recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinate: 48° 07′ 20" SGŠ, 17° 07′ 00" IGD

Mapa Petržalke
**Petržalka** (slov. *Petržalka*, nem. *Engerau*, mađ. *Pozsonyligetfalu*) je gradska četvrt Bratislave, u okrugu Bratislava V, u Bratislavskom kraju, Republika Slovačka.

Geografija
----------

Nalazi se u sjevernom dijelu okruga Bratislave V, na desnoj obali Dunava, površine 28,7 km². Od centra Bratislave udaljeno je oko 2 km. S lijevom obalom Dunava povezano je sa pet mostova. Na sjeveru i istoku okruženo je Dunavom, južno je gradska četvrt Jarovce, a na zapadu je granica sa Austrijom. Veći dio gradske četvrti je izgrađen od stambenih zgrada, po kome je Petržalka poznata.

Stanovništvo
------------

Petržalka je jedna od najgušće naseljenih naselja ne samo u Slovačkoj nego i u centralnoj Evropi. Prema podacima o broju stanovnika iz 2011. godine gradsko naselje je imalo 105.763 stanovnika.

| Etnički sastav (2011) |
| --- |
|  |  |  |  |  |
| Slovaci |    | 92.26 |
| Mađari |    | 3.32 |
| Česi |    | 1.13 |
| ostali, nepoznato |    | 3.29 |
|  |

Turizam i sport
---------------

Jedna od glavnih turističkih atrakcija je pogled sa platforme Novog mosta, na visini od 95 metara, koji je simbol moderne Bratislave. U Petržalki postoje razne mogućnosti za sport, posebno za biciklizam, tenis, odbojku. U Petržalki se nalazi poznati fudbalski klub FK Petržalka 1898.

Galerija
--------

* Novi most i BlokoviNovi most i Blokovi
* BlokoviBlokovi
* BlokoviBlokovi
* Ulica Panonska cestaUlica *Panonska cesta*
* Željeznička stanicaŽeljeznička stanica
* Novi most i Aupark ToranjNovi most i Aupark Toranj

Spoljašnje veze
---------------

***Petržalka*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanični sajt Petržalke (`sk`)

| * p
* r
* u
Okruzi i gradska naselja Bratislave |
| --- |
| Okrug Bratislava I | Stare Mesto |
| Okrug Bratislava II | Vrakunja  • Podunajske Biskupice  • Ružinov |
| Okrug Bratislava III | Vajnori  • Nove Mesto  • Rača |
| Okrug Bratislava IV | Djevin  • Djevinska Nova Ves  • Dubravka  • Zahorska Bistrica  • Karlova Ves  • Lamač |
| Okrug Bratislava V | Jarovce  • Petržalka  • Rusovce  • Čunovo |
**Kępno** (njemački: *Kempen in Posen*) je grad od 14,012 stanovnika u sredini Poljske u Velikopoljskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kępno leži na riječici Niesób udaljeno 63 km južno od Kalisza i 75 km sjeveroistočnood Wrocława.

Historija
---------

Kępno je prvi put dokumentiran 1282. kao mjesto gdje su se sastali tadašnji velikopoljski vojvoda Przemysł II i gdański vojvoda Mściwojem II.
Oni su tad dogovorili savez koji je pomogao Przemysłu da 1294. postane poljski kralj.

Mjesto je izraslo uz utvrdu, a gradska prava dobilo je oko 1283.
Za vladavine Vladislava I. Lokieteka i Kazimierza III bio je jedna od kraljevskih rezidencija, ali je krajem 14. vijeka počeo stagnirati. Uzrok je 
bio susjedni Baranów, udaljen svega 2 km južnije koji je postao značajniji pa je dobio i gradska prava, dok ih je Kępno izgubio.

Novi grad Kępno osnovan je 1660. a već iduće 1661. dobio je gradska prava po uzoru na magdeburška.
Za Druge podjele Poljske 1793. Kępno je pripao Kraljevini Pruskoj koja ga je germanizirala.
Nakon dolaska željeznice iz Krakova 1874. počeo se industrajilizirati.

Dobar dio poljskih stanovnika sudjelovao je u Velikopoljskom ustanku (1918.-1919.)

Današnji Kępno je industrijski grad, sa tvornicama; prehrambene, drvne, 
kemijske, tekstilne i metalne industrije i jednom tvornicom građevinskih materijala.

Pobratimski gradovi
-------------------

Kępno ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

* Mađarska Encs, Mađarska
* Češka Trutnov, Češka
* Italija Giano dell’Umbria, Italija

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Poland: Wielkopolskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 6.03. 2021.
2. ↑  „*Położenie Kępna*" (poljski). City population. Pristupljeno 6.03. 2021.
3. 1 2  „*Historia*" (poljski). Kępno. Pristupljeno 6.03.2021.
4. 1 2 3  „*Kępno*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 6.03.2021.
5. ↑  „*Miasta partnerskie*" (poljski). Kępno. Pristupljeno 6.03.2021.

Vanjske veze
------------

***Kępno*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kępno* (`pl`)
Za ostale osobe s istim imenom, v. Kvint Fabije Maksim (razvrstavanje).
**Kvint Fabije Maksim** (*Quintus Fabius Maximus*, ? - 31. decembar 45. pne.) bio je rimski političar i vojskovođa iz doba kasne Republike.

Poticao je iz ugledne patricijske porodice Fabijevaca. Značajnu ulogu u rimskoj politici je počeo igrati od 63. pne. kada je zajedno sa Markom Celijem Rufom, usprkos Ciceronove obrane, uspio zbog korupcije tužiti i na progonstvo osuditi bivšeg konzula Gaja Antonija Hibridu. Za vrijeme Galski ratovi|galskih ratova je služio kao oficir (legatus) u vojsci Julija Cezara, a Cezaru se priključio i za građanskog rata. U završnoj kampanji, pred bitku kod Munde 45. pne. komandirao je prethodnicom Cezarove vojske.

Nakon pobjede kod Munde mu je Cezar u znak zahvalnosti ishodio trijumf te proglasio *suffectom*, odnosno privremenim konzulom nakon što je sam, radi preuzimanja diktatorskog mjesta, podnio ostavku. Maksim je na tom mjestu ostao gotovo do isteka mandata - umro je na posljednji dan godine. Da bi ga zamijenio, na nekoliko sati je privremeno imenovan Gaj Kaninije Rebil.
**Kvint Cecilije Metek Kretik** (*Quintus Caecilius Metellus Creticus*, cca. 135. pne. – kasne 50-e pne.) bio je rimski političar iz doba kasne Republike.

Pripadao je Metelima, jednoj od najuglednijih rimskih porodica čiji su članovi, čak i u navodima suvremenika, bili "pretplaćeni" na mjesta konzula. Djed mu je bio konzul Kvint Cecilije Metel Makedonac, a otac konzul Gaj Cecilije Metel Kaprarije.

I sam Metel, koji je pripadao stranci optimata, mogao je računati na uspješnu političku karijeru. Godine 74. pne. je izabran za pretora, a godine 73. pne. za pontifexa (svećenika) na kom je mjestu ostao do smrti. Metelova sestra Cecilija Metela se, pak, udala za Gaja Vera, zloglasnog guvernera Sicilije, pa je zato Metel bio Verov saveznik. Zbog toga je bio žestoko napadnut od Cicerona u znamenitom sudskom procesu 70. pne. tokom koga je Ver bio prisiljen na izgnanstvo u Masiliju.

Taj proces, međutim, nije previše naškodio Metelu, koji je godine 69. pne. izabran za konzula. Mandat mu je bio za vrijeme treći mitridatski rat|trećeg mitridatskog rata, tokom koga je otok Kreta postala jednim od glavnih izvora ljudstva za Mitridata, odnosno jedno od glavnih uporišta pirata koji su tada predstavljali veliki problem za pomorski promet i trgovinu na Mediteranu. Nakon što je njegov kolega Kvint Hortenzije odbio preuzeo komandu nad pohodom na Kretu, ona je pripala Metelu. Nakon što se iskrcao, Metel je uspio zauzeti nekoliko gradova. Krećani su zbog toga godine 67. pne. poslali izaslanstvo Pompeju moleći ga da preuzme komandu kako bi mu se mogli predati i tako isposlovati blaže uvjete. Pompej je prihvatio ponudu i u njihovo ime potpisao mirovni sporazum, te naložio Metelu da napusti otok. Metel je, pak, odbio taj nalog i na otoku ostao dok i sam nije isposlovao novi sporazum. Kada se vratio, tek je 62. pne. uspio isposlovati trijumf, nakon koga je stekao nadimak "Krećanin" (Creticus). On i Pompej su do kraja života ostali ljuti politički suparnici.

Brat Lucije je također izabrana za konzula godine 68. pne.

V. također
----------

* Caecilia (gens)

Literatura
----------

* Grant, Michael. **Cicero: Selected Works.** London: Penguin Books. 1960. 45-47.
* Hornblower, Simon and Anthony Spawforth. **The Oxford Classical Dictionary, 3rd Edition.** New York: Oxford University Press. 1996. 269.
* Humphries, Rolfe. **The Satires of Juvenal**. Bloomington: Indiana University Press. 1958. 102.
* Salazar, Christine F. **Brill's New Pauly: Encyclopedia of the Ancient World Vol. 2.** Boston: Brill Leiden. 2003. 874-879.
* Watson, John Selby. **Eutropius: Abridgement of Roman History.** London: Henry G. Bohn. 1853. 6.11.
* Winstedt, E.O. **Cicero: Letters to Atticus.** Cambridge: Harvard University Press. 1912. 83.
* **The Conquest of Crete** from Constantine VII Porphyrogenitus: The Embassies.
* Yonge, C.D. **Post Reditum in Senatu**. London: Henry G. Bohn. 1856.

Izvori
------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Marko Licinije Kras Div i Gnej Pompej Veliki**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno sa Kvintom Hortenzijem* 69. pne. | Slijedi: **Lucius Caecilius Metellus i Quintus Marcius Rex**  |
Oznaka Oružanih snaga RHOznaka Oružanih snaga RH
Pripadnici hrvatske kopnene vojske
**Oružane snage Republike Hrvatske** (**OSRH**) (konvencionalno **Hrvatska vojska**, akr. **HV**), vojska Hrvatske. Oružane snage štite suverenitet i neovisnost Republike Hrvat­ske te brane njezinu teritorijalnu cjelovitost, što im je glavna zadaća. Pored toga, OSRH mogu sudjelovati u međunarodnim mirovnim, humanitarnim i drugim operacijama i misijama, obavljati odre­đene zadatke u stanju neposredne ugroženosti te pružati pomoć institucijama civilne vlasti i stanovništvu u slučaju prirodnih, tehničko-tehnoloških i ekoloških nesreća.

Oružane snage RH razvile su se iz Zbora narodne garde 3. studenog 1991.g.

Oružane snage organizirane su u Glavni stožer, zapovjedništva, postrojbe i ustanove Oružanih snaga. Oružane snage sastoje se od grana, rodova, služba i struka. Grane OSRH su:

**Hrvatska kopnena vojska** (**HKoV**)
**Hrvatska ratna mornarica** (**HRM**)
**Hrvatsko ratno zrakoplovstvo i protuzračna obrana** (**HRZ i PZO**).
Oružane snage imaju mirnodopski i ratni sastav. Mirnodopski sastav Oružanih snaga čine djelatne vojne osobe, državni službenici i namještenici raspoređeni u Oružane snage, kadeti, ročnici te pričuvnici kada se nalaze na vojnoj vježbi u Oružanim snagama. Ratni sastav Oružanih snaga, pored prethodno navedenih osoba, čine i ostali pričuvnici.

Vrhovni zapovjednik OSRH je predsjednik Republike Hrvatske.

Vidi još
--------

* činovi u Oružanim snagama Republike Hrvatske

Eksterni linkovi
----------------

***Military of Croatia*** na Wikimedijinoj ostavi

* Croatian Armed Forces Official website
* Croatian Forces International Volunteers Association official website Arhivirano 2008-05-17 na Wayback Machine-u
| Kraljevi Jude |
| --- |
| * + **Saul**
* + **David**
	+ **Solomon**
	+ Roboam
	+ Abijam
	+ Asa
	+ Jozafat/Jošafat
	+ Jehoram/Joram
	+ Ahazija
	+ Athalija
	+ Joaš
	+ Amazija
	+ Uzija
	+ Jotam
	+ Ahaz
	+ Ezekija
	+ Manaseh/Manasija
	+ Amon
	+ Josija/Jošija
	+ Joahaz
	+ Jehoiakim
	+ Jehoiahin
	+ Zedekija

---

Ova kutijica: pogledaj • razgovor • uredi |

**Manaseh** ili **Manasija od Jude** bio je kralj Jude te sin jedinac i nasljednik kralja Ezekije. Kada je stupio na prijestolje, imao je dvanaest godina (2 Kraljevi 21:1). William F. Albright mu je vladavinu smjestio u period 687. pne.-642. pne. dok E. R. Thiele navodi datume 687. pne.-643. pne..

Iako je imao dugu vladavinu, relativno malo se zna o kralju Manasehu. Biblijski izvori govore kako je ukinuo mnoge od vjerskih reformi svog oca Ezekije, te je ponovno dozvolio pogansku idolatriju uključujući čak štovanje stranih bogova u jeruzalemskom Hramu. Knjiga o Kraljevima također sugerira da je dao pogubiti mnoge od sljedbenika očevih reformi, a rabinska književnost sugerira da je jedna od žrtava bio i prorok Izaija koga je dao prepiliti napola. 

Nešto kasniji izvori iz Knjige Ljetopisa navode kako je Manaseh bio zarobljen od Asiraca odveden tamošnjem kralju Esarhaddonu. Zajedno s drugim zarobljenicima je morao ići kralju s kukama ili prstenjem zabijenim u usne, a koje su uzicom vukli njegovi čuvari. Manasehove patnje su ga na kraju natjerale da se obrati Bogu i pokaje za svoje grijehe. Bog mu je uslišio molbu te se vratio u Jeruzalem, ovaj put kao bogobojazni vladar.

Kada je umro, nakon vladavine od četrdesetpet godina - najduže u historiji Kraljevstva Jude - sahranjen je u vrtu Uzze, u "vrtu svoje kuće" (*2 Kraljevi* 21:17, 18; 2 Ljetopisi 33:20), a ne u Gradu Davidovom, među svojim precima.

|
|  |
| Manaseh od Jude **Kuća Davidova**bočni ogranak od **Pleme Juda** |
| Prethodi:**Ezekija** | **Kralj Jude**Albright: 687. pne. – 642. pne.Thiele: 687. pne. – 643. pne.-Galil: 697. pne. – 642. pne. | Slijedi:**Amon** |

***Manaseh od Jude*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 41° 10′ 24" SGŠ, 20° 45′ 15" IGD

**Orovnik** (mak. *Orovnik*) je naselje u Republici Makedoniji, u zapadnom delu države. Orovnik pripada opštini Debarca.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Orovnik je smešteno u zapadnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Ohrida, naselje je udaljeno 9 km severozapadno.

Orovnik se nalazi u istorijskoj oblasti Drimkol, koja priobalno područje Ohridskog jezera oko Struge, na mestu istoka reke Crni Drim (poreklo imena). Naselje je smešteno u istočnom delu oblasti, gde se od Struškog polja na zapadu uzdiže pobrđe Gorenci ka istoku. Južno od naselja se nalazi Ohridsko jezero. Nadmorska visina naselja je približno 730 metara.

Klima u naselju, i pored znatne nadmorske visine, ima župne odlike, pa je pre umereno kontinentalna nego planinska.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Orovnik je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imao 440 stanovnika. 

Većinu stanovništva čine etnički Makedonci (99%), a ostalo su Srbi.

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Debarca

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Orovnik*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.debarca.gov.mk Zvanična stranica opštine Debarca Arhivirano 2013-10-01 na Wayback Machine-u
* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)

  

  


| p • r • uNaselja opštine Debarca |
| --- |
| **Belčišta** • 
Arbinovo •
Botun •
Brežani •
Velmej •
Volino •
Vrbjani •
Godivje •
Gorenci •
Gornje Sredorečje •
Grkopolje •
Donje Sredorečje •
Zlesti •
Izdeglavje •
Klimeštani •
Laktinje •
Lešani •
Mešeišta •
Mramorec •
Novo Selo •
Ozdoleni •
Orovnik •
Pesočani •
Slatino •
Slatinski Čiflik •
Slivovo •
Sošani •
Trebeništa •
Turje •
Crvena Voda |  |
**Kvint Lolije Urbik** (*Quintus Lollius Urbicus*, 2. vijek) bio je rimski u doba vladavine cara Antonina Pija, najpoznatiji kao guverner Britanije.

Rodio se kao sin Marka Lolija Senekiona, numidijskog zemljoposjednika, i njegove supruge Granije Honorate. Karijeru je započeo za vrijeme cara Hadrijana kao oficir u Donjoj Germaniji, potom pomoćnik guvernera Azije. U današnjem Beču je komandirao X *Gemina* legijom, a potom je odlikovan zbog zasluga u gušenju Bar Kohbinog ustanka 135-136. Iste je godine imenovan i konzulom. Oko godine 139. ga je novi car Antonin Pije imenovao guvernerom Britanije. Tamo se istakao pohodima sjeverno od Hadrijanovog zida, kojima je rimska vlast proširena, odnosno dovoljno konsolidirana da bi se izgradila nova utvrđena granica poznata kao Antoninov zid. Dio historičara vjeruje da je po povratku u Rim između 146. i 160. služio kao gradski prefekt.

Vanjske veze
------------

* Lollius Urbicus Arhivirano 2007-02-19 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**nepoznati, potom Publius Mummius Sisenna** | **rimski guverneri Britanije** | Slijedi:**Gnaeus Papirius Aelianus** |
**Kvint Cecilije Metel Celer** (*Quintus Caecilius Metellus Celer*, cca. 103. ili 100. pne. - 59. pne.) bio je rimski političar iz doba kasne Republike.

Bio je sin konzula Kvinta Cecilija Metela Nepota. Karijeru je započeo u trećem mitridatskom ratu kao legat u vojsci Pompeja te godine 65. pne. postigao pobjedu nad Oroezesom, kraljem Kavkaske Albanije. S Pompejem je nakon toga došao u sukob, te je nakratko pritvoren. Uspio je isposlovati puštanje kući, te je nastavio političku karijeru kao pretor 63. pne. a potom i propretor Cisalpinske Galije. Na tom je mjestu blokirao Katilininu pobunjeničku vojsku. Godine 60. pne. je služio kao konzul.

Bio je oženjen za zloglasnu Klodiju s kojom je imao kći po imenu Cecilija Metela. Nedugo nakon isteka mandata je godine 59. pne. iznenada umro. Rimska javnost je bila uvjerena kako ga je Klodija otrovala kako bi naslijedila njegov novac i mogla nesmetano nastaviti svoj razvratni život.

Napomene
--------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Marcus Pupius Piso Frugi Calpurnianus, Marcus Valerius Messalla Niger**  |  **Konzul** 60. pne. zajedno sa Lucijem Afranijem | Slijedi: **Julije Cezar, Marcus Calpurnius Bibulus**  |

Literatura
----------

* T.P. Wiseman. Celer and Nepos // Classical Quarterly. 1971, vol. 1. p. 180—182
* Manuel Dejante Pinto de Magalhães Arnao Metello and João Carlos Metello de Nápoles, "Metellos de Portugal, Brasil e Roma", Torres Novas, 1998
**Plan** je pisani dokument koji određuje smjerove akcija, a nastao je kao rezultat procesa planiranja. Plan je također temelj za provedbu kontrole.  

Povratna veza kontrole i planova, tj. planiranja se očituje u tome što se kontrolom može izvršiti **korekcija** plana za buduće razdoblje i na taj način kontrola utječe na plan.

Efikasnost planova
------------------

Planovi su **efikasni** ako ostvaruju svoju svrhu uz razumne troškove koji se ne mjere samo vremenom, novcem ili proizvodnjom već i stupnjem individualnog i grupnog zadovoljstva.

Vrste planova
-------------

* **Misija**
* **Ciljevi**
* **Strategije**
* **Politike**
* **Procedure**
* **Pravila**
* **Programi**
* **Proračuni**

Elementi plana
--------------

**Plan** mora sadržavati :

1. cilj
2. akcije
3. sredstva (resursi)
4. implementacija

Koraci u razvoju plana
----------------------

1. *biti svjestan prilika*
2. *postavljanje ciljeva*
3. *razmatranje pretpostavki planiranja*
4. *identificiranje alternativa*
5. *uspoređivanje alternativa*
6. *izbor alternative*
7. *formuliranje pratećih planova*
8. *kvantifikacija planova stvaranjem proračuna*

Mentalna mapa
-------------

Mentalna mapa - plan
Današnja lokacija po rezervatima
**Minnesota Chippewa Indijanci** (službeno: Minnesota Chippewa Tribe), naziv za suvremeno pleme Chippewa Indijanaca čije ime obuhvaća Chippewa skupine: a) **Zagaakwaandagowininiwag** (Nett Lake ili Bois Forte Chippewa koje danas žive na rezervatima Nett Lake Indian Reservation, Deer Creek Indian Reservation i Lake Vermilion Indian Reservation; b) **Fond du Lac Chippewa** (Nagaajiwanaang) sa rezervata Fond du Lac Indian Reservation; c) **Grand Portage Chippewa** na rezervatu Grand Portage Indian Reservation; d) **Leech Lake Chippewa**, sa rezervata Leech Lake Indian Reservation (Gaa-zagaskwaajimekaag; vidi Gasakaskuatchimmekak); e) **Mille Lacs Chippewa** sa rezervata Mille Lacs Indian Reservation; f) **White Earth Chippewa** ili Gaa-waakabiganikaag Anishinaabeg sa rezervata White Earth Indian Reservation. Ovi posljednji nasatali su preseljenjem Mississippi Chippewa (Gichi-ziibiwininiwag) bandi poznatih kao Gull Lake, Premjestivi Mille Lacs (Removable Mille Lacs Band), Rabbit Lake i Rice Lake .

Izvori
------

1. ↑  „Minnesota Indian Tribes". Arhivirano iz originala na datum 2009-04-13. Pristupljeno 2014-08-06.
Ostaci palate u Knososu

**Minojska civilizacija** je antičko društvo čije je središte Krit. Krit je ostrvo u Sredozemnom moru dugačko 200, a široko 50 km. Minojska civilizacija ima ovo ime jer se vrhovni sveštenik i najveći vladar zvao Minos. Minojska civilizacija nastala je oko 3000 god pne, a svoj vrhunac doživljavala je oko 1500 g. pne. O istoriji Krita saznaje se na osnovu iskopina, kojih ima mnogo. Minojci su došli na Krit sa kopna Grčke. Klima i zemljište je bilo povoljno te su se ovde i naselili. Glavni grad koji su Minojci podigli bio je Knosos. Tu je živelo najviše stanovnika i nalazila se vladareva palata. Drugi važan grad na Kritu bio je Festos.

Privreda
--------

Od samog svog početka Krit se veoma brzo razvijao, jer je bio ostrvo i nije strepelo od napada drugih naroda onoliko koliko su strepele kopnene države. Poljoprivreda je bila najviše razvijena. Svoje poljoprivredne proizvode u velikoj meri izvozili. Obrađivali su kamen, bronzu, srebro, zlato i pravili razne ukrase, noževe, sekire. Iskopani su i mnogi grnčarski proizvodi na kojima su slikane životinje ili geometrijski crteži. Minojska umetnost takođe bila veoma razvijena.

Ratovi
------

U svom prvom razdoblju Minojci nisu ni sa kim ratovali, međutim sa vremenom počeli su napadi od drugih Grčkih plemena. Najzad, oko 1400 god p.n.e Knosos je razoren od strane Mikenaca, naroda koji je bio nastanjen na Peloponezu. Minojska civilizacija bila je veoma značajna, jer su Mikenci Minojsku kulturu preneli na kopno i tamo stvorili novu, zasnovanu na minojskoj, mikensku kulturu.veliki ratovi kao i osvajanje krita mnogo vekova pre hrista urusila su prelepa zdanja palate kuce naselja koja su bila podignuta u to vreme znacajno je napomenuti da su i tada imali jaku vojsku i katapulte za izbacivanje zapaljivih lopti kojima su gadjali brodove na otvorenom moru

Povezano
--------

* Minojska umetnost

Eksterni linkovi
----------------

***Minojska civilizacija*** na Wikimedijinoj ostavi
**Muhafaza Minja** (arapski: محافظة المنيا / *Muḥāfẓet El Minya*) je jedna od 27 muhafaza na koje je Egipat administrativno podjeljen.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Muhafaza Minja* se nalazi u Gornjem Egiptu, između Muhafaze Beni Suejf na sjeveru i Muhafaze Asjut na jugu.
Prostire se na površini od 32,279 km², u kojoj živi 5,673,629 stanovnika

Teritorij Muhafaze Minja prostire se duž naplavnog pojasa rijeke Nil u dužinu od nekih 120 km, ali također uključuje i dio Libijske pustinje, koji se pruža prema oazama. I sa zapada i istoka pretapa se u pustinju, a pojas koji je naseljen i obrađen na istočnoj obali je vrlo uzak.

### Administrativna podjela

Muhafaza je administrativno podjeljena na 15 okruga; Abu Kirkas, El Idva, Minja, Minja 1 (urbani), Minja 2 (urbani), Minja 3 (urbani), Beni Mazar, Deir Mavas, Nova Minja, Magaga, Malavit Garb, Malavi (urbani), Malavi, Mataj i Samalut.

Trgovački i administrativni centar muhafaze je grad - Minja, udaljena 225 km jugoistočno od Kaira.

Privreda i transport
--------------------

Muhafaza Minja je agrarni kraj, glavne kulture su; pamuk, kukuruz, pšenica, šećerna trska, datulje, luk i proso.

Od industrije ima predionice pamuka, mlinove i šećerane u Minji, Abu Kirkasu i Šeik Faḍlu. Ostali veći urbani centri su Malavi i Beni Mazar.

Željezna ruda se iskapa u Libijskoj pustinji, a vapnenac se vadi u kamenolomima na istočnoj obali, sjeverno od grada Minje.

Preko muhafaze prolazi magistralna željeznička pruga Kairo-Asuan.

Znamenitosti
------------

Od historijskih znamenitosti Muhafaza Minja ima ruine antičkog Hermopolisa, na lokalitetu Ašmunein nedaleko od Minje.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Al Minya governorate, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 8.8. 2020.
2. ↑  „*Egypt, Arab Republic of Egypt*" (engleski). City population. Pristupljeno 7. 08. 2020.
3. ↑  „*Al-Minyā, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 8.08.2020.

Vanjske veze
------------

***Minja (muhafaza)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice* (`ar`)
* *Al Minya governorate, Egypt* (na portalu Encyclopædia Britannica) (`en`)

| * p
* r
* u
Egipat Egipatske muhafaze |
| --- |
| Urbane | 
* Kairo
* Aleksandrija
* Port Said
* Suez

 | Flag of Egypt |
| Donji Egipat | 
* Ismailia
* Kafr eš Šejk
* Garbija
* Dakahlija
* Šarkija
* Minufija
* Kaljubija
* Dumjat
* Beheira

 |
| Gornji Egipat | 
* Giza
* Fajum
* Beni Suejf
* Minja
* Asjut
* Sohag
* Kena
* Asuan
* Luksor

 |
| Pogranične | 
* Crveno more
* Vadi al Džadid
* Matruh
* Sjeverni Sinaj
* Južni Sinaj

 |
**Miškovići** su naselje u Hrvatskoj, u Zadarskoj županiji, koje pripada gradu Pagu.

Zemljopis
---------

Miškovići se nalaze na otoku Pag, oko 30 km sjeverozapadno od Zadra. Prvo su naseljeno mjesto s istočne strane Paga.

Vrijeme
-------

Područje naselja Miškovići i uopće otoka Paga poznato je po buri, koja u ovim krajevima doseže olujne razmjere. Mjesto je prava oaza čistoga i bistroga mora. Prigodna je lučica za zaklon od direktnog udara bure.

Stanovništvo
------------

Miškovići su naselje čiji stanovnici većinom također nose prezime Mišković.

Vanjske poveznice
-----------------

* Otok Pag Arhivirano 2016-04-19 na Wayback Machine-u

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Miškovići (Pag)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Paga |
| --- |
| Bošana • Dinjiška • Gorica • Košljun • Miškovići • Pag • Smokvica • Stara Vas • Šimuni • Vlašići • Vrčići |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
**Milenko Mišo Marić**, je bosanskohercegovački pjesnik, rođen u Bosanskom Petrovcu 26. 12. 1939. godine.

Biografija
----------

Osmogodišnje školovanje završio u rodnom gradu, gimnaziju u Banjoj Luci i Bihaću, studirao pravo na Univerzitetu u Beogradu, i diplomirao VPŠ u Mostaru. 

Kao gimnazijalac počeo pisati za "Male novine", "Oslobođenje", "Zadrugar", bihaćku "Krajinu"... Do 1980. Radi kao urednik kulturne rubrike u "Slobodi" i urednik - voditelj emisije "Nedjeljom za mlade" Radio Mostara.

Od 1974. Do rata je osnivač i umjetnički rukovodilac dječijeg ansambla "Mostarske kiše".

Od 1980. do rata u BiH samostalni je urednik Kulturno umjetničkog programa na RTVSA. Radi i kao novinar pišući za "Rad", Radio Sarajeva, "Eho", "Sport", "Jugoslavenski dan"... Piše i za mnogobrojne magazine i književnih časopisa u SFRJ. Honorarno je uređivao novine radnih organizacija u Mostaru i Hercegovini.

U ratu, kao konzul Prve dječije ambasade Sarajevo i organizovao i volonter EU, rukovodio evakuacijom oko 10.500 majki i djece iz Mostara, i oko 2.300 iz BiH u inostranstvo. 

Od marta 1993. izbjeglica u Velikoj Britaniji. Povremeno objavljuje u štampi Engleske, Njemačke, Norveške i bivših jugoslovenskih zemalja.

Književni rad
-------------

Objavio zbirke poezije "Gdje umiru ptice", "Našom pjesmom zemlja jača", "Živ je Tito", "Ljubavi i molitve", "Pan s crnom frulom" i prozu "Mostarenje". Bio zastupljen u školskim udžbenicima i monografijama, autor recenzija i predgovora za poetske zbirke i likovne kataloge, uvršten u poetske i muzičke antologije u BiH i SFRJ, nagrađivan za poetske i prozne radove, prevođen na slovenski, albanski, engleski, španski, mađarski, finski, švedski, norveški i ruski. 

Napisao je oko 200 pjesama i tekstova u zabavnoj muzici od kojih su mnogi nagrađeni. Autor je nekoliko libreta za kantate i oratorije s temom iz NOB-e (Emil Cossetto: "Titova biografija", Vlado Mustajbašić: "Sutjeska", Slobodan Bodo Kovačevic: "Krajina"...). Pisao je scenarije najpoznatijih YU svečanosti obilježavanja značajnih godišnjica iz NOB-e, centralnih republičkih i saveznih "Dana mladosti"... 

Autor je tekstova u svim dokumentarcima Hajrudina Šibe Krvavca i ostalih autora.

Priznanja
---------

Dobitnik više društvenih nagrada i priznanja među kojim: "Zlatna značka" RK SSO BiH, "Zlatna plaketa Dana mladosti" SK SSO SFRJ, "Plaketa Bosanskog Petrovca", "14.februarska nagrada Mostara", nagrada "Hasan Kikić", Plaketa "UNTAT" Ujedinjenih nacija, Udruženja novinara.
**Marijana Petir** (Kutina, 4. listopada 1975.) je hrvatska konzervativna političarka koja je kao član HSS od 2002. do 2003. te od 2008. do 2011. vršila dužnost zastupnice Hrvatskog sabora, a od 2014. Hrvatsku zastupa u Europskom parlamentu. Na početku karijere je pažnju hrvatske javnosti privukla svojim ekološkim aktivizmom, ali je kasnije zbog svojih konzervativnih stavova prema istospolnom braku i drugim društvenim pitanjima kod LGBT aktivista te lijevog i liberalnog dijela hrvatske javnosti stekla reputaciju homofoba. Petir, koja je u Europski parlament izabrana u koaliciji HSS-a sa HDZ-om, žestoko se protivila odluci vodstva stranke pod Krešimirom Beljakom da se pred izbore 2016. stvori koalicija sa SDP-om, te je 2017. godine službeno izbačena iz stranke.

Izvori
------

1. ↑  Marijana Petir, katolkinja u politici, katolicki-tjednik.com; pristup 18. XI 2016.

Vanjske poveznice
-----------------

* Sabor RH Arhivirano 2010-12-07 na Wayback Machine-u Zakon kojeg je predložila zastupnica Marijana Petir
a 15 bar multirest15 taktova pauze. Broj iznad govori koliko će taktova trajati pauza.
**Pauza za više taktova** (engl. , fr. *bâton de mesure*, nem. *pause über mehrere takte*, rus. *orkestrovaя pauza, mnogotaktovaя pauza*) je notacioni znak kojim se označava prekid sviranja ili pevanja od više taktova u kompoziciji.

Ako muzičar-instrumentalista ili pevač prilikom zajedničkog sviranja, tj. pevanja (uz pratnju klavira, u orkestru, tj. horu i sl.) treba da *pauzira više uzastopnih taktova,*  u njegovoj deonici–štimu obično se stavlja krupan znak za pauzu, a *iznad njega broj taktova koje ne svira*, tj. *ne peva* (*vidi notacione primere desno gore i ispod*).

  

a 15 bar multirest7 taktova pauze za klarinetistu na kraju drugog reda u  **Koncertu za klarinet i orkestar B-Dur, br. 3, II stav** od Karl Štamica.

Stari sistem pisanja pauza za više taktova
------------------------------------------

Osim prikazanog načina pisanja *pauza za više taktova*, često se još i danas koristi i stari sistem notiranja.

* Prikažimo ga. Znakovi za:

* + **1 takt pauze**
	+ **2 takta pauze**
	+ **3 takta pauze**
	+ **4 takta pauze**
	+ **5 taktova pauze**
	+ **6 taktova pauze**
	+ **7 taktova pauze**
	+ **8 taktova pauze**

Na osnovu prikazanih *pauza za više taktova* računaju se i kombinuju veće-duže pauze od datih.

* Gore rečeno lepo ilustruje drugi red sledećeg primera:

Old multirests from 1 to 14 bars

Vidi još
--------

***Pauza za više taktova*** na Wikimedijinoj ostavi

* Pauza (muzika)

Izvori
------

1. ↑  Vlastimir Peričić, *Višejezični rečnik muzičkih termina*
2. ↑  Radivoj Lazić, Škola za klarinet: *Učim klarinet* IV.
3. ↑  Radivoj Lazić - Vlastimir Peričić, *Osnovi teorije muzike*
**Kristalografski informacioni fajl** (**CIF**) format je standardni tekst format za predstavljanje kristalografskih informacija, koji je objavila Internacionalna kristalografska unija (IUCr). CIF je razvila IUCr Radna grupa za kristalografske informacije u poduhvatu koji su sponzirale IUCr Komisija za kristalografske podatke i IUCr Komisija za žurnale. Ovaj format fajla su objavili Hol, Alen i Braun, i od tog vremena format je nokoliko puta revidiran. Najnovija verzija je 1.1. Puna specifikacija formata je dostupna na IUCr vebsajtu. Mnogi računarski programi za prikazivanje molekula kompatibilni su sa ovim formatom, uključujući Jmol.

Blisko srodan format fajla je **mmCIF**, makromolekulski CIF, koji je definisan sa namerom stvaranja alternative Protein Data Bank (**PDB**) formatu. Isto tako srodan je  *Kristalografski informacioni sistem*, koji je opštiji sistem razmene protokola. On je zasnovan na rečnicima podataka, i uključuje, ali nije ograničen sa, CIF i XML formatima.

Literatura
----------

1. ↑  Hall SR, Allen FH, Brown ID (1991). „The Crystallographic Information File (CIF): a new standard archive file for crystallography". *Acta Cryst* **A47**: 655–685.
2. ↑  Brown ID, McMahon B (2002). „CIF: the computer language of crystallography". *Acta Crystallogr B* **58** (Pt 3 Pt 1): 317–24. PMID 12037350.

Spoljašnje veze
---------------

* Internacionalna Kristalografska Unija
**Madeira** (portugalski: *Rio Madeira*) je najveća desna pritoka Amazone, duga 3 352 km.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Madeira* se formira u bolivijanskim prašumama kod mjesta Villa Bella gdje se spajaju rijeke Mamoré i Beni. Nakon toga teče gotovo pravilno u smjeru sjevera, u tom dijelu dužinom od 100 km formira granicu između Bolivije i Brazila. 

Nakon što primi svoju naveću pritoku Abunu, meandrira prema sjeveroistoku kroz brazilske države Rondônia i Amazonas do svog ušća u Amazonu 145 km istočno od grada Manausa. 

Tok Madeire na karti porječja AmazoneTok Madeire na karti porječja Amazone
*Madeira* ima porječje veliko od 850 000 km² i prosječni istjek od 24 397 m³/s na svom ušću kod grada Manausa.

Izvori
------

1. 1 2 3   „*Madeira Riverr*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Madeira River* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

***Madeira (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Manastir Dragović** je manastir Srpske pravoslavne crkve koji se nalazi na rijeci Cetini u Dalmaciji, Republika Hrvatska. To je jedan od tri istorijska srpska manastira u Dalmaciji, pored manastira Krka i Krupa. Podignut je 1395. godine. 

Godine 1480. turska navala ga je opustošila. Nakon toga stajao je pust dvadeset godina, a onda je obnovljen, da bi 1590. opet njegovi monasi napustili manastir zbog gladi. Iza toga bio je pust sedamdeset godina, a onda ga je 1694. obnovio episkop Nikodim Busović. Četiri godine kasnije manastir je opet napušten, pred turskom najezdom. Poslije Karlovačkog mira 1699. godine Cetinska krajina je potpala pod mletačku vlast pa su se dragovićki monasi vratili u svoj manastir.

Zbog nestabilnog tla, na kojem je bio sagrađen manastir, i velike vlage, po dozvoli mletačke vlade 1777. godine je počelo premještanje manastira. Novi manastir je osnovan na mjestu zvanom Vinogradi. Njega je kasnije dovršio iguman Jerotej Kovačević. Osvećenje manastira i nove crkve bilo je 20. avgusta 1867. g.

1959. zbog izgradnje hidroelektrane Peruča na Cetini manastir je ponovo izmješten na obližnji brežuljak, u blizini stare tvrđave zvane Gradina.

Manastir Dragović je u svojoj biblioteci i riznici velike dragocjenosti. Tu se mogao vidjeti oktoih iz 14.vijeka, minej za mjesec maj iz 1531. godine, pisan u Studenici, jedna knjiga štampana u Ostrogu 1594. krmčija štampana u Moskvi 1653. itd. Tu su i kratki zapisi Dositeja Obradovića, koji je na svojim putovanjima svraćao i u manastir Dragović. Isto je činio kasnije srpski pjesnik Laza Kostić, kao i Simo Matavulj. U manastirskoj riznici čuvao se antimins patrijarha Arsenija Čarnojevića iz 1692. i dva jerusalimskog patrijarha Dositeja od 1701. godine. Tu se čuvao, među ostalim, i ručni krst igumana Vasilija iz Kosjereva od 1739. godine.

Godine 1995. su monasi za vrijeme Operacija Oluja|operacije Oluja izbjegli, a manastir je opljačkan i vandaliziran. Monasi su se u njega vratili 15.9. 2004.
*Manastir Dobrilovina'* je manastir Eparhije budimljansko-nikšićke, Srpske pravoslavne crkve, a nalazi se u okolini Mojkovca u Crnoj Gori.

Hram je posvećen Sv. Georgiju. Datum osnivanja nije poznat. Prvi put se pominje krajem 16. vijeka kada je turska vlast izdala dozvolu za opravku crkve u Dobrilovini koja je porušena. Iz toga se izvodi zaključak da je crkva i ranije postojala. Za vrjieme igumana Joakima 1609. god. crkva je živopisana.

U narodu manastir Dobrilovina se zove i *mala Morača* jer podseća na manastir Moraču a po narodnom predanju manastir Dobrilovina je nemanjićka zadužbina. Posle 1699. god. ovdje su iz manastira Dovolje prenijete mošti Arhiepiskopa Arsenija. 1749. god. crkva je pokrivena i manastir je obnovljen. 1802. god. manastir je već bio pust i tako je ostalo 28 godina. 1833. god. kolašinski Turci su napali manastir i protjerali bratstvo. 1867. god. jerođakon Mihailo Dožić obnovio je manastirski hram. Manastir je zapustio poslije Drugog svjetskog rata.

Živopis je djelimično sačuvan, a interesantno je da se na nimbama jevanđelista u pandatifima i na nimbu Pantokratora u kaloti kubeta vide plastični ornamenti, lozice i rozete, izvedeni u sasvim plitkom reljefu. Hram je obnovljen 1989. god. i podignut je novi konak.

Vidi još
--------

* Eparhija budimljansko-nikšićka

Literatura
----------

* Predrag Vukić u *Pravoslavlje u Crnoj Gori*, Mitropolija crnogorsko-primorska, Cetinje 2006
**Manaslu** (मनास्लु, također *Kutang*) je planina u Nepalu, u planinskom lancu Mansiri Himal, koji je dio lanca Himalaje. Jedna od ukupno četrnaest planina viših od 8000 metara, i s 8156 metara nadmorske visine, osma najviša planina na svijetu.

Opis
----

Manaslu, čiji naziv vuče korijen od sanskrtske riječi *Manasa*, u prevodu "Planina duha", najviša je planina u nepalskom distriktu Lamjung. Locirana je oko 65 km istočno od Annapurne, desete najviše planine na svijetu. Dugački hrbati i ledenjaci u dolinama pružaju pristupačne prilaze iz svih smjerova planini koja kulminira strmo uzdignutim vrhuncem nad okolnim pejzažom, što je vrlo prepoznatljiva pojava na velikim udaljenostima.

Usponi
------

1950. H.W. Tilman ustanovio je mogućnost uspona na vrh po sjeveroistočnoj strani. 1952. japanski istraživački tim dostigao je na istočnoj strani 5275 m nadmorske visine, dok je iduće godine japanska ekspedicija s 15 penjača pokušala uspon na vrh, no samo su tri alpinista dosegla 7750 m prije odustajanja. 1956. također japanski tim postiže prvi uspješan uspon s penjačima Toshiom Imanishijem i nepalskim Sherpom Gyalzenom Norbuom. 1971. Kazuharu Kohara i Motoki, članovi jedanaestoročlane ekspedicije uspinju se na vrh po sjeverozapadnoj hridi, dok je iduće godine austrijski tim osvojio vrhunac usponom po jugozapadnoj strani. 1974. isključivo ženska japanska ekspedicija, uspinje se na vrh Manaslua, te Naoko Nakaseko, Masako Uchida i Mieko Mori postaju prve žene koje su osvojile planinski vrh iznad 8000 metara 
visine. 1984. Poljaci Maciej Berbeka i Ryszard Gajewski postižu prvi uspon za vrijeme zime, po standardnom putu uspona.

Galerija
--------

* 2006.2006.
* Manaslu u zoru.Manaslu u zoru.
* Pogled iz baznog logora.Pogled iz baznog logora.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2009-06-03. Pristupljeno 2011-06-18.

Eksterni linkovi
----------------

***Manaslu*** na Wikimedijinoj ostavi

* peakware.com Arhivirano 2013-05-12 na Wayback Machine-u
* Kompjutorski generirane panorame s vrhunca Sjever , i Jug
* everestnews.com
* summitpost.org
* myhimalayas.com

| * p
* r
* u
Planine više od 8000 metara |
| --- |
| 
Everest • K2 • Kangchenjunga • Lhotse • Makalu • Cho Oyu • Dhaulagiri • Manaslu • Nanga Parbat • Annapurna • Gasherbrum I • Broad Peak • Gasherbrum II • Shishapangma
 |
**Osječki dom**, "informativni list za dom i obitelj", izlazio utorkom, četvrtkom i subotom.

Sadržaj
-------

List je bio namijenjen svim stanovnicima Osijeka i okolnih mjesta i većinom je pisao o lokalnoj tematici. Izdavač "Osječkog doma" izdavao je i Dom Valpovo-Belišće (izlazio od XI. 2005. do 21-22. XI. 2006) te Baranjski dom (izlazio od III. 2006. do 23. XI. 2006). Jedan dio sadržaja (npr. televizijski program, križaljka i sl.) bio je isti u svim izdanjima, dok je drugi, veći dio sadržaja bio vezan za sredinu u kojoj je list izlazio.

Period izlaženja
----------------

Dva nulta broja "Osječkog doma" izdana su u septembru 2000, dok je prvi broj objavljen s datumom 3-4. X. 2000. godine. List je u tom obliku prestao izlaziti s 925. brojem od 21-22. XI. 2006, a nastavio se pojavljivati kao posebni dodatak s nazivom "Osijek" u regionalnim dnevnim novinama Slavonski dom.

Enigmatika
----------

U svakom broju objavljivana je po jedna skandi-križaljka: utorkom i četvrtkom manja, a subotom veća, i to ista kao u "Domu valpovo-Belišće" i "Baranjskom domu".

Impresum
--------

* Glavni urednik: **Dario Topić**
* Urednici u redakciji: **Tatjana Duić** i Davor Špišić
* Direktor: **Anđelko Balikić**
* Direktor marketinga: **Tihomir Jelavić** (do 895. broja)
* Nakladnik: Datapress d.o.o. za izdavaštvo i usluge, Osijek; od 913. broja Paolo d.o.o.
* Adresa redakcije: Osijek, Trg slobode 6
* Tiskar: Spajić d.o.o. Osijek
Karta Slobodnog Teritorija Trsta s podjelom na zonu A i B. Osimskim sporazumom je nad zonom A uspostavljen puni suverenitet Italije, a zona B je postala međunarodno priznati teritorij Jugoslavije
**Osimski ugovor** je Međunarodni ugovor kojeg su 10. studenog 1975. potpisali SFRJ i Republika Italija u talijanskom gradu Osimo kod Ancone. Ugovor je stupio je na snagu 11. listopada 1977 i služio uređenju graničnih i drugih pitanja.

Nakon raspada SFRJ Hrvatska i Slovenija preuzele su obveze iz Osimskih ugovora.

Ugovor je prvenstveno političke prirode, a odnosi se na određivanje državne granice i na pitanja vezana za granice i za promicanje gospodarske suradnje kao i tehničke suradnje za poboljšanje uvjeta života za stanovništvo. 

Da bi se postigao Osimskim sporazum postavljena su 12 zajednička povjerenstva.

Ugovor uključujue i sporazum o naknadi za nacionaliziranu ili konfisciranu imovinu u bivšoj zoni B (Sporazum između SFRJ i Republike Italije o konačnom reguliranju uzajamnih obveza koje proizlaze iz 4. članka potpisanog Osimskog ugovora). Ostatak duga su Slovenija i Hrvatska podijelile u omjeru 62:38 posto, a dug kojeg Hrvatska treba platiti Italiji iznosi 35 milijuna dolara.

Izvori
------

1. ↑  Zagreb, Ivan Zupanc (2004-03-12). „Esuli ili optanti?". geografija.hr. Arhivirano iz originala na datum 2018-08-30. Pristupljeno 2011-03-01.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 174181192
* GND: 7577696-0

 |
**Majadahonda** je grad od 71,299 stanovnikau centru Španjolske, koji administrativno podpada pod
Autonomnu zajednicu Madrid.

Geografske karakteristike
-------------------------

Majadahonda leži pored grada Las Rozas de Madrid, sa kojim je praktički spojena, a od Madrida je udaljena nekih 16 kilometara sjeverozapadno.

Ona je jedan od satelitskih gradova koji formiraju Metropolitanski Madrid - konurbaciju u kojoj živi 7,300,000 stanovnika.

Historija
---------

Pretpostavlja se da je Majadahonda nastala u 13. vijeku, kao naselje ratara, krajem 16. vijeka imala je gotovo dvjesto kuća i oko 800 stanovnika. Početkom 19. vijeka je gotovo opustjela, zbog kuge i loših žetava. Slično se desilo i za Španjolskog građanskog rata, jer je nakon razanja između 1936 - 1939. bila uglavnom napuštena. Grad je kompletno obnovljen po modernom ortogonalnom urbanističkom planu.

Naglo je izrastao 1960-ih kad je postao stambeno predgrađe Madrida.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Clamart, Francuska
* Mađarska Ferencváros, Mađarska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spain: Madrid*" (engleski). City population. Pristupljeno 21.09.2018.
2. ↑  „*Madrid, una metrópoli de 7,3 millones de habitantes*" (španjolski). Ayuntamiento de Madrid. Pristupljeno 22.09.2018.

Vanjske veze
------------

***Majadahonda*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ayuntamiento de Majadahonda* (`es`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
|  |
| --- |
|  **Manastir Gomirje** |
| *Manastir sa hramom Svetog Jovana Preteče* |
| *Koordinate* | 45° 20′ 37" SGŠ, 15° 06′ 41" IGD |
| *Država* |  Hrvatska |
| *Godina osnivanja* | 1601 |
| *Ktitor* | Manastir Krka |
| *Lokacija* | Gomirje |
| *Jurisdikcija* | SPC |

  
Koordinate: 45° 20′ 37" SGŠ, 15° 06′ 41" IGD
**Manastir Gomirje** je najzapadniji srpski manastir u Evropi. Nalazi se u Gorskom Kotaru u Republici Hrvatskoj i pripada Gornjokarlovačkoj eparhiji Srpske pravoslavne crkve.

U okviru manastirskog kompleksa nalazi se hram Roždenija svetog Jovana Preteče.

Istorija
--------

Manastir Gomirje je nastao u vreme kada su se formirala prva srpska naselja u Gomirju, Vrbovskom i Moravicama krajem 16. veka. Osnovan je 1600. godine, a njegovi prvi graditelji bili su kaluđeri koji su došli iz manastira Krka i koji su počeli gradnju manastira 1601. godine. Tokom 17. veka svi manastirski objekti bili su sagrađeni od drveta.

Početkom 18. veka otpočinju pripreme za izgradnju zidane crkve i manastirskog konaka. Sazidana je 1719. godine nova manastirska crkva, a 1730. i manastirsko zdanje sa 12 kelija i trpezarijom. Na manastirskom groblju na Veliku Gospojinu 1747. godine osveštao je vladika Pavle Nenadović, kasniji karlovački mitropolit, kapelu posvećenu Uspeniju Presvete Bogorodice. Na ovaj praznik u Gomorju se od tada održava veliki narodni sabor.

Kultura i obrazovanje
---------------------

Manastir je svoje najbolje razdoblje imao tokom 18. veka kada je postao prvorazredno kulturno i obrazovno središte Srba u ovom delu Habzburške monarhije. U Gomirju je delovala ikonografska škola koju je ustanovio Simeon Baltić i iz koje potiču mnogi ikonostasi i ikone u crkvama Gornjokarlovačke eparhije. Ovde je bio razvijen i prepisivački rad.

Tokom 19 veka nekoliko eminentnih i značajnih osoba je živelo u Gomirju. Između ostalih Josif Rajačić, mitropolit i srpski patrijarh, Sava Mrkalj, reformator srpskog pisma, a nakratko ovde je na proputovanju boravio i Nikola Tesla, kod svog ujaka, arhimandrita Nikolaja Mandića.

Stradanja i obnova
------------------

Najteži period manastir je prošao u 20. veku. Tokom Prvog svetskog rata bio je pretvoren u logor za politički optužene srpske sveštenike. U Drugom svetskom ratu ustaše su 1943. godine manastir zapalile. Samo je ostala demolirana manastirska crkva. Iguman Teofan Kosanović je ubijen. Vredno kulturno blago i biblioteka preneti su u Zagreb gde se i danas nalaze. Posle Drugog svetskog rata obnovljena je manastirska crkva, a od 1967. i ceo manastirski kompleks.

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanični sajt Eparhije gornjokarlovačke (`sh`)
* Radio televizija Republike Srpske: Manastir Gomirje (istorija manastira, video prilog) 27. januar 2011.[*mrtav link*] (`sh`)


1. ↑  Петровић, Срећко (2021). *Православље, бр.1304 од 15. јула, Реч-две са... Презвитер др Оливер Суботић аутор књиге "Тесла: Духовни лик"*. Београд: СПЦ. str. 35.
Gotički portal palače Rossini
**Palača Rossini** je stambena trokatnica koja se nalazi u centru Šibenika, u blizini Crkve sv. Barbare. Najstarija je sačuvana palača u gradu i nosi naziv prema posljednjem vlasniku, imućnoj porodici iz 19. vijeka. Na osnovi romaničkih stilskih karakteristika prizemlja, historičari početke palače datiraju u 13. vijek, a danas je prepoznatljiva po gotičkom portalu. Viši katovi sadrže pojedine renesansne i barokne elemente. U palaču vodi nekoliko ulaza, a oplošje je uz postojeće otvore zasićeno i naknadno zazidavanim vratima i prozorima. Os stepeništa koje vodi od Novih vrata obalnih gradskih zidina dovodi pred portal palače na južnom pročelju zgrade, a prostor malog trga kojem drugu stranicu čini pročelje crkvice sv. Barbare u stvari je nepopunjena posljedica bombardiranja Šibenika s konca Drugog svjetskog rata. Palača Rossini danas predstavlja posljednju integralno posjedovanu i veću srednjovjekovnu stambenu cjelinu u Šibeniku, s određenim sačuvanim pojedinostima historijske kulture stanovanja poput kamenih klupčica pred prozorima, profilima unutrašnjih vrata, itd.

Literatura
----------

***Palača Rossini u Šibeniku*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kale, Jadran (2011): "Kako tradiciju izložiti in situ: projektni zadatak Rossini i Matavulj u Šibeniku", *Etnološka istraživanja*, br. 16, str. 7-25.
**Marš smrti** je izraz pod kojim se podrazumijeva prisilno marširanje odnosno hodanje grupe zarobljenika s jedne lokacije na drugu (obično relativno udaljenu i kroz duži vremenski period) koje za posljedicu ima njihovo mučenje, zastrašivanje, fizičko slabljenje i smrt. Od običnog premještanja zarobljenika se razlikuje po tome što vlasti koje drže zarobljenike ne pokazuju nikakav interes za njihovo zdravlje ili preživljavanje, odnosno što su zarobljenici sistematski podvrgavani ponižavanjima, premlaćivanjima, mučenjima, odnosno namjernom izgladnjivanju i dehidraciji, a oni koji uslijed iscrpljenosti i bolesti nisu u stanju nastaviti marš se jednostavno ubijaju. Marševi smrti obično završavaju tako što se preživjeli zarobljenici smeštaju u zatvore, zarobljeničke ili koncentracione logore. U ekstremnim slučajevima je fizička likvidacija zarobljenika glavni motiv marša smrti, pri čemu se kao najčešći primjer navodi armenski genocid kada su Turci zarobljene Armence namjerno tjerali na marš kroz pustinju. 

Izraz se prvi put počeo masovno koristiti za vrijeme drugog svjetskog rata, prvenstveno kako bi opisao aktivnosti osovinskih sila prema savezničkim ratnim zarobljenicima, a koje su kasnije proglašene ratnim zločinima. Najpoznatiji primjeri su tzv. Dugi marš na Zapad koji je sprovela nacistička Njemačka u zimu 1944/45. godine, odnosno Baatanski marš smrti i Sandakanski marš smrti koje je proveo Japan 1942. i 1945. Izraz *marš smrti* se koristio i za slične aktivnosti prema civilima, pri čemu su najpoznatiji marševi zarobljenih Jevreja 1944/45. iz logora u Poljskoj i na istoku Njemačke, a koji se smatraju dijelom Holokausta.

Retroaktivno se izraz marš smrti koristi i za ranije događaje, pri čemu je jedan od najpoznatijih primjera tzv. Staza suza, odnosno prisilno preseljenje američkih Indijanaca sa jugoistočnog dijela SAD u današnju Oklahomu koje se zbilo 1830-ih. Jedan od novijih primjera je i prisilna evakuacija Phnom Penha koje su proveli Crveni Kmeri neposredno nakon preuzimanja vlasti u Kambodži 1975.

Na prostoru bivše Jugoslavije se izraz marš smrti najčešće vezuje uz drugi svjetski rat. Jedan od primjera je tzv. Krvavi marš zarobljenih ustanika koje su proveli Nijemci u Srbiji 1941. te tzv. *Križni put* ili masovna likvidacija pripadnika oružanih formacija NDH od strane partizana tokom blajburškog masakra u proljeće 1945.