recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Daltonizam** je uobičajen izraz za poremećaj prepoznavanja boja. Prvi ga je opisao engleski znanstvenik John Dalton na temelju vlastitog iskustva, jer je i sam imao problema s prepoznavanjem boja.

Na mrežnici oka nalaze se živčani završeci - fotoreceptori za tri temeljne valne dužine svjetlosti i dijele ih u različite kanale koji odgovaraju crvenoj, zelenoj i plavoj boji.

U osoba koje ne raspoznaju boje postoji poremećaj u receptorima - razdioba se ne odvija pravilno te one stoga ne prepoznaju boje ili zamijene jednu boju za drugu.

Čovjek ima pet osjetila putem kojih prima informacije iz okoline. Ipak najviše informacija primamo putem čula vida, čak 90%. Daltonizam dovodi do nepouzdanih informacija što utječe na kvalitetu života ljudi koji su pogođeni ovim poremećajem.

U svijetu živi oko 8% muškaraca i 0.5% žena s ovim poremećajem. U Evropi, SAD-u i Japanu živi ukupno 32,6 milijuna daltonista. Ljudi s ovim poremećajem trpe na svim područjima života i onemogućen im je rad u preko 150 zanimanja.

Ova anomalija je nasljedna i postoji od rođenja. Prenosi se s roditelja na potomstvo kao i druga nasljedna svojstva koja određuju tjelesne osobine pojedinca. Iznimno, daltonizam može biti posljedica oštećenja očnog živca ili mrežnice oka.

Zdrave osobe razlikuju oko 2.000 boja, a daltonisti znatno manje. U muškaraca je poremećaj 16 puta učestaliji nego u žena što se objašnjava spolnim načinom nasljeđivanja. Žene posjeduju XX genotip, a muškarci XY.

Budući da je daltonizam X vezano nasljeđivanje, muškarci uvijek obolijevaju od te bolesti, za razliku od žena koje mogu biti samo nositelji bez pojave simptoma.

John Dalton živio je u Engleskoj i proučavao fiziku i kemiju. Posebnu pozornost posvetio je nasljednim anomalijama. Bolest koju je otkrio početkom 19. stoljeća upućivala je na nedostatak receptora za plavu, crvenu ili zelenu boju.

Eksterni linkovi
----------------

Firefox add on for colorblind people  Arhivirano 2010-12-05 na Wayback Machine-u

***Daltonizam*** na Wikimedijinoj ostavi

* Color Blindness Examples Arhivirano 2009-08-31 na Wayback Machine-u
* Deuteranope Color Blindness Examples (Most common form of Red/Green)
* Color vision deficiency tests and facts
* Colorblind Barrier-Free Arhivirano 2017-12-15 na Wayback Machine-u, contains a proposal for dichromacy Arhivirano 2017-12-15 na Wayback Machine-u safe palette.
* Online Color Blind Selftest
* WhatColor - Naming on-screen colors, handy tool for the color blind (Windows)
* Colorblind Web Page Filter Arhivirano 2009-07-07 na Wayback Machine-u - View Web sites like a color blind person would see them.
**Dr. Wilmar Švabe** (nem. *Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co. KG*), kratko **Švabe** (*Schwabe*), je matično društvo privrednog društva Švabe (*Schwabe-Gruppe*), takođe u Nemačkoj poznat kao *Unternehmensgruppe Schwabe* („Preduzećna grupa Švabe") ili Schwabe-Konzern („Koncern Švabe"), koji se sastoji od 93 preduzeća širom sveta sa 3.600 zaposlenih, uključujući 1.405 u Nemačkoj, uključujući oko 700 u matičnom odnosno glavnom preduzeću (Stanje: 31. decembar 2016.).

Temelj privrednog društva je zdravstena i farmaceutska industrija koja se posvećuje lekovitim biljkama i homeopatijom odnosno lekovima lekovitog biljnog i homeopatskog porekla, ishranih dodataka lekovitog biljnog porekla i dodatne usluge za ukupnu zdravstvenu zaštitu i samopomoći, kao što su telovežbe za dušovno i telesno zdravlje.

U naučnom istraživanju, razvoju i proizvodnji lekovitih biljnih lekova, homeopatskih lekova i ishranih dodataka lekovitog biljnog porekla Švabe zauzima vodeću poziciju u svetu te se stoga nazivaju u Nemačkoj *Phytokonzern* („Fito- ili Biljni konzern"). U 2016. Švabe ostvara prihod od oko 900 miliona evra. Na području lekovitih biljnih lekova i ishranih dodataka lekovitog biljnog porekla prihod je iznosio 740 miliona evra, izvozni i inostrani deo je bio 75 posto. Istraživni trud je iznosio 32 milion evra. Istraživanje se posvećuje posebnim izvadaka lekovitog biljnog porekla.

Osnovan 1866. u Lajpcigu, Švabe je jedna od najstarijih farmaceutskih preduzeća u Evropi. U 1946. preselio je svoje sjedište u Karlsruhe. U 1980-ih i 1990-ih godina Švabe se razvija u svetsko preduzeće. U porodicnom vlasništvu je u petom kolenu i pripada medju najtradicionalnih farmaceutskih preduzeća u Nemačkoj.

Izvori
------

1. ↑  Finance: CFO-Meldungen: HSH Nordbank, DER Touristik, Voith
2. 1 2  schwabe.de: Dr. Willmar Schwabe – Daten und Fakten
3. 1 2 3  schwabe.de: Willkommen bei Dr. Willmar Schwabe
4. ↑  Pharmazeutische Zeitung: Schwabe baut um
5. ↑  apotheke-adhoc.de: Schwabe stampft Spitzner ein Arhivirano 2016-09-17 na Wayback Machine-u
6. ↑  gesundheit.com: Schutz gefährdeter Heilpflanzen durch kontrollierten Anbau
7. 1 2  schwabe.de: Dr. Willmar Schwabe GmbH & Co. KG – ein Familienunternehmen mit Tradition! Wie alles begann…
8. ↑  apotheke-adhoc.de: APOTHEKE ADHOC: Zeitenwende bei Schwab e Arhivirano 2016-06-03 na Wayback Machine-u

Spoljašnje veze
---------------

***Dr. Willmar Schwabe*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni veb-sajt
***Wan Pipel*** (srpskohrvatski: *Jedan narod*) je surinamsko-nizozemski film iz 1976. godine koji je režirao Pim de la Parra; iako se radi o koprodukciji s Nizozemskom, *Wan Pipel* se danas smatra prvim surinamskim filmom u historiji. De la Parra je režirao ovaj film prema scenariju koji su supotpisali Rudi F. Kross i on sam, a konzultat na scenariju bio je Lou Lichtveld. Producent je bio de la Parrin dugogodišnji suradnik Wim Verstappen, ali je i sam de la Parra potpisan kao producent. 

Glavne uloge u filmu tumačili su Borger Breeveld, Diana Gangaram Panday i Willeke van Ammelrooy. Snimatelj je bio Marc Felperlaan, dok su za zvuk bili zaduženi Hugo de Vries (kompozitor) i Kees Linthorst. 

Film je daleko premašio planirani budžet, a zarada nije bila ni blizu one koju su očekivali de la Parra i Verstappen, što je dovelo do žestoke svađe između dvojice dugogodišnjih suradnika. Posljedica te svađe bio je raspad Verstappenove producentske kuće, Scorpio Films. Ipak, društveni utjecaj filma bio je značajan jer je film obrađivao kontroverznu temu miješanog braka između pripadnika kreolske i hinduske zajednice; glavna glumica, Diana Gangaram Panday, rekla je da je bila ponosna na činjenicu da je film obradio tako važnu temu. EYE Film Instituut Nederland kasnije je izdao film na DVD-u.

Radnja
------

Roy (Borger Breeveld) je mladi Afrosurinamac koji studira u Nizozemskoj. Na početku filma dobiva telegram u kojem piše da mora hitno doći u Surinam jer mu majka umire. Njegova nizozemska djevojka Karina (Willeke van Ammelrooy) posudi mu novac za avionsku kartu za Surinam. Kada se vrati, Roy odjednom postaje opsjednut svojom domovinom i njezinom kulturom. Kada se Roy zaljubi u Rubiju (Diana Gangaram Panday), mladi Indosurinamku koja radi kao medicinska sestra, dvije velike etničke sukobe pobune se protiv takvog odnosa. Karina uskoro također dolazi u Surinam kako bi vratila Roya u Nizozemsku, ali on se odbija vratiti i završiti fakultet, tvrdeći da je njegova dužnost ostati u Surinamu.

Glumačka postava
----------------

* Borger Breeveld - Roy
* Diana Gangaram Panday - Rubia
* Willeke van Ammelrooy - Karina
* Emanuel van Gonter - Royev otac
* Ro Jackson-Breeveld - Royeva majka
* Sieuwpal Soekhlall - Rubijin otac
* Bhagwandei Mokkumsingh - Rubijina majka
* Djardj Soekhlall - Rubijin brat
* Paragh Chotkan - Rubiji djed
* Etwarie Ramdin-Jhawnie - Rubijia baka
* Asha Bharosa - Rooshni
* Ruben Jitan - Rooshnijin zaručnik
* Henk Gopali - Rubijin rođak
* J. Madho - Pandit
* Joyce Mungroo-Ooft - Henna
* Ruud Mungroo - Norman
* Grace Calor-Ooft - Carla
* Otto Sterman - G. Frenkel

Vanjske veze
------------

* *Wan Pipel* na sajtu IMDb
* Entire film (English subtitles) na YouTube
**Departman Treinta y Tres** (španjolski: *Departamento de Treinta y Tres*) je jedan od 19 departmana Urugvaja.

Karakteristike
--------------

Departman Treinta y Tres se nalazi na istoku zemlje na prosječnoj nadmorskoj visini od 163 metara.

Prostire se na površini od 9,529 km² (5,4% državnog teritorija), na kojoj živi 50,500 stanovnika

Sa sjevera graniči sa Departmanom Cerro Largo, sa zapada sa departmanima Durazno i  Florida, 
sa juga sa departmanima Lavalleja i Rocha. Sa istoka gramići Brazilom gje veći di granice ide po Lagunu Mirim).

Rijeka Cebollati sa svojim pritokama je najvažniji vodotok

Privreda se bazira na ratarstvu (naročito na riži) i stočarstvu.

Departman je osnovan 1884. na dijelu teritorija Departmana Maldonado. Nazvan je *Trideset i tri*, u čast 33 borca koji su se 1825. borili protiv najezde 
Portugalaca iz Brazila u taj kraj.

Administrativna podjela
-----------------------

Departman je administrativno podjeljen na 4 općine; 

* 1. Cerro Chato
* 2. General Enrique Martínez
* 3. Rincón
* 4. Santa Clara de Olimar
* 5. Vergara
* 6. Villa Sara

Administrativni centar departmana je grad Treinta y Tres koji ima 25,476 stanovnika.

Izvori
------

1. 1 2  „*Treinta y Tres Department – Capital: Minas'"* (engleski). City population. Pristupljeno 21.11.2023.
2. 1 2 3  „*Regiones*" (španjolski). República Oriental del Uruguay. Pristupljeno 21.11.2023.
3. ↑  „*Treinta y Tres Uruguay*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 21.11.2023.
4. ↑  „*Treinta y Tres in Treinta y Tres*" (engleski). City Population. Pristupljeno 21.11.2023.

Vanjske veze
------------

***Treinta y Tres (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobierno de Treinta y Tres* (službene stranice) ()

| * p
* r
* u
Urugvajski departmani |
| --- |
| 
* Artigas
* Canelones
* Cerro Largo
* Colonia
* Durazno
* Flores
* Florida
* Lavalleja
* Maldonado
* Montevideo
* Paysandu
* Rio Negro
* Rivera
* Rocha
* Salto
* San José
* Soriano
* Tacuarembó
* Treinta y Tres

 |  |
**2. korpus JNA** odn. **titogradski korpus** je bio korpus Kopnene vojske Jugoslovenske narodne armije smješten u Titogradu, SR Crna Gora.

Povijest
--------

2. korpus JNA je osnovan 1981 godine, te je do decembra 1988 bio samostalna jedinica pod izravnom komandom Saveznog sekretarijata narodne obrane (SSNO). Od decembra 1988 do januara 1992 bio je u sastavu 3. vojne oblasti (3. VO), a potom do maja 1992 bio je u sastavu 4. vojne oblasti (4. VO). Zona odgovornosti 2. korpusa bila je SR Crna Gora. Komanda 2. korpusa je bila u Titogradu. Nadređena komanda 2. korpusu je bila Komanda 3. VO (do septembra 1991), Komanda 2. operativne grupe (2. OG) (od septembra do decembra 1991), te Komanda 4. VO (od januara do maja 1992).

### Borbeno djelovanje 2. korpusa

2. korpus je 1991 godine sudjelovao u Ratu u Hrvatskoj. U septembru 1991, 2. korpus je predao dio snaga 37. korpusu JNA, a glavne snage je prikupio u području Stoca, Ljubinja, Trebinja i Igala. Te snage su bile borbeno angažirane po dijelovima na pravcima: Ljubovo - Dubrovnik, Grab - Dubrovnik - Molunat i Grude - Čilipi - Cavtat. U jesen 1991 dio snaga 2. korpusa (57. brdska brigada i 179. motorizirana brigada) djelovao je u sastavu 37. korpusa. 2. korpus je bio ojačan 472. motoriziranom brigadom, 2. partizanskom brigadom Teritorijalne odbrane (TO), brigadom TO "Veljko Vlahović" i 1. bataljonom 1. partizanske brigade TO. U decembru 1991 pod komandom 2. korpusa, uz prištabne jedinice, bile su: 472. motorizirana brigada, 2. partizanska brigada TO, 1. laka pješačka brigada, 2. laka pješačka brigada i 326. mješoviti artiljerijski puk.

### Sastav 2. korpusa

* Komanda korpusa s Prištabnom jedinicom (PJ)
* 2. bataljon vojne policije
* 2. bataljon veze
* 3. partizanska divizija
* 5. proleterska motorizirana brigada
* 179. motorizirana brigada
* 57. brdska brigada
* 326. mješoviti artiljerijski puk
* mješoviti protuoklopni artiljerijski puk
* 83. laki artiljerijski puk Jugoslavenske protuzračne obrane (PZO)
* 56. inžinjerijski puk

### Komandanti 2. korpusa

* general-major Radomir Eremija
* general-major Radomir Damjanović

### Načelnici štaba 2. korpusa

* general-major Vladimir Boljević
* pukovnik Momčilo Radević

Literatura
----------

* Nazor, Ante (2010). *Zapovjedni vrh JNA (siječanj 1990. - svibanj 1992.)*, Zagreb: Ministarstvo obrane Republike Hrvatske, Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata. ISBN 978-953-7439-28-6
Координате: 42° 57′ 36" СГШ, 22° 08′ 60" ИГД

**Манастириште** је насеље поред Власотинца. Смештено је на реци Власини, између брда Бели камен и Брезовице.
Име је добило по манастиру који се на овом простору налазио у време средњовековне Србије.

Предање о Манастиришту
----------------------

Село Манастириште се спомиње као дербенџијско село у времену под турцима. На простору данашњег Манастиришта је у средњовековно доба, у време Стефана Немање, постојао манастир са школом, посвећен Преносу моштију Св. Николе код ушћа потока Брезовице (у народу манастирски поток) у Власину, за који се сматра да је најстарија богомоља у околини Власотинца. Верује се да су манастир срушили Турци, вероватно у XVII веку, а да су остатке манастира пребацили у Ћустендил. По предању у манастиру су живела три брата монаха: Душан, Угљеша и Стајко. Душана и Угљешу су мучки убили турци, а Стајко је побегао и основао оближње село Стајковце.
Старо село се помиње се 1516. године без житеља и 1526. године, када броји 5 домаћинства.
Сматра се да су први становници Срби били принудно доведени да као предстражарске јединице (дербенџије) обезбеђују слободан пролаз турским караванима поред реке Власине у кланцима планине Буковик-све до Цариграда. 
Таква насеља оснивана су само са хришћанским становништвом, а било је и насилног насељавања. 
Поред Манастиришта у нашем крају таква села су била: Добро Поље, Дарковце, Црна Трава, Брод, Јабуковик, Свође, Горњи Орах и друга села на власинској области и знепољској висоравни. 
Пошто је био тежак живот раје под турцима у тим насељима, онда су се људи тада одметали у хајдуке. Турци дербенџијска насеља напуштају крајем XVIII века, а улогу њихову су преузели плаћеници.

Манастириште данас
------------------

У Манастиришту се од 21. маја 1991. сваке године слави празник Преноса Моштију Св. Николе. Сваке године домаћин, који се претходно добровољно пријавио, спрема славу и празник се обележава код крста у Манастиришту, који је подигнут на дан прве славе 1991. године.

У селу постоје само неколико породица староседоца, а већи део чине досељеници из Власотиначке и Црнотравске општине. Насељавање је запажено након Другог светског рата. Најбројнији досељеници су из Крушевице, Златићева, Равног Дела,
Брезовице, Горњег Дејана, Горњег Гара, Дарковца, Јабуковика итд.

ФК „МСК"
--------

У селу је 1954. године основан фудбалски клуб „МСК" (Манастирски спортски клуб). Утакмице су се играле на стадиону „Јаз" покрај реке Власине, који је добио име по купалишту у близини, којег је поплава разорила 1988. године. После још једне велике поплаве 2007. године стадион „Јаз" је уништен, и после тога ФК „МСК" је престао са радом.
Grb Gornje Šleske, po crtežu Huga Gerarda.
**Gornja Šleska** ili **Šlezija** (polj. *Górny Śląsk*; šl. *Gōrny Ślōnsk*; češ. *Horní Slezsko*; njem. *Oberschlesien*; njemšl. *Oberschläsing*; lat. *Silesia Superior*) je jugoistočni dio istorijske i geografske oblasti Šleske, dok je sjeverozapadni dio Donja Šleska.

Istorijska Šleska, prikazana na savremenim međunarodnim granicama:
\* svijetlo zelena linija - Zemlje češke krune (nakon gubitka Krosnog
\* žuta linija - Pruska Šleska 1815 (sa gornjolužičkim posjedima i Klodskom, ali bez Austrijske Šleske).
Od 9. vijeka Gornja Šleska je bila domena vladara Velikomoravske kneževine, čeških kneževa, poljskih vojvoda], zatim Kraljevine Češke i Svetog rimskog carstva, kao i Habsburške monarhije od 1526. Gornjošleske posjede je anektiralo Prusko kraljevstvo 1742, a dio Njemačkog carstva su postali 1871. U sastav Republike Poljske je ušla 1945. godine.

Povezano
--------

* Šleska
	+ Donja Šleska

Spoljašnje veze
---------------

***Gornja Šleska*** na Wikimedijinoj ostavi

* Šleska digitalna biblioste Arhivirano 2022-03-02 na Wayback Machine-u
* Šleski turistički portal

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4042978-7
* NKC: ge137209

 |
»Biskupija« preusmjerava ovamo. Za druga značenja vidi biskupija (razvrstavanje).
**Dijeceza** (lat. *diacesis* od grč. *dioikesis*: gospodarstvo, kućanstvo, upravljanje, uprava), upravna jedinica Rimskog Carstva (od kraja 3. stoljeća), veća od provincije, manja od prefekture. Dioklecijan je Carstvo podijelio na 12 (kod *Vujaklije*: 14) dijeceza sa 101 provincijom. Već za Konstantina Velikog počinje se naziv dijeceza upotrebljavati i za crkvenoupravno područje, posebno kad se poklapa s granicama dijeceze Carstva.

Danas je termin dijeceza u Katoličkoj crkvi naziv za područje kojim upravlja biskup (tj. za biskupiju). Ponekad se ta riječ upotrebljava i za pravoslavnu crkvenu oblast pod upravom episkopa, tj. za episkopiju, (eparhiju odn. vladičanstvo), kao i (kod protestanata) za parohiju koja stoji pod jednim superintendantom.

**Dijecezan** je onaj koji upravlja dijecezom, biskup (rjeđe episkop).

Napomene
--------

* U *MEP-u* dijeceza se opisuje kao "(grč.) episkopija, biskupija; eparhija, parohija", iako su u pravoslavnoj crkvi episkopija i eparhija sinonimi, a parohija je manja crkvena oblast koja je dio eparhije.
* Usporedi arhidijeceza.

Izvori
------

* *ELZ*, *HER*, *HOL*, *Jurančič*, *Klaić*, *MEP*, *Minerva*, *RMS*, *RSANU*, *Vujaklija*
Za naselje i opštinu u Hrvatskoj, vidite članak Draž (opština).
**Draž** (lat. *stimulus*) je bilo koji vid energije (mehaničke, svetlosne, toplotne, hemijske) koji deluje na čula i izaziva neku promenu u organizmu ili njegovom ponašanju. Promena u organizmu izazvana dražima naziva se **nadražaj**. Sposobnost reagovanja organizma na draži naziva se **nadražljivost**.

**Prag draži** je najmanja količina energije koju registruje receptor, a utiče na neku promenu u organizmu. Da bi neki uticaj imao svojstvo draži, mora dostići određenu minimalnu veličinu koja je u stanju da izazove nadražaj. To je minimalna količina energije koja je u stanju da dovede receptore u pobuđeno stanje, što rezultira pokretanjem biostruja. 

Na osnovu toga da li dolaze iz životne sredine ili se javljaju u međudelovanjima delova organizma, draži mogu biti *spoljne* i *unutrašnje*. 

Aktivnost draži počiva na dodavanju ili oduzimanju izvesnih količina energije, u obimu koji može poremetiti postojeću energetsku ravnotežu i dovesti ćeliju receptora u stanje nadraženosti. Pritom draži ne dopremaju vlastitu energiju, nego pobuđuju energetski sistem nadražljivih struktura. 

U klasičnom biheviorizmu, stimulus ili draž igra veoma važnu ulogu u ponašanju koje se može svesti na niz S-R (stimulans-reakcija). 

S obzirom na raznovrsnost draži kao i na subjektivnost reakcija, neophodno je voditi računa o psihološkom ili socijalnom kontekstu reakcije pojedinih klijenata.

Izvori
------

1. ↑  
Ovaj članak, ili jedan njegov segment, izvorno je preuzet iz knjige Ivan Vidanović "*Rečnik socijalnog rada*" uz odobrenje autora.
2. ↑  
Ovaj članak, ili jedan njegov segment, izvorno je preuzet iz knjige Ivan Vidanović "*Rečnik socijalnog rada*" uz odobrenje autora.
3. ↑  
Ovaj članak, ili jedan njegov segment, izvorno je preuzet iz knjige Ivan Vidanović "*Rečnik socijalnog rada*" uz odobrenje autora.

Vidi još
--------

* Čula
* Opažanje
Kralj Jie s helebardom kao simbolom ugnjetavanja sjedi na dvije dame kao simbol zloupotrebe vlasti.  
Preslika reljefa s Oltara Porodice Wu u Jiaxiangu u provinciji Shandong, 150. n.e.
**Kralj Jie** (kineski: 桀; Hanyu Pinyin: Jié; Wade-Giles: Chieh) bio je posljednji vladar legendarne kineske dinastije Xia, koga se tradicionalno krivi za njegov pad. Prema drevnim kineskim kronikama zlostavljao je svoj narod i postao tiranin. Spisi iz vremena dinastije Qin navode kako se u posljednjoj godini Jieove vladavine mraz pojavljivao u julu. Kuće su se počele rušiti od obilne kiše, vruće i hladno vrijeme se izmjenjivalo bez ikakvog reda, a urod je propao. Neki naučnici drže da se ovaj opis odnosi na vulkansku zimu, koju e možda uzrokovala minojska reupcija There oko 1628. pne.

Oko godine 1600. pne. kralj Tang od Shanga je uspio poraziti Jiea, te tako okončati dinastiju Xia i uspostaviti novu dinastiju Shang.

Historičar Sima Qian je špekulirao kako bi Chun Wei (淳維; Ch'un Wei), mogući Jieov sin, mogao biti prvi poglavar naroda Xiongnu. Za tu teoriju nema dokaza.

Ugledni kineski historičar Lienü zhuan je, pak, dio svog djela posvetio biografiji Arhivirano 2006-08-30 na Wayback Machine-u Mo Xi (末喜; Mo Hsi), priležnici kralja Jiea, za koju tvrdi da je iskvarila kralja uz pomoć svojih seksualnih vještina. Mo Xi je po njemu bila lijepa, ali bez ikakve vrline. Između ostalog je voljela piti, slušati muziku, ali imati seksualne odnose sa žonglerima i pjevačicama. Jednom je kralja Jiea natjerala da iskopa jezero i napuni ga vinom. Kada je jezero dovršeno, dovela je 3000 ljudi i rekla im da moraju ispiti jezero do zadnje kapi. Kada su se podavili, smijala se. 

|
|  |
| **Dinastija Xia** |
| Prethodi:**Fa** | **Kralj Kine**1728. pne. – 1675. pne. | Slijedi:**Tang** |

Bilješke
--------

1. ↑  Pang, Kevin (1985). „Three Very Large Volcanic Eruptions in Antiquity and Their Effects on the Climate of the Ancient World". *Eos* **66** (46): 816.
Polje konoplje u Oštrcu 1956. godine
**Posjedovanje kanabisa u Sloveniji** je ilegalno, ali dekriminalizirano. Marihuana se ne smije koristiti ni u rekreativne ni u medicinske svrhe, dok je, sa druge strane, u medicinske svrhe dozvoljeno korištenje određenih kanabinoida.

Klasifikacija
-------------

Godine 2012. je predložena dekriminalizacija medicinske marihuane, ali prijedlog nije uspio dobiti potrebnu podršku. Novi prijedlog izrađen je 2013. godine, koji je uspeo da dobije dovoljno podrške javnosti. Zbog toga je slovenska vlada nastavila klasificirati kanabinoidne preparate kao ilegalne droge iz II klase, što je omogućilo da se za medicinske svrhe koriste kanaboidni preparati, ali ne i marihuana.

Kaznene mjere
-------------

Posjedovanje bilo koje droge za ličnu upotrebu u malim količinama nije registrovano kao krivično djelo u Sloveniji, već je to prekršaj za koji se kažnjava novčanom kaznom od 36 do 179 eura. U tom smislu se smatra *dekriminalizovanim*. Mjera se može dodatno smanjiti ako počinitelj pristane na liječenje. Takva politika je slična onoj koja je u snazi ​​u Portugalu.

Izvori
------

1. ↑  „za4zakone". Pristupljeno 13. 12. 2022.
2. ↑  „Zakon - SKSK". Pristupljeno 13. 12. 2022.
3. ↑  „Slovenija dovolila uporabo konoplje v medicinske namene". *Prvi interaktivni multimedijski portal, MMC RTV Slovenija*. Pristupljeno 13. 12. 2022.
4. ↑  „Uporaba konoplje v medicini". *"NIJZ"*. Arhivirano iz originala na datum 2021-08-03. Pristupljeno 13. 12. 2022.
5. ↑  „Zakon o proizvodnji in prometu s prepovedanimi drogami (ZPPPD)". *Uradni List*. Pristupljeno 13. 12. 2022.
Donji Stoliv
**Stoliv** je dvojno naselje na severoistočnoj strani poluostrva Vrmac, naspram Perasta. Gornji Stoliv smešten je u kestenovoj šumi na nadmorskoj visini od 200 do 240 metara. Sačuvao je svoju izvornu ruralnu fizionomiju. Danas ima dvadesetak stanovnika, jer su mnogi tokom XVII i XVIII veka naseljavali „Novo selo", kako su tada nazivali Donji Stoliv. Gornji Stoliv je jedno od retkih naselja seoskog tipa koje svojim urbanim rešenjima podseća na grad. Naseljem dominira crkva sv. Ilije. Godine 1721, Donji Stoliv je dobio status pomorskog naselja.

Relativno mala temperaturna kolebanja tokom dana i tokom godine pogoduju ranom sazrievanju voća i uspevanju pojedinih vrsta cveća, posebno kamelija. U crkvi sv. Ilije u Gornjem i sv. Marije u Donjem Stolivu nalazi se nekoliko slika slovenačkog slikara Josipa Tominca.

Najvredniji kulturni spomenik je crkva sv. Bazilija u Donjem Stolivu, na lokaciji Markov Rt, sa svojim freskama rađenim krajem XV veka sa likovima svetaca Istočne i Zapadne crkve, sa ćiriličnim i latiničnim natpisima, koji govori o svojevrsnoj simbiozi istočnih i zapadnih uticaja u srednjovekovnom slikarstvu na ovom području.

Vidi još
--------

* Gornji Stoliv
* Donji Stoliv
*Za ostale upotrebe, v. Banja (razvrstavanje).*
**Pećka banja** ili **Banja Istok** (alb. ) je mesto u zapadnom delu Metohije, u opštini Istok. Mesto se nalazi 80 km od Prištine i 12 km od Peći, u šumovitom masivu planina Prokletije i Rugovske klisure. U blizini protiču reke Beli Drim i Istočka reka. Nadmorska visina Pećke banje je 560 m. 

Broj stanovnika je teško utvrditi. Najverovatnije se radi o stotinama. 

Ovu banju i njenu mineralnu vodu su koristili stari Rimljani, srednjovekovna srpska vlastela i Turci, za vreme svoje vladavine. 

Temperatura mineralne vode koja izvire u Pećkoj banji je 11-47 °C.

| * p
* r
* u
Opština Istok |
| --- |
| **Banja** • Banjica • Begov Lukavac • Belica • Belo Polje • Verić • Vrelo • Dobruša • Donji Istok • Dragoljevac • Drenje • Dubrava • Đurakovac • Žakovo • Žač • Zablaće • **Istok** • Kaličane • Kašica • Kovrage • Koš • Krnjina • Lugovo • LJubovo • LJubožda • Malo Dubovo • Mojstir • Muževine • Novi Verić • Orno Brdo • Osojane • Poljane • Prekale • Prigoda • Rakoš • Sinaje • Srbobran • Starodvorane • Studenica • Suvi Lukavac • Suvo Grlo • Sušica • Tomance • Trbuhovac • Tučep • Ukča • Crkolez • Crni Lug • Crnce • Šaljinovica |
Миљаковачки извор.
**Миљаковац** је насеље у Београду у општини Раковица. Миљаковац I саграђен 1970, а Миљаковац II 1973. Данас постоји и Миљаковац III, самоникло насеље приватних кућа, смештено иза миљаковачке шуме. Новонастало насеље је добило и аутобуску линију 48, која је продужена. Миљаковац је иначе познат по Миљаковачким изворима за које се сматра да су једни од најчистијих извора у Београду.

Миљаковац се састоји из 3 дела: Миљаковац 1, Миљаковац 2 и Миљаковац 3. Миљаковац 1 је окружен зеленилом и парковима. Налази се и основна школа која је добила име по словеначком песнику Францу Прешерну. ОШ „Франце Прешерен" је скоро реновирана. Има осветљење, фудбалски терен и веома пространо двориште. Такође, ова основна школа је позната по бројним наградама из спорта и важи за школу са најбољим фудбалерима. Миљаковац 1 је и добро обезбеђен трговинским и услужним објектима, као и аутобуским линијама (47, 50, 54, 59 и 94).

Миљаковац 2 је познат по свом извору (који се одликује релативно ниским процентом физичко-хемијске и бактериолошке неисправности) и обилном парку под истоименим именом. Састоји се из тениског, фудбалског и кошаркашког терена. Има доста зеленила с озбиром да је у близини и Миљаковачка шума. Ова шума такође пружа могућности за рекреацију. Између Миљаковца 2 и Канаревог Брда налази се пространа пољана на којој становници овог насеља свакодневно уживају у разним рекреацијама. Поред парка Извор пролазе аутобуси 48 који иде од панчевачког моста до Миљаковца 3 и нова линија 504 која иде од Ресника до Миљаковца 3. Овде се такође и одржава Алкохолијада.
Миљаковац 3 је новонастало насеље. Окружено је Миљаковачком шумом. Овај део Миљаковца је забаченије и мирније место. Налазе са само приватни поседи, има мало трговинских објеката, али се још увек ово насеље гради. Разни инвеститори су заинтересовани за улагање на Миљаковцу 3 тако да се насеље полако шири. Миљаковац 3 и Јајинци се полако приближавају, због све више насељавања становника на Миљаковцу 3.

Миљаковац окружују насеља: Канарево Брдо, Јајинци, Ресник, Раковица и Стари Кошутњак.

Спољашње везе
-------------

1. ↑  Глас јавности, 2. 12. 2004. "Професорку за селектора"
2. ↑  Екоатлас
3. ↑  „Школа оријентације за планинаре и такмичаре у оријентирингу". Arhivirano iz originala na datum 2008-02-21. Pristupljeno 2011-07-06.
4. ↑  Глас јавности, 31. 10. 2005. "Приватизација је спас за читаво подручје"
5. ↑  Тендер који је расписала „Грађевинска дирекција Србије"

***Миљаковац*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostale upotrebe, v. Lisice.*
Lisice tipa Hiatt 2010, u upotrebi oko 1990-ih
**Lisice** ili **lisičine** su jednostavni uređaj za zauzdavanje neke osobe. Sastoji se od dva metalna dijela koja se zatvore iznad šaka neke osobe, a potom na različite načine spoje, tako da ih spriječavaju da koriste ruke ili jednu od ruku vezuju za neki čvrsti predmet. Najčešće ih koristi policija, srodne javne službe ili zaštitari u svrhu spriječavanja osoba koje su uhapšene, pritvorene ili osuđene, a za koje postoji opravdana sumnja da će pokušati pobjeći ili počiniti nasilje. Također su postale popularan rekvizit među osobama koje upražnjavaju određene oblike BDSM seksa. Obično se rade od metala, mada se u posljednje vrijeme izrađuju i od plastike, i najčešće koriste u situacijama kada postoji veliki broj zatvorenika ili se oni ne smatraju naročito opasnima, prije svega kod kontrole gomile prilikom javnih demonstracija ili sportskih nereda.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Lisice (okov)*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Lars Holst Restraint Collection
* Yossie's Handcuff Collection
* Atame's Collection of historical and modern Police restraints
* Cuffman's collection Arhivirano 2008-06-05 na Wayback Machine-u
* Handcuffs.org - A Collector's Guide to Vintage Handcuffs
* Collection of modern and historical restraints from the Czech Republic
* Specialised Hand Tools, including detailed descriptions Arhivirano 2018-10-05 na Wayback Machine-u
* US Handcuffs and Collectibles
* Russian site about handcuffs and bondage
**Amerikanci** (engl. ) je naziv koji se koristi za naciju koja se formirala na teritoriju današnjih SAD u 18. i 19. vijeku.

Amerikanci su jedna od najheterogenijih nacija svijeta, ali su u početku porijeklo uglavnom vodili od engleskih doseljenika na istočne obale Sjeverne Amerike. Veliki broj tih doseljenika su činili pripadnici raznih protestantskih sekti koje su se suprotstavljale službenoj Anglikanskoj crkvi. Tih je doseljenika bilo daleko više u sjevernim dijelovima budućih SAD, nego južnih, gdje je relativno mali broj zemljoposjednika uvozio crne robove. Zbog toga se kao neslužbeni izraz za nukleus američke nacije koristi skraćenica WASP (engleski *White Anglo Saxon Protestant*, "bijelac anglosaksonskog porijekla i protestantske vjere").

WASP-ovi su relativno lako asimilirali pripadnike drugih, malobrojnih evropskih kolonija (Nizozemci, Šveđani) na istočnim obalama Sjeverne Amerike, isto kao i škotske imigrante u 18. vijeku. No, u prvoj polovici 19. vijeka, pogotovo za vrijeme Krumpirske gladi, u tada već nezavisne SAD dolazi veliki broj irskih imigranata, a nakon revolucije 1848 i veliki broj njemačkih imigranata. Oni su, po prvi put, u američku naciju uveli komponentu katoličanstva i učinili je kulturno i etnički heterogenijom nego što je to ranije bio slučaj.

Za stvaranje američke nacije najvažniji događaj je građanski rat, nakon koga je konačno potvrđena svijest o zajedničkom nacionalnom identitetu, koji je otada velikoj većini Amerikanaca daleko važniji od osjećaja pripadnosti određenoj saveznoj državi. Tome je pridonio i razvoj željeznice i drugih modernih sredstava transporta, koji je, uz prostranost nove države, Amerikancima omogućio da mijenjaju dom daleko više nego što je to slučaj u evropskim državama.

Nakon građanskog rata, u drugoj polovici 19. i početkom 20. vijeka, došlo je do novog vala imigranata iz različitih krajeva Evrope, uglavnom iz Italije, Skandinavije, te tadašnje Austro-Ugarske i Ruskog Carstva. Iako su mnogi od tih imigranata po fizičkom izgledu, kulturi, jeziku i vjeri još više odudarali od WASP-ova te bili u prvoj generaciji predmetom segregacije i predrasuda, u isto doba se javlja teza o američkoj naciji kao tzv. *loncu za taljenje*, kome su upravo ti imigranti i njihovi potomci dali neizmjerljivi doprinos. S vremenom će pojam WASP prestati označavati Amerikance kao naciju, te će postepeno postati pomalo pejorativan izraz za predstavnike tradicionalne društvene elite. 

S druge strane, ne-evropski imigranti su zbog institucionalnog i vaninstitucionalnog rasizma su imali dosta poteškoća da se uklope u američku naciju. To se prvenstveno odnosilo na Japance i Kineze na Zapadnoj obali. Oni su zbog toga daleko više uspjeli sačuvati vlastiti etnički identitet, slično kao i današnji latinoamerički (Kubanci, Portorikanci) i karipski imigranti (Jamajčani, Haićani). Američki crnci, iako sebe smatraju dijelom američke nacije, vole isticati posebni afroamerički identitet, slično kao i predstavnici brojnih indijanskih etničkih grupa.

***Amerikanci (nacija)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Južnoafrički Mulati** je naziv za etničke grupe koje su nastale miješanjem bijelaca s drugim rasama na području današnje Južne Afrike u proteklih nekoliko vijekova. Postoji alternativni izraz **Obojani** (engl. ), koji se počeo koristiti u 19. vijeku, a godine 1948. ušao u službenu upotrebu s ustanovljenjem režima apartheida.

Južnoafrički mulati porijeklo vuku iz tri, odnosno pet skupina - nizozemskih, a nešto kasnije i britanskih naseljenika i njihovih potomaka - Afrikanera i Angloafrikanaca s jedne, te kojsanskih domorodaca, bantu domorodaca te potomaka malajskih robova.

To je razlogom zašto se obično dijele na Griqua (potomke Hotentota) i Cape Coloured (potomci Malajaca).

Ima ih oko 4-5 miliona. Uglavnom žive u bivšoj Cape koloniji. Kroz historiju su imali nešto bolji položaj od crnačkog stanovništva, isto kao i u vrijeme apartheida, mada se i na njih odnosilo odvajanje od strane bjelačkog stanovništva. Zbog toga su nešto manje sudjelovali u borbi protiv apartheida, a danas su manje skloni ANC-u od crnačkih etničkih grupa.

U svakodnevnom govoru su skloniji afrikaansu od engleskog jezika.

| * p
* r
* u
Etničke grupe Južne Afrike |
| --- |
| 
* Afrikaneri
* Angloafrikanci
* Azijati
* Bušmani
* Cape Malajci
* Obojani
* Griqua
* Ndebele
* Sotho
* Tsonga
* Swazi
* Tswana
* Venda
* Xhosa
* Zulu

 |
**Batajnica** je naselje u beogradskoj opštini Zemun. Prema popisu iz 2011. godine, Batajnica je imala oko 48.600 stanovnika, ali mnogi meštani tvrde da je broj dva puta veći(oko 90 000), dok stručnjaci pretpostavljaju da je broj stanovnika oko 65-70 000.
Batajnica se nalazi u regiji Srem , u severnom delu opštine Zemun, u neposrednoj blizini administrativne granice pokrajine Vojvodine i predstavlja najseverniji i zapadni deo urbane zone Beograda. Blizu je desne obale Dunava, ali ne i na samoj reci, zbog poplava. Malo, 114 metar visoko obalski brdo, odvaja naselje od reke.
U naselju Batajnica postoje tri osnovne škole. Jedna se nalazi u centru naselja i zove se "OŠ Boško Palkovljević Pinki". Druga škola se nalazi u blizini Batajničkog druma nedaleko od centra i zove se "OŠ Branko Radičević", a treća se nalazi sa leve strane Batajničkog druma i zove se "OŠ Svetislav Golubović Mitraljeta". Škole pohađaju deca iz Batajnice, Busija i Šangaja.

Slavni ljudi
------------

* Jelena Čanković, poznata fudbalerka ŽFK Barselona rođena je u Batajnici
* Milica Rakić, srpski narodni heroj poginula za vreme bombardovanja Srbije
* Miralem Sulejmani, srpski fudbaler

Vanjske veze
------------

***Batajnica*** na Wikimedijinoj ostavi

* Aeromiting na Vojnom Aerodromu u Batajnici

| * p
* r
* u
Gradske četvrti i prigradska naselja Zemuna |
| --- |
| Gradske četvrti | ***Gornji Grad*** (Gardoš • Železnička Kolonija • Kalvarija • Kolonija Zmaj • Novi Grad • Sava Kovačević • Sutjeska • Ćukovac) 
***Donji Grad*** (Zemunski Kej • Retenzija) |
| Prigradska naselja | 13. Maj • Altina • Vojni Put • Goveđi Brod • Zemun Polje • Kamendin • Mala Pruga • Nova Galenika • Plavi Horizonti |
| Ruralna naselja | Batajnica (Crveni Barjak • Šangaj) • Ugrinovci (Busije • Grmovac) |
**Мухар** је градско насеље у Београду, које се налази на територији општине Земун.

Локација
--------

Мухар је сконцентрисан око трга Бранка Радићевића. Географски, ово насеље је мала, уска долина између брда и околних насеља и простире се од Гардоша на северу до Ћуковца на југу. Насеље формира везу између два већа насеља, Доњи Град ка југу и насеља Горњи Град ка северу.

Историја
--------

Мухар је добио име по Ивану Мухару (1867-1966), једном од најпознатијих земунских трговаца периоду пре Другог светског рата. Почео је као приправник, а касније је отворио и своју продавницу на тргу и, како је пословања расло, касније је изградио и вилу (кућа Иване Мухара), која данас спада у једну од главних знаменитости Земуна. Након тога, цео простор око трга постао је познат као Мухар. Данас, трг званично носи име Бранка Радичевића, по српском романтичарском песнику из 19. века.

Карактеристике
--------------

Мухар је једна од главних земунских раскрсница. Ово подручје означава крај улице Главна, која је, као што јој и само име говори, главна земунска улица. Кроз улице „Карамантина" и „Његошева" на истоку, насеље је повезано са Земунским кејом, а на северозападу се преко улица Цара Душана и „Добановачка" протеже до насеља Горњи Град. Мухар је преузак за повећи интензитет саобраћаја који се одвија у овом делу земуна, тако да су на овом подручју честе саобраћајне гужве.

На територији насеља Мухар се налазе Опера и тетар Мадленијанум. Цело ово подручје са насељима Гардош, Мухар и Ћуковац је познато по својој великој мрежи лагума и подземних ходника. До сада је откривено 73 дугачких коридора и још много мањих. Најдужи од њих дугачак је 96 метара.

Референце
---------

1. ↑  Forum - Prikazati pojedinačan prilog - Istorija Gradova-Beograd, Приступљено 13. 4. 2013.

Спољашње везе
-------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Портал Србија***  |


***Мухар*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Градске четврти и приградска насеља Земуна |
| --- |
| **Урбане целине:** | Земун • Земун Поље • Батајница • 13. Мај | мини |
| **Градске четврти Земуна:** | Горњи Град (Гардош • Железничка Колонија • Калварија • Колонија Змај • Нови Град • Сава Ковачевић • Сутјеска • Ћуковац) • Доњи Град (Земунски Кеј • Ретензија) • Алтина • Војни Пут • Говеђи Брод • Мала Пруга • Нова Галеника • Плави Хоризонти |
| **Градске четврти Земун Поља:** | Камендин |
| **Градске четврти Батајнице:** | Црвени Барјак • Шангај |
| **Рурална насеља:** | Угриновци (Бусије • Грмовац) |
**Gramofon** (sintagma od grčkih riječi γράμμα *grámma* - zapis + φωνή *phōnḗ*  - glas, zvuk) je uređaj za reprodukciju zvuka s 
gramofonskih ploča.

Historija
---------

Gramofon je patentirao Amerikanac njemačkih korjena - Emile Berliner 1887. koji je unaprijedio Edisonov fonograf tako što je spiralni zapis stavio na ravnu 
ploču, a ne kao dotad na cilindar.

Zapis se mogao jednostavno umnažati, pomoću negativa napravljenog iz orginalno zapisane ploče - mastera. A tako umnožene ploče mogle su se reproducirati jedino na njegovom 
gramofonu.

Emile Berliner sa protutipom svog gramofona
Početkom 20. vijeka poboljšana je metoda prešanja ploča, a do 1915. usvojen je standard od 
78 okretaja u minuti, što je bilo dovoljno da na svakoj strani ploče stane oko 4 ½ minuta zapisa. Početkom 1920-ih usvojeni su električni zvučnici za pojačavanje glasnoće zvuka, a 
1925. kompanija Brunswick je izbacila prvi gramofon, pokretan elektromotorom.

Nakon tog je 1948. Columbia Records predstavila long play ploču (LP) koja se okretala na 33 ⅓ i koristila vrlo fine brazde, pa je na nju stalo do 30 minuta zapisa na svakoj strani. Ubrzo nakon toga je američka RCA Corporation predstavila je singl ploču na 45 okretaja, na koju je stalo do 8 minuta zapisa po strani. Tako da su do kraja 1950-ih singlice i 
LP-iji potpuno istisnuli ploče na 78 okretaja.

Nova revolucija uslijedila je 1958. kad su na tržište izbačeni stereofonski (stereo) sistemi, zajedno s pločama koje su imale dva odvojena kanala informacija u jednoj brazdi, ti gramofoni bili su sposobni vrlo vjerno reproducirati zvuk pa je to postalo poznato kao **Hi-fi**. .

Gramofoni i gramofonske ploče bili su glavni način reprodukcije snimljenog zvuka za kućnu upotrebu sve do kraja 1980-ih, kad su ih u velikoj mjeri zamjenili kasetofoni i kompaktni diskovi.

Način rada
----------

Grafofon iz 1901.
Prvi gramofoni su se sastojali od tanjura na kojem leži gramofonska ploča, mehaničkog pogonskog mehanizma sa ručkom za pokretanje i ručke s gramofonskom iglom i velikom limenom tubom za pojačavanje zvuka.

Sistem reprodukcije bio je jednostavan, igla je klizala po brazdi na površini rotirajuće gramofonske ploče i proizvodila zbog neravnina i izbočina u brazdi različite tonove.

I danas je sistem isti jedino što se mehaničko titranje igle pretvara pomoću pickupa u električne signale.

Ručka s iglom treba bokove brazde na ploči pritiskati određenom vertikalnom silom, a to se postiže kontrautegom na drugom kraju ručke ili oprugom u ručki. Ako je sila prevelika, oštećuje se ploča, a ako je premalena, zvuk će biti izobličen.

Svi moderni gramofoni imaju određene komponente - zajedničke, a to su; tanjur sa elektromotorom koji vrti ploču, iglu koja klizi po spiralnoj brazdi ploče, pickup koji pretvara mehaničke titraje igle u električne signale, pojačalo koje pojačava te signale i zvučnik koji ih pretvara ponovno u zvuk.

Gramofonske igle se izrađuju od dijamanta, kružnog (ili eliptičnog) su presjeka, promjera 64 μm za ploče od šelaka, a 15 μm za ploče od polimera.

Vanjske veze
------------

* *Phonograph* ()
Dardanija na vrhuncu moći, ogo 180. god. pne.
**Dardansko-Bastarnski rat** bio je vojni konflikt između Dardanskog kraljevstva i keltskog plemena Bastarni. Dardanija nema veze sa Šiptarima.

Plan
----

Filip V Makedonski planirao je iskoristiti Bastarane u ratovima sa Rimom uz njihovo predhodno naseljavanje sa porodicama u Dardaniju. Plan je sadržavao nekoliko etapa:

* Dolazak Bastarna sa familijama i naseljavanje u Dardaniju
* Napadi Bastarna na Dardance do njihovog uništenje kao narodnosne grupe
* Odlazak Bastarna na ratište u Italiji i sukobi sa Rimljanima
* Napad Makedonije na bastaranske porodice u Dardaniji i uništenje

Rat
---

Bastarani su dugo oklijevali dok ih oko 30.000 nije krenulo preko Dunava. U Trakiji su saznali da je Filip V umro. Tračani se nisu više osjećali vezani ugovorom koji su sklopili sa Filipom i odbili su da im pruže potrebne namirnice za izdražavanje. Bastarni su stali pljačkati, a Tračani ih napadati. Bastrani su potisnuli Tračane na planinu Rila, ali ih je veliko nevrijeme spriječilo da poraze protivnika. Među njima došlo je i do razmimoilaženja. Jedan dio se vratio, dok je drugi dio u jesen 179 stigao u Dardaniju. 

Oduzimanje zemlje Dardancima nije bio lak posao i Bastrani su se zadržali nekoliko godina ispunjenih ratom. U to vrijeme Makedonci nisu bili u ratu sa Rimom i makedonski kralj Perzej nije ni obnovio niti je prekinuo Filipov plan i ugovor i držao je stav prijateljstva i lojalnosti prema Rimu.

Dardanci su poslali delegaciju u Rim, optužujući novog kralja Perzeja da je doveo Bastarne. Optužbi su se priključili i neki grčki izaslanici, jer su u to vrijeme Bastrani smatrani opasnim narodom koji niko nije želio za susjede. Grci su ih nazivali Galima. Rimski Senat je poslao delegaciju koja je utvrdila da se rat vodi, ali nije utvrdila Perzejevu umiješanost.

Borbe koje su Dardanci vodili sa Bastranima bile su duge i teške, pogotovo što su i susjedi bili na strani Bastrana. Tek u zimu treće godine Bastranskog prisustva, Dardanci su okupili veliku vojsku i krenuli u konačni obračun. Zimu su odabrali jer su se tada Tračani i Kelti vraćali kućama, pa su Bastrani ostali sami. Opis ove bitke napisao je Livije, ali je kraj teksta nestao i nije poznat ishod. U opisu nema topografskih podataka, pa se ne zna kojim su se putem Bastrani kretali, gdje im je bio logor i gdje se bitka odvijala. Današnji historičari, na osnovu kasnijih događaja, smatraju da su Dardanci pobijedili. Za to je potvrda i opis stradanja Bastrana u povratku, na prelasku smrznutog Dunava, kada je led pukao i mnogi stradali. Među preživjelima bio je i njihov vođa Klondik koji će nekoliko godine kasnije povesti nove čete u Makedoniju. Filipov plan da zauvijek istrijebi Dardance je propao.

Literatura
----------

* Papazoglu, Fanula (1969). *Srednjobalkanska plemena u predrimsko doba. Tribali, Autarijati, Dardanci, Skordisci i Mezi*. ANUBiH, Sarajevo.
Католичка црква у Бикачу
**Бикач** је сеоце у општини Кикинда, Република Србија. Званично није одређено као посебно насељено место, већ као део села Башаид.

Историја
--------

Године 1422. Бикач је био посед породице по којој је добио име. Након што је био уништен од стране Турске војске, поново се нашао на мапама 1761. године. Године 1804. Бикач су населиле 40 мађарских породица, а десет година касније још 60.
Почетком 20. века, сеоце је имало 70 домаћинстава, које су чинили 239 Немаца и 154 Мађара. Према попису из 1971. године, Бикач је имао 324 становника.

Извори
------

* Бране Маријановић *и др.* *Кикинда: историја, култура, села, привреда, спорт, туризам*, Нови Сад: Прометеј, 2002.

| * p
* r
* u
Насељена места општине Кикинда |
| --- |
| 
Банатска Топола • 
Банатско Велико Село • 
Башаид • 
Иђош • 
**Кикинда** • 
Мокрин • 
Наково • 
Нови Козарци • 
Руско Село • 
Сајан
 |

***Bikač*** na Wikimedijinoj ostavi
**Theria** su takson unutar razreda sisavaca. Obuhvaća tobolčare i više sisavce, i zapravo je sestrinski takson jednootvornih životinja.

Osobine
-------

Ove životinje definiraju slijedeće zajedničke osobine koje, međutim, u pojedinim slučajevima mogu biti i reducirane:

* Životinje su viviparne, što znači da rađaju žive mlade, za razliku od jednootvornih.
* Izlazni otvor urinarnog i spolnih organa razdvojeni su od analnog Perineumom. Kod jednootvornih, svi ti otvori završavaju u jednom zajedničkom otvoru, nečisnici ili kloaki.
* Rameni pojas ima još samo lopaticu (Scapula) i ključnu kost (Clavicula), iako je ključna kost kod nekih vrsta reducirana. Jednootvorni imaju još neke kosti u tom području.
* Imaju dojke, pa mliječne žljezde vode do dojki iz kojih mladunčad siše mlijeko. Kod jednootvornih, dojke ne postoje, nego mliječne žljezde završavaju na površini kože na trbuhu, a mladunci se hrane ližući mlijeko s dlake krzna.
* Therie imaju vibrise.
* Zubi imaju zajednički osnovni uzorak.

Povijest razvoja
----------------

Kroz povjesni razvoj therie oni su svrstani u skupinu *Tribosphenida*, jedne skupine koja je bila puno razvijenija od grupe ranih prasisavaca. Ta grupa je pored theria obuhvaćala i neke malo poznate izumrle postrane linije kao *Aegialodontidae*, koje su živjele prije svega u vrijeme rane krede. Unutar skupine theria je najkasnije prije 125 milijuna godina došlo do razdvajanja tobolčara od viših sisavaca, jer su u to vrijeme živjeli najraniji poznati pretstavnici tih dvaju taksa (*Sinodelphys szalayi* odnosno *Eomaia scansoria*).

Neki znanstvenici odbijaju prihvaćanje therie kao skupinu, i svrstavaju jednootvorne i tobolčare zajedno u jedan takson, Marsupionta. Kao dokaz tome navode se neke morfološke osobine i određeni genski podaci. No, velika većina morfoloških i genetskih podataka opovrgavaju ovu tezu, tako da grupiranje u skupinu Marsupionta zastupa samo manjina znanstvenika.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Theria** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Theria** |


***Theria*** na Wikimedijinoj ostavi
**Винцаид** је сеоце у општини Кикинда, Република Србија. Званично припада селу Банатска Топола. Смештено уз регионални пут Кикинда-Зрењанин, ово сеоце је првобитно било посед породице по којој је добило име. Између два светска рата, тадашња влада је неуспешно покушала да ово сеоце претвори у насељено место са 120 домаћинства.

Извори
------

* Бране Маријановић *и др.* *Кикинда: историја, култура, села, привреда, спорт, туризам*, Нови Сад: Прометеј, 2002.

| * p
* r
* u
Насељена места општине Кикинда |
| --- |
| 
Банатска Топола • 
Банатско Велико Село • 
Башаид • 
Иђош • 
**Кикинда** • 
Мокрин • 
Наково • 
Нови Козарци • 
Руско Село • 
Сајан
 |
**Napoléon Eugène Louis Jean Joseph Bonaparte**, *prince impérial* (Pariz, 16. ožujka 1856. – provincija KwaZulu-Natal, 1. lipnja 1879.) je bio jedini sin francuskog cara Napoleona III i carice Eugénie de Montijo. Nakon što je njegov otac zbačen s prijestolja, Napoléon Eugène Louis je odveden u Englesku gdje je živio s obitelji. Nakon smrti njegova oca 1873. bonapartisti u Francuskoj su ga proglasili carem s titulom **Napoleon IV**, ali ovaj nikada nije realizirao titulu na koju je bio pretendent. 

U Engleskoj se školovao za vojnika. Željan bojišnice, uspješno je pritisnuo Britance da mu dozvole aktivno sudjelovanje u Anglo-Zulu ratu. Godine 1879. služeći zajedno s Britancima, poginuo je u manjem sukobu s nekoliko pripadnika plemena Zulu. Njegova prerana smrt izazvala je šok u Europi, a njome su sve realne šanse, ma koliko one male u stvarnosti bile, da dinastija Bonaparte ponovo dođe na francuski tron *de facto* nestale. 

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 283560763
* LCCN: no97016370
* ISNI: 0000 0000 7778 1192
* GND: 120881225
* SELIBR: 206189
* SUDOC: 027287866
* BNF: cb11936284b (podaci)
* BNE: XX1195773

 |