recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Euroazijski** ili **europski jazavac** (*Meles meles*) urođeni je sisavac u većem dijelu Europe (izuzev Skandinavije, Islanda, Korzike, Sardinije, Sicilije i Cipra) i većem dijelu Azije. Član je porodice kuna (*Mustelidae*), čineći ga povezanim s vidrama, lasicama, zerdavima i ostalim jazavcima. Euroazijski je jazavac jedina vrsta jazavca svrstana u rod ***Meles***. Prihvaćene podvrste uključuju:

* *Meles meles meles* (zapadna Europa),
* *Meles meles marianensis*
* *Meles meles leptorynchus* (Rusija),
* *Meles meles leucurus*
* *Meles meles anakuma*

Obilježja
---------

Uobičajeno obojenje njegova krzna jest sivo na leđima i crno na donjim dijelovima tijela s karakterističnim bijelim i crnim oznakama na licu. Euroazijski jazavc dostiže duljinu do 70 centimetara, dok je duljina repa otprilike 20 centimetara. Prosječna je težina 10 kilograma, no značajno varira od jedinke do jedinke. 

Jazavci ne hiberniraju, iako u područjima s nepovoljnim zimama mogu pasti u stanje obamrlosti u trajanju od dva dana, prikupivši u jesen dovoljno masnih naslaga radi preživljavanja tijekom zimskih mjeseci. U dijelovima Rusije, zabilježene su težine jazavaca i do 42 kilograma tijekom zimskih mjeseci.

Prehrana
--------

Iako svrstan u red zvijeri, euroazijski je jazavac svejed i kukcojed, te se prvenstveno hrani gujavicama, no pojest će kukce, malene sisavce, gmazove, vodozemce, jaja, mlade ptiće, korijenje, lješnjake, voće i ostale jestive biljke, ovisno o godišnjem dobu. Također raskopavaju gnijezda osa i bumbara kako bi se prehranili ličinkama.

Euroazijski jazavci daju prednost pašnjacima i šumama koji imaju velik broj izloženih gujavica te izbjegavaju glinena tla, koja je teško raskopati čak i s njihovim snažnim kandžama. U urbanim područjima, neki će jazavci hranu potražiti u kantama za smeće ili vrtovima.

Ponašanje
---------

Euroazijski su jazavci noćne životinje i tijekom dana obitavaju u svojim jazbinama ili umreženim tunelima iskopanim u dobro dreniranom tlu (ili ponekad ispod kuća ili cesta). Jazbine pružaju sklonište od vremena i grabežljivaca, uključujući ljude i pse.

Teritorijalne su životinje, no ponekad ih se može pronaći u malenim grupama koje nazivamo klanovima. Veličina grupe varira izmeđi dvije do dvanaest jedinki. Svaki klan ima dominantnog mužjaka i ženku koji su često (no ne i uvijek) jedini članovi klana koji se razmnožavaju. Ženke jazavaca mogu pokazati zakašnjelu implantaciju: nakon parenja u bilo koje doba godine, zadržavaju oplođena jajašca u zaustavljenom razvoju do prikladnog vremena, u kojem se jajašca implantiraju i počinju se razvijati. Gestacija u jazavaca traje između 7 – 8 tjedana te ženka na svije donosi 1 – 5 mladunaca. 

Euroazijski jazavci žive do 15 godina u divljini i 19 godina u zatočeništvu. Ako prežive prvu godinu života, najčešći uzrok njihove smrti jest promet.

Jazavci su skloni infestaciji *Baylisascaris* parazitima. Mogu biti prenositelji bjesnoće i vjeruje se kako su prijenosnici goveđe tuberkuloze.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **euroazijski jazavac** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **euroazijskom jazavcu** |
Funkcija osjetljivosti oka prikazana je na dijagramu kojemu se na apscisi nalaze valne duljine približno je simetrična krivulja s oštrim maksimumom jednakim jedinici na valnoj duljini 555 nm za dnevnu osjetljivost (crno) i 507 nm za noćnu osjetljivost (zeleno). Njezina je vrijednost za valnu duljinu 600 nm 0,63, a za valne duljine 380 i 780 nm iznosi 0.
**Jačina svetla** (takođe *svjetlosna jakost*, *intenzitet svetla*, *luminacijski intenzitet*; oznaka *Is*) je jedna od sedam osnovnih fizikalna veličina koja opisuje snagu elektromagnetskog zračenja u području frekvencija vidljive svjetlosti. Određuje se kao količnik svjetlosnoga toka *Фs* koji emitira izvor svjetlosti i ugla *ω*, to jest:

{\displaystyle I\_{s}={\frac {\Phi \_{s}}{\omega }}}
Mjerna jedinica svjetlosne jakosti jest kandela (lat. *candela*: svijeća; oznaka cd). Određena je svjetlosnom jakošću izvora, koji u danom smjeru zrači monokromatsko zračenje frekvencije 540 THz, i kojem je jakost zračenja u tom smjeru (1/683) W/sr.

Fotometrija
-----------

*Glavni članak: Fotometrija (optika)*
Fotometrija je grana optike koja se bavi mjerenjem svojstava svjetlosti, u smislu njenog *doživljenog* sjaja u ljudskom oku. Sedam osnovnih fotometrijskih veličina opisuje svojstva svjetlosti:

| Veličina | Mjerna jedinica |
| --- | --- |
| Energija ili količina svjetlosti | *Qs* | lumen sekunda | lm⋅s |
| Svjetlosni tok ili fluks | *Φs* | lumen (cd⋅sr) | lm |
| Intenzitet ili jačina svetla | *Is* | kandela (lm/sr) | cd |
| Svjetloća ili luminancija | *Ls* | kandela po četvornom metru | cd/m2 |
| Osvetljenost ili iluminacija | *Es* | luks (lm/m2) | lx |
| Ekspozicija ili izloženost svjetlosti | *Hs* | luks sekunda | lx⋅s |
| Svjetlosna učinkovitost ili efektnost | *η* | lumen po vatu | lm/W |

Izvori
------

1. ↑  **svjetlosna jakost (luminacijski intenzitet)**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.
2. ↑  **kandela**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.
3. ↑  Bass, Michael (1995). *Handbook of optics*. New York: McGraw-Hill. ISBN 0-07-047974-7.

Vidi još
--------

* Svetlost
**Iglun** (lat. *Xiphias gladius*) ili **sabljarka** je riba iz porodice Xiphiidae, u kojoj je ovo jedini predstavnik. Ovo je cijenjena riba za sportski ribolov, nastanjuje otvoreno more, gdje je jedan od najvećih predatora. Naraste do 455 cm duljine i do 650 kg težine. Karakterističan je po nastavku gornje čeljusti koji se formira u veliku sablju (po njoj je dobio drugi svoj naziv, **sabljarka**) i kratkoj leđnoj peraji. Sablju koristi za napad i za obranu, vrlo je brz i okreta, živi uglavnom na većim dubinama, od 200 - 800 m. Ima velike oči, vid mu je vrlo dobar, a na očnom mišiću ima posebno tkivo koje služi da spriječi gubitak topline iz mozga na većim dubinama. Tijelo mu je izduženi, s jakim repnim perajem, boja mu je crno-smeđa odozgo, a svijetlija s trbušne strane. Vrstan je predator, a hrani se pretežno ribom, iako jede i rakove i glavonošce. Mrijesti se u toplijim predjelima, najčešće u Sargaškom moru.

Napomena
--------

Ribolov na igluna je reguliran zakonom i dozvoljen je samo uz posebnu dnevnu dozvolu.

Rasprostranjenost
-----------------

Iglun na ribarnici u Maroku
Ova vrsta živi u svim oceanima, u umjerenim i toplijim predjelima, a ponekad zađe i u hladne vode. Može ga se pronaći i po cijelom Mediteranu, a genetska analiza je pokazala razlike između jedinki iz Mediterana i ostalih igluna, što je pokazatelj da se radi o dvije izdvojene populacije.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Nesvrstani predatori Arhivirano 2008-03-17 na Wayback Machine-u (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Mediterranean spearfish (fishbase.org)

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Iglun** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Iglun** |

***Iglun*** na Wikimedijinoj ostavi
**Herrera** (španjolski: *Provincia de Herrera*) je jedna od 10 provincija na koji je Panama administrativno podjeljena.

Provincija se nalazi na jugu Paname, prostire se na Poluotoku Azuero, sa sjevera graniči sa provincijama Veraguas i Coclé, na zapadu sa Provincijom Los Santos i na istoku sa Tihim oceanom.

Karakteristike
--------------

Provincija ima površinu od 2,362 km², na kojoj je 2020. živilo 118,982 stanovnika.

Provincija je administrativno podjeljena na 7 okruga (distrikta); Chitré, Las Minas, Los Pozos, Ocú, Parita, Pesé i San Lorenzo. 
Administrativni centar provincije je grad Chitré.

Historija
---------

Provincija je osnovana krajem 1914. pod imenom *Azuero*, sa sjedištem u Chitréu, već na početku 1915. promjenjeno joj je ime u *Herrera*.

Izvori
------

1. 1 2  „*Panama: Administrative Division*" (engleski). City population. Pristupljeno 4.2.2023.
2. 1 2 3  „*Historia*" (španjolski). Gobernación de Provincia de Herrera. Pristupljeno 4.2. 2023.

Vanjske veze
------------

***Herrera (provincija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobernación de Provincia de Herrera* (`es`)
Ovo je indonezijsko ime; ono nema prezime. Ime *Iskak* je patronim, i osoba bi se trebala navoditi po osobnom imenu, *Indriati*.

**Indriati Gerald Bernardina** (9. jun 1942 -), također poznata po umjetničkom imenom **Indriati Iskak** a nakon braka kao **Indri Makki**, je bivša indoženanska psihologonja i poslovna žena koja se u mladosti nakratko bavila glumom te krajem 1950-ih i početkom 1960-ih stekla status filmske zvijezde. Popularnost je stekla svojim prvijencem *Tiga Dara* iz 1957. godine. Nakon toga je nastupila u još nekoliko filmova, te osnovala vlastitu girl group prije nego što se povukla iz industrije zabave 1963. Nakon toga je 1968. godine diplomirala psihologiju na Univerzitetu Indonezije, a nakon toga predavala na Umjetničkom institutu u Jakarti. Također je radila za tvrtku Unilever, a od 1994. se bavi marketinškim konzaltingom.

Filmografija
------------

* *Tiga Dara* (1956)
* *Sengketa* (1957)
* *Djuara Sepatu Roda* (1958)
* *Tiga Mawar* (1959)
* *Desa yang Dilupakan* (1960)
* *Gadis Diseberang Djalan* (1960)
* *Djantung Hati* (1961)
* *Masih Ada Hari Esok* (1961)
* *Daun Emas* (1963)

Vanjske veze
------------

* Indriati Iskak na IMDb-u (`en`)
**Ivel Ultra** ili **Impuls 9020** ime je za Apple II kompatibilno računalo koje je proizvodila jugoslavenska tvrtka Ivasim iz Ivanić Grada (tadašnja SR Hrvatska). Glavni dizajner ovog računala bio je Branimir Makanec. Ovo računalo je bilo kompatibilno sa Apple II, i imalo je dvije disk jedinice od 5 1/2 incha, te karticu sa Zilog Z80 mikroprocesorom što je omogućavalo korištenje CP/M operacijskog sustava te velikog broja poslovnih programa koja su bila dostupna za CP/M. Ovo računalo koristilo se u mnogim školama i fakultetima u Hrvatskoj tijekom 1980-tih. Ivel Ultra je imao operacijski sustav IDOS koji je bio kompatibilan sa Apple II DOS 3.3, ali je bio poboljšanje na originalnu inačicu, isto tako BASIC prevodilac je bio kompatibilan sa Apple BASICom no konstruktori su poboljšali mnoge rutine tako da je Ultra bila mnogo brža u izvršavanju mnogih zadataka. Inače, Ivel Ultru se moglo pokrenuti sa sljedećim operacijskim sustavima; IDOS, DOS 3.3 i CP/M i za razliku od drugih Apple II klonova na tržištu bio je veoma napredan.

Tehnički podaci
---------------

Ivel Ultra (prvi model)

* Mikroprocesor
	+ MOS 6502, takt 1.00 Mhz
	+ Zilog Z80
* RAM : 64Kb
* ROM: 12Kb (BASIC i sistemski monitor), dva seta znakova engleski i hrvatski
* Grafika: 280x192 (6 boja)
	+ Tekst : 40x24
* Zvuk : softverski kroz ugrađeni zvučnik, 1 kanal, bolje kroz kartice za proširenje
* Ulazno/izlazne jedinice
	+ Tipkovnica : QWERTZ (JUS)
	+ 1 x disketna jedinica od 5 1/2"
* Operacijski sustav: IDOS kompatibilno sa Appleovim DOS 3.3
* 7 utora za proširenje kompatibilno sa Apple II sabirnicom

Ivel Ultra (drugi model)

* Mikroprocesor
	+ MOS 6502, takt 1.00 Mhz
	+ Zilog Z80
* RAM : 64Kb
* ROM: 12Kb (BASIC i sistemski monitor)
* Grafika: 280x192 (6 boja)
	+ Tekst : 40x24
* Zvuk : softverski kroz ugrađeni zvučnik, 1 kanal, bolje kroz kartice za proširenje
* Ulazno/izlazne jedinice
	+ Tipkovnica : QWERTZ (JUS)
	+ 2 x disketna jedinica od 5 1/2"
* Operacijski sustav: IDOS kompatibilno sa Appleovim DOS 3.3
* 7 utora za proširenje kompatibilno sa Apple II sabirnicom

Ostala računala
---------------

* Ivel Z3 - kompatibilan sa Apple IIe i CP/M. Mikroprocesori: MOS 6502, Z80, i Intel 8080, 128Kb RAM, tekst:80x40, dvije disketne jedinice, 4 seta znakova: engleski, hrvatski znakovi, ćirilica i ??
* Ivel V-100 - terminal kompatibilan sa DEC VT-100, korišteno za spajanje sa DEC VAX mini računalima
* Ivel-ICL - terminal kompatibilan sa ICL terminalima, koja su se spajala sa ICL mainframe i mini računalima

Zanimljivosti
-------------

Ivel Ultra je također bio prikazan u drugoj seriji o Smogovcima, gdje jedan od likova sa nadimkom Bongo (inače genijalac i dijete sa paranormalnim sposobnostima) programira Ivel Ultru svojim mislima.
**Međunarodni festival novog kazališta EUROKAZ** održava se svake godine u Zagrebu u drugoj polovici lipnja. Nakon prvog EUROKAZA koji je održan 1987. kao dio kulturnog programa Univerzijade, festival je postao redovnom godišnjom manifestacijom. Na njemu je do sada nastupilo preko 300 kazališta iz cijeloga svijeta i smatra se jednim od najznačajnijih kazališnih događaja na Balkanu.

EUROKAZ nije žanrovski ograničen. Na njemu su zastupljeni kazalište, ples, performans i ostale srodne umjetnosti. Programski koncept naglašava inovaciju i impulse koji mijenjaju perceptivne običaje i sudjeluju u stvaranju novih kazališnih jezika. Dijelovi programa često su posvećeni određenim temama koje se bave važnim teatarskim fenomenima kao npr. ikonoklastičko kazalište, post-mainstream, body art, nova dramaturgija, novi cirkus i mnoge druge. Ponekad teme odražavaju kazališnu i plesnu situaciju u nekim kazališno zanimljivim geografskim područjima (novo talijansko kazalište, suvremeni ples u Africi, Latinskoj Americi, Japanu, tradicionalno kazalište Azije, nova generacija francuskih redatelja, tehnološki teatar Zapadne američke obale, itd.).

Uz međunarodni program, EUROKAZ redovito prati i hrvatsku scenu, od produkcije neovisnih skupina do inovativnih predstava nastalih u repertoarnim i nacionalnim kazalištima.

Program EUROKAZA često je popraćen diskusijama, simpozijima, filmskim i video projekcijama, radionicama, koncertima i izložbama. Prije dvije godine EUROKAZ je započeo izdavačku djelatnost. Prva objavljena knjiga (Milko Valent - "Vatreni suncostaj") daje opširan pregled 15 godina festivala (1987. - 2001.). U pripremi su publikacije posvećene segmentima alternativne kazališne scene šezdesetih i sedamdesetih godina (IFSK, Kugla glumište). 

EUROKAZ financiraju Gradski ured za kulturu i Ministarstvo kulture Republike Hrvatske.

Vanjske veze
------------

* Službena stranica Eurokaza

| * p
* r
* u
Teatarski festivali u Hrvatskoj |
| --- |
|  | 

Amadeoff festival **•** 
Blind In Theatre (BIT) **•** 
Bjelovarski odjeci kazališta (BOK) **•** 
Dani Hvarskog kazališta **•** 
Dani satire Fadila Hadžića **•** 
Dubrovačke ljetne igre **•** 
Eurokaz **•** 
Festival alternativnog kazališnog izričaja **•** 
Festival dječjih kazališta Maslačak **•** 
Festival glumca **•** 
Festival hrvatske drame za djecu **•** 
Festival malih scena **•** 
Festival novog cirkusa **•** 
Festival plesa i neverbalnog kazališta **•** 
Festival svjetskog kazališta **•** 
FFRIK! festival **•** 
Gavelline večeri **•** 
Kazališna revija Akademije Dramske Umjetnosti (KRADU) **•** 
Kazališni susreti u Zagvozdu **•** 
Marulićevi dani **•** 
Naj, naj, naj festival **•** 
Ogulinski festival bajke **•** 
Pulski festival **•** 
Pupteatra Internacia Festivalo (PIF) **•** 
Riječke ljetne noći **•** 
Splitsko ljeto **•** 
Susreti kazališnih amatera Hrvatske **•** 
Susret profesionalnih kazališta za djecu i mlade **•** 
Teatar studentima! **•** 
Tjedan suvremenog plesa **•** 
Zadar snova **•** 
Zlatni lav
 |  |
**Lavoslav Singer** (Bulinac, 1866 - Koncentracijski logor Auschwitz, 1942), austrougarski i jugoslavenski industrijalac koji je imao značajan utjecaj na razvitak Bjelovara. Ubijen je za vrijeme Holokausta.

Biografija
----------

Lavoslav Singer je rođen 1866 godine u selu Bulinac za vrijeme Austrijskog Carstva. Potječe iz židovske porodice Josipa (Yosef) Singera. Školovan je u najboljim poslovnim školama Austrijskog Carstva. Nakon školovanja bio je uključen u industrijsku revoluciju koja je dovela do izgradnje i razvitka tvornica u Bjelovaru. Bio je suradnik i ravnatelj u više poduzeća, dok i sam nije postao industrijalac. Lavoslav je utjecao na razvoj mlinarske industrije u Bjelovaru, ali i na razvoj ugljenika, vađenje šljunka iz Drave i njegova otpremanja prema velikim gradovima kao iznimno kvalitetnog, a bio je zainteresiran i za vađenje zlata iz Drave. Zahvaljujući Lavoslavu Singeru bjelovarski kraj je bio jedan od najvećih izvoznika brašna u srednju Europu i ravnatelj bjelovarskog paromlina. Zalaganjem Lavoslava najglasovitije bjelovarsko svratište "K zviezdi" je bilo uređeno i pretvoreno u dioničko društvo. Osnutkom Hrvatsko obrtničko-trgovačke banke, 1906 godine, postavljen je za njena predsjednika. Lavoslav nije poznavao gradske granice i djelovao je ondje gdje je mogao ostvariti profit. Osobito je nastojao preuzeti poslovanje mnogih vodenica na Dravi. Lavoslav je bio jedan od vodećih financijera i predstavnik koncesionara koji su izgradili prugu Bjelovar-Garešnica/Grubišno Polje. Također je bio jedan od najbogatijih građana Bjelovara. Bio je oženjen za Amaliju (Herenshtein) Singer. Kao Židovi, Lavoslav i Amalija su tokom Drugog svjetskog rata i Nezavisne Države Hrvatske (NDH) bili prisiljeni nositi žutu Davidovu zvijezdu na svojoj odjeći. 1942 oboje su bili uhapšeni od strane ustaša i deportirani vlakom u koncentracijski logor Auschwitz gdje su odmah po dolasku bili ubijeni u plinskim komorama. Lavoslav je imao 76 godina.

Zanimljivosti
-------------

Lavoslav Singer je 1926 bio naveden među 100 najutjecajnih ljudi Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca u knjizi Miodraga Savkovića pod naslovom "*Zbirka portreta i biografija znamenitih ljudi kraljevstva Srba, Hrvata i Slovenaca*".

Literatura
----------

* Miodrag Savkovitch, Emerih Mike (1926). *Zbirka portreta i biografija znamenitih ljudi kraljevstva Srba, Hrvata i Slovenaca*, Vienna: Union - Stephen A. Schwarzman Building / Slavic and Baltic Division.
Evangelistička crkva u Sarajevu u romaničko-bizantijskom stilu
Evangelistička crkva u Sarajevu sa novoizgrađenim mostom
**Evangelistička crkva u Sarajevu**, sada Akademija likovnih umjetnosti, nalazi se na lijevoj obali Miljacke, Sarajevo, Bosna i Hercegovina.

Historija
---------

Prije dolaska Austro-Ugarske, u Sarajevu je bilo nekoliko desetina sljedbenika Evangelističke crkve, koji su se okupljali u njemačkom konzulatu. Nakon 1878. godine broj evangelista u Sarajevu uvećao se na više od 1000 članova i javila se potreba za izgradnjom prve evangelističke bogomolje. 

Izgradnja crkve na obali Miljacke započela je 1898. godine, a otvorena je i posvećena već naredne godine – 19. novembra 1899. godine. Glavni pokretač izgradnje bio je štajerski austrijanac Filip Balif, a projektovanje je povjereno Karlu Paržiku. Među 160 zgrada koliko je čuveni češki arhitekt projektovao u Bosni jedna od najljepših je Evangelistička crkva u Sarajevu.

Deset godina kasnije 1911. godine sa strana crkve dograđeni su krilni dijelovi objekta, odnosno zgrade koje su služile za potrebe evengalističke crkvene općine. Raspadom austrougarske monarhije crkva je gubila svoju funkciju, zbog smanjenja broj evangelista u Sarajevu. 

Poslije Drugog svjetskog rata 1945. godine crkva je potpuno napuštena, a nove vlasti su nacionalizovale stambene prostore smještene u krilnim objektima crkve. Potpuno zapuštena i prepuštena propadanju, crkva je poput kakve ruševine stajala zaboravljena.

Vlasti su 1981. godine odlučile da crkvu dodijele Akademiji likovnih umjetnosti. Zgrada je potpuno adaptirana i nekadašnja evangelistička crkva dobila je novu funkciju. Pored crkve izgrađen je i novi most.

Nacionalni spomenik
-------------------

Građevina predstavlja iskorak od Paražikovog uobičajenog arhitektonskog izraza. Izgrađena je u romaničko-bizantijskom stilu kao centralna potkupolna građevina. Projektovana je horizontalno, kako bi se uskladila sa Miljackom, dok središnji dio visinom naglašava važnost zgrade. Uspješno je kombinovan princip organizacije prostora bizantijske monumentalne arhitekture i romaničkih rješenja i motiva na glavnom pročelju.

Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 24. juna 2021. godine u Sarajevu, donijela je odluku da se zgrada Akademije proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Faruk Kapidžić (predsjedavajući), Anđelina Ošap Gaćanović i Zoran Mikulić. Objekat se nalazi i na listi zaštićenih objekata Zavoda za zaštitu kulturno-historijskog i prirodnog naslijeđa.

Literatura
----------

* Jela Božić, - Arhitekt Josip pl. Vancaš, Značaj i doprinos arhitekturi Sarajeva u periodu austrougarske uprave (doktorska disertacija), Univerzitet u Sarajevu, Arhitektonski fakultet u Sarajevu, Sarajevo.
* Alija Bejtić - Ulice i trgovi Sarajeva. Sarajevo: Muzej grada Sarajeva, 1973.
* Krzović, Ibrahim (2004). *Arhitektura secesije u Bosni i Hercegovini*. Kulturno naslijeđe, Sarajevo.
* Branka Dimitrijević - Arhitekt Karl Paržik - doktorska disertacija. Sarajevo: Arhitektonski fakultet sveučilišta u Zagrebu, 1989.
|  |
| --- |
| **Zemunske crkve** |
|   | Blažene Device Marije |
|   | Bogorodičina |
|   | *Evangelička* |
|   | Nikolajevska |
|   | Svetog Arhanđela Mihaila i Gavrila |
|   | Svetog Roka |
|   | Svetotrojičina |
|   | Franjevačka |
|   | Hariševa kapela |

**Evangelička crkva u Zemunu** nalazi se na uglu ulica Tošin bunar, Ivićeve i Prilaza. Podignuta je krajem dvadesetih godina 20. veka, za potrebe dela (protestantskog) nemačkog življa. Nemci protestanti i katolici su tada činili oko četvrtinu stanovništva Zemuna.

Opis crkve
----------

Crkva je služila svojoj nameni od završetka izgradnje (1926-1930.) do kraja Drugog svetskog rata, kada je prestala da bude aktivna zbog iseljavanja nemačkog življa u Nemačku. Jedno vreme je crkva bila zakatančena a kasnije je služila kao sedište mesne zajednice i prostor za društveni i kultuni život mladih Zemuna. Uprkos tome što su, još 2003. godine, Evangelička verska zajednica i Opština Zemun postigle dogovor da se crkva vrati vernicima na korišćenje, ona i danas služi kao poslovni prostor.

Crkva je, krajem 2005. godine, proglašena za spomenik kulture.

Arhitektura crkve
-----------------

Crkvu odlikuje osnova koja asocira na oblike trolista – rotonde sa naglašenom apsidom i dva bočna krila, simetrično postavljena u odnosu na centralni ulaz. Iznad troslivnih krovova koji pokrivaju skraćenu pripratu i bočna krila, diže se tambur većih dimenzija. Nad kubetom je lanterna na koju je prvobitno postavljen krst kao simbol Hristovog stradanja.   

Građevina poseduje sveden broj simetrično postavljenih otvora na fasadi. Ovo kompaktno, zatvoreno arhitektonsko rešenje, koje najverovatnije pripada školi arhitekata Huga Erliha i Viktora Kovačića, poseduje urbanističku vrednost oličenu u izuzetno uspešnom rešenju u odnosu na položaj raskršća, nadomak prilaza Starom jezgru Zemuna. Crkva predstavlja originalno i retko arhitektonsko ostvarenje oblikovano u dosledno sprovedenom modernističkom konceptu. Nesumnjiva je njegova kulturno-istorijska i dokumentarna vrednost, kao svedočanstva postojanja i življenja jedne hrišćanske konfesionalne zajednice u periodu između dva svetska rata u Zemunu.

Literatura
----------

1. Branko Najhold, *Zemunske crkve*, Trag, Zemun, 1993.

Izvori
------

1. ↑   „Kuće u Francstalu vrede 100 miliona evra"
2. ↑   „Kockari i boemi u crkvama"
3. ↑   „Evangelistička crkva u Zemunu proglašena za spomenik kulture"
4. ↑  Službeni glasnik RS br. 108/05

Galerija
--------

Spoljašnje veze
---------------

* (`de`) M.Krupp, Deutschsprachiger Seelsorgedienst in Belgrad
* Evangelička crkva
* arh. Hugo Erlih Evangelička crkva u Zemunu[*mrtav link*]
* Evangelička crkva[*mrtav link*]
* Turistički centar Zemuna Evangelička crkva[*mrtav link*]
**Feriana** (arapski: فريانة‎ / Firyanah) je grad od 29,572 stanovnika na zapadu Tunisa u Vilajetu Kasserine.

Geografske karakteristike
-------------------------

Feriana leži u brdima Tuniskog grebena na 745 metar nadmorske visine pored alžirske granice. 
Od svog administrativnog centra Kasserine udaljena je 35 km jugozapado, a veća Gafsa se nalazi sedamdesetak km južnije na istoj cesti P15.

Historija
---------

Historija Feriane povezuje se sa svega par kilometara udaljenijom rimskom Thelepteom, osnovanom krajem 1. vijeka. Za razliku od nje ona je izrasla kao berbersko naselje, mjesto za susrete i razmjenu raznih nomadskih plemena.

Krajem 18. početkom 19. vijeka lokalni šeik *Ahmad al-Talili* osnovao je sufističku školu, koja je izvršila utjecaj na dizanje vjerske i nacionalne svijesti toga kraja. Iz nje su izašli brojni borci protiv francuske kolonijalne vlasti.
Ipak je Feriana i pored toga ostala malo mjesto, jer je početkom 20. vijeka imala samo 1100 stanovnika i 120 kuća.

U grad je izrasla nakon oslobođenja zemlje kad je podignuta cementara.

Privreda
--------

Najveći privredni pogon je cementara Sotacib Feriana.

Okolica je polupustinjski kraj poznat po nomadskom stočarstvu i travi esparto.

Izvori
------

1. 1 2  „*Tunisia, Cities & Communes*" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 11. 2019.
2. 1 2  „*Histoire de la ville*" (francuski). Comune de Feriana. Pristupljeno 14. 11. 2019. [*mrtav link*]
3. ↑  „*Cement Plant Fériana*" (engleski). Cement. Pristupljeno 14. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

* *Comune de Feriana* (`ar`)
Koordinate: 56° 51' SG Š, 53° 14' IGD


**Iževsk** (rus. *Иже́вск*, udm. *Иж, Ижкар*) je grad u Rusiji i administrativno i kulturno središte Udmurtske republike. Kroz Iževsk protiče reka Iž. Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živelo 632.140 stanovnika.

Od 1985. do 1987. se zvao Ustinov (*Ustínov*), po ministru odbrane Sovjetskog Saveza, maršalu Dmitriju Ustinovu. 

Bivši inženjerski grad, osnovan kao centar metaloprerađivačke industrije, uključujući proizvodnju aparata i oružja. 

U Iževsk se nalazi jedan od najslavnijih arsenala u Rusiji, u kojem je Mihail Kalašnjikov dizajnirao svoju slavnu pušku AK-47. 

Tamo se nalaze i fabrike automobila i motocikala.

Istorija
--------

Grof Petar Šuvalov, vlasnik sedam fabrika na Uralu, je 15. septembra 1757. kupio zemljište u regionu Kama i dobio dozvolu od carice Jelisavete da ovde sagradi tri železare. Tih dana železare su bile pokretane parom, a drvo je bilo jedini izvor toplote. Stoga je odlučeno da se jedna fabrika sagradi na mestu bogatom šumom pored reke Iž. Kmetovi iz okolnih sela i zanatlije iz drugih Šuvalovljevih favrika su 10. aprila 1760. počeli da grade branu pod rukovodstvom Alekseja Moskvina, inženjera rudarstva i Šuvalovljevog poverenika. Ovaj datum se smatra datumom osnivanja Iževska.

Stanovništvo
------------

Prema preliminarnim podacima sa popisa, u gradu je 2010. živelo 628.116 stanovnika, 4.024 (0,64%) manje nego 2002.

Demografija| 1939. | 1959. | 1970. | 1979. | 1989. | 2002. | 2010. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 175.567 | 285.294 | 422.409 | 548.721 | 635.109 | 632.140 | 628.116 |

Vidi još
--------

* Spisak gradova u Rusiji

Spoljašnje veze
---------------

***Iževsk*** na Wikimedijinoj ostavi

* Stranica o Iževsku
* Izhevsk & Kalashnikov Museum virtual tour Arhivirano 2011-07-07 na Wayback Machine-u
T2 bakteriofag
**Enterobakterijski fag T2** je virulentni bakteriofag roda *T4 sličnih virusa*, u familiji Myoviridae. On inficira *Escherichia coli* i najbolje je poznat među T-parnim fagovima. Ovaj virus se sastoji od linearne dvolančane DNK, terminalno nezaštićene i cirkularno permutovane. Fag je prekriven zaštitnim proteinskim slojem, koji normalno sadrži sumpor. Jedni molekul faga koji sadrži fosfor je njegova DNK.

Ovaj fag može brzo da pretvori *E. coli* ćeliju u fabriku za T2 proizvodnju koja ispušta fagove nakon pucanja ćelije. Eksperimenti koje su izveli Alfred Herši i Marta Čejs su pokazali da se DNK virusa ubrizgava u bakterijske ćelije, dok najveći deo viralnih proteina ostaje izvan ćelija. Ti DNK molekuli uzrokuju umnožavanje viralne DNK i proteina.

Literatura
----------

* Biology, Seventh Edition - Neil Campbell and Jane Reece
* Dimmock, N.J; Easton, Andrew J; Leppard, Keith (2007) *Introduction to Modern Virology* sixth edition, Blackwell Publishing, ISBN 1-4051-3645-6.
* Knipe, David M; Howley, Peter M; Griffin, Diane E; Lamb, Robert A; Martin, Malcolm A; Roizman, Bernard; Straus Stephen E. (2007) *Fields Virology*, Lippincott Williams & Wilkins. ISBN 0-7817-6060-7.
* Shors, Teri (2008). *Understanding Viruses*. Jones and Bartlett Publishers. ISBN 0-7637-2932-9.

}{refend}}
„Lao" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Lao (razvrstavanje).
**Laošani**, ili narod **Lao**, su tajska etnička grupa koja čini većinsko stanovništvo u današnjem Laosu i oblasti Isan u Tajlandu.

Ima ih oko 3,6 miliona u Laosu te 100.000 u Tajlandu, dok u SAD postoji imigrantska zajednica od oko 973.000 pripadnika.

Govore lao i isan jezikom.

Po vjeri su uglavnom theravada budisti.

Teško su stradali za vrijeme Vijetnamskog rata.

U Tajlandu su bili predmetom taifikacije, odnosno pokušaja da ih se nasilno asimilira u tajlandsku naciju.

Literatura
----------

* Lao settlement patterns in the U.S. Arhivirano 2005-03-26 na Wayback Machine-u
* Reports on languages spoken in Laos and Thailand, from Ethnologue.com
* Thongchai Winichakul. *Siam Mapped*. University of Hawaii Press, 1984. ISBN 0-8248-1974-8
* Wyatt, David. *Thailand: A Short History* (2nd edition). Yale University Press, 2003. ISBN 0-300-08475-7

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85074658
* BNF: cb13553883x (podaci)

 |
**Josip Adamić - Edo** (Vezišće kraj Čazme, 14. travnja 1907. — Zagreb, 15. listopada 1931.) bio je politički radnik i tajnik Mjesnog komiteta SKOJ-a za Zagreb.

Životopis
---------

Rođen je 14. travnja 1907. u selu Vezišću kraj Čazme. Dok je bio stolarski šegrt, postao je član Saveza komunističke omladine Jugoslavije (SKOJ) 1926. godine. Tada je bio aktivan u radu podružnice Saveza drvodjeljaca (Nezavisni sindikati) u Zagrebu. Služeći vojni rok u Boki Kotorskoj 1928. godine, širio je antimilitarističku propagandu u Ratnoj mornarici i pri tom radio na stvaranju organizacije SKOJ-a. 

Poslije služenja vojnog roka vratio se Zagreb i radio u sindikatima. Godine 1930. primljen je u članstvo Komunističke partije Jugoslavije, a 1931. bio je izabran za tajnika Mjesnog komiteta SKOJ-a za Zagreb. Surađivao je s Josipom Debeljakom, nakon što je ovaj bio izabran na funkciju tajnika Centralnog komiteta SKOJ-a. 

Adamića su ubili, 15. listopada 1931. godine, u zagrebačkom naselju Svetice policijski agenti, koji su pokušali uhititi Josipa Debeljaka.

Poslije rata je sahranjen u Grobnicu narodnih heroja na zagrebačkom groblju Mirogoju.

Literatura
----------

* Dr. Bosiljka Janjatović: *Enciklopedija Jugoslavije* JLZ, Zagreb, 1980. svezak 1. (A—Biz) str. 9.
**Eurofederalizam** je izraz kojim se opisuju pojedinci, organizacije i ideologije koje se zalažu za političku reorganizaciju Evrope, odnosno njenu integraciju u obliku jedinstvene države federalnog tipa. Eurofederalizam predstavlja dio šire ideologije paneuropejstva, ali se ističe po tome što smatra kako bi postojeće suverene nacionalne države u budućnosti trebale očuvati kao konstitutivni dijelovi evropske federacije umjesto da se inzistira na stvaranju jedinstvene evropske nacije. Većina današnjih eurofederalista smatra kako svoje ciljeve najefikasnije može provesti preko Evropske unije, odnosno jačanjem njenih institucija koje bi trebale preuzeti što je moguće veći dio nadležnosti dosadašnjih država-članica, odnosno nastavkom širenja Unije na evropske države koje još uvijek nisu njene članice. Iako se izrazi kao "federacija" ili "savez" nastoje izbjeći u službenim dokumentima EU i iako većina proevropskih stranaka i političara inzistira kako postojeća EU nije niti nastoji postati federacija, neki od vodećih evropskih političara su deklarirani eurofederalisti. Među njima se najviše ističe Herman van Rompuy, prvi predsjednik EU.

V. također
----------

* Euroskepticizam

Eksterni linkovi
----------------

* Union of European Federalists Arhivirano 2010-04-12 na Wayback Machine-u
* Europe United Arhivirano 2011-05-23 na Wayback Machine-u
* European Integration: Westphalian Cooperation or Federalization? Arhivirano 2008-05-31 na Wayback Machine-u
* Political speeches by Victor Hugo: Victor Hugo, My Revenge is Fraternity!, where he used the term United States of Europe.
* Habermas, Jürgen. Towards a United States of Europe, signandsight.com
* Storm over federal Europe call, *BBC News Online*, 13 May 2000
* Analysis: What would a federal Europe look like? Arhivirano 2007-08-13 na Wayback Machine-u
**Poluotok i gradski kotar Lapad**
**Lapad** je poluotok ali i gradski kotar grada Dubrovnika.

Općenito
--------

Lapad je najrazvijeniji dio grada u kojem se nalazi većina dubrovačkih hotela i plaža u Uvali Lapad, te stambenih i poslovnih objekata.

Geografija
----------

Lapad se nalazi na istoimenom poluotoku, ispod brda Petka. Smješten je 1 km zapadno od starog Grada, između dubrovačkog predjela Boninovo na istoku, prevlake Batala na sjevero-istoku, gruškog zaljeva na sjeveru te Babinog Kuka i rta Solitudo na zapadu.

Povijest
--------

### Nastanak i razvoj

Lapad je u početku bio dio grada gdje su na lapadskom dijelu obale Gruškog zaljeva, izgrađeni prvi ljetnikovci dubrovačke vlastele za vrijeme Dubrovačke Republike. Razvojem turizma u Dubrovniku započeo je i nagli razvoj Lapada, pa je shodno tome većina današnjih dubrovačkih hotela izgrađena baš u Lapadu.

### Domovinski rat

Tijekom rata u Hrvatskoj mnogi su objekti u Lapadu doživjeli teška oštećenja a neki su u potpunosti uništeni. Hoteli Libertas, Plakir, Vis II, Pallace ali i mnogi drugi su bili u potpunosti uništeni i devastirani a obnova nekih od njih još uvijek je u tijeku.

Svi lapadski hoteli su bili prenamijenjeni u centre za izbjeglice sa šireg dubrovačkog područja.

Stanovništvo
------------

Gradski kotar Lapad broji oko 12 000 stanovnika velikom većinom Hrvata.

Nazivi naselja
--------------

Lapad je podijeljen u nekoliko naselja:

* Batala
* Solitudo
* Lapadska obala
* Babin Kuk
* Uvala Lapad
* Montovjerna
* Square
* Rašica
* Gorica Sv. Vlaha
* Medarevo
* Hladnica
* Bulevar
* Dvori Lapad

Gospodarstvo
------------

**hotelsko turistički centar Babin Kuk**
Lapad je turistički i ekonomski najrazvijeniji dio grada Dubrovnika. U njemu je smještena većina dubrovačkih hotela, hotelsko turističkih centara, brojne turističke i rent-a-car agencije, plaže i ostali turistički sadržaji, društveno-opskrbni centar DOC, tržnica i najuređenija dubrovačka šetnica u Uvali Lapad.

U Lapadu se nalaze sjedište Atlanske plovidbe Dubrovnik, uspješnog pomorskog brodara koji danas osim u pomorstvu ima važnu ulogu u turizmu i avio prijevozu.

Osim Atlanske plovidbe, tu su i uredi Grand Circle Cruise lines, američke putničke tvrtke, koja u Lapadu ima svoj ured, i odakle se upravlja dijelom tvrtke.

Stanovništvo Lapada u velikom dijelu iznajmljuje privatne apartmane koji su izgrađeni u obiteljskim kućama, turistima i ostalim gostima grada.

U Lapadu se nalazi i dubrovačka opća bolnica Sv. Vlaho te nogometni stadion i sportska dvorana.

Promet
------

Lapad je s ostalim dijelovima grada povezan redovitim linijama 4 (Pile-hotel Palace), 5 (Viktorija-hotel Neptun), 6 (Pile-Dubrava Babin Kuk),7 (Kantafig-Dubrava Babin Kuk), 9 (Pile-Medarevo) javnog prometnog poduzeća Libertas.

Kao tradicionalni obrt i zanimljivost treba navesti vezu Hotel Lapad-Placa Gruž koju već dugo vremena brodicama vrše vrijedni obrtnici, nekada s brodicama na vesla, a danas na motor.

Vanjske veze
------------

Plaže u Uvali Lapad Arhivirano 2015-04-15 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Gradski kotari Dubrovnika |
| --- |
| 
* Ploče-Iza Grada
* Stari Grad
* Pile-Kono
* Lapad
* Montovjerna
* Gruž
* Komolac
* Mokošica

 |
**Ivan V. Lalić** (1931—1996) srpski pesnik, esejista i prevodilac, jedan od najistaknutijih pesnika neosimbolističke struje u savremenoj srpskoj poeziji. Rođen je u Beogradu 1931. godine, gde je radio neko vreme kao novinar i urednik Radio Zagreba; bio je urednik u „Prosveti" i „Nolitu". 

Svojom poezijom preko artizma, uravnoteženih slika i duhovne sabranosti obnovio je liniju simbolističkog pesništva. Tragajući za klasičnom merom pesme i nalazeći pesničko nadahnuće u literaturi, Lalić se u svojoj poeziji okretao Vizantiji i antičkom svetu. Takođe je bio izvrstan prevodilac, esejista i kritičar. Ivan V. Lalić je ušao u književnu kritiku kao hroničar časopisa, najpre „Letopisa Matice srpske", a potom beogradske „Književnosti". Njegovu kritiku odlikuje objektivnost, kao i iskustvo koje u nju unosi.

Priredio je nekoliko antologija i zbornika. Bavio se prevodilaštvom, naročito prepevima; tako je između ostalog priredio „Antologiju novije francuske lirike" (od Bodlera do naših dana) i izbore pesama Helderlina (Nolitova nagrada) i Pjer Žan Žuva. Autor je radio-drame „Majstor Hanuš" (nagrada Jugoslovenske radiodifuzije).

Dela
----

* *Bivši dečak* (1955)
* *Melisa* (poema) (1959)
* *Argonauti i druge pesme* (1961)
* *Vreme, vatre, vrtovi* (Zmajeva nagrada) (1961)
* *Smetnje na vezama* (1975)
* *Strasna mera* (1984)
* *Vizantija* (1987)
* *Izabrane i nove pesme* (1969)
* *Vetrovito proleće* (1956)
* *Čini* (1963)
* *Krug* (1968)
* *Velika vrata mora* (1958)
* *Pesme* (1987)
* *Pismo* (1992)
* *Četiri kanona* (1996)

Pisao je eseje i kritike:

* *Kritika i delo* (1971)
* *O poeziji i dvanaest pesnika*

Vanjske veze
------------

* Izbor iz poezije - Kaledioskop Arhivirano 2008-06-02 na Wayback Machine-u
* Izbor iz poezije-Amfiteatar Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
* Bibliografija dela
* Ivan V. Lalić: *„Pismo"* na Antologiji srpske književnosti (.docx format)
Elektroplatirano zlato (pozlata) na modelu Stirlingovog motora.
Elektroplatiranje zlatom električnih spojki ili konektora.
**Elektroplatiranje zlatom** (pozlata) se donedavna elektroplatiralo skoro isključivo radi dekoracije i (ili) povećanja vrijednosti proizvoda. U novije vrijeme to se sve više čini za tehničke svrhe, na primjer za zaštitu finih, mjernih i medicinskih instrumenata, proteza, preciznih utega i alata, za dobivanje slojeva nepromjenjive moći refleksije (osobito za infracrveno zračenje) i velike postojanosti (posebno za električne kontakte koji isključuju prijelazne otpore, u tehnici poluvodiča, gradnji ispravljača, elektroničkih računala, valovoda, vakuumskih cijevi, u nuklearnoj tehnici i kod svemirskih letjelica). Često se umjesto zlata, posebno kad se traži veća tvrdoća galvanskih spojeva i (ili) jeftiniji proizvod, elektroplatira njegovim slitinama s antimonom, kositrom, niklom, bakrom, srebrom i kobaltom. 

Za elektroplatiranje zlatom i njegovim slitinama također se upotrebljavaju cijanidne kupke, s elektrolitima od cijanoaurata alkalija, s manjim ili većim sadržajem cijanida alkalija i drugih metala te različitih dodataka, već prema tome kakva se svojstva izratka žele postići. Kako je disocijacija složenih cijanida zlata u vodenim otopinama vrlo slaba, a u ovim kupkama potiskuju je još i cijanidi alkalija, zlato se ponaša kao da je manje plemenito od srebra, pa ako je koncentracija cijanida alkalija u kupki dovoljno velika, elektroplatiranje zlatom nije ometano spontanim izlučivanjem.

Pozlata
-------

*Glavni članak: Pozlata*
**Pozlata** je potpuno ili djelomično prevlačenje zlatnim listićima ili zlatnim prahom površine kamena, kovine, drva, stakla, kože, tekstila i papira radi ukrašivanja. U antičkoj Grčkoj i Rimu pozlaćivali su se kameni i drveni kipovi te ornamentirani arhitektonski dijelovi. U Bizantu se pozlata upotrebljavala u slikarstvu (zidnom, mozaičnom i minijaturnom) i u arhitektonskoj dekoraciji. Posebno ikonografsko značenje ima pozlata, odnosno zlatna boja, u srednjovjekovnom crkvenom slikarstvu kao simbol svjetlosti i svetosti (aureola i nimb). Oko 1500. u zapadnoj umjetnosti, osobito slikarstvu na ploči, nestaje zlatne pozadine, koja se u istočnoj Europi održala i dalje u oslikavanju ikona. U doba baroka pozlata se obilno koristila u crkvenoj skulpturi (oltari, propovjedaonice, ukrasi na orguljama i slično).

Izvori
------

1. ↑   "Tehnička enciklopedija" (**Galvanotehnika**), glavni urednik Hrvoje Požar, Grafički zavod Hrvatske, 1987.
2. ↑   **pozlata**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.
**Ivan Stamać** (Dubrovnik, 1936. — Zagreb, 20. lipnja 2009.) je bio hrvatski diplomirani inženjer elektrotehnike, skladatelj, akustičar, član Nadzornog odbora Hrvatskoga društva skladatelja, glazbeni publicist.

Životopis
---------

Rodio se je u Dubrovniku 1936. godine. Glazbu je učio u Zadru, a zatim radio kao glazbenik u plesnim i jazz-sastavima. Od 1970. do umirovljenja bio je zaposlen na Radioteleviziji Zagreb kao stručnjak za glazbenu i prostornu akustiku.

Dobitnik je nekoliko nagrada na međunarodnim sajmovima izuma, a projektirao je pedesetak studija, kazališta i koncertnih dvorana. Najvažniji je njegov doseg sustav integrirane akustike za gradnju tonskih studija. Kao skladatelj dobitnik je brojnih nagrada na festivalima zabavne glazbe. Širokoj javnosti najpoznatiji je kao sutvorac urbane glazbene instalacije Morske orgulje, koja postoji na zadarskoj rivi od 2005. a koju je izradio s arhitektom Nikolom Bašićem.

Uz svoj stručni rad, Ivan Stamać bio je i glazbenik širokih interesa i velika znanja. Autor je zapažena ciklusa na Radiju Zagreb pod naslovom *Mali leksikon dobroga zvuka*, a niz je godina obnašao dužnost urednika edicije Zabavne melodije pri Hrvatskom društvu skladatelja. Godine 1986. bio je direktor ZagrebFesta. Bavio se i glazbenom publicistikom, a njegovi su tekstovi objavljivani u stručnim medijima u zemlji i inozemstvu. Od 1997. dopredsjednik je Audio Engineering Society za južno-europsku regiju.

Izvori
------

* Sjećanje. Ivan Stamać (1936–2009), Vijenac br. 400 - 2. srpnja 2009.

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s internetskih stranica Matice hrvatske. Vidi dopusnicu Matice hrvatske.
*Za ostala značenja, v. Fitna (razvrstavanje).*

|  |
| --- |
| Serija članaka na temu: |
| Islam |
|  |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Vjerovanja |  |
| 
Jedinstvo Boga **•** 
Poslanici **•** 
Svete knjige **•** 
Anđeli **•** 
Predestinacija **•** 
Sudnji dan |

|  |  |
| --- | --- |
| Praksa |  |
| 
Ispovijedanje vjere **•** 
Molitva **•** 
Post **•** 
Hodočašće **•** 
Dobročinstvo |

|  |  |
| --- | --- |
| Ličnosti i historija |  |
| 
Muhamed (porodica • drugovi) **•** 
Ali **•** 
Abu Bakr **•** 
Umar **•** 
Rašidun **•** 
Kalifat **•** 
Islamizacija **•** 
Imamat |

|  |  |
| --- | --- |
| Tekstovi i zakoni |  |
| 
Kuran **•** 
Hadis **•** 
Suna **•** 
Pravo **•** 
Teologija **•** 
Biografije Muhameda |

|  |  |
| --- | --- |
| Grane islama |  |
| 
Sunizam **•** 
Šijitizam **•** 
Ibadizam |

|  |  |
| --- | --- |
| Kultura i društvo |  |
| 
Škole **•** 
Teologija **•** 
Filozofija **•** 
Nauka **•** 
Umjetnost **•** 
Arhitektura **•** 
Gradovi **•** 
Džamija **•** 
Kalendar **•** 
Blagdani **•** 
Žene **•** 
Djeca **•** 
Vođe **•** 
Politika **•** 
Islamizam **•** 
Liberalizam **•** 
Sufizam,Tarikat,Tesavuf |

|  |  |
| --- | --- |
| Srodne teme |  |
| 
Islamistika **•** 
Islamski rječnik **•** 
Kritika islama **•** 
Islamofobija |

 |
| v  • r  • u |

**Fitna** (također *fitnah* ili *fitnat*) (فتنة) je arapska riječ koja, ovisno o kontekstu, može označavati razdor, nemire, obmane ili kaos. Etimologija riječi sugerira kako se originalno upotrebljavala kako bi opisivala metalurške postupke kojima se otpaci i nečistoće odvajaju od čistog i kvalitetnog metala. Kasnije je, u islamskoj literaturi dobila novo značenje, pogotovo u tekstovima apokaliptičke tematike, kako bi opisala teška vremena koja  vjernike stavlja na kušnju, odnosno pod strahoviti pritisak da se odreknu vlastite vjere radi svjetovnog dobitka ili spašavanja života, često ni ne znajući čine li dobro ili zlo.

U svom užem smislu se fitna odnosi na historijske događaje vezane uz neslogu i sukobe među muslimanima. To se odnosi na tzv. prvi muslimanski građanski rat koji se u Rašidunskom Kalifatu vodio od 656. do 661. nakon ubistva kalifa Osman ibn Affana, potom na drugi građanski rat koji se od 683. do 685. vodio za vlast nad Omejadskim kalifatom, i, rjeđe, na događaje koji su u Španiji doveli do raspada Kordovskog Kalifata na taife.

Veze
----

* Iskušenje
* Dajjal

Literatura
----------

1. ↑  David Cook. *Studies in Muslim Apocalyptic*. Darwin Press, March 1, 2003 (ISBN 0-87850-142-8)

Eksterni linkovi
----------------

* Islam Q&A
**Igor Karaman** (Split, 1927. - Zagreb, 1995.), hrvatski povjesničar, akademik.

Životopis
---------

Rođen je u Splitu, gdje je pohađao osnovnu školu i gimnaziju, obitelj mu se 1941. seli u Zagreb gdje dovršava gimnaziju. Zaposlenik je Hrvatskog povijesnog muzeja od 1946. do 1949. potom od 1949. do 1959. radi u Hrvatskom državnom arhivu. Diplomirao je povijest 1952. na Filozofskom fakultetu u Zagrebu, te 1960. doktorirao s disertacijom naslova "Valpovačko vlastelinstvo: ekonomsko-historijska analiza".

Monografija "Tisućljetni Zagreb" koju je napisao s prof. Ivanom Kampušem najbolji je rad te vrste o Zagrebu, doživjela je 6 izdanja i prevedena je na više stranih jezika.

Jedan je od utemeljitelja Instituta za hrvatsku povijest Zagrebačkog sveučilišta, bio je njegov predstojnik od 1974. do 1978. g. Kao član suradnik HAZU, od 1978. do 1982. postaje voditelj Akademijina Zavoda za povijesne znanosti u Zagrebu. Kad je "Enciklopedija hrvatske povijesti i kulture" kojoj je bio urednik zabranjena zbog članka o Jasenovcu, odriče se članstva u HAZU.

Nepotpun popis djela
--------------------

* "Hrvatska na pragu modernizacije : (1750 - 1918.)" Naklada Ljevak, Zagreb 2000. ISBN 953-178-155-9
* "Vukovar : vjekovni hrvatski grad na Dunavu" Nakladna kuća Dr. Feletar, Koprivnica 1994. ISBN 953-6235-00-5
* "Enciklopedija hrvatske povijesti i kulture" Školska knjiga, Zagreb 1980.
* "Tisućljetni Zagreb: od davnih naselja do suvremenog velegrada" (suautor Ivan Kampuš) Školska knjiga, Zagreb 1-1975. 2-1979. 3-1987. 4-1988. 5-1989. 6-1994.
* "Spomenica Josipa Matasovića: (1892 - 1962)" Povijesno društvo Hrvatske, Zagreb 1972.

Izvori
------

1. ↑
Jacques Cartier
**Žak Kartije** (Jacques Cartier; Saint-Malo, 31. decembar, 1491. – 1. septembar 1557) bio je francuski moreplovac i istraživač koji je poznat po tome što je tražeći morski prolaz prema zapadu, 1535. oplovio rijeku Saint Lawrence do brzaka Lachine (ispod današnjeg Montreala) i istražio Zaljev Saint Lawrence. Na osnovu njegovih istraživanja Kanade, zapravo Québeca, Kanada je postala Francuska kolonija. 

Kralj Francuske Franjo I. ga je izabrao da nađe "*certaines îles et pays où l'on dit qu'il se doit trouver grande quantité d'or et autres riches choses*" ("neke otoke i zemlje gdje navodno postoji mnogo zlata i drugih bogatstva"). 1534. godine počinje putovanje kako bi našao zapadni put do Azije. Istraživao je djelove današnjeg Newfoundlanda (počevši 10. svibnja te godine) i Kanadsko primorje. Kad je saznao o rijeci prema zapadu (rijeka Svetog Lovre), mislio je da bi to mogao biti Sjeverozapadni prolaz. Iskrcao se je prvi put na današnjem Gaspéu (Québec), gdje je postavio križ i objavio da to područje pripada Francuskoj. Onda je nastavio (brodom) do grada Québeca, tada poznat kao Stadacona. Tokom putovanja oteo je dva sina poglavara Donnacona, Domagaya i Taignoagnya, i vratio ih je sa sobom u Europu.

Cartier je počeo drugo putovanje 19. svibnja slijedeće godine s 3 broda, 110 ljudi i otetim dječacima (koji bi bili vraćeni poglavaru). Putovao je uzvodno do huronskog sela Stadacona i iroquoiskog sela Hochelaga (Montréal) i stigao je 2. listopada 1535. Čuo je o zemlji Saguenay koja je trebala biti puna zlata i drugih bogatstva.

23. svibnja 1541. otišao je iz St-Maloa na svoje treće putovanje. Ovaj put je tražio Saguenay, ali nije uspio prijeći Hochelagu. Nakon zime koju je proveo u Kanadi, vratio se u Francusku 1542. Mnogi mornari su umrli od skorbuta kad se brod zaglavio u ledu bez posebne hrane. Cartier je morao pitati Indijance za njihove običajne lijekove, koje su mu dali. Cartier je proveo ostatak života u Saint-Malou, u kući u blizini grada.

***Jacques Cartier*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 54179877
* LCCN: n50080987
* ISNI: 0000 0001 2133 4905
* GND: 118668633
* SUDOC: 029552257
* BNF: cb12115432r (podaci)
* BIBSYS: 90165117
* NKC: uk2014840106
* BNE: XX1238394
* CiNii: DA00423514
* NSK: 000284301

 |