recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Badem** (*Prunus amygdalus*) je biljka iz porodice badema (*Amygdalaceae*). Biljka je drvenasta (dosegne visinu 4-9 m) s bijelo-ružičastim cvjetovima i koštuničavim plodovima. Potječe s Bliskog Istoka, gdje je kultiviran još u starom vijeku (3000-2000 g. pne.) i raširen po cijelom Sredozemlju. Postoje dvije osnovne podvrste: gorki badem (koristi se u alternativnoj medicini) i slatki badem (koristi se za prehranu, posebno kod izrade kolača).

Opis
----

Drvo je visoko oko 4 metra. Listovi su dugi i šiljasti. Cvijetovi su ružičaste boje. Plod je dugoljasta koštica s jednom, rjedje dvije sjemenke, prevučene smedjom kožom koja u toploj vodi omekša i lako se skida s jezgre sastavljene od dviju uljastih, plosnatih i mesnatih supki. Bere se potkraj ljeta, kad sjeme potpuno dozre.

Koristi
-------

Od bademovih cvijetova i ljuski se pravi čaj. Od badema se često pripravljaju sredstva protiv glista, te kupke za ruke i noge. Također se od badema pravi i bademovo mlijeko.

### Ljekovitost

Gorki badem sadrži cijanovodičnu kiselinu, vrlo jaki otrov, te se zabranjuje svaki pokušaj da se koristi oralnim putem. U vanjskoj upotrebi, pripremljen u obliku vrućih obloga i kupki, ublažuje bol, naročito migrenu, bolove bubrega i jetre, reumu i žgaravicu. 

Tijesto koje dobijamo od ovog voća služi kao dobar sapun za osobe s osjetljivom kožom i izvrstan prirodni dezodorans, daleko bolji i zdraviji od vještačkih sprejeva.

Od slatkog badema koriste se plod (ljuska i sjemenka), listovi i kora. Listovi i ljuske podstiču rad jetre i smiruju kašalj, a kora osim toga služi i kao sredstvo protiv crijevnih parazita, povišene tjelesne temperature, a pospješuje i izlučivanje mokraće. 

Slatki badem teže podnose osobe s osjetljivim želucem, ali drugi će u njemu naći pravi koncentrat energije.

Od ovog se voća proizvodi bademov sirup, te bademovo ulje. Ono se prodaje u ljekarnama, a to je blijedožuta tekućina, ugodna okusa, koja ublažuje lake upale probavnog sistema, dosta uspješno suzbija bronhitis i smetnje u mokraćnom sustavu, a posebno ga preporučuju djeci protiv glista, pripremljenog u uvarku od cvjetova bijelog sljeza i maka, s malo meda i jednim žumancetom. 

U vanjskoj primjeni, ulje od slatkih badema korisno je protiv svrbeža, opekotina, crvenog vjetra, te površinskih upala.

***Badem*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostala značenja, v. Avalon (razvrstavanje).*

**Avalon** (ili *Afallach, Auelon, Avallach, Avallo, Avallon, Avalona, Avaron, Aveloun, Avilion, Vallone, Ynys yr Afallon*) je mitski otok iz legende o Kralju Arthuru.

Karakteristike
--------------

Otok se nalazio u centru velikog jezera, okružen tamnim šumama, njegove mirne vode blistale su poput plavog čelika. Junak ranjen u bitci sam je morao pronaći teški put kroz šume, sve do obale jezera, gdje ga je čekao čamac prekriven crnom tkaninom sa tajanstvenom ženom za kormilom.

Prvi put ga je spomenuo Geoffrey od Monmoutha 1136. u svojoj pseudohistoriji *Historia Regum Britanniae* i to na dva mjesta. Prvi put kao mjesto gdje je umro Kralj Arthur, nakon što su ga neuspješno pokušali izlječiti od rana zadobijenih u Bitci kod Camlanna. I drugi put kao mjesto gdje je iskovan znameniti mač Excalibur.

Isti autor ga je u djelu - *Vita Merlini* iz 1150. zove sretnim i *Insula pomorum* (otok jabuka). Njime je vladala čarobnica Morgana le Fay sa svojih osam sestara, koje su sve bile vješte u umjetnosti izlječenja.

Geoffrey je možda pokušao povezati svoj *Otok jabuka* sa Elizijumom iz keltske mitologije, a i ime Avalon je vrlo blisko velškoj imenici za jabuku -**afal**. Profesor John Rhys je u svojoj knjizi iz 1891. - *Studies in the Arthurian Legend*, preferirao povezati ime Avalon sa *Aballachom*, (hipotetskim) mračnim božanstvom iz keltske mitologije.

Avalon je vremenom postao povezan sa Glastonburyjem u Grofoviji Somerset, najvjerovatnije u vezi sa keltskim legendama o *staklenom otoku* na kom žive preminuli heroji. Vjerojatno su tu priču raširili redovnici iz Glastonburyjske opatije koji su pokušali iskoristiti arturijansku legendu u korist svoje zajednice.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Avalon*" (engleski). Nightbringer. Arhivirano iz originala na datum 2017-11-29. Pristupljeno 20. 11. 2017.
2. 1 2 3 4   „*Avalon*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

***Avalon*** na Wikimedijinoj ostavi

* Avalon na portalu Encyclopædia Britannica(`en`)
* *Avalon* na portalu Nightbringer Arhivirano 2017-11-29 na Wayback Machine-u (`en`)

| * p
* r
* u
Legende o Kralju Arthuru |
| --- |
| Ključne osobe | Kralj Arthur • Constantine • Sir Ector • Vojvoda od Cornwalla • Guinevere • Igraine • Izolda • Gospa od jezera • Kralj Lot • Kralj Mark • Merlin • Mordred • Morgana le Fay • Morgause • Uther Pendragon |
| Vitezovi Okruglog stola | Aglovale • Agravain • Bagdemagus • Bedivere • Bors • Breunor • Calogrenant • Caradoc • Dagonet • Dinadan • Gaheris • Galahad • Gareth • Gawain • Geraint • Griflet • Hector de Maris • Kay • Lamorak • Lancelot • Leodegrance • Lionel • Lucan • Maleagant • Marhaus • Palamedes • Pelleas • Pellinore • Percival • Safir • Sagramore • Segwarides • Tor • Tristan • Urien • Ywain • Ywain Kopile • Elyan Bijeli • Sir Ector |
| Predmeti | Excalibur • Sveti gral • Okrugli stol • Opasna stolica |
| Mjesta | Avalon • Brocéliande • Caerleon • Camelot • Corbenic • Cornwall • Logres • Lyonesse • Sarras • Tintagel |
**Bobr** (češki: *Bobr*, njemački: *Bober*) je rijeka na zapadu Češke i Poljske, desna pritoka Odre.
Bobr je dug 272 km, od tog čak 270 km u Poljskoj, a sliv mu je velik 5.876 km² (od tog u Poljskoj 5.830 km²).

Hidrologija
-----------

Bobr izvire u češkom dijelu Sudetskog gorja na obroncima Masiva Krkonoše na nadmorskoj visini od 600 metara, oko 2 km od poljske granice.
Od tamo teče prema sjeveru preko doline kod Jelene Góre do ušća u Odru kod grada Krosno Odrzańskie.

Prosječni pad Bóbra u gornjem toku je oko 10 %, u donjem 0,8 %, prosječni godišnji protok u donjem toku je 39,2 m³/s, a u gornjem do 7,0 m³/s. Bobr je jako kontaminiran, čist je jedino u gornjem toku, što iznosi oko 26,3%.
Najveće pritoke su; Łomnica Karkonoska, Kamienna, Kwisa, Czerna Wielka, Zadrna, Bobrzyca, Szprotawa, Brzeźnica, a najveći gradovi; Lubawka, Kamienna Góra, Jelenia Góra, Wleń, Lwówek Śląski, Bolesławiec, Szprotawa, Żagań, Krosno Odrzańskie.

Na rijeci je podignuto nekoliko hidroelektrana sa akumulacionim jezerima (Wrzeszczyn, Pilchowice, Dychów, Buków).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   „Bóbr" (poljski). Rzeki Polski. Pristupljeno 22.01. 2021.

Vanjske veze
------------

***Bobr (Odra)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Bóbr* (`pl`)
**Baden** (što na njemačkom znači *terme*) neslužbeno **Baden bei Wien** da bi se razlikovao od ostalih *Badena* je grad na istoku Austrije od 25,331 stanovnika.

Baden je administrativni centar Okruga Baden.

Geografske karakteristike
-------------------------

Baden leži u Donjoj Austriji, na rijeci Schwechat, na istočnim obroncima Wienerwalda, udaljen 26 km od južno od Beča.

Historija
---------

Contemporary illustration of Baden from the year 1482
Baden je naseljen još od prahistorije, za rimskih vremena tu su bile terme *Aquae Cetiae* ili *Thermae Pannonicae*.

Baden je prvi put dokumentiran 869. kao sjedište franačke carske palače. 
Mjesto je status grada dobilo 1480. Osmanlije su ga u dva navrata razorili 1529. i 1683. 

Kako je Baden bio nadaleko poznat po svojim termalnim izvorima bogatim sumporom, svakog ljeta između 1811. - 1834. redovito su ga posjećivali od cara Franje Josipa I. 
Ludwiga van Beethovena, Wolfganga Amadeusa Mozarta, Schuberta, Johanna Straussa i brojni drugi kompozitori, koji su pored toga i dio svog radnog vijeka proveli u Badenu. 

Baden je između 1945. - 1955. bio sjedište sovjetske okupacione zone. 

Počevši od kraja 20. vijeka - Baden sve više postaje samo jedno od predgrađa Beča.

Znamenitosti, kultura i obrazovanje
-----------------------------------

Najveće historijske znamenitosti grada su gotička parohijska crkva St. Stephan iz 15. vijeka i gradska vijećnica iz 1815.

Privreda
--------

Privreda Badena svodi se turizam, usluge i trgovinu.

Galerija slika
--------------

* Trg Franje Josipa I.Trg Franje Josipa I.
* Trg Franje Josipa I.Trg Franje Josipa I.
* Panorama gradaPanorama grada
* Centar gradaCentar grada

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Niederösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 01. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Baden bei Wien*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 18. 01. 2016.

Vanjske veze
------------

***Baden bei Wien*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Baden bei Wiena* (`de`)
**Bojišna balistička raketa** (akr. **TBM**, iz engl. ) je vrsta balističke rakete čiji domet iznosi od minimalno 300 do maksimalno 3500 km, te se koriste za udare unutar okvira bojišta. Prema ovoj klasifikaciji, bojišne balističke rakete uključuju projektile kratkog (300 – 1000 km) i srednjeg dometa (1000 – 3000 km), te dio projektila intermedijernog dometa (3000 – 3500 km). Grupiranje raketa na bojišne novija je praksa i izvorno je zamišljena da obuhvati sve između taktičkih i interkontinentalnih balističkih projektila (>5500 km), a danas se najčešće rabi u obrambenoj (antibalističkoj) terminologiji. Primjeri bojišnih raketa su npr. sovjetska RT-15 i američka PGM-17 Thor iz 1960-ih godina.

Povezano
--------

* Balistička raketa kratkog dometa
* Balistička raketa srednjeg dometa
* Balistička raketa intermedijernog dometa
* Balistička raketa interkontinentalnog dometa

Vanjske veze
------------

* (`en`) *Theater Ballistic Missiles* na stranicama FAS-a (Federation of American Scientists)
**Ateisti Srbije** je nevladino, nestranačko i neprofitno udruženje građana, osnovano u Beogradu, 27. decembra 2009. godine, radi ostvarivanja ciljeva u oblasti *prava na slobodu mišljenja i svetovnost (sekularizam) u javnom životu*.

Program i ciljevi
-----------------

Udruženje kao svoje ciljeve predstavlja promociju ateizma i prava na slobodu javnog zagovaranja sekularizma, edukaciju građana i mladih o naučnim činjenicama ateističkog pogleda na svet, organizovanje aktivnosti za podršku osobama u donošenju odluke o promeni ličnog pogleda na svet, zalaganje za primenu Ustava Republike Srbije u domenu njenog sekularnog određenja i jasno definisanje zakonskih mehanizama odvajanja crkava i verskih zajednica od države u javnom životu i institucijama.

Aktivnosti
----------

U sklopu svojih aktivnosti, udruženje je organizovalo javne tribine pod nazivom „Protiv dogmi i neznanja" u Novom Sadu i Kovačici i pokrenulo izdavanje onlajn časopisa „Veliki prasak" kao protivtežu nastupu verskih zajednica u medijima i da bi predstavilo javnosti naučni pogled na svet.

Udruženje je u avgustu 2011. podnelo Ustavnom sudu inicijativu za ocenu ustavnosti i zakonitosti Uredbe o izdavanju doplatne poštanske marke "Izgradnja Spomen-hrama Svetog Save".

Udruženje *Ateisti Srbije* pokrenulo je i kampanju "Popis 2011" u cilju informisanja građana koji nisu vernici zbog čega je važno da se na popisu stanovništva 2011. izjasne kao nereligiozni i u cilju mobilisanja i organizovanja građanstva radi sprečavanja zloupotreba i manipulacija prilikom samog procesa popisa.

U skladu sa svojom opredeljenošću za saradnju sa sekularističkim organizacijama, udruženje je od maja 2011. član *Koalicije za sekularnu državu*.

Izvori
------

1. ↑  Statut, *Ateisti Srbije*
2. ↑  Ateisti u Radio kafeu, Radio 021
3. ↑  Tribina:Ateisti Srbije - Razumom protiv dogme, Radio televizija Opštine Kovačica
4. ↑  Veliki prasak ateizma Arhivirano 2011-08-01 na Wayback Machine-u, *Buka*
5. ↑  Ateisti Srbije pokrenuli časopis "Veliki prasak" Arhivirano 2011-08-30 na Wayback Machine-u, *Vijesti online*
6. ↑  Ateisti Srbije protiv markice za izgradnju Hrama Svetog Save Arhivirano 2013-12-16 na Wayback Machine-u, *Vijesti online*
7. ↑  Najviše vernika, a prazne crkve, *Danas*

Vidi još
--------

* Ateizam
* Sekularizam

Vanjske veze
------------

* Ateisti Srbije
* Onlajn časopis "Veliki prasak"
* Kampanja "Popis 2011" Arhivirano 2011-11-22 na Wayback Machine-u
Darvinovo zadebljanje na uhu poređeno sa uhom kod primata, sa kojim je ovo Darvinovo zadebljanje spajano
**Atavizam** (lat. *atavus*, dosl. *predak*) je pojam koji označava sličnost s precima – nasljeđe osobina svojih predaka, odnosno kada se kod potomstva jave mentalne i fizičke osobine predaka. U biologiji , atavizam je evolucijski povratak osobina koje su nestale generacijama prije. Može se pojaviti na nekoliko načina. Jedan od načina je kada geni zbog prijašnjih fenotipskih značajki su sačuvani u DNA te postaju izraženi kroz mutacije u kojima stare osobine nadjačavaju nove. Broj osobina može varirati zbog skraćivanja fetalnog razvoja crte ili produživanja istog. 

U društvenim znanostima, atavizam je socijalna tendencija - npr ljudi u moderno doba vraćaju se načinima razmišljanja i djelovanja bivšeg vremena. Riječ atavizam potječe od latinskog atavus što znači pra-pra-pradjed ili jednostavnije rečeno predak.

Biologija
---------

Evolucijski, osobine koje su nestale fenotipski ne moraju nužno nestati i iz DNA organizma. Slijed gena često ostaje, ali nije aktivan. Takav neiskorišteni gen može ostati u genomu za mnoge generacije. Dokle god gen ostaje netaknut, greška u genetskom kontrolom suzbijanju gen može dovesti do ponovnog izražavanja. 
Primjeri opažajućih atavizama kod životinja:

1. zadnje noge kod kitova ili zmija
2. zadnja krilca kod dupina
3. dodatni prsti kod konja, kao kod arhaičnih

Kultura
-------

Neki socijalni znanstvenici opisuju kao povratak starijim, primitivnijim tendencijama. *Oživljeni atavizam* je zajednički naziv za uvjerenje u kojem se ljudi modernog doba vraćaju starim načinima razmišljanja i djelovanja. To posebno proučavaju sociolozi kod nasilja.

Literatura
----------

* *Ottův slovník naučný*, heslo Atavismus. Sv. 2, str. 941

Eksterni linkovi
----------------

* Ocas člověka (foto a popis) Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
* Třetí kopyto u krávy Arhivirano 2013-04-13 na Wayback Machine-u
* Photograph, X-ray and description of three cases of human tail[*mrtav link*]
* Photograph of an additional (third) hoof of cows Arhivirano 2013-04-13 na Wayback Machine-u
**Atchatchakangouen** (Miami /vlastiti/, Atchakangouen ).- glavna divizija Miami Indijanaca koji su ime dobili po riječi *atchitchak*, u značenju ‘*crane*’ , *ždral*, ptica čije ime oni nose bio je jedan od dva vodeća totema (Chauvignerie, 1736.) Miami Indijanaca. Atchatchakangouen su se morali zbog neprijateljstava Illinoisa povući zapadno od Mississippija. Ni ovdje ne nađoše mira od napada Sioux Indijanaca, pa ponovno prelaze Mississippi i naseljavaju se blizu jezuitske misije na Green Bayu, a otuda u illinois i indianu sa ostatkom plemena. Povijest ove skupine Miamija zajednička je povijesti naroda Miami. 
Ime Atchatchakangouen javlja se kod raznih autora u više varijanti: Atchatchakangouen (Perrot ; ca. 1721); Chacakengua, Coxe, Carolana, map, 1741; Tchidüakoüingoües, Bacqueville de la Potherie, Hist. Am. II, 261, 1753.

Literatura
----------

* Frederick Webb Hodge, Handbook of American Indians North of Mexico

Vanjske veze
------------

* Anthropological Report Docket No. 317 (Cons.) Arhivirano 2006-02-07 na Wayback Machine-u
* Atchatchakangouen Indian Tribe History
**Atar** (arapski: أطار) je grad u centru Mauritanije od 25.190 stanovnika. On je i administrativni centar regije Adrar i visoravni Adrar, a njegovo ime na berberskom znači planina.

Geografija
----------

Atar leži u sahelskoj oazi udaljen od glavnog grada Nouakchotta i Atlantika oko 439 km sjeveroistočno.

Historija
---------

Atar je staro trgovište na trasi karavanskog puta s džamijom iz 1674.

Privreda
--------

Oaza je poljoprivredno-stočarski kraj u kom se uzgajaju žitarice i datule i nomadski napasa stada koza, ovaca i goveda. Atar je poznat po ručno tkanim tepisima.

### Transport

Pored ceste koja vodi do glavnog grada Atar ima i internacionalni aerodrom (IATA: ATR, ICAO: GQPA) koji je izgradila Američka ratna avijacija još za Drugog svjetskog rata. Njime se danas služi i mauritanska vojska za obuku svojih pilota.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Mauritania*" (engleski). City population. Pristupljeno 15. 11. 2018.
2. 1 2 3  „*Atar*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15. 11. 2018.
3. ↑  „*Atar Airport*" (engleski). Great Circle Mapper. Pristupljeno 15. 11. 2018.

Vanjske veze
------------

***Atar, Mauritanija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Atar* (`en`)
**Bogoljub Karić** (Peć, 17. 1. 1954) je srpski političar i biznismen

Biografija
----------

Karić je rođen 17. januara 1954. godine u Peći, gde je završio osnovnu i srednju školu. Diplomirao je na prirodno-matematičkom fakultetu u Prištini, na odseku za geografiju. Magistrirao je na Ekonomskom fakultetu u Nišu na temu "Organizacija i razvoj male privrede". Zajedno sa tri brata i sestrom osnovao je porodičnu fabriku "Braća Karić" u Peći 1971. godine. Za više od tri decenije razvio je veliku kompaniju koja posluje u raznim oblastima: telekomunikacije, građevinarstvo, finansije, obrazovanje, mediji, trgovina... Direktor je i vlasnik privatnog "BK" univerziteta i još nekoliko firmi u Srbiji i inostranstvu. 
U vladi Mirka Marjanovića bio je ministar bez portfelja.

Osnovao političku stranku "Pokret snaga Srbije – Bogoljub Karić" čiji je lider. Do 2005. godine, njegova kompanija je bila suvlasnik preduzeća "Mobtel Srbija" zajedno sa PTT Srbija. Bogoljub Karić je takođe osnivač Karić Fondacije koja ulaže svoja sredstva u humanitarne akcije, razvoj obrazovanja i podršku mladim ljudima. Trenuto je u bekstvu a za njim je raspisana poternica.

U medijima je jula 2010. javljano da je Karić (možda) dobio azil u Rusiji, ali ruske vlasti su to zvanično opovrgle 21. avgusta.

Izvori
------

1. ↑  Moguće da je Karić dobio azil u Rusiji, Želimir Bojović, Slobodna Evropa

Vanjske veze
------------

* Pokret "Snaga Srbije" Arhivirano 2008-02-07 na Wayback Machine-u
* Afera Mobtel Arhivirano 2007-06-09 na Wayback Machine-u
* Video "Istina BK" Veličina 35Mb Arhivirano 2009-03-04 na Wayback Machine-u
* Internet prezentacija Pokreta Snaga Srbije
|  |
| --- |
|  |

**Austrijsko vojvodstvo** (njemački: *Herzogtum Österreich*), bilo je jedna od vazalnih domena Svetog Rimskom Carstva od 1156. do 1453.

Karakteristike i historija
--------------------------

Ključni događaj za stvaranje Austrijskog vojvodstva bio *privilegium minus* (male slobode), dokument koji je izdao car Svetog Rimskog Carstva Friedrich I Barbarossa dana 17. septembra 1156. godine. Heinrichu II i njegovoj ženi Theodori i dodjelio im titulu vojvoda. Tim činom se tadašnja Austrija transformirala od tadašnje marke u vojvodstvo i odvojila Bavarskog Vojvodstva. Vojvodski par dobio je pravo da imenuje svoje nasljednike i u slučaju da ga nemaju (*libertas affectandi*). Isto tako dobili su pravo da se nijedan sud nemože održati u njihovom vojvodstvu bez njihovog odobrenja. Jedino što je morao poštovati u odnosu da dotadašnje vazalne vladare bilo je da mora prisustvovati dijetama u Bavarskoj i u slučaju rata uskočiti u pomoć susjedima. Prava sadržana u privilegium minusu bila su normalna pojava, koja je prevladavala po njemačkim zemljama sredinom 12. vijeka.

U samom početku se tadašnje Austrijsko vojvodstvo sastojalo samo od dijelova Donje i Gornje Austrije. Nakon izumiranja Dinastije Babenberg Austrijsko vojvodstvo je od 1246 do 1251. upalo u interregnum i bilo bez čvrstog vladara. Između 1251. i 1276. uspjeli su se nametnuti češka dinastija Pšemisl, a nakon njih od 1276. Habsburgovci. Rudolf IV. Habsburški koji je vladao od 1339. do 1365. proizveo je 1359. lažni *Privilegium Maius* ("Veliko pismo slobode") kojim je dokazivao da je njegovo vojvodstvo uzdignuto u rang Nadvojvodstva (Erzherzogtum). To mu je od samog starta negirano, tako da je od 1379. došlo je do podjele unutar habsburške dinastije, koja je potrajala sve do 1665. Falsifikat je tek 1453. konačno razotkriven, ali je tad Austrijsko vojvodstvo postalo toliko snažno da mu je pravo na nadvojvodstvo priznato glasanjem na dijete. Austrijsko vojvodstvo je od 1452. bilo podijeljeno na četiri dijela (Viertla) ta podjela je potrajala do 1753. kad je zamijenjena okruzima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Die Babenberger und das Herzogtum Österreich* "(njemački). Archiv für die Geschichte der Soziologie in Österreich. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-25. Pristupljeno 12. 3. 2016.
2. 1 2 3 4  „*Privilegium minus*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 12. 3. 2016.

Vanjske veze
------------

* Von der Markgrafschaft zum Bundesland Niederösterreich von 960 bis heute Arhivirano 2016-03-25 na Wayback Machine-u (`de`)
**Arapi Šuva** (**Arapi Shuwa**), poznatiji pod nazivom **Baggara** ili **Baqqarah** su nomadski beduinski narod koji živi u Africi između jezera Čad i Nila, u državama Sudan (posebno Darfur), Niger, Čad, Kamerun, Nigerija i Srednjoafrička republika. Oni su uglavnom nomadi-stočari koji svake godine putuju između travnatih područja u kišnoj, i riječnih područja u sušnoj sezoni. Uglavnom govore Shuwa jezikom - dijalektom arapskog. Većina su muslimani, a smatra se da potječu od arapskih plemena koja su se na području Sjeverne Afrike naselila u srednjem vijeku. Njihovo ime se često koristi u zapadnom Sudanu za arapske stočare i doslovno znači "kravar."

Nomadski životni stil Baggara ih je često dovodio u sukob sa sjedilačkim afričkim zemljoradnicima, najčešće po pitanju izvora vode i zemlje za ispašu. To je čest uzrok etničkih tenzija, koje su u slučaju Sudana godine 2003. dovele do izbijanja Darfurskog konflikta.

Baggare uključuju nekoliko plemena kao što su Rizeigat, Ta’isha, Habbaniya u Darfuru te Misseiria i Humur i Hawazma u Kordofanu. Misseiria iz Jebel Muna govore Tama jezik (isto tako poznat kao Miisiirii) iz Nilo-saharske porodice jezika.

***Baggara*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85010961
* BNF: cb14409100v (podaci)

 |
*Za ostale upotrebe, v. Bogorodica.*
**Bogorodica** (grč. *Θεοτόκος* [*Theotókos*] – Teotokos; stsl. *Богородица*) je jedan od naslova koji se raznim kršćanskim crkvama pridaje Mariji, Isusovoj majci.

Premda se koristio i ranije, ovaj je naziv službeno prihvaćen kao važeći za čitavu Crkvu na Efeškom saboru (431.), u jeku rasprava oko Kristove naravi i sukoba s nestorijanstvom. Naslov »Bogorodica« izriče uvjerenje da je Marija rodila, ne samo čovjeka Isusa, nego i pravoga Boga, te da je Krist samo jedna osoba s dvije neodvojive naravi. Osobitu ulogu u teološkom definiranju ovog pojma imao je Ćiril Aleksandrijski.

Mariju nazivaju Bogorodicom pripadnici Katoličke i Pravoslavne Crkve, kao i pripadnici Istočnih pravoslavnih crkava.

Prva crkva koja je na Zapadu bila posvećena Mariji Bogorodici bila je Rimska crkva sv. Marije Velike (tal. *Santa Maria Maggiore*).

Svetkovina svete Marije Bogorodice u Rimokatoličkoj Crkvi slavi se 1. siječnja.

* *Vladimirska Bogorodica*
* *Theotokos Panachranta*, ikonopisana Bogorodica iz Gertrudinoga psalterija.
* *Majka Božja*, mozaik ikona, Presveta Mudrost u Carigradu
* *Theotokos Sv. Teodore*
* *Theotokos Panachranta* iz Svenskoga samostana kod Sv. Alipij Kijevski
* mozaik (ok. 1130), Gelatski samostan, Gruzija
* Blačernitica ikona Presvete Bogorodice.
* Marija sa Djetetom u crkvi Marijina Uznesenja (Vospenje Presvete Bogorodice) (1774) u: Kondopogi

***Bogorodica (titula)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Državljanstvo Republike Austrije** mogu dobiti svi oni koji imaju bar jednog roditelja koji je poreklom iz Austrije i koji ima austrijsko državljanstvo.

Procedura za sticanje austrijskog državljanstva je olakšana za decu koja su rođena u Austriji.

Procedura za sticanje državljanstva je takođe olakšana za osobe koje su se odrekle svog prethodnog državljanstva.

Osobe sa desetogodišnjim boravkom u Republici Austriji imaju pravo da zatraže i dobiju državljanstvo te iste.

Osobe koje su sklopile brak sa austrijskim državljaninom ili državljankom mogu dobiti državljanstvo ali pod uslovom da brak traje najmanje 5 godina.

Austrija je država članica Evropske Unije dakle ko dobije državljanstvo te zemlje automatski postaje i državljanin Evropske Unije i ima pravo obratiti se za pomoć diplomatiskim predstavništima ne samo Austrije nego i EU-a.

Republika Austrija ima zakon o dvojnom državljanstvu, dakle moguće je dobiti austrijsko državljanstvo a istovremeno sačuvati i državljanstvo zemlje porekla. - ovo vise ne vazi. Ko zeli austrijsko drzavljanstvo, mora se odreci svog prvobitnog.

Mnogi Hrvati u Austriji imaju i hrvatsko i austrijsko državljanstvo.

Vidi još
--------

* Austrija
* Državljanstvo
* Evropska Unija
**Balista** (u nekim izvorima **Ballista**, ? - cca. 261) je bio rimski oficir koji se za vrijeme krize 3. vijeka priključio galijenskim uzurpatorima, a prema nekim izvorima čak i sam proglasio za cara. Prvi put se spominje neposredno nakon bitke kod Edese 259/260. i zarobljavanja cara Valerijana kada je vojska za cara izabrala Makrijana Starijeg i njegovog sina Makrijana Mlađeg. Balista je od njih imenovan za pretorijanskog prefekta te su mu ostavili kontrolu nad istočnim provincijama, a sami zajedno sa Kvijetom krenuli marširati na Rim kako bi svrgnuli Valerijanovog sina Galijena. Balista se istakao uspješnom borbom protiv Perzijanaca, te od njihove opsade oslobodio grad Pompejopolis u Maloj Aziji. O tome što se sa Makrijanom dogodilo nakon pogibije Makrijana nema pouzdanih podataka (glavni izvor je notorno nepouzdana *Historia Augusta*); prema nekim izvorima se povukao na svoje imanje, a prema drugima je u novembru 261. ubijen po naređenju Odenata, vladara novouspostavljenog Palmirskog Carstva.

Povezano
--------

* Ballista je protagonist trilogije Warrior of Rome Arhivirano 2011-08-19 na Wayback Machine-u čiji je autor Harry Sidebottom

Literatura
----------

* Based on the public domain *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, edited by William Smith, page 459 (v. 1) Arhivirano 2011-02-28 na Wayback Machine-u
* Bray, John. *Gallienus : A Study in Reformist and Sexual Politics*, Wakefield Press, Kent Town, 1997, ISBN 1-86254-337-2
* Körner, Christian, "Usurpers in the east: The Macriani and Ballista", s.v. "Usurpers under Gallienus", *De Imperatoribus Romanis*
**Bogoljub Vukajlović — Lala** (Bobota, kraj Vukovara, 25. svibnja 1921. — Gromačnik, kraj Slavonskog Broda, ožujak 1943.) bio je sudionik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

Životopis
---------

Rođen je 1921. godine u Boboti kraj Vukovara. Prije Drugog svjetskog rata bavio se zemljoradnjom. Godine 1940. u selo je stigao komunist Đoko Patković, koji je osnovao omladinsku organizaciju i čitaonicu „Srp i čekić". Među posjetiteljima čitaonice je bio i Bogoljub Vukajlović. Početkom 1941. godine, postao je član Saveza komunističke omladine Jugoslavije.

Nakon okupacije Jugoslavije 1941. pomogao je Patkoviću pri atentatu na dvojicu ustaša, koji su nadgledali vršidbu pšenice i sakupljali žito za njemačku vojsku. Bogoljub je izbjegao ustaškoj odmazdi u kojoj je strijeljano 30 seljaka i još 30 odvedeno u logore. Poslije toga se povukao u ilegalu.

Početkom 1942. izašao je iz ilegalnosti i otišao na Dilj goru, gdje se pridružio diverzantskoj grupi Drugog slavonskog odreda. Tada je uzeo nadimak *Lala*. Ubrzo je postao desetar, a zatim zapovjednik samostalnog diverzantskog voda. Vod je djelovao pretežito na željezničkoj pruzi i cesti Slavonski Brod–Beograd. Tijekom 1942. godine, Bogoljub je sa svojim vodom izvršio preko dvadeset diverzija na pruzi. U prosincu 1942. godine, na željezničkoj postaji u Vinkovcima digao je u zrak njemački transportni vlak. Član Komunističke partije Jugoslavije postao je 1942. godine.

Jedne ožujske večeri 1943. godine, diverzantska skupina je saznala za njemački transport, koji je išao za Istočno bojište, nakon čega je minirala prugu i napala vlak. Skupina je otvorila vatru na njemačke vojnike, ali ih je bilo previše, pa je Bogoljub naredio borcima povlačenje i ostao da im štiti odstupnicu. Uskoro je bio ranjen, ali je nastavio s pružanjem otpora sve dok ga nisu ubili. Njegovo tijelo ostalo je da tamo leži, pa su noću došli njegovi suborci i sahranili ga obronku kod Brodskih Zdenaca.

Ukazom predsjednika FNRJ Josipa Broza Tita, 27. studenog 1953. godine, proglašen je za narodnog heroja.

Danas njegovo ime nosi osnovna škola u Boboti, a u istom mjestu se nalazi i njegova bista.

Izvori
------

1. ↑  Osnovna škola Bogoljub Vukajlović, preuzeto 10. studenog 2013.

Literatura
----------

* *Narodni heroji Jugoslavije*. Mladost, Beograd 1975.
**Australski bukavac**, (*Botaurus poiciloptilus*), također poznat kao **smeđi bukavac**, nastanjuje jugozapadnu i jugoistočnu Australiju, Tasmaniju, Novi Zeland, Novu Kaledoniju i Ouveu. Australske populacije se smanjuju još od 20. stoljeća. Povremeno se mogu pojaviti u velikim brojevima nakon jakih kiša, ali uglavnom su stanarice.

Opis
----

To je velik bukavac, oko 70 cm dug, sa smeđim i crnim pjegama i prugama, i blijeđim grlom. Prosječna težina je 1100 grama. Djelomično je noćna vrsta koja nastanjuje močvare sa gustom vegetacijom. Hrani se vodenim životinjama poput žaba, jegulja i slatkovodnih ljuskara. Kao i ostale čaplje, ove ptice koriste nekoliko načina lova: stajanje i čekanje, vrebanje i aktivno gonjenje. Pomiču krilima i nogama kako bi zbunili ili privukli plijen.

Pojedinačno se gnijezde na tlu u gustoj močvarnoj vegetaciji na ugaženoj trsci i drugim biljkama. Sezona parenja traje od rujna do prosinca. Nekoliko ženki se gnijezdi unutar teritorije jednog mužjaka. Ženka nese četiri do šest jaja. Ima karakterističan zov koji nalikuje na bubnjanje. Glasa se najčešće noću.

Glavni uzrok prošlog i sadašnjeg nestajanja australskog bukavca je isušivanje i degradacija močvara.

Galerija
--------

* Ilustracija (John Gould).Ilustracija (John Gould).
* U travi, Leeton, NSW, Australija.U travi, Leeton, NSW, Australija.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **australski bukavac** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **australskom bukavcu** |

***Australski bukavac*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bitka u Gdanjskom zalivu** se odigrala 1. septembra 1939. pred baltičkom obalom tadašnje Poljske između poljskih snaga na jednoj, i njemačkog ratnog zrakoplovstva (Luftwaffe) na drugoj strani, na samom početku invazije Poljske, te je predstavljala jedini veći pomorski okršaj te kampanje, odnosno prvu pomorsku bitku Drugog svjetskog rata.

Do nje je došlo kada je poljska ratna mornarica, odmah nakon početka njemačke invazije, nastojala izvesti operaciju *Rurka*, odnosno plan koji je za cilj imao zaštitu njihovih baza na obali tzv. Poljskog koridora. Cilj operacije je bio blokirati prilaz bazama sa mora tako što bi se Gdanjski zaliv od ostatka Baltičkog mora odvojio minskim poljem. Zadatak postavljanja mina je povjeren eskadri koja se sastojala od velikog minopologača ORP *Gryf*, te još šest manjih minopolagača/minolovaca i dvije topovnjače. 

Eskadra je u zoru isplovila iz luke u Gdinji prema poluotoku Hel odakle je trebala početi postavljati mine do Danziga (Gdanjska) na jugu. Popodne ju je opazili njemački izviđački avioni, te je protiv njih poslano oko 30-ak obrušavajućih bombardera Junkers Ju 87 "Štuka". Poljski su brodovi, ploveći cik-cak i uz podršku protivavionskih baterija sa poluotoka Hel, uspjeli bez većih oštećenja izdržati prvi napad.

Drugi napad, koji su Nijemci izveli oko 18 sati, bio je uspješniji. Mada nijedan od njemačkih bombardera nije postigao direktan pogodak, eksplozije u moru su izazvale oštećenja i gubitke na dva broda - minopolagaču *ORP Mewa* i *ORP Gryf*. U jednoj od tih eksplozija je poginuo Stefan Kwiatkowski, zapovjednik *Gryfa*; komandu nad brodom je preuzeo Wiktor Lomidze koji je, zabrinut zbog rizika koje bi 300 ukrcanih mina u takvim uvjetima moglo predstavljati za njegov brod, donio odluku da se svi one bace u more. Time je operaciju *Rurka* postalo nemoguće izvesti te su se poljski brodovi povukli prema poluotoku Hel.

Tamo su tokom sljedećih nekoliko dana uništeni od njemačkih snaga ili nasukani od strane samih Poljaka kako bi njihovi topovi i drugo naoružanje bili iskorišteni za obranu koja je potrajala sljedećih mjesec dana.

Povezano
--------

* Operacija Peking
* Bitka za Westerplatte

Literatura
----------

* (`pl`) Jerzy Pertek, *Wielkie dni małej floty*, Poznań, 1976.
|  |
| --- |
| **Drugi punski rat** |
| Ticin – Trebija – Trazimen – Kana – Nola – Prva Kapua – Betis – Druga Kapua– Numistro– Askul – Bekula – Metaur – Ilipi – Kroton – Zama |

Bitka kod Ticina odigrala se u novembru 218. pne. između vojske Kartagine pod Hanibalovom komandom i vojske Rimske republike pod komandom Publija Kornelija Scipiona. Bitka je bila na severu Italije, kad je Hanibal prešao Alpe. To je bila jedna od bitaka Drugog punskog rata i prva bitka na talijanskom tlu.

Uvod
----

Nakon što je Hanibal napustio Španiju, rimska armija pod komandom Publija Kornelija Scipiona poslana je u Masiliju (današnji Marselj), da bi zaustavila napredovanje Hanibala. Dve armije su ukrstile puteve na Roni, ali u razmaku od nekoliko dana, tako da su Rimljani zakasnili. Scipion ostavlja armiju da nastavi prema Španiji prema preostalim kartaginjanskim trupama, a on sam se vraća u Italiju.

Bitka
-----

Hanibal prelazi Alpe i dolazi u današnju severnu Italiju. Tu regrutira lokalna galska plemena. Kad je Hanibal čuo da se Scipion vratio krenuo je prema njemu da pokaže snagu kartaginjanske vojske. Publije Kornelije Scipion je isto tako bio spreman za obračun. Sreću se na reci Ticin i obe armije tu prave logor.

Kreću u obračun samo sa delom svojih armija.
Hanibal je verovatno u bitku krenuo sa većinom od svojih 6.000 konjanika, koji su mu ostali nakon prelaska Alpa. Scipion je krenuo sa koljicom i malim brojem velita (laka pešadija sa kopljima ). Kad su se dve armije srele zamešao se centar pun konjanika. Hanibal je međutim čuvao svoju numibijsku konjicu na krilima, pa im naređuje da napadnu sa strane velitsku formaciju. Rimska linija je bila probijena, pa su se Rimljani razbežali i vratili u svoj logor.

Posledice
---------

Gubici na obe strane su bili mali, jer je glavnina armija ostala netaknuta. Ipak bitka kod Ticina ohrabruje Gale da se pridruže Hanibalu. Ubrzo je cela severna Italija bila Hanibalov saveznik, a sa galskim i ligurskim trupama, Hanibal ponovo raspolaže sa 40.000 vojnika.
Hanibalova armija je bila spremna za invaziju Italije.

Publije Kornelije Scipion je povređen u bici i povlači se do reke Trebija. Njegova armija je očuvana, a on čeka pojačanje i dolazak armije pod komandom konzula Tita Sempronija Longa. Ta armija koju očekuju povučena je sa Sicilije. Sledeća bitka je bitka kod Trebije.

Vidi još
--------

* Drugi punski rat
* Rimska republika
**Austrijska galerija Belvedere** (njemački: *Österreichische Galerie Belvedere*) je veliki umjetnički muzej, smješten u kompleksu palača Belvedere u Beču.

Historija
---------

Muzej je osnovan 1903. od brojnih privatnih zbirki i smješten u reprezentativnom prostoru palača u parku Belvedere; Donji Belvedere, Gornji Belvedere i Oranžerija. 

Galerija je podjeljena na tri glavne grupe: Austrijski barokni muzej, Austrijska galerija slika 19. i 20. vijeka i Austrijski muzej srednjovjekovne umjetnosti. Fokus galerije su vrijedna djela austrijskih slikara Fin de Siècla i Secesije, kraja 19. i početka 20. vijeka; Gustava Klimta i Egona Schielea.

Od 1957. muzej izdaje vlastiti godišnjak *Mitteilungen der österreichischen Galerie* (Najave Austrijskih galerija) i priređuje specijalne izložbe koje su u fokusu austrijske i svjetske likovne scene, tako su u Austrijskim galerijama Belvedere održane velike i pomno pripremane izložbe slika Vincenta van Gogha, Paula Gauguina, Paula Cézanna, Alfonsa Muche i brojnih drugih velikih slikara.

Od 2007. galerijom rukovodi Agnes Husslein-Arco, bivša direktorica *Rupertinuma* iz Salzburga i *Museuma der Moderne Salzburg*.

Galerija slika
--------------

Mali izbor djela iz Galerije Belvedere:

* Rudolf von Alt: Pogled na Stephansdom 1832 (1832.)Rudolf von Alt: Pogled na Stephansdom 1832 (1832.)
* Hans Makart: Dama za spinetom (1871.)Hans Makart: Dama za spinetom (1871.)
* Gustav Klimt: Judita sa glavom Holoferna (1901.) (uništena)Gustav Klimt: Judita sa glavom Holoferna (1901.) (uništena)
* Claude Monet: Staza u parku (1902.)Claude Monet: Staza u parku (1902.)
* Albin Egger-Lienz: Ples mrtvaca iz devete godine (1906.-1908.)Albin Egger-Lienz: Ples mrtvaca iz devete godine (1906.-1908.)
* Gustav Klimt: Poljubac (1907.-1908.)Gustav Klimt: Poljubac (1907.-1908.)
* Egon Schiele: Autoportret sa smanjenom glavom (1912.)Egon Schiele: Autoportret sa smanjenom glavom (1912.)
* Egon Schiele: Zagrljaj (1917.)Egon Schiele: Zagrljaj (1917.)

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Österreichische Gallery*" (engleski). Encyclopædia Britannica Online. Pristupljeno 29. 06. 2012.

Vanjske veze
------------

***Austrijska galerija Belvedere*** na Wikimedijinoj ostavi

* Österreichische Gallery na portalu Encyclopædia Britannica Online (`en`)
* Službene stranice galerije (`de`) (`it`) (`en`) (`fr`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 172476334
* ISNI: 0000 0004 1783 7317
* GND: 2165327-6
* SUDOC: 032148712
* BNF: cb118798653 (podaci)
* NKC: ko2004218712
* BNE: XX231089
* CiNii: DA15945910

 |
*Za ostale upotrebe, v. Austrijsko-turski rat.*

**Austrijsko-turski rat** vođen od 1716. do 1718. godine je bio šesti po redu ratni sukob između Austrijskog i Osmanskog carstva. Istovremeno sa ovim, vođen je i Tursko-mletački rat (1714-1718). Oba rata su završena potpisivanjem mira u Požarevcu 1718. godine.

Uzroci
------

Turska je bila nezadovoljna odredbama Karlovačkog mira po kojima je Veneciji pripala Moreja (Peloponez) i delovi Dalmacije, te je 1714. godina napala Mletke i uspela da osvoji Moreju 1715. godine. U Dalmaciji Turci nisu imali uspeha, štaviše nakon što se i Austrija uključila u rat izgubili su nekoliko mesta u Hercegovini, a Mleci su se dolinom Neretve probili do Mostara.

Rat
---

Eugen Savojski
Kako nije mogla sama da se odbrani od Osmanlija Venecija je sklopila savez sa Austrijom, koja je kao garant Karlovačkog mira zapretila Turcima koji su na to odgovorili objavom rata. Veliki vezir Silhadar Damat Ali-paša je s proleća 1716. sakupio vojsku i krenuo ka Beogradu, dok je flota započela blokadu mletačkog Krfa. U početku su Turci imali nekih uspeha, prešli su u Srem i Bačku i popalili mnoga naselja pa su stradali između ostalih Sremski Karlovci i manastir Krušedol. Početkom avgusta Turci su opkolili Petrovaradinsku tvrđavu i započeli bombardovanje. Posadi tvrđave je uskoro stigla u pomoć vojska predvođena Eugenom Savojskim, vrhovnim zapovednikom austrijskih trupa u ovom ratu. On je uspeo da razbije tursku opsadu 5. avgusta 1716. nakon samo četiri sata borbe. U bici kod Petrovaradina stradalo je 2.212 austrijskih i preko 6.000 turskih vojnika, među kojima i sam veliki vezir Damat Ali-paša.

Posle pobede kod Petrovaradina, austrijska vojska je do kraja godine oslobodila ceo Banat sa Temišvarom.

Austrijanci su 16. juna 1717. godine prešli Savu i započeli opsadu Beograda. Turska vojska predvođena novim velikim vezirom Halil-pašom krenula je iz Jedrena kao pomoć opkoljenom Beogradu. Oni su poraženi 16. avgusta, a sledećeg dana austrijska vojska je ušla u Beogradsku tvrđavu.

Mir
---

Teritorije koje je Austrija dobila nakon ovog rata
Svi ovi događaji naterali su Turke da traže mir. Mir je sklopljen u Požarevcu 21. jula 1718. godine. Prema odredbama Požarevačkog mira Turci su predali Habzburškom carstvu Banat, jugoistočni Srem, deo severne Bosne, severnu Srbiju i Malu Vlašku. Mletačka republika nije uspela da povrati Peloponez i Krit ali je zadržala Jonska ostrva i gradove Prevezu i Artu, dok je u Dalmaciji dobila oblasti oko Sinja, Imotskog i Vrgorca.

Ovakvo stanje se zadržalo do sledećeg austrijsko-turskog rata (1737-1739) i Beogradskog mira kojim je ovaj rat završen.

Povezano
--------

* Bitka kod Petrovaradina
* Požarevački mir
* Kraljevina Srbija (1718-1739)

Literatura
----------

* Ćorović, Vladimir (2006). *Ilustrovana istorija Srba, knjiga četvrta*. Beograd: Politika: Narodna knjiga. ISBN 86-331-2523-4.
Proizvodnja grožđa u Azerbejdžanu.
**Azerbejdžansko vino** ima dugu tradiciju. Azerbejdžan je jedna od najstarijih vinarskih regija na svijetu. Azerbejdžanska vina proizvode se u nekoliko područja diljem zemlje.

Azerbejdžan ima uspješnu proizvodnju vina koja datira iz 2. tisućljeća prije Krista. Azerbajdžanska višegodišnja povijest proizvodnje vina otkrivena je na arheološkim iskopinama naselja u Kültəpə, Qarabağlar  i Galajig. Arheolozi su otkrili posude za fermentaciju kamena i skladište koje su sadržavale ostatke i sjemenke grožđa iz 2. tisućljeća prije Krista. Antički Grci bili su svjesni proizvodnje vina u tom području barem 7. stoljeća prije Krista prema Herodotu. Kasnije će Strabon pisati u 1. stoljeću prije Krista o azerbajdžanskom vinu poznatom kao Kavkaska Albanija. Arapski povjesničari i geografi opisuju razvijeno vinogradarstvo oko Ganje i Barde koje se odvijalo i nakon islamskog osvajanja tog područja.

Nakon pada Sovjetskog Saveza i nezavisnosti Azerbejdžana, mnogi su pokušaji oživljavanja i modernizacije azerbajdžanske vinske industrije. Danas se vinogradi nalaze u podnožju planina Kavkaza i nizine Kur-Araz blizu rijeke Kure. U 21. stoljeću Gandža, Gorski Karabah i Nahčivan postali su središta proizvodnje vina u toj regiji.

Izvori
------

1. ↑  J. Robinson (ed) "The Oxford Companion to Wine", 3. izdanje, Oxford University Press 2006 ISBN 0-19-860990-6
2. ↑  Famil Sharifov (2010.). Azerbaijani Grapes: Past and Present. IRS (Heritage). str. 58–63. ISSN 2220-248X.
**Azerbejdžanska književnost** (azerski: ) odnosi se na književnost na azerskom jeziku, koji je trenutno zvaničan jezik u Republici Azerbejdžanu i prvi je jezik većine ljudi u iranskoj pokrajini Iranski Azerbejdžan.

Iako većina Azera živi u Iranu, moderna azerska književnost većinom nastaje u Azerbejdžanu, gde jezik ima status zvaničnog. Tri pisma se koriste za pisanje: latinica, arapsko pismo i ćirilica.

Prvi primeri azerske književnosti potiču iz oko 1200. godine, nakon mongolskog osvajanja i pisani su arapskim pismom. Nekoliko velikih autora pomogli su, da se razvije azerbejdžanska književnost između 1300. i 1600. godine, takođe i pesništvo.

Pred kraj 19. veka, novine su počele objavljivati popularna književna dela. Štampanje knjiga azerske književnosti bilo je zabranjeno u Perziji za vreme vladavine Reza Šah Pahlavija (1925–1941) i u Sovjetskom Azerbejdžanu za vreme Staljina i njegovog "Crvenoga terora" kada je progonjeno na hiljade azerskih pisaca, novinara, profesora, intelektualaca i drugih, a rezultiralo je promenom sa azerbejdžanskom abecedom na ćirilicu.

Moderna azerbejdžanska književnost nastaje isključivo u Azerbejdžanu, iako i dalje puno Azera živi i u susednom Iranu.

Izvori
------

1. ↑  Azeri, Univerzitet Princeton, Preuzeto 23. oktobra 2016. godine

Eksterni linkovi
----------------

***Azerbejdžanska književnost*** na Wikimedijinoj ostavi
Borej i Ortija, vaza
**Borej** (grčki *Βορέας*, *Boreas*, latinski *Aquilo*, *Septentrio*) je bog sjevernog vjetra i sjeverne strane svijeta.

Mitologija
----------

Kula vjetrova u Ateni
Roditelji Boreja su titan Astrej i božica praskozorja i jutarnjeg rumenila neba, Eja (Zora). Borej se najviše zadržava u Trakiji, ali svojim krilima brzo prelijeće s jednog kraja svijeta na drugi, i on je jedan od najsilovitijih i najjačih vjetrova.

### Brak i djeca

Borej ima ženu Ortiju, kćerku atenskog kralja Erehteja, koju je, na samom početku, kada je upoznao, želio pridobiti na lijep način i molio je da postane njegova žena, ali kada mu to nije pošlo za rukom i kada je ona odbila sve njegove molbe, on ju je preoteo i silom odveo da mu bude žena. S njom je imao dva sina, Kalaisa i Zeta, koji su, kao i on imali krila. Pored dva sina, Borej ima i kćerku Kleopatru, koja je bila žena tračkom kralju Fineju. Sinovi Boreja su se proslavili po mnogim svojim junačkim djelima, a sudijelovali su i u pohodu Argonauta u Kolhidu.

***Borej*** na Wikimedijinoj ostavi

Izvori
------

* V. Zamarovski, *Junaci antičkih mitova*, *Leksikon grčke i rimske mitologije*, Zagreb 1985, str. 54.

  


| 8 vjetrova iz grčke mitologije |
| --- |
| Borej | Notos | Euros | Zefir | Kaikos | Apeliotes | Libos | Skiron |
|
Snježno-šumske (borealne) klime prema podtipovima:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|   Dsa
  Dsb
  Dsc
  Dsd |   Dwa
  Dwb
  Dwc
  Dwd |   Dfa
  Dfb
  Dfc
  Dfd |

**Borealne klime** ili **snježno-šumske klime** (oznaka **D**) prema Köppenovoj klasifikaciji predstavljaju jedan od pet osnovnih klimatskih razreda. Definirane su srednjom temperaturom najhladnijeg (< –3°C) odnosno najtoplijeg mjeseca (> 10°C). Zime na ovim područjima su duge i hladne, dok ljeta unatoč kratkoći mogu biti topla ili čak vruća. Godišnja doba izrazito se brzo smjenjuju, a najveća količina padalina otpada na ljetno razdoblje. Snijeg se može zadržati i po nekoliko mjeseci. Područja na kojima predvladavaju snježno-šumske klime su prvenstveno dijelovi Sjeverne Amerike odnosno sjeverne Euroazije (zajedno oko 37,7 milijuna km²), dok ih na južnoj hemisferi nema zbog nepostojanja prostranih kopnenih masa. Snježno-šumsku klimu nerijetko se poistovjećuje s kontinentalnom što nije ispravno u strogom klimatološkom smislu s obzirom da klima nije određena samo jednim parametrom.

Osnovni tipovi
--------------

### Vlažna snježno-šumska klima (Df)

*Glavni članak: Vlažna snježno-šumska klima*
### Suha snježno-šumska klima (Dw)

*Glavni članak: Suha snježno-šumska klima*

Veze
----

* Tajga

Izvori
------

* Opća i nacionalna enciklopedija: *Klima*
* T. Šegota; A. Filipčić: *Köppenova podjela klima i hrvatsko nazivlje*, Geoadria VIII/1, str. 17.-37. (Hrčak)

| * p
* r
* u
Tipovi klima po Köppenovoj klasifikaciji |
| --- |
| Klime A | Prašumska *(Af)* · Monsunska *(Am)* · Savanska *(Aw, As)* |
| Klime B | Pustinjska *(BWh, BWk)* · Polupustinjska *(BSh, BSk)* |
| Klime C | Vlažna subtropska *(Cfa, Cwa)* · Oceanska *(Cfb, Cwb, Cfc)* · Mediteranska *(Csa, Csb)* |
| Klime D | Vlažna kontinentalna *(Dfa, Dwa, Dfb, Dwb)* · Subarktička *(Dfc, Dwc, Dfd, Dwd)* · Kontinentalna *(Dsa, Dsb)* · Ostale kontinentalne *(Dsc, Dsd)* |
| Klime E | Polarna *(ET, EF)* · Alpska *(ET/H)* |
**Avokado** (lat. *Persea americana* ili *Persea gratissima*) je tropsko voće koje raste u Srednjoj Americi i Meksiku. Naziv *avokado* potječe od astečke riječi '**ahuacatl'**, a kolokvijalni naziv za avokado je "aligatorska kruška", što upućuje na oblik i grubu površinu kore. Postoji više od 80 podvrsta avokada, koje se svrstavaju u tri kategorije (meksičku, gvatemalsku i zapadnoindijsku).

Opis
----

Raspolovljeni plod avokada
Zimzeleno drvo naraste u visinu 6-20 m. Listovi su dugi 10-12 cm, elipsasta oblika. Cvijetovi nastaju od siječnaj do ožujka. Avokado cvijeta u velikim cvijetovima koji sadrže 100-300 manjih. Do oprašivanja dolazi u samo 0.1 % slučajeva. Glavni uzrok toga leži u činjenici što je tijekom prvog dana cvjetanja sazreo samo tučak i što su prašnici još nerazvijeni. Cvijet se kasnije na jedan dan zatvara. Kad se cvijet ponovno otvori, prašnici su već zreli, ali je tučak uvenuo. Osim toga se cvjetovi sa zrelim prašnicima u odnosu na cvjetove sa zrelim tučcima otvaraju u različito doba dana. Plodovi su okrugli, zelene boje i teški do 2 kg. Kora je hrapava.

Podrijetlo
----------

Avokado potječe iz prašuma Srednje i Južne Amerike, gdje se počeo uzgajati 8000 g. pne. Prema legendama Maya avokado je davao čarobne moći njihovim princezama. U 16. st. španjolski osvajači su prenijeli avokado u Europu. Od sredine 17. st. avokado se preko Jamajke širi u Aziju. Početkom 20. st. avokado se rasprostranjuje u SAD-u, Meksiku, Dominikanskoj Republici, Brazilu i Kolumbiji.

Koristi
-------

Avokado ima brojna ljekovita svojstva. Štiti od raka dojke i prostate, te je bogat izvor vitamina E. Vrlo vrijedan proizvod koji se dobiva iz avokada je ulje koje je dobro za njegu kože. Također, mnogi kuhari ga koriste umjesto maslinova ulja u pripremi jela. Plod avokada se dosta koristi u meksičkoj kuhinji. Europski mornari su avokado koristili kao maslac.