Hrvatski pravopis Broza, kojeg je priredio D. Boranić; izdanje iz 1911
Unutar pravopisa Broza i Boranića; odmah se prelazi na zapisivanje *ije/je*
**Pravopis** ili **ortografija** (grč. ὀρθογραφία [*orthografía*]), skup pravila koji određuje način pisanja nekog jezika.

Pravopisi se uređuju prema raznim načelima. Ta se načela odnose na različite dijelove pisane prakse: jedna odlučuju o interpunkciji, druga o velikim i malim slovima, treća o rastavljenom i sastavljenom pisanju riječi, četvrta o pisanju izgovaranih glasova, i još neka. Najzanimljivija su i najvažnija ona četvrta, a prema njima se onda i klasificiraju pravopisi pojedinih jezika. Pravopisi konkretnih jezika gotovo nikada nisu uređeni po samo jednome takvu načelu, ali jedno uvijek prevladava i onda pojedini pravopis nazivamo po tome temeljnom načelu. Tako primjerice na slavenskome jugu u slovenskom i bugarskom jeziku prevladava morfonološko načelo, pa njihove pravopise nazivamo morfonološkima, a u srpskohrvatskom i makedonskom prevladava fonološko načelo, pa su njihovi odgovarajući pravopisi fonološki. Stoga ćemo prikazati razna pravopisna načela:

Tipovi pravopisa
----------------

### Fonetski pravopis

Prvo je načelo fonetsko. Po njemu bi trebalo pisati objektivno postojeće stvarne, fizičke glasove koje izgovaramo. Tako bi se primjerice u hrvatskome morao posebnim slovima pisati glas *n* kakav je u *sastanak* (to je naš najčešći najobičniji *n*, kakav je npr. u *dan*, *danas*, *noć*), drugi glas *n* u genitivu *sastanka* (takav *n* imaju Englezi, pišu ga dvoslovom *ng*, što najčešće nije *n* + *g*), treći glas u *sastančiti* ako dobro izgovaramo *č* (takav *n* imaju indijski jezici), četvrti u *anđeo* (takav n imaju Rusi). Otkako se u čovječanstvu piše, nije bilo pravopisa u kojem bi prevladavalo fonetsko načelo, nešto jače bilo je zastupljeno u sanskrtskome pravopisu, ali pisanje su u tome jeziku uveli učeni ljudi tek kada je on već bio mrtav kao u Europi latinski, pa nije bilo naroda koji bi se mogao buniti.

### Fonološki pravopis

Dok se u znanosti nije razlikovala fonetika od fonologije, pravopise uređene prema fonološkome načelu zvali su fonetskima, a mnogi ih laici i danas tako zovu. Fonologija se ne bavi ljudskim glasovima kao fizičkim pojavama, nego glasovima kako se odražavaju u svijesti prosječnoga govornika odredenog jezika, pa su onda za nas svi gore navedeni fizički različiti glasovi tipa *n* jednostavno glas *n*. Tako shvaćen glas zove se fonem i piše se u kosim zagradama (primjerice fonem /n/). Prema fonološkome načelu pišu se isti fonemi uvijek jednako. Tako mi prema fonološkome pravopisu pišemo *vrapca* iako je nominativ *vrabac*, jer je glas *p* u *vrapca* za našu svijest (a ovaj put i fizički) savršeno jednak kao *p* u *hropca* prema nominativu *hropac*. Hrvatski je pravopis fonološki, iako u njemu ima i primjesa nekih drugih načela, o čemu poslije.

### Morfonološki pravopis

Treće se načelo naziva morfonološkim (ili rjeđe i duže morfofonološkim). Prema tome načelu ne označuju se u pismu fonemi koji se stvarno izgovaraju, nego se zadržavaju slovni znaci za foneme u osnovnome obliku. Ako je osnovni oblik nominativ *vrabac*, onda po tome načelu i u genitivu treba biti *vrabca*. Morfonološko su načelo u starijoj filologiji zvali etimološkim (korijenskim), a mnogi ga i danas tako zovu, jedni iz neznanja, drugi svjesno radi difamacije onih koji se s njima ne slažu. No to je posve drugačije, sljedeće načelo.

### Etimološki (korijenski) pravopis

Sljedeće, četvrto načelo, jest etimološko (korijensko). Ni ono, kao ni fonetsko, nije do sada prevladavalo ni u čijem pravopisu. U morfonološkome pravopisu znamo da je *b* u *vrabca* prema *vrabac*, *t* u *svatba* prema *svatovi*, *d* u *sladka* prema *sladak*, i slično. Ali ako neki Slaveni pišu oblike kakvi bi u hrvatskome bili *\*istba*, *\*obći* za *izba*, *opći*, onda za to nema uporišta u drugim riječima ili u oblicima, nego valja znati etimologiju, koja je vrlo specijalna i uska lingvistička disciplina. Etimološka je primjesa u ruskome pravopisu pisanje nastavaka *-ogo*, *—ego* (naše *-oga*, *-ega*), iako je izgovoru *v* umjesto *g*, a za pisanje *g* umjesto *v* nema u suvremenom ruskome nikakva razloga. Prema strogo etimološkom načelu mi bismo pisali *dhor* umjesto *tvor*.

### Historijski pravopis

Rusko pisanje *—ogo*, *—ego* umjesto *-ovo*, *—evo* može se objasniti ne samo etimološkim nego i petim načelom, historijskim. A ponekad je teško razlikovati i morfonološko načelo od historijskoga. Tako bi se, da ostanemo na ruskome, poznato rusko zanemarivanje akanja na pismu moglo objasniti u nekim slučajevima morfonološki (primjerice pisanje *voda* umjesto izgovornoga *vada* zbog akuzativa *vodu*), ali ipak preteže historijsko načelo, jer ono objašnjava i one slučajeve gdje nema morfonološke podrške, pa za pisanje *potok* umjesto izgovornoga *patok* nema kriterija dostupnoga prosječnomu čovjeku. Dobre primjere za primjenu historijskoga načela nudi francuski pravopis — u njem se i danas veoma često piše kako se nekada davno izgovaralo. Tako se za "100" piše *cent*, a danas izgovara *sa* (a = nosni a).

### Arbitrarni pravopis

Šesto načelo nije u pravom smislu načelo — radi se o arbitrarnim propisima u nekim pravopisima, Tako se u španjolskome vokal *i* u riječima uvijek piše *i* ali kada je sam (tada služi kao veznik), piše se slovo *y*, koje inače predstavlja glas /j/. U ruskome pravopisu do 1918. pisao se vokal i latiničkim slovom *i* ispred vokala i ispred ruskoga slova za glas *j*, a u svim ostalim slučajevima normalnim ćiriličkim slovom *и* (uz jednu iznimku, o kojoj poslije).

### Ideografski pravopis

Posljednje, sedmo načelo, ideografsko, veoma je rijetko zastupano u postojećim pravopisima. Ono se ponekad primjenjuje kada se bez ikakva temelja, kakvi postoje u svim do sada obradenim načelima, određuje neki način pisanja isključivo prema značenju u inače posve jednaku izgovoru. Tako se ruska riječ izgovarana *m’ir* pisala s ćiriličkim slovom *и* u značenju *‘mir’*, a s latiničkim slovom *i* u značenju *‘svijet’*. To je već spomenuta iznimka.

Iznesenih sedam načela obuhvaćaju svu pravopisnu problematiku što se tiče predstavljanja izgovora slovima. Ali ta se tema ne iscrpljuje pravopisom (ortografijom), tu odlučuje i slovopis (grafija) pojedinoga jezika.

Vidi još
--------

* grafologija
* lista pravopisa po jeziku
	+ srpskohrvatski pravopis
* paleografija
* pismo
* preskripcija i deskripcija