recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Prof Dr Jovan Cekić** (1918 — 1982), lekar-internista i učesnik Narodnooslobodilačke borbe.

Biografija
----------

Rođen je 21. 8. 1918. godine u Leskovcu.

Studije na Medicinskom fakultetu u Beogradu, koje je započeo pre Drugog svetskog rata, završio je 1952. godine.

Bio je učesnik Narodnooslobodilačke borbe od 1941. godine, a član Komunističke partije Jugoslavije (KPJ) od 1942. godine. Tokom NOR-a nalazio se na raznim vojnim, društvenim i političkim dužnostima. Bio je član sreskog i okružnog povereništva KPJ.

Posle oslobođenja Jugoslavije, nalazio se na raznim odgovornim dužnostima. Bio je pomoćnik ministra zdravlja u Vladi Narodne Republike Srbije i sekretar, a potom i predsednik Saveta za narodno zadravlje NR Srbije i direktor Zavoda za zdravstvenu zaštitu Socijalističke Republike Srbije. Za narodnog poslanika Skupštine Srbije i Savezne skupštine SFRJ biran je u više saziva.

Na Medicinskom fakultetu u Beogradu bio je redovni profesor od 1966. godine. Bio je prvi predsednik Društva za borbu protiv pušenja. Objavio je oko 170 naučnih i stručnih radova.

Umro je 28. 4. 1982. godine u Beogradu i sahranjen je u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju.

Nosilac je Partizanske spomenice 1941. i drugih jugoslovenskih odlikovanja. Bio je i dobitnik Sedmojulske nagrade 1976. godine.

Bibliografija
-------------

* *Socijalna medicina*, Beograd 1971.
* *Higijena sa socijalnom medicinom i organizacija socijalne službe sa zdravstvenom statistikom*, Beograd 1972.
* *Pušenje i zdravlje*, Beograd 1976.
* *Pušenje, navika i odvikavanje* Beograd 1978.

Literatura
----------

* **Jugoslovenski savremenici - Ko je ko u Jugoslaviji**. Hronometar, Beograd 1970. godina.
**Klasa starog novca** (engleski: *Old money*, "stari novac") izraz je kojim se označavaju pojedinci i društvene grupe koji pripadaju višoj klasi u kapitalističkim društvima, a koji su taj položaj naslijedili od svojih predaka, umjesto stekli svojim radom.

Taj izraz se često koristi kako bi se takve ljude razlikovalo od skorojevića i impliciralo da su, zajedno s bogatstvom, odmalena stekli visoku kulturu i bonton, a samim time i društveni ugled koji se smatra prihvatljivim u takvim društvima.

  



|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|   | Socijalna stratifikacija : Društvena klasa |  p • r • u  |

 |  |
| Buržoazija | Viša klasa | Vladajuća klasa | Plemstvo | Bijeli okovratnik |
| Malograđanstvo | Viša srednja klasa | Kreativna klasa | Džentrija | Plavi okovratnik |
| Proletarijat | Srednja klasa | Radnička klasa | Nouveau riche/Parvenu/Skorojevići | Ružičasti ovratnik |
| Lumpenproletarijat | Niža srednja klasa | Niža klasa | Klasa starog novca | Zlatni okovratnik |
| Seljak/Kmet | Robovska klasa | Potlačena klasa |  | Besklasnost |
**Edo Miklosz Schreiner** (Szombathely, Austro-Ugarska, 1876 - Koncentracijski logor Auschwitz, 1944), jugoslavenski i zagrebački arhitekt ubijen za vrijeme Holokausta. Član zagrebačke porodice Schreiner.

Biografija
----------

Ing. Edo Miklosz Schreiner je rođen 1876 godinu u mađarskom gradu Szombathelju u židovskoj porodici Moricza i Babete Schreiner. Tokom svojeg života potpisao je projekt izgradnje naselja malih stanova uz zagrebačku Petrovu ulicu nazvanih "Gogoljin brijeg". Iako se prvi projekt o gradnji na toj lokaciji pojavio već 1912 godine tek se 1927 pristupilo stvarnoj izgradnji, u tada još neizgrađenom području uz Petrovu ulicu. Kolonija tih kuća je građena za gradske činovnike. Ing. Schreiner je na osnovi javnog natječaja i brojnih prijedloga 1924 napravio prihvatljiv plan uređenja grada Karlovca. Ing. Schreiner je bio oženjen za Bertu Schreiner. Režim Nezavisne Države Hrvatske (NDH) tj. ustaše su ih zajedno deportirali u Koncentracijski logor Auschwitz gdje su 1944 odmah po dolasku ubijeni u plinskoj komori.

Vidi još
--------

Porodica Schreiner

Literatura
----------

* Schreiner, Paul (2014). *Spašeni iz Zagreba*, Zagreb: Fraktura. ISBN 978-953-266-582-6
Za ostale osobe s istim imenom, v. Elizabeth Johnson (razvrstavanje).

**Elizabeth A. Johnson** (New York, 6. 12. 1941. – ), američka teologinja, redovnica, spisateljica i profesorica.

Biografija
----------

Johnson je rođena 1941. u njujorškoj oblasti Brooklyn, u katoličkoj porodici irskog porijekla. Sestrama sv. Josipa (engl. ), redovničkoj zajednici u Brentwoodu gdje je studirala teologiju i 1964. stekla titulu prvostupnice (B.S.). Iste godine postala je magistricom (M.A.) na Koledžu Manhattan, nakon čega je radila kao pedagoginja u osnovnim školama savezne države New York. Visoko obrazovanje nastavila je na Američkom katoličkom univerzitetu u Washingtonu i 1981. obranila doktorsku disertaciju (Ph.D.) na temu analogije i doksologije odnosno njihove povezanosti s kristologijom u misli Wolfharta Pannenberga (engl. ).

Akademsku karijeru započela je na Američkom katoličkom univerzitetu gdje je predavala deset godina, nakon čega je prešla na Univerzitet Fordham, isusovačku instituciju u New Yorku. Članica je Američkog teološkog društva i tokom 1995. i 1996. obnašala je dužnost predsjednice Američkog katoličkog teološkog društva. Sudjelovala je u raznim ekumenskim organizacijama i konferencijama poput luteransko-katoličkog dijaloga (1984–1991) i američkog odbora katoličkih biskupa. Godine 1998. na Fordhamu je dobila nastavničku nagradu, a 2011. na istom univerzitetu nagrađena je kao profesorica godine. Objavila je deset knjiga teološke tematike i doprinosila za časopise kao što su *Theological Studies*, *Horizons*, *Theoforum* i *U.S Catholic Magazine*. Dobitnica je 14 počasnih doktorata.

Opus
----

* *Consider Jesus: Waves of Renewal in Christology*, New York: Crossroad, 1990, ISBN 9780824511616
* *She Who Is: The Mystery of God in Feminist Theological Discourse*, New York: Crossroad, 1992, ISBN 9780824513764
* *Women, Earth, and Creator Spirit*, New York: Paulist Press, 1993, ISBN 9780809134151
* *Friends of God and Prophets: A Feminist Theological Reading of the Communion of Saints*, New York: Continuum, 1998, ISBN 9780826411983
* *The Church Women Want: Catholic Women in Dialogue* (urednica), New York: Crossroad, 2002, ISBN 9780824519797
* *Truly Our Sister: A Theology of Mary in the Communion of Saints*, New York: Continuum, 2003, ISBN 9780826414731
* *Quest for the Living God: Mapping Frontiers in Theology of God*, New York: Continuum, 2007, ISBN 9780826417701
* *Ask the Beasts: Darwin and the God of Love*, London; New York: Bloomsbury, 2014, ISBN 9781472903730
* *Abounding in Kindness: Writings for the People of God*, Maryknoll: Orbis Books, 2015, ISBN 9781626981133
* *The Strength of Her Witness: Jesus Christ in the Global Voices of Women* (urednica), Maryknoll: Orbis Books, 2016, ISBN 9781626981720

Vanjske veze
------------

* () Elizabeth A. Johnson, Fordham University
* () Elizabeth A. Johnson, Spirituality & Practice
**Aca Lukas' samo beloooooo kokssss jeaaaa hel jeaaaa marko dzekkkkk baka prase teorija zavere Mitrovic i Baka prase su ljubavni par?**

Umetnička karijera
------------------

Aca Lukas je dobio svoj umjetnički nadimak „Lukas" od imena čuvenog splava na Novom Beogradu gdje je nastupao i postao popularan početkom 1990ih godina. Svoju najveću popularnost je stekao tokom nastupanja u beogradskom klubu „Hogar" na Adi Ciganliji. Tu je došao kao zamjena za dotadašnjeg pevača Mileta Lojpura gdje je upoznao Milana Šćepovića i Sašu Lunginovića. Zajedno su izvodili džez i ciganske pesme. Lukas ih je prerađivao u sopstveni stil što mu je donelo veliku popularnost u narednim godinama. Nakon nastupa u klubovima, Aca Lukas je počeo da nastupa sa Viktorijom, a zatim započeo i sopstvenu muzičku karijeru. Njegov prvi hit je bila pesma „Pesma od bola", nakon čega su sledili hitovi „Kafana na Balkanu", „Bele ruže" i druge.

Napravio je prekid u karijeri od 2003. do 2006. godine. Godine 2008. je osvojio prvo mjesto na festivalu „II Axal Grand" sa pjesmom „Upali svetlo". Svoj posljednji koncert je održao 3. novembra 2010, na svoj rođendan, u Beogradskoj areni, pred oko 20 hiljada ljudi.

Van scene
---------

Godine 2003. Aca Lukas je uhapšen i osuđen na 4 mjeseca zatvora u sklopu policijske operacije „Sablja" jer je neovlašćeno posjedovao pištolj. Takođe je imao problema sa kockom i drogama što ga je uklonilo sa scene naredne dvije godine. 

3. februara 2009. u Beogradu, Aca Lukas je ranjen sa dva hica iz vatrenog oružja. Na njega je pucano dok je na parkingu u Gandijevoj ulici na Novom Beogradu ulazio u automobil. Pogođen u desnu natkolenicu i van životne opasnosti, prebačen je u urgentni centar.

Diskografija
------------

**Studijski albumi**

* Ponos i laž (1995)
* Pesme od bola (1997)
* Lična karta (1998)
* Rođendan (2000)
* Nešto protiv bolova (2001)
* Istina je da te lažem (2003)
* Jagnje moje (2006)
* Lešće (2008)
* Stil života (2012)

**Reprizni albumi**

* Jedno veče u kafani (1998)
* Drugo veče u kafani (1999)
* Još sam tu (za drugove) (1999)
* Zora beli... (1999)
* Aca Lukas & O. K. Bend (2000)

**Albumi uživo**

* Najveća žurka na Balkanu (1999)
* Žurka (2002)

**Kompilacije**

* The Best of Aca Lukas (2000)

Vanjske veze
------------

***Aca Lukas*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Pobednici Grand festivala |
| --- |
| Saša Matić (2006) • Aca Lukas (2008) • Milan Topalović Topalko (2010) • Adil (2012) |
**Emily Elizabeth Dickinson** (Amherst, Massachusetts, 10. prosinca 1830. - 15. svibnja 1886.), američka pjesnikinja.

Smatra se jednom od najvećih američkih pjesnikinja. Kao djevojka zbog zdravstvenih problema veći dio vremena provodi u kući neprestano čitajući knjige i pišući pjesme. Za svoga života objavila je samo 7 pjesama, ali nakon njene smrti među njezinim privatnim stvarima pronalaze kolekciju od preko 1000 pjesama od kojih mnoge nisu bile završene. Njene pjesme odlikuju se prepoznatljivim, unikatnim stilom, sa nevjerojatnim darom za riječi, objedinjujući kombinaciju profinjenog osjećaja i vrhunskog intelekta. Inspiraciju za svoja djela pronalazila je u Bibliji, Shakespearovim djelima i klasičnoj mitologiji.

Umrla je u 56. godini života, 15. svibnja 1886. godine. Kompletirana i uređena kolekcija svih njenih pjesama prvi put je objavljena 1890. godine u Bostonu četiri godine poslije njene smrti.

Međutim, sva izdanja krajem 19. vijeka i u prvoj polovici 20. vijeka su sadržavala znatne prepravke izvornika. Tek je 1955. izdana zbirka *The Poems of Emily Dickinson* u tri sveska, koja sadrži pjesme u izvornom obliku - s nestandardnim korištenjem velikih slova, interpunkcije, i brojnim crtama i elipsama.

Više od sedamdeset prijevoda odabranih pjesama Emily Dickinson po prvi put je objavljeno u knjizi *Tiše Od Sna* 2008. Ovo je prva knjiga prijevoda pjesama na hrvatski jezik najznačajnije američke pjesnikinje.
Budući da je riječ o dvojezičnom izdanju, ono može poslužiti i akademskom izučavanju djela Emily Dickinson u nas.

Do objave ove knjige odabranih pjesama Emily Dickinson na hrvatski jezik prevedeno je i objavljeno jako malo njezinih pjesama (nešto više na srpskohrvatskom i slovenskom); u 2007. se očekuje objavljivanje prijevoda 15 pjesama u časopisu Republika.

Vanjske veze
------------

* Odabrane pjesme Emily Dickinson ((sh / en))
* Dickinson Electronic Archives ((en))
* Djela čiji je autor Emily Dickinson na Projektu Gutenberg
* Muzej Emily Dickinson ((eng.))

Drugi projekti Wikimedije
-------------------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Emily Dickinson** |

Vanjske veze
------------

***Emily Dickinson*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 31995584
* LCCN: n79054166
* ISNI: 0000 0001 2126 5882
* GND: 118525255
* SELIBR: 183774
* SUDOC: 026831260
* BNF: cb11900123s (podaci)
* BIBSYS: 90053450
* ULAN: 500340245
* MusicBrainz: 3bf47614-b5ce-4f9a-b802-02a2a0342f3b
* NLA: 35035477
* NDL: 00437861
* NKC: jn19992000162
* BNE: XX1160859
* CiNii: DA00354841
* CONOR.SI: 48225635
* NSK: 000033224

 |
**Diogo José Teixeira da Silva** (Porto, 4. prosinca 1996.), poznatiji kao **Diogo Jota**, portugalski je nogometaš i reprezentativac koji igra kao krilni igrač ili kao napadač, a trenutno je član engleskog Liverpoola. "Jota" u njegovom imenu zapravo je nadimak, a na portugalskom njegovo ime, Diogo Jota, znači "Diogo J.", gdje je slovo J skraćeno za José. 

Karijeru je započeo u portugalskom klubu Paços de Ferreira, odakle je 2016. godine prešao u španjolski Atlético Madrid. U Madridu nije odigrao nijednu službenu utakmicu, provevši dvije sezone na posudbi, prvo u Portu, a onda u Wolverhampton Wanderersima. Wolvesima je pomogao da se plasiraju u Premier ligu po prvi puta nakon 2012. godine, tako da je engleski klub otkupio njegov ugovor 2018. godine. U rujnu 2020. godine, nakon odigranih 100 utakmica za Wolvese u svim natjecanjima, prelazi u Liverpool za oko €50,000,000 (oko £41,000,000). 

Jota je predstavljao Portugal u omladinskim uzrastima prije nego je 2019. godine debitirao za seniorsku reprezentaciju. Iako je bio na popisu za finalni susret UEFA Lige nacije 2019. koju je Portugal osvojio, debitirao je tek kasnije iste godine. Naredne godine sudjelovao je i na UEFA Euru 2020. godine.

Vanjske veze
------------

***Diogo Jota*** na Wikimedijinoj ostavi

* Portuguese League profile
* Diogo Jota na sajtu Soccerbase  ()

| * p
* r
* u
Sastav Portugala  na  UEFA Euru 2020. |
| --- |
| 1 Patrício • 2 Semedo • 3 Pepe • 4 Dias • 5 Guerreiro • 6 Fonte • 7 Ronaldo (c) • 8 Moutinho • 9 A. Silva • 10 B. Silva • 11 Fernandes • 12 Lopes • 13 Danilo • 14 William • 15 Rafa • 16 Sanches • 17 Guedes • 18 Neves • 19 Gonçalves • 20 Dalot • 21 Jota • 22 Ru. Silva • 23 Félix • 24 Oliveira • 25 Mendes • 26 Palhinha • Izbornik: Santos | Portugal |
**Phantly Roy Bean, Jr.** (o. 1825 – 16. mart 1903) bio je američki poduzetnik i ugostitelj, najpoznatiji po tome što je od 1880-ih do kraja života služio kao mirovni sudac u gradiću Vinegaroon u državi Teksas. Njegovo ekscentrično ponašanje, kao i "kreativno" tumačenje pravnih propisa, pri čemu je vlastiti salun koristio kao sudnicu, a svoje mušterije kao članove porote, učinilo ga je jednim od najživopisnijih ličnosti u historiji Divljeg Zapada. Iako je kasnije dobio reputaciju suca za vješanje, tokom karijere je samo dva puta izrekao smrtnu kaznu (od kojih je samo jedna izvršena), a nikada nije izrekao kaznu zatvora, preferirajući globe. Kasnije je postao čest lik u romanima, stripovima, filmovima i TV-serijama. Među njima se ističu hollywoodski filmovi *The Westerner* iz 1940. gdje ga je tumačio Walter Brennan i *The Life and Times of Judge Roy Bean* iz 1972. gdje ga je glumio Paul Newman.

Literatura
----------

* Davis, Joe Tom (1985), *Legendary Texians, Volume II*, Austin, Texas: Eakin Press, ISBN 0-89015-473-2 .
* Handbook of Texas Online, Texas State Historical Association: Bean, Roy
* C.L. Sonninchsen. *Roy Bean: The Law West of Pecos.* 1943. ISBN 0-8263-0846-5.
* Jack Skiles. *Judge Roy Bean Country.* Texas Tech University Press. ISBN 0-89672-369-0.

Vanjske veze
------------

* *The Life and Times of Judge Roy Bean* na sajtu IMDb
* *The Westerner* na sajtu IMDb
* *Judge Roy Bean* na sajtu IMDb
* Roy "Judge" Bean's grave
**Mohammad Ismail Khan** (perzijski: محمد اسماعیل خان) (rođen 1946) je afganistanski političar koji od 2005. vrši dužnost ministra energetike, ali koji je poznatiji kao jedan od najistaknutijih vođa mudžahedina u ratu protiv Sovjeta, odnosno gospodara rata u postkomunističkom građanskom ratu.

Ismail Kan se rodio u tadžičkoj porodici. Početkom 1979. je kao profesionalni oficir služio vojsku DR Afganistan u Heratu kada je lokalno stanovništvo diglo ustanak protiv komunističkog režima. Ismail Kan, koji je imao čin kapetana, se sa dijelom priključio ustanicima te sudjelovao u masakru u Heratu stacioniranih sovjetskih vojnih savjetnika, članova njihovih porodica kao i svih žitelja koji su uhvaćeni kako nose zapadnu odjeću. Iako su vladine snage povratile kontrolu nad Heratom, taj mu je čin donio veliki ugled među mudžahedinima. Tokom rata protiv Sovjeta se priključio islamističkoj stranci Jamiat-e Islami Burnahudina Rabanija te se uz Ahmeda Šahoa Masudoa smatrao najuspješnijim od svih mudžahedinskih zapovjednika.

Nakon što je 1992. godine srušena komunistička vlast, Rabani ga je kao predsjednik novoproglašene Islamske Države Afganistan proglasio guvernerom Herata. Ubrzo je, međutim, došao sukob sa talibanskim pokretom na jugu zemlje. 1995. godine uspio obraniti Herat od talibana, a potom čak pokrenuo ofenzivu na talibansko uporište Kandahar. Taj je pothvat propao nakon što je uzbečki vođa Abdul Rašid Dostum prešao na talibansku stranu i napao Herat sa sjevera. Ismail Kan se zbog toga zajedno sa 8000 pristaša morao skloniti u susjedni Iran.

Godine 1997. je pokušao organizirati otpor talibanskoj vlasti, ali je na prevaru zarobljen i predan talibanima. U martu 1999. je uspio pobjeći iz zatvora, te se za vrijeme američke invazije priključio snagama Sjevernog saveza. Nakon toga je kao guvener, odnosno "emir" upravljao Heratom, sve dok ga je nije smijenio predsjednik Hamid Karzai te postavio na mjesto ministra energetike; njegovu smjenu su obilježili incidenti sa snagama suparničkih gospodara rata, a u jednom od okršaja je poginuo njegov sin Mirwais Sadiq. 

Ismail Kan dan-danas izaziva velike kontroverze u afganistanskoj javnosti; dio ga smatra herojem otpora protiv Sovjeta, a dio mu zamjera brojna kršenja ljudskih prava i upravljanje Heratom kao privatnim feudom.

Vanjske veze
------------

***Ismail Kan*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official site of Amir Mohammad Ismail Arhivirano 2018-05-22 na Wayback Machine-u
* BBC Profile: Ismail Khan
* GlobalSecurity.org - General Mohammad Ismail Khan
**Mihail Afanasijevič Bulgakov** (Kijev, 15. maj 1891. – Moskva, 10. mart 1940) je bio ruski pisac i dramaturg. Po završetku medicine radio je kao lekar u malim mestima. Godine 1923. prelazi u Moskvu i započinje život profesionalnog književnika. Pisao je pripovetke, drame i romane. Dela koja nisu odgovarala vladajućoj politici nisu bila ni objavljivana. Bulgakov je tražio da se takav postupak prema njemu objasni ili da mu se dopusti da ode u emigraciju. Na intervenciju samog Staljina zaposlen je kao dramaturg u Moskovskom teatru, no i dalje nije mogao objavljivati svoja dela. 

Prvi njegov roman „Bela garda" objavljen je prvo u Francuskoj (I, 1925, II, 1929), a u Sovjetskom Savezu u celini tek 1966. Napisao je dramu „Dani Turbinih" (dramatizacija romana „Bela garda" (1926)), komediju „Zojkin stan" (1926), drame „Beg" (1927), „Poslednji dani ili Puškin", „Robovanje licemera ili Molijer", „Priglupi Žurden", „Ivan Vasiljevič" (groteskna komedija iz 1935).

Njegova drama „Beg" skinuta je sa scene jer je Staljin imao nepovoljno mišljenje o njoj, a već skinuta sa scene „Dani Turbinovih", zahvaljujući Staljinu vraćena na scenu.

Za života pisca objavljeni su samo prvi deo romana „Bela garda", ciklus priča „Beleške mladog lekara" (1925-1928), i novinski feljtoni. Ostala dela objavljena su posthumno pedesetih i šezdesetih godina 20. veka: „Majstor i Margarita", „Život gospodina de Molijera" (1962), nezavršen „Pozorišni roman" (1965).

***Mihail Bulgakov*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 99836700
* LCCN: n79056735
* ISNI: 0000 0001 2144 993X
* GND: 118517376
* SELIBR: 43636
* SUDOC: 02806934X
* BNF: cb119978118 (podaci)
* BIBSYS: 90096593
* MusicBrainz: 91cdafca-3005-409c-bcc5-ef977000cbbc
* NLA: 36532992
* NDL: 00434765
* NKC: jn19992000108
* RSL: 000082957
* BNE: XX921440
* CiNii: DA01006341
* CONOR.SI: 6851171
* NSK: 000005625

 |
Katastar 
**Katastar** (iz grčkog κατάστιχον ili κατά στίχον, „crta za crtom") je upisnik zemljišta i nekretnina neke države. On sadrži podatke o položaju, obliku i površini katastarskih čestica, te zgrada, odnosno drugih građevina, koje su predmet evidentiranja sukladno posebnim propisima. Osim položaja, oblika i površine, katastarska evidencija najčešće sadrži i podatke o: 

* adresi katastarske čestice,
* načinu uporabe i površini načina uporabe zemljišta na katastarskoj čestici i njezinim dijelovima i
* podatke o posebnim pravnim režimima koji su na katastarskoj čestici uspostavljeni.

Katastar je temelj upisa prava vlasništva i drugih stvarnih prava u zemljišne knjige.

Katastarski radovi obuhvataju:

* premer zemljišta;
* klasiranje zemljišta;
* izrada katastarskog operata;
* izlaganje katastarskog operata;
* održavanje katastra;
* reviziju katastra.

Osim zemljišta, moguće je i neke druge aktivnosti ili objekte referencirati geografski i vlasnički, te se onda nazovu katastrima. Tako postoji katastar industrijskih postrojenja, katastar zgrada, katastar voda, katastar podzemnih voda, šumski katastar i drugi. 

Katastarska čestica je dio zemljišta u katastru jednoznačno identificiran brojem.

Zemljišne knjige su vrlo dalekog porijekla. Šulgi, kralj Ura, stvorio je opći katastar kao dio centralizacije države i koristio je ga za izračunavanje poreza i carina kraljevstva. Također je utvrđeno da su procjene zemljišta vršene u Egiptu, u vrijeme faraona. U Solonovoj Ateni također je postojala zemljišna knjiga. Kod Rimljana registar zemljišnih doprinosa zvao se „tabulae censuariae", dok se podjela stabilne imovine zvala „agrorum discriptio".

Izvori
------

1. ↑  Zakon o državnoj izmjeri i katastru nekretnina ("Narodne novine" broj 16/2007 i 124/2010)
**Krkavče** - **Carcàse** (tal.) je zbijeno naselje u sjeverozapadnoj Istri nad dolinom Dragonje u sastavu Gradske općine Kopar.

Geografija
----------

Leži na brežuljku Savrinje (Šavrina191 m). Na južnoj strani sela se padina spušta do rijeke Dragonje, koja danas predstavlja između hrvatskog i slovenskog dijela Istre. Krkavču pripadaju zaselci Abrami, Draga, Griči, nenaseljeni Mačkuljek, Hrib, Glavini, Rov, Sveti Maver, Škarljevac. 

Krkavče nad dolinom Dragonje
Šavrinska brda se sastoje od nepropusnog fliša, što je razlog da je geografski jako razgibano. 

**Klima** je mediteranska s vručim ljetima i vlažnim i blagim zimama.

**Vegetacija** je izrazito sredozemska. Uspijevaju večinom svo glavno istarsko voće kao što su ulika (maslina), vinski trs, jabuke, smokva i murva, Od mediteranskih stabala i grmlja uspijevaju crni hrast (crnika), čempres, kesten, akacija, nar i bernistra te bilje poput mažurane, kapre, kuša (kadulja), origana i baziliko.

Znamenitosti
------------

Megalit iz Krkavča
Priprosto klesan ljudski lik na Krkavčanskom megalitu
* Krkavče su najviše znane po menhiru, megalitu iz doba Kelta prije romanizacije (Latenska kultura). Taj spomenik je u obliku 2,5 m visokog nepravilnog kamenog stupa (1 m je pod zemljom), vjerojatno postavljen u 2. ili 1. stoljeću pr.n.e. Na njemu su na širim stranama jednostavno uklesana dva naga ljudska lika s prekriženim nogama i vodoravno podignutim rukama i sunčanim nimbom oko glave.

* Sadašnja barokna crkva *sv.Mihaela* je izgrađena 1749. na mjestu stare romaničke crkve.U blizini groblja nađeni su grobovi koje se datira u XII. st.

Povijest
--------

Veneti ovo mjesto nazivaju Carcase (carcasse na tal. jeziku nače rebra (npr. od broda), a stepenast položaj naselja ukauje na to. Na nekim istarskm kartama Krkavče su upisane kao *Carcauec*. U drugoj polovici XVI. st. slijedi ime *Chercauz*. Nakon 1945. dato je slovensko ime Krkavče, a **Krkuče**,je autohtono ime mještana, istrijana.

O povijesti Krkavča se malo zna. Osim spomenutog menhira ima arheoloških predmeta poput kose dobro pečene opeke, ostaci odvodnih žljebova te keramičkih posuda sa zbirkom rimskih pečata. Ovda je prolazla rimska cesta, odvojak od Vai Flavie (Tergeste-Pola) za unutrašnjost Istre.

Franci su izgradili Krkavški kaštel (utvrda) iznad koga je izvor kristalno bistre vode, Germanski feudalci doseljavaju Slavene sa sjevera i istoka koji im služe kao kmetovi na uštrb autohtonih romanskih slobodnih seljaka.. U drugoj polovici XIII. st. ovaj kraj dolazi pod Mletačku republiku što donosi velik napredak. Gradile su se nove kuće urbana infrastruktura te izgrađena je crkva... Sačuvani su i mnogi pisani izvori. Zbog velikog pomora od kuge Venecija u XVI. i XVII. st. doseljava stanovništvo iz unutrašnjosti Dalmacije pa je stoga i na području Savrinije, kao i u cijeloj središnjoj i dijelu zapadne Istre velika razlika u običajima i govoru stanovništva od sela do sela. Zbog procesa kulturne unifikacije (slovenizacije ili kroatizacije) te se razlike gube.
**Evnapije iz Sarda** (grč. Εὔναπιος ὁ Σάρδιος, oko 345–420) bio je kasnoantički odnosno vizantijski pisac. Bio je veoma učen čovek, filozof i retor, koji je u Atini dobio izvrsno obrazovanje. Bio je paganin, ali i poštovalac svojih hrišćanskih učitelja. U svom delu *Životi sofista* (Βίοι σοφιστῶν) donosi biografije je živote slavnih neoplatoničara, lekara i retora. Hrišćanski pandan ovom žanru jeste hagiografija.

Evnapijevo istoriografsko delo *Istorijska sećanja* sačuvano je u odlomcima, a pokriva period od vladavine Klaudija II Gotičkog (270) do 10. godine vladavine cara Arkadija (414). Fotije zna za dve verzije ovog dela: ovo koje imamo je druga verija, manje anti-hrišćanska. Evnapije je antičkim istoričarima bio blizak po strukturi i logici svog dela; on tvrdi da je istina osnovni zadatak istoričara. Ali, nije mu strana ni didaktika: dužnost je istoričara da istakne poučni karakter, pa on osuđuje puko nabrajanje. Glavni junak Evnapijevog dela je car Julijan Apostata. On podvlači neophodnost carske vlasti, ali smatra da je ona korisna samo kada je u dobrim rukama. Antipod Julijana je bio Teodosije I, predan niskim strastima i neobuzdanim porocima. Za Evnapija je karakterističan eklektički spoj neoplatonske filozofije sa istočnim verovanjima; bio je tolerantan prema šarolikosti paganske kulture. Stil mu je donekle retoričan, ali jasan u karakterizaciji pojedinih ličnosti. Uvek je energičan i oštar u razobličavanju zala savremenog društva. Evnapiju se zamera otvoreno prenebregavanje hronologije, kao i to što je pun retorskih digresija i opisa. Prethodnik je poslednjeg paganskog istoričara Zosima, koji je neke delove Evnapijevog dela u celini prenosio.

Eksterni linkovi
----------------

* *Dexippus, Eunapius, Olympiodorus: continuation and imitation*. In: *The Ancient History Bulletin* 1/2, 1987, S. 48–50.

|

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 100215825
* LCCN: n84080834
* ISNI: 0000 0001 0868 0803
* GND: 118682660
* SELIBR: 185715
* SUDOC: 027521133
* BNF: cb11989634n (podaci)
* BIBSYS: 90570588
* NLA: 50414747
* NDL: 00861300
* BNE: XX1270414
* CiNii: DA03048772
* CONOR.SI: 189673571
* NSK: 000133713

 |
41°54′12.65″N 12°29′24.75″E﻿ / ﻿41.9035139°N 12.4902083°E﻿ / 41.9035139; 12.4902083

Palača Barberini
Caravaggio, *Judita odrubljuje glavu Holofernu* 
Izložba u Palazzu Corsini
**Galleria Nazionale d'Arte Antica (GNAA)**, ili **Nacionalna galerija antičke umjetnosti**, je umjetnička galerija u Rimu, smještena na dvije lokacije: Palazzo Barberini i Palazzo Corsini.

Palazzo Barberini je projektirao i podigao za papu Urbana VIII. člana porodice Barberini, talijanski arhitekt Carlo Maderno (1556. - 1629.) na staroj lokaciji Villa Sforza. Strop njenog centralnog salona oslikao je Pietro da Cortona, sa scenom Božje providnosti, kako bi i na taj način iskazao počast porodici Barberini, iz čijih se redova regrutiraju pape.

Palazzo Corsini, prije poznata pod nazivom Palazzo Riario, je palača iz 15. vijeka koja je u 18. vijeku obnovio ahritekt Ferdinando Fuga za kardinala Neria Maria Corsinia.

Izvori
------

1. ↑  „Sito Ufficiale Galleria Barberini - Le collezioni". Pristupljeno 16. jula 2011.

Vanjske veze
------------

***Galleria Nazionale d'Arte Antica*** na Wikimedijinoj ostavi

* Gallerie Nazionali d'Arte Antica (službene stranice)
* Accademia Nazionale dei Lincei Arhivirano 2007-03-12 na Wayback Machine-u, u Palazzo Corsini

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 158317507
* LCCN: n83197050
* ISNI: 0000 0001 2353 8629
* GND: 515838-2
* SELIBR: 311196
* SUDOC: 053477154
* BNF: cb136129881 (podaci)
* ULAN: 500310958
* NLA: 36496500
* NKC: osd2016901876
* CiNii: DA04265233

 |
**Evstatije Solunski** (Carigrad – poslije 1195. Solun), solunski arhiepiskop, bizantski pisac.

Evstatije Solunski je značajna ličnost kulturnog života Bizanta u 12. vijeku. Obrazovao se u manastiru svete Eufimije smještenom kod hipodroma u Carigradu (To je stara carigradska crkva posvećena halkedonskoj mučenici sv. Eufimiji). Bio je đakon crkve sv. Sofije u Carigradu, ali i profesor na patrijaršijskoj visokoj školi gdje je bio majstor retora. Bio je blizak caru Manuelu I Komnenu. Godine 1174. planirano je bilo da Evstatije bude izabran za mitropolita grada Mire u maloazijskoj provinciji Kilikiji, ali je ipak postao mitropolit u Solunu. U Solunu on vodi borbu protiv nedostojnih monaha i njihovog raskalašenog života. Do kraja života ostao je u Solunu.

Evstatije Solunski ostavio je iza sebe veliki broj raznovrsnih spisa. Pisao je komentare za liriku Pindara, geografska razmatranja Dionisija Perigita, ali i komentare za čuvene epove Ilijadu i Odiseju. Pisao je i kritičke osvrte na antičku literaturu. kada je prešao u Solun Evstatije je pisao djela sa historijskim sadržajima (panegirici carevima i govori).

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 38317659
* LCCN: n84111351
* ISNI: 0000 0001 2128 6018
* GND: 118682733
* SELIBR: 52292
* SUDOC: 030091489
* BNF: cb12157732w (podaci)
* BIBSYS: 90742848
* NLA: 35824422
* NKC: mub20211120095
* CiNii: DA01645770

 |
Nemački ambasador Hans Adolf fon Moltke, poljski vođa Jozef Pilsudski, nemački minister propagande Jozef Gebels i poljski ministar spoljsnih poslova Jozef Bek na sastanku u Varšavi 15. juna 1934, petmeseci po potpisivanju pakta.
**Nemačko-poljski pakt o nenapadanju** (nem. *Deutsch-polnischer Nichtangriffspakte*) je bio dogovor između nacističke Nemačke i Poljske maršala Jozefa Pilsudskog sklopljen 26. januara 1934. koji je smirio tenzije između Poljske i Nemačke. Prema odredbama pakta, obe države su se obavezale da će rešiti svoje probleme pregovorima i izbegavanjem vojnih sukoba u periodu od deset godina. Sporazum je normalizovao odnose između Poljske i Nemačke, koji su prethodno bili zategnuti zbog pograničnih sporova usled teritorijalnih ustupaka po odredbama Versajskog mira. Kao posledica ovog sporazuma, Nemačka je de fakto priznala poljske granice i rešila da okonča ekonomski iscrpljujući carinski rat koji je postojao između dve tržave u tokom jedne decenije. Sporazum je bio simbol slabljenja francuskog sistema saveza u istočnoj Evropi stvorenih sa ciljem da se obuzda jačanje Nemačke.

Odnosi između poljske države nastale nakon Prvog svetskog rata i Nemačke su bili loši. Nemačka je zahtevala povratak teritorija predatih Poljskoj posle rata i od sredine 1920-ih vodila je carinski spor sa svojim susedom. Pogoršanje ekonomske situacije sa pojavom Velike depresije i političke krize u Nemačkoj produbili su tenzije između dve zemlje. U Nemačkoj su političke stranke sve češće koristile revizionističku propagandu na izborima, ali je Poljska odbila da vrati teritorije da bi ih umirila. Hitlerov dolazak na vlast je privremeno povećao tenzije, ali sa poljske tačke gledišta, to je bila promena koja bi omogućila sporazum sa Nemačkom o normalizaciji odnosa i izbegavanju sukoba, jer je za razliku od prethodnih vlada Hitler imao druge prioritete za rešavanje. Njegovo interesovanje da učvrsti vlast u Nemačkoj i pokušati da proširi svoju kontrolu nad Austrijom pogodovali su Pilsudskom, koji je zauzvrat želeo da poboljša odnose sa Nemačkom zbog unapređivanje bilateralne trgovine i izbegavanja ustupake koje je nametala Francuska, spremna da udovolji Nemačkoj na račun Poljske. Slabljenje francusko- poljskog saveza Pilsudski konačno odlučio da potraži sporazum sa Hitlerom kombinacijom javnih pretnji i tajnih pregovora koji su urodili plodom potpisivanjem Pakta o nenapadanju 1934 .

Pakt je doprineo poboljšnju odnosa između dve države sve do okončanja Minhenske krize u jesen 1938, posle čega je Hitler u zimu i proleće 1939. ponovo zatražio teritorijalne ustupke. Hitler je jednostrano odbacio pakt 28. aprila 1939.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **historiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Bekim Sejranović** (Brčko, 30. aprila 1972. – Banja Luka, 21. maja 2020.), bosanski i hrvatski je književnik.

Biografijɑ
----------

Bekim Sejranović je rođen u Brčkom 1972. Godine 1985. seli se u Rijeku gde pohađa pomorsku školu i studira kroatistiku. Od 1993. živi u Oslu u Norveškoj gde je na Istorijsko-filozofskom fakultetu magistrirao južnoslovenske književnosti. Sa norveškog je preveo između ostalog dela Ingvara Ambjørnsena i Frode Gryttena, a priredio je i preveo antologiju norveške kratke priče *Veliki pusti krajolik*.

Bekim je za roman *Nigdje, niotkuda* 2009. god. dobio nagradu Meša Selimović koja se dodeljuje za najbolji roman objavljen na područje Bosne i Hercegovine, Hrvatske, Srbije i Crne Gore.
Od urednika romana:  

"*Roman Bekima Sejranovica može se istodobno čitati i kao kratka povijest ovdašnjeg XX. stoljeća i kao katalog svih njegovih izbjeglištava. Bilo da su istjerani iz jezika u jezik, iz Bosne u Hrvatsku, iz Rijeke u Oslo, iz Palacha u zatvor za ilegalne useljenike, iz života u formulare, iz civilizacije u divljinu krajnjeg sjevera, iz djetinjstva u nimalo pitomiji krajobraz odraslosti... - junaci ove knjige doista dospijevaju nigdje, niotkuda, a stihovi (nimalo slučajno) riječkog (i nimalo slučajno) rock-benda Let 3 postaju naslov koji najpreciznije opisuje njihov itinerar, njihovu trenutačnu poziciju, svijet u kojem žive, ali i one u kojima su živjeli. Nigdje, niotkuda, zato jer to odakle su se zaputili više ne postoji, a to gdje su došli može se doduše pronaći na zemljovidu, ali ne znači ništa. Nigdje, niotkuda, zato jer cilj nije mjesto na kojem se može odmoriti, a ne može se reći da nisu putovali. Ne bez snova, ne bez ljubavi i bez humora. Jer, pričajući svoju priču o četiri sprovoda i vjenčanju, Bekim Sejranović nipošto ne dopušta da ga shrva teret tolikih negacija. Usred svih njih, a možda i njima usprkos, njegova knjiga uspijeva ostati topla i svježa, snažan, duhovit i živ roman kakav nemamo prilike čitati često..."*

Bibliografija
-------------

* *Modernizam u romanu Isušena kaljuža Janka Polića Kamova* (studija, 2001)
* *Fasung* (zbirka priča, 2002.)
* *Nigdje, niotkuda* (roman, 2008.)
* *Ljepši kraj* (roman, 2010.)
* *Od Tokija do Morave* (scenario, 2011.)
* *Sandale* (roman, 2013.),
* *Tvoj sin Huckleberry Finn* (roman, 2015.),
* *Dnevnik jednog nomada* (roman, 2017.)

Vanjski linkovi
---------------

* Miss Misery na otoku Susku (puni tekst kratke priče)
* From Tokyo to the Morava river / Od Tokija do Morave (puna verzija filma s engleskim i hrvatskim podnaslovima, s dopuštenjem režisera)
* Razgovor s Bekimom Sejranovićem: Bosna je sjebana, ali Norveška je gora

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 36289686
* LCCN: n2003040380
* ISNI: 0000 0001 0773 6844
* GND: 1043183639
* SUDOC: 127758186
* BIBSYS: 90
* NKC: ola2014805119

 |
**Felix Salten** (Budimpešta, 6. septembra 1869. - Zurich, 8. oktobra 1945. ), austrijski pisac i kritičar židovskog porijekla. Najpoznatiji po romanu Bambi iz 1923. godine.

Biografija
----------

Felix Salten rođen je 6. septembra 1869. godine u Budimpešti kao **Siegmund Salzmann**. Kad je imao četiri tjedna, njegova porodicA se preselila u Beč u Austriju. Mnogi Židovi su se doseljavali u Beč tokom kasnog 19. vijeka, jer su mogli dobiti punopravno državljanstvo od 1867. godine.

Kada je njegov otac bankrotirao, šesnaestogodišnji Salten morao je napustiti školu i početi raditi za osiguravajuću agenciju. Također je počeo objavljivati pjesme i prikaze knjiga u časopisima. Postao je i dio pokreta "Mladi Beč" (Jung Wien) i ubrzo je dobio puno radno vrijeme kao i kazališni kritičar u bečkom tisku (*Wiener Allgemeine Zeitung, Zeit*). Godine 1900. objavljuje svoju prvu zbirku kratkih priča. 1901. je započeo kratkotrajno literarno kabaret kazalište u Beču (*Jung-Wiener Theater Zum lieben Augustin*).

Uskoro objavljuje u prosjeku, jednu knjigu godišnje drame, kratke priče, romane, putne knjige i zbirke eseja. Također je pisao u gotovo svim važnijim novinama u Beču. Godine 1906. otišao je u izdavačku kuću Ullstein kao urednik u *B.Z. am Mittag* i *Berliner Morgenposta*, ali se preselio u Beč nekoliko mjeseci kasnije. Pisao je i filmske scenarije i libreta za operete. Godine 1927. postao je predsjednik austrijskog P.E.N. kluba gdje je naslijedio Arthura Schnitzlera.

Njegovo najpoznatije djelo je Bambi iz 1923. godine. Prevedeno je na engleski jezik 1928. i postalo je knjiga mjeseca. Godine 1933. prodao je filmska prava režiseru Sidneyu Franklinu za samo 1.000 dolara, a Franklin je kasnije prenio prava na Walt Disney studio. Walt Disney je objavio svoj film baziran na romanu Bambi 1942. godine.

Život u Austriji je postao opasan za istaknute Jevreje tokom 1930-tih. Adolf Hitler je zabranio Saltenove knjige 1936. dvije godine kasnije, nakon što je Austrija postala dio Njemačke, Salten seli u Zurich u Švajcarsku, gdje je živio do svoje smrti i gdje je umro (pokopan na Israelitischer Friedhof Unterer Friesenberg u Zurichu).

Bio je oženjen s glumicom Ottilie Metzl s kojom je imao dvoje djece Paula (rođ. 1903.) i Annu-Katharinu (rođ. 1904.). Skladao je drugu knjigu na temelju znakova, pod nazivom *Bambi Bambi djeca: Priča o šumskom obitelji (1939.)*. Njegove priče *Perri i pas u Firenci* inspirirala je Disney za filmove *Perri (1957)* i *The Shaggy Dog (1959)*.
Salten se sada smatra anonimnim autorom erotskog romana Josephine Mutzenbacher (1906.), o izmišljenoj autobiografiji jedne bečke prostitutke.

Vanjske veze
------------

* Djela Felixa Saltena na Internet Archive (skenirane knjige su izvorna izdanja u boji)
* www.imdb.com

| * p
* r
* u
Djela čiji je autor Felix Salten |
| --- |
| 
* *Josephine Mutzenbacher* (1906)
* *Der Hund von Florenz* (1923)
* *Bambi (roman)* (1923)
* *Neue Menschen auf alter Erde* (1925)
* *Fünf Minuten Amerika* (1931)
* *Perri* (1938)
* *Bambijeva djeca* (1939)

 |
Ne zamijeniti sa Filemonom iz Atine, starogrčkim gramatičarem.
**Filemon** (grčki: Φιλήμων, možda 7. vek), rođen u Atini, bio je vizantijski filolog pod čijim su imenom sačuvani fragmenti jednog starogrčkog rečnika pod naslovom **Sistemski rečnik** (Λεξικὸν τεχνολογικόν). U predgovoru vidimo da se zapravo radi o sažetku jednog starijeg dela (Ἡ τοῦ Ἀλεξανδρέως Ύπερεχίου όνομάτων τεχνολογία κανονικὼς συντεθεῖσα), čiji je autor bio Hiperehije Aleksandrijski, koga spominje *Suda* i koji je živeo u doba cara Markijana. Hiperehijevo delo bilo je podeljeno u 8 knjiga, u skladu s podelom na osam vrsta reči, koju je uveo Dionisije Tračanin. Od Filemonovog rečnika sačuvana je prva knjiga i početak druge (*o imenicama*, περὶ ὀνομάτων), no to se delo često citira u *Velikoj etimologiji* *(Etymologicum Magnum)*. Hiperehije iz Aleksandrije živeo je u 5. veku, a Filemon pripada srednjevizantijskom periodu, ali precizno datiranje nije moguće.
Savina knjiga, XI vek
**Savina knjiga** je ćirilični staroslovenski rukopis iz XI veka. Rukopis je ukrašen ornamentima i predstavlja prepis Svetog pisma, i sadrži izbor delova jevanđelja i sinaksar. Sadrži 166 listova formata 17h13 cm pergamenta.

Naziv je dobio po njegovom autoru svešteniku Savi, koji je ostavio svoje zapise na marginama. Stariji deo pronađen je u severoistočnoj Bugarskoj, dok je ostatak listova pronađen u Kijevu. Bio je u vlasništvu Seredkinskoog manastira u blizini grada Pskova. U XIV veku je prenet u Narodnu biblioteku u Moskvi. Rukopis je nekoliko puta restauriran. Restauracija koja je rađena sredinom XX veka znatno je oštetila rukopis.

Rukopis je pronašao i prvi izdao Ismail Sreznjevski 1868. godine u Petrogradu. Kritičko izdanje dao je Ščepkin u Petrogradu 1903. godine. Ovo kritičko izdanje fototipski je izdato u Gracu 1959. godine. Rukopis se čuva u arhivu moskovske narodne biblioteke.

Godine 1999. je objavljeno fototipsko izdanje.

Literatura
----------

* Savvina kniga. Drevneslavяnskaя rukopisь XI, XI—XII i konca XIII veka. Častь I: Rukopisь. Tekst. Kommentarii, M.: Indrik. 1999. ISBN 978-5-85759-102-4. pp. .

Spoljašnje veze
---------------

* V. Ščepkin, Savvina kniga, SPb. 1903
**Mario Šoštarić** (Slovenj Gradec, 25. studenoga 1992.), slovenski i hrvatski rukometaš koji igra na poziciji desnog krila. Šoštarič je rođen u Sloveniji, odakle su jjegovi roditelji došli iz okolice Slunja, i gdje je proveo veći dio života. Godine 2012. debitirao je za reprezentaciju Slovenije, za koju je igrao do 2020. godine, nakon čega uzima trogodišnju pauzu (po pravilima IHF-a) kako bi 2023. godine debitirao za reprezentaciju Hrvatske.

Klupska karijera
----------------

Bio je član slovenskog Gorenja Velenja od 2009. do 2011. godine. Zatim je dvije godine, između 2011. i 2013. proveo u Mariboru. U sezoni 2011./12. igrao je u Challenge Cupu, gdje je stigao do četvrtfinala i postigao je 32 gola. Igrao je u Kupu EHF-a u sezoni 2012./13. gdje je zabio 22 gola u sedam utakmica.

Godine 2013. vraća se u Velenje i ostaje sljedeće tri sezone. Sve tri sezone bili su drugoplasirani u slovenskom prvenstvu, odmah iza prvih Celja. U sezoni 2013./14. igrao je Ligu prvaka te postigao 55 golova. Najviše golova u jednom susretu uspio je postići 27. studenog 2013. na gostovanju kod švedskog Drotta, kada je postigao deset golova za pobjedu 40:32 i bio igrač utakmice. U posljednjoj sezoni u Gorenju, 2015./16. bio je najbolji strijelac slovenskog prvenstva. U ukupno 34 susreta zabio je 189 golova.

Godine 2016. otišao je u Pick Szeged u Mađarsku.

Reprezentativna karijera
------------------------

Igrao je za slovensku rukometnu reprezentaciju od 2012. do 2020. godine. Počeo je igrati za hrvatsku rukometnu reprezentaciju od 2023. godine. Nastupio je na Europskom prvenstvu u rukometu u Njemačkoj 2024..

Izvori
------

1. ↑  Tko je Mario Šoštarić? 'Ostavio sam Sloveniju zbog Hrvatske i išao tamo gdje je srce govorilo' 24 sata Preuzeto 13. siječnja 2024.
2. ↑  Profile: Mario Šoštarić Euro Handball Preuzeto 13. siječnja 2024.
3. ↑  Mario Šoštarič najboljši strelec državnega prvenstva pretekle sezone RK Gorenje Preuzeto 13. siječnja 2024.
4. ↑  Mario Šoštarič zapušča Gorenje Sportal Preuzeto 13. siječnja 2024.
**Francesc "Tito" Vilanova i Bayó**, (Bellcaire d'Empordà, 17. rujna 1968. - Barcelona, 25. travnja 2014.) bio je španjolski nogometaš i trener.

Životopis
---------

Još kao 15-godišnjak započinje trenirati u La Masii, nogometnoj akademiji FC Barcelone, no nije uspio doći do A tima. Umjesto toga Vilanova započinje igrati u La Ligi za Celta de Vigo 1992. 24. svibnja 1993. odigrao je jednu utakmicu za katalonsku nogometnu reprezentaciju. Bila je to utakmica u spomen na Ladislava Kubalu.
Tijekom vremena provedenih u Barceloninoj akademiji postao je dobar prijatelj s Guardiolom, što mu je kasnije puno značilo. Između njih dolazi do razvoja jakog prijateljstva, što je kasnije rezultiralo da ga je Guardiola uzeo za asistenta kad je preuzeo Barcelonu B.
Vilanova je slijedio Guardiolu kad je ovaj preuzeo i A tim i vremenom ga zamjenio na mjestu trenera Barcelone 15. lipnja 2012. Pošto je osvojio prvo mjesto s Barcelonom te sezone napušta mjesto trenera jer mu se bolest raka vratila. Od posljedica bolesti je i umro 25. travnja 2014. u Barceloni u 45. godini .

Izvori
------

1. ↑  Javi héroe del equipo catalán, Mundo Deportivo, 25. travnja 1993.
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2012-04-30. Pristupljeno 2014-04-30.
3. ↑
4. ↑

Vanjske veze
------------

Sestrinski projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Tito Vilanova** |

Mrežna sjedišta
* BDFutbol profil
**Mykola Bilyk**, još i **Nikola Bilyk** (Tunis, 28. studenog 1996.), austrijski rukometaš ukrajinskog porijekla koji igra kao vanjski igrač. Trenutno je član njemačkog THW Kiela. 

Mykola Bilyk sin je Sergija Bilika, ukrajinsko-austrijskog rukometnog golmana, koji je u vrijeme Mykolinog rođenja igrao za Espérance Sportive de Tunis; sam Bilyk rekao je da preferira da mu se ime navodi kao "Mykola", međutim poneki izvori navode ga kao Nikolu Bilyka. Profesionalnu karijeru započinje 2012. godine u austrijskom klubu Handballclub Fivers Margareten, gdje mu je u to vrijeme igrao i otac; kada je kao šesnaestogodišnjak debitirao za prvu momčad, njegov je otac još uvijek bio član ekipe tako da su otac i sin zajedno igrali na toj utakmici. Od 2013. do 2015. bio je na posudbi u klubu Team 94, a 2016. godine potpisuje za THW Kiel. 

Za reprezentaciju Austrije debitirao je 4. ožujka 2014. godine u utakmici protiv Njemačke te je sudjelovao na nizu međunarodnih natjecanja. Trenutno je kapetan austrijske reprezentacije.
Florens Grifit DŽojner na prijemu kod predsednika SAD Ronalda Regana
**Florens Grifit Džojner**, poznata i kao **Flo-Džo** (21. decembar, 1959, Los Anđeles - 21. septembar, 1998. Mišon Vjeho Kalifornija) je bila atletičarka iz SAD-a. Pravo ime joj je Dolores Florens Grifit.

Osvojila je tri zlatne i dve srebrene olimpijske medalje, a još uvek ( 2007. godina) nisu oboreni njeni svetski rekordi na 100 i 200 metara. 

Atletičar Al Džojner bio je njen trener i suprug, a njegova sestra bila je atletičarka Džeki Džojner-Kersi.

Sportska karijera
-----------------

Florens Grifit Džojner imala je relativno kratku, ali munjevitu karijeru u kojoj je pomerila granice ženskog sprinta. Posebno značajan bio je rezultat na 100 m **10,49** , ostvaren u četvrtfinalu kvalifikacija izborne trke za sastav olimpijske ekipe SAD za Seul 1988. godine. Postoje sumnje da je pri postizanju tog rezultata vetar bio jači od dozvoljenog, ali i dokazi da je uređaj baš za vreme te trke izmerio dozvoljenu vrednost. I sam Al Džojner je smatrao da je vetar bio jači od dozvoljenog, ali je svetski rekord ipak priznat. Grifit Džojnerova nikad ni pre ni kasnije nije trčala tako brzo, a bez pomoći vetra nikad brže od 10,61.

Na Olimpijskim igrama u Seulu 1988. pobeđuje sa velikom prednošću u trkama na 100 m (tri desetinke prednosti pred drugoplasiranom), a na 200 m sa svetskim rekordom (četiri desetinke ispred drugoplasirane). Osvojila je i dve medalje u trkama štafeta.

Olimpijske medalje
------------------

* Los Anđeles 1984.:
	+ srebro na 200 m
* Seul 1988.:
	+ zlato 100 m
	+ zlato 200 m
	+ zlato 4x100 m
	+ srebro 4x400 m

Rana smrt i kontraverze
-----------------------

Florens Grifit Džojner umrla je u 39. godini života. Službena verzija smrti bila je: gušenje u snu usled moždanog udara. Odmah su se pojavile sumnje u službenu verziju smrti. Tvrdnje da je pravi uzrok smrti bio višegodišnje korišćenje nedozvoljenih i štetnih preparata bile su zasnovane na izgledu Grifit DŽojnerove tokom takmičarskog perioda (izražena mišićavost i gotovo muška građa) i po činjenici da je ostvarila neverovatne pomake u rezultatima u vrlo kratkom vremenu i to kao već starija takmičarka.

Uprkos indicijama, optužbe o dopingu nikad nisu bile dokazane.

***Florence Griffith-Joyner*** na Wikimedijinoj ostavi