recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Operacija Košnica** (njem. *Bienenhaus*) je bila zajednička operacija Vermahta i snaga NDH protiv partizana u oblasti Moslavačke gore, 60 km od Zagreba. Izvođena je od 25. do 30. juna 1944. godine u dve etape: »Binenhaus I« i »Binenhaus II«.

Angažovane snage
----------------

U operaciji »Binenhaus« učestvovali su:

* 1. i 4. konjički puk, 55. izviđački bataljon 1. kozačke divizije
* domobranski 1. gorski zdrug
* ustaški 5. stajaći djelatni zdrug i
* nemačke policijske snage.

Tok operacije
-------------

Operacija »Binenhaus I« počela je 24. juna. U prvoj etapi cilj je bio da se razbiju snage 33. divizije NOVJ u rejonu Čazme. Pravce koji od Bjelovara i Kloštar Ivanića vode ka Čazmi zatvarale su jedinice 33. divizije NOVJ, ali su pod pritiskom nadmoćnijih neprijateljskih snaga bile potisnute. Da bi onemogućio dalje nastupanje okupatora i preuzeo inicijativu, Štab divizije je isto veče (24. juna) dijelom snaga napao Čazmu. Jedinice su prodrle u mjesto ali su protivnapadom okupatora, koji je bio potpomognut tenkovima, bile potisnute. »Binenhaus I« se završila 27. juna bez većeg uspeha pošto su se jedinice 33. divizije NOVJ izvukle. Tokom podhvata djelovi Prvog gorskog zdruga ušli su u Čazmu.

Nemci su izvršili pregrupisavanje snaga i nastavili drugu etapu operacije 29. juna pod šifrom »Binenhaus II« u rejonu Ivanić-Grada, koja je završena takođe bez većih rezultata do 30. juna.

Zločini
-------

U toj ofenzivi neprijatelj je bio vrlo okrutan. Nijemci, Čerkezi i ustaše zapalili su Čazmu, zatim djelomično sela Grabovnicu, Suhaju i Derezu, a opljačkali sela Cerinu, Lipovčane, Grabovnicu, Suhaju, Pobjenik, Vrtlinsku, Pavličane, Milaševac i Vučane. U mnogim selima hapsili su i ubijali ljude i silovali žene.

U izveštaju Prvog zbornog područja za juni 1944. rečeno je o tome slijedeće: 

> Prigodom ovog podhvata desili su se izgredi od strane kozačkih postrojbi na koje je ovaj zdrug reagirao tužbom sa svim potrebnim dokazima na najviše mjesto. Podhvat nije uspio kao što je trebao prema snagama koje su sudjelovale, radi kozačkih nedjela i radi slabo izdane zapovjedi za podhvat.
> 
>

Gubici
------

U borbama na području Čazme od 24. do 26. juna (prva etapa operacije) 33. divizija NOVJ je imala slijedeće gubitke: 8 poginulih, 50 ranjenih i 70 nestalih.

U izveštaju Prvog gorskog zdruga rečeno je: "Naši gubitci: 6 mrtvih, 18 ranjenih. Gubitci odmetnika; 100 mrtvih."

Izvori
------

1. ↑  Dnevni izveštaj Komandanta Jugoistoka Vrhovnoj komandi Vermahta od 1. jula 1944. NAW T311, roll 191, frames 670-673
2. ↑  Rade Bulat: DESETI "ZAGREBAČKI" KORPUS NOVJ
3. 1 2  ZBORNIK NOR-a. tom V - BORBE U HRVATSKOJ - knjiga 28 - lipanj 1944.
4. ↑  Arhiv Vojnoistorijskog instituta, reg. br. 8/4, k. 551A i 6/1-2, k. 58.

Vidi još
--------

* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

Literatura
----------

* Rade Bulat: DESETI "ZAGREBAČKI" KORPUS NOVJ, Vojnoizdavački zavod, Beograd 1985.

Vanjske veze
------------

* Operation "Bienenhaus"
* Operation "Bienenhaus"
**Barry William Blenkhorn** (30. septembar 1954 -), poznat pod profesionalnim imenom **Barry Williams**, je američki glumac najpoznatiji po ulozi Grega Bradyja, najstarijeg sina porodice Brady u popularnoj TV-seriji *The Brady Bunch*.

Životopis
---------

Barry Williams je od najranijih dana sanjao da postane glumac, a priliku je iskoristio kao mladi tinejdžer, debitiravši godine 1967. ulogom u TV-seriji *Dragnet*. Nakon još nekoliko nastupa, godine 1969. je dobio ulogu Grega, i ona mu je donijela veliku popularnost. Međutim, kada je godine 1974. obustavljeno snimanje, ispostavilo se da se Williams nikako ne može otresti te uloge, odnosno da ga zbog nje TV-publika ne može zamisliti ni u jednom drugom liku. Zbog toga je uglavnom nastupao u teatru.

Godine 1992. je napisao autobiografsku knjigu *Growing Up Brady: I Was A Teenage Greg* u kojoj je opisao svoja iskustva sa snimanja serije. Ona je postala bestseler, a godine 2002. ekranizirana kao TV-film *Growing Up Brady* u kojoj je njegov lik tumačio Adam Brody.

Vanjske veze
------------

***Barry Williams*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official Site: The Greg Brady Project Arhivirano 2010-04-13 na Wayback Machine-u
* Interview with Barry Williams on "The Greg Brady Project" Arhivirano 2008-02-26 na Wayback Machine-u
* Barry Williams na sajtu IMDb
* Barry Williams na Internet Broadway Database
* Barry Williams na Internet Off-Broadway Database
* Sirius "Totally '70s" home page
*Za ostale upotrebe, v. Normandija (razvrstavanje).*
Vojvodstvo Normandija
**Vojvodstvo Normandija** je bila državna tvorevina na sjeveru Francuske. 

Nalazila se na području današnje pokrajine Normandije. Pojavila se kao i vojvodstvo Akvitanija, grofovija Flandrija i Katalonija.

Rezultatom je raznih danskih, norveških, nordijsko galskih (Gall Gaidel), orkneyskih Vikinga i anglo-danskih (s područja Danelaw) invazija na Francusku u 8. stoljeću. 

Ovaj posjed je nastao ugovorom iz Saint Clair-sur-Eptea iz 911. godine iz koncesija koje je Karlo III. odobrio Rollu (Robertu I.), vikinškom vođi, a radi sprječavanja daljnjih prodora Vikinga na francusko tlo. Ugovorom je Rollo bio obvezan braniti Francusku od ostalih Vikinga.

Izvorno ju je činio sjeverni dio pokrajine Neustrije oko Rouena na Seini. Kasnije se proširila južno, čime je uključila područja Évreuxa i Alençona i zapadno u bretonski teritorij. Time je približno došla do granica današnjih francuskih pokrajina Gornje Normandije i Donje Normandije, uključujući i Kanalske otoke. 

Kopneni dio tog vojvodstva je danas dijelom Francuske. Naslov vojvode Normandije danas nosi britanski suveren, a od tog starog vojvodstva su ostali samo bailiwicki na kanalskim otocima Jerseyu i Guernseyu, koji su krunski posjedi Britanske Monarhije. 

Zastava Vojvodstva Normandije.
Grb Vojvodstva Normandije.
Porječje rijeke Red
*Za ostale nazive Red River, v. stranicu za razvrstavanje Red River.*
**Red River** (francuski: *Rivière Rouge*, srpskohrvatski *Crvena rijeka*), je jedna od sjevernomaeričkih rijeka duga 885 km.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Crvena Rijeka* formira se spojem rijeka Bois de Sioux i Otter Tail u Sjevernoj Dakoti (SAD), odakle teče prema sjeveru kroz Dolinu Red River, tvoreći tako najveći dio granice između Minnesote i Sjeverne Dakote. Zatim ulazi u kanadsku provinciju Manitobu i nastavlja u istom pravcu teći do svog ušća u Jezero Winnipeg, gdje se širi u prostranu deltoidnu močvaru zvanu - Netley Marsh. Rijeka je duga oko 880 km, sa prosječnim padom od 70 m.

Red River u Fargo-Moorheadu, snimljena sa strane Farga
Red River se formira u okruzima Wahpeton u Sjevernoj Dakoti i Breckenridgeu - Minnesota, te protiče kroz gradove Fargo, Moorhead, Grand Forks i East Grand Forks, te nakon toga uplovljava u kanadsku provinciju Manitoba.

Kod glavnog grada kanadske provincije Manitoba - Winnipega, *Red* prima svoju veliku pritoku Rijeku Assinboine. Nakon tog teče prema sjeveru prema svom ušću u Jezero Winnipeg odakle se izljeva rijeka Nelson koja se izljeva u Hudsonov zaljev.

U SAD se naziva **Red River of the North** (*Velika rijeka Sjevera*) kako bi se razlikovala od Red Rivera (pritoke Mississipija koja formira granicu između Texasa i Oklahome).

Historija
---------

Red River teče kroz prerijsku ravnicu, koja je u svojoj davnoj prošlosti bila dno glacijalnog Jezera Agassiz.

Porječje rijeke Red je u prvom periodu kolonizacije Sjeverne Amerike, pripadalo Rupertovoj Zemlji, tad bila ključna rijeka u ranom naseljavanju Kanade, centar trgovine krznom te domovina Métisa, kao i mjesto gdje je osnovana Kolonija Red River, prvo naselje iz kog će kasnije razviti Winnipeg.

### Poplava 1997. godine

*Glavni članak: Poplava Red Rivera (1997)*
U aprilu 1997. je Red River naglo porasla i izazvala veliku poplavu. Štete nanesene gradu Grand Forks (Sjeverna Dakota) iznosile su 2 milijarde (USD. Winnipeg je pretrpio štetu od 500 miliona CAD jer je grad zaštićen Odvodnim kanalom Red Rivera koji je većinu vode odveo oko njega. Ova poplava se smatra jednom od najvećih prirodnih katastrofa u sjevernoameričkoj historji. Ostale velike poplave su se dogodile godine 1826. i 1950. U aprilu 2006. je još jedna velika poplava dovela do zatvaranja graničnog prijelaza Gretna zbog naglog povećanja razine vode.

Povezano
--------

* Dolina Red River
* Odvodni kanal Red River
* Naselje Red River
* Popis rijeka Manitobe
* Popis rijeka Minnesote
* Popis rijeka Sjeverne Dakote

Izvori
------

1. ↑  „*Rivers*" (engleski). The Atlas of Canada. Arhivirano iz originala na datum 2012-03-29. Pristupljeno 24. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

***Red River of the North*** na Wikimedijinoj ostavi

* Canadian Council for Geographic Education page with a series of articles on the history of the Red River Arhivirano 2007-06-08 na Wayback Machine-u.
* Geological Survey of Canada page describing the nature and history of Red River floods Arhivirano 2011-10-10 na Wayback Machine-u.
Koordinate: 43°14′45″N, 17°04′14″E﻿

R. Radović, *Galebova krila*, Podgora, 2009.
***Galebova krila,*** spomenik u Podgori podignut 1962. u čast poginulih i stradalih pomoraca i mornara boraca u Drugom svjetskom ratu. Djelo je kipara Rajka Radovića. U nazočnosti jugoslavenskoga predsjednika J. Broza - Tita svečano je otkriven na Dan mornarice, 10. IX. 1962. u povodu dvadesete godišnjice osnivanja partizanske mornarice, zametka Jugoslavenske ratne mornarice. Monumentalni spomenik visok 32 m predstavlja uspravno krilo što simbolizira let do pobjede, a prelomljeno pale mornare u borbi za slobodu. Na prednjoj, prilaznoj strani spomeničkoga postamenta postavljena su dva reljefa što prikazuju, na lijevoj strani, partizansku mornaricu 1942. i, na desnoj strani, Jugoslavensku ratnu mornaricu 1962. Neposredno uz spomenik izgrađen je amfiteatar na čijem se zidu nalazi ploča s ispisanim stihom J. Kaštelana: »Stani, slušaj živu legendu slobode / koju more govori / pod kamenim Biokovom / more neumorno, more duboko«. U ožujku 1972. spomenički kompleks je registriran kao kulturno dobro i upisan u registar nepokretnih spomenika kulture Regionalnoga zavoda za zaštitu spomenika kulture u Splitu. Teže je oštećen 1990-ih kada je u dva navrata bio izvršen pokušaj njegova rušenja.

Vidi još
--------

* partizanska ratna mornarica
* Dan ratne mornarice, pomorstva i riječnog brodarstva Jugoslavije

Izvori
------

1. 1 2  Jokić, Gojko (1986). „Jugoslavija : Spomenici revolucije : Turistički vodič". Beograd: Turistička štampa. Pristupljeno 30. I. 2018.
2. ↑  Hrženjak, J. (ur.) (2002). „Rušenje antifašističkih spomenika u Hrvatskoj : 1990. – 2000.". Savez antifašističkih boraca Hrvatske. Pristupljeno 30. I. 2018.

Eksterni linkovi
----------------

***Galebova krila*** na Wikimedijinoj ostavi

* Podgora Spomenik
* PODGORA – Galebja krila – galerija slika
**Potpredsjednik Angole** (portugalski: *Vice-presidente de Angola*) je, prema ustavu iz 2010. godine, druga najvažnija politička funkcija u Angoli i njezinoj izvršnoj vlasti. Potpredsjednik djeluje kao zamjenik Predsjednika te preuzima sve državničke dužnosti u slučaju njegove odsutnosti ili nemogućnosti izvršavanja dužnosti. Mandat mu, kao i predsjednikov, traje pet godina i postoji mogućnost jednog reizbora. Potpredsjednika imenuje i razrješuje predsjednik. 

Prvi potpredsjednik bio je Fernando da Piedade Dias dos Santos, bivši premijer, a naslijedio ga je, 2012. godine, sadašnji Manuel Vicente. Vicente je 2017. godine završio svoj potpredsjednički mandat, a aktualni potpredsjednik je Bornito de Sousa.

Spisak
------

      Narodni pokret za oslobođenje Angole (MPLA)

| № | Slika | Ime(životni vijek) | Mandat | Stranka |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Angola Republika Angola |
| 1 |  | Fernando da Piedade Dias dos Santos(1950–) | 18. veljače 2010. | 26. rujna 2012. | MPLA |
| 2 |  | Manuel Vicente(1956–) | 26. rujna 2012. | 26. rujna 2017. | MPLA |
| 3 |  | Bornito de Sousa(1953–) | 26. rujna 2017. | *Aktualni* | MPLA |
|

Vanjske poveznice
-----------------

* "Angolan president reshuffles govt after new charter" Arhivirano 2012-05-11 na Wayback Machine-u
**Ivan Ručić** (\* ? - Zagreb, 10. veljače 1660.), hrvatski plemić, zagrebački gradski sudac, dožupan Zagrebačke županije i saborski zastupnik.

Ivan pl. Ručić rođen je krajem 16. stoljeća, o čemu nema pouzdanih podataka. Između 1626. i 1630. godine bio je zagrebački gradski sudac, a od 1643. godine pa do smrti obnašao je dužnost dožupana Zagrebačke županije. Bio je oženjen Jelenom Ručić rođ. Patačić i zajedno s njom poznat kao veliki mecena, iskazujući dobročinstva svećenicima, piscima i drugima.

Poznat je po svom prijateljstvu s hrvatskim banom Nikolom Zrinskim Čakovečkim, s kojim se često dopisivao, pa se u jednom pismu kojeg mu je Zrinski poslao 28. lipnja 1659. nalazi čuvena rečenica

> Ego mihi conscius aliter sum, etenim non degenerem me Croatam et quidem Zrinium esse scio
> 
> 

koja u prijevodu glasi:

> Inače, svjestan sam, dapače znam, i ne ću zatajiti da sam Hrvat, i to Zrinski
> 
> 

čime taj znameniti hrvatski ban pobija neprestana svojatanja naših sjevernih susjeda da je Mađar.

Nakon smrti 1660. godine Ručić je pokopan u isusovačkoj crkvi svete Katarine na zagrebačkom Griču.

Vanjske poveznice
-----------------

* Ivan Ručić – predstavnik Kraljevine Hrvatske u krajiškoj komisiji
* Ivan Ručić – graditelj kapele u Remetama Arhivirano 2009-05-15 na Wayback Machine-u
**Zdravko Dučmelić** (Vinkovci, 1923. – Buenos Aires, 1989.). U rodnom gradu završava srednju školu te na kraju rata bježi u Italiju. U Rimu otkriva svoj slikarski i crtački talent. God. 1947. nalazimo ga kao stipendista OCAU u Madridu, gdje upisuje studij slikarstva u Kraljevskoj akademiji San Fernando. Na njega su utjecali veliki španjolski slikari 19. st. ali i oni prve polovice 20. stoljeća. God. 1949. seli se u Buenos Aires. Zbog zdravstvenih razloga smješta se u gradu Mendozi na podnožju visokih Anda, gdje bude imenovan profesorom na slikarskoj školi Sveučilišta Cuyo. Predavao je sve do umirovljenja god. 1980. Dučmelić pripada u najistaknutije argentinske slikare uopće. Sudjeluje u brojnim zajedničkim i posebnim izložbama u Argentini, ostalim latinskoameričkim zemljama i diljem svijeta. Likovni kritičari iznosili su laskave ocjene o njegovu prepoznatljivu i zapamtljivu stvaralaštvu, nazivajući ga »velikim Dučmelićem«, čiji motivi kao da su stvoreni za »ilustriranje pripovjedaka Luisa Borgesa« (La Nación, Buenos Aires). Nakon dugogodišnjeg izbjeglištva Dučmelić 1983. posjećuje Hrvatsku, gdje izlaže u Zagrebu, Rijeci i Splitu.

Izvori
------

* Gojko Borić: Hrvati u Madridu, Hrvatska revija br. 1/2010.

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s internetskih stranica Matice hrvatske. Vidi dopusnicu Matice hrvatske.
***Maude*** je bio američki polusatni televizijski sitcom koji se prvotno emitirao na CBS-u od 12.9. 1972. do 22.4. 1978. 

Serija je bila spin-off popularnog sitcoma *All in the Family*. Njegov autor, kao i autor originala bio je producent Norman Lear. 

Glavna zvijezda *Maude* bila je Beatrice Arthur u ulozi Maude Findlay, sredovječne, liberalno orijentirane supruge koja je živjela u njujorškom predgrađu Tuckahoe, zdušno prihvatila feministički pokret *women's lib*, uvijek glasala za kandidate Demokratsku stranke, podržavala pravo na abortus, te propovijedala, iako ponekad prilično nespretno, rasnu i spolnu jednakost.

Maude - dva puta obudovjela i jednom rastavljena - je živjela sa svojim suprugom Walterom Findlayem (Bill Macy), kćerkom Carol (Adrienne Barbeau) koja je dijelila njene feminističke nazore i sinom Philipom (Kraig Metzinger). Najbliži susjedi Findlayevih su bili bračni par - republikanski liječnik i Walterov najbolji prijatelj dr. Arthur Harmon (Conrad Bain) te njegova rastresena supruga Vivian (Rue McClanahan).

U prvim sezonama je stalna članica postave bila crna kućna pomoćnica Florida Evans (Esther Rolle), koja se publici toliko svidjela da je 1974. postala junakinjom spin-offa *Good Times*.

Norman Lear, poznat po svojim liberalnim i lijevim uvjerenjima, koja su korespondirala političkoj i svjetonazorskoj klimi SAD 1970-ih, je i ovaj sitkom iskoristio kako bi promicao takve stavove, iako je glavna junakinja ponekad bila izložena kritici kao "limuzinski liberal". S druge strane, ponekad su ti stavovi bili eksplicitno iznošeni kroz vrlo posebne epizode, poput one u kojoj se vrši abortus, konzumiraju lijekove za smirenje, odlaze psihijatru ili postaju žrtvama porodičnog nasilja.

Bilješke
--------


* Information about *Maude* from the Museum of Broadcast Communications Arhivirano 2007-08-10 na Wayback Machine-u
* Information of Season 1's release on DVD Arhivirano 2007-03-12 na Wayback Machine-u
**Lazar Drljača**, 1882 – 1970, je bosanskohercegovački akademski slikar, rođen u selu Blatna kod Bosanskog Novog. Zbog načina svog života, nazivaju ga i posljednjim bosanskim bogumilom.

Biografija
----------

U Sarajevo dolazi 1896. godine gdje završava bravarski zanat. Prijemni ispit na Bečkoj akademiji likovne umjetnosti Drljača polaže u oktobru 1906. Već 1911. godine učestvuje na međunarodnoj izložbi u Rimu.

U Parizu , provodi osam godina, a bio je i u Italiji, u logoru interniraca.

Godine 1920. vraća se u Bosansku krajinu. Drljača se već tada, sagradivši u zavičaju "slikarsku kolibu", pripremao za višedecenijski osamljenički život na Borcima kod Konjica.

U toku 1931. godine naseljava se na Boračkom jezeru. Do drugog svjetskog rata živio je u Šantićevoj vili, a u toku drugog svjetskog rata silom prilika seli se u planinsku kolibu u Kotaradžama. 

Poslije rata postao je šumski radnik i kosac. Nakon požara koji je 1946. godine izbio u toj kolibi, izgorjele su sve njegove slike, osim jedne. Kasnije mu opštinske vlasti iz Konjica ponovo dodijeljuju Šantićevu vilu u kojoj će živjeti do smrti 1970. godine.

Gubitak najvećeg dijela svog slikarskog opusa u požaru, slikar nikada nije prežalio, jer najplodniji slikarski period nestao je u trenu. Sam je pravio boje za svoje slike od prirodnih materijala koje je nalazio po planini Prenj.

Lazar Drljača umro je 13. jula 1970. Godine. Još davne 1932. godine za sebe je rekao: 

> "Ja sam vidite, nakon Rima i Pariza u kojima sam radio i izlagao postao pravi, tvrdi bosanski seljak. Ja sam vam u stvari Bogumil."
> 
>

Djelo
-----

Od "*Portreta Berte*", prve zapaženije Drljačine umjetničke kreacije, koja mu se dogodila 1909. pa do "*Kopernika*" i "*Capinera*" iz 1969. godine, stvaralački vijek ovog bosanskohercegovačkog slikara trajao je šest decenija. Mijenjajući mjesta življenja, mijenjao se i slikar, susretao sa različitim slikarskim poetikama, profilirajući sopstveni stil.

U Beču je pod uticajem tzv. bečkog plenerizma, karakterističnim po "iskoraku" iz ateljea i ulasku u vrevu života. "Tri konjanika" iz slikarevog pariskog perioda su "derivat" evropskog ekspresionizma. 

Dvadesetih godina Drljača "ide" prema akvarelu, postaje impresionista. Prisutna je Italije, ali i Una, Neretva, mostovi, mlinovi i razni pejzaži.

Jedno vrijeme radi i portrete, i čitav niz "kopernikanskih", sa izvariranim likom tog astronoma s kojim će se Drljača "družiti" decenijama, čak do pred smrt. 

I portret majke sa djecom, iz godine 1968. nađen nedavno kod slikarevog "pobratima", bivšeg lugara s Boraka Andrije Anđelića, sveden je na slikanje brižnosti, emocija. Otud i asketizam, prigušenost boja, priklonuće ka odgonetanju "panike tijela", intimitetu, mentalnoj drami čovjekovoj.

Osim malobrojnih umjetničkih slika i djela koja su sačuvana, Crkva Uspenja presvete Bogorodice na Palama je unikatna, jer ju je projektovao Lazar Drljača. To je jedino njegovo realizovano projektantsko djelo. Projekt koji je uradio za potrebe banjalučke eparhije, nije mu prihvaćen.

Vanjski linkovi
---------------

* Lazar Drljaca - slikar mimo ostalih Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
***Anonimo veneziano*** (sh. *Anonimni Venecijanac* ili *Anonimni Mlečanin*) je italijanski igrani film snimljen 1970. godine u režiji Enrica Marije Salerna, kome je to bio režijski debi. Po žanru je ljubavna drama, a protagonist, čiji lik tumači američki glumac Tony Musante, je muzičar koji je otkrio da boluje od neizlječive bolesti od koje će uskoro umrijeti. Radnja prikazuje kako u Veneciji slučajno sretne svoju bivšu suprugu (čiji lik tumače Florinda Bolkan) te se sa njom počne družiti, zatajivši joj svoje stanje, te kako ona postepeno shvaća kako ga još uvijek voli. Film je dobio brojne pohvale i prestižne nagrade, a dobar prijem je imao i sljedeće godine u Cannesu gdje je kompozitor Stelvio Cipriani izvodio muzičku temu koja se dan-danas pogrešno navodi kao autentično djelo anonimnog baroknog kompozitora.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Anonimo veneziano* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi čiji je autor Enrico Maria Salerno |
| --- |
| kino | 
* *Quell'amore particolare* - nenaveden na špici (1970)
* *Anonimo veneziano* (1970)
* *Cari genitori* (1973)
* *Eutanasia di un amore* (1978)

 |
| televizijski | 
* *Disperatamente Giulia* (1989)
* *Il barone* (1995)

 |
**Berinthia "Berry" Berenson** ( a.k.a. Berry Perkins) (14.april 1948. – 11.septembar 2001.) je bila američka fotografkinja, glumica i model, najviše poznata kao udovica glumca Entoni Perkinsa.

Karijera
--------

Nakon kratke karijere modela krajem ’60. postaje fotograf objavljujući fotografije u mnogim časopisima kao što su Life, Glamour, Vogue i Newsweek. 

Istovremeno glumi i u nekoliko filmova uključujući Ljudi mačke sa Malkolmom Mekdauelom. 1978.g. glumi uz svog supruga Entoni Perkinsa u filmu Alana Rudolfa *Zapamti moje ime*, a 1979. u filmu *Winter Kills* partner joj je bio Džef Bridžis.

Porodica
--------

Berinthia Berenson je mlađa ćerka Roberta L. Berensona, američkog diplomate koji je kasnije postao uspešan biznismen. Njegova porodica vodi poreklo od litvanskih jevreja. Majka joj je iz plemićke porodice de Wendt de Kerlor koja ima italijanske, švajcarske, francuske i egipćanske korene. 
Njena starija sestra Marisa Berenson je poznata glumica a njihova baka po majci je bila modna kreatorka Elsa Schiaparelli. 

9. avgusta 1973.g. u Kejp Kodu, u Masačusetsu, Beri Berenson se udala za glumca Entoni Perkinsa. Imaju dva sina: glumca i muzičara Oza Perkinsa (1974.) i kantri-rock pevača i kompozitora Elvisa Perkinsa (1976.). Bili su u braku sve do Perkinsove smrti od AIDS-a 12. septembra 1992.

Smrt
----

Beri Berenson je poginula u 53.g. u terorističkom napadu 11.septembra 2001.g. u avionu American Airlines Flight 11. Vraćala se kući u Kaliforniju sa odmora provedenog u Kejp Kodu. 


***Berry Berenson*** na Wikimedijinoj ostavi
**Manakara** je grad i luka od 35.905 stanovnika  na jugoistoku Madagaskara, administrativni centar *Regije Vatovavi-Fitovinani* i Distrinkta Manakara-Atsimo u *Provinciji Fianarantsoa*.

Historija
---------

Za kolonijalnog perioda, *Manakara* je bila malo ribarsko selo sa okolicom punom velikih plantaža kave.

Nakon izgradnje željezničke pruge *Fianarantsoa-Côte Est (FCE)* koja je povezuje sa gradom Fianarantsoa udaljenom oko 110 km, na madagaskarskoj visoravni u unutrašnjosti - 1936. *Manakara* je prerasla u važnu luku u tom dijelu Madagaskara za izvoz kave i klinčića iz unutrašnjosti.

Većinsko stanovništvo su muslimanski - Antaimoro, pored njih u gradu žive i brojni doseljenici pripadnici malgaških naroda Antaisake, Betsileo, Merina i Betsimisarake i dosta Kineza i Evropljana. *Manakara* ima brojne luteranske i katoličke crkve.

Putnički vlak Fianarantsoa-
Manakara

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

*Manakara* se nalazi na jugoistoku Madagaskara na obali Indijskog oceana. Grad leži uz obale rijeke Manakara koja ga dijeli na dva dijela na nadmorskoj visini 10 metara.
*Manakara* je udaljena oko 362.79 km zračne linije u pravcu jugoistoka od glavnog grada Madagaskara Antananarivo, ali cestama 950 km (preko 12 sati vožnje) jer se treba voziti preko Farafagana, nacionalnim putevima 7 i 12.

*Manakara* ima oceansku klimu, sa primjesama tropske
, prosječna dnevna temperatura je oko 27 °C ali može varirati od 10 °C do 32 °C.

Vlak koji prelazi preko piste Aerodroma Manakara

Transport, Privreda
-------------------

*Manakara* ima malu morsku luku, koja je krajnja točka željezničke pruge *Fianarantsoa-Côte Est* 
(FCE)*.*
Luka je izgrađena u estuariju rijeke Manakara jer je to jedino sigurno mjesto za sidrenje brodova u tom dijelu Indijskog oceana. Manakara ima i luku na umjetnom kanalu *Canal des Pangalanes* koji je plovni put za manje brodove duž istočne obale Madagaskara.

Grad ima mali *Aerodrom Manakara* (IATA: WVK) koji je jedinstven po tome što njegovu 
pistu presjeca željeznička pruga.

Najveći poslodavac u *Manakari* je luka, uz to razvijeno je ribarstvo i poljoprivreda, u posljednje vrijeme i turizam jer Manakara ima prekrasne plaže i gotovo nedirnutu prirodu.

Izvori
------

1. 1 2  2005 population estimates for cities in Madagascar, mongabay.com (pristupljeno: 25. 8. 2011.)
2. 1 2  Manakara na Encyclopædia Britannica, pristupljeno 25. 08. 2011.

Povezano
--------

* Madagaskar
* Popis gradova na Madagaskaru

Eksterni linkovi
----------------

***Manakara*** na Wikimedijinoj ostavi

* Manakara na Encyclopædia Britannica ()
* Luka Manakara, na portalu ports.com ()
* Fotografije Manakare na portalu travelpod
**Bartolomé de las Casas** (oko 1484. – 18. 7. 1566.), španjolski dominikanac, povjesničar i društveni reformator iz 16. stoljeća. Postao je prvi rezidencijalni biskup Chiapasa i prvi službeno imenovani "zaštitnik Indijanaca". Njegovi opširni spisi, od kojih su najpoznatiji *Brevísima relación de la destrucción de las Indias* (španj. *Kratki izvještaj o uništenju /Zapadnih/ Indija*) i *Historia de Las Indias* (španj. *Povijest /Zapadnih/ Indija*), sadrže kronološki prikaz prvih desetljeća kolonizacije Zapadnih Indija (Kariba), s posebnim naglaskom na zvjerstva koja su kolonizatori činili nad domorodačkim stanovništvom.

Kao jedan od prvih doseljenika u Novi svijet sudjelovao je u progonima i na kraju bio ponukan da digne glas protiv zvjerstava koja su španjolski kolonizatori počinili nad američkim domorocima. Godine 1515. promijenio je dotadašnje vladanje i odrekao se vlastitih indijanskih robova i *encomiende*, te se kod kralja Karla V. Svetog Rimskog Cara, počeo zalagati za prava domorodaca. 1522. neuspješno je pokušao u djelo sprovesti novu vrstu mirne kolonizacije na obalama Venecuele, pa je stoga stupio u Dominikanski red i postao redovnik povlačeći se iz javnosti na deset godina. Zatim je otputovao u Srednju Ameriku miroljubivo evangelizirajući gvatemalske Maje i sudjelujući u raspravama meksičkih crkvenih vođa o najboljem mogućem načinu privođenja domorodaca kršćanskoj vjeri. Povratak u Španjolsku radi novačenja novih misionara iskorištava i za nastavak lobiranja za ukidanje *encomiende*. Značajan uspjeh doživio je kada su 1542. doneseni "Novi zakoni". Postavljen je za biskupa Chiapasa, no tu službu obavlja vrlo kratko. Budući da posjednici (španj. *encomenderos*) pružaju otpor provođenju "Novih zakona", a sam Bartolomé de las Casas dolazi u sukob s doseljenicima zbog svoje proindijanske politike i aktivističkih vjerskih stavova, prisiljen je vratiti se u Španjolsku. Ostatak života proveo je na španjolskom kraljevskom dvoru imajući velik utjecaj na politiku prema Karibima. 1550. je bio sudionik tzv. Valladolidske polemike, gdje je bio zastupnik stava da su Indijanci ljudi kao i svi drugi i da se njihovo prisilno podjarmljivanje ne može ničim opravdati. Zastupnik protivničkog stava bio je Juan Ginés de Sepúlveda, koji je tvrdio da su oni ljudi nižeg ranga, pa su im potrebni španjolski gospodari da ih civiliziraju.

Bartholomé de las Casas je 50 godina svoga života proveo aktivno se boreći protiv ropstva i kolonizatorskog nasilja nad domorodačkim narodom, osobito se trudeći učiniti kolonizatorsku politiku španjolskog dvora humanijom. Premda nije uspio u svom pokušaju da spasi karipske domoroce, njegovi su napori urodili s nekoliko poboljšanja pravnog statusa domorodaca i povećanom osjetljivošću vlasti na etičnost kolonijalizma. Las Casas se zbog svega toga često smatra jednim od prvih zagovornika univerzalnih ljudskih prava.

Vanjske poveznice
-----------------

* ()() "Mirror of the Cruel and Horrible Spanish Tyranny Perpetrated in the Netherlands, by the Tyrant, the Duke of Alba, and Other Commanders of King Philip II"
**Vlatko Stefanovski** (Prilep, 24. januara/siječnja 1957.) je makedonski virtuoz na gitari. Javnosti je poznat kao nekadašnji frontmen grupe Leb i sol.

Biografija
----------

Rođen je u glumačkoj obitelji (otac redatelj i majka kazališna glumica) u Prilepu. Njegov stariji brat je poznati scenarist Goran Stefanovski. 1960 se seli u skopsko naselje Debar maalo, a nakon zemljotresa 1964. godine se seli u naselje Taftalidže, isto kod Skoplja. 

U petom razredu osnovne škole Jan Amos Komenski, sa budućim članom grupe Leb i sol Bodanom Arsovskim, formira sastav *VIS Jegulje*. U tom sastavu, Vlatko je svirao bubnjeve, da bi kasnije prešao na gitaru. Nakon osnovne škole, išao je u gimnaziju Georgi Dimitrov, a kasnije je upisao engleski jezik na Filozofskom fakultetu u Skoplju koji ga nije završio zbog posvećenosti prema glazbi.

Karijera
--------

Karijeru je zvanično započeo oktobra/listopada 1974. godine. 1. januara/siječnja 1976. godine je osnovana grupa Leb i sol. Sa ovom grupom je izdao 10 studijskih, 3 uživo albuma i nekoliko kompilacija. Aprila/travnja 1994. godine, Vlatko izdaje solo prvenac Cowboys and Indians. U stvaranju tog albuma je pomogao i Goran Bregović. Nakon prvog odlaska iz Leb i sol, izdaje drugi solo album pod nazivom Sarajevo 1996. godine iako je materijal bio sniman početkom 1993. godine. Razlog zašto Sarajevo nije izašao ranije je to što Vlatko nije htio objaviti dok je trajao rat u Bosni. Posle je izdao soundtrack albume za filmove *Tri letnja dana* i *Ciganska magija*. 

Nakon razilašenja sa Leb i sol decembra/prosinca 1995, Vlatko formira 1996 sastav VS Trio. Sa triom je izdao prvenac novembra/studenog 1998. godine. 

Od kraja devedsetih do danas sarađuje sa gitaristom Miroslavom Tadićem.

Osoban život
------------

1987. godine stupa u brak sa Gordanom (djevojačko Milić) (1960-2017). Par je dobio dvoje djece, kćer Anu i sina Jana. U jednom intevjuu iz 2012 je rekao da je kćer završila italijanski i španski, a u kasnije je doktorirala italijanski u Padovi 2019. Sin Jan je kao mali dječak slušao Stravinskog, te da ima 10 puta bolji sluh. Također studira jazz glazbu u Štipu i paralelno svira bubnjeve na nastupima.
**Neva Rošić** (Rijeka, 23. lipnja 1935.) je hrvatska kazališna, filmska i televizijska glumica, te kazališna pedagoginja i redateljica.

Životopis
---------

Glumu na Akademiji dramske umjetnosti u Zagrebu diplomirala 1957. godine. Iste godine započinje profesionalno kazališno djelovanje u Zagrebačkom dramskom kazalištu (danas GDK Gavella). Već na početku karijere skreće pozornost na sebe glavnom ulogom u Matkovićevom *Vašaru snova*. Iz mlađih dana ističe se njena uloga Rosaura iz Goldonijeve *Lukave udovice* (*1962.*). Jedan od vrhunaca glumačkog puta Neve Rošić je njezina interpretacija triju junakinja iz glembajevskog ciklusa (barunica Castelli, Laura, Klara). Kritičari su zapisali da je rijetko koja glumica te likove oblikovala na pozornici s toliko profinjenog i produhovljenog psihološkog nijansiranja. Igrala je preko 70 različitih dramskih uloga i osvojila većinu glumačkih nagrada na ovim prostorima uključujući čak dvije Sterijine nagrade, dvije nagrada grada Zagreba, Nagrada Dubravko Dujšin, dvije Nagrade Vladimir Nazor (od kojih i ona za životno djelo), Zlatni vijenac na sarajevskom MESS-u te nagradu za najbolju žensku ulogu na Festivalu Marulićevi dani. Godine 1968. prelazi u Hrvatsko narodno kazalište u Zagrebu u kojem djeluje dvadeset i jednu sezonu te ostvaruje većinu svojih velikih interpretacija. Od 1958. nastupa na Dubrovačkim ljetnim igrama, gdje tijekom dvadeset i devet festivalskih sezona tvori jednu od bitnih okosnica dramskog ansambla. Uz stalni angažman u HNK Zagreb povremeno je nastupala u Varaždinu, HNK Ivana pl. Zajca u Rijeci, zagrebačkom Teatru ITD i u kazalištu Mala scena.

Od 1978. kao vanjski honorarni suradnik, a od 1989. kao redoviti profesor predavala je glumu na Akademiji dramske umjetnosti u Zagrebu.

Od sredine 90-ih povremeno se bavi i režijom, najčešće u HNK Ivana pl. Zajca u Rijeci. U istom kazalištu 2005. godine slavi pedesetu obljetnicu svoga glumačkoga rada i to ulogom Irine Arkandinove iz drame *Galeb* Antona Pavlovića Čehova, u režiji Jagoša Markovića.

Filmografija
------------

**Filmske uloge u dugometražnim filmovima**

* "Moram spavat', anđele" kao Tonka (2007.)
* "Vila Orhideja" kao Ujna (1988.)
* "Samo jednom se ljubi (1981.) kao Elizabeta (1981.)
* "Osma vrata" kao Vera Simonović (1959.)

Vanjske poveznice
-----------------

* Neva Rošić na sajtu IMDb
**Administrativna podela Kraljevine Španije** je definisana u VIII glavi ustava Španije iz 1978. godine koja propisuje tri nivoa administrativne podele. Najniži od ta tri nivoa je nivo opštine kojih je 18. decembra 2014. godine bilo sveukupno 8,122. Više opština sačinjava provincije kojih je u Španiji ukupno 50. Provincije su deo španskih autonomnih zajednica kojih je u Španiji ukupno 17, dok gradovi Ceuta i Melilla na afričkoj obali uživaju status autonomnih gradova koji je u istoj ravni sa autonomnim zajednicama.

Autonomne zajednice su osnovane korišćenjem ustavnog prava na autonomiju ili samoupravu koju ustav garantuje *(istorijskim) nacionalnostima* i *regijama* Španije koje u isto vreme uslovljava korištenje toga prava nepovredivošću teritorijalnog integriteta zemlje i jedinstva španske nacije. Autonomne zajednice uživaju veoma decentralizovan model teritorijalne organizacije zemlje ali su utemeljene na principu devolucije što Španiju čini unitarnom zemljom, a ne federacijom. Princip devolucije garantuje centralnim institucijama u Madridu primat nad odlukama autonomnih zajednica i centralne institucije zadržavaju puni suverenitet. U nedostatku eksplicitne definicije u Ustavu Kraljevie Španije o federalnoj ili unitarnoj prirodi španske države Ustavni sud Španije odabrao je pristup *namerne dvosmislenosti* definišući model teritorijalne organizacije kao "državu autonomnih zajednica" čime izbegava implikaciju bilo kojega od dva modela.

* Opštine ŠpanijeOpštine Španije
* Provincije ŠpanijeProvincije Španije
* Autonomne zajednice ŠpanijeAutonomne zajednice Španije

| * p
* r
* u
Administrativna podjela Španije |
| --- |
| Autonomne zajednice | Andaluzija • Aragonija • Asturija • Balearski otoci • Baskija • Estremadura • Galicija • Kanarski otoci • Kantabrija • Katalonija • Kastilja-La Mancha • Kastilja i León • La Rioja • Madrid • Murcia • Navara • Valencija | Zastava Španije |
| Autonomni gradovi | Ceuta • Melilla |
| *Plazas de soberanía* | Alhucemas • Chafarinas • Peñón de Vélez de la Gomera |

***Administrativna podela Španije*** na Wikimedijinoj ostavi
**Pihlajavesi** je 6 jezero po veličini u Finskoj koje leži u Regiji Južna Savonija.
Ono je drugo po veličini u nizu jezera koje formiraju Jezerski sistem Velika Saimaa (Jezero Saimaa).

Karakteristike
--------------

Jezero Pihlajavesi leži na jugu Finske, na nadmorskoj visini 
od 75.7 metra, zapadno od grada Savonlinna i Jezera Haukivesi, od kog je odvojeno otocima i od kog prima vode.
Izduljeno je u smjeru istok - jugozapad nekih 40 km a široko do 20 km, ima čak 4159 otoka tako da izgleda kao pravi labirint bezbrojnih uvala i manjih jezera.

Otoci Pihlajavesija imaju ukupnu površinu od 602.5 km², što je gotovo jednako površini jezera koje ima 712.5 km². Od tog čak 45 otoka ima više od 1 km².

Najveći otoci na jezeru su Partalansaari (168 km², Viljakansaari (113 km²), Moinsalmensaar (55 km²), Pellossalo (16 km²), Kongonsaari (14 km²), Ahvionsaari (12 km²) i Tuohisaari (11 km²).

Prosječna dubina mu je 11.33 metara a najveća 72 m.

Jezero ima sliv velik oko 55 092 km², od čega na samo jezero otpada 18,5%, a ostatak na pritoke, vode mu otječu u Jezero Saimaa sa kojim je direktno povezano na jugozapadu.

Jedan dio jezera površine 45 km², proglašen je 2014. Nacionalnim parkom.

Povezano
--------

* Lista najvećih finskih jezera

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Pihlajavesi (Saimaa)*" (engleski). Järvi&Meri. Pristupljeno 24. 10. 2015.
2. 1 2 3  „*Natural Features of Pihlajavesi*" (engleski). Nationalparks. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-05. Pristupljeno 24. 10. 2015.
3. ↑  „*Lake Pihlajavesi Nature Reserve*" (engleski). Nationalparks. Pristupljeno 24. 10. 2015.

Vanjske veze
------------

***Pihlajavesi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lake Pihlajavesi Nature Reserve* na portalu Nationalparks[*mrtav link*] ()

| * p
* r
* u
Jezerski kompleks Saimaa |
| --- |
| Enonvesi • Haukivesi • Orivesi • Pihlajavesi • Puruvesi • Pyhäselkä • Pyyvesi • Saimaa • Ukonvesi |  |
**Zemljina revolucija** predstavlja kretanje Zemlje oko Sunca. Zemlja se kreće po elipsi u čijoj je jednoj i Sunce, koje svojom gravitacijom održava Zemlju na toj elipsi. Srednja udaljenost Zemlje od Sunca iznosi 149.6 miliona kilometara (jedna astronomska jedinica) i Zemlji je potrebno u proseku 365.2422 dana (jedna godina) da pređe punu putanju. Osim Zemlje, oko Sunca kruži još sedam planeta: Merkur, Venera, Mars, Jupiter, Saturn, Neptun, Uran, kao i brojni planetoidi, asteroidi i komete. Posljedica Zemljine revolucije je prividno godišnje kretanje Sunca, kao i pojava paralaktičkih elipsa zvijezda.Drugo kretanje je obilaženje oko Sunca-Revolucija 

U kombinaciji kretanja Zemlje i ostalih planeta za posmatrača sa Zemlje nastaju prividne petlje koje opisuju spoljašnje planete, odnosno prividno osciliranje unutrašnjih planeta oko Sunca. Spoljašnje planete jesu one koje kruže oko Sunca na rastojanjima daljim nego Zemlja, a unutrašnje one kod kojih je to rastojanje manje nego kod Zemlje.

Vidi još
--------

* Zemljina rotacija
„Der Philanthrop", skulptura u njemačkom gradu Pinnebergu (1992)
**Filantropija** ili **čov(j)ekoljublje** dobra je volja da se pomogne bližnjem svome. Dok se nekada pod filantropijom podrazumijevao religiozni zahtjev i vrlina, danas se podrazumijeva aktivan napor da se promoviše ljudska dobrobit.

Osoba koja aktivno djeluje u skladu s takvim usmjerenjem naziva se **filantrop** ili čov(j)ekoljubac (zastarjelo: čov/j/ekoljub), žena **filantropkinja** ili čov(j)ekoljupka.

Pojam suprotnog značenja je mizantropija, tj. mržnja prema ljudima, *čovjekomržnja*.

Humanost
--------

**Čovječnost** (u nekim krajevima **čojstvo**) ili **humanost** aktivan je odnos prema ljudskim vrijednostima, posebno prema drugim ljudima. Humanost posebno podrazumijeva brigu prema ljudima koji nisu u mogućnosti da zadovolje svoje osnovne ljudske potrebe. Odnos humanosti ne podrazumeva stvaranje zavisnosti slabijega, već naprotiv poštovanje ličnosti svake osobe i osnaživanje njenih potencijala.

Bilješke
--------

1. ↑  grč. *φιλανθρωπία, philanthrōpía*, od *φίλος phílos* ‚prijatelj‘ i *άνθρωπος ánthrōpos* ‚čovjek‘.

Literatura
----------

Ovaj članak, ili jedan njegov segment, izvorno je preuzet iz knjige Ivan Vidanović "*Rečnik socijalnog rada*" uz odobrenje autora.

Spoljašnje veze
---------------

***Filantropija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Centar za filantropiju Arhivirano 2020-12-12 na Wayback Machine-u
* Humanitarni fond SPC „Čovekoljublje"
* Organizacija "Humanost na djelu" Arhivirano 2013-12-31 na Wayback Machine-u
|  |
| --- |
|  |

**Engleska kolonija Surinam** (engleski: *Colony of Surinam* ili *Willoughbyland*) bila je od 1650. do 1667 kolonija Kraljevine Engleske u južnoameričkom Surinamu.

Historija
---------

Prvi Evropljani koji su stigli do tadašnje *Divlje obale* (današnji Surinam), bili su avanturisti koji su tražili mitski El Dorado.

Prvi pokušaj engleskih kolonista da osnuju naselje na Rijeci Surinam zbio se između 1630-ih-1640-ih.
Tad je kapetan Marshall poveo grupu od šesdesetak kolonista sa Barbadosa koji su pokušali uzgajati tada vrlo traženi duhan. Naselje je napušteno oko 1645. zbog sukoba sa Indijancima i loše prodaje.

Drugi uspješni pokušaj izvršio je 1652. dotadašnji guverner Barbadosa -Francis Willoughby, koji je sa sobom poveo oko 300 kolonista da sade u to vrijeme vrlo cijenjenu šećernu trsku.

Willoughby je bio umjereni rojalist kom se nije dopala pojačana kontrola Cromwellovog Commonwealtha nad karipskim kolonijama i zabrana trgovanja sa Nizozemskom Republikom, zbog tog se dosjetio da bi kolonija u Surinamu mogla izbjeći ta ograničenja.

Francis Willoughby se vratio se u Englesku da pokuša vratiti oduzeta imanja na Barbadosu i pronađe nove koloniste, ponudivši im za ono vrijeme vrlo dobre uvjete. 
Zbog tog je njegova mala kolonija stalno rasla - protežući se sve dalje uz rijeku Surinam, tako da su se do 1656. plantaže protezale 60 milja uzvodno. Rastu kolonije doprinio je i nenadani priljev doseljenika koji su protjerani iz Portugalskog Brazila među kojima je bilo dosta Židova i Nizozemaca.

Francis Willoughby se zadržao u Londonu, jer se tad rasplamsala parlamentarna debata o njegovom vlasništvu nad tom kolonijom
U njegovom odsustvu su kolonisti u Surinamu formirali vlastiti sistem vlasti, osnovavši skupštinu od 21 člana, koja je birala guvernera i izvršno vijće od šest članova, ali je biračko pravo bilo ograničeno imovinskim censusom praktički samo na plantažere.

Visoke cijene šećera i restauracija monarhije sa kraljem sa Charlesom II, naizgled je izgledala sjajno za budućnost kolonije. 
U stvarnosti je dovela do nevolja, jer se kralj kao akcionar Royal African Company koja se bavila trgovinom robova iz Zapadne Afrike, sve više sukobljavao sa Nizozemcima koji su dotad vodili glavnu riječ u tom poslu. To je nakraju dovelo do Drugog englesko-nizozemskog rata za kojeg je 
nizozemska flota zauzela je tu koloniju u februaru 1667.

Kolonija koja dotad i nije imala puno afričkih robova, odjednom je postala sjajno tržište za kraljevu kompaniju. Njihov velik broj doveo je do pobuna i revolta, na što su plantažeri odgovorili surovim kaznama bičevanjem i vješanjem. Sve je to opisala Aphra Behn u svom romanu *Oroonoko, ili Kraljevski rob*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Brief History*" (engleski). The British Empire. Pristupljeno 20.11. 2022.

Vanjske veze
------------

* *Brief History* ()
**Mendoza** (španjolski: *Río Mendoza*) je rijeka na zapadu Argentine, duga 273 km, koja isparava u 
močvarama Lagunas de Guanacache.

Hidrologija
-----------

Rijeka se formira u Andama sutokom rijeka Horcones (Cuevas) i Tupungato kod sela Punta de Vacas. Već nakon 2 km dobija prvu pritoku Vacas

U svom gornjem toku dugom 90 km (površine 5,600 km²) Mendoza teče prema jugoistoku, okružena visokim planinama Anda Aconcagua, Tupungato, Cerro Catedral... višim od 5,500 m.

Nakon tog u svom srednjem toku teče prema istoku, do grada Mendoze. U tom dijelu je tok rijeke reguliran brojnim branama i odvodnim kanalima za navodnjavanje. 
35 km uzvodno od Mendoze nalazi se akumulaciono jezero Potrerillos, dugo 12 km i široko 3 km, čija je glavna svrha snabdjevanje pitkom vodom te aglomeracije. Jezero je nastalo nakon izgradnje brane 2005. Brana je visoka 114 i duga 470 metara, uz nju se nalazi hidroelektrana kapaciteta 760 GW godišnje.

Nizvodno je brana *Compuertas* čija je funkcija preusmjeravanje vode za hlađenje termoelektrane Luján de Cuyo i osiguranje pitke vode.
Brana *Cipolletti* preusmjerava vodu u mrežu kanala za navodnjavanje (duge 3,400 km) i vodovod za okolicu Mendoze.

Nizvodno od Mendoze teče prema sjeveru koritom koje često presuši zbog korištenja uzvodno, sve do Lagunas de Guanacache, gdje najčešće potpuno ispari.

Porječje rijeke Mendoza površine 19.553 km² prostire se po provincijama Mendoza i San Juan. 
U njemu živi 1.016,762 stanovnika, koji jako ovise o njenoj vodi u tom sušnom kraju.

Prosječna godišnja količina padavina u porječju je oko 220 mm, češće su ljeti kad se topi snijeg u Anadama.
Tako da vodostaj jako zavisi o količini otopljenog snijega i leda sa glečera u Andama.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Cuenca del río Mendoza*" (španjolski). Departamento General de Irrigacion. Pristupljeno 24.10.2023.
2. 1 2 3 4 5  „*Cuenca del río Mendoza*" (španjolski). Aquabook. Pristupljeno 23.10.2023.
3. 1 2  „*Cuenca del río Mendoza*" (španjolski). Argentina Gobierno. Pristupljeno 29.10.2023.

Vanjske veze
------------

***Mendoza (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Cuenca del río Mendoza'* ()
**Lagunas de Guanacache** (puno ime *Lagunas de Guanacache, Desaguadero y del Bebedero*) je ime za niz međusobno povezanih jezera, bara i močvara na 
tromeđi argentinskih provincija Mendoza-San Juan-San Luis.

Karakteristika
--------------

Guanacache se prostire se teritoriju od nekih 10,000 km², vodom ga pune rijeke Mendoza i San Juan i neki 
manji sezonski vodotoci. Najčešće ispari, jer obje rijeke imaju vode samo ljeti kad se topi snijeg u Andama, a ostatak godine jedva da doteku do te 
depresije.

Ponekad za visokog vodostaja vode obje rijeke doteku i do Rijeke Desaguadero, ali se to sve rjeđe dešava zbog sve većeg korištenja 
njihovih voda za navodnjavanje i industriju.

Lagune Guanacache su 1999. uvrštene na Ramsarsku listu vlažnih područja na površini od 5,800 km². 
Površina je 2007. povećana na 9,623 km², tad su i prezvane u *Lagunas de Guanacache, Desaguadero y del Bebedero*

Guanacache je lokalitet velike bioraznolikosti, u njemu živi preko 50 vrsta močvarica, sa 20,000 jedinki.

Povezano
--------

* Rijeka Mendoza
* Rijeka San Juan

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Lagunas de Guanache, Desaguadero y Del Bebedero*" (španjolski). Argentina Gobierno. Pristupljeno 25.10.2023.
2. ↑  „*Lagunas de Guanacache, Desaguadero y del Bebedero*" (engleski). Ramsar. Pristupljeno 28.15. 2023.

Vanjske veze
------------

* *Lagunas de Guanache, Desaguadero y Del Bebedero* ()
Koordinate: 35° 46′ 60" SGŠ, -5° -48′ -60" IGD

**Tanger** (još i *Tandžer*, *Tanžer*, arap. , šp. *Tánger*, fr. *Tanger*) je grad na krajnjem severu Maroka, uz zapadni ulaz u Gibraltarski moreuz. 

Grad ima 947,952 stanovnika (*procjena iz 2019.*), on je i administrativni centar Regije Tanger-Tétouan-Al Hoceïma.

Legenda
-------

Po legendi grad je osnovao Antej, sin Posejdona i Geje. Herkul je kasnije na ovom mestu razdvojio zemlju i spojio Mediteran i Atlantski okean, stvorivši Gibraltarski moreuz.

Istorija
--------

Tanger su u 5. veku p. n. e. osnovali Kartaginjani. Kasnije se ovde nalazila rimska i vizantijska tvrđava Tingis (). Godine 702. zauzeli su je Arapi.

Portugalci su vladali Tangerom od 1471. do 1661. kada su ga dali Englezima kao miraz Catherini od Bragance koja se udala za Charlesa II. Nedugo potom, 1684, Tanger su zauzeli marokanski vladari iz dinastije Alauita.

Geografski ključan položaj Tangera uticao je da je on u 19. veku bio važna meta evropske diplomatije, trgovine i borbe za uticaj. Maroko je izgubio nezavisnost 1912, kada su ga de fakto podelile Francuska i Španija. Španija je zauzela sever Maroka, ali je status grada Tanger ostao neodređen (vidi još: Tangerska kriza). Godine 1923. velike sile su odlučile da Tanger proglase Međunarodnom zonom Tanger. Njome su upravljali Francuzi, Španci, Britanci, a od 1928. i Italijani. Luka Tanger je bila bescarinska zona i postala je centar krijumčarenja. 

Posle Drugog svetskog rata, Tanger je stavljen pod špansku kontrolu, sve do 29. oktobra 1956. kad se pridružio nezavisnom Maroku. Tada je oko 40.000 Jevreja, koji su do tada činili važan deo stanovništva, emigriralo iz Tangera u Izrael.

Inspiracija umetnika
--------------------

Eugène Delacroix: „Arapin iz Tangera"
Tanger je kao najbliža tačka Orijenta Evropi odavno privlačio evropske umetnike. Tu je u 19. veku boravio i slikao Eugène Delacroix, a početkom 20. veka Henri Matisse. 

U kasnijim decenijama, u kosmopolitanskom Tangeru su boravili i stvarali mnogi poznati pisci (Tennessee Williams, William Burroughs, Muhammad Asad, Truman Capote, Mohamed Choukri, Bernard-Henri Lévy).

Izvori =
========

1. ↑  „*Morocco, Kingdom of Morocco*" (engleski). City population. Pristupljeno 2. 06. 2020.

Vanjske veze
------------

***Tanger*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fotografije i opis atrakcija