recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Rava (otok)**. Za istoimeno naselje, v. Rava (Zadar).* |

**Rava** je otok u Jadranskom moru u Hrvatskoj, koji administrativno podpada pod Zadarsku županiju.

Geografske krakteristike
------------------------

Rava je jedan od otoka Zadarskog arhipelaga, koji leži između Dugog otoka na zapadu i Iža na istoku.

Otok je dug 4,8 km, u smjeru sjeverozapad-jugoistok, i širok 1,4 km.  Građen je od vapnenca i obrastao makijom i crnikom.

Otok ima površinu od 3,63 km², a dužina njegove obale iznosi 15,995 km.Najveće brdo Babikovac ima 98 m. Prilično je razveden a veće uvale su; Lokvina, Marinica, Paladinica i Tanko.

Na otoku je 2011. živjelo 108 stanovnika u jedinom naselju Rava, smještenom na zapadu, koje se sastoji se od dva zaselka; Vele Rave, koje leži u uvali Marinica i Male Rave u uvali Lokvina.U Veloj Ravi se nalazi crkva sv. Marije iz 14. vijeka 
Stanovnici se bave maslinarstvom, vinogradarstvom, ribarstvom i turizmom.

Historija
---------

Rava je bila naseljena još od predrimskih vremena, o čemu postaje materijalni dokazi. Prema kasnijoj predaji, Ravu su naselili stanovnici Dugog otoka. 
Otok je prvi put dokumetiran 1269. u ispravi na latinskom. Po jednoj hipotezi ime je dobio po zadarskoj aristokratskoj porodici Rava (Raua), koja je za srednjeg vijeka po otoku imala feude, po drugoj ime mu je znatno starije i dolazi od ilirsko-keltske riječi - grava=stijena, spilja. Za srednjeg vijeka bio je pod vlašću zadarske komune, a od 1409. u sastavu Mletačke Republike.

I na Ravi je kao i na drugim susjednim otocima u prošlosti bilo rašireno glagoljaštvo.

Transport
---------

Otok je povezan dnevnim trajektnim linijama sa Zadrom.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Coastline length and aeras of island...*" (engleski). Geoadria. Pristupljeno 19. 05. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  „*Rava*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 19. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Rava (otok)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Otok Rava na karti Jadrana* (`sh`)

| * p
* r
* u
Naseljeni otoci u Hrvatskoj |
| --- |
| 
Biševo • 
Brač • 
Cres • 
Čiovo • 
Drvenik Mali • 
Drvenik Veli • 
Dugi otok • 
Hvar • 
Ilovik • 
Ist • 
Iž • 
Kaprije • 
Koločep • 
Kornat • 
Korčula • 
Krapanj • 
Krk • 
Lastovo • 
Lopud • 
Lošinj • 
Male Srakane • 
Mljet • 
Molat • 
Murter • 
Olib • 
Ošljak • 
Pag • 
Pašman • 
Premuda • 
Prvić • 
Rab • 
Rava • 
Rivanj • 
Sestrunj • 
Silba • 
Susak • 
Šipan • 
Šolta • 
Ugljan • 
Unije • 
Vele Srakane • 
Vir • 
Vis • 
Vrgada • 
Zlarin • 
Zverinac • 
Žirje
 |
***Victoria: An Empire Under the Sun*** (sh. *Victoria: Imperij pod suncem*), poznatija pod kraćim nazivom ***Victoria***, je globalna strateška videoigra koju je razvio švedski studio Paradox Entertainment (današnji Paradox Interactive) i izdao 2003. godine. Ime je dobila po viktorijanskoj eri. Igrač može upravljati nekom od suverenih država od 1836. do 1936. godine, i ima zadatak da toj državi sačuva nezavisnost, ekonomski razvije ili učini globalnim hegemonom. Victoria koristi isti engine kao *Europa Universalis*, ali se za razliku od te igre, odnosno *Hearts of Iron*, daje naglasak na ekonomska pitanja i unutrašnji razvoj, a manje na osvajanja ili rat. 

*Victoria* je, s jedne strane stekla pohvale među fanovima Paradoxovih igara zbog svoje dubine, ali je bila manje popularna od Europe Universalis i Hearts of Iron zbog svoje zahtjevnosti. Kritičari su joj zamjerali grafiku koja je izgledala previše skromno i zastarjelo za svoje doba. Godine 2006. je izdan dodatak pod naslovom *Victoria: Revolutions*. 

Godine 2010. je izdan nastavak pod naslovom *Victoria II*, a 2022. još jedan nastavak pod naslovom *Victoria 3*.

Vanjske veze
------------

* *Victoria* at Paradox Arhivirano 2014-05-04 na Wayback Machine-u
**Podosoje** je naselje (selo) koje se nalazi 2 kilometara od grada Vrlike.

Zemljopisni položaj
-------------------

Naselje Podosoje sa nalazi uz dionicu ceste D1 koja spaja gradove Sinj i Vrliku. Većina naselja se stisnula između planine Svilaje i jezera Peruća dok dio gleda prema Vrličkom polju.

Naselje Podosoje čine zaselci:

* Šembrun,
* Stražine,
* Grabići i
* Zduš.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika naselja Podosoje za razdoblje od 1857. do 2001. godine***  

Napomena: Podosoje je 1991. godine uvećano za dio naselja Vinalić a dio podataka o broju stanovnika za 1857. 1869. 1921. 1931. 1953. te 1961. 1869.j e sadržan pod naseljem Vinalić.

Povijest
--------

U NOB-u tijekom Drugog svjetskog rata sudjelovalo je 28 stanovnika.

Vanjske poveznice
-----------------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
2. ↑  Iz povijesti Dalmacije (str. 122) - Bernard Stulli ISBN 86-7397-073-3

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Vrlike |
| --- |
| Garjak • Ježević • Koljane • Kosore • Maovice • Otišić • Podosoje • Vinalić • Vrlika |

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Podosoje (Vrlika)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Sentinelci**, narod koji žive na otoku Sjeverni Sentinel u Bengalskom zaljevu. Nikada nisu imali kontakt s vanjskim svijetom. Govore sentinelski jezik koji nije klasificiran. Glede tehnološkog razvoja na dnu su ljestvice. Bave se lovom i skupljanjem plodova. Ne znaju brojiti dalje od tri, ne poznaju vatru ni poljoprivredu. Spadaju u rijetke nekontaktirane domorodačke narode. Po procjenama ih ima oko 250.

Niskog su rasta (oko 160 cm), tamne kože i iznimno kovrčave kose. O njihovom načinu života zna se vrlo malo, pretpostavlja se da su prije oko 60 000 godina došli iz Afrike. Žive u kolibama. Koriste lukove i strijele, te harpune. Sentinelci koriste svinjsku lubanju, te još neke ornamente, kao i crvenu boju na odjeći, kao ukras. Poznati su po svojoj negostoljubivosti. Sve strance koji se približe ili nađu na otoku pobiju strijelama. Veliki potres i cunami 2004. nije ih uništio. Iz helikoptera uočena je nekolicina muškaraca koja je bacala kamenje i ispaljivala strijele u smjeru letjelice kako bi se obranila od nepoznatog predmeta u zraku. Od 1967. godine indijske su vlasti pokušavale stupiti u kontakt sa Sentinelcima, a te je "kontaktne ekspedicije" predvodio antropolog T. N. Pandit. U pitanju su bili planirani posjeti u kojima bi se domorocima ostavljalo "darove", primjerice kokosove orahe, na obali te ih se na taj način pokušavalo privoljeti na komunikaciju i promijeniti njihov neprijateljski stav prema gostima. Taj je program ugašen 1990-ih godina 20. stoljeća nakon što je par agresivnih susreta završilo tragično. Nekoliko je ljudi ubijeno. Godine 2006. Sentinelci su ubili dva ribara koji su nezakonito lovili ribu u blizini otoka.

Izvori
------

1. ↑  www.index.hr, "Nepokoreni i neustrašivi: narod skriven u šumama nedostupnog otoka nema nikakav doticaj s vanjskim svijetom", objavljeno 17. lipnja 2013. pristupljeno 19. prosinca 2013.
2. ↑  www.klix.ba Arhivirano 2013-10-12 na Wayback Machine-u, "Sentinelezi - najizolovaniji ljudi na svijetu", objavljeno 6. srpnja 2011. pristupljeno 19. prosinca 2013.
3. ↑  www.telegraph.co.uk, "Stone Age tribe kills fishermen who strayed on to island", objavljeno 8. veljače 2006. pristupljeno 19. prosinca 2013.
**Programska muzika**, muzička dela inspirisana i stvorena na osnovu izvesnog sadržaja iz oblasti legende, literature, istorije, drugih umetnosti ili prirodnih pojava. Sa tim u vezi, programska dela uvek nose naslov iz kojeg se vidi sadržaj, slika ili raspoloženje obrađeno u delu. Nasuprot programskoj muzici uobičajno je postaviti apsolutnu muziku. Dela apsolutne muzike nemaju program iz spoljašnjeg sveta. Ona nose čisto muzičke naslove koji ne pokazuju direktnu vezu sa nekim konkretnim sadržajem van muzike. Takvi su nazivi: prelid, tokata, fuga, sonata, simfonija, koncert i dr. Etimološka veza tih termina sa nekim pojmom određenog značenja je samo istorijska, a sadržaj takvog dela razvija se po unutrašnjoj logici konstrukcije muzičkog tkiva. Mada se kod djela apsolutne muzike često nalaze i termini koji već bliže određuju njen karakter – grave, graciozo – ona ipak ne ulaze u oblast programa u muzici.

Programnost se u muzici može izraziti na više načina, među kojima se dva bitno razlikuju jedan od drugog. Prvi i ujedno najjednostavniji je tonsko slikanje, oponašanje zvučnih pojava iz prirode i života (cvrkutanje ptica, žuborenje potoka, huka talasa, sevanje munje). Tu program ne zadire dublje u muzičko delo, ne postaje muzički materijal, već je slučajan otisak, sličan fotografiji. U takvim zvučnim slikama većinom se ispoljava tehnička veština kompozitora, naročito u orkestarskim delima. Oponašanje zvukova obilato se upotrebljava u tzv. primenjenoj muzici, na primer za film. Drugi oblik programske muzike je dočaravanje nekog vanmuzičkog sadržaja čisto muzičkim jezikom, oslobođenim od konkretnih asocijacija koje izaziva oponašanje zvukova; kompozitor prenosi u muziku raspoloženja koja doživljava u vezi sa tim spoljnim sadržajem. U tom se slučaju često služi simbolima, koji nisu elementi tonskog slikanja, već muzički motivi, uslovno vezani za neku pojavu ili raspoloženje. Tako signal na trubi podseća na vojničku trubu, na boj, herojstvo i pobedu, rog na atmosferu u šumi i lov, a mirna melodija na flauti na pastoralne prizore.

Literatura
----------

* Junod, Philippe. "The New *Paragone*: Paradoxes and Contradictions of Pictorial Musicalism", in *The Arts Entwined: Music and Painting in the Nineteenth Century*, eds. M.L. Morton and P.L. Schmunk, pp. 28-29
* Encyclopedia.com: Programme music
* Essentials of Music: Composers: Vivaldi Arhivirano 2006-01-03 na Wayback Machine-u
* Apollo's Fire (Cleveland Baroque Orchestra): Programme Note for: Beethoven & Schubert in Vienna Arhivirano 2007-05-19 na Wayback Machine-u
* Review of Alban Berg: Lyric Suite by Kronos Quarter with Dawn Upshaw
* McClary, Susan (1991). Feminine Endings: Music, Gender, and Sexuality*, pp*. 24. Minnesota: University of Minnesota Press. ISBN 0-8166-1898-4..

}{refend}}

Spoljašnje veze
---------------

* Art of the States: programmatic Arhivirano 2005-10-22 na Wayback Machine-u programmatic works by American composers
* Information on *The Kaidan Suite,* a musical interpretation of Japanese ghost stories by the Kitsune Ensemble. Arhivirano 2007-02-14 na Wayback Machine-u
**Uslovno** ili **uvjetno oslobađanje** u najširem smislu označava čin kojom neki pojedinac ili organizacija određenoj osobi vraća oduzeta ili ograničena sloboda, nakon što se ta osoba obavezala nakon oslobađanja ispuniti određene obaveze, odnosno uvjete. U užem smislu se pod tim podrazumijeva institut krivičnog prava, odnosno mjera kojom država privremeno obustavlja izvršavanje zatvorske kazne pravomoćno osuđenoj osobi te je pušta na slobodu; u tom slučaju se koristi izraz **uslovni** ili **uvjetni otpust**.

Dok je uvjetni otpust u krivičnom pravu relativno moderni institut, nastao tek sa razvojem penologije i pokreta za zatvorsku reformu u 19. vijeku, njegovi korijeni datiraju iz drevnih običaja vezanih uz ratno pravo, odnosno prakse da ratni zarobljenici puštaju na slobodu nakon što se obavežu da se više neće boriti protiv strane koja ih je zarobila i oslobodila. 

U modernoj praksi je institut uvjetnog otpusta stekao popularnost kao jedno od sredstava koja državi, odnosno njenom pravosudnom sistemu, daje veću fleksibilnost prilikom tretiranja pojedinačnih osuđenika, odnosno osuđenike motivira na "korektno" ponašanje prilikom izdržavanja kazne. Neka kaznena zakonodavstva, poput pojedinih američkih saveznih država su institut uvjetnog oslobađanja uveli u same zatvorske kazne, čije trajanje nije precizno određeno, nego su odgovarajućim tijelima (zatvorska uprava, komisije za uvjetni otpust) dane široke ovlasti da u određenom vremenskom rasponu na pojedine osuđenike primijene institut uvjetnog otpusta. Uvjetno pušteni osuđenici su, slično kao i osobe osuđene na uvjetnu kaznu, su nakon oslobađanja u pravilu vezani određenim obavezama i ograničenjima (boravak u određenom gradu, obavezno javljanje policiji i socijalnim organima i sl.); njihovo kršenje sa sobom povlači oduzimanje slobode i izdržavanje ostatka izrečene kazne.

Povezano
--------

* Oslobođenik
* Uvjetna kazna

Vanjske veze
------------

* California Reentry Programme - Helping parolees re-enter society
* Term to Life Prisoner Support
* How Parole Board hearings work (Directgov, England and Wales)

| * p
* r
* u
Pravo |
| --- |
| Pravni sistemi | Anglosaksonsko pravo • Kontinentalno pravo • Običajno pravo • Vjersko pravo • Socijalističko pravo • Međunarodno pravo |  |
| Izvori prava | Pravni propisi (Zakon • Zakonik • Tumačenje zakona)Pravna praksa (Običaji • Precedentno pravo • Pravo pravičnosti) |
| Adjudikacija | Javno pravo (Krivično/kazneno pravo • Ustavno pravo • Upravno pravo)Privatno pravo (Građansko pravo • Obvezno pravo • Ugovori • Naknada štete • Nasljedno pravo i Trustovno pravo)Sudovi (Akuzatorni sistem • Inkvizitorni sistem • Dokazi • Pravosuđe • Pravnici) |
| Jurisprudencija | Filozofija prava • Prirodno pravo • Pravni pozitivizam • Pravni formalizam • Pravni realizam • Pravni interpretivizam • Feministička pravna teorija • Pravo i ekonomija • Kritičke pravne nauke • Komparativno pravo |
| Povezano: Popis pravnih oblasti |
**Radio UNO** je banjalučka radio-stanica osnovana 1998. koja se nalazi na frekvenciji 107,5 i bazirana je za lokalni nivo.

Stanica imaju funkciju afirmacije sadržaja i vrijednosti koji su specificni za grad. Tu se posebno naglašava i pitanje infrastrukture, prostornog planiranja, saobraćaja, kulture stanovanja i ekologije.

Pored toga uz koncentraciju obrazovnih, naučnih, kulturnih, sportskih institucija sadržaji vezani za njihov rad su imperativ ove radio-stanice. U socijalnom pogledu specifični sadržaji se odnose na srednju klasu, zatim na ulogu stručnjaka, te na otvorena pitanja položaja mladih i penzionera, kao i na društveni položaj u ulogu žena.

Ostvarena je saradnja sa institucijama iz Banja Luke čiji je od koristi i značaja za njeno stanovništvo. Ciljna grupa ove radio stanice su srednjoškolci, univerzitetska omladina, zatim poslovni ljudi mlađe dobi koji u potpunosti razumi ulogi i potrebu elektronskih medija u savremenom načinu poslovanja, te svi oni koji prihvataju program.

Vanjske veze
------------

* Zvanični sajt
**Władysław Kowalski** (Paprotnia, 26. august 1894. - Varšava, 14. decembar 1958.) bio je književnik, komunistički aktivist i državnik, koji je u doba nakon Drugog svjetskog rata obavljao brojne važne funkcije, od ministra, predsjednika Sejma do vršioca dužnosti predsjednika
Poljske Republike.

Biografija
----------

Władysław je bio dijete siromašnih seljaka, pa osim par razreda osnovne škole nije završio ništa drugo, sve ostalo naučio je kao autodidakt.

Od 1926. pa do 1927. bio je član Centralnog komiteta Nezavisne seljačke partije, a od 1924. najvjerovatnije i član Poljske komunističke partije.
Za Drugog svjetskog rata od 1942. je član Poljske radničke partije, a 1944. je bio jedan od osnivača udruženja *Volja naroda* (Wola Ludu). 
Nakon rata u perodu 1945.-49. bio je član Savjeta i Centralnog komiteta prokomunističke Narodne partije, a od 1958. je predsjednik njezinog nastavka - *Ujedinjene narodne partije*.

U periodu 1944.-47. bio je poslanik u Sejmu, a od 1947. do 52. i njegov predsjednik (marszałek).
Od 1945. do 47. bio je ministar kulture i umjetnosti, a u periodu 1947.-56. član Državnog vijeća narodne obrane.

Od novela i romana koje je napisao najpoznatiji je; *U oluji* (W Grzmiącej 1936).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Kowalski Władysław*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 29.05.2021.

Vanjske veze
------------

***Władysław Kowalski*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kowalski Władysław* (na portalu Encyklopedia PWN) (`pl`)
**Vilim Srećko Feller**, (rodno ime: ***Vilibald Srećko Feller***; ((en.)): ***William 'Willy' Feller***; Zagreb, 7. srpnja 1906. – New York, 14. siječnja 1970.) bio je jugoslavenski matematičar na području teorije vjerojatnosti.

Život
-----

Vilim Srećko Feller rodio se 1906. u Zagrebu u katoličkoj obitelji. Fellerova majka Ida Oemichen-Perc bila je austrijska katolkinja, a otac Eugen Viktor Feller bio je židovski ljekar u Donjoj Stubici, podrijetlom iz Lavovske oblasti. Vilimov otac se iz ljubavi prema njegovoj majci izjašnjavao katolikom.

Svoj studij na području matematike započeo je na Sveučilištu u Zagrebu. Od 1925. godine studij nastavlja u inozemstvu, točnije u njemačkom gradu Göttingenu. Glavni docenti postali su mu David Hilbert i Richard Courant. Promovirao je 1926, te 1928. postaje docent na sveučilištu grada Kiela. U tom razdoblju, u Njemačkoj se širi nacistička ideologija koju Feller odbacuje, te biva prinuđen napustiti Njemačku i otići u Dansku. Povremeno je također živio u Švedskoj gdje je upoznao svoju suprugu. 1939. godine emigrira sa svojom suprugom Clarom Mary Nielsen u SAD.

Dolaskom u SAD, Feller počinje predavati na sveučilištu Brown, te od 1944. na sveučilištu Columbia. Istodobno prihvaća američko državljanstvo, a od 1950. preuzima obvezu docenta na sveučilištu u Princetonu. O svom znanstvenom radu na području matematike, Feller izdaje mnogobrojne knjige sa različitim temama. Mnogi Teoremi iz teorije vjerojatnosti nose njegovo ime. U SAD postaje član *Royal Statistical Society* i predsjednik *Institute of Mathematical Statistics*. Također je bio član American Academy of Arts and Sciences i National Academy of Recording Arts and Sciences. Feller za svoj životni rad 1959. godine dobija odlikovanje National Medal of Science.

Vilim Srećko Feller je umro 14. siječnja 1970. u New Yorku.

Literatura
----------

* Snješka Knežević, Aleksander Laslo (2011). *Židovski Zagreb*, Zagreb: AGM, Židovska općina Zagreb. ISBN 978-953-174-393-8

*An introduction to probability theory and its applications Wiley, New York 1950*

Vanjske poveznice
-----------------

* Životopis
**Radiodiffusion-Télévision Française** (**RTF** – *Francuska radio i televizijska difuzija*) bila je francuska državna kompanija za javnu radiodifuziju. Ustanovljena je 9. februara 1949. kako bi zamijenila poratnu "*Radiodiffusion Française*" (RDF), ustanovljenu 1945. RTF je, pak, 26. juna 1964. zamijenjena s novom kompanijom, nominalno pod manjom državnom kontrolom, zvanom Office de Radiodiffusion Télévision Française (ORTF), koja je djelovala do kraja 1974.

RTF je bila u državnom vlasništvu i pod državnim nadzorom. Financirala se budžetom koji je odobravala Francuska nacionalna skupština a njome je upravljalo Ministarstvo informacijom. Sve troškove i investicijske planove su morali zajednički odobriti ministar informacija i ministar financija.

Alain Peyrefitte, ministar informacija je godine 1963. opisao RTF televiziju kao "vladu u svakoj francuskoj blagovaonici" – *La télévision, c'est le gouvernement dans la salle à manger de chaque Français*.

Kanali
------

Do početka 1960-ih, RTF je imala pet radio i dva televizijska kanala/stanice:

### Radio

* France I (kasnije France Inter)
* France II (regionalni programi, zatvoren 8. decembra 1963)
* France III (kasnije France Culture)
* France IV (samo FM, kasnije France Musique)
* France V (bivši Radio Algiers, novo ime dobio 5. jula 1962. kada je prestao biti dio RTF nakon nezavisnosti Alžira)

### Televizija

* *La première chaîne* ("Prvi kanal"), emitiran na VHF 441 s 441 linije od 3. januara 1956. i 819 linija na crno-bijelom od 25. jula 1948.
* *La deuxième chaîne* ("Drugi kanal"), stvoren 21. decembra 1963 i emitiran na UHF području s 625 linija u crno-bijelom.

#### Regionalne televizije

Regionalne televizije, osim na području Pariza, su se sporo razvijale u usporedbi s drugim zapadnim državama. Prva regionalna stanica je počela s radom 10. aprila 1950. s dvosatnim programom za područje Lillea. Glavna informativna emisija joj je bila "Images of North" (*Slike Sjevera*). "Tele-Lille" se gledala preko granice, s pet puta više belgijskih nego (Zapadna Flandrija, Istočna Flandrija i Hainaut) nego francuskih gledatelja. Do februara 1952. ju je koaksijalni link spojio s glavnim studijem u Pariozu što je omogućilo prenošenje glavnih programa RTF. Na dan 15. oktobra 1953. s radom je otpočela "Tele Strasbourg", označivši širenje regionalnih televizija. Marseilles je slijedio 20. septembra 1954, Lyon 8. novembra 1954, Toulouse u augustu 1961, Bordeaux 25. januara 1962. a ostali regionalni centri ubrzo nakon toga.

Od kraja 1963. regionalni programi su prebačeni na *La deuxième chaîne*, gdje su ostali do otvaranja *La troisième chaîne* (Trećeg kanala) pod ORTF 31. decembra 1972.

***Radiodiffusion-Télévision Française*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 158765450
* LCCN: n80113947
* ISNI: 0000 0001 2194 106X
* SUDOC: 104444711

 |
**Sankt Johann im Pongau** je grad i općina na zapadu Austrije od 10,860 stanovnika.

Sankt Johann im Pongau je administrativni centar Okruga Sankt Johann im Pongau.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sankt Johann im Pongau leži u kotlini rijeke Salzach iznad koje se steru planine Alpa.

Historija
---------

Mjesto je prvi put spomenuto 1074. pod imenom **ad sanctum Johannem in Vila**.
Sankt Johann je još 1290. dobio status trgovišta, u to vrijeme njegovi stanovnici su se pored trgovine bavili i 
rudarstvom i vrijedno gradili crkvu koju su dovršili oko 1329. 
U vrijeme Seljačkog ustanka 1525. - 1526. stanovnici Sankt Johanna stali su na stranu protestantskih pobunjenika, pa im je zbog tog grad opljačkan i razaran.

Nakon razdoblja prosperiteta tokom 16. i 17. vijeka (suverena posebna prava i zemaljski sud) Sankt Johann je ponovno zapao u nevolje početkom 18. vijeka kad su protjerivani protestanti. Od oko 20.000 raseljenih osoba iz tog kraja, njih 2.500 bilo je iz Sankt Johanna.

Ponovno je zapao u poteškoće 1809. za napoleonskih ratova.

Veliki požar 31. maja 1855. uništio je gotovo cijeli grad, uključujući i crkvu. Ona je obnnovljena u gotičkom stilu, ali joj 
se 1871. srušio zvonik, tako da je pongauerska katedrala sa dva 62 metara visoka zvonika dovršena tek 1876. 
Tako da je od srednjeg vijeka jedino preživjela *Anina kapela*.

Još za Prvog svjetskog rata Sankt Johann je bio podjeljen na trgovište i općinu, oni su se ujedinili tek 1936.

Za Drugog svjetskog rata 1941. u Sankt Johannu je podignut koncentracioni logor - **Stalag**, za ratne zarobljenike iz Jugoslavije, Francuske i SSSR-a. Izgrađen je na površini od 8 hektara, i planiran da primi 8 - 10000 zarobljenika, ali je u njemu povremeno bilo i do 30.000 zatvorenika, koje čuvalo 1000 stražara.

Ratni zarobljenici zapadnih sila (Francuzi) tretirani su u skladu sa Ženevskom konvencijom, ali su sovjetski držani u nemogućim uvjetima, pa ih je 3709 pomrlo od izgladnjivanja, smrzavanja i epidemija između 1941. - 1945. pokopani su na *Ruskom groblju*.

Sankt Johann je status grada dobio 2000.

Privreda
--------

U posljednjih nekoliko godina Sankt Johann se uglavnom razvija kao turistički centar, u tu svrhu izgrađeno je naselje Ferienparadies kao polazna točka za poznato skijalište - Ski Amadé.

Posebna atrakcija je kanjon Liechtensteinklamm (Lihtenštajnsko ždrijelo), koji je od 1876. otvoren za javnost i godišnje privlači 150.000 posjetitelja.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Salzburg" (engleski). City population. Pristupljeno 09. 01. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Aus der Geschichte*" (njemački). Stadtgemeinde Sankt Johann im Pongau. Arhivirano iz originala na datum 2016-02-25. Pristupljeno 09. 01. 2016.

Vanjske veze
------------

***Sankt Johann im Pongau*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Sankt Johann im Pongaua* (`de`)
Berberski jeziciBerberski jezici
**Berberski jezici**, jedna od 6 porodica afrazijskih (semitsko-hamitskih) jezika koja obuhvaća (25 jezika) unutar 5 skupina (sa guančijem), odnosno 26 jezika,. Berberski jezici govore nomadska berberska plemena u sjevernim pustinjskim predjelima Afrike. Nekada se njima klasificirao i jezik naroda Guanči. Skupine i jezici su:

A) istočnoberberski jezici (3) Libija, Egipat: 

a1. awjila-sokna (2) Libija: awjilah, sawknah.
a2. Siwa (1) Egipat: siwi.
*B) guanči (1), Kanarski otoci, Španjolska: guanči (gunche)* †

C) sjevernoberberski jezici (17) Libija, Alžir, Tunis i Maroko: 

c1. Atlaski jezici (3): judeoberberski, centralnoatlaski tamazight, tachelhit.
c2. Kabilski/Kabyle (1) Alžir: kabyle.
c3. Zenati (12):
a. Istočnozenatski jezici (3) Libija, Tunis: ghadamès, nafusi, sened,
b. Ghomara jezici (1) Maroko: ghomara.
c. Mzab-Wargla jezici (4) Alžir: tagargrent, tougourt, taznatit, tumzabt.
d. Rifski jezici (2) Maroko: senhaja de srair, tarifit.
e. Shawiya jezici (1) Alžir: tachawit.
f. Tidikelt jezici (1) Alžir: tidikelt tamazight.
. Chenoua, (Alžir)
D) tamasheq jezici (4), Alžir, Niger, Mali: 

d1. Sjeverni (1) Alžir: tahaggart tamahaq,
d2. Južni (3) Mali, Niger: tamasheq, tayart tamajeq, tewellemet.
E) zenaga jezici (1), Mauritanija: zenaga

Izvori
------

1. ↑  Afro-Asiatic, Berber (16th)
2. ↑  Afro-Asiatic, Berber (14th)
3. ↑  Afro-Asiatic, Berber (15th)

| * p
* r
* u
Berberski jezici |
| --- |
| istočnoberberski jezici (3) | awjilah • sawknah • siwi |
| guanči (1) | guanči† |
| sjevernoberberski jezici (17) | centralnoatlaski tamazight • Chenoua • ghadamès • ghomara • judeoberberski • kabilski • nafusi • sened • senhaja de srair • tachawit • tachelhit • tagargrent • tarifit • taznatit • tougourt • tidikelt tamazight • tumzabt |
| tamasheq (4) | tahaggart tamahaq • tamasheq • tayart tamajeq • tewellemet |
| zenaga jezici (1) | zenaga |
| † izumrli jezici ili porodice |

***Berberski jezici*** na Wikimedijinoj ostavi
Globalni poznati logotip kompanije dizajnirao je slavni Salvador Dalí.
**Chupa Chups** (španski: [ˈtʃupa ˈtʃups]) globalno je poznati španjolski brend lizalica i slastica koji se prodaje u više od 150 zemalja svijeta. Kompaniju je u Barceloni 1958. godine osnovao slastičar Enric Bernat, a naziv je dobila prema španjolskom glagolu *chupar*, koji znači "lizati". Brend i kompanija su u vrlo kratkom roku postali izrazito uspješni pod vodstvom Enrica Bernata, koji je kontrolu nad kompanijom zadržao do 1991. godine, kada ju je preuzeo njegov sin, Xavi. Za vrijeme Francove diktature, Chupa Chups je bila isključivo nacionalna kompanija, a proboj na međunarodno tržište ostvarila je nakon Francove smrti. Danas je kompanija u vlasništvu talijanske grupacije Perfetti Van Melle, koja ju je kupila u srpnju 2006. godine. 

Globalni poznati logo kompanije dizajnirao je, godine 1969. slavni slikar Salvador Dalí.

Vanjske veze
------------

* Chupa Chups World (official site) (flash)
* Company History
**Sankt Veit an der Glan** čita se Sankt Fajt na Glanu (slovenski: *Šentvid ob Glini*) je grad na jugu Austrije od 12,567 stanovnika
, on je i administrativni centar Okruga Sankt Veit an der Glan.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sankt Veit an der Glan leži na sjeveru Koruške, na sjeveroistočnom rubu doline rijeke Glan, udaljen dvadesetak km sjeverno od Klagenfurta.

Historija
---------

Za srednjeg vijeka bio je feud Babenbergovca, ali je od 1170. postao feud grofova od Sponheima. Prvi put je dokumentiran kao grad 1224.

Sve do 1518. bio je prijestolnica Koruške, u kojoj se kovao novac od 1205. do 1725. (uz manje prekide). Ekonomski prosperitet doživio je kad je dobio privilegiju da trguje željeznom robom, koja je važila od 1399. do 1781.

Znamenitosti
------------

Historijski centar grada je gotovo sav i danas okružen srednjovjekovnim bedemima (15. vijek) i nekadašnjim 
jarcima.

Grad ima kasnogotičku parohijsku crkvu, ranogotičku samostansku crkvu posvećenu sv. Mariji, u kojoj su od 
1323. bile klarise, a nakon 1640. franjevci (ukinut 1786.), nekadašnju bolnica crkvu iz 14. vijeka, u kojoj se danas nalazi muzej, gradsku vijećnicu iz 15. vijeka, rekonstruiranu 1754./1755. sa štukaturama na fasadi i arkadama u dvorištu (oko 1540.)

Pored tog tu je i Carinthiahaus, zvan i Knežev dvor iz 1523.-1529. u kojoj je danas lokalni historijski muzej, fontanu iz 1566. barokni kužni stup podignut 1715./1716. zamak Koelnhof (orginalno gotički, rekonstruiran između 1778. - 1884. te renesansni zamak Weyer iz 1532.

Privreda
--------

Od 5,817 zaposlenih koliko ih je bilo 1991. oko 70 % radi u tercijarnom sektoru, a ostali u drvnoj industriji (Funder Industrie GmbH) i građevinarstvu. Pored tog u manjim pogonima proizvode se metalne konstrukcije, eksplozivi i predmeti od kože.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Haltern

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Kärnten" (engleski). City population. Pristupljeno 24. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Sankt Veit an der Glan*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 24. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Sankt Veit an der Glan*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Sankt Veit an der Glana* (`de`)
**Baltički federalni univerzitet Immanuela Kanta** (ruski: , njemački: ) je univerzitet u ruskom gradu Kaljiningradu. Osnovan je kao naučni institut 1947. godine, odnosno nakon drugog svjetskog rata kada je tadašnji Königsberg postao dio SSSR-a, odnosno Kalinjingradske oblasti u okviru Ruske Sovjetske Federalne Socijalističke Republike. Od 1967. do 2005. univerztet je nosio ime *Kaljiningradski državni univerzitet*.

Današnji univerzitet tvrdi da je nasljednik njemačke institucije koja je u gradu djelovala prije rata pod nazivom *Albertus-Universität Königsberg* u tadašnjoj Istočnoj Pruskoj. Njemački je univerzitet osnovan još 1544. godine i djelovao je do 1945. godine. Tvrdnju da je današnji univerzitet nasljednik germanofone institucije neki dovode u pitanje zbog Progona Nijemaca nakon Drugog svjetskog rata koja je dovela do potpune promjene nastavnog kadra i studentskog tijela.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Baltički federalni univerzitet Immanuela Kanta*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica Arhivirano 2012-05-04 na Wayback Machine-u
Rafael del Riego; portret anonimnog autora iz 19. vijeka.
**Rafael del Riego y Nuñez** (9. april 1784 – 7. novembar 1823) bio je španski vojskovođa i liberalni političar, poznat kao jedna od ključnih ličnosti tzv. Liberalne tri godine (*Trienio liberal*), odnosno neuspjele liberalne revolucije u Španiji početkom 1820-ih.

Španskoj vojsci se priključio nakon studija te je sudjelovao u ratu protiv Francuza, kada je 1808. zarobljen. Pobjegao je, ali je opet zarobljen; Francuzi su ga pustili te je putovao po Britaniji i Njemačkoj. U zemlju se vratio 1814. kada je kralj Fernando VII ukinuo Ustav iz 1812. i ponovno zaveo apsolutnu monarhiju. Riego se tome protivio te se priključio masonima i sudjelovao u nizu zavjera s ciljem da se svrgne apsolutistička vlast i obnovi ustavna monarhija. 

Priliku za to je pružilo izbijanje ustanaka u španskim latinoameričkim kolonijama; Riego je 1819. postavljen za komandanta trupa koje su ga trebale ići ugušiti. Umjesto toga je on 1. januara 1820. digao ustanak; on je u martu 1820. doveo do Fernandove odluke da vrati ustav. Revolucionari su mu dali čin feldmaršala. Godine 1821. je nakratko bio uhapšen zbog sumnje za sudjelovanje u neuspjelom republikanskom ustanku. Poslije je pušten i izabran u Cortes. 

Godine 1822. su na Veronskom kongresu članice Svete alijanse donijele odluku da se španska revolucija uguši, nakon čega su špansku granicu u aprilu 1823. prešle francuske trupe. Riego je dobio komandu nad Trećom armijom koja se nastojala suprotstaviti kako Francuzima, tako i domaćim reakcionarima. 15. septembra je na prevaru zarobljen, te doveden u Madrid gdje je proglašen krivim za veleizdaju i osuđen na smrt. Obješen je nekoliko mjeseci kasnije.

Po njemu je nazvana *Himno de Riego*, revolucioarna pjesma koja je 1930-ih služila kao himna Španske republike.

Izvori
------
RačinovciRačinovci na karti Hrvatske
**Račinovci** su selo koje se nalazi na samom jugu Vukovarsko-srijemske županije u blizini granice sa Srbijom i Bosnom i Hercegovinom. Pripada općini Drenovci, a sa ostalim naseljima županjske Posavine spada u područje Cvelferije.

Račinovci su dobili ime po patkama racama.

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, Račinovci imaju 982 stanovnika. Nažalost, i ovo selo izumire, mladi odlaze iz bogate ravnice u grad ili van zemlje. Nekad je pak selo bilo bogato i perspektivno.

Turizam
-------

Račinovci su jedino selo u zapadnom Srijemu i Srijemu općenito koje ima bogatu turističku ponudu, koja uključuje pecanje na najčišćem dijelu rijeke Save, promatranje ptica i divljači, noćenje u starim ambarima, obrađivanje njiva i vršidbu na starinski način.

Literatura
----------

* *Ivo Azapović*, Račinovci kroz povijest

  


|  |
| --- |
| **Naselja Cvelferije** |
| Vrbanja |
Soljani |
Strošinci |
Gunja |
Drenovci |
Račinovci |
Rajevo Selo |
Posavski Podgajci |
Đurići

---

**Vukovarsko-srijemska županija** |

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Račinovci** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Chiesa di Santo Stefano** (hrvatskosrpski jezik: **Crkva svetog Stjepana**) je gotička venecijanska crkva u sestieru San Marco na istoimenom trgu (Campo Santo Stefano), blizu mosta Ponte dell'Accademia.

Historija
---------

Prvu crkvu na tom mjestu izgradili su augustinci heremiti u 13. vijeku, potom je kompletno obnovljena u gotičkom stilu u 14. vijeku, a potpuno dovršena tek u 15. vijeku kad joj je Bartolomeo Bon isklesao mramorni portal 1442. i rozetu na glavnoj fasadi. Pored crkve stoji orginalni romanički zvonik sa oktogonalnim tamburom.

Arhitektura
-----------

Unutrašnjost crkve Santo Stefano
Crkva Santo Stefano je veća trobrodna crkva, podjeljena masivnim stupovima koji nose drveni strop.
Unutar sakristije čuvaju se dragocjena renesansna djela, uključujući tri velika platna Tintoretta (*Posljednja večera, Pranje nogu i Agonija u vrtu*), jedno Raspelo Paola Veneziana, poliptih Bartolomeja Vivarinija i oltarna slika *Sveta obitelj* Palme Starijeg. Unutrašnjošću crkve dominira velika grobnica dužda Francesca Morosinija koju su 1694. isklesali Antonio Gaspari i Filippo Parodi. U jednoj od bočnih kapela nalazi se nadgrobni spomenik Antonija Canove za senatora Giovannija Faliera (1808).

Izvori
------

1. 1 2 3  Chiesa di Santo Stefano, na portalu Venezia Si (pristupljeno 17. 05. 2011.) Arhivirano 2011-01-06 na Wayback Machine-u(`it`)

Vanjske veze
------------

***Santo Stefano (Venecija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Santo Stefano, na portalu Paradoxplace Italy, Spain, Portugal, France, Britain Photo Galleries Arhivirano 2017-01-22 na Wayback Machine-u (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 128000053
* GND: 4437681-9

 |
**Otvoreno prvenstvo Australije u tenisu** (engleski: ) 1969. godine bilo je prvo tenisko prvenstvo Australije u tzv. Open eri, kada je dozvoljen nastup profesionalnim teniserima. Održano je od 20. do 27. januara 1969. u Brisbaneu na travnatim terenima. Učestvovalo je 48 tenisera i 32 teniserke. Bilo je poznato po polufinalnom meču muškog turnira između Roda Lavera i Tonyja Rochea koji se igrao pet setova na temperaturi od 40 Celzija, i tokom koga su oba igrača stavljala hladne listove kupusa u kape kako bi se zaštitili od toplinskog udara. Rod Laver je na kraju odnio pobjedu u muškoj konkurenciji pobijedivši u finalu Andresa Gimenoa, dok je u ženskoj konkurenciji pobijedila Margaret Court savladavši u finalu Billie Jean King.

Australian Open 1969. je bilo posljednje otvoreno prvenstvo Australije u kome su igrali juniorski mješoviti parovi, odnosno posljednje prvenstvo u kome su sve do 1986. igrali seniorski mješoviti parovi. Finale mješovitih parova nije održano, te su titulu podijelili Marty Riessen i Margaret Court sa Fredom Stolleom i Anne Haydon Jones.

Seniori
-------

### Muškarci pojedinačno

*Glavni članak: Australian Open 1969 - muškarci pojedinačno*
Australija **Rod Laver** por. Španija Andres Gimeno, 6–3, 6–4, 7–5

### Žene pojedinačno

*Glavni članak: Australian Open 1969 - žene pojedinačno*
Australija **Margaret Court** por. Sjedinjene Američke Države Billie Jean King, 6–4, 6–1

### Muški parovi

*Glavni članak: Australian Open 1969 – muški parovi*
Australija **Rod Laver** / Australija **Roy Emerson** nad Australija Ken Rosewall / Australija Fred Stolle, 6–4, 6–4

### Ženski parovi

*Glavni članak: 1969 Australian Open – ženski parovi*
Australija **Margaret Court** / Australija **Judy Tegart Dalton** nad Sjedinjene Američke Države Rosemary Casals / Sjedinjene Američke Države Billie Jean King, 6–4, 6–4

### Miješani parovi

*Glavni članak: Australian Open 1969 – miješani parovi*
**Australija Margaret Court / Sjedinjene Američke Države Marty Riessen** i Ujedinjeno Kraljevstvo **Ann Haydon Jones / Australija Fred Stolle** (zajednička titula - finale nije održano)

Izvori
------
**Vukovo Selo** je pogranično naselje u Zagrebačkoj županiji, administrativno u sastavu Općine Brdovca. Površina naselja iznosi 1,84 km2. Prema popisu stanovništva iz 2001. naselje ima 381 stanovnika.

Vatrogasno-društveni dom
Naselje se nalazi uz samo granicu s Republikom Slovenijom, na lijevoj obali rijeke Sutle. Samo naselje nalazi se na brežuljku. U naselju ne postoji granični prijelaz (najbliži je u oko kilometar udaljenoj Harmici). U naselju postoji Vatrogasno-društveni dom. Nema škole, niti zdravstvene ustanove.

U naselju postoji željeznička stanica na pruzi Savski Marof - Kumrovec (trenutno u remontu, prijevoz se obavlja autobusima). Naselje je prometno povezano i autobusnom linijom sa Zaprešićem.

U Vukovom Selu djeluje Dobrovoljno vatrogasno društvo Vukovo Selo od 1946. godine.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene stranice mjesnog odbora[*mrtav link*]

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Vukovo Selo** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Brdovec |
| --- |
| Brdovec • Donji Laduč • Drenje Brdovečko • Gornji Laduč • Harmica • Javorje • Ključ Brdovečki • Prigorje Brdovečko • Prudnice • Savski Marof • Šenkovec • Vukovo Selo • Zdenci Brdovečki |
Pogled na stadion u svetištu Delfi, korišten na Pitijskim igrama. Kamene stepenice lijevo su dodali Rimljani.
Ovo je startna linija na stadionu Delfa korištena za Pitijske igre
**Pitijske igre** (Delfijske igre) su bile jedne od četiri panhelenskih igara Antičke Grčke, preteče suvremenih Olimpijskih igara. Održavali su svake godine u svetištu Apolona u Delfima. 

Održavane su u počast Apolona dvije godine prije (i dvije godine poslije) svake Olimpijade, odnosno između Nemejskih i Istamskih igara. Započete su u 6. vijeku pne. a, za razliku od Olimpijskih igara su sadržavale i natjecanja u muzici i poeziji. Ona su se održavala prije sportskih natjecanja, a legende kažu da ih je otpočeo Apolon nakon što je ubio Pitona i osnovao svetište u Delfima. U svemu su sportska natjecanja odgovarala Olimpijskim igarama. Četveroprežne utrke dvokolica su se održavale na hipodromu u ravnici, nedaleko od mora, na mjestu gdje je stajao prvotni stadioon. (ref: Pindar)

Pobjednici su dobijali lovorove vijence iz grada Tempe u Tesaliji. Manje verzije pitijskih igara su se održavale u mnogim gradovima Bliskog Istoka i Grčke.

Povezano
--------

* Međunarodni delfijski savjet

Vanjske veze
------------

* III JUNIOR DELPHIC GAMES 2007 Baguio City, Philippines - November 10 to 15
* III JUNIOR DELPHIC GAMES 2007 Baguio City, Philippines - Participation Package
* International Delphic Council More Information’s to the Delphic Games of the Modern Era
**Račja Vas** je naselje na Ćićariji, u općini Lanišće, na 692 m nadmorske visine, 4km sjeverozapadno od općinskoga središta Lanišća, na cesti Lanišće–Trstenik (Lanišće). Stanovnici se bave poljoprivredom, a u prošlosti osobito stočarstvom i proizvodnjom drvenog ugljena. Seoska zajednica do danas je očuvala osebujan oblik zajedničkoga vlasništva nad pašnjacima, kako se čestice ne bi dijelile ili prodavale stanovnicima drugih sela.

Povijest
--------

Naselje je pripadalo Rašporskoj gospoštiji, s kojom je dijelilo sudbinu, kao i sva druga naselja toga dijela Ćićarije. Prvi se put spominje 1358. u Rašporskom urbaru (fragment), s imenom u obliku Ratsdorf, a poslije dolaska pod vlast Mlečana u izvorima se javljaju oblici Racauas i Razavas. Stradalo je u osmanskim upadima i Uskočkom ratu, te u II.svj. ratu, kad je spaljeno i opljačkano, a dio stanovnika odveden je u nacističke logore (10.VIII.1944). Crkva Blažene Djevice Marije spominje se 1580. a zvonik je izgrađen 1586.

Stanovništvo
------------

Po popisu iz 2001, u selu su živjela 34 stanovnika.

Znamenitosti
------------

* U središtu sela se nalazi uređeni izvor pitke vode

* U selu je crkva Blažene Djevice Marije, koja se spominje 1580. god. a uz nju je 10 m visok zvonik.

* Nedaleko sela se nalazi 1106 m visoki Orljak, zbog čega je ovo selo tradicionalno planinarsko odmorište prije uspona na taj vrh.

Bilješke
--------

1. ↑

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Lanišće |
| --- |
| Brest • Brgudac • Dane • Jelovice • Klenovšćak • Kropinjak • Lanišće • Podgaće • Prapoće • Račja Vas • Rašpor • Slum • Trstenik • Vodice |  |
**Vincenzo Peruggia** (8. oktobar 1881 – 8. oktobar 1925) bio je italijanski radnik, najpoznatiji po tome što je 1911. iz Louvrea ukrao *Mona Lisu*, a što se smatra najvećom krađom umjetnina u 20. vijeku. 

Rodio se u mjestu Dumenza na sjeveru Italije, nedaleko od švicarske granice. Otac mu je bio soboslikar, a i on sam se od ranih dana bavio tim poslom; vjeruje se da je još kao adolescent otrovan olovom, stekavši tako zdravstvene probleme koji će ga mučiti cijeli život. Godine 1907. je emigrirao u Francusku. Četiri godine kasnije je tvrtka g. Gobiera, u kojoj je radio, angažirana da obavlja radove u Louvreu. Peruggia je iskoristio priliku da se 20. augusta 1911. sakrije u muzeju, te ukrade i neopaženo iznese sliku.

Krađa je otkrivena 22. augusta. Nakon toga je uslijedila spektakularna policijska istraga u kojoj su, između ostalih, kao mogući sumnjivci ispitivani i Pablo Picasso i Guillaume Apolinaire. I sam Peruggia je bio ispitan, ali je istražiteljima uspio dati dovoljno uvjerljiv alibi; u to vrijeme je sliku krio u svom skromnom stanu.

O slici nije bilo vijesti sve do jeseni 1913. kada je firentinski trgovac umjetninama Alfredo Geri primio pismo iz Pariza u kome je ponuđen otkup slike za galeriju. Geri se sa Peruggiom (koji je doputovao pod lažnim imenom) sreo 11. decembra 1913. u firentinskom hotelu. Kada je shvatio da je slika autentična, obavijestio je policiju, koja je Peruggiu uhapsila sljedeći dan.

Peruggia je istražiteljima tvrdio da mu je glavni motiv bio patriotizam, odnosno da je htio u domovinu iz Francuske vratiti dio umjetničkog blaga opljačkanog od strane Napoleona; u slučaju Mona Lise je, međutim, bila riječ o slici koju je da Vinci naslikao po narudžbi francuskog kralja Françoisa I. Usprkos toga, Peruggia je slavljen kao heroj u italijanskoj javnosti, a sud je njegov motiv uzeo kao olakšavajuću okolnost te mu je 1914. godine udijelio kaznu od godinu i 15 dana zatvora. *Mona Lisa* je, pak, uz veliku pompu vraćena u Francusku.

Peruggia je iz zatvora pušten nakon sedam mjeseci. Kada je izbio Prvi svjetski rat, prijavio se u italijansku vojsku; nešto kasnije je zarobljen od strane austro-ugarskih trupa te je najveći dio rata proveo kao ratni zarobljenik. Godine 1921. se oženio i dobio kćerku po imenu Celestina, kojoj će po Mona Lisi dati nadimak *Giocondina*. Posljednje godine života je proveo pod lažnim imenom u Francuskoj. 

O Peruggionom pothvatu je snimljeno nekoliko filmova, od kojih je prvi njemačka komedija *Der Raub der Mona Lisa* iz 1931. gdje je njegov lik tumačio Willi Forst.

Izvori
------

Literatura
----------

* Hoobler, Dorothy and Thomas, *The Crimes of Paris* New York: Little, Brown, 2009, pp. 3–7, 305-314.
* Kuper, Simon, "Who Stole the Mona Lisa? The World's Most Famous Art Heist, 100 Years On," *Slate*, Aug. 7, 2011.
* *Newsweek*, "The Mona Lisa Thief," September 29, 1947, p. 97.
**Bengalski jezik** (*Bangga Bhasa*) je indoarijski jezik južne Azije koji je evoluirao iz sanskrta, palija i prakritskog jezika. Ponekad se za njega, pod utjecajem engleskog, koristi izraz **bengali**, dok se on sam naziva **bangla** jezikom.

Njime se govori u regiji Bengal, koja sadržava Bangladeš i indijsku saveznu državu Zapadni Bengal, ali se, zahvaljujući velikoj dijaspori proširio po svijetu, tako da danas njime govori preko 200 miliona ljudi.

Ovisno o tome da li se hindi i urdu smatraju jednim jezikom, bengalski jezik predstavlja četvrti ili peti jezik na svijetu.

Bangla jezik je svoju renesansu doživio u 19. i 20. vijeku, tako da je Rabindranath Tagore, prvi Indijac koji je dobio Nobelovu nagradu za književnost, pisao upravo na tom jeziku.

***Bengalski jezik*** na Wikimedijinoj ostavi

WikipediaWikipedia
***Bengalski jezik*** nа Wikipediji

| * p
* r
* u
 Službeni jezici Indije |
| --- |
| Unijski nivo | 
* hindi
* engleski

 |
| Ostali jezici | 
* asamski
* bengalski
* bodo
* dogri
* gudžarati
* hindi
* kanada
* kašmiri
* konkani
* maithili
* malajalam
* manipuri
* marati
* nepalski
* orija
* pandžabi
* sanskrt
* sindi
* santali
* tamilski
* telugu
* urdu

 |
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Yang*.*
Za ostale ličnosti sa istim imenom, v. Yang Jun (razvrstavanje).
**Yang Jun** (楊駿) (? - 291), kurtoazno ime **Wenzhang** (文長), bio je službenik na dvoru kineske dinastije Jin, koji je služio cara Wua i nakratko bio regent njegovom sinu caru Huiju.

Yang Jun je bio iz kapetanije Hongnong u današnjem Henanu. Njegova nećaka je bila Yang Yan, prva supruga cara Wua. Kada je 274. Yang Yan bila na samrti, nagovorila je cara da oženi i caricom učini Yang Junovu kćer Yang Zhi. Yang Jun je zahvaljujući tome nakon vjenčanja 276. postao jednim od najmoćnijih ličnosti na dvoru, ali isto tako stvorio veliki broj neprijatelja. Kada je sam car 289. bio na samrti, odlučio je da i Yang Jun i Sima Liang zajedno budu regenti njegovom mentalno retardiranom nasljedniku Sima Zhongu. Godine 290. je Yang Jun uspio krivotvoriti oporuku i sam preuzeti regentstvo za Sima Zhonga, koji je proglašen novim carem pod imenom Hui. Ubrzo se ispostavilo da je Yang Jun izuzetno nepopularan. To je najbolje iskoristila Huijeva ambiciozna supruga Jia Nanfeng, koja je organizirala zavjeru kojoj se priključio princ Sima Wei. Nakon što je carica svog muža lako nagovorila da potpiše ukaz kojim Yang Juna optužuje za veleizdaju, Sima Wei je sa trupama došao u carsku prijestolnicu Luoyang te nakon kraće borbe ubio regenta i masakrirao njegov klan.

Izvori
------

* Fang Xuanling, et al. *Jin Shu*, poglavlja 3, 4,  Arhivirano 2006-02-19 na Wayback Machine-u, 40.  Arhivirano 2006-02-19 na Wayback Machine-u
* Sima Guang, *Zizhi Tongjian*.
**Autohtona – Hrvatska stranka prava** je radikalna desna, nacionalistička, euroskeptična, socijalno konzervativna, pravaški usmjerena politička stranka u Republici Hrvatskoj

Osnovana je u Koprivnici 2005. godine sjedinjenjem Hrvatskih pravaša (predsjednik Dražen Keleminec) i Hrvatskoga pravaškog pokreta (predsjednik Krešimir Pavelić) u **Hrvatski nacionalni blok**. U praksi se je dalje nazivala **Hrvatski pravaši – Hrvatski pravaški pokret** (**HP-HPP**). Današnji naziv nosi od 2007. godine. Predsjednik AHSP-a je **Dražen Keleminec**. Cilj Stranke je ujedinjenje svih pravaških stranaka u Hrvatskoj.

Zalaže se za kulturu života (pravo na život svakoga ljudskog bića od začeća do prirodne smrti), zaštitu braka i obitelji, kao i majčinstva, djece i mladeži, osoba s posebnim potrebama te zaštitu ljudskoga prirodnog okoliša. Strogo je protiv ulaska RH u Europsku Uniju (i protiv NATO-a) i zagovara vraćanje Bosne, Hercegovine, Boke kotorske, Srijema i Bačke Hrvatskoj. Zagovornik je lustracije (bivših) komunista.

Izvor / vanjska poveznica
-------------------------

* Službena stranačka stranica na internetu