recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**François Picard** je francuski i američki novinar sa dvojnim državljanstvom poznat kao voditelj TV emisije *The Debate* engleskog programa francuske televizije France 24. Voditelj je i nedeljnog novinarskog okruglog stola *The World This Week* u kojoj sa drugim novinarima komentariše društvene događaje.

Picard je u SAD-u pohađao *Lycée Français de New York*, a prvo novinarsko iskustvo stekao je kao letnji stažista u pariškoj foto novinskoj agenciji *Sipa Press* 1984. godine. Picard je diplomirao uz počasti za uspeh na Swarthmore koledžu u američkoj saveznoj državi Pennsylvania. Dva je semestra studirao i na *Université de Paris-IV Sorbonne* u Parizu.

Picard je započeo novinarsku karijeru na lokalnim radio stanicama u New Yorku za što je primio nekoliko nagrada uključujući i od Nacionalnog udruženja televizijskih kuća države New York, Associated Press-a i Nacionalnog udruženje televizijskih kuća. Po povratku u Francusku je 1990. godine nastavio je karijeru na *Radio France Internationale*, *Marketplace*, *United Press International* i mreži Eurosport. U tom je periodu odrađivao novinarske zadatke koji su uključivali javljanja sa obeležavanja godišnjice Dana D 1994. godine, izgradnju EuroDisney parka (danas DisneyLand Paris) kao i pokretanje železničke usluge Eurostar između Pariza i Londona. Među sportskim događajima koje je pokrivao dva su puta bile Olimpijske igre, Tour de France kao i Svetsko fudbalsko prvenstvo 1994. godine.

Važan korak u daljnjem razvoju karijere predstavljao je i odlazak u Afriku sredinom devedesetih gde mu je prvi afrički zadatak za *Radio France International* bio u državama Mali i Somalija nakon čega je sa 27 godina imenovan kadrovskim šefom kancelarije RFI-ja u Abijanu gde je pokrivao događaje u zapadnoj Africi. Od 1995. do 1998. godine pratio je eskalaciju političkih napetosti u Obali Slonovače za RFI i Le Monde, kao i građanske ratove u Liberiji i Sierra Leoneu. 1997. godine bio je jedan od inostranih novinara zarobljenih u hotelu okruženom pobunjenicima RUF-a u Freetownu.

Po povratku u Pariz pridružio se televiziji Eurosport gde je ostao do pokretanja programa France 24. Za program na engleskom jeziku televizije France 24 počeo je raditi od prve večeri kada je radio kao voditelj inicijalnog programa 6. decembra 2006. godine.

Izvori
------

1. ↑  Foreman, Liza (2008-10-21). „In Normandy, a River Retreat (Published 2008)" (en-US). *The New York Times*. ISSN 0362-4331. Pristupljeno 2021-03-02.
Koordinate: 44°51′55″N, 13°49′41″E

Tvornica cementa na poluotoku svetome Petru u Puli.
**Tvornica cementa u Puli** (tal. *Fabbrica cementi di Pola*), industrijski pogon proizvodnje aluminatnog cementa podignuta 1926. godine u Puli.

Povijest
--------

U svibnju 1925. utemeljeno je društvo s kapitalom od 10 milijuna lira za izgradnju tvornice cementra u Puli unutar Arsenala. U listopadu 1926. tvornica je započela s radom paljenjem dvije peći za proizvodnju cementa. U listopadu 1932. godine tvornica nakon održane svečanosti počinje s proizvodnjom portlandskoga cementa. Tom je prilikom inaugurirana nova rotacijska peć proizvodnoga kapaciteta od 1500 kvintala cementa na dan. Iako je od početka postojanja proizvodila specijalni aluminatni cement, obični portlandski cement i od 1932. godine bijeli cement, od 1997. godine tvornica je nastavila proizvoditi jedino specijalni aluminatni cement.

Danas
-----

Tvornicom danas upravlja Istra cement d.o.o. iz Pule. Tvornica je danas druga u svijetu po količini proizvedenoga aluminatnog cementa. Od 1993. godine Istra cement posluje kao članica njemačkoga koncerna HeidelbergCementa.

Zanimljivosti
-------------

* Godine 1937. na području tvornice cementa, u njezinom interijeru i eksterijeru, sniman je film *Čovjek na moru* (tal. *Uomo in mare*), redatelja Enrica Morettija.
Ovo je članak o rimskom božanstvu.  Za legendarnog kralja Albe Longe, v. Tiberin Silvije.  
Tiberin (kip u Kapitolskom muzeju, Rim).
Žrtvenik, s prikazom Tiberina (dolje desno) kako ostavlja Romula i Rema na obalu.
**Tiberin** (latinski: ), u rimskoj mitologiji, bio je bog rijeke Tibra. Jedan je od tri tisuće rijeka, sinova Oceana i Tetide, i predstavlja genija rijeke Tibra.

Mitologija
----------

Prema VIII knjizi Vergilijeve *Eneide*, Tiberin je pomogao Eneji nakon dolaska u Italiju iz Troje, tako što mu je predložio da sklopi savez s Evandrom iz Palene u ratu protiv Turna i njegovih saveznika (vidi osnivanje Rima). Tiberin se Eneji ukazao u snu, rekavši mu da je stigao u svoj pravi dom. Tiberin je također smirio riječni tok tako da je Enejin čamac mogao sigurno doći do grada. Manta je Tiberinu rodila sina Okna.

Tiberin je poznat i kao riječni bog koji je pronašao blizance Romula i Rema i dao ih vučici (koja je upravo izgubila vlastite mladunce) na dojenje. Kasnije je spasio Reju Silviju i oženio se njome, nakon što je Reja je bogu Marsu rodila Romula i Rema i zbog toga kao vestalka bila osuđena na smrt.

Kult
----

Tiberin se smatrao jednim od najvažnijih riječnih bogova i ljudi su se trudili da svakog mjeseca maja ostave svoj prinos u rijeku Tibar. Tijekom Argejske svetkovine (*Argei*) Tiberin je bio počašćen sa dvadeset i sedam lutki od slame.
Federsee, najznačajnije tresetište natapano podzemnim vodama u južnoj Njemačkoj
**Tresetišta** ili **tresave** su mokri životni okoliši. Stalni višak vode iz oborina ili iz podzemnih voda znači manjak kisika što dovodi do nepotpune razgradnje biljnih ostataka, koji se talože kao treset. Gomilanjem treseta živo tresetište "raste", uzdiže se. Biljne zajednice koje uspijevaju u takvim uvjetima nazivaju se cretovi, a najvažniju ulogu u njima imaju mahovine. Glavninu ovih biljnih zajednica čine mahovine roda Sphagnum, koji je po ovom staništu dobio hrvatski naziv mahovi tresetari. 

Za razliku od tresetišta, u močvarama potpuna zasićenost vodom nije neprekidna. Povremeno isušivanje u močvarama rezultira potpunom razgradnjom organskih tvari u humus.

Rasprostranjenost
-----------------

Uvjeti koji pogoduju stvaranju tresetišta nalaze se svuda, no prije svega u Sjevernoj Americi, Sjevernoj Europi, sjevernoj i jugoistočnoj Aziji kao i u području amazonskog bazena (vidi ). Tu su nastala tresetišta  različitih vrsta i u slojevima različitih debljinâ površine od ukupno 4 milijuna km² što čini oko 3% površine zemljinog kopna. Najbogatiji tresetištima su sjeverni dijelovi Rusije, Aljaske i Kanade.

Povijest korištenja tresetišta
------------------------------

Treset, materijal koji se skuplja u tresetištu, od davnina je iskapan, sušen i korišten kao gorivo.

Kao mokri elementi krajolika, tresetišta se ne mogu koristiti za poljoprivredu. No, oduvijek se pokušavalo kultivirati ih, prije svega odvodnjavanjem, uvijek u vrlo teškim uvjetima. 

Jednim od najstarijih isušivanja tresetišta može se smatrati isušivanje Rimskog foruma. Na tom mjestu ranije se nalazila močvara u kojoj su se pokapali ljudi. Područje je isušeno gradnjom Cloace Maxime, dijela stare rimske kanalizacije.

Prvo sustavno kultiviranje tresetišta provodili su Cisterciti još u ranom srednjem vijeku, no isušivanje je prestalo već u kasnom srednjem vijeku, kao jedna od posljedica tridesetogodišnjeg rata. 

Nedovoljno razumijevanje važnosti ovog staništa rezultiralo je u 20. stoljeću velikim melioracijskim zahvatima, u pravilu iniciranim i poticanim od strane pojedinih država. Tek tijekom zadnjih desetljeća spoznaja o vrijednosti tresetišta dovela je do pokušaja zaštite njihovih ostatakâ.

***Tresetište*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Vlažna područja |
| --- |
| Prirodni tipovi | 
* Močvara
* Tresetište
* Bara
* Lokva
* Rit
* Mrtvaja
* Plavna livada
* Plavna šuma
* Tršćaci i ševari
* Vlažna livada
* Higrofilna šuma (lug)
* Zaslanjeno vlažno područje
* Vlažni unutarkontinentalni klif

 |
| Antropogeni tipovi | 
* Akumulacija
* Kop
* Ribnjak
* Solana

 |
| Srodno | 
* Ramsarska konvencija
* Svjetski dan vlažnih područja

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85099091
* BNF: cb11952993p (podaci)

 |
**Četvorke**, ispunjaljka iz grupe entorki na pravokutni lik (obično dimenzija 8 x 5 polja), kod koje je dijagonalno, u svaki red, slijeva nadesno, upisan isti četveroslov. Takva ispunjaljka nastala je po ugledu na trojke.

Prve četvorke vjerovatno je objavio Nedjeljko Nedić u bjelovarskoj Osmosmjerci (broj 421 od 3. VI. 2007. godine).

Do 1. I. 2008. godine četvorke su u tom listu objavljivali: Nikola Banda (1), Jovan Nedić (1), Nedjeljko Nedić (7) i Marko Smolčić (2). U objavljenim četvorkama iskorišteni su sljedeći četveroslovi: *anat, arka, grad, eter, mara, kvar, oran, star, stra, tona, vlak*. Svi dotadašnji četveroslovi imali su neko značenje, iako to mogu biti i četiri slova bez značenja.

```
NEDIĆ, Nedjeljko: "Četvorke".
"Osmosmjerka", XIX, 421, 14 - Bjelovar, 3. VI. 2007.
-----------------------------------------------------------------
**S T A R** i n a r
i **S T A R** s k a
m o **S T A R** a c
p r e **S T A R** o
k a t a **S T A R**

Napomena: Umjesto pridjeva *preSTARo* mogla se uvrstiti imenica Aristarh.
```
*Za ostale upotrebe, v. Tit Flavije Sabin.*
**Tit Flavije Sabin** (*Titus Flavius Sabinus*, ? - 82?) bio je rimski političar i plemić rodom iz Flavijevske dinastije. Rodio se kao sin Tita Flavija Sabina, brata budućeg cara i osnivača dinastije Vespazijana. U Godini četiri cara je služio kao konzul, te se opredijelio kao pristaša cara Otona, ali je nakon njegove smrti iskazao vjernost novom caru Viteliju. Kada se kasnije iste godine Vespazijan u Judeji pobunio protiv Vitelijeve vlasti, otac i sin su organizirali Vespazijanove pristaše u samom Rimu. Međutim, dva dana prije Vespazijanovog ulaska u Rim u decembru 69. su se obojica našla opkoljena i napadnuta na Kapitolu od strane vitelijevaca. Tom prilikom je otac ubijen, ali je sin uspio pobjeći.

Nakon što je na vlast došao njegov rođak Domicijan, godine 82. je pogubljen zato što ga je glasnik greškom oslovio s izrazom "imperator", titulom rezerviranom za careve, a što je protumačeno kao zavjera. 

Imao je dva sina - Tita Flavija Sabina i Tita Flavija Klemensa; obojica su kasnije također pogubljena od strane Domicijana.

Sources
-------

* Tacit, *Historije*
* Suetonius, *Život dvanaest Cezara*
* Cassius Dio, *Rimska historija*
* Arnold Blumberg (ed) (1995), *Great Leaders, Great Tyrants?: Contemporary Views of World Rulers Who Made History*
**Susedgrad** je dio Zagreba koji se nalazi na krajnjem zapadnom dijelu grada, glavnoga grada Republike Hrvatske. Administrativno pripada gradskim četvrtima Podsused - Vrapče i Stenjevec. Veoma je zanimljivo to što je **Susedgrad** jedini dio grada u kojem se nalaze sve psihijatrijske bolnice (nakon Kukuljevićeve). Jedna se nalazi u Vrapču, a druga u Jankomiru. U sklopu psihijatrijske bolnice Vrapče se nalazi škola za medicinske sestre Vrapče. Susedgrad graniči na istoku sa Črnomercom i Trešnjevkom, na zapadu sa Svetom Nedeljom, na sjeveru sa Gradom Zaprešićem, te na jugu sa Novim Zagrebom, točnije s Ježdovcem. U njemu se nalazi poznata špilja Veternica, streljana i lovački dom u Gornjem Vrapču, te dva kamenoloma tj. jedan na Bizeku a drugi u Podsusedu. Treći kamenolom se nalazi u susjednom Ivancu Bistranskom (selo u sastavu grada Zaprešića). Zanimljivo je to što je večina Susedgrada urbanizirana i to što se u Susedgradu nalazi mnogo autokuća, autosalona, hotela, tržnica, NK stadiona, domova zdravlja, trgovačkih centara i veletrgovina Metro u Jankomiru koji je popularan u cijelom zapadnom dijelu grada od Črnomerca do Trešnjevke do cijelog ostalog dijela Susedgrada i šire. Isto tako je dosta trgovačkih centara i autosalona raznih marka automobila u Jankomiru dosta popularno. Trgovački centri u Jankomiru su King Cross Jankomir, Emmezeta, Pevec, Bauhaus Jankomir, Lesnina, Mobelix, Solidum, City Center One West, također se u Jankomiru nalazi sjedište AD plastika u Gradu Zagrebu. Zanimljivo je i to što se u njemu nalazi ili se nalazio Karting centar u Španskom, također je i popularan ogroman Hotel Antunović (hotel s 4 zvjezdice s bazenom) u Španskom, također ogroman Hotel Holiday (hotel s 3 zvjezdice) u Jankomiru, Mali Raj (hotel s tri zvjezdice) u Stenjevcu - jug, Hotel Delminivm (hotel s tri zvjezdice) na Malešnici, sportska dvorana u Oranicama u Medarskoj ulici 69. U Susedgradu se nalazi rijeka Sava i Park prirode Medvednica.

Kvartovi Susedgrada
-------------------

* Bizek
* Borčec
* Gajnice
* Gornje Vrapče
* Gornji Stenjevec
* Jankomir
* Jarek Podsusedski
* Malešnica
* Oranice
* Orešje
* Perjavica
* Podsused
* Podsusedsko Dolje
* Savska opatovina
* Stenjevec - jug
* Stenjevec - sjever
* Špansko
* Vrapče

Obrazovanje
-----------

* Gimnazija Lucijana Vranjanina "Lucijanka" - Stenjevec
* Osnovna škola Ante Kovačića Zagreb - Špansko
* Osnovna škola bana Josipa Jelačića Zagreb - Podsused
* Osnovna škola Dragutina Domjanića Zagreb - Gajnice
* Osnovna škola Dragutina Tadijanovića Zagreb - Stenjevec
* Osnovna škola Gornje Vrapče Zagreb - Gornje Vrapče
* Osnovna škola grofa Janka Draškovića Zagreb - Vrapče
* Osnovna škola Malešnica Zagreb - Malešnica
* Osnovna škola Otona Ivekovića Zagreb - Oranice
* Osnovna škola Ružićnjak - "Osnovna škola za djevojčice" - Podsused
* Osnovna škola Špansko - Oranice - Špansko
* Osnovna škola Stenjevec Zagreb - Stenjevec
* Osnovna škola Tituša Brezovačkog Zagreb - Špansko
* Škola za medicinske sestre Vrapče - Vrapče

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
*Za ostale konzule s istim imenom, v. Titus Manlius Torquatus*
**Tit Manlije Imperiosus Torkvat** (Titus Manlius Imperiosus Torquatus, sredina 4. vijeka pne.) bio je rimski političar i vojskovođa poznat po tome što je tri puta izabran za konzula i tri puta imenovan za diktatora.

Titov otac, Lucije Manlije, bio je imenovan za diktatora godine 363. pne. kako bi vršio vjerske obrede, ali je umjesto toga poduzimao ratne pripreme. Zbog toga je izazvao nezadovoljstvo među plebejcima, te je nakon isteka mandata formalno optužen, a jedna od točaka optužnice je bila i protiv mladog Tita, koga je navodno istjerao iz grada i natjerao da radi kao obični radnik. Čuvši za to, Tit je došao u kuću tribuna Marka Pomponija i nožem mu zaprijetio da odustane od optužbi, a na što je tribun prihvatio. Zbog vjernosti ocu Tit je stekao veliku popularnost u Rimu.

Godine 361. pne. Tit je bio pripadnik vojske Tita Kvinkcija Pena koja se sukobila s Galima. Kada su Gali Rimljane izazvali da borbu riješi pojedinačnim dvobojem, Tit je prihvatio izazov te, iako daleko slabiji, uspio ubiti svog protivnika i kao trofej uzeo metalnu ogrlicu po kojoj je dobio nadimak *Torquatus*.

Godine 353. pne. je imenovan diktatorom te se spremao na pohod na Caere, ali je odustao kada je odatle došla delegacija moliti mir. Umjesto toga je krenuo u pohod na Faliske, ali su oni pobjegli pred rimskom vojskom. Manlije je opustošio njihova imanja, ali poštedio gradove. Godine 348. pne. je ponovno imenovan diktatorom kako bi nadgledao izbore. Godinu dana kasnije je prvi put postao konzul, a ponovno godine 345. pne.

Godine 340. pne. kada je Manlije po treći put bio konzul, u Rim je došla delegacija članova Latinskog saveza na čelu s Anijem, tražeći da mjesta u Senatu, mjesta konzula i ravnopravnost s Rimom. Manlije je, tvrdeći da je to volja Jupiterova, taj zahtjev odbio. Anije je na to prokelo Jupitera da bi se sljedeći trenutak srušio mrtav. Manlije je potom rekao da će uništiti sve neprijatelje Rima isto kao što je Jupiter uništio Anija. Usprkos toga latinskim delegatima je dozvoljeno da napuste grad, a nedugo nakon toga je izbio Latinski rat. U njemu se Rim protiv Latina udružio sa Samnitima, neprijateljima nedavno poraženim u Prvom samnitskom ratu.

Manlije i njegov ko-konzul Publije Decije Mus, su zaključili kako Rim može pobijediti jedino ako uspostavi najčvršću moguću disciplinu u svojoj vojsci. Vojnicima je pod prijetnjom smrti naređeno da nikada ne napuste svoje položaje. Međutim, Manlijev sin, žedan slave, je zaboravio očevo naređenje te zajedno s nekoliko prijatelja napustio položaj kako bi se borio s latinskim čarkašima. Iako je pobijedio u borbi i ocu donio plijen, Manlije je sazvao legiju da se okupi, kritizirao sina zbog postupka te ga dao pogubiti. Otada se takva vrsta discipline u Rimu nazivala "manlijskom".

Nakon što se Decije Mus žrtvovao kako bi Rimljanima donio pobjedu u bitci kod Vezuva, Manlije je porazio Latine te ih protjerao u Kampaniju. Porazio ih je još jednom u Trifanuma, čime je rat završen, te se vratio u Rim. Zbog slabog zdravlja nije mogao krenuti u pohod protiv Ancijata te je imenovao Lucija Papirija Kurzora kao diktatora da obavi taj zadatak.
**Aerodrom Paris- Le Bourget** (francuski: *Aéroport de Paris- Le Bourget*) ili samo **Le Bourget** (IATA: **LBG**, ICAO: **LFPB**) je aerodrom koji se nalazi u Francuskoj u Bourgetu, 7 km sjeveroistočno od centra Pariza.

Aerodrom se prostire na 553 hektara, ima 3 piste, a dvije mogu raditi potpuno nezavisno.

Internacionalni sajam aeronautike

Historija
---------

Aerodrom je neslužbeno otvoren 9. oktobra 1914. kad je na njega sletio kapetan Lucca, koji je tražio prikladno mjesto za obranu Pariza. Službeno je otvoren 5 godina kasnije 1919.

Veliki događaj u historiji tog aerodroma bilo je sletanje Charlesa Lindbergha sa avionom *Spirit of Saint Louis* 1927. 
Njega je dočekalo 200.000 oduševljenih ljudi, nakon što je preletio Atlantik 1927.

Sve do rekonstrukcije Aerodroma Orly 1947. Bourget je bio glavni pariški aerodrom.

Od 1981. suočen sa velikom konkurencijom Orlya i Aerodroma Charles de Gaulle Le Bourget posluje isključivo kao aerodrom za poslovne korisnike, tako da je danas vodeći poslovni aerodrom u Evropi. Na Bourget je 2018. sletilo 57,295 aviona.

Pored svoje osnovne aktivnosti, Bourget svake druge godine organizira *Internacionalni sajam aeronautike*.

Izvori
------

1. 1 2  „*100 years old already!*" (engleski). Paris Aeroport. Pristupljeno 15.10.2022.
2. 1 2 3  „*The History of Paris-Le Bourget*" (engleski). Paris Aeroport. Pristupljeno 15.10.2022.
3. ↑  „*Paris-Le Bourget Airport*" (engleski). Paris Aeroport. Pristupljeno 15.10.2022.

Vanjske veze
------------

***Paris- Le Bourget*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Business aviation* ()
Lonac kakav se čistio sa *belim peskom*
**Peska belega** ili **Peska belego** je bio nešto poput današnjih deterdženata fini bijeli kvarcni pijesak za ribanje tadašnjih rajngli , koji se upotrebljavao sve do 1960-ih prošlog vijeka po Zagrebu i gornjoj Hrvatskoj, kad ga je istisnuo prvi domaći deterdžent Vim.

Prodavali su ga ulični prodavači, koji su usput glasno vikali *Peska belega, peska belega...*, pa su se domaćice sjurile da ga nabave za svoju špajzu (kako se tad govorilo za smočnicu), da im se nađe pri ruci za ribanje zagorjelog kuhinjskog posuđa.

To je uobičajeno bio rječni pijesak, koji se onda lako nabavljao, i ono što je važno reći bio je čist, potpuno bijeli (bez ikakvih mrlja) jer su i rijeke bile čiste. Često je prodavač peska usput i krpao rajngle, u tom slučaju slogani prodaje išli su mu *Rajngle krpam, škarice noževe brusim* pa onda mala stanka pa zatim *Peska belega, peska belega...*

Peska belega u umjetnosti
-------------------------

Uspomenu na zagrebačke prodavače belega peska, vješto je iskoristio redatelj Krešo Golik u svom legendarnom filmu Tko pjeva zlo ne misli, u kojem se u jednoj sceni pojavi upravo takav lik (Kuku) i počne vikati *Peska belega, peska belega...*. Isto tako je i šansonjer Zvonko Špišić iskoristio tu temu i otpjevao pjesmu *Peska belego* na festivalu Krapina '68 , koju je komponirao Davor Rocco. 
Pokojni zagrebački pjesnik Ivan Slamnig (1930. - 2001.) napisao je pjesmu *Belega peskó*, u kojoj je ironično opjevao sudbinu uličnog prodavača tog cijenjenog artikla, ali i čitave sredine.

Izvori
------

1. ↑  „*Opet netko zvoni* "(hrvatski). webstilus. Arhivirano iz originala na datum 2012-05-25. Pristupljeno 14. 05. 2012.
2. ↑  „*Tko pjeva zlo ne misli (1970)*" (engleski). Database of Movie Dialogs. Pristupljeno 14. 05. 2012. [*mrtav link*]
3. ↑  „*Barikada - World Of Music - ex YU singles - Š*" (hrvatskosrpski). Barikada. Arhivirano iz originala na datum 2012-05-14. Pristupljeno 14. 05. 2012.
4. ↑  „*Peska belego*" (hrvatski). ZAMP. Pristupljeno 14. 05. 2012. [*mrtav link*]
5. ↑  „*Belega peskó*" (hrvatski). hrvatski plus. Pristupljeno 14. 05. 2012.

Vanjske veze
------------

* Trški vrh- Krapina, običaji  (PDF)
**Sveti Rok** je naselje je u općini Lovinac (Ličko-senjska županija, Hrvatska). Mjesto ima rimokatoličku župnu crkvu i središte je župe Sv. Roka.

Naselje je poznato i po punionici izvorne pitke vode (Punionica Sveti Rok).

Zemljopis
---------

Mjesto Sveti Rok administarativno pripada Ličko-senjskoj županiji. Sveti Rok je najveće je naselje u općini Lovinac, koja se nalazi nalazi se u južnom dijelu Like, u mikroregiji Otuča. Nalazi se na sjevernoj strani južnog Velebita ispod najviših vrhova Vaganskog vrha (1757 m/n.v) i Svetog brda. 

Klima je predplaninska u nižim predjelima i planinska u višim planinskim predjelima.

Stanovništvo
------------

Naselje sa pripadajućim zaseocima ima do 400 stanovnika. Po nacionalnoj strukturi, Hrvati su apsolutna većina.

* 2001. - 292
* 1991. - 654 (Hrvati - 629, Srbi - 6, Jugoslaveni - 2, ostali - 17)
* 1981. - 727 (Hrvati - 679, Jugoslaveni - 21, Srbi - 13, ostali - 14)
* 1971. - 997 (Hrvati - 951, Srbi - 21, Jugoslaveni - 11, ostali - 14)

### Izvor

* CD rom: "Naselja i stanovništvo RH od 1857-2001. godine", Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Hrvatske, Zagreb, 2005.

Promet
------

Kroz Sveti Rok prolazi autocesta Zagreb-Split, a u blizini naselja nalazi se poznati Tunel "Sveti Rok", koji prolazi kroz Velebitski masiv povezujući kontinentalni i primorski prostor hrvatske.

Poznate osobe
-------------

* Mile Budak
**Perth** (škotsko-gelski: *Peairt*) je grad u Škotskoj od 51,856 stanovnika, on je i administrativni centar područnog savjeta
Perth and Kinross.

Geografske karakteristike
-------------------------

Perth leži u centru Škotske duž desne obale rijeke Tay udaljen oko 37 km zapadno 
od Dundeea na Sjevernom moru.

Historija
---------

Perth je osnovan u 12. vijeku kao utvrda, status grada dobio je 1106. a status kraljevskog grada 1210. sve do 1452 bio je 
glavni grad Škotske, pa je u njemu često stolovao kralj i njegov savjet. 
Tokom škotskih ratova za nezavisnost, grad je zauzeo engleski kralj
Edward I, koji mu je i ojačao bedeme 1298. Oslobodio ga je Robert Bruce (Robert I) - 1313 za četvrte
od ukupno sedam opsada koje je doživio. Englezi su ga ponovno zauzeli i vladali njime od 1335 do 1339.

Perth je bio jakobitski grad za vrijeme ustanaka 1715. i 1745. pa je upravo u njemu proglašen kraljem James Edward, Stari pretendent na engleski tron.

Znamenitosti
------------

Centar grada
Svega je nekoliko objekata ostalo od slavne prošlosti grada, od njih je najznačajnija crkva sv. Ivana Krstitelja, sagrađena oko 1440. na mjestu starije crkve. U njoj je 1559. propovijedao prezbiterijanstvo John Knox, osuđujući idolopoklonstvo, zbog tog je razjarena masa njegovih sljedbenika porušila četiri samostana.

Za Hotel Salutation podignut - 1699. se drži da je najstarija škotska hotelska građevina.

Od građevina iz novijeg doba ističu se Episkopalna katedrala sv. Ninijan (1850. -1890.) i zgrada zatvora iz 1812. 
u kojem su se držali francuski zarobljenici u doba napoleonskih ratova.

Privreda i obrazovanje
----------------------

Tokom srednjeg vijeka Perth je bio značajna riječna luka na početku estuarija rijeke Tay, ali je 
vremenom to prestao biti. Danas je to manja luka za uvoz gnojiva i izvoz sjemenskog krumpira.

Perth je dugo bio centar proizvodnje whiskya, hrane i stakla. Iako još uvijek i danas ima još dosta industrijskih pogona, sve više se profilira kao trgovački centar svog poljoprivrednog zaleđa.
Njegov stočni sajam poznat je u cijeloj Velikoj Britaniji. Od kraja 20. vijeka brojne korporacije otvorile su svoje područne urede u Perthu, pa on sve više 
postaje financijsko-poslovni centar.

U gradu djeluje Perth College, koji je dio *Univerziteta Highlands and Islands*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Agglomerations" (engleski). City population. Pristupljeno 24. 11. 2014.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Perth*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 11. 2014.

Vanjske veze
------------

***Perth, Škotska*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada ()
* *Perth* na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Pierre-Pertuis** (francuski i njemački: *Col de Pierre Pertuis*) je planinski prijevoj u Masivu Jura, na zapadu Švicarske u Kantonu Bern.

Karakteristike i historija
--------------------------

Tunel u stijeni iz rimskih vremena
Prijevoj se nalazi južno od Tavannesa na nadmorskoj visini od 815 metara, i povezuje kotline rijeka Birs i Suze, odnosno Tavannes i Sonceboz.

Prijevoj je dobio ime po latinskoj sintagmi *petra pertusa*=probušena stijena.
Zbog nedostatka alternativa, kontinuirano se koristio od rimskih vremena sve do 1997. kad je izbušen tunel na Transjuranskom autoputu A16.

Za rimskih vremena preko tog prijevoja prolazio je put od Aventicuma do Auguste Raurice. On je izgrađen u drugoj polovici 1. vijeka, za 
što postoji dokaz na plaketi sa natpisom na tunelu u stijeni. Na njemu je napisano da je graditelj bio *Marcus Dunius Paternus*.

Za srednjeg vijeka je prvi put dokumentiran 1179. kao granica između biskupija Lausanne i Basel, to je potrajalo sve do reformacije. Cesta od Basela do Basel i Biela preko prijevoja izgrađena je 1752.

U vrijeme Francuske revolucije od 1797. je dio Prve Francuske Republike kao i ostali jug Kneževine-biskupije Basel. 
Nakon što je taj kraj 1815. pripao Kantonu Bern, proširena je cesta, a 1874. je probušen i željeznički tunel.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Pierre Pertuis*" (njemački). Historischen Lexikons der Schweiz. Pristupljeno 25.10.2022.

Vanjske veze
------------

***Pierre-Pertuis*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Pierre Pertuis*
Titus Statilius Taurus I u "Promptuarii Iconum Insigniorum "
**Tit Stacilije Taur** (*Titus Statilius Taurus*, cca. 60. pne. - cca. 10. pne.), ponekad poznat i kao **Tit Stacilije Taur I**, bio je rimski vojskovođa, političar i velikodostojnik iz vremena prijelaza Republike u Carstvo.

Bio je rodom iz Lukanije i skromnog porijekla, te je uživao reputaciju *homo novusa*. Za vrijeme građanskih ratova je postao pristaša Marka Antonija, a kasnije komandant njegove flote. Sporazumom u Tarentumu godine 37. pne. Antonije je Taura i njegovu flotu prepustio svom kolegi trijumviru Oktavijanu, istovremeno proglasivši Taura *suffect* konzulom. Taur je s flotom sudjelovao u ratu protiv Seksta Pompeja, a poslije osvajanja Sicilija|Sicilije okupirao Afriku, zbog čega mu je udijeljen trijumf. Godine 34. pne. je Oktavijana pratio na pohodu u Ilirikum. Kada je godine 32. pne. izbio rat između Oktavijana i Antonija, odlučio je prijeći na Oktavijanovu stranu te kao komandant flote znatno pridonio Oktavijanovoj pobjedi kod Akcijuma.

Godine 29. pne. Taur je poslan u Hispaniju gdje je porazio Kantabrijce, Vakcejce i Asturce. Godine 26. pne. ga je Oktavijan, sada već poznat kao car August, ponovno imenovao konzulom. Godine 16. pne. je za vrijeme Augustovog puta u Galiju služio kao gradski prefekt Rima.

Taur je imao dva sina koji su nosila njegovo ime - Tit Stacilije Taur II, koji je umro u mladosti, te Tit Stacilije Taur III. Sin potonjeg, poznat kao Tit Stacilije Taur IV, bio je prokonzul Afrike, a za vrijeme Klaudija optužen za vještičarenje i prisiljen izvršiti samoubistvo.

Reference i citati
------------------

* Appian, B. C. v. 5, 27, 97—99, 103, 109, 118
* Dion Cass. xlix. 14, 38, li. 20, liii. 23, liv. 9
* Tacitus, *Annales*. vi. 11, xii.59
* Syme, R. *Augustan Aristocracy*
Koordinate: 41° 13′ 46" SGŠ, 21° 20′ 13" IGD

**Sveti Todori** (mak. *Свето Тодори*) su naselje u Republici Makedoniji, u južnom delu države. Sveti Todori pripadaju opštini Mogila.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Sveti Todori je smešteno u južnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Bitolja, naselje je udaljeno 25 km severno.

Sveti Todori se nalaze u zapadnom delu Pelagonije, najveće visoravni Republike Makedonije. Naseljski atar je na istoku ravničarski, dok na zapadu izdiže planina Drevenik. Severoistočno od naselja protiče Crna reka. Nadmorska visina naselja je približno 650 metara.

Klima u naselju je kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Sveti Todori su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 210 stanovnika.

Pretežno stanovništvo po poslednjem popisu su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Mogila

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.mogila.gov.mk Zvanična stranica opštine Mogila

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Mogila |
| --- |
| **Mogila** • 
Alinci • 
Beranci • 
Budakovo •
Vašarejca • 
Gornja Čarlija • 
Donja Čarlija • 
Dedebalci • 
Dobruševo •
Donji Srpci • 
Ivanjevci • 
Loznani • 
Mojno • 
Musinci •
Novoseljani • 
Nošpal • 
Podino • 
Puturus • 
Radobor •
Sveti Todori • 
Trap • 
Trnovci • 
Crničani |  |
Satelitska fotografija nekadašnje Piratske obale
() CIA-ina karta iz 1995. s označenom Obalom primirja (*Trucial Coast*), ranije poznatom kao Piratskom obalom
**Piratska obala** (engl. *Pirate Coast*) je historijski naziv koji se od 17. stoljeća do ranih 1820-ih godina koristio za obalu današnjih Ujedinjenih Arapskih Emirata. Piratstvo na jugoistočnim obalama Perzijskog zaljeva procvalo je zbog političkog vakuuma proizišlog iranskom pobjedom nad Portugalom koji je ostao uskraćen za sve kolonije u Perzijskom zaljevu, a u piratskoj ulozi našli su se vehabijski Arapi kojima je razvedena obala s pličinama pružala idealno utočište. Kroz 17. i 18. stoljeće nanizali su se piratski napadi na lokalne iranske i omanske flote odnosno na europske brodove koji su plovili obalama sjevernog Indijskog oceana, što je 1809. godine nagnalo Britansku istočnoindijsku kompaniju organizirati veliku vojnopomorsku ekspediciju. Usprkos britanskom uspjehu i uništenju 80 piratskih brodova, napadi su se nastavljali i dalje ali u manjoj mjeri nego ranije. Godine 1820. Britanci su se odlučili na sklapanje primirja s lokalnim šeicima što će u konačnici rezultirati uspostavom protektorata koji se održao sve do 1971. godine kada se osamostaljuju UAE. Neposredno nakon sklapanja sporazuma s početka 19. stoljeća, Piratska obala počela se nazivati Obalom primirja (engl. *Trucial coast*).

Povezano
--------

* Historija UAE
* Pirati
* Perzijski zaljev

Literatura
----------

* () Belgrave, Charles (1966.). *The Pirate Coast*. London: Bell, OCLC 253916195.
* () Wilson, Arnold Talbot [1928.] (2011.). *The Persian Gulf*. London: Routledge, ISBN 9780415608497, OCLC 750814765.
„Weathermen" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Weathermen (razvrstavanje).
**Weather Underground Organization** (sh. *Organizacija podzemnog vremena*, skrć. WUO), poznata i kao Weather Underground bila je radikalno lijeva teroristička organizacija koja je djelovala u SAD krajem 1960-ih i 1970-ih. Osnovali su je studenti Michiganskog univerziteta u Ann Arbor godine 1969. kao jednu od frakcija Studenata za demokratsko društvo (SDS), a sa ciljem da od nje stvore tajnu političku stranku odnosno organizaciju čije bi aktivnosti svrgnule tadašnju američku vladu. Grupa je u ideološkom smislu bila dio tzv. Nove ljevice, a njenoj popularnosti, ali i radikalizaciji, je značajno pridonio i vijetnamski rat, koji je u to vrijeme postao izuzetno nepopularan upravo među američkom omladinom i studentima. Pripadnici organizacije, koji su se počeli zvati **Weathermenima** su već u jesen 1969. otpočeli s nasilnim akcijama usmjerenima protiv policije i organa vlasti, a 1970. su izdali službenu deklaraciju rata protiv američke vlade. Aktivnosti Weathermena su uglavnom uključivali bombaške napade na vladine zgrade i banke. Prestanak Vijetnamskog rata 1973. godine je u značajnoj mjeri otklonio jedan od glavnih razloga zbog koji su Weathermeni uživali određene simpatije, a dio vodstva se do kraja 1970-ih javno odrekao nasilja i napustio organizaciju, prihvativši ponude o amnestiji. Neki od članova WUO su od 1978. do 1985. bili aktivni u Komunističkoj organizaciji 19. maja.
**Söderköping** (čita se **Sederčeping**) je grad od 6,992 stanovnika, na jugoistoku Švedske on je i administrativni centar
istoimene općine od 14,024 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Söderköping leži u Grofoviji Östergötland, na Kanalu Göta 4 km od zaljeva Slätbaken i 
Baltičkog mora, udaljen 16 km južno od Norrköpinga.

Historija
---------

Söderköping se u historijskim izvorima prvi put spominje u 13. vijeku, kad je 1235 izgrađen franjevački samostan.

Međutim arheološki nalazi pokazaju da je naselje nastalo tokom 12. vijek. 
Za 13. vijeka naselje se teritorijalno raširilo, a tad je izgrađena i crkva. Soderkoping je za vrijeme srednjeg vijeka bio važan lučki grad, usko povezan na Hanzeatskom ligom, pa je u to vrijeme živjela značajna 
njemačka kolonija.

Söderköping je još i 16. vijeku bio jedan od vodećih švedskih gradova, ali je zasipavanje njegove luke i rastuća konkurencija iz nedalekog Norrköpinga, dovela do tog da je izgubio svoju poziciju, pa je u 18. vijeku spao na malo agrarno naselje od 700 stanovnika.

Söderköping se tokom 19. vijeka, u usporedbi sa drugim švedskim gradovima - vrlo sporo razvijao. Industrijski razvoj gotovo da ga nije ni dotakao, tako da se privreda današnjeg Söderköpinga bazira prvenstveno na uslugama i administraciji. 

Najveći poslodavci su Uprava Kanala Göta, bolnica i termalno lječilište.

Znamenitosti
------------

Nedaleko od centra grada nalaze se ruševine dvorca Stegeborg, one leže na malom otoku u Zaljeva Slätbaken u Baltiku gdje izlazi Gota kanal.

Dvorac Stegeborg je tokom srednjeg vijeka, pa sve do 17. vijeka bio jedna od najvažnijih švedskih građevina, mjesto važnih susreta i pregovara.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Sweden: Östergötland" (engleski). City population. Pristupljeno 31. 05. 2015.
2. 1 2 3 4  „*Söderköpings historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 31. 05. 2015.
3. 1 2  „*Stegeborgs Slottsruin*" (engleski). Stegeborg. Pristupljeno 04. 08. 2015.

Vanjske veze
------------

***Söderköping*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice općine Söderköping* Arhivirano 2005-10-25 na Wayback Machine-u (`sv`)
**Poljesk** (ruski: *Поле́сск*, njemački: **Labiau**) je grad od 6,921 stanovnika u ruskoj Kalinjingradskoj oblasti.

Geografske karakteristike
-------------------------

Poljesk se prostire duž rijeke Dejma na trasi željezničke pruge, udaljen 49 km istočno od Kalinjingrada.

Historija
---------

Ruine teutonskog zamka Labiau
Mjesto je prvi put dokumentirano 1249. pod pruskim imenom *Labagov*, što je značilo -dobar, kasnije je to germanizirano u *Labiau*. Grad od 1642. do 1945. bio u sastavu njemačke Istočne Pruske, a od 1945. je u sastavu SSSR-a.

Prema povelji teutonskog landmeistera Gerharda von Hirzberga iz 1258. Teutonski vitezovi su na obali Dejme, na mjestu stare pruske utvrde podigli novu zemljanu utvrdu sa palisadama, koju su 1274. zauzeli pobunjeni Prusi i spalili.

Nakon izvjesnog vremena Teutonski vitezovi su ponovno stekli kontrolu nad tim krajem, pa su između 1277.-1280. na mjestu stare utvrde podigli kameni zamak koji je od 1330. postao poznat kao - Labiau.

Početkom 1360. po nalogu teutonskog Velikog majstora Winricha von Kniprodea, izgrađene su četiri utvrde od cigle i kamena, 
opasane zajedničkim bedemom i jarkom. Novi Veliki majstor Konrad von Junginen je 1395. naredio da se izravna tok Dejme, za to je prokopan kanal dug 5,8 km.

Do 1400. naselje uz zamak Labiau imalo je 500 stanovnika. Pruska konfederacija je 1454. zauzela zamak, ali ne i naselje koje se odbranilo.

Nakon sekularizacije Teutonskog viteškog reda i nastanka Pruskog vojvodstva, zamak Labiau postao je vlasništvo vojvode Albrechta (dotadašnjeg Velikog majstora Reda). Odtad se zamak koristio kao rezidencija.

Naselje pored zamka Labiau dobio je status grada 1642.

Između 1689.-1697. prokopan je kanal od Dejme do rukavca Pregołje - Nemonina.

Grad su zadesili požari 1685. 1689. 1721. i 1810. epidemija kuge 1661. i 1709./10. i epidemija kolere; 1831. i 1848.
Za Sedmogodišnjeg rata 1758. Labiau su zauzele ruske trupe.

Od 1818. Labiau je administrativni centar okruga. Između 1859.-1860. zamak Labiau je restauriran i od tada se koristi kao zatvor. 
Željeznička pruga do Königsberga izgrađena je 1889. a 1891. i do Tilsita. 
Gradska plinara proradila je 1903.

Pomični most Adlerbrücke preko Dejme izgrađen je 1922. a 1929. i luka, tako da je Labiau 1939. imao 6.527 stanovnika.

Crvena armija zauzela je grad u januaru 1945.
U septembru 1946. grad je preimenovan u Poljesk, prema historijsko-geografskoj regiji Polesje.

Privreda
--------

Današnji Poljesk je grad Prehrambene industrije, tvornica ribljih konzervi i dvije sirane.
Okolica je stočarsko-poljoprivredni kraj u kom se uzgaja pšenica, raž, krumpir, grašak, uljana repica i povrće.<ref name=brit>

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Полесск" (ruski). Народная энциклопедия городов и регионов России. Pristupljeno 16.01. 2022.
2. 1 2 3 4 5  „*Kaliningrad Oblast*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.01. 2022.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „Полесск" (ruski). Prussia39. Pristupljeno 16.01. 2022.

Vanjske veze
------------

***Poljesk*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Полесск* ()
Pogled na Skadarsko jezero iz pravca Cetinja
Žabljak Crnojevića i okruženje u XV stoljeću
**Žabljak Crnojevića** je srednjovjekovni grad i utvrda na ušću rijeke Morače u Skadarsko jezero, osnovan još za doba Vojislavljevića i Dukljanskoga kraljevstva u 11. stoljeću, jedno vrijeme crnogorska prijestolnica.

Povijesni izvori iz 15. stoljeća, za doba Stefana I Crnojevića i Gospodara Ivana Crnojevića, Žabljak Crnojevića opisuju kao državno središte. Iz njega je pokušan organizirani otpor navali Osmanlija kroz ravnicu okolo Skadarskog jezera. U Žabljaku Crnojevića bila je dvorska palača i Crkva Sv.Đorđija.

No, prijestonica je 1478. bila konačno zauzeta, a Crnojevići su izmjestili državno središte u planine, u konačnom na Cetinje.

Osmanlije su crkvu unutar Žabljaka Crnojevića pretvorile u džamiju, ojačali su bedeme i pretvorili ga u snažan vojni objekat prema ostatku slobodne Crne Gore.

Kotoranin Marjan Bolica u svom opisu Skadarskog sandžakata 1614. godine bilježi da je ovo snažna i savremena utvrda kojom upravlja dizdar aga, osmanski gospodar. Navodi još da okolo utvrde ima oko 250 domova.

Crnogorci su Žabljak Crnojevića, tijekom povijesti, više puta nastojali osvojiti. Za doba vladara Petra II. Petrovića dvanaest crnogorskih junaka uskočili su 1835. unutar bedema te zarobili Jakub-agu sa 60 vojnika. Kako je bila stvar časti, hrabrosti i prestiža popeti se prvi na zidine, oni su dogovorili da neće odati koji je od njih dvanaestorice izašao prvi na bedeme. Kasnije, usljed određene politizacije ovog događaja i favoriziranja pojedinaca (ili bratstava), Vladika je objavio da je Kenjo Stankov Janković bio prvi i vodeći junak, pa je isti sahranjen ispred crkve na selu Rvašima nedaleko Rijeke Crnojevića. Njegov grob i dalje stoji tamo, jedini s prednje strane crkve, unatoč tom dogovoru tih dvanaest junaka o jednakosti njihove hrabrosti i sudjelovanja u pohari Žabljaka. No, Žabljak Crnojevića će do 1878. ostati u posjedu Osmanlija, od kada se trajno nalazi u Crnoj Gori. Pored stare utvde se nalazi malo naselje Žabljak.

Vanjske veze
------------

* O Žabljaku Crnojevića
*Za ostala značenja, v. This Side of Paradise (razvrstavanje).*

***This Side of Paradise***  (sh. *Ova strana raja*) je debitanstki roman američkog književnika F. Scotta Fitzgeralda objavljen 1920. godine. Velikim dijelom je inspiriran autorvim životom te se ponekad tumači kao roman sa ključem, a njegov protagonist Amory Blaine, student Princetona porijeklom sa Srednjeg Zapada kao autorov alter ego. Radnja prikazuje Blaineove pokušaje da se tokom studija etablira kao književnik, ali i njegove uglavnom neuspjele ljubavne afere.

Fitzgerald je roman u ljeto 1919. godine napisao nedugo nakon prekida veze sa Zeldom Sayre i veliki dio motiva mu je bilo nastojanje da se etablira kao pisac i tako osigura kakvu-takvu financijsku budućnost sa kojom bi je mogao vratiti natrag ka sebi. Roman se temeljio na njegovom ranijem neobavljenom rukopisu *Romantic Egotist*; kritičari su kasnije zapazili izuzetno moderan i neobičan stil, koji je prozu kombinirao sa poezijom i elementima drame, a što se tumači time da je *Romantic Egotist* jednostavno kombinirao sa nekoliko svojih različitih tekstova.

*This Side of Paradise* je na kraju objavljen u proljeće i postigao je veliki uspjeh. Iako honorar nije bio dovoljan da Fitzgeralda učini imućnim, omogućio mu je da naplaćuje više honorare za priče i novinske članke, te mu se Zelda vratila i postala supruga. Roman je kasnije postao zanimljiv i zbog prikaza hedonističkog i raskalašenog života tadašnje omladine, a zbog čega se smatra svojevrsnom pretečom i nagovještajem tzv. Doba jazza i Burnih dvadesetih.

Vanjske veze
------------

Besplatna e-knjiga: *This Side of Paradise* na Projektu Gutenberg

* *This Side of Paradise* Internet Archive
* *This Side of Paradise* Internet Archive
* *This Side of Paradise Map* Arhivirano 2009-08-11 na Wayback Machine-u
**Teška krstarica** je naziv za vrstu krstarice koja je po svojom naoružanju (a ponekad i oklopu) jača od lake krstarice, ali slabija od bojnih brodova i bojnih krstaša.

Razlika između lake i teške krstarice su jasno formulirane tek Washingtonskim pomorskim ugovorom iz 1922. godine. Njime je ustanovljeno da se teškom krstaricom smatra svaka krstarica čije glavno naoružanje čine topovi kalibra većeg od 155 mm. 

S obzirom da je isti ugovor ustanovio da krstarica može imati maskimalni deplasman od 10000 t, to je u praksi prilično ograničilo dimenzije, oklop i naoružanje teških krstarica, te stvorilo standard koji se često naziva washingtonska krstarica.

Taj standard mnoge države nisu bile u stanju prihvatiti, pa su se teške krstarice gradile jedino u državama koje nisu potpisale ugovor, odnosno u doba neposredno i u toku samog drugog svjetskog rata, kada su ograničenja postala bespredmetna.

Teške krstarice su se prestale graditi nakon drugog svjetskog rata. Neke su ostale u službi do 1970-ih nakon konverzije u raketne krstarice.

***Teška krstarica*** na Wikimedijinoj ostavi
Satelitska fotografija Noordoostpoldera u Nizozemskoj (595.41 km²)
Polder 
**Polder** je hidrološka umjetna depresija okružena branama koja je kanalima i vodenim ispustima povezana s vodom koja ga okružuje. Razlikujemo tri vrste poldera:

* Isušene vodene površine poput jezera ili morske obale.
* Poplavne doline koje su od mora ili rijeke odvojene branama.
* Močvarno tlo koje je odvojeno od vode branom ili konstantnim ispuštanjem vode.

Kako visina isušenog tla s vremenom pada svi polderi u jednom trenutku postanu depresijom. No, voda konstantno, zbog pritiska ili padavina, prodire u polder i mora se ispumpavati ili ispuštati kroz vodene ispuste za vrijeme oseke. Polderi nastali od močvarnog tla imaju tresetasto tlo i oni propadaju mnogo brže od ostalih zbog taloženja mokrog tla tokom suhih razdoblja.

Polderima uvijek prijeti poplavljivanje i njihove brane se moraju stalno održavati. Brane su obično izgrađene od lokalno dostupnog materijala i svaki ima svoje mane: pijesak je podložan propuštanju zbog prezasićenja vodom, dok je treset lakši od vode, te su takve brane propusne za toplog vremena. Nekim branama prijeti kolaps zbog životinjskih tunela poput onih koje prave Ondatre (vodeni zamorci), zbog čega u Nizozemskoj traje lov na njih do istrebljenja.

Najviše poldera se nalazi u Nizozemskoj, oko 3.000, zbog njihove višestoljetne borbe s poplavama i stvranjem plodnog tla isušivanjem riječnih obala i mora. Ostale države poznate po nekoliko poldera su: Belgija, Gvajana, Italija, Francuska, Kanada, Njemačka, Poljska, Sjedinjene Američke Države i Ujedinjeno Kraljevstvo.

Vanjske veze
------------

***Polder*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kako napraviti polder - online film Arhivirano 2021-04-17 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85104169
* GND: 4174996-0
* NDL: 00564979
* NKC: ph124225

 |
**Žablji kraci** /žablji krakovi, bataci, batkovi, baci/ gastronomski je specijalitet koji se na različite načine priprema od žabljih krakova. Neke od najpoznatijih lokacija u Hrvatskoj po tom specijalitetu su Baranja, Lokve i Trilj. 

Žablji kraci

Vrste
-----

Na internetu se, u raznim krajevima, spominju: *"žablji bataci s paradajzom"*, *"žablji bataci u tijestu"*, *"kuhani žablji bataci"*, *"poh(ov)ani žablji bataci"* (na bečki način), *"prženi žablji bataci s bijelim lukom"*, *"žablji kraci s finim začinima"*, *"žablji kraci s pršutom"*, *"žablji kraci u bijelom vinu"*, *"žablji kraci u vinu i pršutu"*, *"žablji kraci na žaru"*...

U Baranji
---------

Žablje krake moguće je konzumirati i u nekim baranjskim restoranima. Karanačka *"Baranjska kuća"* priprema nekoliko vrsta žabljih krakova: panirane, *orly*, pržene ili na kratkom saftu (perkelt od žabljih krakova). Moguće ih je pojesti i u kopačevskom restoranu *"Zelena žaba"* te u vardaračkoj *"Citadeli"*. Nekada su bili i na jelovniku čuvenog biljskog restorana *"Baranjske noći"* (koji više ne postoji) pod imenom **žablji bataci**.

Izvori
------

* I(vica) Getto: *"Umjesto piletine i teletine, žablji kraci i šaran u rašljama"*, Nedjeljni Glas Slavonije, 85, 146, 12 - Osijek, 19. II. 2006.
* Jovan Nedić: *"Žablji bataci"*, Novosti 7 dana , VII, 323, 27 - Zagreb/Vukovar, 24. II. 2006.
**Söderhamn** je lučki grad od 11,761 stanovnika na istoku Švedske, on je i 
administrativni centar Općine Söderhamn od 25,647 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Söderhamn leži u Grofoviji Gävleborg, na ušću rijeke 
- Söderhamnsån u Botnijski zaljev, udaljen oko 75 km sjeverno od Gävlea.

Historija
---------

Söderhamn je povelju o status grada dobio 1620. Sredinom 17. vijeka u njemu je podignuta manufaktura za izradu pušaka.
Grad su 1721, spalili ruski vojnici, ali je brzo obnovljen tako da je oko 1800. imao oko 1400 stanovnika, što je za ono doba bio grad srednje veličine.

Soderhamn se počeo snažnije razvijati sredinom 19. vijeka, kad je vladala potražnja za drvenom građom tad je u gradu radilo puno pilana. Na prijelazu vijekova došlo je do zastoja i stagnacije koji se produžio do 1950.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Sweden: Gävleborg" (engleski). City population. Pristupljeno 01. 06. 2015.
2. 1 2 3  „*Söderhamns historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 01. 06. 2015.

Vanjske veze
------------

***Söderhamn*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice općine Söderhamn* (`sv`)
Nemački tenk Tigar I.
Sovjetski tenk JS-2.
**Teški tenk** je bila klasa tenkova koja se koristila u prvoj polovini 20. veka. Tenkovi koji su pripadali ovoj klasi su imali najbolji oklopa i vatrenu moć i najmanju pokretljivost za razliku od tenkova iz klase lakih i srednjih tenkova. Postojala je i klasa superteških tenkova, ali je većina njih su bili na nivou skica i prototipova, stoga su oni malo ili nimalo korišćeni u borbi. Glavna namena teških tenkova je bila da predvode proboj neprijateljskih linija, mada su u praksi zbog svoje male pokretljivosti korisniji bili u defanzivnim zadacima.

Teški tenkovi su postilgi svoje najveće uspehe boreći se protiv drugih lakših tenkova, kao i uništavanju neprijateljskih fortifikacija svojim vrlo velikim topovima. Često se pretpostavlja da su teški tenkovi imali manju pokretljivost od srednjih tenkova, mada to nije uvek bio slučaj, pošto su mnogi napredniji teški tenkovi imali naprednije vešanje i sistem prenosa projektovan da reši ovu manu. Međutim, upravo je tehnička složenost, a time i cena, bila njihova najveća mana. Naprimer, nemači tenk Tigar I je imao sličnu brzinu i bolje karakteristike na neravnom terenu od mnogo lakšeg srednjeg tenka Pancer IV, ali po cenu male pouzdanosti i dostupnosti, pošto je izrađeno svega 1335 tenkova Tigar I, u odnosu na oko 88000 tenkova Pancer IV i 58.000 sovjetskih T-34 i 40.000 američkih M4 Šerman srednjih tenkova.

Teški tenkovi su imali vrlo veliki oklop i topove u odnosu na lakše tenkove, dovodeći svoje motore do njihovih granica. Zbog toga teški tenkovi bili slabije pogonjeni i sporile, ili su imali probleme sa radom zbog pregrevanja motora. Ovo se posebno odnosilo na nemačte tenkove Tigar I i Tigar II, koje su njihove posade napuštale zbog kvarova, a ne zbog oštećenja u borbi.

Napredak u razvoju motora, oklopa i oružja je dovelo do istiskivanja teških tenkova iz upotrebe u korist glavnih borbenih tenkova.

***Teški tenk*** na Wikimedijinoj ostavi