recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Palata Banskog dvora u Banjoj Luci
**Palata banskog dvora u Banjoj Luci** izgrađena je u periodu 1931-32. godine, kao sjedište bana Vrbaske banovine Kraljevine Jugoslavije. Proglašena je za nacionalni spomenik BiH. 
Nacionalni spomenik se sastoji od Palate sa pripadajućim dvorištem, ogradnim zidovima, kapijom i izvornim mobilijarom (sjedišta u prostoriji Vijećnice, lusteri i zidne svjetiljke u Vijećnici i Holu gospodina bana, originalna lamperija, figuralni reljef, kamin, rezbareni namještaj i drveno stepenište).

Lokacija
--------

Nalazi se u centru Banja Luke i pripada grupi objekata izgrađenih u vrijeme Vrbaske banovine.

Historija
---------

Izgrađen je u periodu 1931-32. godine, kao sjedište bana Vrbaske banovine Kraljevine Jugoslavije. Kao rezidencija bana, korišten je do 1941. godine. Tokom Drugog svjetskog rata unutrašnjost objekta je devastirana, kada je u njemu bila smještena njemačka komanda. U tom periodu Velika svečana sala korištena je kao magacin za žito, a jedno vrijeme i kao konjušnica, pa je veći dio skupocijenog namještaja, slika i drugih predmeta nepovratno izgubljen. Po završetku rata, dvor je korišćen kao vojno i političko sjedište. Od 1955. godine, odlukom koju su donijele tadašnje gradske vlasti, zgrada se daje na upravljanje Domu kulture. Znatno je oštećena i prilikom zemljotresa 1969. godine. Od 1998. godine zvanično postaje javna kulturna ustanova pod nazivom Kulturni centar Banski dvor. Jedno vrijeme bio je i postao sjedište predsjednika Republike Srpske.

Banski dvor je kulturni centar u Banjoj Luci. Tokom godine se u ovim prostorima održi preko trideset koncerata klasične muzike, veći broj izložbi domaćih i gostujućih umjetnika, književnih promocija, poetskih i monodramskih večeri.

Opis
----

Po stilu gradnje pripada eklektičkom akademizmu, kao opštoj pojavi na početku XX stoljeća. Dimenzije su oko 54 x 53 m. Objekat je centralistički, sa koncertnom dvoranom kao fokusnom površinom centralne zone, oko koje su raspoređene mase objekta sa ostalim funkcijama. 

U nižim zonama objekta dominira renesansni uticaj i akademski klasicizam, a elementi srednjovjekovne arhitekture prisutni su u višim zonama. Značajno mjesto pripada i folklornim elementima Balkanskog poluostrva. Enterijeri Banskog dvora su veoma reprezentativni, a neki od njih, kao što su Koncertna dvorana, Vijećnica i Svečani salon, sačuvali su autentičan izgled.

Literatura
----------

Vanjski linkovi
---------------

***Banski dvori u Banjoj Luci*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
**Barbarska zavjera** (latinski: , također poznata i kao **Velika zavjera** (engleski: ) je izraz kojim se opisuje serija pljačkaških pohoda na rimske teritorije u Britaniji koje su od 367. do 368. poduzeli Pikti iz Kaledonije, Atakoti i Skoti iz Hibernije, te Saksonci i Franci iz Germanije, a koji su koincidirali sa velikom pobunom rimske vojske na Hadrijanovom zidu; uz Britaniju su istovremeno napadnute i sjeverozapadne obale Galije. Izraz je koristio Amijan Marcelin koji je činjenicu da su se napadi zbili istodobno na više mjesta smatrao posljedicom dogovora između različitih barbarskih plemena. Rimske snage im se nisu mogle suprotstaviti, dijelom zbog iscrpljenosti Magnencijevim građanskim ratom 350-ih, a dijelom zato što se provincija Britanija nije oporavila od krvavih čistki koje je među tamošnjom rimskom aristokracijom po okončanju tog rata vodio Paul Katena. Rimsku vojsku je u Britaniji vodio niz nesposobnih guvernera postavljenih od cara Valentijana I. Tek je dolazak grofa Teodozija omogućio Rimljanima da konsolidiraju svoje redove, poraze pljačkaše i povrate mir i kakvu-takvu stabilmnost na svoje teritorije.
**Banstead** je grad od 10,781 stanovnikana jugoistoku Engleske u Grofoviji Surrey.

Administrativno podpada pod Distrikt Reigate and Banstead.

Geografske karakteristike
-------------------------

Banstead je jedno od londonskih predgrađa na sjeveru Surreya, udaljen dvadesetak km južno od centra Londona, po vapnenačkim brežuljcima North Downsa.

Historija
---------

Banstead je prvi put dokumentiran 967. u povelji saksonskog kralja Edgara I.

U Domesday Booku iz 1086. je dokumentiran pod imenom Benestede, feudalno imanje sa crkvom, mlinom dva pluga i 28 kmeta.

Tokom 17. vijeka postao je poznat po konjskim utrkama.

Sve do 19. vijeka ostao je mali, tad je počeo rasti nakon što su do njega izgrađeni putevi i željezničke pruge.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South East England" (engleski). City population. Pristupljeno 20. 03. 2017.
2. 1 2 3  „Banstead" (engleski). Visit Surrey. Pristupljeno 20. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Banstead*** na Wikimedijinoj ostavi

* Banstead (`en`)
Za ostala značenja, v. Aztlán (razvrstavanje).
Sedam spilja Chicomoztoca, iz teksta *Historia Tolteca-Chichimeca*
**Aztlán** (od nahuatl: , ) je legendarna prapostojbina Nahua naroda, jedne od glavnih kulturnih grupa Mezoamerike, a koja se također smatra prapostojbinom Uto-Aztecan narod. Izraz *Astek* je nahuatl riječ za "ljudi iz Aztlana".

Nahuatl legende navode da je sedam plemena živjelo u Chicomoztocu ili "mjestu sedam pećina". Svaka od njih je predstavljala različitu Nahua grupu: Xochimilca, Tlahuica, Acolhua, Tlaxcalan, Tepaneca, Chalca i Mexica. Ta su plemena napustila pećine i naselile se "kraj" Aztlána ili Aztatlana.

Prema astečkim legendama pleme Mexica je bilo posljednje koje se odselilo. Kada je došlo u današnju dolinu Mexico, sva zemlja je bila već zauzeta te su morali skvotirati na rubu Jezera Texcoco.

Nakon španskog osvajanja Meksika je priča o Aztlánu dobila na važnost nakon što su je španski franjevac Diego Durán zabilježio 1581. Njegov i drugi opisi su navodili raj nalik na Eden u kome nije bilo bolesti ni smrti, a koji je postojao negdje na sjeveru. Ti su opisi, između ostalog, potakli kasnije španske pohode i kolonizaciju današnje Kalifornije.

Predložena teritorija buduće Države Aztlan
Koncept Aztlana kao kolijevke pred-kolumbovske meksičke civilizacije je u 20. vijeku preuzeo Chicano pokret, odnosno različite organizacije meksičkih Amerikanaca na današnjem Jugozapadu SAD. Jedan od prvih je bio aktivist Oscar Zeta Acosta koji je izraz Aztlan koristio za nekadašnja područja Meksika izgubljena u meksičko-američkom ratu sredinom 19. vijeka. Organizacije kao Plan Espiritual de Aztlán i MEChA sadrže "Aztlan" u svom nazivu, a ponekad ih se opisuje kao separatističke i iredentističke.

Vanjske veze
------------

* Sanderson, Susana, "Tenotchtitlan and Templo Mayor", California State University, Chico. Arhivirano 2006-04-29 na Wayback Machine-u
* Aztlan Listserv (hosted by the Foundation for the Advancement of Mesoamerican Studies, Inc.)
* League of Revolutionary Struggle, "The Struggle for Chicano Liberation" (an examination of Aztlan and the Chicano national movement from a Marxist point of view)
* Los Angeles artist protesting walls in Berlin, Palestine and Aztlán
Koordinate: 41° 29′ 06" SGŠ, 20° 33′ 01" IGD

**Balanci** (mak. *Баланци*) su naseljeno mesto u Republici Makedoniji, u zapadnom delu države. Balanci pripadaju opštini Centar Župa.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Balanci je smešteno u krajnjem zapadnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Albanijom (4 km zapadno). Od najbližeg većeg grada, Debra, naselje je udaljeno 16 km južno.

**Reljef**: Balanci se nalaze u oblasti Župa, na zapadnim padinama planine Stogovo. Istočno od naselja se nalazi glavno bilo planine, dok se zapadno tlo spušta u dolinu Crnog Drima, koja je u ovo delu pregrađena, pa je tu obrazovano veštačko Debarsko jezero. Nadmorska visina naselja je približno 720 metara.

Klima u naselju je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2002. godine Balanci su imali 432 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su Albanci (97%).

Većinska veroispovest u naselju je islam.

Vidi još
--------

* Opština Centar Župa

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* Stranica „Moj Savetnik" - Opština Centar Župa Arhivirano 2013-09-27 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Centar Župa |
| --- |
| **Centar Župa** • 
Bajramovci •
Balanci •
Breštani •
Broštica •
Vlasići •
Golem Papradnik •
Gorenci •
Gornji Melničani •
Dolgaš •
Donji Melničani •
Evla •
Elevci •
Žitineni •
Kočišta •
Kodžadžik •
Mali Papradnik •
Novak •
Osolnica •
Odžovci •
Pareši •
Pralenik •
Crno Boci |  |
Šampanja u Francuskoj
**Šampanja** (fr. *Champagne*) je istorijska oblast na severoistoku Francuske, najviše poznata po proizvodnji penušavog belog vina koje nosi ime po ovoj oblasti. Nalazi se oko 160 kilometara zapadno od Pariza. Najznačajniji gradovi su: Troj, Rems i Epernej. Većina istorijske Šampanje je deo francuskog administrativnog regiona Šampanja-Ardeni, kome pripadaju četiri departmana: Ardeni, Ob, Gornja Marna i Marna.

Počev od X veka Šampanja je postala posed francuskih kraljeva, i to zahvaljujući braku Jovane od Šampanje i Filipa od Francuske. On će 1285. postati kralj pod imenom Filip IV Lepi. Do njegove smrti 1314. Šampanja je imala autonomiju, a onda ju je njegov sin Luj X definitivno priključio Francuskoj. 

| * p
* r
* u
 Historijske provincije Francuske  |
| --- |
| 
* Alsace
* Angoumois
* Anjou
* Artois
* Aunis
* Auvergne
* Basse-Navarre
* Béarn
* Beaujolais
* Berry
* Bourbonnais
* Bretagne
* Bourgogne
* Champagne
* Corsica
* Dauphiné
* Flandre i Hainaut
* Foix
* Forez
* Franche-Comté
* Gascogne
* Guyenne
* Île-de-France
* Languedoc
* Limousin
* Lorraine
* Lyonnais
* Maine
* Marche
* Montbéliard
* Mulhouse
* Nice
* Nivernais
* Normandie
* Orléanais
* Perche
* Picardie
* Poitou
* Provence
* Roussillon
* Saintonge
* Savoie
* Touraine
* Trois-Évêchés
* Venaissin

 | Provinces of France before the revolution |
**Banja** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Ploča, Dubrovačko-neretvanska županija.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 188 stanovnika te 56 obiteljskih kućanstava.

  

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:** Iskazuje se od 1991. kao samostalno naselje nastalo osamostaljivanjem dijelova bivšeg naselja Istočna Plina u nova naselja Banja, Plina Jezero i Šarić Struga. Za to bivše naselje sadrži podatke do 1981. U 1857. 1869. i 1931. sadrži podatke za naselje Plina Jezero, 1857. 1869. i 1921. dio podataka za naselja Ploče, 1857. 1869. 1921. i 1931. dio podataka za naselje Peračko Blato. U 1921. i 1931. sadrži podatke za naselje Šarić Struga

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Banja (Ploče)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Ploča |
| --- |
| Baćina • Banja • Komin • Peračko Blato • Plina Jezero • Ploče • Rogotin • Staševica • Šarić Struga |
**Bará** (Waimaja, Waimaha, Barasano del Norte, Barasano), pleme američkih Indijanaca porodice Tucanoan nastanjeno na području departmana Vaupés u Kolumbiji duž gornjeg toka rijeke Pira-Paraná, gornji Papurí i Tiquié i susjednom dijelu brazilske države Amazonas. U Brazilu Bare žive na 3 rezervata: AI Pari Cachoeira (uz druga plemena) na rijeci río Tiquié u općinama Bittencourt i Iauareté; AI Pari Cachoeira II, u općini Iauareté; AI Pari Cachoeira III, na igarapé Castanho, pritoka río Traira, u općini Bittencourt .
Kultura Bara je slična Barasánama; lovci, ribari, sakupljači i uzgajivači tropskih kultura. Organizirani su po patrilinearnim egzogamnim klanovima: Waimasa (Waimaja), Wamutañara (Wamïtañarã), Pamoa, Bara, Wañaco i Bupua. Nastambe su kolektivne maloce sa nekoliko obitelji.

Izvori
------

1. ↑  „Tukano". Arhivirano iz originala na datum 2011-07-17. Pristupljeno 2011-07-17.

Literatura
----------

* Jackson, Jean E. 1973. Marriage and linguistic identity among the Bará Indians of the Vaupés, Colombia. Ph.D. diss. Stanford University.
**Barama River Karibi** (izv. Barama River Caribs) je pleme američkih Indijanaca porodice Cariban nastanjeno u području gornjeg toka rijeke Barama i pritoke Baramita u bivšem distriktu Northwest (danas Barima-Waini). Brojno stanje 1930.-tih iznosila je oko 200 ,ali im se broj 1970. popeo na 550, a raste i dalje. Barama River Karibi 1930. sastoje se od dvije, manje-više autonomne skupine, od koje jedna živi spomenutom području rijeke Barama i pritoke Baramite, a druga u blizini slapova Tokaima Falls. Svaka skupina ima 5 do 8 naselja. Domaćinstva unutar naselja naširoko su raštrkana, a sastoje se od kuća bez zidova, prekrivenih slamom, i podignutih usred polja kasave. 

Subsistencija Barama River Kariba prije dolaska kopača zlata temeljila se na kombinaciji lova, ribolova, sakupljanja i polunomadskog oblika hortikulture. Muški posao je izrada luka i strijele, lov, i pletenje košara. Žena se uz domaćinstvo bavi i izradom lončarija. 
Bračne zajednice su poliginijske ali nema formalnih ceremonija koja označavaju ulazak u brak. Obitelj se sastoji od muža, njegovih žena ili žene i neoženjene djece. Stanište je uksorilokalno sve do kratkog vremena po rođenju prvog djeteta, kada nova obitelj ima pravo osnovati novo domaćinstvo.

Vanjske poveznice
-----------------

* *Kathleen J. Adams*, Barama River Carib
**Baraka** (talijanski: *baracca*, njemački: *baracke*, francuski: *baraque* od katalonskog - *barraca* = koliba) je jednostavna niska građevina, od drva, lima, najčešće privremena.

Karakteristike
--------------

Naročito puno baraka gradilo se za i nakon Drugog svjetskog rata, one su bile osnovni tip građevine u koncentracionim logorima, a nakon rata domovi brojnih raseljenih lica.

Barake su danas najčešće grade od tvornički proizvedenih standardiziranih elemenata, koji se sastavljaju brzo i s malo radne snage. Najčešće se koriste za smještaj vojnika, radnika na gradilištima, izbjeglica, beskućnika, ali i u sanitarne svrhe i kao skladišta.

Po periferijama metropola Trećeg svijeta od improviziranih baraka izrastaju često cijeli kvartovi u kojima živi sirotinja.

U engleskom baraka - *barrack*, prvenstveno znači zgrada za smještaj vojnika - kasarna.

Izvori
------

1. 1 2  „*Barrack*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 28. 02. 2017.
2. 1 2  „*Baraka*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 28. 02. 2017.

Vanjske veze
------------

***Baraka*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Baraka* (`sh`)
**Ceremonija** (od latinskog: *caerimonia* = poštovanje, obred) je naziv za skup propisanih vanjskih oblika i postupaka kojima se daje blistavost i simbolička snaga pojedinim događajima ili radnjama, kao kod bogoslužja, ustoličenja, dodjele nagrada, ili vjenčanja, rođenja... ili drugim svečanim trenutcima. To je na kraju i dio imena te svečanosti – *Ceremonija vjenčanja* ali i sinonim za svečanost. Ceremonijom se naziva i pretjerano naglašena učtivost i uglađenost u komunikaciji, odnosno prenaglašeno nastojanje na poštivanju pravila pristojnosti.

Karakteristike
--------------

U Liturgiji je ceremonija skup svih radnji (držanje, pokreti, geste) koje su iskreirale crkve za svoje obrede. Ceremonija se razlikuje od rituala, jer je to niz pojedinačnih radnji koje prate izgovorene riječi, dok je ritual cjelina. Ceremonije su vremenom iskreirane iz kojekavih razloga, ponekad su to bili čisto praktični razlozi, kao kod upotrebe posebnog vela kod ispijanja vina iz kaleža za euharistije, ili iz estetsko-psiholoških razloga, posebna odjeća, nakit, ili zbog simboličko-mističnih razloga, paljenje tamjana kao 
simbola poštovanja i molitve.

Ponakad su to bili i praktičko-simbolički razlozi, jer su se svijeće palile i kao simbol Krista (koji je svijetlost svijeta) ali i zato da se nešto vidi u mraku crkve.

Još od ranokršćanstva postoje pisana pravila za liturgijske ceremonijale, na grčkom je to bio *Archieratikon* (ἀρχιερατικόν), a na latinskom *liber caeremoniarum* (ili *caeremoniale*).

Ceremonije postoje kod svih velikih organizacija; vojske, policije, akademija, škola, fakulteta, ali i kod porodičnih 
okupljanja, ženidbe, sprovodi, krštenja... Čak i u međuodnosu između samo dvoje ljudi, od skidanja šešira, do ulaska u restoran.

Svi sisavci poznaju za neku vrst ceremonijalnog ponašanja.

Izvori
------

1. 1 2 3   „*Ceremonija*" (hrvatski). Hrvatski jezički portal - Novi liber. Pristupljeno 15. 01. 2015.
2. ↑  „*Ceremonija*" (hrvatski). Vokabular. Pristupljeno 15. 01. 2015.
3. ↑   „*Ceremonija*" (srpski). Vokabular. Pristupljeno 15. 01. 2015.
4. 1 2 3   „*Cerimonia*" (talijanski). Enciclopedia Treccani. Pristupljeno 16. 1. 2015.

Vanjske veze
------------

***Ceremonija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Cerimonia na portalu Enciclopedia Treccani (`it`)
**Azil** (od antgrč. *ἄσυλον* [*ásylon* — asilon] — "pribježište (pribežište), sklonište") je običaj pružanja zaštite licima progonjenim iz političkih razloga. Na nivou država je regulisan zakonima, po kojima se dozvoljava ljudima da ostanu u zemlji u koju su pobjegli, bez prisile vraćanja u prvu zemlju.

Pravo azila je jedno od osnovnih prava čovjeka, prema Opštoj deklaraciji o pravima čovjeka iz 1948. Svako ima pravo da traži azil, osim kriminalaca i lica koja su prekršila načela Povelje Ujedinjenih nacija.

Države nisu obavezne da daju azil već se ovo čini na dobrovoljnoj bazi. Neke omogućavaju da se to pravo zatraži i u diplomatskim predstavništvima. Trgovački brodovi nemaju pravo davanja azila, za razliku od ratnih.

Krajem XX vijeka azil je počeo da se daje ljudima koji mogu da dokažu osnovan strah od politički motivisanog progona u svojoj domovini.

Vidi još
--------

* Egzil

Korištena literatura
--------------------

1. ↑  Enciklopedija Britanika, ISBN 86-331-2075-5

* Vojna enciklopedija, Beograd, 1970. knjiga prva, strana 416.
**Ceremošnjak** je naselja u Hrvatskoj, u Osječko-baranjskoj županiji i pripada gradu Našicama.

Zemljopisni položaj
-------------------

Ceremošnjak se nalazi na 190 metara nadmorske visine i na sjevernim obroncima Krndije. Kroz Ceremošnjak prolazi lokalna cesta Našice- Makloševac- Granice- Rozmajerovac. Sjeverno od sela nalazi se grad Našice, sjeveroistočno Makloševac i Vukojevci, jugoistočno Granice, zapadno Gradac Našički i Zoljan te jugozapadno Londžica. Pripadajući poštanski broj je 31500 Našice, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila NA (Našice). Površina katastarske jedinice naselja Makloševac je 24, 16 km×102. U selu se nalazi Rimokatolička Crkva Sv. Petra i Pavla koja pripada župi Našice 1. Sv. Antuna Padovanskog, našičkom dekanatu Požeške biskupije. Crkveni god (proštenje) ili kirvaj slavi se 29. lipnja.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

Prema prvim rezultatima Popisa stanovništva 2011. u Ceremošnjaku je živjelo 137 stanovnika u 44 kućanstva.

Povijest
--------

U Kronici Franjevačkog samostana u Našicama spominje se 1407. godine kao selo smješteno na obroncima Krndije južno od Našica. Selo se održalo i u vrijeme Turaka a 1698. imalo je 12 kuća. Za vrijeme turske vladavine u selo se naseljava i nekoliko pravoslavnih obitelji. U 18. stoljeću situacija je nešto lošija pa Ceremošnjak 1750. ima samo 6 kuća. Godine 1905. nastojanjem našičkih franjevaca, podignut je u Ceremošnjaku zvonik. Zvonik je blagoslovljen kad i škola, koju je tada polazilo 35 učenika. Na Petrovo 1940. blagoslovljena je novo sagrađena kapela Sv. Petra i Pavla. Selo u drugoj polovici 20. stoljeća naglo gubi stanovnike koji odlaze u potrazi za poslom najviše u obližnje Našice. Selo je oživjelo krajem 90- tih godina prošlog stoljeća dolaskom prognanih Hrvata iz Bosne, najviše iz Komušine Gornje i Komušine Donje nedaleko Teslića.

Obrazovanje i školstvo
----------------------

U selu zbog malog broja učenika škola više ne radi pa učenici svakodnevno putuju autobusom sa učenicima iz Polubaša, Rozmajerovca, Granica i Makloševca u Našice gdje pohađaju Osnovnu školu Dore Pejačević.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
4. ↑

*

Vanjska poveznica
-----------------

* 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Ceremošnjak** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Našica |
| --- |
| Brezik Našički • Ceremošnjak • Gradac Našički • Granice • Jelisavac • Lađanska • Lila • Londžica • Makloševac • Markovac Našički • Martin • Našice • Polubaše • Ribnjak • Rozmajerovac • Velimirovac • Vukojevci • Zoljan |
**Aylesbury** (čita se *Ejlsberi*) je grad od 58,740 stanovnika na jugozapadu Engleske.

On je i administrativni centar (county town) Grofovije Buckinghamshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad leži u centru plodne doline, udaljen 16 km sjeverozapadno od Londona.

Historija
---------

Arheološkim iskapanjem provedenim 1985. u centru grada (Oxford Road) pronađeni su ostatci gradine iz 
željeznog doba, datiranu u 650. pne..

Aylesbury je dobio status grada i borougha - 1554. od kraljice Mary Tudor, kao znak zahvalnosti 
za podršku koju su joj dali građani u njenoj borbi za tron sa suparnicom Jane Grey.

Početkom 19. vijeka Aylesbury je preuzeo položaj administrativnog centra od dotadašnjeg Buckinghama.

Znamenitosti
------------

Centralni trg je okružen brojnim historijskim građevinama, među njima valja istaći palaču grofovije (1723-40) i svratište *King’s Head Inn* iz 15. vijeka. Aylesbury je imao jednu od najstarijih gimnazija u Engleskoj, osnovanu u 15. vijeku, u toj zgradi se danas nalazi je muzej Grofovije Buckinghamshire.

Privreda
--------

Aylesbury je nekad važno trgovište za patke i [[mlijeko|mliječne proizvode, ali je danas industrijski centar, u kom se proizvode prehrambeni artikli, manje mašine. Uz to je poznat kao mjesto sa puno štamparija.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska, Bourg-en-Bresse

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Aylesbury*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 11. 2016.
2. 1 2 3  „*Local History*" (engleski). Aylesbury Town Council. Pristupljeno 22. 11. 2016.

Vanjske veze
------------

***Aylesbury*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Aylesbury Town Council* (`en`)
**Kvint Marcije Barea Soran** (*Quintus Marcius Barea Soranus*, ? - 65/66) bio je rimski plemić i velikodostojnik iz doba Julijevsko-Klaudijevske dinastije. Rođen je u Rimu kao sin Kvinta Marcija Barre, *suffect* konzula u godini 26. i dugogodišnjeg prokonzula Afrike. Njegov brat, senator Kvint Marcije Barea Sura, bio je dobar prijatelj budućeg cara Vespazijana, a njegove nećake Ulpija Marcijana i Marcija Furnila su kasnije postale carice, odnosno supruge careva Trajana i Tita. Sam Barea je bio učenik stoičkog filozofija Publija Egnacija Celera. Imao je kćer Serviliju koja se udala za senatora Anija Poliona.

Barea je političku karijeru započeo kao *suffect* konzul godine 52. a poslije služio kao prokonzul Azije. Zbog svog pravičnog vladanja je stekao duboko poštovanje i naklonost tamošnjih podanika, ali i isto tako i ljubomoru i neprijateljstvo cara Nerona. Zbog toga je godine 65. ili 66. optužen za nezakoniti odnos sa Rubelijem Plautom i kovanje zavjere protiv rata. Kao glavni svjedok optužbe se pojavio njegov učitelj Celer. Suočen sa osudom, Barea je počinio samoubistvo. Servilija, koja se koristila uslugama maga kako bi pokušala doznati očevu sudbinu, također je s mužom osuđena i pogubljena, ovaj put zbog čarobnjaštva. Celera je, pak, kasnije pogubio Vespazijan navevši kao razlog njegove lažne optužbe.

Izvori
------
*Za ostala značenja, v. Barak (razvrstavanje).*
**Barak** ili **Varak** (hebrejski: , "Munja"), sin Abinoama iz Kedesha u Naftaliju, bio je izraelitski vojskovođa iz Knjige o sucima u Biblije. Zapovijedao je vojskom Deborah, proročicom i junakinjom Hebrejske Bibliju. Baraku i Deborah se pripisuje poraz kanaanskih vojski pod Siserom, koje su dvadeset godina prije toga ugnjetavale Izraelite.

Pripovijest o porazu Kanaanaca pod proročkim vodstvom Deborah i vojnim vodstvom Baraka se navodi u prozi (poglavlje 4) i ponavlja u poeziji (poglavlje 5, poznato kao *Pjesma o Deborah*). Poglavlje 4 kao glavnog neprijatelja spominje Jabina, kralja Hazora (današnji Tell el-Qedah, pet kilometara jugozapadno od Bazena Hula), iako je glavnu ulogu imao njegov zapovjednik Sisera od Harosheth-ha-goiima (moguće Tell el-'Amr, oko 19 km sjeverozapadno od Megiddoa). 

Grob kraj Tel Kadesha koji se pripisuje Barak i Deborah
Deborah je rekla da će Barak pobijediti, ali da će Siseru ubiti žena. U bitci na Taboru, provalili su oblaci i poplavile rijeke, spriječivši Kanaance da koriste svoje bojne dvokolice. Sisera je pobjegao, zatraživši utočište u šatoru Kenitkinje Jael. Jael je Siseru dala popiti mlijeko i on je zaspao od umora. Tada je zabila klin šatora u njegovu glavu. Kada je došao Barak, pokazala mu je Siserino truplo u šatoru. Kasnije su Izraeliti ubili kralja Jabina. 

Barak se spominje u Novom zavjetu kao "koji vjerom pobijediše carstva". (*Hebreji* 11:32-34)

Slavi se kao Sveti predak u Kalendaru svetaca Armenske apostolske crkve 30.7..

Izvori
------

* Barac - Article in the Catholic Encyclopedia

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Šamgar**  |  **Sudac Izraela**  | Slijedi: **Gideon**  |

***Barak*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostala značenja, v. Chéri (razvrstavanje).*

***Chéri*** (sh. *Dragi*) je roman francuske spisateljice Colette objavljen 1920. godine, a koji se danas smatra njenim najpoznatijim i najuspješnijim djelom. Naslovni lik je Fred Peloux, mladi aristokrat koji na početku 20. vijeka (u doba Belle Epocque) održava ljubavnu vezu sa 49-godišnjom kurtizanom Léom. Radnja prikazuje kako na njihovu vezu utiče Léina spoznaja kako zbog starosti gubi ljepotu, ali i Fredov predstojeći brak sa 19-godišnjom djevojkom Edmée.

*Chéri* je postigao izuzetan uspjeh i dobio brojne pohvale zbog brutalno iskrenog prikaza ispreplitanja seksualnih i klasnih odnosa. Izvan francuskih granica je velikim dijelom stvorio reputaciju Francuske kao, u odnosu na druge, "opuštene" zemlje gdje se prema seksualnosti i ljubavi pristupa iskreno i ekonomično. Colette je 1926. godine napisala nastavak pod naslovom *La Fin de Chéri*.

Roman je ekraniziran nekoliko puta, a posljednja je verzija iz 2009. godine, u kojoj su glavne uloge tumačili Michelle Pfeiffer i Rupert Friend.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Besplatna e-knjiga: *Chéri* na Projektu Gutenberg (`fr`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* BNF: cb119379626 (podaci)

 |
**Baré**, ime kojim se označava grupa plemena američkih Indijanaca porodice Arawakan nastanjenih na gornjoj Rio Negro sjeverno od Amazone: Baré, Mandahuaca, Arekêna (Guarekena), Baníwa do Içana i Piapoco. Baré vlastiti naseljeni su u Venezueli uz granicu sa Brazilom i Kolumbijom, a njihov broj iznosi 238 (1975 Gaceta Indigenista) u Venezueli i 225 u Brazilu (svih 1,500 po Dominique Buchillet). Jezik baré (barauna, ihini) je nestao (govori ga tek nekoliko starijih osoba) a Indijanci se služe španjolskim.
Prema antropologinji Dominique Buchillet Baré su aravačkog porijekla, naseljeni duž srednjih i gornjih tokova Rio Negra na pritokama Içana i Xié i u regiji Cassiquiare Canala. U vrijeme konkviste Baré su živjeli na oko 165,000 četvornih kilometara uključiujući tu i rijeku Negro, Cassiquiare Canal i rijeku Mavaca. prije nekih 150 godina od njih su se po svoj prilici izdvojili grupe poznate pod nazivima Mandahuaca, Manaca, Baria, Cunipusana i Pasimonare. Oni su jedna od prvih grupa koja u području Negra dolaze u kontakt sa Europljanima. Od 1669 zajedno sa Baniwama i Passé Indijancima žive u São José do Rio Negro (današnji Manaus), vojni garnizon iz kojega su u područje Rio Negra odlazile ekspedicije u lov na robove.

Na području Brazila Baré žive na rezervatima Terra Indígena Alto Rio Negro, Baixo Rio Negro (općina Humaitá), Cué Cué Marabitanas (općina São Gabriel da Cachoeira), Médio Rio Negro I, Médio Rio Negro II, Rio Cuieras (općine Manaus i Nova Airrão) i Rio Tea (općine Santa Isabel do Rio Negro i São Gabriel da Cachoeira).

Vanjske poveznice
-----------------

* Baré[*mrtav link*]
*Za ostale upotrebe, v. Chéri-Bibi (razvrstavanje).*
**Chéri-Bibi** je izmišljeni lik i protagonist kriminalističko-pustolovnih romana koji je stvorio francuski pisac Gaston Leroux. Prvi put se pojavio u romanu *Premières aventures de Chéri-Bibi* pod naslovom u 120 nastavaka, objavljenog od 5. aprila do 4. augusta u novinama *Le Matin*. Chéri-Bibi je lažno optužen za ubistvo budućeg tasta, osuđen na doživotni zatvor i poslan na Đavolji otok te prolazi cijeli niz pustolovina prije nego što plastičnom operacijom izmijeni izgled te pronađe sreću sa svojom zaručnicom Cécily, ali stvari komplicira to što se za čovjeka čiji je identitet preuzeo ispostavi da je pravi ubica.

Leroux je 1919. godine objavio nastavak pod nastavkom *La Nouvelle Aurore*, a 1925. još jedan pod naslovom *Chéri-Bibi, le marchand de cacahouètes*. Iako je Leroux sa svojim romanima postigao uspjeh, a što se tumačilo kombinacijom početkom 20. vijeka popularnih melodramatskih zapleta i crnog humora, nije uspio doseći popularnost mnogo poznatijeg *Fantoma opere*.

Usprkos toga, *Chéri-Bibi* i njegovi nastavci su postali predmetom nekoliko filmskih adaptacija, počevši sa 1914. godinom. 1951. i 2006. su izdane strip-adaptacije, a 1974. godine je emitirana i TV-serija *Chéri-Bibi*.
Koordinate: 13°15′48″N 103°34′24″E﻿ / ﻿13.2632°N 103.5732°E﻿ / 13.2632; 103.5732

**Banteay Samré** (kmerski za "Utvrda Samrea") je kmerski hram u Angkoru, Kambodža. Izgradio ga je kralj Suryavarman II. početkom 12. stoljeća kao hinduistički hram posvećen drevnom indokineskom narodu Samre (tzv. "Narod krušaka").

Hram se nalazi 500 m istočno od sela Pradak koje je smješteno u isušenom Istočnom Barayu (kmerskom vještačkom bazenu), a u kojemu oduvijek živi narod Samre. Po svojim odlikama, Banteay Samré je najsličniji hramu Prasat Hin Phimai u Tajlandu i obližnjem malom hramu Thommanonu u Angkor Thomu. Oba hrama su klasični primjeri arhitekture stila Angkor Wata, osobito po krovovima u obliku pupoljaka. Izvana ima galeriju (83 x 77 m) s raskošnim bareljefima na monumantalnim portalima (*gopura*), a unutra zid (44 x 38 m) s četiri bareljefima ukrašena portala. Dvorište ima dvije "knjižnice" s obje strane središnje zgrade iza koje glavna staza vodi do predvorja (*mandapa*) s budističkim skulpturama i središnjim tornjem (*prasat*). Banteay Samré ima dominantne hinduističke ukrase s raskošnim središnjim tornjem, ali i bareljefe s udističkim prizorima. Francuski arhitekt i znanstvenik koji je bio na čelu njegove obnove od 1936.-45. godine, Maurice Glaize, izjavio je:

 Wikiquote
*„On je jedan od najljepših i najpotpunijih spomenika Angkora, njegovi ukrasi, izvrsnog kvaliteta i sjajno zamišljeni, sada sjaju u svom izvornom obliku."*
Od 1992. godine, Banteay Samré je, kao dio Angkora, na popisu svjetske baštine UNESCO-a.

* ulaz u hramulaz u hram
* Dvorište u hramuDvorište u hramu
* Unutarnje dvorište hramaUnutarnje dvorište hrama
* Između svetištaIzmeđu svetišta
* Dovratnici u hramuDovratnici u hramu

Izvori
------

1. ↑  Johann Reinhart Zieger, *Angkor und die Tempel der Khmer in Kambodscha*, Silkworm Books, Chiang Mai 2006. ISBN 974-9575-60-1. (`de`)

* Michael Freeman i Claude Jacques, *Ancient Angkor*, River Books, Bangkok, 1999. ISBN 974-8225-27-5.
* Luca Invernizzi Tettoni i Thierry Zéphir, *Angkor. A Tour of the Monuments*, Archipelago Press, Singapur 2004. ISBN 981-4068-73-X.

***Banteay Samré*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Kambodži |
| --- |
|  | **Hramski kompleks Angkor** (Angkor Thom, Angkor Wat, Bakong, Baksei Chamkrong, Banteay Kdei, Banteay Samré, Banteay Srei, Baphuon, Bayon, Chau Say Tevoda, Istočni Mebon, Kbal Spean, Lolei, Neak Pean, Phnom Bakheng, Prasat Kravan, Preah Khan, Preah Ko, Pre Rup, Ta Keo, Ta Prohm, Ta Som i Thommanon) • **Hram Prasat Preah Vihear**  • **Hramsko područje Sambor Prei Kuk, arheološki lokalitet starog Ishanapura**
 | Kambodža |
| **Nematerijalna svjetska baština** u **Kambodži** |
| 
**Kambodžanski kraljevski balet**  • **Kmerski teatar sjena**
 |
**Babilonski ustanak** godine 626. pne. je pokrenuo kaldejski velmoža i nominalni babilonski kralj Nabopolasar kako bi Babiloniju oslobodio asirske vlasti. 

Babilonija je pod asirskom vlašću bila - s većim ili manjim prekidima - gotovo dva vijeka. Babilonski vladari, koji su nominalno priznavali asirsko gospodstvo, su često dizali ustanke koje su Asirci u pravilu okrutno gušili. Tako je godine 689. pne. asirski kralj Sanherib potpuno uništio Babilon i pobio njegovo stanovništvo. Njegov nasljednik Esarhadon ga je, pak, dao ponovno sagraditi, a na čelo grada i države je imenovan asirski princ Šamaš-šum-ukin. Godine 652. pne. se on pobunio protiv svog brata Asurbanipala, ali je i ta pobuna ugušena četiri godine kasnije.

Asurbanipal je relativni mir u Mezopotamiji održao tako što je za kralja imenovao domaćeg princa Kandalanua, ali i pohodima kojima je uništen Elam - država koja je tradicionalno podržavala pobunjenike. Međutim, svi su ti pohodi iscrpili asirsku državu, čije je slabljenje postalo očito čak u posljednjim godinama Asurbanipalove vlasti.

Nabopolasar je ustanak digao nedugo nakon Asurbanipalove smrti, odnosno u doba kada su njegovi nasljednici Ašur-etil-ilani i Sinšarkun bili upetljani u dinastijske sukobe. Istovremeno su sa sjevera Asiriju napadala medijska plemena.

Usprkos povoljnog trenutka, rat je bio dugotrajan. Nabopolasar ispočetka nije uspio osvojiti Nippur, glavno asirsko uporište u Babiloniji, ali je zato uspio poraziti asirsku vojsku koja je garnizonu došla u pomoć. Godine 624. pne. je asirska vojska nakratko uspjela povratiti izgubljene garnizone u južnoj Mezopotamiji, uključujući Uruk. Međutim, ti garnizoni su ubrzo pali. Godine 621. pne. Babilonci su uspjeli zauzeti i Nippur, čime je Babilonija konačno bila oslobođena od asirske vlasti.

Nabopolasar je rat nastavio, i od 616. pne. uz pomoć Medijaca, krenuo u osvajanje same Asirije. 614. pne. je uništen Ašur, a dvije godine kasnije i asirska prijestolnica Niniva. Posljednji ostaci asirske države su nestali s padom Harrana. Tako je zahvaljujući babilonskom ustanku na mjesto Asirskog došlo Neo-babilonsko Carstvo.

| * p
* r
* u
PohodiNeoasirskog Carstva |
| --- |
| Uspon Neo-Asirije – Pohodi Ashurnasirpala II – Pohodi Shalmanesera III – Qarqar – Pohodi Tiglath Pilesera III – Pohodi Sargona II – Pohodi Sanheriba – Lahiš – Jeruzalem – Dijala – 1. Babilona – Pohodi Esarhaddona – Pohodi Ashurbanipala – Ashdod – Susa – Elam – 2. Babilon – Arrapha – Assur – Niniva – Harran – Karkemiš |
*Za ostale upotrebe, v. Bansko (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 23′ 02" SGŠ, 22° 44′ 37" IGD

**Bansko** (mak. *Bansko*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Bansko je naselje u okviru opštine Strumica.

U Banskom se nalazi poznata makedonska banja poznata kao **Banja Bansko** koja je postojala još u antičko doba. Po banjskim izvorima je i selo dobilo naziv.

Prirodni uslovi
---------------

Bansko je smešteno u jugoistočnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Grčkom (7 km južno od sela). Od najbližeg grada, Strumice, naselje je udaljeno 12 kilometra jugoistočno.

Naselje Bansko se nalazi u istorijskoj oblasti Strumica. Naselje je položeno na južnom obodu Strumičkog polja, na mestu gde se ono izdiže u prva brda, koja ka jugu prelaze u planinu Belasicu. Nadmorska visina naselja je približno 290 metara. 

Mesna klima je blaži oblik kontinentalne zbog blizine Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Bansko je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 1.992 stanovnika.

Stanovništvo u selu je etnički mešovito. Glavninu čine etnički Makedonci (53%) i Turci (45%), a ostalo su Srbi i Romi. Do sredine 20. veka Turci su bili većina u naselju, ali su se potom u značajnom broju spontano iselili u maticu.

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje, a manjinska islam.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Bansko (Makedonija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.strumica.gov.mk Zvanična stranica opštine Strumica
* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Strumica |
| --- |
| **Strumica** • 
Banica • 
Bansko • 
Belotino • 
Veljusa • 
Vodoča • 
Gabrovo • 
Gradski Baldovci • 
Dabilje • 
Dobrejci • 
Dorlombos • 
Zleševo • 
Kosturino • 
Kukliš • 
Memešlija • 
Murtino • 
Ormanlija • 
Popčevo • 
Prosenikovo • 
Raborci • 
Rič • 
Sačevo • 
Svidovica • 
Tri Vode • 
Čepelija |  |
**Charallave** je grad od 117,594 stanovnika u saveznoj državi Miranda, na sjeveru Venecuele. 

Charallave je i administrativni centar Općine Cristóbal Rojas u kojoj živi 117,888 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Charallave leži duž potoka Charallave (pritoka rijeke Tuy), na nadmorskoj visini od 315 metara, udaljen 57 km južno od Caracasa, oko šesdesetak km od svog regionalnog centra Los Tequesa i svega 6 km od Cúa sa kojim je gotovo spojen.

Historija
---------

Charallave je osnovan 1681. kao misionarsko naselje pod imeom *Santa Rosa de Lima* za pokrštavanje lokalnih indijanaca. To prvo naselje je uništeno, pa ga je obnovio franjevac Salvador de Cádiz.

Svoje današnje ime je dobio po indijanskom plemenu *Charavares*, koje su misionari naselili u mjestu.

Današnji Charallave je prije svega trgovački centar i važna željeznička stanica za brojne putnike koji dnevno putuju u Caracas.

Ima i nešto industrije; Amapola, C.A. (keksi), kemijska industrija Dabrin i kompanija Boia Domenico industrijske (pile, mlinovi, grateri/ribeži).

Grad ima i aerodrom *Oscar Machado Zuloaga* (ICAO: SVCS), koji leži udaljen petnaestak km sjeverno od centra grada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Municipio Cristóbal Rojas - Charallave*" (španjolski). Historia de los valles del Tuy. Pristupljeno 29. 11. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Venezuela: Miranda*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 29. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

***Charallave*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipio Cristóbal Rojas - Charallave* (`es`)
**Bandar-e Dejlam** (perz. بندر دیلم) je grad i luka u Bušeherskoj pokrajini na jugu Irana. Geografski je smješten na obali Dejlamskog zaljeva, krajnjeg sjeveroistočnog dijela većeg Perzijskog zaljeva, oko 10 km sjeverno od rta Ras-e Tonub. Od pokrajinskog sjedišta Bušehera udaljen je 140 km prema sjeverozapadu, od Bandar-e Ganave 60 km, te od Mahšahera 100 km prema jugoistoku. Područjem oko grada prevladava vruća pustinjska klima (BWh) s vrućim ljetima i blagim zimama, te visokom vlažnosti zraka. Iako se nalazi u blizini ruševina srednjovjekovnih gradova Siniza i Mahrubana, o Bandar-e Dejlamu postoji vrlo malo referenci u historijskim tekstovima. Perzijski putopisac u vrijeme vladavine Muhamed-šaha (vl. 1834. – 1848.) opisao ga je kao gradić sa stotinu domaćinstava, kućama od kamena i cigle, te kvadratičnom tvrđavom dimenzija 100 x 100 dara (1 dar = 1,04 m). U ovo doba grad je bio naseljen prvenstveno Arapima i Lurima. Ruševine drevnog Mahrubana nalaze se desetak kilometara od Bandar-e Dejlama na području duljine 4,3 km odnosno širine 1,0 km i sadrže ostatke tri karavan-saraja i saborne džamije. Na rtu Ras-e Tonub nalaze se ostaci nizozemske tvrđave i drugih objekata. Ekonomija grada i okolice temelji se primarno na ribarstvu, stočarstvu, lovu, šumarstvu i ratarstvu (žitarice i datulje). Manji dio stanovnika zaposlen je u industriji i građevinarstvu. Kroz Bandar-e Dejlam prolazi obalna državna cesta 96 kojom je povezan s Bandar-e Ganavom, Borazdžanom i Bušeherom na jugoistoku odnosno Mahšaherom i Abadanom na sjeverozapadu, cesta 45 koja ga spaja s Behbahanom na sjeveru, te lokalna cesta koja vodi k ruralnim naseljima na istoku. Oko 25 km jugoistočno, pokraj gradića Bahregana, nalazi se Aerodrom Bahregan koji se koristi za domaće letove. Dominantna religija u Bandar-e Dejlamu je šijitizam, a jezik perzijski. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u gradu je živjelo 19.829 ljudi.

Veze
----

* Bušeherska pokrajina

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  (`en`) Āl-e Dāwūd, Sayyed ʿAlī [15. 12. 1994.] (22. 11. 2011.). *Bandar-e Deylam*, Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University.

Vanjske veze
------------

* (`fa`) Službene stranice grada Bandar-e Dejlama Arhivirano 2013-10-17 na Wayback Machine-u
**Changuinola** je rijeka na sjeverozapadu Paname duga 110 km.

Hidrologija
-----------

Rijeka izvire na obroncima Masiva Talamanca u Provinciji Bocas del Toro. Od tamo teče prema sjeverozapadu uz velike meandre kroz gustu tropsku prašumu domorodačkog kotora Ngäbe-Buglé i 
Internacionalnog parka La Amistad do Changuinole gdje 5 km nizvodno ima ušće u Karipsko more.

Španjolski istraživači su krajem 16. vijeka u rijeci pronašli puno domorodačkih posuda za ispiranje zlata. Odtad o njoj vlada mit da je zlatonosna, zbog tog su je nazvali *Río de la Estrella* (Zvjezdana rijeka) to ime zadržala je do početka 19. vijeka.

Američka kompanija AES - 2011. pregradila je rijeku u gornjem toku branom za hidroelektranu *Chan 1*. Zbog akumulacionog jezera raseljeno je više od 1,000 domorodaca Guajmi. 
To je izazvalo proteste ne samo domorodaca već i ekoloških organizacija, koje smatraju da bi izgradnja planiranih četiri brane ugrozila i Internacionalni park La Amistad.

Pored Changuinole je američka United Fruit Company početkom 20. vijeka u dolini rijeke, podigla puno plantaže banana.

Porječje rijeke prostire se na površini od 3,202 km² po provinciji Bocas del Toro.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Ríos de Bocas del Toro: Conoce los más importantes (Parte 1)*" (španjolski). Tours Bocas del Toro. Pristupljeno 16.3. 2023.
2. 1 2 3 4  „*Panama*" (engleski). International Rivers. Pristupljeno 16.3. 2023.

Vanjske veze
------------

* *Ríos de Bocas del Toro* (`es`)
**Banj** je mjesto u Zadarskoj županiji. 

Banj je pitomo naselje uzornih maslinara, vinogradara i ribara, nastalo oko crkve sv. Kuzme i Damjana iz 1356. godine.
Ime naselja potječe od latinske riječi balneae, što znači kupelj.
Pronađeni rimski novci svjedoče da je Banj bio naseljen u antičko doba, i da su u njemu stari Rimljani imali svoje kupelji (terme).
Prvi spomen Banja datira iz 1265. u obliku Bagni. Tako se zvao i otok Pašman *insula bagni*.
Pod tim imenom se otok Pašman naziva god. 1290. i 1333.*(insula bagno)*.
U dokumentu iz 1289. govori se o nekoj zemlji *infra Bagnum et sanctum lucatum*. Crkva sv. Luke spomenuta je 
godine 1339.*(in confonio sancetilicati ad Bagnum)*, a 1512. kupuje se zemljište u mjestu Banju "terreno a bagno in 
luoco aprasso la chiesa di san Luca". Kako je spomunuta crkva sv. Luke danas glavna crkva u Ždrelcu, znači da je u davnini centar Banja bio današnji Ždrelac, koji je oduvijek bio sastavni dio Banja, od kojeg se odcijepio 1825. godine.
Mletački anagrafi 1525. spominju *bagno*,god. 1608, *villa di Bagno*- selo Bagna navodi *topografia veneta*.
U glagoljskim maticama koje se vode od 1587. potvrđen hrvatski oblik Banj.

Upravna organizacija
--------------------

Nalazi se na sjeveroistočnoj strani otoka Pašmanu, u sastavu istoimene općine. 

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Pašman |
| --- |
| Banj • Dobropoljana • Kraj • Mrljane • Neviđane • Pašman • Ždrelac |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
Princ Norodom Sihanouk, glavna meta i glavni izvor svih informacija vezanih uz navodnu zavjeru, fotografiran 1959. godine.
**Bangkoška zavjera** ili **Dap Chhuonova zavjera** je naziv za navodnu međunarodnu zavjeru velikih razmjera iz 1959. godine, koja je za cilj imala svrgavanje kambodžanskog princa Norodoma Sihanouka. Prema postojećim verzijama priče, zavjeru su zajednički organizirali regionalni guverner Dap Chhuon, desničari Sam Sary i Sơn Ngọc Thành te vlade Tajlanda i Južnog Vijetnama, uz možebitnu upletenost američkih obavještajnih službi (CIA).

Informacije o navodnoj zavjeri su vrlo šture i većina poznatih činjenica potječe, zapravo, od samoga Sihanouka tako da je njihov historijski kredibilitet izrazito upitan. I dok nema sumnje kako je Sihanouk u jednom trenutku postao *persona non grata* u određenim krugovima, što i nije bilo neobično u kontekstu političkog kaosa koji je tada vladao u zemlji, te kako su postojali planovi za njegovo svrgavanje, ostaje upitno do koje je mjere istino postojanje zavjere ovakvih razmjera. 

Prema izvještaju što ga je dao sam Sihanouk, državni udar trebala je izvesti Thànhova paravojna jedinica Khmer Serei, dok je regionalni guverner Chhuon trebao podići bunu na sjeveroistoku. U veljači 1959. visoki američki časnici Harry Felt, Lawton Collins i Edward Lansdale posjetili su Chhuona u Siem Reapu. Sihanoukove obavještajne službe otkrile su navodni plan tako da je vojska 21. veljače 1959. godine poslana da uhapsi Chhuona. Ovaj je uspio pobjeći, ali došlo je do hapšenja Victora Matsuija, američkog državljanina koji je bio navodni CIA-jin radio operater; Chhoun je kasnije uhapšen i odveden na ispitivanje, nakon kojega je umro "od posljedica ozljeda", mada su prave okolnosti njegove smrti dosta nejasne. Sihnaouk će kasnije tvrditi kako je Chhuonovu smrt naredio osobno Lon Nol, želeći tako zataškati svoju upletenost u zavjeru. Sihanouk je naredio da se fotografije Chhuonova leša javno izlože u centru Phnom Penha. 

Ostali glavni pučisti dočekali su slične sudbine. Sam Sary je netragom nestao 1962. godine i o njegovoj se sudbini ne zna ništa; Chhuonov brat, Slat Peou, koji je bio dio Sihanoukove delegacije pri Ujedinjenim nacijama, optužen je za izdaju i strijeljan; jedino je Sơn Ngọc Thành uspio pobjeći te je kasnije sudjelovao u vlasti nakon Lon Nolovog puča 1970. godine. 

Sihanouk, koji je bio filmski režiser-amater, iskoristio je ovu priču u svom filmu *Shadow over Angkor*, tvrdeći kako su Sjedinjene Države preko ove zavjere željele destabilizirati njegov režim zbog približavanja NR Kini.
Baredine
**Jama Baredine**, geomorfološki je spomenik prirode i prvi speleološki lokalitet na hrvatskom dijelu poluotoka Istre uređen za turističku namjenu, za posjete otvoren od 1995. godine.

Jama Baredine nazvana je imenom okolnog terena (baredine), a vjerojatno potječe od riječi bared, koja u lokalnom dijalektu označava zapušteno zemljište. 

Smještena je u zapadnom dijelu Istre između Poreča, Višnjana i Tara, samo 5 km od obale mora. Krški teren, u kojem je nastala, morski je sediment kredne starosti prekriven zemljom crvenicom (terra rossa). Od vertikalnog ulaza jame, smještenog na 117 metara nadmorske visine, pruža se pogled preko uređenih nasada maslina i vinove loze sve do mora.

Povijest
--------

Prva istraživanja
Iako je poznata i posjećivana od davnina, u novije vrijeme istraživanju jame Baredine posvećuju se porečki speleolozi Speleološkog društva Proteus. 

Godine 1973. na -80 metara, (dubini već ranije zabilježenoj u istraživanjima tršćanskih speleologa iz 1928. godine), otkrivaju novi prolaz kojim su stigli do podzemnih jezera i do danas poznate dubine od 132 metra.

Temeljem tih istraživanja, 1986. godine biva zaštićena kao geomorfološki spomenik prirode. 

**Novija istraživanja i turistička valorizacija**

Početkom devedestih godina počinju konkretni radovi na njezinu uređenju, a od svibnja 1995. godine otvorena je za turističke posjete. U narednih nekoliko godina uređena je infrastruktura čime su stvoreni uvjeti za kvalitetniji boravak posjetitelja u jami i oko nje.

Od prvih istraživanja 1973. godine pa sve do današnjih dana jama se dodatno istraživala s ciljem pronalaska novih prostora te je prikupljena površinska keramika u zemljanim sedimentima što svjedoči o davnu ulasku i boravku čovjeka u istoimenoj jami, a time je ujedno istraživana i podzemna fauna.

Jama Baredine je prvi speleološki objekt ujedno i geomorfološki spomenik prirode u Istri valoriziran za posjetu turista.

Obilazak jame
-------------

Obilazak jame traje 40 minuta, stazom duljine 300 metara, posjećuje se pet bogato ukrašenih dvorana i silazi se do podzemnog jezera na dubini 60 metara. Zanimljivost ovog pustolovnog pothvata je i susret s podzemnim živim svijetom: Čovječjom ribicom (lat. Proteus anguinus), endemom šireg područja dinarskog krša. 

Ulazi se svakih pola sata u pratnji vodiča (uključeno u cijenu ulaznice), a jezici vođenja su hrvatski, talijanski, njemački, engleski i ruski. Jama je osvijetljena i uređena, staza i stepenice imaju čvrste rukohvate, temperatura je ugodnih 14 ˚C pa se može posjetiti i bez posebne obuće i odjeće.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene stranice Jame Baredine