recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Manastir Vojlovica** je manastir Srpske pravoslavne crkve koji se nalazi severoistočno od Pančeva, na oko 5,5 kilometara prema Starčevu, u krugu Rafinerije „Pančevo".

Historijat
----------

Prema najstarijoj verziji, manastir je osnovao despot Stefan Lazarević 1383. godine, sin kneza Lazara, a najstariji pouzdani izvor o nastanku manastira ostavio je jeromonah Partenije 1542. godine. Neka predanja govore da su manastirsku crkvu podigli monasi koji su se doselili iz srpskih krajeva. U manastiru postoji zapis iz 1799. koji navodi na to da je despot Stefan Lazarević obnovio manastir 1405. godine.

U krugu manastira nalazi se crkva svetih arhanđela Mihaila i Gavrila (s ikonostasom iz 18. veka) te konak, a na južnoj strani manastira, odmah pored crkve, grob s templarskim krstom.

Manastir je više puta stradao i obnavljan (poslednji put 1981. godine). Tokom Drugog svetskog rata u manastiru su Nemci držali zatočene srpskog patrijarha Gavrila Dožića i vladiku žičkog Nikolaja Velimirovića.

Spoljašnje veze
---------------

* www.pancevo.com - Manastir Vojlovica Arhivirano 2006-08-20 na Wayback Machine-u
**Gnej Kornelije Scipion Kalvo** (*Gnaeus Cornelius Scipio Calvus*, ? - 211. pne.) bio je rimski vojskovođa i državnik iz doba drugog punskog rata.

Poticao je iz ugledne porodice Kornelijevaca. Njegov djed Lucije Kornelije Scipion Barbat je bio konzul 298. pne. a otac Lucije Kornelije Scipion je bio konzul u doba prvog punskog rata. Stekao je nadimak *Calvus* (ćelavi) kako bi ga se razlikovalo od strica Gneja Kornelija Scipiona Asine, koji je bio konzul u doba prvog punskog rata.

Sam je za konzula izabran godine 222. pne. i služio je zajedno s Markom Klaudijem Marcelom. Četiri godine kasnije, nakon izbijanja drugog punskog rata, priključio se vojsci svog mlađeg brata, konzula Publija Kornelija Scipiona, koja se iskrcala u Masiliji, pokušavši prepriječiti Hanibalu put na njegovom pohodu u Italiju. Kada je Publije čuo da je Hanibal već prešao Rhonu, odlučio se povući, ali je dio vojske na čelu s Gnejem poslao u Španiju kako bi tamo napadao kartaginske teritorije. U tome je Gnej imao uspjeha, iste godine pobijedivši Kartaginjane u bitci kod Cise. Gnej, kome se kasnije priključio i Publije, je nastavio nizati uspjehe u Španiji u vrijeme kada su drugi rimski vojskovođe u Italiji trpjeli katastrofalne poraze. Međutim, i sam Gnej je godine 211. pne. poginuo u bitci na Gornjem Betisu, nedugo nakon što mu je poginuo brat.

Gnejev sin Publije Kornelije Scipion Nasika je također bio istaknuti političar i državnik, te rodonačelnik ogranka Kornelijevaca koji je dobio ime Nasika.

V. također
----------

* Porodično stablo Scipio-Paullus-Gracchus

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Gaius Flaminius i Publius Furius Philus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Markom Klaudijem Marcelom* 222. pne. | Slijedi: **Publius Cornelius Scipio Asina i Marcus Minucius Rufus i Marcus Aemilius Lepidus (Suffect)**  |
**Johnny Paul Koroma** (Tombodu, Distrikt Kono, Sijera Leone, 9. 5. 1960. – Foya Kamala, Liberija, 1. 6. 2003) bio je čelnik Revolucionarnog vijeća oružanih snaga Sijera Leonea od maja 1997. do februara 1998.

Kao profesionalni vojnik koji se bio obučavao u Velikoj Britaniji i Nigeriji, Koroma je stekao čin majora te se za vrijeme građanskog rata se u sjevernim dijelovima Sijera Leonea borio protiv Revolucionarnog ujedinjenog fronta Fodaya Sankoha. Nezadovoljan politikom predsjednika Ahmada Tejana Kabbaha, organizirao Revolucionarno vijeće oružanih snaga (AFRC) s ciljem njegovog svrgavanja i postizanja mirovnog sporazuma s RUF-om. Iako je Koroma uhapšen, AFRC je u maju izveo državni udar, oslobodio Koromu i postavio ga na čelo nove vlade. Koroma je potom postigao privremeni dogovor sa RUF-om, ali je i sam svrgnut intervencijom mirovnih snaga ECOWAS-a koje su na vlast vratile Kabbaha.

Nakon završetka rata Koroma je 7.3. 2003. od strane Međunarodnog suda za Sijera Leone optužen za ratne zločine, ali na sud nije došao, jer je umro u Liberiji.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Ahmad Tejan Kabbah**  |  **Predsjednik Sijera Leonea** 1997–1998 | Slijedi: **Ahmad Tejan Kabbah**  |
Statua Korbulona u nizozemskom Voorburgu, izradio Albert Termote (1887 - 1978)
**Gnej Domicije Korbulon** (*Gnaeus Domitius Corbulo*, 7 - 67) bio je rimski vojskovođa iz vremena ranog Carstva.

Korbulon se rodio kao sin istoimenog rimskog senatora, a po majci Vistiliji je bio brat Milonije Cezonije, buduće rimske carice. O njegovom ranom životu ima malo podataka, ali za vrijeme vladavine Cezonijinog supruga Kaligule je godine 39. postao konzul. Nakon Kaliguline smrti njegova javna karijera je zamrla sve do godine 47. kada ga je novi car Klaudije imenovao komandantom rimskih snaga u Donjoj Njemačkoj sa štabom u današnjem Kölnu. Korbulon je, kako bi olakšao vojne komunikacije, dao iskopati kanal poznat kao Fossa Corbulonis (Korbulonov kanal, a koji je spajao rijeku Rajnu s rijekom Meuse. Vjeruje se kako je taj kanal poslužio kao osnova za današnji Vliet u Nizozemskoj.

Korbulon se nakon toga vratio u Rim gdje je ostao do 52. kada ga je Klaudije poslao za guvernera Azije. Dvije godine kasnije mu je novi car Neron povjerio čuvanje istočnih granica Carstva. Korbulon je godine 58. uspostavio rimsku vlast nad odmetnutom Armenijom i uspješno odvratio partskog kralja Vologasa I od napada na rimska područja.

U međuvremenu je u jednoj od zavjera za svrgavanje Nerona sudjelovao Korbulonov zet Lucije Anije Vincijan, a što je bilo dovoljno da Korbulon padne u carevu nemilost. Korbulon je smijenjen a na njegovo mjesto postavljen Vespazijan. Korbulon je pozvant u Korint gdje su ga dočekali carevi glasnici s naređenjem da izvrši samoubistvo. Korbulon je to odmah učinio, bacivši se, po predaji, na mač s usklikom *Aksios!*

Literatura
----------

* *Military History,* Vol. 23, Number 5, p. 47-53
* Christian Settipani, Continuite Gentilice et Continuite Familiale Dans Les Familles Senatoriales Romaines, A L'Epoque Imperiale, Mythe et Realite. Linacre, UK: Prosopographica et Genealogica, 2000. ILL. NYPL ASY (Rome) 03-983.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Marcus Aquila Iulianus i Publius Nonius Asprenas**  |  **Dopunski konzul Rimskog Carstva** *dopunski konzul pod Kaligulom zajedno sa Lucijem Apronijem Cezijanom; Quintus Sanquinius Maximus, Domitius Afer, Aulus Didius Gallus suffecti* 39 | Slijedi: **Kaligula**  |


***Gnej Domicije Korbulon*** na Wikimedijinoj ostavi
**Huánuco** je grad od 87,661 i aglomeracija 214,800 stanovnika u sredini Perua u Departmanu Huánuco u kom je administrativni centar.

Karakteristike
--------------

Huánuco se prostire u planinama Anda u kotlini rijeke Huallage na nadmorskoj visini od 1,880 metara, udaljen 360 km sjeverozapadno od glavnog grada Lime

Historija
---------

Huánuco je osnovao 1539. španjolski konkvistador i istraživač Gómez de Alvarado pod imenom **León de Los Caballeros de Huánuco** (Lav gospode iz Huánuca), na mjestu regionalnog centra Inka, koji je danas poznat kao Huánuco Pampa ili *Huánuco Viejo* (Stari Huánuco). Zbog neprijateljstva Indijanaca, kasnije je premješten 80 km istočnije na današnju lokaciju. 

Za kolonijalnog Vicekraljevstva Peru postao je značajan misionarski centar. Njegovi građani su od prvih dana uključili u Borbu za nezavisnost Latinske Amerike.

Od 1964. kad je osnovan Nacionalni univerzitet Hermilio Valdizán, je i grad studenata.

Privreda, znamenitosti i transport
----------------------------------

Današnji Huánuco trgovački centar agrarnog kraja u kom se uzgaja šećerna trska, pamuk, kava, kakao i voće. 
Od industrije ima predionice pamuka i šećerane.

Iz svojih kolonijalnih vremena ima dvije crkve; San Cristóbal i San Francisco, a nedaleko od grada nalazi se arheološko nalazište iz predkolumbovskih vremena - Kotosh.

Sa ostalim gradovima u zemlji povezan je magistralnom cestom 3Na ima i aerodrom *David Figueroa Fernandini* (ICAO: **SPNC**, IATA: **HUU**), sjeveroistočno od centra grada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Huánuco Conglomeration in Huánuco*" (engleski). City population. Pristupljeno 30.05.2023.
2. 1 2  „*Huánuco in Huánuco (Huánuco Region)*" (engleski). City population. Pristupljeno 30.05.2023.
3. 1 2 3 4 5 6 7  „*Huánuco, Peru*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 30.05.2023.
4. ↑  „*Alferez Fap David Figueroa Fernandini Airport*" (engleski). SKYbrary. Pristupljeno 30.05.2023.

Vanjske veze
------------

***Huánuco*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad Provincial de Huánuco* (službene stranice) (`en`)
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Huyan*.*

**Huyan Zan** (? -1000) bio je kineski vojskovođa u službi dinastije Song. Bio je rodom iz Taiyuana u provinciji Shanxi i poticao od Xiongnu porodice koja se kroz nekoliko vijekova asimilirala u Han Kineze. Godine 964. se kao konjički komandant istakao u pohodu na državu Kasniji Shu, a 979. igrao važnu ulogu u uništenju države Sjeverni Han. Iako nije bio uspješan u borbi protiv dinastije Liao i iako se nije pokazao kao sposoban civilni administrator, godine 999. mu je car Zhenzong ponudio mjesto vrhovnog komandanta vojske; Huyan Zan je to odbio držeći da toga nije dostojan, te je zbog svoje skromnosti stekao veliko poštovanje.

Lik Huyan Zana se kasnije postao u zbirci narodnih priča *Yang Jia Jiang*, a Huyan Zhuo, lik u klasičnom kineskom romanu *Rub vode* je opisan kao njegov potomak.

Izvori
------

* Toktoghan et al. *Historija Songa, Volume 279, Biography of Huyan Zan*.
* Bi Yuan. *Nastavak Zizhi Tongjiana* (續資治通鑑), *Volume 21*.
**Manastir Lesnovo** (makedonski: *Лесновски манастир*) se nalazi u blizini sela *Lesnovo*, na putu između Kratova i Zletova u Republici Makedoniji.

Historija
---------

Po legendama se nastanak ovog manastira vezuje uz život pustinjaka *Gavrila Lesnovskog* (11. vijek), čija se isposnička pećina nalazi nedaleko. Po nekim izvorima on je i osobno bio monah tog manastira.
Prvi pisani trag o postojanju *Manastira Lesnovo*, je iz 1330 godine iz samostanske kronike koju je pisao monah *Stanislav* (taj se rukopis danas čuva u Beogradu).

*Manastir Lesnovo* obnovio je i proširio srpski despot Jovan Oliver 1341 godine. Na crkvenom saboru održanom u Skopju 1347 godine, za vrijeme vladavine cara Dušana, odlučeno je da *Manastir Lesnovo* postane sjedište novosnovane Zletovske episkopije, tada je i proširen. Od 1381 godine, Lesnovo je ponovno pod jurisdikcijom Hilandara, manastira na Svetoj gori (Atos).

Manastir je prvu veliku obnovu doživio 1558. za igumana *Neofita*, negdje oko 1581 godine imućni kratovski građanin *Nikola Bojčić* pokrio je crkveni krov olovnim pločama.
*Manastir Lesnovo* je mjesto žive aktivnosti za vrijeme 16. i 17. vijeka, ali je na kraju 17. vijeka napušten, obnovljen je 1805 godine pod igumanom *Teodozijem*, dotadašnjim monahom iz Manastira Dečani.

Izgled
------

*Manastirska crkva* ima križni tlocrt sa jednom kupolom na sjecištu, na ulaznom dijelu naknadno je podignut narteks sa kupolom iste veličine. U crkvi su očuvane izvorne freske, koje su oslikala četvorica autora, među freskama se ističu one sa likom Gavrila Lesnovskog, potom one s ktitorom Jovanom Oliverom sa modelom crkve u ruci, zatim ona sa likom Oliverove žene Oliverine, kao i one cara Dušana, i njegove žene Jelene.

Jedno od najvrednijih manastirskih umjetničkih blaga je drveni ikonostas kojeg je izradio domaći majstor iz Debra *Petre Filipovski - Garkata*, od 1811 do 1814 godine.

Uticaj
------

*Manastir Lesnovo* je bio mjesto žive kulturne aktivnosti i pismenosti u Republici Makedoniji, manuskripti nastali u njemu danas se čuvaju u;Beogradu, Sofiji i Plovdivu.
Najznačajniji rukopisi za koje se pouzdano zna da su nastali u Manastiru Lesnovo su; *Prolog* iz 1330 godine, *Minej* iz 1342, *Paranej* 1353. U Lesnovu su djelovali prvi makedonski prosvjetitelji, to je u prvom redu *Stanislav*, osnivač kaligrafske škole i njegov učenik *Partenije*.

Freska sa likom obnovitelja manastira - Oliverom

Eksterni linkovi
----------------

***Manastir Lesnovo*** na Wikimedijinoj ostavi

* Manastir Lesnovo (`en`)
Manastir Pantokrator
**Manastir Pantokrator** (grč. *Μονη Παντοκρατορος*) - pravoslavni manastir na Svetoj Gori. Sedmi u hijerarhiji svetogorskih manastira.

Opis
----

Manastir Pantokrator se nalazi na severoistoku poluostrva Atos, u blizini ruševina drevnog grada. Nalazi se na stenovitom brežuljku na visini od 50 metara. Pantokrator je pravougaona tvrđave puškarnica i interno podeljena na dva dela. U prvomu su: monaške kelije, razne radionice i viski toranj sa pridelnoi crkvom, na drugom - saborni hram posvećen Preobraženju Gospodnjem, zvonik, i trpezarija.

Istorija
--------

Manastir su osnovali dva grčka plemića koji su u monaštvu uzeli imena Aleks i Jovan. Međutim, postoji i predanje po kom je manastir osnovao car Aleksije I Komnin.
Prvi put manastir se pominje u 1358. godine. 1362. manastir je obnovljen uz učešće carigradskog patrijarha Kalista I. Nakon obnove u manstiru su živeli patrijarh Kalist II Ksanfopul i Solunski arhiepiskopi Teon i Simeon.

Relikvije
---------

* Mošti sveštenomučenika Teodora Stratilata
* Mošti svetih bezsrebrenika Kozme i Damjana
* Čestice životvornoga krsta
* Štit Velikog Merkurija Cesarijskog
* Ikonostas, verovatno najstariji na Svetoj Gori
* Ikona Bogorodice Gerontisa (zaštitnice manastira) - jedna od najcenjenijih čudotvornih ikone Svete Gore.

Spoljašnje veze
---------------

* Manastir Pantokrator

| * p
* r
* u
Manastiri Svete gore |
| --- |
| 

Velika Lavra **•** 
Vatoped **•** 
Iviron **•** 
Hilandar **•** 
Dionisijat **•** 
Kutlumuš **•** 
Pantokrator **•** 
Ksiropotam **•** 
Zograf **•** 
Dohijar **•** 
Karakal **•** 
Filotej **•** 
Simonopetra **•** 
Svetog Pavla **•** 
Stavronikita **•** 
Ksenofont **•** 
Grigorijat **•** 
Esfigmen **•** 
Pantelejmon **•** 
Konstamonit
 | Mapa prikazuje svetogorske manastire |
| Manastir Kumanica |
| --- |
| Manastir Kumanica***Manastir Kumanica*** |
| Osnovni podaci |
| Mesto: | Vrbnica, Opština Sjenica SRB |
| Vrsta spomenika: | manastir |
| Vreme nastanka: | XIV vek |
| Tip spomenika: | Spomenik kulture od izuzetnog značaja |
| Stepen zaštite: | 0 |
| Vlasnik: | Republika Srbija |
| Nadležna ustanova za zaštitu: | Zavod za zaštitu spomenika kulture Kraljevo |
| Nadležna institucija |
| Sedište: | Kraljevo |
| Adresa: | Trg Jovana Sarića 136000 Kraljevo |
| Internet strana: | www.kraljevo.org |
| Vikimedija ostava Vikimedija ostava ima multimedijalnefajlove vezane za ***Manastir Kumanica*** Vikimedija ostava |

**Manastir Kumanica** koji je posvećen prazniku: Sabor Svetog Arhangela Gavrila, nalazi se na granici između Republike Srbije i Republike Crna Gora, u opštini Sjenica na teritoriji Republike Srbije. Smešten je na desnoj obali reke Lim, u jugozapadnoj Srbiji i pripada Eparhiji mileševskoj.

Manastir Kumanica se prvi put pominje 1514. godine, u očuvanim delovima ploče koja je pronađena u ruševinama. Tako da se može pouzdano tvrditi da manastir potiče iz perioda od kraja 13. do sredine 15. veka. Severna strana manastira sa portom je uništena u toku izgradnje pruge Beograd-Bar, tako da pouzdanije datiranje izgradnje crkve nije moguće. Pretpostavlja se da je zlatno doba manastira bilo u drugoj polovini 16. i tokom 17. veka, a da je manastir pretrpio urušavanje u drugoj polovini 18. veka. Posle dugo vremena nakon što je devastiran i napušten, zalaganjem Narodnog muzeja u Prijepolju na čelu sa direktorom Slavoljubom Pušicom, manastir je obnovljen i osvećen 12. novembra 2000. godine.

Aleksandar Deroko je 1926. godine, u okviru projekta "Na Svetim vodama Lima", zatekao manastirsku crkvu u ruševinama. Tada su izvršena prva ozbiljnija snimanja kada je napravljen i crtež osnove crkve, a kasnije, 1933. godine je dopunio Đorđe Bošković, pretpostavljajući da crkva potiče iz 16-17 veka..

Literatura
----------

* Aleksandar Deroko, *Na svetim vodama Lima*, Glasnik skopskog naučnog društva XI (Skoplje, 1932) 132
* J. Medojević, *Manastir Kumanica*, Bijelo Polje, 1997

Vanjske veze
------------

***Manastir Kumanica*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zagonetni kamen Kumanice ("Politika", 7. jun 2011)
* O manastiru na sajtu Manastiri-Crkve
* Snimak iz vazduha, opština Sjenica

  
Koordinate: 43°09'S.19°46'I.
**Moja ulica, moja ekipa** je tradiconalni malonogometni turnir koji se igra krajem prosinca u Puli, u Domu sportova "Mate Parlov". 

Od početka održavanja, na turniru sudjeluju ekipe iz cijele Istre i okolice, a prvenstvo u prosjeku prati oko 2.000 gledatelja. Najviše ekipa, čak 117, natjecalo se 1980. godine. Mnoge momčadi koje su nastupale na turniru su ubrzo prerasle u malonogometne klubove. Od 1992. zbog rata u Hrvatskoj natjecanje je privremeno obustavljeno do 2004. od kada se ponovno počinje igrati. Od 2007. se igra i *Mini ulica*, turnir za najmlađe nogometaše do 11 godina.

Moja ulica, moja ekipa 2008.
----------------------------

Godine 2008. odigrano je jubilarno, 20. izdanje ovog turnira. Na turniru se natjecalo 105 ekipa, većina iz Istre i istarskih otoka, no bilo je ekipa i iz Rijeke te dvije iz BiH. Turnir je osvojila porečka momčad *Vita Leva Elektrometal*, koja je 28. XII. 2008. pred oko 2.000 gledatelja u Domu sportova "Mate Parlov" svladala pulsku momčad *MNK Šijana*. *Mini ulicu* je osvojila kombinirana ekipa porečkog *Jadrana* i *Vrsara*, koja je u finalu svladala vršnjake iz fažanske *Mladosti*.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica Arhivirano 2009-02-21 na Wayback Machine-u
**Iðavöllr** (staronordijski **Iðavǫllr**, moguće prevesti kao "sjajna ravnica") je lokacija koja se spominje u *Völuspi*, prvoj pjesmi zbirke *Poetska Edda*, gdje je opisana kao sastajalište nordijskih bogova. U pjesmi je napisano kako su na njemu prvo sagradili kuće i hramove, da bi nakon događaja u Ragnaroku sagradili grad.

Postoje hipoteze da se Idavoll temeljio na stvarnoj lokaciji - *Idisiaviso*, mjestu na rijeci Weser na kojoj je germanski vođa Arminije zapovijedao svojom vojskom u bitci protiv rimskog vojskovođe Germanika u bitci na Weseru godine 16. a koju opisuje Tacit u svojim *Analima*.

Izvori
------

1. ↑  Orchard (1997:95).
2. ↑  Simek (1997:171).

Literatura
----------

* Bellows, Henry Adams (Trans.) (1936). *The Poetic Edda*. Princeton University Press. New York: The American-Scandinavian Foundation.
* Orchard, Andy (1997). *Dictionary of Norse Myth and Legend*. Cassell. ISBN 0-304-34520-2
* Simek, Rudolf (2007) translated by Angela Hall. *Dictionary of Northern Mythology*. D. S. Brewer. ISBN 0-85991-513-1
**Ida Gamulin** (Split, 1957.) hrvatska je pijanistica i dobitnica više prestižnih nagrada.

Životopis
---------

Završivši studij na Muzičkoj akademiji u Zagrebu u klasi Jurice Muraia, usavršava se u inozemstvu s Rudolfom Kererom u Wiemaru, te Stephenom Kovacevichem, Johnom Lillom i Annie Fischer u Londonu. Godine 1983. osvaja nagradu Myra Hess te debitira u Londonu s velikim uspjehom nakon čega slijede pozivi za nastupe u Queen Elizabeth Hallu 1985. i 1987. Od tada započinje zapažena međunarodna karijera; "*Izvanredno nadarena pijanistica dokazala se kao vrhunski interpret Bacha i Beethovena...njezin kristalan jasan ton odiše neobičnom toplinom i gracioznošću...*" (Daily Telegraph); "*Ona je zaista majstor legata i raskošne sonornosti*" (The Times).

Nastupala je solistički i uz orkestre u gotovo svim europskim zemljama, Rusiji i SAD-u surađujući s uglednim dirigentima Carlom Richterom, Hartmutom Haenchenom, Nikolajem Aleksejevim, Urošem Lajovicom, kao i s vodećim hrvatskim orkestrima i dirigentima. Također je gošća međunarodnih festivala u Spolettu, Freiburgu, Varni, Dubrovniku, Stratfordu, Janacek festivalu i dr. Snimala je za BBC, CBS, France Musique, S.A. Radio, Bayerische Rundfunk te druge radio i TV stanice. Prvu ploču snima u Londonu (EMI-Mava), te snima za Jugoton i Croatia Records. Njena snimka Brahmsove sonate u fis molu uvrštena je među najbolje izvedbe Brahmsa na američkom *Classical music directory*.

Za tisak je priredila cjelokupan opus glasovirskih minijatura Dore Pejačević čije stvaralaštvo godinama sustavno promovira. Ugledna hrvatska skladateljska imena (Boris Papandopulo, Milko Kelemen, Anđelko Klobučar, Igor Kuljerić, Ivo Josipović, Berislav Šipuš) na njen poticaj napisali su skladbe koje je s uspjehom praizvela.

Nakon koncerta u Londonu gdje je nastupila uz Marthu Argerich i Stephena Kovacevicha, Ida Gamulin sve češće surađuje u projektima komorne glazbe s poznatim europskim glazbenicima.

Članica je žirija međunarodnih pijanističkih natjecanja i predsjednica hrvatske EPTE (Europske udruge klavirskih pedagoga). Redovni je profesor klavirskog odjela Muzičke akademije u Zagrebu.

Nagrade i priznanja
-------------------

* Nagrada "Svetislav Stančić",
* Specijalna nagrada Freiburg festivala,
* Nagrada Milka Trnina

Diskografija
------------

* J. Brahms | Dora Pejacsevich, Croatia Records, 1993.
* J. S. Bach | J. Brahms, Croatia Records, 1996.
* Franz Schubert, Hrvatski Katolički radio, 1997..
* Dora Pejacsevich, Zg Zoe Music, 1998
* P. I. Tchaikowsky, Croatia Records, 1999.
* Dora Pejacsevich, Croatia Records, 2001.
* Talijanski capriccio / Italian Capriccio, Croatia Records, 2005.

Izvor
-----

* Službeni životopis Ide Gamulin Arhivirano 2007-06-22 na Wayback Machine-u

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene stranice Ide Gamulin Arhivirano 2007-06-22 na Wayback Machine-u ((hrv.)) ((engl.))
**Mojmir II** (slovački: ; ? - 906?) bio je posljednji kralj Velike Moravske, koji je vladao od 894. do svoje smrti.

Bio je sin kralja Svatopluka I i godine 894. je naslijedio njegovo prijestolje. Istovremeno je Kneževina Nitra dana kao apanaža njegovom bratu Svatopluku II. To je iskoristio istočnofranački kralj Arnulf Karantanski kako bi Svatopluka potakao da 895. digne ustanak protiv brata. Građanski rat, ali i napadi Mađara sa istoka, značajno su oslabili Veliku Moravsku, koja je odmah počela gubiti teritorije - 894. je Istočnim Francima morala biti predana od Mađara opustošena Balatonska kneževina, a 895. se od Velike Moravske odvojila Češka i postala istočnofranački vazal. Godine 897. je isto učinila i Lužica. U međuvremenu su se godine 896. u Panonskoj nizini Mađari trajno naselili. 

Nakon početnih neuspjeha je Mojmir privremeno uspio konsolidirati svoju vlast. Godine 898. je pozvao papu da mu pošalje nove svećenike, kako bi suzbio uticaj bavarskih svećenika. Iste je godine uspio poraziti i zarobiti Svatopluka II, iako je on uspio pobjeći i zarobljeništva u Njemačku. Oko godine 900. je zajedno sa Mađarima sklopio savez i napadao Bavarsku. Zbog toga su Istočni Franci godine 901. sklopili savez sa Mojmirom, a on se također pomirio sa bratom. 902. i 906. je odbio mađarske napade, a 904. čak pomagao Bavarcima. 

Kada je Mojmir umro nije zabilježeno. Međutim, s obzirom da se ne spominje u zapisima koji opisuju veliki bavarski poraz od Mađara u bitci kod Bratislave 907. godine, pretpostavlja se da je umro te ili prethodne godine. Njegova država se već tada ili neposredno kasnije raspala. Najveći dio teritorija su podijelili Mađari i novostvorena Kraljevina Češka. U planinama, koje se nalaze u današnjoj Slovačkoj su nekoliko decenija kasnije vladali nezavisni vladari.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Svatopluk I**  |  **kralj Velike Moravske** 894–?906 | Slijedi: **unknown**  |
Stranica Srpskog psaltira
**Serbischer psaltir** ili *Srpski psaltir* (nem. *Serbischer Psalter*, lat. *Codex Monacensis Slavicus 4*) je nastao krajem XIV veka i prema mišljenju akademika Vojislava J. Đurića, to je *najraskošnija srpska knjiga iz srednjeg veka*. Rađen je ili za kneza Lazara (1371—1389) ili za njegovog sina Stefana (1389—1427) i ima preko dvesta stranica, dimenzija 28 x 19.5 cm, od čega se na njih 148 nalaze ilustrovane minijature. Pisan je srpskom redakcijom crkvenoslovenskog jezika, starom uncijalnom ćirilicom, a danas je deo kolekcije Bavarske državne biblioteke, iz Minhena. 

Nije poznato kada je tačno nastao, ali je najverovatnije bio deo biblioteke Stefana Lazarevića. Kasnije je pripadao biblioteci Đurđa Brankovića (1427—1456) i smatra se da ga je neko od njegovih potomaka odneo u fruškogorski manastir Privina Glava.Srpski patrijarh Pajsije Janjevac (1614—1647) ga je pronašao u manastirskoj riznici i pozajmio ga, da bi psaltir ukoričio i prepisao 1629. godine. Ovaj prepis je kasnije završio u Narodnoj biblioteci Srbije i uništen je tokom nacističkog bombardovanja Beograda 06.04.1941. godine. Original psaltira je tokom Velikog bečkog rata, jedan bavarski oficir 1688. godine uzeo iz manastira i poneo sa sobom, da bi ga 1689. godine poklonio manastiru Gotescel, u Bavarskoj šumi. Knjiga 1782. godine prelazi u manastir svetog Emerama u Regenzburgu, a od 1810. godine se nalazi bavarskoj kraljevskoj biblioteci. Psaltir je prvi objavio Vatroslav Jagić, 1906. godine.

Povezano
--------

* Manastir Privina Glava

Spoljašnje veze
---------------

***Minhenski psaltir*** na Wikimedijinoj ostavi

* Digitalna verzija *Psaltira* u Bayerische Staatsbibliothek (2016) .[*mrtav link*]
* „Facsimiles of Illuminated Manuscripts in Special Collections *The Serbian Psalter*". Arhivirano iz originala na datum 2010-06-23. Pristupljeno 2014-05-13.  (`en`)
* „Traganje za „Minhenskim Psaltirom" Nasleđe Đurđa Brankovića".
Markion obrazlaže svoj kanon.
**Markionstvo** je ranohrišćansko učenje čiji je osnivač Markion, poreklom iz Male Azije. Po njemu postoje dva boga: niži bog, starozavetni, koji je stvorio svet (vidi demijurg), dao je Zakon i nadahnjivao proroke, koji se ljuti i sveti (lex talionum); i bog Novoga Zaveta, Otac Isusa Hrista, bog ljubavi, milosti i praštanja. Između ova dva boga ne postoji veza; niti postoji veza između Starog i Novog zaveta, judejstva i hrišćanstva. 

Markion stvara svoj sopstveni kanon: Jevanđelje po Luki, Pavlove Poslanice, bez Timoteja i Tita, iz kojih izbacuje judejske ideje. Od početka Crkva je osudila Markionove ideje (ekskomuniciran je 144. g.), jer je ona štitila kontinuitet Staroga i Novoga Zaveta. Najpoznatiji moderni tumač Markiona bio je Adolf fon Harnak (1851-1930), koji naglašava suštinsku razliku između jedinstvenog Jevanđelja Hristova i drugih religija.

Eksterni linkovi
----------------

* (`en`)Centar za Markionitska istraživanja
* (`en`)Markion u Enciklopediji Britanika Arhivirano 2012-02-06 na Wayback Machine-u
* (`en`)Markioniti u Katoličkoj enciklopediji
* (`sh`)Markionstvo Arhivirano 2007-11-24 na Wayback Machine-u (svetosavlje.org)
Maȟpíya Ičáȟtagya
**Miniconjou** (Mnicouyou, Minneconjou) /="*Planters by the River*"), jedan od sedam tribeleta Teton Siouxa, nekad nastanjeni od Black Hillsa do rijeke Platte. Nakon bitke na Little Bighornu (1876.), smješteni su na rezervat Cheyenne River u Južnoj Dakoti. Ovdje žive mirno sve do 1889. kada je među Siouxe Kicking Bear uveo religiju Plesa duhova (Ghost Dance), što je jako uznemirilo američku vojsku. Veliki dio plemena stradao je godinu dana poslije (29. prosinca 1890.) u pokolju koji je izvršio James Forsyth sa svojim vojnicima, na mjestu zvanom Wounded Knee. Pobijeno je preko 200 žena, djece i muškaraca zajedno sa poglavicom Si Tanka (Spotted Elk, poznat i kao Bigfoot). Miniconjou danas žive zajedno sa još tri Teton plemena (Oohenonpa, San Arcs i Sihasapa), na rezervatu Cheyenne River u Južnoj Dakoti.

Bande
-----

* Lewis and Clark: Minnakineazzo (Miniconjou), Wanneewackataonelar, Tarcoehparh.
* Culbertson 1850 (4): River that Flies, Those that Eat no Dogs, Shell-earring Band, Lejagadatcah.
* Swift 1884, po indijanskim izvorima: Unkcheyuta, Glaglahecha, Sunkayuteshni (Those that Eat no Dogs), Nighetanka, Wakpokinyan, Inyanhaoin (Shell-earring Band), Shikshichela, Waglezaoin, Wannawegha (možda Wanneewackataonelar).

Izvori
------

1. ↑  Hodge

Vanjske poveznice
-----------------

* De Miniconjou Arhivirano 2008-05-14 na Wayback Machine-u
**Milica Lukić** (1959) i **Miroslav Perković** (1951), zadnje dve dekade rade zajedno u umetničkim projektima, integrišući fotografiju i video u skulptorskim projektima, -realizujući radove bazično u metalima u industrijama 'in situ', -rezimirano:

Projekat 'Brodotehnika' (1995), realizacija i sponzorstvo 'Brodotehnika' Brodogradilište Beograd, pomognut od Soros Fonda ('Fond za Otvoreno Društvo'); izložba u Kulturnom Centru Beograda 1995; radovi u kolekciji 'Fundacio Bancaixa' iz Valensije (Prva nagrada za skulpturu 1995, Druga nagrada za skulpturu 1997) i u kolekciji 'Union Fenosa' iz Korunje (Otkup 'VI Mostra' ,1999) Muzej MACUF, uz ARCO 2000-3 Madrid.

Projekat 'SartidArt' (1997), finansiran i realizovan uz pomoć industrijske korporacije 'Sartid' ('US Steel Corp.'); izložba u 'Circulo de Bellas Artes' (sala 'Juana Mordo') Madrid 1998.

'Cityproject' (1999-2009) godine, uz sponzorstvo 'KODAK', u studijima CITE Paris i studijima 'ACME' London; realizovane izložbe u Muzeju Savremene Umetnosti, Salon Muzeja, Beograd (2000), u 'Handwerker Gallery', Ithaka, New York (2003) i u 'Cite Internationale Des Arts', Paris 2004. U industrijskim pogonima Valensije 2007/8 realizovana serija skulptura za kolekciju 'Ritam' Valencia', predstavljenih 2009-te izložbom u 'Temple Romà.Vic' Barcelona. Knjiga eseja 'Konverzije' publikovana 2009-te i 
uvodnik 'Putting It Together' uz esej Richarda Deacona 2000-te.

Radovi u kolekcijama (Projekti 1995-2007): 'Fundacion Bancaja ,Valencia'; SartidArt (US Steel Corp.); 'Union Fenosa, A Coruña'; 'Ritam', Coleccion Asociada, Valencia'.

ritam Arhivirano 2011-08-26 na Wayback Machine-u
Jim Mutrie (1888)
**James J. Mutrie** (Chelsea, Massachusetts, 13.6. 1851 - Roosevelt Island, New York, 24.1. 1938.) bio je američki bejzbol menadđžer. Poznat je kao su-osnivač i prvi menadžer znamenitih njujorških klubova kao što su *New York Metropolitans* i *New York Giants*.

Mutrie, poznat po nadimcima "Smilin' Jeems" i "Truthful Jim", odrastao je igrajući kriket, a bejzbol je počeo igrati u dobi od 16 godina. Godine 1880.se preselio iz Nove Engleske u New York, te tamo osigurao financijsku podršku Augusta Belmonta i Johna B. Daya kako bi osnovao novi klub, nezavisan od tada dominantne National League (NL), pod nazivom *New York Metropolitans*. Pred kraj sezone 1882, Day i Mutrie su primile ponude i od NL i od American Associationa da uđu u nacionalnu profesionalnu ligu; obje ponude su prihvaćene, i tako da je *Mets* ušao u American Association, a novostvoreni New York Gothams, nakon što je preuzeo većinu igrača *Troy Trojansa*, ušao u National League.

Mutrie je vodio Metropolitanse 1883 i 1884. godine, omogućivši im da osvoje Worlds Series 1884. godine. Godine 1885. je preuzeo *Gothams*, kojima je dao ime *Giants*. S igračima kao što su Buck Ewing, Tim Keefe i Roger Connor, Giantsi su osvojili i prvenstvo NL i Word Series odine 1888 i 1889. Mešutim, 1890. godine su Ewing, Keefe i mnogi drugi igrači prebjegli Players League i istoimeni suparnički tim *New York Giants*. Mutriejev krnji *Giants* je izgubio prvenstvo, a nakon 1891. je Mutrie dobio otkaz kao menadžer.

Nakon završetka karijere u baseballu, Mutrie je vodio hotel u gradu Elmira te novinski kiosk na Staten Islandu. Umro je od raka u dobi od 87 godina.

Literatura
----------

* Jim Mutrie managerial statistics at baseball-reference.com
* New York Times obituary, Jan. 25, 1938
* Findagrave.com entry
Joan Baez i Bob Dylan 1963.
**Joan Baez** (Staten Island, New York, 9. siječnja 1941.) je američka folk-pjevačica i aktivistica, poznata kao jedna od najvećih zvijezda preporoda američke folk glazbe kao i po društvenoj angažiranosti svojih pjesama, zbog čega se smatra jednom od pop ikona 1960-ih. 

Rodila se kao kćer Alberta Baeza, američkog fizičara meksičkog porijekla, i Joan Bridge Baez. Porodica joj je ispovijedala kvekersku vjeru koja će bitno utjecati na Baezin svjetonazor. Za folk muziku se počela interesirati kada je sa 8 godina bila na koncertu Petea Seegera. Profesionalno je počela nastupati 1959. godine, a prvi album snimila 1960. Zbog toga što je nosila dugu, neočešljanu kosu i casual odjeću, te namjerno odbacivala svaku trunku glamoura, stekla je brojne poklonike među antiestablishmentskom publikom, pogotovo omladinom koja će se prikloniti kontrakulturi 1960-ih. 

Godine 1963. je izvela pjesmu *We Shall Overcome* na maršu na Washington koji je organizirao Martin Luther King. Sudjelovala je na znamenitom koncertu u Woodstocku kao i nizu protestnih akcija protiv vijetnamskog rata, uključujući posjet Hanoju u tadašnjem Sjevernom Vijetnamu krajem 1972. godine, kada je donijela poštu zarobljenim američkim pilotima. 1970-ih je postala jedan od osnivača američkog ogranka organizacije Amnesty International; nastupala je prilikom niza protestnih skupova s ciljem zaustavljanja rata u Iraku, prava LGBT osoba i ukidanja smrtne kazne. Godine 2008. je javno podržala predsjedničku kandidaturu Baracka Obame.

Godine 1993. je u organizaciji Sorosove zaklade posjetila Sarajevo koje se nalazilo pod opsadom bosanskosrpskih snaga i bila prvi važniji zapadni muzičar koji je tamo održao koncert.

Od 1961. do 1965. je održavala ljubavnu vezu s folk-muzičarom Bobom Dylanom, a čiji je kraj, između ostalog, prikazan u znamenitom dokumentarcu *Don't Look Back*. 1967. se upoznala za antiratnog aktivista Davida Harrisa za koga se vjenčala, i s kojim je imala sina Gabriela. Brak se raspao 1973. Kasnije je neko vrijeme održavala vezu sa poduzetnikom Steveom Jobsom, osnivačem *Applea*.


***Joan Baez*** na Wikimedijinoj ostavi
**Grbavi čizmar** (lat. *Alectis alexandrinus*) riba je iz porodice bitinica (lat. *Carangidae*). Zabilježen je u Jadranu 1973. godine, a smatra se da je došao iz južnih krajeva Mediterana, odnosno toplijih mora. Ima jako spljošteno tijelo u bočnom smjeru, a rastom ono postaje sve izduženije. Na gornjem kraju glave ima karakterističnu grbu, a početak trbušne i leđne peraje je znatno istureniji od ostatka peraje. Ima male ljuske koje su teško vidljive, a glava je gola, kao i pojedini djelovi tijela. Boja tijela mu je srebrnkasta s plavkastim odsjajem kada se gleda odozgo. Nedorasle jedinke imaju pet pruga na tijelu. Mrijesti se tokom ljeta,a jajašca su pelagična. Naraste do 100 cm duljine i preko 3 kg težine. Snažan je i brz plivač, živi na dubinama do 70 m, a hrani se lignjama i ribom.

Rasprostranjenost
-----------------

Grbavi čizmar je riba koja prebiva po istočnom dijelu Atlantika, u toplijem moru od Gibraltara do Angole, Prisutan je također i po južnom dijelu Mediterana, a ponekad zaluta i u Jadran.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Grbavi čizmar Arhivirano 2009-01-02 na Wayback Machine-u (izor.hr)
2. ↑  (`en`) African threadfish (fishbase.org)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Grbavi čizmar** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Grbavi čizmar** |
**James Edward "Jimmy" Ryan** (Clinton, Massachusetts, 11.2. 1863 - Chicago, 26.10. 1923.), poznatom pod nadimkom "Pony", bio je američki profesionalni igrač bejzbol koji je igrao na položaju center fieldera. Nastupao je za *Chicago White Stockings/Colts/Orphans* (1885-89, 1891-1900) u National Leagueu, *Chicago Pirates* (1890) u Players Leagueu i *Washington Senators* {1902-03) u American Leagueu.

Ryanova najbolja sezona je bila godine 1888, kada je vodio ligu u home runovima (16), hitovima (182), doubleovima (33), totalnim baza (283) i postotku slugginga (.515). Iste je sezone hit udarao u krugu.

Ryan je u karijeri imao prosjek udaraca .306 sa 118 home runova i 1093 RBI u 2012 utakmica. Kao pitcher je imao odnos pobjeda i poraza 6-1 sa 43 strikeouta i ERA 3.62 u 117 izmjena. 

Ryan je također bio poznat po nasilničkom ponašanju. Godine 1887. je udario novinara Charlieja Seymoura iz *Chicago Heralda*, a godine 1892. se potukao s George Beachelom, reporterom *Chicago Daily Newsa*, kojeg je tešku ozlijedio. Godine 1896. je zbog svađe počeo tući konduktera u vlaku, ali ga zaustavioo Anson.

Ryan je, nakon završetka karijere, godien 1905. napisao članak u kome savjetuje igrače bejzbola da se time ne bave profesionalno, jer u nijednoj ligi ne mogu ostati dovoljno dugo da bi stekli bogatstvo, s obzirom da se igrač bejzbola "u dobi od 35 godina smatra starcem".

### V. također

* Udaranje u krugu
* Popis igrača MLB s više od 2000 hitova
* Popis igrača MLB s više od 1000 runova
* Popis igrača MLB s više od 1000 RBI
* Popis prvaka Major League Baseballa u home runovima

Eksterni linkovi
----------------

* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere
* BaseballLibrary.com Arhivirano 2004-06-27 na Wayback Machine-u
* Simply-Baseball-Notebook.com
* Howard W. Rosenberg, *Cap Anson 4: Bigger Than Babe Ruth: Captain Anson of Chicago* Arhivirano 2018-08-27 na Wayback Machine-u (Arlington, Virginia: Tile Books, 2006).


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Billy O'Brien**  |  **Prvak National Leaguea u home runovima** 1888 | Slijedi: **Sam Thompson**  |
**Marduk-apla-iddina II** (biblijski **Merodach-baladan**, također poznat kao **Marduk-baladan**, **Baladan** andi **Berodach-baladan**. dosl. **Marduk mi je dao nasljednika**.) (vladao 722. pne. – 710. pne. 703. pne. – 702. pne.) bio je kaldejski princ koji je uzurpirao babilonsko prijestolje 721. pne. Marduk-apla iddina II je također bio poznat kao jedan od hrabrih kraljeva koji je deset godina uspio održao babilonsku nezavisnost prkoseći asirskoj vojnoj nadmoći.

Sargon od Asirije je pokorio saveznike Marduk-apla-iddine II u Aramu i Izraela te Marduka konačno uspio (cca. 710. pne.) otjerati iz Babilona. Nakon Sargonove smrti Marduk-apla-iddina II je ponovno osvojio prijestolje. Njegova vladavina je trajala samo devet mjeseci (703. pne. – 702. pne.), ali je uspio obnoviti Kaldejsko Carstvo. Vratio se iz Elama i na ustanak digao sve Aramejceu Babiloniji. Tako je uspio ući u Babilon i proglasiti se kraljem. Devet mjeseci kasnije je poražen kraj Kiša, ali je uspio pobjeći u Elam sa statuama bogova. Umro je u izgnanstvu nekoliko godina kasnije.

V. također
----------

* Kraljevi Babilona


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Shalmaneser V Ululayu**  |  **Kralj Babilona** 722–710. pne. | Slijedi: **Sargon II**  |
| Prethodi: **Marduk-zakir-shumi II**  |  **Kralj Babilona** 703–702. pne. | Slijedi: **Bel-ibni**  |
**Marta Ehrlich** (Zagreb, 27. 4. 1910 - Zagreb, 15. 3. 1980), jugoslavenska slikarica čija su djela i karijera u današnje doba nepravedno zapostavljeni.

Biografija
----------

Marta Ehrlich je rođena 27. 4. 1910, u Zagrebu. Odrasla je u imućnoj i poznatoj zagrebačkoj židovskoj obitelji Ernesta and Erne Laure Ehrlich. Otac joj je bio građevinar (poduzeznik), a majka učiteljica. Ehrlichi su poznata zagrebačka obitelj, Martin djed Herman je bio uspješan građevinar-poduzetnik, ujak Hugo Ehrlich poznati arhitekt, a tetka Mira Klobučar poznata slikarica. Prije Drugog svjetskog rata Marta je živjela zajedno sa roditeljima i dvojicom braće u vili "Ehrlich" na Tuškancu, a koju je projektirao i izgradio njezin ujak Hugo. Osnovnu i srednju školu pohađala je u Zagrebu. 1934 diplomirala je na Akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu. Nakon diplome Marta je 1935 godine preselila u Pariz, gdje je usavršavala svoje vještine na raznim slikarskim tehnikama. U Parizu je ostala do 1938. nakon čega se je vratila u rodni grad. Po povratku u Zagreb Marta je pohađala privatne lekcije-sate kod Vladimira Becića. Martini su počeci u slikarstvu označeni Becićevim utjecajem. Tijekom svoje karijere stvorila je 227 slika koje predstavljaju neprocjenjivi dio jugoslavenske i hrvatske likovne umjetnosti. Marta je bila udata za slikara Kamila Tompu, sa kojim je živjela i radila u njihovom stanu u Šubićevovoj ulici. Marta je slikala sve do 1978 godine. 15. 3. 1980 Marta Ehrlich je počinila samoubojstvo. Pokopana je na Mirogoju pod prezimenom svojeg supruga kao Marta Tompa.

Vidi još
--------

Porodica Ehrlich
**Katastrofa kod Yongjie** (kineski: 永嘉之祸) je naziv za događaje koji su se zbili u sjevernoj Kini za vrijeme Wu Hu ustanka neposredno nakon smrti regenta Sima Yuea i kolapsa carske vojske u sukobu sa Wu Hu nomadima na čelu sa Shi Leom. Carska prijestolnica Luoyang, koju je Sima Yue iz političkih razloga ostavio nebranjenom, je ubrzo nakon toga zauzeta od strane Wu Hua. Nakon toga je slijedio veliki masakr gdje je ubijeno preko 30.000 ljudi, uključujući krunskog princa dinastije Jin i pripadnike carske uprave. Car Huai je zarobljen te odveden na dvor Liu Conga, vladara Wu Hu države Han Zhao, gdje je otrovan nekoliko godina kasnije. Nova carska uprava je sastavljena u gradu Chang'an, ali je i taj grad pao nekoliko godina kasnije. Ti su događaji predstavljali kolaps tzv. zapadne dinastije Jin i doveli do pada cijele sjeverne KIne pod vlast Wu Hua.

Izvori
------

* *Knjiga Jina*

| * p
* r
* u
Wu Hu era |
| --- |
| Historija | Wu Hu ustanak • Katastrofa kod Yongjie • Shi Lejevo ujedinjenje Sjeverne Kine • Wei-Jie rat • Wei-Xianbei rat • Fu Jianovo ujedinjenje Sjeverne Kine • Huan Wenove ekspedicije • Bitka na rijeci Fei • Liu Yuove ekspedicije |
| Sudionici | Dinastija Jin • Jie • Xiongnu • Qiang • Xianbei • Di |
| Ključne ličnosti | Liu Yuan • Shi Le • Sima Yue • Ran Min • Huan Wen • Fu Jian • Xie Xuan • Liu Yu |
| Historijske knjige koje opisuju eru | Shiliuguo Chunqiu • Knjiga Jina |
Dijelovi Larsen B do 2005.
Slika raspadanja ledenog grebena Larsen B
**Ledeni greben Larsen**, je granični ledeni greben u sjeverozapadnom dijelu Weddellovog mora i Antarktika. Ime je dobilo po kapetanu Larsenu, koji je lovio kitove i doplovio u to područje 1893. godine. Podijeljen je u tri dijela:

* Larsen A (najmanji na sjeveru),
* Larsen B i
* Larsen C (najveći na jugu).

Ledeni greben Larsen A se raspao 1995. godine, Larsen B se raspao 2002. godine, dok je Larsen C još uvijek u ravnoteži. 

Raspadanje ledenog grebena Larsena, nije uobičajena pojava, jer prije je to mjesto stvaranja ledenih santi. Znanstvenici vjeruju da je to pojava globalnog zatopljenja, jer su mjerenja pokazala povećanje temperature za 0,5 ºC svakih 10 godina, od 1940. godine.  

2002. godine se raspao veliki dio ledenog grebena Larsena B, površine 3 250 km2 i debljine oko 220 metara. Taj dio je bio u ravnoteži zadnjih 12 000 godina, za vrijeme cijelog holocena. S druge strane, Larsen A se počeo mijenjati prije oko 4 000 godina. Glaciologe je jako iznenadila brzina raspadanja, sve se dogodilo za 3 tjedna.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2013-02-06 na Wayback Machine-u Larsen C thinning
2. ↑  Steve Connor,(2005) "Ice shelf collapse was biggest for 10,000 years since Ice Age" online Arhivirano 2014-08-23 na Wayback Machine-u
3. ↑  Marshall  Arhivirano 2011-07-16 na Wayback Machine-u "The Impact of a Changing Southern Hemisphere Annular Mode on Antarctic Peninsula Summer Temperatures" 2006.
4. ↑  Press Release (2005) "Ice Shelf disintigration threatens environment, Queen's study" Queens University,online
5. ↑  „Larsen B Ice Shelf Collapses in Antarctica". Arhivirano iz originala na datum 2007-12-24. Pristupljeno 2015-02-18.
6. ↑  Antarctic Ice Shelf Collapse Triggered By Warmer Summers Arhivirano 2007-12-30 na Wayback Machine-u University of Colorado 2001.
Dijagram stanja (fazni dijagram) željezo – ugljik prikazuje uvjete pod kojim je ledeburit stabilan, kada je sadržaj ugljika između 2,06 i 6,67%.
**Ledeburit** je eutektična mješavina austenita i cementita (ili grafita) koja sadrži 4,3 % ugljika i nastaje kod 1147 ºC. Ledeburit nastaje kada je sadržaj ugljika u željezu između 2,06% i 6,67% (maseni udio). Ime je dobio po metalurgu Karl Heinrich Adolf Ledeburu (1837-1916). On je bio prvi profesor metalurgije u Freiburgu. Ledeburit je otkrio 1882. 

Prema sadržaju ugljika legure željeza mogu biti legure koje se skrućuju bez eutektične mješavine (čelik) i legure s eutektičnom mješavinom (lijevano željezo ili željezni lijev). U dijagram stanja (fazni dijagram) željezo – ugljik ta je granica na 2,06% ugljika. Pod utjecajem nekih kemijskih elemenata, osobito silicija, ta se granica može pomaknuti ulijevo (manje od 2,06% ugljika). Željezne legure s eutektičnom mješavinom mogu se skrutiti po stabilnom sustavu željezo – ugljik, što znači da se ugljik izlučuje u obliku grafita (eutektična mješavina: austenit – grafit), a mogu se skrutiti po metastabilnom sustavu željezo – cementit, ako je ugljik kemijski vezan za željezo kao metastabilni (toplinski nepostojan) ledeburit (ledeburitska eutektična mješavina). U legurama s ledeburitskom eutektičnom mješavinom može se naknadnom toplinskom obradom postići raspadanje ledeburita i stvaranje grafita. Lijevano željezo se dijeli prema izgledu prijeloma i prema mehaničkim svojstvima na sivi lijev, bijeli lijev ili tvrdi lijev, žilavi lijev (nodularni ili kugličasti lijev) , kovkasti lijev (temper lijev), te crvičasti lijev (vermikularni lijev).

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2014-07-04 na Wayback Machine-u "Fizikalna metalurgija I", dr.sc. Tanja Matković, dr.sc. Prosper Matković, www.simet.unizg.hr, 2011.
2. ↑   "Strojarski priručnik", Bojan Kraut, Tehnička knjiga Zagreb 2009.
*Ako ste tražili članak o drugoj osobi, pogledajte Katarina Kotromanić (čvor).*
**Katarina Tomašević Kotromanić** (oko 1456 ili 1459 - krajem 1464 ili nakon 1474 )je bila kćerka bosanskog kralja Stjepana Tomaša Kotromanića i kraljice Katarine Kosače. Imala je starijeg polubrata, Stjepana Tomaševića, sina njenog oca i krstjanke Vojače, te starijeg brata Sgismunda.Njeno muslimansko ime je bilo Tarihi Hanuma .

Djetinjstvo
-----------

Historičari se ne slažu oko godine njenog rođenja. Jedni tvrde da je u trenutku pada Bosne imala devet godina, što bi značilo da je rođena oko 1456. godine, a drugi da je imala tri godine , đto bi bilo da je rođena 1459. godine

Katarinin otac je umro 10. jula 1461. godine, te bosanska krunu naslijeđuje njen stariji polubrat. Katarina je sa majkom i bratom nastavila živjeti na dvoru svoga brata i njegove žene, kraljice Marije od Despotovine.
Mnogi izvori govore da je Katarinin polubrat Stjepan io ogroman i da je mnogo pio.

Pad Bosne
---------

Osmanske osvajačke sile su nadirale s istoka i kralj Stjepan Tomašević, Katarinin polubrat, je okončao svoj život braneći svoj tron. Sigismund i Katarina su bili poslani u Istanbul, gdje su prešli na islam.

Turbe u Skopju?
---------------

Prema legendi, sahranjena je u Skopju, gdje joj je Isa-beg Ishaković kasnije podigao turbe. Turbe se navodno nalazilo na brežuljku Urjan Babi, u mezarju pored puta zvanog Hadžilar Jolu, a pokopana je bila izvjesna *Kral K'zi*, odnosno bosanska princeza. Ukoliko je ova teorija tačna, može se pretpostaviti da je živjela i umrla u Skopju.O njoj se brinuo Isa - beg Ishaković , kojem je bila data na čuvanje .

Smrt
----

Historičari se ne slžu oko datuma smrti ove bosanske princeze. Postoje dvije sljedeće teorije o Katarininoj smrti :

  

* jedna teorija govori o smrti princeze na putu prema Skoplju krajem 1464. godine
* druga teorija govori o Katarininoj smrti nakon 1474. godine , jer je posljedni put pomenuta 1474. godine.

Svi se slažu da je Katarina umrla malada. Njeno muslimansko ime je bilo **Tarihi Hanuma**
Ledenjak Aletsch
**Ledenjak Aletsch** je najveći ledenjak u Alpama. Dugačak je oko 23 kilometra i prekriva više od 120 kvadratnih kilometara, u švicarskom kantonu Valais/Wallis. Njega grade tri manja ledenjaka, koja se spajaju u mjestu Konkordia, gdje je debljina leda oko 1 kilometar. Nastavlja prema dolini Rhone, gdje stvara rijeku Massa. 

Cijelo područje sa ledenjakom spada u zaštićeno područje Jungfrau-Aletsch, koje je na popisu UNESCO-ove Svjetske baštine, od 2001.

Zemljopis
---------

Ledenjak Aletsch grade tri manja ledenjaka, koja se spajaju u mjestu Konkordia: Veliki Aletschfirn, Jungfraufirn i Ewigschneefeld (Beskrajno ledeno polje). Kod mjesta Konkordia je ledenjak širok oko 1,5 kilometar i teče brzinom 180 metara u godini. Debljina leda na tom mjestu je oko 900 metara. Podnožje ledenjaka je na nadmorskoj visini 1 560 metara, gdje se nalaze morena.

Povijest
--------

1860. ledenjak Aletsch je bio 3 kilometra duži i oko 200 metara viši. Od 1980. topljenje se ubrzava.   

Topljenje ledenjaka Aletsch (snimljeno 1979. 1991. i 2002.)

Izvori
------

1. ↑  Swiss Alps Jungfrau-Aletsch unesco.org
2. ↑  Le Grand Glacier d’Aletsch Arhivirano 2009-06-21 na Wayback Machine-u pronatura.ch
3. ↑  Glaciology.ethz.ch
4. ↑  „Aletschgletscher ethz.ch". Arhivirano iz originala na datum 2007-05-17. Pristupljeno 2015-02-18.