Iako inicijalno nije bio na čelu Vijeća, Dési Bouterse ubrzo se profilirao kao najmoćniji član te je preuzeo vodstvo nad Vijećem i državom od Badrisseina Sitala, vladajući kao diktator sve do 1987. godine.
**Nacionalno vojno vijeće** (nizozemski: *Nationale Militaire Raad*, NMR) bio je naziv za vojnu huntu koja je od 25. veljače 1980. do 25. studenog 1987. godine vladala Surinamom. Nacionalno vojno vijeće došlo je na čelo Surinama nakon vojnog udara 1980. godine te je uspostavilo vojnu diktaturu koja je trajala sve do izbora 1987. godine. Vijećem je isprva predsjedao časnički namjesnik Badrissein Sital, međutim predvodnik puča, Dési Bouterse, ubrzo ga je zamijenio kao čelnik Vijeća i surinamski diktator. Vijeće je brojalo ukupno osam članova:

* časnički namjesnik **Dési Bouterse**
* narednik Roy Horb
* narednik Ramon Abrahams
* narednik Stanley Joemman
* narednik Chas Mijnals
* narednik Laurens Neede
* poručnik Michel van Rey
* časnički namjesnik Badrissein Sital

Vojni puč predvodila je skupina od 16 narednika, tzv. "Šesnaestorka", s Bouterseom na čelu, međutim samo dva člana te grupe – Bouterse i Horb – postali su članovi Vijeća. Abrahams, Neede i Sital nalazili su se, u vrijeme puča, u kasarni Memre Boekoe, gdje su bili zatvoreni zbog sukoba s premijerom Arronom. Politički savjetnici Vijeća bili su mahom ljevičarski političari Eddy Bruma, Frank Leeflang, Fred Derby, Rubin Lie Pauw Sam, Iwan Krolis i Henk Herrenberg. Iako Bouterse nikada nije bio otvoreni pobornik komunizma, države Istočnog bloka pružile su podršku pučistima 1980. godine, a Bouterse je nakon puča izgradio jako bliske odnose s Kubom, koji su se, istina, raspali nakon američke invazije Grenade; tada je Bouterse raskinuo odnose s Kubom bojeći se američke intervencije u Surinamu.

Nakon svrgavanja Arrona, Henk Chin A Sen je odlukom Vijeća postao novi premijer (za zamjenika mu je imenovan André Haakmat), a Vijeće je vodilo pregovore s predsjednikom Ferrierom oko održavanja kontinuiteta demokratske vlaavine i ustavnog poretka, no i Ferrier je bio prisiljen podnijeti ostavlu u kolovozu 1980. godine. Iako je Vijeće nastavilo imenovati predsjednike, svi su oni redom bili marionete Désija Boutersea, koji se ubrzo profilirao kao *de facto* državni poglavar Surinama. Vijeće je inicijalno vodilo dosta umjerenu politiku, ali ubrzo se formiralo nekoliko značajnijih krila, a sredinom 80-ih godina, diktatura je značajno pooštrena. U rujnu 1980. godine, ljevičari unutar Vijeća, Joemman, Mijnals i Sital, uhapšeni su i osuđeni na višegodišnje zatvorske kazne zbog navodne urote, međutim to je ubrzo poništeno. Naime, plašeći se Haakmatovog rastućeg utjecaja, Bouterse je i sam "skrenuo ulijevo" te je ubrzo oslobodio trojicu osuđenih članova Vijeća te im dao visoke funkcije u vlasti, dok je Haakmat smijenjen 1981. godine. Jačanje veza sa socijalističkim vladama u Nikaragvi, Grenadi i Kubi dovelo je do prosvjeda 1982. godine, a koji su posljedično doveli i do zloglasnih Decembarskih ubojstava; navodno je grenadski premijer Maurice Bishop imao značajan utjecaj na Boutersea u tom razdoblju, međutim Vijeće je vrlo brzo odustalo od aktivnog provođenja socijalističke politike nakon američke invazije na Grenadu. 

Diktatura je s vremenom pooštrena: uveden je policijski sat, država je nastavila obračun s političkim oponentima, a temeljna prava i slobode su sve više ograničavani. Ipak, nakon 1985. godine, Bouterse se suočavao sa sve većim vanjskim i unutrašnjim pritiskom, tako da je diktatura postepeno popuštala, a nakon usvajanja Ustava 1987. godine i organiziranja izbora iste godine, Nacionalno vojno vijeće formalno je raspušteno.

Vanjske veze
------------

* The Year of the Sergeants by Caribbean Review (1980)