao "najjužnije od japigskih plemena".

Historija
---------

Prema Herodotu su Mesapi potomci Krećana koji su se na jugu Italije naselili nakon neuspjelog pokušaja da pokore Sikance, pri čemu su im se brodovi pri povratku kući nasukali i razbili o italijansku obalu. Većina historičara, pak, smatra da su Mesapi najvjerojatnije porijeklom iz Ilirije.

Hirija, koja se smatra prvim mesapskim gradom, osnovana je oko 18. vijeka pne. a nakon njega su slijedili drugi s kojima je mnogo vijekova kasnije zaratila grčka kolonija Tarent. Herodot, pak, navodi da su godine 473. pne. Mesapi zajedno s drugim japiškim plemenima, koristeći nadmoć u konjici, porazili tarentinsku vojsku. Tako su Mesapi očuvali svoju nezavisnost, a kasnije su pomagali Atenanjima u sicilijanskoj ekspediciji. 

Mesape su, kao i ostale italske narode, kasnije pokorili Rimljani, te su postepeno izgubili svoj identitet, preuzevši latinski i grčki jezik.

Jezik i pismo
-------------

*Glavni članak:Mesapski jezik.*
Mesapi su govorili mesapskim jezikom, koji pripada grupi kentum jezika. Lingvisti ga smještaju u vlastitu grupu indoevropskih jezika, iako postoje teorije da je on dio šire grupe ilirskih jezika koji su se govorili s drugu stranu Jadrana. Mesapski jezik je danas poznat zahvaljujući tome što su Mesapi bili pismeni, odnosno usvojili grčki alfabet. Danas je poznato oko pedesetak mesapskih natpisa koji su koliko-toliko dešifrirani i zahvaljujući kojima postoji određena predodžba o tom jeziku. Njime se prestalo govoriti kada su Mesapi preuzeli latinski i grčki.

Eksterni linkovi
----------------

* Civiltà messapica (`it`)

|  |
| --- |
|  |
| 
**Iliri** - **Ilirija** - **Ilirik** - Veliki ilirski ustanak

**Ilirski vladari**

Agron - Balajos - Bardilis - Baton - Epulon - Gencije - Glaukijas - Grabos - Kleitus - Longarus - Mitilos - Monunius - Pineus - Pleuratus - Scerdilaidas - Sirhas - Teuta

Ilirski gradovi

Aenona - Albanopolis - Amantia - Andetrium - Arduba - Basanija - Daorson - Damastion - Delminijum - Doklea - Lihnidos - Meteon - Narenta - Nezakcijum - Ninia - Promona - Rizinium - Škodra - Uscana

**Ilirska plemena**

Abri - Albani - Amantini - Andizeti - Ardijejci - Azali - Arijani - Autarijati - Bilioni - Breuci - Glindioni - Dalmati - Daorsi - Dasareti - Derentini - Deuri - Dezitijati - Dindari - Dicioni - Dokleati - Enhilejci - Grabi - Haonci - Helidonci - Jasi - Kolapijani - Labeati - Mezeji - Melkumani - Molosi - Partini - Piketi - Pirusti - Salentini - Sardeati - Taulanti
**Ilirsko-tračanska**
Dardanci - Galabri - Peonci - Tunati
**Ilirsko-keltska**
Latobici - Skordisci
**Ilirsko-venetska**
Histri - Japodi - Karni - Katari - Liburni
**Nezavisna**
Dauni - Japigi - Mesapi - Peuceti

 |
**Isa Ahjadovič Munajev** (čečenski: , ruski: ; 20. maj 1965 – 1. februar 2015) bio je jedan od vođa čečenskih separatističkih militanata koji se istakao za vrijeme Drugog čečenskog rata, da bi kasnije poginuo boreći se na strani Ukrajine u sukobu protiv proruskih separatista.

Munajev se rodio u Čečensko-Inguškoj ASSR, koja je tada bila dio SSSRa. Nakon odsluženja vojnog roka u Sovjetskog armiji (koji je, po nepotvrđenim navodima, uključivao i sudjelovanje u ratu u Afganistanu) je upisao Višu školu unutrašnjih poslova, te se potom priključio miliciji, odnosno njenim specijalnim jediniciama (OMON). Živio je i radio u Moskvi i napredovao do čina kapetana.

Poslije izbijanja Prvog čečenskog rata se vratio u rodnu Čečeniju i priključio paravojnim formacijama samoproglašene Čečenske Republike Ičkerije. Nakon završetka rata ga je predsjednik Aslan Mashadov imenovao zapovjednikom Groznog i ministrom unutarnjih poslova. Na tom je mjestu sudjelovao u obrani grada od ruskog napada u Drugom čečenskom ratu. Poslije pada grada je imenovan zapovjednikom separatističkih formacija na planinskom jugozapadu zemlje. Iako su ruske vlasti nekoliko puta objavljvale vijesti o njegovoj pogibiji, Čečeniju je napustio tek kada je 2004. godine teško ranjen. Radi liječenja je preko Ukrajine došao u Dansku čija mu je vlada dala politički azil. Tamo je 2009. godine osnovao "Slobodni Kavkaz", pokret koji je okupljao čečenske separatističke emigrante.

U Ukrajinu je došao nedugo nakon euromajdanskog prevrata te u martu 2014. godine osnovao bataljon Džohar Dudajev, dobrovoljačku jedinicu koju je činilo oko 500 čečenskih separatista i dobrovoljaca iz muslimanskih zemalja. Kao njegov zapovjednik čelu je 1. februara 2015. ubijen tokom minobacačkog napada pro-ruskih separatista u bitci za Debaljcevo.

Vanjske veze
------------

* Чеченские гвардейцы Порошенко
* Чеченский след в Украине
* «Свобода или смерть»
* Почему в гражданской войне на Украине чеченцы воюют с чеченцами
* Смерть "личного врага Путина"
**Mesar** ili **kasapin** (od turski: *kasap* - arapski *qaṣṣāb* je zanimanje koje se bavi pripremom mesa za ljudsku ishranu.

Opis
----

Mesari usmrćuju (kolju) stoku i perad i obrađuju meso zaklanih životinja. Djelokrug njihova rada uključuje: preuzimanje životinja za omamljivanje i klanje (ili usmrćivanje električnom strujom); šurenje, skidanje čekinja i opaljivanje (kod svinja); guljenje kože (kod goveda); otvaranje trupa i vađenje crijeva; mozga i endokrinih žlijezda; obradu crijeva; buta i plećki; topljenje salo (kod svinja) i trančiranje mesa s leđa, vrata, slabina i glave svinja i goveda.

Pored pripreme svježeg mesa za direktnu prodaju, mesari se bave i konzerviranjem mesa, pa izrađuju trajne i polutrajne kobasice, salame i druge suhomesnate proizvode.

Mesari mogu raditi kao samostalne zanatlije, kao industrijski radnici ili zaposlenici u trgovini.

Historija
---------

Na rimskom reljefu iz 2. vijeka prikazana tipična mesnica onoga vremena, mesar s nožem i stolom na kojem reže meso, i nizom kuka po zidu na kojima vise komadi mesa.

Tokom 12. vijeka rađaju se prvi mesarski cehovi po Evropi.

Ceh mesara iz češkog grada Český Krumlov je u 16. vijeku usvojio nekoliko pravila, a najvažnije je bilo da se klanje može obavljati samo u klaonici, a ne po privatnim kućama ili po tržnicama.

Istovremeno je ceh jeruzalemskih mesara osnovao ured - hisbah, koji se striktno držao Kur'ana, na čelu sa muhtasibom, službenikom koji je nadgledao rad mesara i naplaćivao porez.

Vremenom su higijenski i drugi sanitarni propisi postajali sve stroži, a kontrole puno češće, ali i pored tog još uvijek ima sporadičnih slučajeva trovanja pokvarenim mesom.

Izvori
------

1. 1 2  „*Kasapin*" (hrvatski). Hrvatski jezični portal. Pristupljeno 10. 02. 2017.
2. 1 2 3  „*Mesari*" (hrvatski). Vodič kroz zanimanja. Pristupljeno 10. 02. 2017.
3. 1 2 3 4  „*Meat-story*" (engleski). The Butcher's Guild. Pristupljeno 10. 02. 2017.

Vanjske veze
------------

***Mesar*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mesari* (`sh`)
* *Kasapin* na portalu Veliki rečnik (`sh`)
**Husein Kamel** znan kao *Mirmiran paša* (Kairo, 21. novembar 1853 - Kairo, 28. april 1936.) bio je prvi egipatski sultan od 1914. do 1917.

Biografija
----------

Kamel je rođen kao drugi sin Ismail-paše, školovanje je proveo u Egiptu i Francuskoj.
Nakon izbijanja Prvog svjetskog rata, tadašnji egipatski kediv neodlučni Abas II, prestrašen nakon neuspjelog atentata, zatvorio 
se u svoju palaču na Bosporu, i ostao lojalan sultanu, koji je stao na stranu Centralnih sila, pa se nije htio vratiti u Egipat.

Zbog tog su ga Britanci 18. decembra 1914. smjenili i proglasili Egipat i službeno *Britanskim* 
protektoratom*.*

Umjesto njega za sultana su postavili - Huseina Kamela, u tom trenutku najstarijeg člana dinastije. Kamel je umro nakon 
kratke trogodišnje vladavine.

Izvori
------

1. ↑  „*The Muhammad 'Ali Dynasty*" (engleski). Royalark. Pristupljeno 7.07.2020.
2. 1 2 3  „*Ḥusayn Kāmil, sultan of Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 7.07.2020.

Vanjske veze
------------

***Husein Kamel*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ḥusayn Kāmil, sultan of Egypt* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Egipatski sultan (1914. - 1917.)** | Nasljednik: |
| **-** | **Fuad I** |
| Hotepsekhemwy na hijeroglifima |
| --- |
| 

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | 
 |  |  |

 |  |

**Hotepsekhemwy**, isto tako poznat kao **Bedjau** ili **Baunetjer** (na grčkom **Boethos**), bio je prvi kralj Druge dinastije Egipta. Ime mu znači "dvije sile su u miru". Malo se zna o njegovoj vladavini .

Moguće je da je Hotepsekhemwy postao faraon ženidbom za princezu. Tako ne znamo je li bio u srodstvu sa starom thinitskom lozom vladara ili ne. Nije poznato da li je bio sin faraona Qa'aa, ali je moguće da mu je bio zet. Bez obzira na to, sagradio mu je spomenike i vjerojatno organizirao pogreb. Pečati s natpisom "Hotepsekhemwy" su pronađeni van grobnice Qa'aa u Abydosu.

Grob mu je identificiran u Saqqaru; unutrašnjost nije očuvana, ali su zato pronađeni ostaci vanjskog zida.

Manethon mu pripisuje vladavinu od 38 godina.

Literatura
----------

* Toby A. H. Wilkinson, *Early Dynastic Egypt*, Routledge, London/New York 1999, ISBN 0-415-18633-1, 83-84

V. također
----------

* Faraon
* Popis faraona
* Druga dinastija Egipta

Eksterni linkovi
----------------

* Egyptian kings: Hotepsekhemwy

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Qa'a** | **Faraon Egipta***Druga dinastija* | Slijedi:**Raneb** |

***Hotepsekhemwy*** na Wikimedijinoj ostavi
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Jelovice**. Za druga značenja, v. Jelovice (razvrstavanje).* |

**Jelovice** su naselje na Ćićariji, u općina Lanišće a nalazi se na 672 metara nadmorske visine. Smješteno je na južnoj padini gorja Vrhovnik, poviše malenog ali plodnoga krškog polja nedaleko od hrvatsko-slovenske granice, uz lokalnu cestu Vodice–Podgorje (Slovenija).

Mjesto se prvi put spominje 1323. godine .

Po popisu iz 2001. u selu je živjelo 19 stanovnika.

Povijest
--------

Malobrojno stanovništvo bavi se isključivo poljodjelstvom i stočarstvom, u nedavnoj prošlosti šumarstvom i proizvodnjom drvenog ugljena. Zajedno s okolnim selima spominje se od IX.st. a područje je pripadalo tršćanskoj općini, nakon toga različitim feudalcima i naposljetku Habsburgovcima i njihovim vazalima. Iako je imalo krize već u XVI.st. (upadi Osmanlija), naselje je gotovo potpuno napušteno tijekom XX.st. Crkva, izgrađena u XVII.st. na mjestu starije, posvećena je Duhu Svetomu. Župa pripada Riječkoj nadbiskupiji.

Znamenitosti
------------

* Spomenik žrtvama NOB-a
* Lokalno groblje sa kapelicom iz 17. stoljeća
* Krško polje uz čiji rub vodi cesta do Vodica

Izvori
------

1. ↑  buzet.hr: Na Ćićariji Arhivirano 2007-06-12 na Wayback Machine-u
2. ↑  Popis 2001.:Općina Lanišće

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Jelovice** |

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Lanišće |
| --- |
| Brest • Brgudac • Dane • Jelovice • Klenovšćak • Kropinjak • Lanišće • Podgaće • Prapoće • Račja Vas • Rašpor • Slum • Trstenik • Vodice |  |
**Lauris** je gradić i općina od 3 789 stanovnika, na jugu Francuske, u departmanu Vaucluse.

Geografske karakteristike
-------------------------

Lauris leži u regiji Provansa-Alpe-Azurna obala, pored kotline rijeke Durance. Lauris je 
udaljen oko 26 km istočno od Cavaillona, odnosno 16 km zapadno od Pertuisa sa kojima je povezan magistralnom cestom 
D973.

Generalno rečeno on leži gotovo na sredini između Avignona i Aix-en-Provence.

Historija
---------

Lauris je bio ljudsko stanište još za prahistorije zbog svog položaja na putu duž kotline Duranca do 
Alpa na sjeveru.

Za rimskih vremena, i on je bio poput susjednih naselja jedno od njihovih sela. Nakon pada 
Rimskog Carstva postao je feud provalsanskih grofova.
Za ranog srednjeg vijeka Lauris je pripadao dominikanskoj opatiji 
Saint-André iz Avignona, a nakon toga sve do 1345. samostanu Saint-Jean ekspozituri marsejskog samostana Saint Victor.

Lauris je od 1552. bio je leno barona François de Pérussisa, tokom 17. vijeka bio je vlasništvo kneževa od Lesdiguièresa, a tokom 18. vijeka markiza d'Arlatana.

Tokom 19. vijeka Lauris je doživio veliki poljoprivredni bum, jer su tad izgrađeni kanali za navodnjavanje, u to vrijeme 
bio je poznat širom svijeta po proizvodnji šparoga.

Etimologija
-----------

Lauris svoje ime vuče od latinskog imena **Villa Laurias** a to je značilo da je pripadao nekom od uglednika ovjenčanih lovorom - *laurias*. Prvi put je naveden pod imenom *Lauris* 1079.

Znamenitosti
------------

Lauris je ubav gradić smješen na vrhu stjenovitog greben]]a sa kog puca pogled na kotlinu Duranca i masiv Luberon.

Poput figurina na pramcu broda na njemu se koči dvorac iz 18. vijeka podignut na kamenoj stjeni sa svojim terasastim vrtoma. S druge strane njegov zamak, koji je srušen 1730. i odtad obnovljan bezbroj puta, i to svaki put puno gore potpuno je devastiran, danas je u njemu smješten starački dom.

Prva parohijalna crkva razorena je 1486. nju je zamjenila crkva Saint-Martin (danas Saint-Roch), podignuta početkom 14. vijeka.

Lauris ima izvrsno očuvanu jezgru iz 18. vijeka, sa krivudavim uličicama i kamenim zgradama.

Privreda
--------

Današnji Lauris je trgovački centar poljoprivrednog kraja, u kom se uzgaja puno voća i grožđa za vino, i dio *Regionalnog parka prirodei Luberon*.

Izvori
------

1. 1 2 3  „Commune de Lauris (84065)" (francuski). Insee. Pristupljeno 14. 07. 2015.
2. 1 2 3 4  „*Lauris*" (engleski). Provenceweb. Pristupljeno 14. 07. 2015.

Vanjske veze
------------

***Lauris*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lauris, un joyau à découvrir !* na portalu Office de tourisme Sud Luberon Arhivirano 2015-07-16 na Wayback Machine-u (`fr`)
Chateau de Chenonceau
**Château de Chenonceau** je zamak (chateau) koji se nalazi kraj sela Chenonceaux u francuskom departmanu Indre-et-Loire u dolini Loire. Sagrađen je na mjestu starog mlina i njime je premošćena rijeka Cher. Na njegovom mjestu su ranije postojala dva zamka - prvi, koji je spaljen 1411. godine, te drugi, čiji ga je vlasnik Pierre Marques zbog dugova godine 1513. morao prodati Thomasu Bohieru, komorniku kralja Charlesa VIII. Bohier je zamak srušio i sagradio novi, koji dan-danas postoji. Nešto kasnije je zamak preuzeo francuski kralj François I i otada je dugo vremena ostao bilo u vlasništvu članova kraljevske porodice, bilo u vlasništvu kraljevskih ljubavnica i njihovih potomaka. Godine 1913. ga je kupila porodica Menier čiji su potomci dan-danas njegovi vlasnici.

Dvorac natkriljuje severnu obalu reke Šer, dok kasnije dograđena galerija premošćava reku. Izgled dvorca je rađen po ukusu Dijane od Poatjea, dok je za izgled galerije zaslužna Caterina de' Medici. 

Dvorac se sastoji od gotovo kvadratne zgrade za stanovanje, koja je na jugu povezana sa galerijom. Severno od zdanja nalazi se mnogo starija kula na ostrvu okruženom jarkovima, dok se sa njene istočne i zapadne strane dve renesansne bašte. Tu je i nekadašnje poljoprivredno dobro, oranžerija i zgrada sa biroima. Kompleks zgrada je 1840. proglašen za nacionalni spomenik, čije su bašte takođe zaštićene od 1962. 

Smatra se jednim od najboljih primjera kombinacije gotičke i renesansne arhitekture u Francuskoj. Ovaj dvorac godišnje poseti oko milion turista, pa je uz Versaj ovo jedan od najposećenijih dvoraca Francuske. Šenanso se među dvorcima na Loari smatra za „damski dvorac" (*Château des Dames*), jer su mu žene obeležile istoriju.

Vanjske veze
------------

***Château de Chenonceau*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official website Arhivirano 2008-10-24 na Wayback Machine-u ()
* Photos of Chenonceau
* Photos of Château de Chenonceau and other Loire castles
* Virtual visit (Quicktime VR fullscreen) of the Château de Chenonceau  Arhivirano 2019-08-03 na Wayback Machine-u () ()
* Tourism Office Chenonceaux

47°19′30″N 1°04′14″E﻿ / ﻿47.3250°N 1.0706°E﻿ / 47.3250; 1.0706
**Valaške Meziriči** ili u svakodnevnom govoru skraćeno **Valmez** (češ. *Valašské Meziříčí*, nem. *Wallachisch Meseritsch*) su grad u Češkoj Republici, u okviru istorijske pokrajine Moravske. Valaške Meziriči su četvrti po veličini grad upravne jedinice Zlinski kraj, u okviru kojeg je pripada okrugu Vsetin.

Prirodni uslovi
---------------

Grad Valaške Meziriči se nalazi u istočnom delu Češke republike. Grad je udaljen od 330 km jugoistočno od glavnog grada Praga, a od prvog većeg grada, Brna, 130 km istočno.

Valaške Meziriči su smešteni u oblasti istočne Moravske, u delu koji je poznat kao Vsetinska Vlaška. Nadmorska visina grada je oko 300 m. Grad je smešten u usloj dolini reke Rožnovske Bečve, koja se nizvodno uliva u veću reku Moravu. Oko grada izdižu se planine Moravskošleski Beskidi.

Istorija
--------

Područje Valaških Meziriča bilo je naseljeno još u doba praistorije. Naselje pod današnjim nazivom prvi put se u pisanim dokumentima spominje 1297. godine, a naselje je 1377. godine dobilo gradska prava.

1919. godine Valaške Meziriči su postali deo novoosnovane Čehoslovačke. U vreme komunizma grad je naglo industrijalizovan. Posle osamostaljenja Češke došlo je do opadanja aktivnosti teške industrije i do problema sa prestrukturiranjem privrede.

Stanovništvo
------------

Valaške Meziriči danas ima oko 27.000 stanovnika i poslednjih godina broj stanovnika u gradu opada. Pored Čeha u gradu žive i Slovaci i Romi.

Slike gradskih građevina
------------------------

* Crkva Voznesenja presvete BogorodiceCrkva Voznesenja presvete Bogorodice
* Apostolski domApostolski dom
* Žerotinov dvorŽerotinov dvor
* Marijanski stubMarijanski stub

Spoljašnje veze
---------------

***Valašské Meziříčí*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.valasskemezirici.cz Zvanična stranica grada Valaških Meziriča ()()
**Marajó** (portugalski *Ilha de Marajó*) je otok u Delti Amazone na sjeveru Brazila u Saveznoj državi Pará.
To je najveći riječni otok na svijetu, nastao od sedimenata donešenih Amazonom.

Karakteristike
--------------

Glavni tok rijeke Amazone teče sjeverno od otoka, dok ga na jugu od kopna razdvaja Rukavac Pará i estuarij Rijeke Tocantins. 
Marajó ima površinu od 40,100 km², dug je 295 km i širok 200 km.

Po savanama na istočnoj strani otoka slobodno pasu goveda i vodeni bivoli, koji su se na otoku slučajno zadesili, nakon brodoloma nekog francuskog broda koji ih je prevozio iz Indije
Tu se nalaze i brojna arheološka nalazišta sa polikromnom keramikom iz pretkolumbovskih vremena.
Za kišne sezone polovicu otoka poplavi voda.

Na otoku živi oko 250.000 stanovnika, najveći grad je Breves sa 52,290 stan. na jugozapadu, velik je i Soure na istoku ljetovalište prekoputa Beléma, sa kojim je povezan trajektom.

Stanovnici se bave stočarstvom, ribarstvom i šumarstvom (kaučuk).

Predpostavlja se da su Portugalci doplovili do otoka još 1498.ali je moreplovac Duarte Pacheco Pereira mislio da on na osnovi 
Sporazuma iz Tordesillasa on pripada Španjolskoj, pa ga nije ni pokušao kolonizitrati, kao ni njegovi kasniji sljedbenici, pa je skoro do kraja 18. vijeka ostao gotovo netaknut.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Marajó Island*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 24.12.2023.
2. 1 2 3 4  „*Ilha de Marajó*" (portugalski). Ambientes. Pristupljeno 24.12.2023.
3. ↑  „*Área de Proteção Ambiental Arquipélago do Marajó*" (portugalski). Socio Ambiental. Pristupljeno 23.12.2023.
4. ↑  „Breves in Pará" (engleski). City Population. Pristupljeno 24.12.2023.

Vanjske veze
------------

***Marajó*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Marajó Island* (na portalu Encyclopaedia Britannica) ()
**Diba al-Baja** (arap. ) je ime lučkog gradića od 5263 stanovnika na krajnjem jugu omanske enklave Musandam.

Geografija
----------

Diba al-Baja leži sa istočne strane poluotoka Musandam, odmah do granice s Emiratom Šardžom (Ujedinjeni Arapski Emirati). To je najužnije naselje Musandamske muhafaze. Diba je oaza i aglomeracija sastavljena od tri gradića, koji danas pripadaju različitim državama: najužnija Diba al-Muhalab, pripada Emiratu Fudžairi, odmah do nje je naslonjena Diba al-Hisn koja pripada Emiratu Šardži, a zatim slijedi omanska Diba al-Baja. Između tri Dibe nema nikakvih graničnih kontrola pa stanovnici rade i trguju gdje ih je volja.

Historija
---------

Oaza i luka Diba je bila važno mjesto pomorske trgovine još iz predislamskih vremena, sve do dolaska islama bila je važan trgovački punkt, a jedno vrijeme bila je i prijestolnica Omana. Oaza je slavna po pobuni koja je izbila 632. ubrzo nakon smrti proroka Muhameda, zbog odbijanja plaćanja zekata. Taj čin shvaćen je kao *rida* (otpadništvo), nakon čega je 633. uslijedila bitka u kojoj je muslimanska vojska pobjedila pobunjenike. Dva vijeka kasnije, u doba vladavine abasidskog kalifa al-Mutadida (870. – 892.), odigrala se još jedna velika bitka kod Dibe. Ona je bila samo jedna od epizoda u osvajanju Omana koje je poduzeo tadašnji abasidski guverner Iraka i Bahreina.

Privreda
--------

Diba al-Baja ima malu ribarsku lučicu, a pored ribarstva za stanovnike je važna tvornica cementa u obližnjoj Dibi al-Fudžairi (Emirat Fudžaira) jer je to najveći poslodavac u oazi.

Izvori
------

1. 1 2  „*Oman*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 14. 09. 2014.
2. 1 2 3 4 5  „*Enclaves of the Emirate of Sharjah*" (engleski). Ozoutback. Pristupljeno 14. 09. 2012.

Vanjske veze
------------

***Diba al-Baja*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dibba City Guide ()
**Kužni stup** bio je tip zavjetnog stupa - pila, raširen po Evropi za baroka (od polovice 17. do 
početka 19. vijeka, u vrijeme dok su harale brojne epidemije kuge.

Najčešće su bili posvećeni Djevici Mariji ili Svetom Trojstvu u suštini Bogu u znak zahvalnosti za prestanak epidemije kuge.

Direktni prototip bio je rimski stup uzet iz Maksencijeve bazilike i postavljen ispred 
Bazilike Santa Maria Maggiore 1614. na čijem je vrhu postavljena skulptura Djevice Marije.

Stup u Trenčínu

Historija i karakteristike
--------------------------

Moda podizanja takvih stupova naročito se raširila po habsburgškim zemljama, u Austriji je gotovo svaki veći grad podigao takav spomenik, od Graza, Linza, Kremsa, Eisenstadta, Wiener Neustadta do Sankt Pölten i Zwettla.

Stup u Mariboru
Kužni stup na bečkom Grabenu postao je uzor, po kojem su se podizali slični spomenici po Mađarskoj, Moravskoj i Češkoj.

Taj spomenik je po nalogu cara Leopolda I. počeo graditi kao drveni Johann Frühwirt 1679. Ubrzo nakon tog 1682. Matthias Rauchmüller počeo je klesati kameni stup po nacrtima Francesca Menegattija, kog je kasnije nastavio i dovršio 1692. J. B. Fischer von Erlach, reljefe je izveo Bendl, a skulpture Paul Strudel, Tobias Kracker i Johann Bendel.

Izvori
------

1. ↑  Marija Mirković. „*Barokna sakralna ikonografija na području Zagrebačke biskupije*" (hrvatski). Institut za povijest umjetnosti, Zagreb. Arhivirano iz originala na datum 2014-08-01. Pristupljeno 05. 02. 2016.
2. 1 2 3 4  „*Pestsäulen*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 05. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Kužni stup*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Pestsäulen* ()
Doreova karikatura Minhauzena
**Karl Fridrih Hijeronim Minhauzen** (Bodenverder, 11. maj 1720. — Bodenverder, 22. februar 1797.) je bio nemački baron.

Biografija
----------

Za njega postoji priča da je bio najveći lažov ikada. U srpskom jeziku se kaže da neko *laže k'o Minhauzen*, ili pak (u slengu) da *baroniše*.

Baron Minhauzen nije izmišljena već stvarna ličnost. On je kao nemački baron sa nepunih dvadeset godina pristupio ruskoj vojsci i sa njima se borio protiv Turaka. Po povratku u rodnu Nemačku izmišljao je i pričao neverovatne avanture tokom svog boravka u Rusiji, o letenju na Mesec i svom velikom junaštvu.

Mnogi su želeli da ovekoveče njegove priče, poznate danas kao Minhauzenijade. Prvi je to učinio Nemac Rudolf Raspe, dok je njegove laži ovekovečio nemački pesnik Gotfrid August Birger.

Minhauzenov sindrom
-------------------

U medicini postoji psihološki poremećaj koji se naziva Minhauzenov sindrom, koji je nazvan po ovom liku. Naime osobe koje pate od Minhauzenovog sindroma imaju neverovatnu potrebu da preuveličavaju svoje stvarne i nestvarne zdravstvene probleme. Ako zdravstveni problem nije prisutan, osobe sa ovim sindromom će je izmisliti i bez prestanka odlaziti kod lekara.

***Baron Münchhausen*** na Wikimedijinoj ostavi
**Coquimbo** je grad na sjeveru Čilea u kom živi 205,760 stanovnika

Geografske karakteristike
-------------------------

Coquimbo je lučki grad - administrativni centar Provincije Elqui, udaljen 462 km sjeverno od Santiaga

Grad se prostire 11 km jugozapadno od La Serena u Zaljevu Coquimbo, koji je odlična prirodna luka, jedna od najboljih u Čileu, koju upravo zbog tog koristi Čileanska ratna mornarica kao zimovalište za svoje ratne brodove.

Kako je zapravo spojen sa La Serenom, formira konurbaciju **Serena- Coquimbo** koja ima 401,938 stan..

Izvori
------

Panorama grada i milenijski križ
Pogled na luku

Historija
---------

Španjolski konkvistador Pedro de Valdivia doplovio je do Zaljeva Coquimbo 1550. Coquimbo je počeo izrastati u prometnu luku 1840-ih, kad su u okolici proradili rudnici zlata i bakra.

Status grada dobio je 1867.

Privreda i transport
--------------------

Pored luke iz koje se transportira cement, fosfatna gnojiva, rude, za ekonomiju grada važni su industrija i turizam.

Grad se nalazi na trasi Panameričkog autoputa i magistralne željezničke pruge sjever-jug.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Poljska Elbląg, Poljska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Coquimbo in Elqui (Coquimbo)*" (engleski). City population. Pristupljeno 20. 10 2020.
2. ↑  „*Bahia Coquimbo, Chile*" (engleski). Cruise Centres. Pristupljeno 20.10.2020.
3. 1 2 3  „*Coquimbo, Chile*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 20.10. 2020.
4. ↑  „*Chile: Regions and Urban Agglomerations*" (engleski). City population. Pristupljeno 20. 10 2020.
5. 1 2  „*Port of Coquimbo*" (engleski). World Port Source. Pristupljeno 20.10.2020.

Vanjske veze
------------

***Coquimbo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Coquimbo* (službene stranice) ()
* *Coquimbo, Chile* (na portalu Encyclopaedia Britannica) ()
**Dvorac Chambord**
Bogati ukrasi na krovu
**Dvorac Chambord** (francuski: ***Château de Chambord***) je renesansni dvorac francuskog kralja Franje I.; najveći iz loirske skupine s 440 soba i parkom od 4563 ha. Dvorac je 1981. godine upisan na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi.

Povijest
--------

Po nalogu Franje I. inspiratora prve renesanse u Francuskoj, započeo je graditi 1519. godine Domenico da Cortona, ali djelomično ga je projektirao Leonardo da Vinci, koji je tada živio u Francuskoj pod kraljevom zaštitom. Gradili su ga francuski zidari P. Nepveu-Trinqueau i J. Cocqueau.

U 18. stoljeću Jules Hardouin-Mansart mijenja pročelje i dodaje strmo krovište s mansardama i tornjevima.

Osobitosti
----------

Dvorac s južne strane
Tlocrt dvorca
Dvostruko spiralno stubište dvorca
Chambord je glasovit po veličanstvenim dimnjacima i tavanskim prozorima koji krase njegov krov i domišljato sagrađenom *dvostrukom stubištu*. Ono se sastoji od dviju rampa koje počinju sa suprotnih strana okruglog prostora i isprepliću se spiralno a da se nikada ne susreću. Taj je nacrt možda sugerirao Leonardo.

Dvorac je dobar primjer upotrebe različitih elemenata koji su činili francusku građevinu početkom 16. stoljeća i zbog kojih je karakter cjeline hibridan. Opća koncepcija dvorca s golemim kružnim tornjevima još je uvijek srednjovjekovan, ali pravilnost i simetričnost tlocrta ukazuju na direktan utjecaj talijanskih renesansnih ideja.

Ranije obrambene kule otvorene su velikim četvrtastim prozorima, a gusta koncentracija mnogih krovova, dimnjaka i malih kula na velikoj terasi stvaraju neku vrstu "ulice" na terasi. Tim elementima arhitektura Chamborda može se smatrati svojevrsnim manirizmom koji potječe iz prevage kasne gotike nad renesansom.

Izvori
------

* *Opća i nacionalna enciklopedija u 20 knjiga*, IV. knjiga, Večernji list, Zagreb, 2005. ISBN 953-7224-04-X
* *Opća povijest umjetnosti*, Mozaik knjiga, Zagreb, 2003. ISBN 953-196-631-1
* Laurie Schneider Adams, *A History of Western Art*, McGraw Hill, New York, 2001. ISBN 0-7-231717-5 Uneseni ISBN nije važeći.
* *Velike arhitekture svijeta*, urednik John Julius Norwich, Marjan tisak, Split, 2005. ISBN 953-214-266-5
* Marilyn Stokstad, *Art History (Wolume One)*, Pearson Prentice Hill, New Jersey, 2005. ISBN 0-13-145529 Uneseni ISBN nije važeći.

Poveznice
---------

***Chambord*** na Wikimedijinoj ostavi

* Arhitektura renesanse
* Dvorac Fontainebleau
* Chenonceaux
* Azay-le-Rideau

Vanjske veze
------------

* Château de Chambord
* Fotografije Chamborda Arhivirano 2008-08-08 na Wayback Machine-u
*Za ostale upotrebe, v. Dekan.*
**Dekanska visoravan**, ili jednostavno **Dekan**, je prostrana visoravan u Indiji, koja obuhvata veći deo centralne i južnu Indiju. 

Dekan obuhvata celo poluostrvo Indije južno od planina Vinđa, a visina mu je 450-750. Sa zapada je ograničen planinama Zapadni Gati dok su na istoku Istočni Gati. Ove dve planine, zajedno sa Vinđom, formiraju tri stranice trugla koji obuhvata ovu visoravan. 

Reč Dekan je nastala od sanskritske reči *Dakschina*, što znači desno, odnosno po indijskom shvatanju „južni deo sveta". Pretpostavlja se da su ovo ime dali Arijevci, koji su migrirali sa zapada ka istoku, tako da im je Dekan bio na desnoj strani. 

Na tamilskom Dekan se naziva *takana*, a na kanada jeziku *dakana*. Jezici kanada i tamilski su jezici većine žitelja visoravni (Dravidi). 

Glavna poljoprivredna kultura na visoravni je pamuk, a gaje se i šećerna trska, pirinač. Rijeka Godavari i njene pritoke, kao i rijeka Iravadi, odvode vodu sa severnog dela visoravni ka Bengalskom zalivu. Rijeke Kaveri i Krišna vrše tu funkciju na jugu visoravni. 

Geološki, visoravan se sastoji od vulkanskog bazalta. Region je bogat rudama i mineralima: gvožđe, zlato, dijamanti.

***Dekanska visoravan*** na Wikimedijinoj ostavi
**Coquimbo** (španjolski: *Bahía de Coquimbo*) je zaljev Tihog oceana na sjeveru Čilea u Provinciji Elqui.

Karakteristike
--------------

Zaljev je dug nekih dvadesetak km, na njegovoj južnoj strani leži grad Coquimbo, a u sredini grad La Serena. 
Nešto sjevernije uvire rijeka rijeke Elqui. 

Coquimbo znači na jeziku lokalnih indijanaca Diaguitan - *Mjesto mirnih voda*, oni su taj zaljev koristili kao prirodnu luku davno prije dolaska Španjolaca.

Španjolski konkvistador Pedro de Valdivia doplovio je do zaljeva 1550.zauzeo ga.

Još i danas kolaju priče da je zaljev bio baza čuvenih prata, kao što je bio Francis Drake, pa čak i da su tu zakopali svoje opljačkano blago.

Čileanska ratna mornarica koristi zaljev kao zimovalište za svoje ratne brodove.

Zaljev je okružen brdima, zbog tog je dobro zaštićen od vjetrova.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Port of Coquimbo*" (engleski). World Port Source. Pristupljeno 20.10.2020.
2. ↑  „*Bahia Coquimbo, Chile*" (engleski). Cruise Centres. Pristupljeno 20.10.2020.

Vanjske veze
------------

* *Bahia Coquimbo, Chile* ()
* *Bahías Coquimbo y Herradura Guayacán* (karta) ()

Bahía de Coquimbo
**Delta Amazone** (portugalski: *Delta do Amazonas*) je ogromna delta koju formiraju rijeke Amazona i Tocantins preko Rukavca Pará ) na sjeveru Brazila u Saveznim državama Pará i Amapá.

Karakteristike
--------------

Unutar delte nalazi se Arhipelag Marajó, sa najvećim riječnim otokom na svijetu Marajó. 

Delta je jedna od najvažnijih močvara na svijetu, koja pokriva ogromno područje koje se proteže do Surinama i Francuske Gvajane. Pored blatnih močvara, delta je labirint sporih vodotokova, riječnih rukavaca i otoka koji su staništa divljim životinjamama.

U vodama delte žive riječni dupini, strašne piranje, crni kajmani, divovske kapibare i vidre.

Delta Amazone se razlikuje od drugih delti i ne odgovara tradicionalnom opisu. Delte su obično trokutaste, jer nastaju taloženjem sedimenata prije nego što rijeka uđe u more. Rijeka Amazona donosi toliko veliku količinu sedimenata, da je snaga valova i plime sa Atlantika preslaba da je zadrži, da ne ode u duboke oceanske vode. Zbog toga, delta Amazone nema klasičnu formu delte, i tehnički nema pravu deltu.

Najveći gradovi u delti su Belém na jugu i Macapá na sjeveru.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Amazon Delta*" (engleski). Academic Accelerator. Pristupljeno 23.12.2023.
2. 1 2 3  „*Amazon Delta*" (engleski). World Atlas. Pristupljeno 23.12.2023.

Vanjske veze
------------

***Delta Amazone*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Amazon Delta* ()
**Pará** (portugalski: *Rio Pará*, znana i kao *Rio Parauaú*, *Rio Jacaré Grande*, ili *Canal Marajó*, *Canal Macacos*, *Canal Santa Maria*, *Estreitos de Breves* i *Baía das Bocas*, je južni rukavac Amazone i estuarij Rijeke Tocantins dug 320 km.

Hidrologija
-----------

Pará se odvaja od Amazone u Delti Amazone na sjeveru Brazila u Saveznoj državi Pará. Od tamo teče prema jugoistoku gdje se spaja sa estuarijem Rijeke Tocantins. 
Protiče pored jugoistočnih obala otoka Marajó do rta Maguarinho i uvire u Atlanski ocean.

Širina korita joj varira od 8 na početku do 65 km na kraju, zbog tog je plovna cijelom dužinom
Administrativni centar Države Pará Belém, leži na desnoj (južnoj) obali Pare, pored ušća rijeka Guame i Guajará.
Plimni val sa oceana visok je do 4 metra.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Para River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 23.12.2023.

Vanjske veze
------------

***Pará (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Para River* (na portalu Encyclopædia Britannica) ()
Horusov hram u Edfuu
Skultpura Horusa kao sokola
**Edfu** (što se danas piše i kao *Idfu*, a u davnini se pisalo kao *Behdet*) je egipatski grad na obali rijeke Nil imeđu Esnae i Asuana sa populacijom od oko 60.000 ljudi. U gradu se nalazi ptolomejski hram boga Horusa i antičko naselje Tell Edfu. Oko 5 km sjeverno od Edfua nalaze se i ostaci drevnih piramida.

Hram
----

Grad je znan po glavnom ptolomejskom hramu, sagrađenom između 237. i 57. pne. Ovo je najočuvaniji hram u Egiptu. Izgrađen je u vrijeme Kleopatre VII. Filopator, zadnje vladarice Egipta, koja je sebe na hramu dala prikazati kao Izidu, a svog sina Cezariona kao Horusa. Svake se godine kip Hator nosio iz Dendere u Edfu tijekom "Proslave lijepog susreta".

Izvori
------

1. ↑  Edfu (enciklopedija Britannica)

Vanjske poveznice
-----------------

***Edfu*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Tell Edfu Projekt* (telledfu.org)
* *The Edfu Project* (Rrz.uni-hamburg.de) Arhivirano 2005-11-09 na Wayback Machine-u
* Fotogalerija Edfu Temple hrama
* Hram u Edfuu (Penso.Altervista.org) Arhivirano 2009-05-18 na Wayback Machine-u
**Eugen Dasović** (Podravska Slatina, 1896. – Zagreb, 1980.), bio je hrvatski nogometaš, nogometni reprezentativac. Igrao je u obrani.

Nogometaška karijera
--------------------

### Klupska karijera

Sa zagrebačkim HAŠK-om osvojio je Prvenstvo Zagrebačkog nogometnog podsaveza 1921./22. godine. Nakon OI 1924. otišao je u Češku u klub njemačke nacionalne manjine DFC Praha za koji je igrao do 1925. nakon čega je prešao u zagrebački Građanski. 1930. se vratio u HAŠK.

### Reprezentativna karijera

Za reprezentaciju odigrao je 10 utakmica. Prvu je kao igrač HAŠK-a odigrao 3. lipnja 1923. u Krakovu protiv Poljske, a zadnju 28. listopada 1927. kao igrač Građanskog, u Pragu protiv Čehoslovačke. 

Bio je među pozvanima na OI 1924. u Parizu, a od hrvatskih nogometaša s njim su bili u izabranom sastavu Dragutin Babić, Slavin Cindrić, Artur Dubravčić, Stjepan Bocak, Andrija Kujundžić, Dragutin Friedrich, Alfons Pažur, Adolf Percl, Dragutin Vragović, Dragutin Vrđuka, Branko Zinaja, Emil Perška, Antun Pavleković, Emil Plazzeriano, Janko Rodin, Marijan Marjanović, Rudolf Rupec, Stjepan Vrbančić i Vladimir Vinek. 

Igrao je i za reprezentaciju Zagreba s kojom je osvojio tri puta za redom Kup kralja Aleksandra (1924. 1925. i 1926.).

Izvori
------

* Biografija na internet sajtu fudbalske reprezentacije Jugoslavije, SCG i Srbije
* Nogometni leksikon Eugen Dasović

1. ↑  RSSSF Yugoslavia National Team List of Results 1920-1929
2. ↑  RSSSF Yugoslavia National Team List of Results 1930-1939
3. ↑  Olympic Football Tournament Paris 1924, Yugoslavia squad. FIFA.com. Archived from the original on 2011-06-24. Preuzeto 8. veljače 2010..
Ezra Sutton
**Ezra Ballou Sutton** (17.9. 1850 - 20.6. 1907.) bio je američki igrač bejzbola, odnosno treći baseman, poznat po tome što se natjecao u National Associationu, odnosno Major League Baseballu 1871-1888. Tokom ovog perioda Sutton je napravio 1,574 udaraca; tokom karijere je imao prosjek palice od .294. Kao i mnogi igrači kada su *walkovi* bili rijetki, Sutton se u njima nije istakao, te ih je imao samo 169 u 5.500 nastuopa na podlozi. Po svim mjerilima, najbolje sezone su mu bile 1883. i 1884. godine - kada je napravio 203 boda (*run*) i 296 udaraca.

Igrao je za *Cleveland Forest Citys* i *Philadelphia Athletics*, ali najpznatiji klub mu je bio *Boston Red Caps* (kasnije poznat kao *Boston Beaneaters*). Nakon što se National League osnovao 1876. godine, bio je jedan od prvih igrača s preko 1000 udaraca u *major* ligama.

Eksterni linkovi
----------------

* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere
* Baseball Library Arhivirano 2007-04-19 na Wayback Machine-u
* Baseball Almanac
* The Baseball Hall of Merit
**Erich Priebke** (Hennigsdorf, Brandenburg, Njemačka, 29.7. 1913. - Rim, Italija, 11.10. 2013.) je bio nacistički ratni zločinac. Kao *Hauptsturmführer* u S.S. sudjelovao je masakru u Ardeatinskim spiljama u Rimu 24.3. 1944. Tada je 335 italijanskih civila ubijeno u znak odmazde zbog partizanskog napada prilikom koga su bila ubijena 33 njemačka vojnika. Priebke je bio jedan oficira odgovornih za ovo masovno pogubljenje. Nakon poraza nacizma, uživao je podršku ODESSA-e te pobjegao u Argentinu gdje je živio preko 50 godina.

Godine 1994, 50 godina nakon masakra, Priebke je o njemu govorio u intervjuu za američku TV-kuću ABC. To je izazvalo ogromno ogorčenje u javnosti i potaklo suđenje koje je trajalo četiri godine.

Vanjske veze
------------

* Interview with Erich Priebke by Antonella Ricciardi, 3.7. 2004.
* Remembering evil - Reason.com
* The Massacre at the Ardeatine Caves, 24 March 1944
* Erich Priebke 2005-2007 in a Finnish stamp, 12th December 2005 Arhivirano 2012-04-15 na Wayback Machine-u
* An interview with the Evil. A journey in the Italian forbidden memory- Academia.edu

Šablon:Nazis South America

Izvori
------

1. ↑  () *La Repubblica*, Morto Erich Priebke, ex ufficiale SS.
**Emil Perška** (Stara Pazova, 20. lipnja 1896. - nepoznato, 1945.), nogometaš, i jugoslavenski reprezentativac, te novinar, karikaturist i povjesničar športa, podrijetlom Slovak.

Nogometaš
---------

Kao nogometaš počeo je igrati u HAŠK-u. Za vrijeme Prvog svjetskog rata kao vojnik je poslan u Ugarsku gdje je u slobodno vrijeme igrao za Györ. Nakon rata vraća se nakratko u HAŠK. Kao vojni bjegunac bježi u Beč gdje igra za Wiener AC. 1919. i 1920. godine igra za zagrebački Građanski s kojim u tom razdoblju osvaja Novogodišnji pokal, Uskrsni pokal, Pokal hrvatskog radiše i prvenstvo Zagreba. Od 34 utakmice Građanskog Perška je odigrao 22. 1920. godine nakratko igra za francuski FC Generaux. Prvu utakmicu po povratku u Građanski odigrao je 6. ožujka 1921. godine protiv Šparte. U Građanskom je ostao do 1931. godine i osvojio tri državna prvenstva: 1923. 1926. 1928. te sedam naslova prvaka Zagrebačkog nogometnog podsaveza. Za reprezentaciju Zagrebačkog nogometnog podsaveza od 1920. do 1929. odigrao je 32 utakmice. Za reprezentaciju Kraljevine SHS odigrao je 14 utakmica i postigao 2 pogotka. Kao reprezentativac nastupio je na Olimpijskim igrama 1920. i 1924. godine.

Vojnik
------

Kao jednogodišnji hrvatski domobranski desetnik bio je 5. prosinca 1918. godine sudionikom prosvjeda na Trgu bana Jelačića. Kao vojni bjegunac pobjegao je u Beč. U Beču 1919. godine potpisuje za zagrebački nogometni klub Građanski, te zahvaljujući dužnosnicima kluba biva pomilovan i vraća se u Zagreb. Za vrijeme drugog svjetskog rata bio je policijski službenik u NDH. Nakon završetka rata ne zna se njegova sudbina. Najvjerojatnije je do zadnjeg dana branio svoj dom na zagrebačkom Ksaveru, te bio žrtva Narodnooslobodilačke vojske.

Novinar
-------

Pod imenom *Pele-mele* pisao je u zagrebačkoj *Večeri*. Bio je prvi odgovorni urednik *Športskog lista* u kojem je pisao opširnu rubriku "Dribling i šut". Bio je esejist, pisao je na duhovit način s mnogo pojedinosti iz nogometnog života. Autor je "Desete obljetnice Zagrebačkog nogometnog podsaveza". Napisao je i uredio knjige "Sportski almanah grada Zagreba" 1935. godine, te "Nogomet: Teorija - tehnika - taktika - training" 1937. godine.

Izvori
------

* Zvonimir Magdić, *Legende zagrebačkog nogometa*, Zagreb, 1996. ISBN 953-96851-0-9, str. 30 i 31
* Povijest GNK Dinamo: Emil Perška Arhivirano 2013-10-07 na Wayback Machine-u
* Nogometni leksikon: almanasi
* (srpski) Perška Emil Arhivirano 2014-06-27 na Wayback Machine-u
* (engleski) Yugoslavia National Team List of Results 1920-1929

Tokom 2019. godine jedna ulica u Beogradu, ponela je ime ovog fudbalskog reprezentativca Kraljevine SHS i Hrvatskog šoviniste.
|  |
| --- |
|  |

**Vojvodstvo Modena i Reggio** (talijanski: *Ducato di Modena e Reggio*), bilo je dio Svetog Rimskog Carstva u Sjevernoj Italiji, koje je egzistiralo od 1452. do 1796. i uz manji prekid za Napoleonskih ratova ponovno od 1814. do 1859.

Historija
---------

Član talijanske Dinastije Este **Borso Este** dobio je od cara Svetog Rimskog Carstva Friedricha III 1452. titulu Vojvode od Modene, a od pape Pavla II i titulu vojvode od Ferrare 1471.
Nakon svađa sa papama 1597. izgubili su Vojvodstvo Ferrara koje je anektirano u Papinsku Državu.

Dinastija Este nastavila je vladati Vojvodstvom Modena u Emiliji sve do 1796. i Napoleonskih ratova, kad je okupirana od napoleonove vojske i postala dijelom Cispadanske Republike.

Posljednji vojvoda iz Dinastije Este **Ercole III** postao je i vladar bivše austrijske domene u jugozapadnoj Njemačkoj - Breisgau. u koji je pobjegao.
Kad je on umro 1803. titulu Vojvode od Modene naslijedio je njegov zet, austrijski nadvojvoda Ferdinand Este-Austrijski (**Francesco IV**) stric cara Franza II

Nakon sloma Napoleona Vojvodstvo Modena je obnovljeno 1814. sa habsburškim vojvodom **Francescom IV**.
Uvećano je za teritorije Masse i Carrare, nasljedne domene carice Marije Terezije.

Habsburški vojvode bili su nakratko svrgnuti 1831. i 1848. ali su se ubrzo vratili. 
Nakon Austrijsko-sardinijskog rata protiv Austrijskog Carstva 1859. Modenski vojvoda **Francesco V** je ponovno bio prisiljen pobjeći, ovaj put za trajno. 
U decembru 1859. Vojvodso Modena se udružilo sa Toskanom i Parmom kako bi formirali Ujedinjene Provincije Centralne Italije, koje su se u martu 1860. ujedinile sa Kraljevinom Sardinijom.

Povezano
--------

* Dinastija Este

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Duchy of Modena Ducato di Modena e Reggio House of Habsburg-Este*" (engleski). Almanach de Gotha. Pristupljeno 28. 2. 2019.
2. ↑  „*House of Este*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 28.2.2022.

Vanjske veze
------------

***Vojvodstvo Modena*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Duchy of Modena* (na portalu Almanach de Gotha) ()
Koncept fluidinskog motora.
Test modela fluidinskog motora.
Detalj koji pokazuje pomjeranje vodenog stuba u lijevoj cijevi.
**Fluidinski motor** je varijanta Stirlingovog motora alfa ili gama konfiguracije sa jednim ili više tekućih (tečnih) klipova. Sadrži radni gas, jedan ili više tekućih klipova i klip-pomjerač gasa (tekući ili standardni). Za zidove cilindra služe cijevi u kojima se nalazi voda i vazduh.

Rad koji proizvodi vodeni klip se obično koristi za pogon pumpe. Pumpa je van samog motora i ima dva ventila za vodu, ulazni i izlazni. Jedan kraj pumpe je otvoren, pa su radni pritisci fluidinskog motora blizu atmosferskog pritiska.

Prednosti i mane
----------------

Prednost motora je odsustvo dijelova koji se habaju jer u osnovnoj verziji nema klasičnih klipova i cilindara, i laka izrada. Nedostaci su nizak stepen iskorištenja, i otežano korištenje osim za pumpanje vode.

Rad motora
----------

Fluidinski motor Stirling gama tipa, sa tekućim klipom i pomjeračem gasa u obliku standardnog klipa. 2 - hladni gas, 3 - klip-pomjerač gasa, 4 - vrući gas.
Rad jedne verzije fluidinskog motora prikazane na slici desno je sljedeći. Pri zagrijavanju gasa u komori, isti se širi i potiskuje nadolje vodu u U-cijevi. To kretanje se podesnim mehanizmom prenosi na klip-pomjerač gasa, koji mijenja položaj u cilindru i prebacuje vrući vazduh na gornju stranu cilindra, gdje se hladi i smanjuje zapreminu. To odmah dovodi do vraćanja vode na prijašnji nivo, ali i do vraćanja klipa za pomjeranje gasa, i on sad prebacuje ohlađeni gas u donji dio cilindra. Tu se gas opet zagrijava, širi, i ciklus se ponavlja.

Vidi još
--------

* Stirlingov motor
* Parna mašina
* Parna turbina

Spoljašnje veze
---------------

***Fluidinski motor*** na Wikimedijinoj ostavi

* DeSoto Solar - solarni fluidinski motor Arhivirano 2010-03-29 na Wayback Machine-u
* Radni model fluidinske pumpe
* Ideje za Fluidin

Literatura
----------

* Technical paper: "Stirling Engines and Irrigation Pumping" - C. D. West
**Fran Mihaljević** (Pula, 7. siječnja 1900. - Zagreb, 19. kolovoza 1975.), liječnik, sveučilišni profesor, humanist, osnivač suvremene infektologije u Hrvatskoj.

Rodio se 1900. godine u Puli. Gimnaziju je završio u Trstu, a medicinski fakultet polazio u Zagrebu i Beču. Nakon završetka studija i vojnog roka počeo je 1926. godine raditi u bivšoj "Kužnoj bolnici", današnjoj *Klinici za zarazne bolesti* u Zagrebu, gdje je ostao sve do odlaska u mirovinu 1970. godine. Ipak, nakon odlaska u mirovinu postaje stručni savjetnik Klinike.

Godine 1946. postaje sveučilišni docent pri *Katedri za zarazne bolesti* Medicinskog fakulteta u Zagrebu. Godine 1949. izabran je za izvanrednog , a 1954. godine za redovnog profesora Medicinskog fakulteta. Položaj dekana Medicinskog fakulteta u Zagrebu preuzima od Andrije Štampara 1957. godine.

Uz kliničku medicinu, s velikim interesom bavio se općenitim zadacima infektologije, njezinim položajem u suvremenoj medicini, ideološkim i organizacijskim problemima i aspektima, proširujući sadržaj infektologije od "klasičnih" zaraznih bolesti na široko područje infekcije uopće. Zbog širokih pogleda i velikog smisla za suvremene probleme Fran Mihaljević smatra se osnivačem moderne infektologije u Hrvatskoj.

Dobio je Nagradu grada Zagreba 1966. za djelo *Opća klinička infektologija* i za uzornu organizaciju Bolnice za zarazne bolesti u Zagrebu te mnogobrojna druga odličja. U njegovu čast otkrivena je spomen-ploča u rodnoj Puli 26. svibnja 1977. godine.

Više informacija
----------------

* Medicinski fakultet u Zagrebu

Vanjske veze
------------

* Prof. dr. sc. Fran Mihaljević, osnivač infektologije