recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Kineska revolucija**, u samoj Kini poznata i kao **Oslobodilački rat** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Jiěfàng Zhànzhēng*) je naziv za drugu, završnu fazu kineskog građanskog rata, odnosno oružani sukob koji se u Kini vodio od 1946. do 1950. između snaga Republike Kine pod vlašću nacionalističke stranke Kuomintang na jednoj, i komunističkih pobunjenika na čelu sa Mao Zedongom na drugoj strani. Obje strane su sukob otpočele 1927. ali su ga privremeno obustavile kako bi postali saveznici u ratu protiv Japanaca. Japanski poraz u drugom svjetskom ratu i neuspjeh pokušaja da se nađe sporazumno rješenje za budućnost poratne Kine je doveo do obnove sukoba u proljeće 1946. Komunisti, koji su tada uglavnom kontrolirali sjever i sjeveroistok Kine, su imali manje ljudstva, oružja i opreme od Kuomintanga, koje su obilato oružjem, novcem i opremom pomagale SAD; usprkos toga su, zahvaljujući popularnosti u seljačkim masama, s vremenom uspjeli ovladati cijelim područjem kopnene Kine, na čijem je području 1949. proglašena Narodna Republika Kina.

Izvori
------

Literatura
----------

* Franke, W. *A Century of Chinese Revolution, 1851-1949* (Basil Blackwell, Oxford, 1970).
**Krutynia** zvana i *Krutyńska Struga* (njemački: *Kruttinna*) je rijeka na sjeveroistoku Poljske u Mazuriji duga 99,9 km, zapadna pritoka Jezera Bełdany.

Hidrologija
-----------

Krutynia izvire iz Warpunskog jezera, na svom toku prema jugoistoku protiče kroz brojna jezera i često mjenja ime (Babięcka Struga, Spychowska Struga), tek nakon Jezera Mokre počinje se zvati Krutynia. 
Od tamo nastavlja svoj put prema istoku preko nizinskog kraja uz brojne meandre do ušća u Jezero Bełdany.

Kako je Bełdany povezan sa daljnjim jugoistočnim jezerima; Śniardwy, Nidzkie, Wiartel sve do Jezera Roś koje je izvor rijeke Pise, tako se i *Krutynia* računa za desnu pritoku Pise.

Krutynia je popularna među kajakašima zbog šumovitih obala.

Porječje rijeke veliko je 711 km² i prostire se po Varminsko-mazurskom vojvodstvu.
Prosječni godišnji protok na ušću je 4,1 m³/s.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9   „Krutynia" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 23.04. 2021.

Vanjske veze
------------

***Krutynia*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Krutynia* (`pl`)
**Goba** je grad u središnjoj Etiopiji, u Zoni Bale u Regiji Oromija.

Geografske karakteristike
-------------------------

Goba je udaljena oko 446 km jugoistočno od Adis Abebe, grad leži na nadmorskoj visini od 2743 m. Upravno je središte *worede Goba*. 

Grad je poznat po svom sajmu srijedom, košaraštvu, medu i izradi pamučnih marama.
Pored grada na udaljenosti od 10 km u pravcu jugozapada je poznati Nacionalni park Planine Bale. U okolici Gobe nalaze se ostatci stare kamene crkve. 

Goba dijeli s obližnjim gradom Robe aerodrom (ICAO kod HAGB, IATA GOB) iz koje dnevo lete avioni Ethiopian Airlinesa za Adis Abebu.

Historija
---------

Goba je sve do 1995 i usvajanja novog ustava bila upravno središte bivše Pokrajine Bale. Ali u svemu ostalom to je bio zaostali mali grad, sjedište vojnog garnizona.
Telefonom je povezana s Adis Abebom tek 1936
Za vrijeme pobune lokalnog muslimanskog stanovništva tijekom 1960-ih, znane kao Buna Bale, pobunjenici su napali grad dva puta između novembra 1965 i marta 1966.  Stanje se nije popravilo ni 1970-ih, tad je Bale imao jedinu srednju školu u pokrajini, koju je pohađalo 682 učenika, od kojih je samo 86 bilo muslimana (u pokrajini u kojoj je 90% islamske vjeroispovjesti).

Stanovništvo
------------

Prema podacima Etiopske Centralne statističke agencije za 2005 godinu, grad Goba imao je 50.650 stanovnika od čega je bilo 24.256 muškaraca i 26.394 žena.

Izvori
------

1. ↑  Camerapix, *Spectrum Guide to Ethiopia* (Brooklyn: Interlink, 2000), str. 154
2. 1 2  "Local History in Ethiopia" (pdf) The Nordic Africa Institute website (pristupljeno 16. novembra 2007.)
3. ↑  Gebru Tareke, *Ethiopia: Power and Protest: Peasant Revolts in the Twentieth Century* (Lawrenceville: Red Sea, 1996), str. 145
4. ↑  CSA 2005 National Statistics Arhivirano 2007-08-13 na Wayback Machine-u, Table B.4

Pogledajte i ovo
----------------

* Nacionalni park Planine Bale

| * p
* r
* u
Gradovi u Etiopiji |
| --- |
| Adama • Adis Abeba • Adigrat • Adva • Ambo • Arba Minč •Asela • Avasa • Aksum • Bahir Dar • Debre Berhan • Debre Markos • Debre Tabor • Debre Zejit • Degehabur • Dembidolo • Dese • Dila • Dire Dava • Gambela • Goba • Gode • Gondar • Harar • Irgalem • Džidžiga • Džima • Kebri Dahar • Kombolča • Mek'ele • Negele Arsi • Negele Boran • Nekemte • Šašamane • Sodo • Veldija • Vukro • Zivaj | Etiopska zastava |
**Kontrgerilla** (sh. *Kontragerila*) je izraz kojim se opisuju turske specijalne snage originalno namijenjene kao stay behind formacija, koja je trebala djelovati protiv Sovjeta u slučaju eventualne okupacije u Trećem svjetskom ratu. Osnovane su 1952. godine pod pokroviteljstvom NATO-pakta pod imenom Taktička mobilizacijska grupa, koja je 1965. rasformirana i reorganizirana u tzv. Odjel specijalnog ratovanja pri Turskoj vojsci. Kontrgerilla se često optuživala za blisku povezanost sa radikalnom desnicom, odnosno ekstremističkom organizacijom Sivi vukovi, te, slično kao i neke druge stay-behind organizacije poput italijanske operacije Gladio, za brojne zloupotrebe u unutrašnjopolitičke svrhe, odnosno umiješanost u kršenja ljudskih prava i zločine. Program Kontrgerilla je formalno okončan po završetku Hladnog rata 1992. godine, ali su se njegovi resursi i kadrovi koristili protiv kurdske gerile, odnosno PKK. Kontrgerilla se u turskoj javnosti često smatra svojevrsnim ogrankom ili pretečom tzv. duboke države.

Vanjske veze
------------

* Doğan Öz, *Counter-Guerrilla report*: I, II (državni tužilac Öz je ubijen 24 marta 1978)
* "Turkey's terrorists: a CIA legacy lives on" The Progressive, April, 1997 by Lucy Komisar
**Kalaa Kebira** (arapski: القلعة الكبرى / Al-Qal'at al-Kabīrah) je grad i općina od 53,323 stanovnika na istoku Tunisa u Vilajetu Sousse.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kalaa Kebira leži na sjeverozapadnoj periferiji grada Sousse udaljena od samog centra desetak km, pa je zapravo dio te metropole.
Njena medina prostire se na brdu iznad doline vadi Hammama. 

Poznat je kao grad maslina, jer ima 873 000 stabala i 52 mlinica uljara.

Historija
---------

Historija Kalaa Kebire što na arapskom znači Velika utvrda seže do 9. vijeka pne. i Feničana koji su podigli prvu utvrdu, koja je trebala štititi *Hadrumèt* (današnja Sousse) i njihove trgovce na putu za Sahel.
Nakon njih redale su se druge civilizacije od Kartažana, Rimljana do Vandala koji su je razorili.

Obnovljena je za Bizanta u 6. vijeku pod imenom *El Bor*, nakon tog se za perioda islamskih dinastija Aglabidi, Fatimidi zove *El Manâa*. Ponovno je razorena sredinom 15. vijeka za invazije plemenskog saveza Banu Hilal, tek odtada se zove Kalaa Kebira zbog ruševina dviju feničkih i bizantskih utvrda.

Status grada dobila je 1912. za Francuske kolonijalne uprave
Eksplozini rast doživjela je nakon 1970-ih dolaskom velikog broja ruralnog stanovništa.

Privreda
--------

Privreda grada bazira se na maslinarstvu i manufakturnoj proizvodnji tepiha. Od 1982. ima industrijsku zonu koja je dovršena 2002. u kojoj se najviše proizvodi tekstil.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Tunisia, Republic of Tunisia*" (engleski). City population. Pristupljeno 20. 11. 2019.
2. 1 2 3 4 5 6   „*Kalâa Kébira*" (francuski). TunisieCo. Pristupljeno 20. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

***Kalaa Kebira*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Site officiel de la commune d'Elkalla kebira* Arhivirano 2021-04-19 na Wayback Machine-u (`fr`)
**Kitnjak** (lat. *Quercus petraea*) je vrsta bjelogoričnog drveta iz roda hrastova. Narodni nazivi za kitnjak su i ***brdnjak***, ***gorun***, ***beljik***, ***črepinjak***, ***graden***, ***ljutik***.

Rasprostranjenost
-----------------

Raste na brežuljkastim i brdskim položajima, Srednje i Južne Europe, te Zapadne Azije. U Hrvatskoj je autohtona vrsta drveća.

Izgled
------

Naraste do 40 m u visinu. Debljina debla može biti i 1–3 m prsnog promjera. Kora debla, mnogo je tanja i pliće ispucala nego kod hrasta lužnjaka. Pupovi su smeđi, goli, čunjasto–ušiljeni. Izbojci su goli. Lišće je 8–12 cm dugo, obrnuto jajoliko, podjednakih lapova (5-7 pari), s donje strane slabije dlakavo uz srednju žilu. Peteljka je 1-3 cm duga. Plod je žir, kraći i deblji od žira, hrasta lužnjaka, jednolično svjetlo-žućkaste boje. Ima manje raskošnu krošnju nego hrast lužnjak. Ženski cvatovi kod hrasta lužnjaka imaju kratku stapku, dok kod hrasta kitnjaka nemaju stapku, već su sjedeći. Cvate u travnju i svibnju, žirevi se drže 2-5 zajedno.

Ekološka svojstva
-----------------

Ne pojavljuje se na vlažnim tlima, slabo na vapnenastoj podlozi, voli kiselo tlo. Njegove šume su u velikoj mjeri iskrčene za potrebe poljoprivrede. Voli svjetlost, na zasjenu je manje osjetljiv od hrasta lužnjaka. Otporan je na prašinu i otrovne plinove. Njegovo drvo je vrlo visoke kvalitete. Uzgaja se u šumama do dobi od 120 godina. To mu je optimalna zrelost. Fiziološka zrelost je i do 1000 godina.
**Križevačka sinagoga** je bivša sinagoga židovske zajednice u Križevcima, a koja danas služi kao centar za mladež.

Salamon Lipmann je prvi židov koji se doselio u Križevce oko 1780. godine. 1844. Adam Breyer je osnovao "Židovsku općinu Križevci". U svojoj kući je organizirao prvi molitveni prostor za članove židovske zajednice u Križevcima i okolici. 15. studenoga 1844. uz prisustvo križevačkog gradnačelnika Ferde Vukića, skupština "Židovske općine Križevci" je predložila, raspravljala i usvojila prijedlog gradnje sinagoge u Križevcima. Arhitektonskom atelijer Hönigsberg i Deutsch je odabran za gradnju, a opremanje unutrašnjosti je prepušteno zagrebačkoj tvornicie namještaja Bothe i Ehrmann. Izgradnja sinagoge je započeta 14. svibnja 1895. a završena je četiri mjeseca kasnije, tj. 15. rujna 1895. godine. Križevačka sinagoga je izgrađena u samom centru Križevaca, na trgu Josipa Juraja Strossmayera. 16. rujna 1895. godine se odvijalo posvećenje novoizgrađene sinagoge, te svečani prijenos tore iz stare kuće za molitvu u novu sinagogu. Tom prilikom sinagoga je bila ispunjena do zadnjeg mjesta, uz veliku gomilu znatiželjnika koji su se okupili ispred sinagoge.

1941. tijekom Drugog svjetskog rata, sinagoga je opljačkana i devastirana. Dvije tore koje je spasila židovka Adele Weisz, i njezini prijatelji ne-židovi, su danas izložene u Beogradskom muzeju. Nakon rata 1945. križevačku sinagogu je preuzeo nacionalni komitet grada Križevaca. U dogovoru sa "Savez židovskih zajednica Jugoslavije", sinagoga je pretvorena u centar za održavanje kulturnih događaja.

Danas sinagoga služi kao centar za mlade. U studenom 2012. objavljeno je da će sinagoga dobiti sredstva iz fondova Europske Unije, kako bi se temeljito obnovila izvana i iznutra. Nakon obnove sinagoga bi trebala služiti kao sjedište "Križevačke turističke zajednice" i lokalnih sportskih saveza.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Ha-Kol (Glasilo Židovske zajednice u Hrvatskoj); Renee Weisz-Maleček, Sjećanje na Križevačku Sinagogu; stranica 45, 46, 47; broj 100, svibanj / lipanj 2007.
2. ↑  Sinagoga će biti turistički informativni centar. www.krizevci.info. Preuzeto 16. studenoga 2013.

| * p
* r
* u
Sinagoge u Hrvatskoj |
| --- |
|  | Bjelovarska sinagoga • Dubrovačka sinagoga • Karlovačka sinagoga • Koprivnička sinagoga • Križevačka sinagoga • Riječka sinagoga • Sisačka sinagoga • Slavonskobrodska sinagoga |  |
Zastava Katoličke lige
**Katolička liga** (latinski: ; njemački: ) bio je savez koji su godine 1609. sklopili katolički vladari država-članica tadašnjeg Svetog Rimskog Carstva kako bi promovirali vlastite interese, odnosno bili pandan prethodne godine osnovanoj Protestantskoj uniji. Ligom je ispočetka dominirala Bavarska, odnosno njen vojvoda Maximilian I Veliki, ali su se 1613. njoj priključili austrijski Habsburgovci, što je dovelo do njenog faktičkog raspada. Jedinstvo je obnovljeno tek nakon izbijanja Tridesetogodišnjeg rata. Trupe Katoličke lige su u prvim fazama sukoba imale izuzetno važnu ulogu, kada su pod vodstvom njenog darovitog generala Tillyja nanijeli odlučujuće poraze protestantima u Češkoj i Falačkoj te prodrle na sjever Njemačke, došavši na prag konačne pobjede i iskorijenjivanja protestantizma u Njemačke, koje je spriječila tek švedska intervencija. Katolička liga je nakon tada zadobivenih poraza, odnosno zbog sve veće ovisnosti o španskim i habsburgovškim ne-njemačkim pojačanjima u ljudstvu, gubila na značaju, a formalno je raspuštena Praškim mirom 1635. godine kojim je državama Carstva izričito zabranjeno sklapanje međusobnih vojnih saveza.

***Katolička liga (Njemačka)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85021217
* GND: 4127800-8

 |
**Gebre Meskel Lalibela** (ili jednostavno **Lalibela**, što znači *pčela*) bio je etiopski kralj (neguš) iz dinastije Zagaj od (1189 do 1229). Za Etiopsku pravoslavnu tevahedo crkvu Lalibela je svetac, poznat je kao graditelj crkava iz jednog kamenog bloka u Lalibeli.

Biografija
----------

Povjesničar Taddesse Tamrat drži da je bio sin zagajskog neguša Jan Sejuma i brat neguša Kedus Harbea. Po predanju on je vladao punih 40 godina.

Lalibela rođen je u Adefi ili u **Rohi** (koja je kasnije prezvana Lalibela po njemu) u Regiji Amhara. Nadimak *Lalibela* dobio je zato, jer je njegova majka pronašla roj pčela oko njegova krevetića, nju je to podsjetilo na staro vjerovanje da životinje mogu ukazati na budućnost. Navodno je rekla: *Pčele znaju da će to dijete će postati kralj*. Lalibela znači pčela.

Tradicija navodi kako je on otišao u progonstvo zbog otvorene netpeljivosti svog strica kralja Tatadima i brata, koji je također kasnije postao kralj Kedus Harbea, oni su ga čak pokušali otrovati. Međutim kako je Lalibela došao na vlast, dok mu je brat još bio živ, vjerojatno se to desilo bez sile oružja i sukoba.

Po etiopskim legendama Lalibela je nakon trovanja pao u bunilo, za trodnevna sna između smrti i života, bio je u rukama anđela, koji su ga uzdigli na prvo, drugo i treće nebo. U tom bunilu on je vidio i Jeruzalem, a i sam Bog mu je rekao da u Rohi izgradi Novi Jeuzalem. Kad je došao na vlast doista je pokrenuo izgradnju Lalibele koja je bila glavni grad Etiopije od kraja 12. vijeka sve do kraja 13. vijeka.

O njegovoj ženi Maskal Kibra se malo toga zna. Ostalo je zabilježeno da je njegov dvor posjetilo visoko izaslanstvo koptske crkve patrijarha iz Aleksandrije 1210 godine. 
Crkva *Bet Abba Libanos* u Lalibeli izgrađena je u njegovu počast nakon njegove smrti.

Izvori
------

1. ↑  Getachew Mekonnen Hasen, *Wollo, Yager Dibab* (Addis Ababa: Nigd Matemiya Bet, 1992), str. 22.
2. ↑  Taddesse Tamrat, *Church and State in Ethiopia* (Oxford: Clarendon Press, 1972), str. 56n.
3. ↑  Taddesse Tamrat, str 61.
4. ↑  Taddesse Tamrat, str. 62.
5. ↑   Getachew Mekonnen, str 24.

Eksterni linkovi
----------------

* Vie de Lalibala, roi d'éthiopie (`fr`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Kedus Harbe** | **Neguš(1189 - 1229)** | Nasljednik:**Na'akueto La'ab** |
Pravokutni trokut s hipotenuzom *h*, i katetama *c1* i *c2*
**Kateta** (grč. *Κάθετος*) u pravokutnom trokutu predstavlja bilo koju od stranica koje tvore pravi kut.

Ukoliko su katete pravokutnog trokuta različitih dužina, razlikuju se manja (kraća) i veća (duža) kateta.

Odnos dužina kateta definira trigonometrijske funkcije tangens i kotangens nad oštrim kutovima trokuta.

Prema Euklidovim stavovima, u pravokutnom trokutu, dužina katete predstavlja geometrijsku sredinu dužine odsječka hipotenuze koji određuje hipotenuzina visina i dužine cijele hipotenuze. Ukoliko su oznake kao na slici, taj iskaz se može zapisati u sljedećem obliku:

Pravokutni trokut u kome hipotenuzina visina *h* dijeli hipotenuzu na odsječke *p* i *q*
* {\displaystyle CA^{2}=AH\cdot AB}, odnosno {\displaystyle a={\sqrt {p\cdot c}}}
* {\displaystyle CB^{2}=HB\cdot AB}, odnosno {\displaystyle b={\sqrt {q\cdot c}}}

Veze
----

* Hipotenuza
* Geometrija trokuta
* Pitagorin poučak
* Trigonometrija

Vanjske veze
------------

* Članak o kateti na mathworld.wolfram.com (`en`)
**Kitišanci** su naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i nalaze se u sastavu grada Belišća.

Geografija
----------

Kitišanci se nalaze na 92 metara nadmorske visine u nizini istočnohrvatske ravnice uz državnu cestu D34 Valpovo- Donji Miholjac, a pokraj sela protječe rijeka Karašica. Susjedna naselja: istočno se nalazi grad Belišće, jugoistočno grad Valpovo. Južno od Kitišanaca su Vinogradci, a zapadno Tiborjanci, Veliškovci i Gat. Pripadajući poštanski broj je 31554 Belišće, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila OS (Osijek). Površina katastarske jedinice naselja Kitišanci je 1,33 km2.

Stanovništvo
------------

U Kitišancima živi 150 stanovnika prema zadnjem popisu stanovništva koji je bio 2011. Broj stanovnika se povećao za jedan u odnosu na popis iz 2001. kada je selo imalo 149 stanovnika.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

Iskazuje se kao naselje od 1869. Iste godine podaci su sadržani u naselju Valpovo.

Crkva
-----

U selu se nalazi rimokatolička crkva Sv. Ivana Krstitelja koja pripada katoličkoj župi Sv. Josipa Radnika u Belišću i valpovačkom dekanatu Đakovačko-osječke nadbiskupije. Crkveni god (proštenje) ili kirvaj slavi se 24. lipnja.

Sport
-----

NK Kitišanci natječu se u sklopu 3.ŽNL Liga NS Valpovo. Klub je osnovan 2006.

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Vanjske veze
------------

* 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Kitišanci** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Belišća |
| --- |
| Belišće • Bistrinci • Bocanjevci • Gat • Gorica Valpovačka • Kitišanci • Tiborjanci • Veliškovci • Vinogradci |
Plakat lutkarskog pozorišta "Plava laguna"
Lutkarsko pozorište „Plava laguna" je bilo prvo crnogorsko pozorište specijalizovano za lutkarstvo. Postojalo je od 1994. do 1996. godine. Osnovali su ga u jesen 1994. godine Tomislav Brković i Dragana Kršenković-Brković.

Lutkarska radionica „Plave lagune" je bila prvo mjesto u kome su pozorišne lutke pravljene u Crnoj Gori. Vajarka, scenografkinja i kostimografkinja, Ivanka Vana Prelević, dizajnirala je i napravila veliki broj različitih tipova pozorišnih lutaka za predstave „Plave lagune", uključujući ginjole, velike ginjole, mapetovce, sicilijanke, javajke (lutke na štapu), kaširane lutke i maske.

„Plava laguna" je za dvije godine rada pripremila tri predstave.

Predstave
---------

* Kapetan Džon Piplfoks (1995)
* Iz Zmajeve riznice (1995)
* Skriveno blago malog trola (1996)

Izvori
------

* Monografija "Lutkarsko pozorište Plava laguna 1994-1996. Prvo crnogorsko profesionalno lutkarsko pozorište". Izdavač: Sekretarijat za kulturu i sport Glavnog grada Podgorice, 2019.
**Jezero Kremasta** (Grčki: Λίμνη Κρεμαστών *Limni Kremaston*) je najveće umjetno jezero u Grčkoj. 

Brana na rijeci Ahelos koja je najveći pritok jezera, dovršena je 1969 i u jezero Kremasta slile su se vode Ahelosa i manjih rijeka; Agrafiotisa, Tavroposa, Megdove i Trikeriotisa. Jezero ima kapacitet od 4,700,000,000 m³ vode, maksimalna dubina jezera je 51,6 m. Jezero je izgrađeno da spriječi poplave koje je ranije Ahelos često imao, i za izgradnju hidroelektrane. Hidroelektrana na jezeru Kremasta je najveća u Grčkoj sa svojih 437.2 MW instalirane snage, građena je od 1961 - 1965, danas je u vlasništvu Grčke elektroprivrede (DEH A.E.).

Jezero Kremasta se nalazi na granici prefektura Etolija Akarnija i Euritanija, preko jezera vode dva mosta, kod naselja Tatarna i Episkopi, koja povezuju dvije prefekture.
Jezero Kremasta ima vrlo nepravilnu izduljenu formu, sa puno fjordova i malih otoka. Uz obale jezera sada leže gradići; Parakampilija i Inakos u Prefekturi Etolija Akarnija, te Aperantija, Fragkista, Viniani, Karpenisi i Prusos u Prefekturi Euritaniji.

Most preko jezera Kremasta

Eksterni linkovi
----------------

***Kremasta*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jezero Kremasta (`el`)
Oznaka čina *General-majora* (ОF-7) u Vojsci SrbijeKopnene vojske Vazduhoplovstva i protivvazdušne odbrane
**General-major** je u Vojsci Srbije prvi (početni) generalski čin. U armijama mnogih zemalja predstavlja drugi generalski čin s obzirom da u njihovoj vojnoj hijerarhiji postoji i čin brigadnog generala. U Hrvatskoj vojsci odgovara činu general-bojnika.

Čin general-majora prvi put je ustanovljen u Francuskoj u XVIII veku. U srpskoj vojsci i Vojsci Kraljevine Jugoslavije nije postojao ali je korišćen odgovarajući čin divizijskog generala. Tokom Narodnooslobodilačkog rata u NOV i POJ uveden je 1. maja 1943. godine i kao takav postojao je i u Jugoslovenskoj narodnoj armiji, Vojsci Jugoslavije i Vojsci Srbije i Crne Gore.

U ratnoj mornarici čin general-majora odgovara činu kontra-admirala.

Vidi još
--------

* Činovi Vojske Srbije
* Činovi u Vojsci Jugoslavije
* Činovi u JNA

Vanjske veze
------------

* Činovi Vojske Srbije Arhivirano 2008-01-26 na Wayback Machine-u

Izvori
------

* *Vojna enciklopedija*, Vojnoizdavački zavod, Beograd, 1981.

| * p
* r
* u
Činovi u Vojsci Srbije |
| --- |
| Oficirski činovi | Potporučnik  |  Poručnik / Poručnik korvete  |  Kapetan / Poručnik fregate  |  Major / Kapetan korvete  |  Potpukovnik / Kapetan fregate  |  Pukovnik / Kapetan bojnog broda  |  Brigadni general / Komodor  |  General-major / Kontra-admiral  |  General-potpukovnik / Vice-admiral  |  General / Admiral |
| Podoficirski činovi | Vodnik  |  Vodnik prve klase  |  Stariji vodnik  |  Stariji vodnik prve klase  |  Zastavnik  |  Zastavnik prve klase |
| Vojnički činovi | Razvodnik  |  Desetar  |  Mlađi vodnik |
Lucije Munacije Plank
**Lucije Munacije Plank** (*Lucius Muantius Plancus*, Tibur, cca. 87. pne. – Gaeta, cca. 15. pne.) bio je rimski političar iz vremena prijelaza Republike u Carstvo, poznat kao jedan od dvojice posljednjih cenzora.

O njegovom ranom životu se malo zna, osim da je kao oficir služio u Cezarovoj vojsci za vrijeme galskih i građanskog rata. U vrijeme Cezarove smrti 44. pne. je služio kao guverner Galije. U sukobu među bivšim cezarovcima je stao na stranu Marka Antonija, a godine 42. pne. je pod Drugim trijumviratom izabran za konzula. Antonija je pratio na njegovom neuspjelom pohodu protiv Parta 40. pne. poslije čega je prešao na stranu Oktavijana. Navodi se kako je upravo Plank predložio Oktavijanu da uzme naslov *Augustus* umjesto Romul.

Godine 22. pne. je August nakon dugo vremena odlučio popuniti prazno mjesto cenzora, i za to odabrao Planka. Međutim, ta je funkcija s vremenom izblijedila iz sjećanja i izgubila autoritet, pa je nakon Plankovog mandata ukinuta.

Izvori
------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Aulus Hirtius i Gaius Vibius Pansa Caetronianus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno sa Markom Emilijem Lepidom*42. pne. | Slijedi: **Publius Servilius Vatia Isauricus i Lucius Antonius**  |

***Lucije Munacije Plank*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 187963845
* LCCN: n97101181
* ISNI: 0000 0003 9898 3246
* GND: 118785354
* SUDOC: 079040616
* BNF: cb13540067j (podaci)
* BIBSYS: 95004137
* HDS: 010333

 |
Lubanja
 *Phoenicopterus ruber*
**Karipski plamenac** (lat. *Phoenicopterus ruber*) je velika vrsta plamenaca usko vezana za ružičastog i čileanskog plamenca. Nekada je smatran podvrstom ružičastog plamenca, ali ta tvrdnja se pokazala netočnom zbog nedostatka dokaza. Staništa su mu područja bočate vode. Jedini je plamenac koji nastanjuje Sjevernu Ameriku.

Opis
----

Karipski plamenac dug je 120 – 140 cm, a visok je oko 1,5 m. Najveći dio visine čine duge noge i vrat. Raspon krila mu je 1,5 m. Mužjak je težak 2,8 kg, a ženka 2,2 kg, ali su gotovo identični. Perje ove ptice je uglavnom ružičaste boje. Pokrov krila je crvene boje, a primarno i sekundarno letno perje je crne boje. Kljun je ružičastobijelkast i skučen, te ima crni vrh. Koristi ga za filtriranje vode. Noge su potpuno ružičaste. Jako je društvena ptica, živi u velikim jatima, ali se nerjetko prepire s drugim jedinkama. Uglavnom se hrani rakovima, ali mu se na jelovniku mogu naći i kukci, vodene biljke i alge.

Razmnožavanje
-------------

Ova ptica polaže jedno jaje na vrhu blatnog nasipa. Oba ga roditelja inkubiraju 28-32 dana. Ptić napušta gnijezdo nakon pet dana, ali se ponovno vraća da ga roditelji hrane. Roditelji ga hrane voljkinim "mlijekom". Nakon nekoliko tjedana mladi se počinju sami hraniti. Spolnu zrelost dostiže sa šest godina, a životni vijek mu je obično 15 – 20 godina. U zatočeništvu može doživjeti i 50 godina.

Sezona parenja može biti u bilo koje doba. Vremenski uvjeti i zalihe hrane su odlučujući faktori. Ako su ti uvjeti dobri, onda će se karipski plamenac gnijezditi dva puta u godini.

Rasprostranjenost
-----------------

Staništa su mu područja bočate vode. Autohton je na sljedećim teritorijima: Aruba, Bahami, Brazil, Kolumbija, Kuba, Dominikanska Republika, Ekvador, Francuska Gvajana, Gvajana, Haiti, Jamajka, Meksiko, Nizozemski Antili, Surinam, Trinidad i Tobago, Otoci Turks i Caicos, Sjedinjene Američke Države i Venecuela. Regionalno je izumro u Antigvi i Barbudi. Uveden je na Britanske Djevičanske Otoke, a zalutao je na sljedeće teritorije: Belize, Bermudi, Kanada, Kajmanski otoci, Gvadalupa, Hoduras, Portoriko, Sveti Kristofor i Nevis, Sveta Lucija i Američki Djevičanski Otoci. Jedini je plamenac koji nastanjuje Sjevernu Ameriku. Populacija mu se sastoji od 850.000 do 880.000 jedinki, a u zatočeništvu je 4428 njih. Smetnje ovoj ptici su: gubitak staništa, trovanje olovom, velik broj turista koji ih promatraju i fotografiraju, te zatočeništvo u zoološkim vrtovima.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2009-11-06. Pristupljeno 2014-11-03.
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2013-05-17. Pristupljeno 2014-11-03.

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Karipski plamenac** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Karipski plamenac** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Karipski plamenac** |
**Lucije Valerije Flak** (*Lucius Valerius Flaccus*, ? – 180. pne.) bio je rimski političar, poznat kao blizak prijatelj i suradnik znamenitog Katona Starijeg.

Odrastao je u uglednoj patricijskoj porodici, a otac mu je bio Publije Valerije Flak, izabran za konzula 227. pne. Sudjelovao je u drugom punskom ratu gdje se sprijateljio s mladim plebejcem Katonom, koji je služio pod njegovom komandom. Godine 200. pne. je izabran za kurulskog edila, a 199. pne. je kao pretor upravljao Sicilijom. Godine 195. pne. je po prvi put izabran za konzula, a kolega mu je bio Katon. Tada je poslan na sjever Italije gdje je vodio ratne operacije protiv Gali|Gala. Godine 191. pne. je za vrijeme rimsko-sirijskog rata poslan kao legat u Grčku gdje je sudjelovao u bitci kod Termopila. Nakon povratka iz Grčke je izabran za člana tročlane komisije koja je imala zadatak obnoviti u ratovima opustošene kolonije Placentiju i Kremonu. Tom prilikom je u njihovoj blizini osnovao koloniju zvanu Bononia (današnja Bologna).

Godine 184. pne. se zajedno s Katonom natjecao za cenzora i pobijedio na izuzetno neizvjesnim izborima. On i Katon su potom kao kolege proveli čistku među pripadnicima rimske aristokracije, izbacujući i bivše konzule iz Senata, odnosno oduzimajući im titule. Katon i Valerije su dijelili iste konzervativne političke ideje, iskovane u ratu, te su se žestoko protivili nastojanjima da se Rim helenizira nauštrb tradicije.

Godine 196. pne. Valerije je postao predsjedatelj kolegija vrhovnih svećenika, naslijedivši Marka Kornelija Cetega. Na tom je mjestu ostao do smrti, isto kao i na mjestu *princeps senatusa*, koje je naslijedio od Scipiona Afrikanca godine 183. pne.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Lucius Furius Purpureo i Marcus Claudius Marcellus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Markom Porcijem Katonom* 195. pne. | Slijedi: **Publius Cornelius Scipio Africanus i Tiberius Sempronius Longus**  |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* BNE: XX1273581

 |
**Lucije Volumnije Flama Violens** (*Lucius Volumnius Flamma Violens*) bio je rimski političar, najpoznatiji po tome što je bio prvi konzul iz plebejskog *gensa* (*novus homo*).

Rimska Republika je, nastojeći zaustaviti viševjekovni sukob patricija i plebejaca, godine 367. pne. zakonom Lex Licinia Sextia uvela odredbu da jedno od dva konzulska mjesta mora biti rezervirano za plebejce, ali se ona u praksi nije primjenjivala sve do 307. pne. kada je Volumnije prvi put izabran.  Volumnijev kolega je bio Apije Klaudije Ceko. 

Kada je godine 298. pne. izbio treći samnitski rat, Volumnije je bio imenovan komandantom svih rimskih snaga u Samniumu. Godine 298. pne. ponovno je izabran za konzula i ponovno mu je kolega bio Apije. Njih dvojica su na rijeci Volturno razbili samnitsko-etrursku vojsku.

Volumnije je poznat i po tome što je oženio Virginiju, kći patricija Aula Verginija. Godine 295. pne. su patricijske matrone uvrijedila Virginiju, ne dozvolivši joj pristup oltaru Pudicitije Patricije, gdje se slavila *pudicitia*, ženska čednost. Obrazloženje je bilo da je Virginija udajom za plebejca prestala biti čedna. Verginija je zbog toga u svojoj kući sagradila novi oltar zvan *Plebeia Pudicitia* oko koga su se okupljale plebejke.
**Georg von Peuerbach** (Peuerbach blizu Linza, 30. svibnja 1423. – Beč, 8. travnja 1461.), austrijski matematičar i astronom. Predavao astronomiju, matematiku i filozofiju u Ferrari, Bologni, Padovi i Beču kao profesor astronomije. Prvi se u Europi u praktične svrhe služio trigonometrijskom funkcijom sinus i prvi je sastavio tablice za vrijednosti sinusa, koje je proširio njegov učenik Regiomontanus. 

1454. imenovan je kraljevskim astrologom na dvoru Ladislava V. Posmrtnog. Georg von Peuerbach je napisao knjigu *Theoricae Novae Planetarum*, u kojoj je pokušao prestaviti Ptolomejevu astronomiju na jednostavniji i prihvatljiviji način. Knjiga je bila dobro prihvaćena, postala je nezaobilazna na predavanjima iz astronomije, a utjecala je i na poznate astronome kao što su Nikola Kopernik i Johannes Kepler. 

1457. je promatrao pomrčinu i primijetio je da ona kasni oko 8 minuta nego što je bilo zapisano u dotadašnjim astronomskim tablicama. Nakon toga se odlučio napisati vlastite (*Tabulae Eclipsium*), koje su bile u upotrebi dugo vremena. Napisao je dosta radova iz praktične matematike, posebno su značajne tablice za vrijednosti sinusa, zasnovane na radovima arapskih matematičara. Konstruirao je različite astronomske instrumente. 

1460. se prihvatio prijevoda knjige Klaudija Ptolomeja *Almagest*. Na prijevodu je radio sve do svoje smrti, a Regiomontanus je uspio kasnije i dovršiti.

Izvori
------

1. ↑   **Peuerbach, Georg von**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2014.
*Za ostale upotrebe, v. Konopnica.*

  
Koordinate: 42° 10′ 58" SGŠ, 22° 17′ 37" IGD

**Konopnica** (mak. *Конопница*) je naselje u Republici Makedoniji, u severoistočnom delu države. Konopnica je u okviru opštine Kriva Palanka.

Prirodni uslovi
---------------

Konopnica je smeštena u severoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Kumanova, selo je udaljeno 60 kilometara istočno.

Selo Konopnica se nalazi u istorijskoj oblasti Slavište. Naselje je položeno u dolini Krive reke, na oko 630 metara nadmorske visine. Severno od sela izdiže se planina Bilina, a južno Osogovske planine.

Mesna klima je kontinentalna.

Stanovništvo
------------

Konopnica je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 1.398 stanovnika. Po ovome je to to najveće selo u opštini, a razlog je blizina grada Krive Palanke, pa se Konopnica može smatrati i njenim predgrađem.

Ogromnu većinu čine etnički Makedonci (99%), a ostatak su Srbi.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Konopnica (Kriva Palanka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.krivapalanka.gov..mk Zvanična stranica opštine Kriva Palanka

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Kriva Palanka |
| --- |
| **Kriva Palanka** • 
Bis • 
Baštevo • 
Borovo • 
Varovište • 
Gabar • 
Golema Crcorija • 
Gradec • 
Dubočica • 
Dobrovnica • 
Drenje • 
Drenak • 
Duračka Reka • 
Židilovo • 
Kiselica • 
Konopnica • 
Kostur • 
Košari • 
Krklja • 
Krstov Dol • 
Lozanovo • 
Luke • 
Mala Crcorija • 
Martinica • 
Meteževo • 
Moždivnjak • 
Nerav • 
Ogut • 
Osiče • 
Podrži Konj • 
Stanci • 
Tilminci • 
Trnovo • 
Uzem |  |
Kemal Malovčić 2008. godine
**Kemal Malovčić** (Okreč, 6. maj 1946) bosanskohercegovački je pjevač narodne muzike.

Biografija
----------

Rođen 6. maja 1946. godine u Okreču, svoju pjevačku karijeru Malovčić započinje još u mladosti. Kao izvođač narodne muzike jako brzo stiče popularnost i simpatije slušalaca. Pripada grupi bošnjačkih pjevača koja je početkom 80-tih krenula u muzičko osvajanje estradne scene bivše Jugoslavije. 

Sa nepunih 22 godina snimio je svoju prvu singlicu "Oko Sane" daleke 1968 godine. Veliku podršku na početku karijere je dobijao od svog mlađeg brata Džemala Malovčića, koji ne samo da je pisao muziku i tekstove pjesama za Kemala, nego je i sam bio dobar pjevač i harmonikaš.

Njegovi počeci su mnogo vezani za Sarajevo gdje su nastali njegovi prvi albumi "Oko Sane" (1968.), "Sad kod mene tuga srcem vlada" (1972.), "Senada, Senada" 1973. godine i "Stiglo pismo od rođenog brata" 1974. godine. Najveću slavu je postigao ulaskom u srbijansku folk grupu "Južni Vetar" 1985. godine sa kojima je izdao sedam uspješnih albuma. U ona davna vremena kada su sadašnje generacije "puzale na koljenima", Kemal je napravio "bum" sa svojim pjesmama: "Sine, sine", "Mirsada", "Škorpion sam ja" i druge koje se i danas rado slušaju. 

Međutim, najveći uspjeh i kulminacija u karijeri, desio se njegovim dolaskom i sklapanjem saradnje sa "Južnim Vetrom" koja je trajala sedam godina. Da nije pogriješio što je promijenio "jato", te da je učinio ono pravo, godine 1985. opravdava svojim albumom pod nazivom "Okreće se kolo sreće", kojeg je radio sa najpopularnijim kompozitorima tadašnjih vremena: Miodragom M. Ilićem i Pericom Zdravkovićem. Pomenuti album, rasprodat je u zavidnom tiražu od oko 600.000 primjeraka. Udarna numera "Okreće se kolo sreće" postala je hit koja je tada bila na prvim ljestvicama folk barometra. Ništa manje nisu bile slušane ni pjesme: "Pomiluj draga ćerku", "Rekla si mi da ne voliš zimu", "Ne ljuti se što sam opet došo", "Ja nisam srećan čovjek" i druge. Ali samim svojim dolaskom u Južni Vetar bio je bojkotovan sa strane muzičkih kritičara i počašćen je epitetom "hodža", te da pjeva i uci kao hodža. U ono vrijeme boje orijentalnih zvukova na prostorima bivše Jugoslavije nimalo nisu bile poželjne, stoga nije za čuđenje što su ga bojkotovali, ne samo Kemala, već i Južni Vetar. Međutim, publika je prihvatila sve to srcem.

Početkom agresije na njegovu domovinu Bosnu i Hercegovinu, Kemal napušta "Južni Vetar" i priključuje se humanitarnom pokretu BiH estrade za pomoć Bosni i Hercegovini. Održao je nekoliko stotina humanitarnih koncerata za BiH. I tada su snimane lijepe pjesme koje je radio i aranžirao momentalno veoma aktuelni kompozitor Džavid Ljubovci.

Kemal Malovčić živi u Beču, Austriji. Oženjen je suprugom Fadilom s kojom ima troje djece (Džanan, Kenan i Adin).
Grob Josipa Broza Tita
Grob izbliza
**Kuća cveća** je mesto na kojem je sahranjen Josip Broz Tito, nekadašnji predsednik SFRJ. Tito je umro 4. maja 1980. godine, a Kuća cveća je otvorena za posetioce 1982. godine. Za 20 godina od otvaranja Kuće cveća pa do 2002. godine, to mesto je, prema evidenciji koju vode nadležni u Muzeju istorije Jugoslavije (nekadašnjem Muzeju revolucije u okviru kojega je Muzej "25. Maj"), posetilo 15,835.255 ljudi. Kuća cveća se nalazi u Muzeju Jugoslavije na beogradskom Dedinju u Srbiji.

Kuća cveća se takođe ne može nazvati mauzolejom u pravom smislu reči jer ona je zapravo adaptirana staklena bašta i kao takva u oficijelnom govoru 1980-ih proizvela je niz eufemizama koji su se koristili umesto neželjene reči grob. Konačno, i taj središnji element nikada nije bio zvanično nazivan riznicom – bio je to muzej i kao takav je otvoren za javnost.

Eksterni linkovi
----------------

***Kuća cveća*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kuću cveća posetilo oko 20.000 ljudi 2004. godine Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
* Kuća cveća - Virtuelna šetnja Arhivirano 2012-03-07 na Wayback Machine-u
**George Ignatius Brizan**, CMG, CBE (1942 -) je grenadski političar koji je 1995 godine kraće vrijeme služio kao premijer.

Otprije poznat kao historičar i ekonomist, Brizan je 1984. zajedno s Herbertom Blaizeom osnovao Novu nacionalnu partiju (NNP) koja je iste godine pobijedila na izborima, a Blaize postao premijer. Brizan se u aprilu 1987. razišao sa Blaizeom i osnovao opozicijsku stranku Nacionalni demokratski kongres (NDC), na čije je čelo nedugo potom došao Nicholas Braithwate. NDC je 1990. pobijedio na izborima, a Braithwate postao premijer, imenovavši Brizana ministrom financija, a potom poljoprivrede, trgovine, industrije i energije. Kada je Braithwate u julu 1994. podnio ostavku na mjesto čelnika NDC, Brizan je preuzeo stranku, a nakon Braithwateove ostavke na mjesto premijera u februaru 1995. i vladu. Iste je godine NDC poražen na izborima, a Brizan je nakon još težeg poraza na izborima 1999. godine napustio mjesto čelnika NDC i povukao se iz politike. Usprkos toga je radio kao ekonomski savjetnik premijera Keitha Mitchella.

Izvori
------



| * p
* r
* u
Premijer Grenade |
| --- |
| 
Gairy\* •
Blaize\* •
Clyne\* •
Gairy\* •
Blaize\* •
Gairy\* •
Gairy •
Bishop\*\* •
Austin\*\* •
Brathwaite\*\* •
Blaize •
Jones •
Brathwaite •
Brizan •
Mitchell •
Thomas
\* služio kao *glavni ministar* Grenade.

\*\* De facto premijer Grenade.
 |
**Kuće, ne zatvori** (engl. ) je volonterska organizacija koja se bori za smeštaj direktnom akcijom i svim raspoloživim sredstvima. Cilj im je da "okončaju beskućništvo i ukinu zatvorski industrijski kompleks". Imaju tri ogranka u Bostonu, San Francisku i Vašingtonu. 

1992. Kuće, ne zatvori su započeli stvaranje skvoterskog pokreta u San Francisku koji bi obezbedio smeštaj beskućnicima i do sada su smestili hiljade ljudi u skvotove koji su trajali od jedne noći do šest godina. Na vrhuncu pokreta, bilo je oko 500 ljudi koji su skvotirali širom grada, a otvarali su između jedne i šest zgrada nedeljno. Ukupno je useljeno oko 500 kuća, od kojih je 95% trajalo u proseku 6 meseci. Najduže su trajali skvotovi čiji su vlasnici iz drugog grada. 

*"Skvotiranje je oblik građanske neposlušnosti. Ono može biti pitanje života i smrti za nekog ko je beskućnik."* – kaže Ted Guliksen, osnivač "Homes Not Jails".

Eksterni linkovi
----------------

* Homes Not Jails Arhivirano 2006-10-26 na Wayback Machine-u
*Za ostala značenja, v. Konon (razvrstavanje).*
**Konon** (grčki: ) (kraj 5. i početak 4. vijeka pne.) je bio atenski vojskovođa poznat po sudjelovanju u završnoj fazi peloponeskog rata.

Konon je komandirao atenskom flotom na Lezbosu, koju je 406. pne. blokirao spartanski admiral Kalikratida. Deblokada je završena atenskom pobjedom kod Arginuskih otoka. Nakon toga je 405. pne. na Helespontu nastojao poraziti spartanskog admirala Lisandra, ali je dozvolio da ga Spartanci iznenade i nanesu katastrofalan poraz kod Egospotama. Većina njegovih ljudi je zarobljena i pogubljena, ali je Konon uspio pobjeći. Smatrajući kako će ga atenski građani pogubiti, potražio je i pronašao utočište na Cipru kod kralja Evagore. Spartanci su godinu dana kasnije prisilili Atenu na kapitulaciju, čime je završen dugotrajni peloponeski rat.

Nekoliko godina kasnije je pobjednička Sparta došla u loše odnose sa svojim nekadašnjim saveznikom Perzijom, te su perzijski satrapi Tisafern i Farnabaz od kralja Artakserksa dobili zadatak da sagrade mornaricu s kojom bi okončali spartansku hegemoniju na Egejskom moru. Sagrađen je veliki broj brodova, ali su Perzijanci trebali iskusnog flotovođu. Izbor je pao na Konona koji je bio oduševljen prilikom da se Spartancima osveti za poraz kod Egospotama. Godine 394. pne. je ta prilika došla te ju je Konon iskoristio nanijevši Spartancima poraz u bitci kod Knida.

Nakon toga je Konon, smatrajući da se iskupio za svoj katastrofalni poraz, vratio u Atenu. Tamo je uz perzijsku pomoć obnovio ratnu luku Pirej i Duge zidove, čime je Atena ponovno postala velika sila. Međutim, Spartanci su ponovno počeli pregovarati o savezu s Perzijom, a kada je atenska delegacija s Kononom poslana Perzijancima, satrap Tiribaz, uvjeren da Atenjani nastoje obnoviti svoj Delski savez|pomorski imperij na perzijsku štetu, dao ju je baciti u okove. Konon je uspio pobjeći iz zatvora i ponovno pronaći utočište na Cipru. Njegov sin Timotej je postao znameniti vojskovođa.

Literatura
----------

* Strauss, Barry S. (1984). „Thrasybulus and Conon: A Rivalry in Athens in the 390s B.C.". *American Journal of Philology* **105** (1): 37–48. DOI:10.2307/294624.
* Duane A. March, "Konon and the Great King's Fleet," *Historia* (Franz Steiner Verlag) vol. 46, no. 3 (1997), 257-269.

hi
|  |
| --- |
|  |

**Kraljevina Francuska**, znano i kao **Kraljevstvo Francuza** je bila kratka ustavna monarhija koja je obilježila francusku historiju od 3. rujna 1791. do 21. rujna 1792. godine. Bio je to prvi režim ustavne monarhije u historiji Francuske. Zakonodavna skupština suspendirala je monarhiju 11. kolovoza 1792. nakon upada u palaču Tuileries. 

Francuska revolucija bila je već u svojoj drugoj godini, a socijalni nemiri nisu jenjavali. Zakonodavna skupština proglasila je samu sebe i objavila svoju namjeru kako Francuskoj namjerava ponuditi pošten i liberalan ustav. Kralj Louis XVI preselio se u Pariz, no ubrzo je smislio plan bijega. Kraljev bijeg u Varennes pokazao se neuspješnim, a tijek događaja samo je povećao nezadovoljstvo javnosti Kraljem i monarhijom. Braća Louisa XVI u egzilu su zagovarali stranu invaziju Francuske, no deklaracija iz Pillnitza ustvrdila je kako su Austrija i Prusija voljne napasti Francusku samo ako im se pridruže druge europske sile. 

Nakon svog neuspjelog bijega, Louis XVI je bio prisiljen prihvatiti Ustav donesen 3. rujna 1791. godine. Ustav kojim je nastalo Kraljevstvo Francuza bio je revolucionaran za svoje razdoblje. U potpunosti je ukinuo plemstvo te uveo jednakost svih pred zakonom. Ipak, Kralj je imao pravo uložiti suspenzivni veto na zakonske prijedloge Zakonodavne skupštine s obzirom da su zakoni još uvijek trebali kraljevski pristanak kako bi stupili na snagu. 

Dana 20. kolovoza 1792. godine, Louis XVI je nevoljko proglasio rat Austriji na zahtjev Skupštine. Kako je Prusija bila saveznik Austrije, Francuska je stupila i u rat s Prusijom. Kada je u kolovozu 1792. objavljen Brunswickov manifest, došlo je do krize koja je 10. kolovoza 1792. godine dovela do upada u palaču Tuileries. Zakonodavna skupština suočena je sa zahtjevima za rušenje monarhije, na koje je predsjednik Skupštine odgovorio suspendiranjem monarhije 11. kolovoza 1792. godine do nakon sljedećih izbora. Biran od strane svih punoljetnih muškaraca, novi Nacionalni konvent je reagirao tako što je 21. rujna 1792. godine ukinuo monarhiju i proglasio Prvu Republiku.
**Luleå** čita se **Luleo** je lučki grad i općina na sjeveru Švedske od 46,607 stanovnika u užem centru, 
dok kao općina ima 74,178.

Luleå je i administrativni centar grofovije Norrbotten koja ima 248,609 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Luleå leži na ušću rijeka Lule u Botnijski zaljev.

Historija
---------

Grad je osnovao 1621 - kralj Gustav Adolf, ali 11 km dalje do rijeke 1649. preseljen je na današnju lokaciju. Luleå je 1887. gotovo u potpunosti uništena u razornom požaru.

Današnja Luleå je sjedište luteranske biskupije i obrazovni centar, sa više od 10 škola koje nude različite vrste stručnog obrazovanja. Stara crkva - Gammelstad, izgrađena oko 1400. i čitavo naselje uz nju danas je prevorena u Zavičajni muzej. 
Grad ima i Tehnološki univerzitet.

Privreda
--------

Luleå je industrijski grad poznat po željezari, ali i po brodogradilištu. Uz to tu se proizvode i strojevi i obrađuje drvo. Iz gradske luka Svartöstaden izvozi se željezna ruda, pa je ona tokom 
onih mjeseci kad nije zaleđena jedna od najprometnijih švedskih luka.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Sweden: Norrbotten" (engleski). City population. Pristupljeno 09. 04. 2015.
2. 1 2 3 4 5  „*Luleå*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 09. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Luleå*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada* (`sv`)
* *Luleå* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Za istoimeno kraljevstvo u današnjoj Poljskoj i Ukrajini, v. Kraljevina Galicija i Lodomerija.

**Kraljevina Galicija** (galicijski: , latinski: ) je bio državnopravni entitet u jughozapadnoj Evropi, koji je na vrhuncu moći vladao sjeverozapadom Iberijskog poloutoka. Osnovao ju je svevski kralj Hermerik godine 409, a galicijska prijestolnica je bio gradBraga. Bila je poznata kao prva država zapadne Evrope koja je nakon Rimskog Carstva kovala svoj novac (449) i uvela katoličanstvo kao službenu religiju. Godine 585. su je pokorili Vizigoti i njome vladali do maurske invazije 711. Galicija je tada postala dio kršćanskih kraljevina Asturija i Leon, povremeno stičući nezavisnost.

U 11. vijeku je glavni grad Galicije postao Santiago de Compostela, a odvajanje od Portugala 1128. je odredilo njenu južnu granicu. Postavljanje kastiljskog kralja Ferdinanda III na leonsko prijestolje 1230. je Galiciju stavilo pod Krunu Castille, a Galiciju učinilo administrativnom jedinicom većeg kraljevstva.

Galicija se opirala centralnoj vlasti, često podržavajući alternativne pretendente na prijestolje, uključujući Juana od Leóna, Galicije i Seville (1296), Ferdinanda I od Portugala (1369) i Juana od Gaunta (1386), a kastiljsku vlast su učvrstili tek Katolički monarsi, pokorivši Galiciju oružanom silom1486. Kraljevina Galicija je tada postala dio Kruna Castille (1486–1715) i kasnije Krune Španije (1715–1833) pri čemu je njome vladala Vrhovna *hunta* (Vijeće); ono je nakratko uživalo autonomiju kada je Galicija nakratko postala jedini dio Španije izvan Napoleonove vlasti(1808–1812). I Kraljevinu i "huntu" je službeno ukinula Maria Cristina od Bourbona-Dvije Sicilije 1833.

Koordinate: 42°52′57″N 8°32′28″W﻿ / ﻿42.88250°N 8.54111°W﻿ / 42.88250; -8.54111