Toma Becket (vitraj kenterberijske katedrale)
**Toma Becket**, poznat i kao **Thomas Becket**, (London oko 1118. - Canterbury 29. prosinca 1170.) bio je nadbiskup Canterburyja od 1162. do 1170. Ušao je u sukob s kraljem Henrikom II. braneći prava i povlastice Crkve. Ubili su ga kraljevi sljedbenici u kenterberijskoj katedrali. Katolička Crkva štuje ga kao sveca.

Rani život
----------

Toma Becket rođen je u Londonu između 1115. i 1120. godine, premda većina izvora spominje 21. prosinca 1118. kao datum njegova rođenja. Roditelji su mu pripadali gornjoj srednjoj klasi.

Kad je imao deset godina, počeo je s izučavanjem građanskog i kanonskog prava u Mertonovu prioratu u Engleskoj, te na kontinentu, u Parizu, Bologni i Auxerreu. Po povratku u Englesku, kenterberijski nadbiskup Teobald povjerio mu je izvođenje više važnih poslanja u Rim, te ga konačno imenovao arhiđakonom Canterburyja i prepoštom Beverlyja. Konačno je Becket, posredovanjem Teobaldovim, postao i lord kancelar kralja Henrika II.

Henrik je, poput svih engleskih vladara normanskog podrijetla, nastojao smanjiti povlastice klerika u svome kraljevstvu. U početku je Becket vjerno izvršavao kraljeve naloge, toliko da je počeo činiti dio kraljeve stalne pratnje, ne samo u službenim prigodama, nego i u razonodi.

Henrik II. dao je čak i svoga sina Henrika da bude odgajan u Becketovu domu.

Imenovanje nadbiskupom 1162.
----------------------------

Ubojstvo Tome Becketa (iluminacija iz 13. stoljeća)
18. travnja 1161. umire Teobald, a kaptol, koji je morao birati novog nadbiskupa, protiv volje svojih članova, pokorava se kraljevoj želi i bira Tomu Becketa novim nadbiskupom. Većina povjesničara slaže se da je Becket bezuspješno molio kralja da na tome ne inzistira, budući da on neće moći služiti dvojici gospodara. U svibnju je izabran za nadbiskupa, a posvećenje je bilo 3. lipnja 1162. U raskolu koji je tada dijelio Katoličku Crkvu, Becket je stao na stranu pape Aleksandra III. Slijedeći politiku ovog pape, zastupao je izuzeće Crkve od svake civilne jurisdikcije. Kralj je brzo reagirao, pa je sazvao klerike u Westminster (1. listopada 1163.), gdje je tražio njihovo odustajanje od takvih zahtjeva. Nadbiskup Toma ostao je čvrst u svome stavu, što je natjeralo kralja na kompromis. Time je konačno i završilo prijateljstvo dvojice ljudi.

Clarendonske konstitucije
-------------------------

Novu skupštinu Henrik je sazvao u Clarendonu 30. siječnja 1164. gdje je predstavio svoje zahtjeve formulirane u šesnaest konstitucija. Njima je tražio odustajanje od neovisnosti klerika i od njihove izravne veze s Rimom. Čini se da je uspio uvjeriti sve osim Becketa, koji je odbio potpisati Konstitucije. Stoga je Henrik odlučio pozvati Tomu pred Veliko vijeće u Northamptonu 8. listopada 1164. kako bi odgovorio na optužbe o preziranju kraljevske vlasti.

Becket se poziva na papu i 2. studenog 1164. odlazi u dobrovoljno izgnanstvo u Francusku.

Kraj života
-----------

Potaknut kompromisom između pape Aleksandra III. i Henrika II. 1170. vraća se u Englesku. Ipak, odnosi između njega i kralja nisu se popravili, što završava upadom četvorice kraljevih vitezova u kenterberijsku katedralu 29. prosinca 1170. gdje ubijaju Tomu Becketa. Papa Aleksandar III. proglasio ga je svetim već 1173. a kralj Henrik II. ponizio se u javnoj pokori pred Becketovim grobom 12. srpnja 1174.

U popularnoj kulturi
--------------------

Godine 1935. je engleski pisac T. S. Eliot o Becketovom životu i smrti napisao dramu u stihovima *Murder in the Cathedral* koja je 1951. godine adaptirana u istoimeni film.

Godine 1959. je francuski pisac Jean Anouilh odnos Becketa sa kraljem Henryjem opisao u drami *Becket ou l'Honneur de Dieu* (sh. *Becket ili čast Božja*) koja je 1965. adaptirana u hollywoodski film *Becket* gdje je naslovnu ulogu tumačio Richard Burton.

| * p
* r
* u
Nadbiskupi Canterburyja |
| --- |
| Prije normanskog osvajanja | 
Augustine •
Laurentius •
Mellitus •
Justus •
Honorius •
Deusdedit •
Wighard •
Theodore of Tarsus •
Berhtwald •
Tatwine •
Nothhelm •
Cuthbert •
Bregowine •
Jænberht •
Æthelhard •
Wulfred •
Feologild •
Ceolnoth •
Æthelred •
Plegmund •
Athelm •
Wulfhelm •
Oda •
Ælfsige •
Byrhthelm •
Dunstan •
Æthelgar •
Sigeric the Serious •
Ælfric of Abingdon •
Ælfheah •
Lyfing •
Æthelnoth •
Eadsige •
Robert of Jumièges •
Stigand
 |
| Od normanske ere do Reformacije | 
Lanfranc •
Anselm •
Ralph d'Escures •
William de Corbeil •
Theobald of Bec •
Thomas Becket •
Roger de Bailleul •
Richard of Dover •
Baldwin of Forde •
Reginald Fitz Jocelin •
Hubert Walter •
Reginald •
John de Gray •
Stephen Langton •
Walter d'Eynsham •
Richard le Grant •
Ralph Neville •
John of Sittingbourne •
John Blund •
Edmund Rich •
Boniface •
William Chillenden •
Robert Kilwardby •
Robert Burnell •
John Peckham •
Robert Winchelsey •
Thomas Cobham •
Walter Reynolds •
Simon Mepeham •
John de Stratford •
John de Ufford •
Thomas Bradwardine •
Simon Islip •
William Edington •
Simon Langham •
William Whittlesey •
Simon Sudbury •
William Courtenay •
Thomas Arundel •
Roger Walden •
Thomas Arundel •
Henry Chichele •
John Stafford •
John Kemp •
Thomas Bourchier •
John Morton •
Thomas Langton •
Henry Deane •
William Warham •
Thomas Cranmer •
Reginald Pole
 |
| Poslije Reformacije | 
Matthew Parker •
Edmund Grindal •
John Whitgift •
Richard Bancroft •
George Abbot •
William Laud •
William Juxon •
Gilbert Sheldon •
William Sancroft •
John Tillotson •
Thomas Tenison •
William Wake •
John Potter •
Thomas Herring •
Matthew Hutton •
Thomas Secker •
Frederick Cornwallis •
John Moore •
Charles Manners-Sutton •
William Howley •
John Sumner •
Charles Longley •
Archibald Tait •
Edward Benson •
Frederick Temple •
Randall Davidson •
Cosmo Lang •
William Temple •
Geoffrey Fisher •
Michael Ramsey •
Donald Coggan •
Robert Runcie •
George Carey •
Rowan Williams
 |