recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinate: 41° 58′ 41" SGŠ, 20° 39′ 36" IGD

**Zli Potok** ili **Zlipotok** (alb. ) je naselje u gornjem delu opštine Gora na Kosovu i Metohiji. Po zakonima privremenih institucija Kosova ovo naselje je u sastavu opštine Dragaš. Atar naselja se nalazi na teritoriji katastarske opštine Zli Potok površine 2712 ha. Zli Potok je goransko selo. Selo se prvi put pominje 1348. godine, u povelji cara Stefana Dušana manastiru Sv. Arhanđela. U istoj povelji pominje se i obližnje mesto Stratorje, gde se, po predanju, nalazio logor carske konjice. 

Po turskom popisu iz 1455. godine u Zlom Potoku je upisano 10 srpskih kuća. U selu je postojala crkva Preobraženja, ispred koje su, na dan Preobraženja (19. avgusta), održavani sabori.

Pelivan
-------

U Gori nadimak Pelivan je rezervisan za meštane sela Zli Potok, iako je pelivana (rvača u istoimenoj borbi) bilo iz cele Gore. Danas su najpoznatiji poslastičari Zlipotočani a skoro sve njihove poslastičarnice nose naziv Pelivan. Pelivan je osnov prezimena i znamenite goranske porodice iz Zlog Potoka - Pelivanović.
Nadaleko je čuvena poslastičarnica *Pelivan* u Beogradu koja postoji još od polovine 19. veka, u vlasništvu je Pelivanovića, zatim u Subotici, osnovana početkom 20. veka, te u Somboru, Nišu, Kraljevu... kao i mnoge druge pod istim nazivivom širom bivše Jugoslavije.

Samovila
--------

U Zlom Potoku se nalazi i vila za koju se verovalo u prošlosti da čuva Goru. Ova vila nema posebno ime već se zove upravo Vila, odnosno "Samovila" ili "Sanvila". Ovakvo verovanje je zaostavština slovenske mitologije iz prethrišćanskog perioda. Personifikovana je u obliku drveta koje raste na osami u ataru sela Zli Potok. Danas, verskog značaja nema, ali je od velikog simboličkog značaja za Goru i Gorane. U budućnosti, ovaj lokalitet može biti atraktivan za seoski turizam.

Demografija
-----------

Naselje ima goransku stoprocentnu etničku većinu.

Broj stanovnika na popisima:

* popis stanovništva 1948. godine: 486
* popis stanovništva 1953. godine: 488
* popis stanovništva 1961. godine: 532
* popis stanovništva 1971. godine: 568
* popis stanovništva 1981. godine: 625
* popis stanovništva 1991. godine: 619

Vidi još
--------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Goranci
* Gora (region)
* Opština Gora
 | * Sloveni
* Južni Sloveni
* Srbi
* Torbeši
* Torlaci
* Šopi
 | * Pomaci
* Bošnjaci
* Makedonci
* Bugari
* Juruci
* Cincari
 |

| * p
* r
* u
Opština Gora |
| --- |
| Baćka • Brod • Vranište • Globočica • Gornja Rapča • Gornji Krstac • Dikance • Donja Rapča • Donji Krstac • **Dragaš** • Zli Potok • Kruševo • Kukuljane • Leštane • Ljubovište • Mlike • Orčuša • Radeša • Restelica |
**Manizales** je općina od 446,160 stanovnika i grad od 405,234 st. u centru Kolumbije u Departmanu Caldas, čiji je administrativni centar.

Geografija
----------

Manizales se nalazi u kotlini Centralnih Kolumbijskih Kordiljera na nadmorskoj visini od 2,126 metara.

Grad je dio takozvane *Regije Paisa* - Zlatnog trokuta kave.
Poznat je po kulturnim događanjima, strmim ulicama i nedalekom vulkanu Nevado del Ruiz.

Atrakcije grada su neogotička katedrala, skulptura čovjeka-kondora u čast Simóna Bolívara na centralnom trgu *Plaza de Bolívar* i Guvernerova palača.

Centar grada

Historija
---------

Trg Bolivar
Manizales je osnovala grupa od 20 siromašnih seljaka bezemljaša, koji su u potrazi za zemljom došli u taj kraj. Nakon brojnih peripetija sa lokalnim 
veleposjednicima - 1848. im je vladinim dekretom dana zemlja koju su zaposjeli i odobreno ime sela - Manizales. To su ime sami izabrali zbog 
brojnih granitnih stijena=mani.

Rano se razvio kao vjerski i rudarski centar i trgovište za stoku i kavu.

Velik iskorak iz izoliranosti bila je izgradnja žičare preko planina Centralnih Kolumbijskih Kordiljera do 72 km udaljene Mariquite u kotlini Rijeke Magdalena. Gradila se od 1912. do 1922. i skratila je putovanje od 10 dana na 10 sati.
Nakon izgradnje cesta i sve veće konkukurencije žičara je prestala sa radom 1967. Danas je obnovljen samo dio od centra do predgrađa Villamaria.

Veliki požar 1922. uništio je manji dio grada.

Manizales je danas grad brojnih studenata jer ima pet univerziteta. Prvi je osnovan Univeritet Caldas 1943.

Privreda i transport
--------------------

Manizales je industrijski grad sa tvornicama poljoprivredih mašina, baterija, konca, tekstila, hladnjaka, namještaja, kožne galanterije i velike cementare.
Manizales se nalazi na trasi autoputa Bogota-Medellín, i autoputa 29 za Cali, sa tim gradovima je povezan i
željezničkom prugom.

Grad ima i aerodrom *La Nubia* (ICAO: *SKMZ*, IATA: *MZL*) koji se nalazi 8 km jugoistočno od centra.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Manizales Municipality in Colombia*" (engleski). City population. Pristupljeno 29.12.2022.
2. 1 2 3  „*Manizales Colombia*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 29.12. 2022.
3. 1 2  „*Historia Manizales*" (španjolski). Asocapitales. Pristupljeno 29.12. 2022.
4. 1 2 3 4 5  „*A Tremendous History and Culture Overview of Manizales, Colombia*" (engleski). San Andres and Providencia Colombia. Pristupljeno 29.12. 2022.
5. ↑  „*La Nubia Airport‎*" (engleski). Skybrary. Pristupljeno 29.12.2022.

Vanjske veze
------------

***Manizales*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcadia de Manizales* ()
**Кузма** је било насељено место, које се до територијалне реорганизације, налазило у саставу општине Подравска Слатина, сада Вировитичко-подравска жупанија, у Славонији, Република Хрватска, око 10 км западно од Воћина.

Насељено је Србима у 16. веку као и сва остала околна насеља. У шуми изнад села остале су рушевине средњовековне цркве, коју је народ називао Кузма, јер је била посвећена св. Кузману и Дамјану. Након изгона Турака, број Срба у насељу се повећавао. Године 1929. у насељу је било 65 домова.

У центру села се некада налазила православна дрвена звонара посвећена 318-орици богоносних отаца, саграђена после 1945. године.

Село Кузма је након последњег рата у Хрватској у потпуности напуштено.

Према пописима из 2001. и 2011. у Кузми није било становника.

Извори
------

1. 1 2  Кашић 2016
2. 1 2 3  Шкиљан 2010: str. 228
**Леонид Донатович Симонович-Никшич** (30.5. 1946, Москва) је руски православни политичар и председник Савеза православних хоругвеносаца и Руско-српског братства.

Донат Николаевич Симонович-Никшич, отац Леонида Донатовича, је пореклом из породице Симоновића - потомак Вукана Немањића.

Студирао је у Југославији па се вратио на филолошки факултет Московског државног универзитета.

Леонид Донатович Симонович-Никшич је 2004. године посетио Србију и Црну Гору, манастир Морачу и се залаже за славенско јединство. Он организује православне поворке и сахране дарвинизма и атеизма. Јавно је спалио књиге Роунинга, Сорокина, Радзинског, јер је противник западног утицаја на културу православних словена. Књигу Хари Потер сматра *богопротивном*. Леонид Донатович Симонович-Никшич каже да књига Хари Потер шири идеје сатанизма и зла. Код спаљивања книга Симонович-Никшич је рекао: *Ми смо света инквизиција, зато као смо се борили са јереси, тако и ћемо се борити са њом* (рус: «Мы священная инквизиция, поэтому как боролись с ересью, так и будем с ней бороться»}}).

Зна словеначки језик и је превео неке новеле словеначког књижевника Ивана Цанкара.

Орден
-----

Дана 20. децембра 2006. године, патријарх московски и све Русије Алексије II га је одликовао Орденом преподобног Сергија Радонежског III степена.

Извори
------

1. 1 2  Биографија
2. ↑  Род
3. ↑  Хоругвеносцы произвели публичное сожжение книги о Гарри Поттере[*mrtav link*]
4. ↑  Православные отправили Гарри Поттера на костер инквизиции
Toranj katedrale u Teruelu, jedan od spomenika svjetske baštine pod nazivom "mudéjar arhitektura u Aragonu"
**Mudéjar** je skupni naziv za Maure, ili općenito muslimane iz pokrajine Al-Andalus koji su nakon rekonkviste odlučili ostati na teritoriju kršćanske Španjolske. Riječ je grubi prijevod arapske riječi *Mudajjan مدجن*, u značenju "udomaćeni, pripitomljen".

U 16. st. su bili prisiljeni prijeći na katoličanstvo, a oni koji su optuženi da su prikriveni muslimani prozvani su *Moriscos* (Mali Mauri).

Umjetnički stil
---------------

Umjetnički stil **mudéjar** (izgovor: *mu'dehar*), španjolski: *estilo mudéjar*, stil je u umjetnosti kršćanskih država na Pirinejskom poluotoku i kasnije Španjolske u 12.-16. st.

Nastaje pod utjecajem islamske maurske umjetnosti i uz sudjelovanje maurskih umjetnika, koji su djelovali i u kršćanskim zemljama.

Stil se dalje razvija i u 16. st, nakon uspjeha kršćanske rekonkviste i protjerivanja Maura, te stvaranja španjolske države.

Maurski elementi se u razvoju stila mudéjar spajaju s utjecacajima romanike, gotike i renesanse, napose u primjeni bogate arhitektonske dekoracije.

Vrijedna arhitektonska ostvarenja toga stila nalaze se u Toledu, Sevilli (Alcázar, Casa de Pilatos) i Zaragozi.

Od proizvoda umjetničkog obrta ističu se sagovi, tkanja i keramičke pločice (azulejos).

Veze
----

* Mudéjar arhitektura u Aragonu
* Neo-maurski stil
* Islamska umjetnost
* Islamska arhitektura

Izvori
------

* *Opća enciklopedija JLZ*, sv. 5, Zagreb: 1979.
Kompleks proteina iz bakterije *Bacillus amyloliquefaciens''*
**Multiproteinski kompleks** (*proteinski kompleks*) je grupa od dva ili više vezana polipeptidna lanaca. Ako različiti polipeptidni lanci sadrže različite proteinske domene, rezultirajući multiproteinski kompleks može da ima višestruke katalitičke funkcije. On se razlikuje od multienzimskog polipeptida, u kome se višestruki katalitički domena nalaze na jednom polipeptidnom lancu.

Proteinski kompleksi su oblik kvarternarne strukture. Proteini u proteinskom kompleksu su povezani nekovalentnim protein-protein interakcijama, i različiti proteinski kompleksi imaju različite stepene stabilnosti. Ti kompleksi su fundamentalna komponenta mnogih bioloških procesa i zajedno formiraju različite tipove molekulske mašinerije koja izvršava ogroman niz bioloških funkcija. Naučnici sve više vide ćeliju kao sistem formiran od modularnih supramolekulskih kompleksa, svaki od kojih izvodi nezavisne, diskretne biološke funkcije. Brzina i selektivnost vezujućih interakcija između enzimskih kompleksa i supstrata može da bude znatno poboljšana kad su oni međusobno locirani u neposrednoj blizini. Time se postiže povećana ćelijska efikasnost. Primeri multiproteinskih kompleksa su proteazom za molekulsku degradaciju, metabolon za oksidativno generisanje energije, i ribozom za sintezu proteina. U stabilnim kompleksima, veliki hidrofobni interfejsi između proteina tipično imaju površinu veću od 2.500 kvadratnih angstrema.

Spoljašnje veze
---------------

* MeSH *Multiprotein+Complexes*
**Mostaganem** (arapski: مستغانم) je lučki grad od 162,885 stanovnika na sjeverozapadu Alžira u Pokrajini Mostaganem čiji je 
administrativni centar.

Mostaganem je poznat kao rodno mjesto osnivača borbenog misticističkog pokreta Sanusi - Muhameda Alija as-Senusija, iako je on rođen u tadašnjem selu Bouguirat (danas je to jedno od predgrađa).

Geografske karakteristike
-------------------------

Mostaganem leži u zaljevu Arzew, udaljen 80 km istočno od grada Orana.

Historija
---------

Centar grada
Tokom 11. vijeka bio je poznat pod imenom - **Murustuge**, mjesto sa kazbom (citadelom) Bordj el-Mehal, za koju se pretpostavlja da ju je sagradio u tom istom vijeku almoravidski emir Jusuf ibn Tašfin.
Berberski pirat Hajrudin Barbarosa zauzeo je grad 1516. nakon njega Mostaganemom vlada njegov brat, to je bilo vrijeme prosperiteta, ali je nakon tog počeo stagnirati.
Od 1833. dio je Francuskog kolonijalnog carstva i važan garnizon.

Korito Vadija *Aïn Sefra* dijeli grad na dva dijela, novi moderni evropski na lijevoj obali i zbijenu islamsku medinu - Tidgita na desnoj obali. 
lučki (bolje rečeno luke jer ih ima dvije) i plaže za kupanje La Salamandre i Les Sablettes, nalaze se na lijevoj (sjeverozapadnoj) obali.

Današnji Mostaganem je i univerzitetski grad jer ima *Univerzitet Abdelhamid Ibn Badis*, koji genezu ima od 1978. a formalno je osnovan 1998. U njemu danas studira 29 000 studenata.

Privreda i transport
--------------------

Ekonomija grada bazira se na industriji (tvornica celuloze i šećerana) i luci iz koje se izvozi; vino, voće, povrće i dijatomejska zemlja. 
Okolica je poznata po žitaricama (pšenica, ječam), agrumima, grožđu i pamuku.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Algeria, People's Democratic Republic of Algeria*" (engleski). City population. Pristupljeno 4.1. 2020.
2. ↑  „*Al-Sanūsī, Islamic religious leader*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24.1. 2020.
3. 1 2 3 4  „*Mostaganem, Algeria*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 4.1. 2020.
4. ↑  „*Université Abdelhamid ibn Badis Mostaganem*" (engleski). Université Abdelhamid ibn Badis Mostaganem. Pristupljeno 4.1. 2020.

Vanjske veze
------------

***Mostaganem*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice* ()
Правилни двадесетоугао
У геометрији, **двадесетоугао** је многоугао са двадесет темена и двадесет страница.

### Правилни двадесетоугао

Правилни двадесетоугао је двадесетоугао код кога су све странице једнаке дужине и сви унутрашњи углови једнаки.

Сваки унутрашњи ugao правилног двадесетоугла има 162° (степена), а збир свих унутрашњих углова било ког двадесетоугла износи 3240°.

Ако му је основна страница дужине {\displaystyle a\,\!}, површина правилног двадесетоугла се одређује формулом  

{\displaystyle P=5a^{2}\mathop {\mathrm {ctg} } \,{\frac {\pi }{20}}=5a^{2}\left(1+{\sqrt {5}}+{\sqrt {5+2{\sqrt {5}}}}\right)\approx 31.5688a^{2}}.

Површина двадесетоугла се може израчунати и помоћу формула

{\displaystyle P=10R^{2}\sin {\frac {\pi }{10}}=20r^{2}\mathop {\mathrm {tg} } \,{\frac {\pi }{20}}}

где је са {\displaystyle R} означен poluprečnik описаног krug, а са {\displaystyle r} полупречник уписаног круга.

Обим правилног двадесетоугла коме је страница дужине {\displaystyle a\,\!} је једнак {\displaystyle 20a\,\!}.

### Конструкција

Правилни двадесетоугао се може конструисати уз помоћ лењира и шестара.   

Једна од могућих конструкција се надовезује на конструкцију десетоугла. Довољно је најпре конструисати правилни десетоугао, а затим и симетралу сваке његове странице и у пресеку са кружницом добити још десет тачака које ће са теменима десетоугла чинити двадесет темена правилног двадесетоугла.

Види још
--------

* Многоугао

Спољашње везе
-------------

***Двадесетоугао*** na Wikimedijinoj ostavi

* Двадесетоугао на Mathworld

| * p
* r
* u
Mnogouglovi |
| --- |
| Trougao • Četvorougao • Petougao • Šestougao • Sedmougao • Osmougao • Devetougao • Desetougao • Jedanaestougao • Dvanestougao • Trinaestougao • Četrnaestougao • Petnaestougao • Šesnaestougao • Sedamnaestougao • Osamnaestougao • Devetnaestougao • Dvadesetougao |
Екстаза Фрање Асишког
**Екстаза** или **иступање** (од грч. έκστασις *екстасис* - стајати вани, изаћи, бити изван) је стање у којем доминира доживљај натприродног заноса, осећање бескрајне радости и блаженства, највиши степен усхићености у којем човек као да излази из себе самог, губи свест о свом личном Ја и стапа се са апсолутним. 

Појам су користили неоплатонички филозофи да означе созерцање Бога, које доводи до заборава властите људске ситуације. Према Плотиновој филозофији екстаза се постиже удаљавањем од осетилног и повлачењем у самога себе. У хришћанској традицији мистично иступљење означава највиши облик контемплације. У стање екстазе шамани, свештеници, мистици, пророци долазе било „Божјим откровењем" или извесним нарочитим поступцима (узимањем психоактивних супстанци, ритуалним плесом, молитвом, постом итд).

Наводи
------

1. ↑  Иван Видановић, Речник социјалног рада

| * p
* r
* u
Emocije |
| --- |
| Bes • Briga • Gađenje • Gnev • Groza • Depresija • Dosada • Ekstaza • Empatija • Zavist • Zadovoljstvo • Zaljubljenost • Zahvalnost • Zbunjenost • Zluradost • Žaljenje • Želja • Iznenađenje • Ispraznost • Kajanje • Krivica • LJubav • LJubomora • Melanholija • Milosrđe • Mržnja • Muka • Nada • Nadahnuće • Naklonost • Neprijateljstvo • Nostalgija • Ogorčenje • Oduševljenje • Ozlojeđenost • Osujećenost • Panika • Patnja • Podeljenost • Požuda • Poniženje • Ponos • Potištenost • Predosećaj • Prezir • Prijateljstvo • Prihvaćenost • Prosvetljenje • Ravnodušnost • Radoznalost • Razočaranje • Samosažaljenje • Saosećanje • Simpatija • Smirenost • Sram • Sreća • Stidljivost • Strast • Strah • Strepnja • Strpljenje • Sumnja • Tuga • Užas • Usamljenost • Ushićenost • Fanatizam • Histerija • Čuđenje |
**Koridor 5C**, transevropska prometnica koja će najkraće i najbrže povezati sjever Evrope (Baltik) s njezinim jugom (Jadranom, odnosno Mediteranom). 

Za Hrvatsku je ta prometnica značajna jer se na mreži evropskih cesta ucrtava kroz dionicu Budimpešta - Osijek - Sarajevo - Ploče. Dionica koja prolazi Slavonijom buduća je autocesta A5.

Autocesta A5
------------

Gradnja te autoceste počela je u septembru 2005. godine gradnjom nadvožnjaka preko željezničke pruge Zagreb - Vinkovci. Radovi su podijeljeni prema sljedećim dionicama:

* Đakovo - Sredanci u dužini od 23 km
* Osijek - Đakovo u dužini 33,5 km

Na te dvije dionice radovi su u toku i planirano je da se završe do kraja 2007. godine. Ostale dionice (sa sjeverne strane): 

* granica Mađarske - Beli Manastir
* Beli Manastir - Osijek

te s južne strane

* Sredanci - državna granica BiH

planiraju se završiti do 2008. godine. Ukupna dužina autoceste u Slavoniji i Baranji, odnosno Osječko-baranjskoj i Brodsko-posavskoj županiji je 90 od ukupnih 110 hrvatskih kilometara.

Na dionici Đakovo - Sredanci bit će 10 objekata u trasi autoceste i 10 nadvožnjaka preko autoceste, dok dionica Osijek - Đakovo ima dva čvorišta, dva prateća uslužna objekta, 9 objekata u trasi autoceste i 16 nadvožnjaka preko autoceste. Gradnja je počela u decembru 2006. godine gradnjom vijadukta u trasi autoceste (Jošava, Topoline i Hrastinka).

Autocesta Beli Manastir - Sredanci
----------------------------------

U toku je priprema projektne dokumentacije za gradnju obilaznice oko Belog Manastira kao dionice ovog koridora. Tu će ujedno biti i prva petlja u Hrvatskoj, dok se druga petlja u Baranji planira u visini Čeminca, što je ujedno tačka najbližeg približavanja zaštićenom pojasu Kopačkog rita.

Novi most preko Drave planiran je na potezu između Josipovca i Petrijevaca. Uz čvorište koje se kod Sredanaca susreće s autocestom A3, te mosta preko Save kod graničnog prijelaza s BiH, taj most preko Drave predstavlja najzahtjevniju dionicu buduće autoceste A5.

Ukupna vrijednost navedenih radova je viša od tri milijarde kuna.

Uz naziv **A5**, dio **koridora 5C** kroz Baranju i Slavoniju, zvaće se i **Autocesta Beli Manastir - Svilaj**.

Izvori
------

* D. Kuštro: *"Most preko Drave - najzahtjevnija dionica"*, Nedjeljni Glas Slavonije, ... 195, 4 - Osijek, 11. III. 2007.
**Šeik Edebali** (tur. *Şeyh Edebali*) je bio vjerski učenjak iz 13. stoljeća. Poznajemo ga najbolje kao fiktivna ličnost u mitu *Osmanovog sna*.

Biografija
----------

Vjerovatno je rođen u Mervu ili u Karamanu. Neki tvrde da je u Karamanu dobio prvo obrazovanje.

Studirao je islamsko pravo (*fikh* فقه) pod hanefijom el-Zahidijom a pritom je otputovao u Damask gdje je okončao studije. Nakon toga, vratio je se u svog gradić Biledžik gdje je otvorio zaviju u selu İtburnu kod Eskişehira, predavao sufizam i preobraćivao narod. 

U poznim godinama je vjerovatno susreo vojvodu Osmana, koji je se dragocjeno družio sa učenjacima duhovnnosti. Osman je višekrat gostovao u njegovoj zaviji, pa ga je Edebali posavjetovao o ratnom postupku i o načinu vladanja. Međutim priča o njihovom susretu se kreće između povjesti i mita, jer glavni izvor tome je ustvari *Osmanov san*.

Šeik Edebali je bio član sufijskog reda *vefahija* (*tariqa* *vefa'iyye*) i predvodnik pobratimstva Ahija, što bez velike greške bi nam dozvolilo da u njemu vidimo neki vid velikana u tadašnjem islamskom društvu.

Edebali je bitan zbog više razloga. Kroz priču *Osmanovog sna* on biva duhovni otac rane Osmanske kraljevine odnosno mudrac savjetnik Osmana. Zatim, smatra se kao prvi kadija islamske države. Treće, imao je veliku ulogu u razvitku islamskih studija i u širenju sufizma u Anatoliji pa je značajan njegov uticaj na intelektualce i pisce svoga vremena (Rumi, Kunavi, Dursun Fakih, Suleyman Çelebi).

Imao je više djece ali postoji nedoumica oko ličnosti Edebalijeve kćeri. Osoba koja se pojavlja u mitu, je Osmanova žena i Edebalijeva kćeri. Neki tu osobu svode na djevojku s imenom *Malhun Hatun* ili *Mal Hatun* a neki pod imenom *Râbi'a Bala Hâtun*. Pritom se dodaje nedoumica o Osmanovom nasljedniku, jer ako su Malhun Hatun i Rabija Hatun dvije različite osobe, pitanje je koja od njih je Orhanova majka. Po nekim izvorima, to je Edebalijeva kćeri a po nekim drugim Orhanova majka je Malhun Hatun, kćeri nekog Ömer–bega, dok je Rabija druga osoba ili možda samo književni lik.

Umro je vrlo star u Biledžiku 1326.  i pokopan je u sobi koja je služila kao mesdžid (*mescit*).

Grob Šeik Edebalija je jedno od glavnih kulturnih dobrara u Biledžiku. Spomenik je najvjerovatnije podignut za vrijeme sultanata Orhan Gazija.

Vidi još
--------

* *Osmanov san*
* Turska književnost

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   (`en`) Akgündüz, Ahmed; Öztürk, Said (2011). *Ottoman History : Misperceptions and Truths*. Istanbul. str. 45. ISBN 978-975-7268-28-4. Pristupljeno 06. 06. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7  (`en`) „Who is Şeyh Edebali?". Bilecik Şeyh Edebali Üniversitesi. Arhivirano iz originala na datum 2021-02-25. Pristupljeno 06. 06. 2021.
3. ↑   (`tr`) „EDEBÂLİ : İlk Osmanlı kadısı ve mutasavvıf". Pristupljeno 06. 06. 2021.
4. ↑   mescit (مَسْجِد‎ masjid) : soba koja služi za molitvu, ponekad u obliku malog izolovanog utočišta. Katkad mesdžidi su pretvoreni u džamije.
Koordinate: 42° 49′ 55" SGŠ, 20° 43′ 58" IGD


**Krligate** (Krljigate, kod lokalnog stanovništva) je naselje u opštini Zubin Potok na Kosovu i Metohiji. Ovo je najjužnije naselje u opštini Zubin Potok, nalazi se na samoj granici sa opštinom Srbica. Površina katastarske opštine Krligate na kojoj se nalazi atar naselja iznosi 1.172 ha. Istorijski i geografski selo Krligate pripada Dreničkom kraju. Selo je na izvorištu reke Kline, pritoke Belog Drima nizvodno od Gornjeg Strmca. Najbliže selo je Radiševo i udaljeno je par kilometara od Krligata. To se danas srpsko naselje, zanimljivo je da su Srbi napustili ovo naselje 1880. godine, kada se na njihovo mesto naseljavaju muhadžiri iz Toplice. Muslimansko stanovništvo je odseljeno posle oslobođenja ovih krajeva 1912. godine i ponovo se vraća srpsko stanovništvo. Današnje naselje obuhvata i Tiniće koje danas nema stanovnika, a koje je nekad bilo samostalno naselje. Posle oslobađanja od turske vlasti mesto je u sastavu Zvečanskog okruga, u srezu mitrovičkom, u opštini crepuljskoj i 1912. godine ima 96 stanovnika, a iste godine Tiniće sa zaseokom Rušca ima 59 stanovnika. U periodu 1952-1955. godine naselje je bilo u sastavu *Opštine Šipolje* u sklopu Zvečanskog sreza. S obzirom da se selo Krligate nalazi na samoj granici sa opštinom Srbica i najužnije je selo u opštini Zubin Potok, selo je često bilo meta napada OVK terorista. Jula 1999. godine OVK teroristi su napali i upali u selo Krligate i malo preostalog srpskog stanovništva bilo je primorano da se iseli.<ref>„Uloga „OVK" u etničkom čišćenju Kosova". novinar.de. Pristupljeno 22. 7. 2018. </ref

Demografija
-----------

* popis stanovništva 1948. godine: 142
* popis stanovništva 1953. godine: 140
* popis stanovništva 1961. godine: 121
* popis stanovništva 1971. godine: 75
* popis stanovništva 1981. godine: 33
* popis stanovništva 1991. godine: 11

| * p
* r
* u
Opština Zubin Potok |
| --- |
| Babiće • Babudovica • Banja • Bojnoviće • Brnjak • Bube • Burlate • Velika Kaludra • Velji Breg • Vitakovo • Vojmisliće • Vrba • Vukojeviće • Vukosavljeviće • Gazivode • Gornje Varage • Gornji Jasenovik • Gornji Strmac • Dobroševina • Donje Varage • Donji Jasenovik • Dragalica • Drainoviće • Dren • Žarevi • Zagrađe • Zagulje • Zečeviće • Zubin Potok • Zupče • Jabuka • Jagnjenica • Junake • Kijevce • Klečke • Kobilja Glava • Kovače • Kozarevo • Kopiloviće • Krligate • Ledenik • Lučka Reka • Mala Kaludra • Međeđi Potok • Oklace • Padine • Paruci • Prevlak • Prelez • Preseka • Pridvorica • Rančiće • Rezala • Rujište • Tušiće • Ugljare • Crepulja • Čabra • Čečevo • Češanoviće • Čitluk • Šipovo • Štuoce |
**Mađari u Hrvatskoj** (mađarski: *Horvátországi magyarok*) su jedna od nacionalnih manjina u Republici Hrvatskoj.

Geografska distribucija
-----------------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine u Hrvatskoj živi 16.595 Mađara, od toga 59% u Osječko–baranjskoj županiji, većinom u Baranji.

Male zajednice Mađara postoje i u drugim dijelovima Hrvatske pa ih tako ima na Bilogori. Prema istom popisu stanovništva na području cijele Bjelovarsko-bilogorske županije živjelo je 1.188 Mađara u 102 naselja .

Postoje dvije značajnije organizacije koje okupljaju hrvatske Mađare: Demokratska zajednica Mađara Hrvatske i Savez mađarskih udruga.

Kultura
-------

Mađari u Hrvatskoj djeluju u većem broju KUD-ova, kulturnih i drugih društava:

* Društvo mađarskih novinara u Hrvatskoj (DMNH), Zmajevac
* Društvo mađarskih znanstvenika i umjetnika u Hrvatskoj (DMZUH), Zagreb
* Društvo mađarskih znanstvenika i umjetnika u Hrvatskoj (DMZUH) - Podružnica u Osijeku (DMZUH-PO), Osijek

Od kulturnih manifestacija u Hrvatskoj se od 1999. održavaju Dani Mađara u Osijeku u organizaciji Mađarskog kulturnog društva *Népkör*, zatim od 2000. Smotra mađarskih pjevačkih zborova Hrvatske u organizaciji Saveza mađarskih udruga i druge.

Politika
--------

Status Mađara u Hrvatskoj reguliran je i kroz bilateralni sporazum Republike Hrvatske i Republike Mađarske o zaštiti manjina.

Po hrvatskim zakonima predviđeno je da mađarska manjina ima jednog zastupnika u Hrvatskom saboru. Trenutno je to Deneš Šoja iz Kneževih Vinograda.

Vanjske veze
------------

* Statut Vijeća mađarske nacionalne manjine Osječko-baranjske županije (pdf)
* HRT[*mrtav link*] Mađari u Hrvatskoj
* Mađarska kulturna udruga Baross Arhivirano 2011-09-05 na Wayback Machine-u
* HRT Arhivirano 2014-08-31 na Wayback Machine-u Znanstveno-stručni skup "Mađari u Hrvatskoj jučer i danas"
**Ivan II.** (bug. Иван II) († prije 1330.) bio je car Bugarske iz dinastije Smilec. Vladao je od 1298. do 1299. Ivanov je otac bio car Smilec, a majka Smilcena. Ona je bila kći bizantskog plemića Konstantina Paleologa.

Nakon smrti Smilca, Ivan je postao car, ali je bio mlad, pa je Smilcena preuzela upravu. Smilcena je pobijedila braću svog muža te je udala svoju kćer Marinu za Aldimira. On je bio despot Krana.

Ivan je morao pobjeći iz Bugarske te je novi car postao Mongol Čaka.

Ivan je ostatak života proveo u Bizantu te je bio znan kao **Ivan Komnen Duka Angel Branas Paleolog** (*Iōannēs Komnēnos Doukas Angelos Branas Palaiologos*), ali je poslije promijenio ime u *Joasaph* jer je postao redovnik.

Izvori
------

1. ↑  Pachymeres Vol. II, *Andronicus Palæologus*, Liber V, 18, str. 406, and Liber VI, 35, str. 559.
2. ↑  John V. A. Fine, Jr. *The Late Medieval Balkans*, Ann Arbor, 1987.
3. ↑  Teodorina obitelj

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Bugarski car (1298. - 1299.)** | Nasljednik: |
| **Smilec** | **Čaka** |
**Тугомир Марко Алауповић** (**Долац код Травника, 18. августа 1870. - Загреб, 9. април 1958)** је био професор Сарајевске гимназије, песник, приповедач и политичар. Поред богате политичке биографије био је и министар вере у влади Краљевине Срба, Хрвата и Словенаца. Написао је неколицину књижевних дела која су преведена на француски, немачки, чешки и италијански језик. Један је од покретача *Хрватског друштва за намештење деце у занате и трговине Сарајево*, а касније је творац промене имена друштва у *Напредак*. Он је био члан Главног одбора српског Друштва Свети Сава из Београда. Чињеница да је сарађивао и са хрватским и српским друштвима као и то да је унапређивао просвету у Босни, објашњава његову Југословенску оријентисаност. Тугомир Алауповић, Андрићев професор из сарајевске гимназије, је 16. јануара 1934. године после тешке операције, у писму Тихомиру Ђорђевићу, угледном српском етнологу, поручио: На жалост,моје се наде нису испуниле и ја ћу морати дуга а можда и дефинитивно остати у Загребу. Боли ме и жао ми је да због тих разлога морам поднети оставку као члан Главног одбора Друштва „Свети Сава". Али будите уверени да ћу до краја живота остати веран оној лепој и племенитој: „Брат је мио ма које вере био".

Младост
-------

Тугомир Алауповић је рано изгубио оца па га је одгојила мајка Ивка Абрамовић-Клинчић. Основну школу завршио је у Долцу, код Травника. Похађао је гимназију у Травнику и Сарајеву. После гимназије студирао је славистику и класичну филологију у Загребу и Бечу. Тугомир Алауповић, слависта, као један од ретких са академским звањем доктора наука, 1894. је докторирао код Ватрослава Јагића у Бечу. У Бечу је одбранио дисертацију Вила Словинка, Јурја Бараковића, и тако постао један од првих доктора наука у Босни.

Каријера
--------

Тугомир Алауповић је радио као професор у Сарајеву (1904–1910). Године 1910. постаје директор Велике гимназије у Тузли. Од 1913-1915 саветник је за школство и надзорник средњих школа у Босни и Херцеговини. Аустроугарска која је сумњичаво посматрала сваки акт духовног и националног идентитета у Босни, у раду Тугомира препознала је наводну велеиздају, па смењен из службе школства, и стављен под кривични суд. Због југословенске оријентације био је под аутстроугарским надзором у Сарајеву. Од средине 1918 до краја рата у Загребу је секретар Матице хрватске. Оснивањем Краљевине постаје министар вера у првој влади СХС. Исте године у Сарајеву постаје члан Народног већа Краљевине СХС, а Народна влада у Босни и Херцеговини декретом му враћа некадашњу службу у просвети.

Референце
---------

1. ↑
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2014-03-01. Pristupljeno 2014-02-27.
3. ↑
4. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2014-03-01. Pristupljeno 2014-02-27.
5. ↑
6. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-04. Pristupljeno 2014-02-27.

Спољашње везе
-------------

* 
* 
* Arhivirano 2014-03-01 na Wayback Machine-u
*
**Nacionalni park Pirin** (bugarski: *Национален парк Пирин*) je nacionalni park u jugozapadnoj Bugarskoj, a sastoji se od većeg dijela planine Pirin od 274 km² na 1.008-2.914 metara nadmorske visine. Uz njegove granice nalaze se još dva parka prirode, *Bayuvi Dupki-Dzhindzhiritsa*, jedan od najstarijih u zemlji, i *Yulen*, koji zajedno čine 403.32 km² zaštićenog područja.

Park Viren je osnovan 8. kolovoza 1962. godine u želji očuvanja šuma na najvišem dijelu planine. Tada se prostirao na skromnih 64 km². U Banskom se osnovao odvojeni dio parka 1979. godine, da bi oba dijela pod istim imenom kao Nacionalni park Pirin bili upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi 1983. godine.

Pirin iz doline RazlogPirin iz doline Razlog

Gornje Vasilaško jezero
Zbog velike razlike u reljefu u parku se može naći velika raznolikost biljnog i životinjskog života, zbog čega je jedno od najzanimljivijih područja za botaničare i zoologe. Razlikuju se tri biljna pojasa ovisno o visini: šumska klima, podalpska i alpska klima. Tu se nalazi oko 1.300 vrsta viših biljaka i 300 vrsta mahovina (30% cijelog biljnog života u Bugarskoj), od toga je 18 endemskih vrsta poput runolista, simbola Pirina.

Oko 2090 vrsta i podvrsta kralješnjaka se može pronaći u parku, od kojih su 300-tinjak rijetkih vrsta, 214 endemskih i 175 relikta, kao i 15 koji su na međunarodnom popisu ugroženih vrsta. U parku se može naći 6 vrsta riba, 8 vrsta vodenjaka i 11 vrsta reptila, 160 vrsta ptica (40% vrsta ptica Bugarske), te 45 vrste sisavaca (50% vrsta u Bugarskoj) uključujući 12 vrsta šišmiša, te endemske divlju kozu i mrkog medvjeda.

* Vrh Viren s Popovog jezeraVrh Viren s Popovog jezera
* Slap s Popovog jezeraSlap s Popovog jezera
* Bašlijski čukarBašlijski čukar
* Valjaviško jezeroValjaviško jezero
* Bajkuševa mura, 24 metra visoka munika koja je najstarije drvo u BugarskojBajkuševa mura, 24 metra visoka munika koja je najstarije drvo u Bugarskoj

Izvori
------

1. ↑  Nacionalni park Pirin na "World Database on Protected Areas"[*mrtav link*]

* Wolf Heckenjos: *Nationalpark Pirin. Ausverkauf im Naturschutz*, Nationalpark Br. 138. 2007. str. 29.-31.

Vanjske veze
------------

***Nacionalni park Pirin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica Arhivirano 2016-01-10 na Wayback Machine-u
* Svjetski centar za nadgledanje održavanja Arhivirano 2007-02-23 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Bugarskoj |
| --- |
|  | Bojanska crkva u Sofiji • Kamene crkve u Ivanovu • Tračka grobnica u Kazanlaku • Madarski konjanik • Stari grad Nеsebăr • Nacionalni park Pirin • Rilski manastir • Tračka grobnica u Sveštariju • Rezervat Srebarna | Bugarska zastava |
| **Bugarska nematerijalna svjetska baština**
Bistrica arhajski polifoni ritualni plesovi oblasti Šopluk • Nestinarstvo stari paganski vatreni ritual na dan sv. Konstantina i Helene
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 201015341
* GND: 4672049-2
* SUDOC: 083192808

 |
**Médéa** (arapski: المدية/ al-Madiya, berberski: Lemdiyyet) je grad od 145,441 stanovnika na sjeveru Alžira u Pokrajini Medeja u kojoj je i administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Médéa se prostire na visoravni u Masivu Tel Atlas i po obroncima planine Nador (1126 m), 90 km južno od glavnog grada Alžira.

Oranice u okolici su dobro natapane brojnim vadijima koji se slivaju sa okolnih planina. Dva najveća Chiffa i Isser pripadaju slivu rijeke Chelif koja protiče jugozapadno od grada. Na njoj je podignuta i brana Ghrib i formirano veliko akumulaciono jezero kapaciteta 105 miliona m³ pa se velike površine i navodnjavaju. Zbog tog je okolica poznata kao žitnica.

Trgovački centar

Historija
---------

Današnju Médéu osnovao je prvi ziridski vladar Ifrikije Bologhine ibn Ziri u 10. vijeku, na mjestu na kom se za Antike nalazio rimski vojnički logor **Lambdia**. 
Krajem 14. vijeka Médéa je postala prijestolnica osmanskog *Begluka Titteri*.

Na početku francuske invazije - Médéu je 1835. zauzeo tadašnji lider alžirskog otpora Abd el-Kader, pa je dugo vremena bila jedna od njegovih utvrda.
Francuzi su okupirali grad tek 1840.

Médéa je urbanizirana za Francuske kolonijalne uprave kao tipični francuski grad sa ortogonalnim rasporedom ulica, velikim parkovima i kućama sa crvenim crijepovima. 
Brdašca oko grada prekrivena su vinogradima i voćnjacima.

Zgrade univerziteta
Médéa je od 1988. i univerzitetski grad u kom danas djeluje 6 fakulteta.

Privreda
--------

Današnja Médéa je prvenstveno trgovačko - administrativni centar poljoprivrednog kraja.

Najveći industrijski objekti su tvornica je *Poval-UVB* koja proizvodi pumpe i opremu za navodnjavanje i plinska termoelektrana *Sharikat Kahraba Berrouaghia* snage 500 Kw. Pored tog ima puno manjih pogona prehrambene industrije i vinarija koje proizvode kvalitetno crno vino.

Poznati sugrađani
-----------------

* Jean Richepin (1849.-1926.) francuski pjesnik i dramatičar

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Algeria, People's Democratic Republic of Algeria*" (engleski). City population. Pristupljeno 30.1. 2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Médéa, Algeria*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 31.1. 2020.
3. ↑  „*Barrages d’Algérie*" (francuski). Agence Nationale des Barrages et Transferts. Pristupljeno 31.1. 2020.
4. ↑  „*Historical journey*" (engleski). University yahia fares Medea. Arhivirano iz originala na datum 2020-02-01. Pristupljeno 31.1. 2020.
5. ↑  „*Unité Vannes de Berrouaghia*" (francuski). POVAL. Pristupljeno 31. 1. 2020.
6. ↑  „*Sharikat Kahraba Berrouaghia*" (francuski). GlobalEnergyObservatory. Arhivirano iz originala na datum 2020-01-28. Pristupljeno 31. 1. 2020.
7. ↑  „ *Château Tellagh Medea*" (francuski). Bahadourian. Pristupljeno 31. 1. 2020.

Vanjske veze
------------

***Médéa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Médéa, Algeria* ()
**National Gallery** (prevedeno *Nacionalni muzej*) je muzej umjetnosti u Londonu, u kojem se nalazi britanska nacionalna kolekcija evropskog slikarstva. Nalazi se na sjevernoj strani Trafalgar Squara u Westminsteru.

Karakteristika i historija
--------------------------

Nacionalna galerija osnovana je 1824. kad je britanska vlada kupila kolekciju od 38 slika pokojnog trgovca nekretnina Johna Juliusa Angersteina (1735-1823). Kolekcija je prvi put izložena 10. maja iste godine u Angersteinovoj kući na broju 100 u ulici Pall Mall. Ali je već 1838. bila otvorena za javnost u svojim današnjim prostorijama na Trafalgar Squaru.

Tu neoklasicističku građevinu, projektirao je arhitekt Williama Wilkins. Od tad je ta palača više puta dograđivana, prvi put 1860. pa nakon tog 1876. 1886. i 1975. godine. Posjednji put 1991. kad je američki arhitekt Robert Venturi dogradio Sainsbury krilo.

Tlocrt prizemlja
U Nacionalnoj galeriji su se do otvaranja susjedne Galerije Tate 1897. čuvala i izlagala djela suvremene britanske umjetnosti. Također su sve do 1856. u Nacionalnoj galeriji bili pohranjeni historijski portreti koji su danas smješteni u National Portrait Gallery.

Muzej danas ima preko 2.000 slika, što nije puno, ali je po mnogima najveći reprezentativni uzorak evropskog slikarstva u svijetu. To je najveća kolekcija talijanskih renesansnih slika izvan Italije, s djelima većine velikih firentinskih i venecijanskih majstora iz tog razdoblja.

Pored tog muzej ima i impresivni fundus radova raznih britanskih, nizozemskih francuskih, španjolskih i flamanskih slikara od 15. do 19. vijeka. Među umjetnicima zastupljena su djela Leonarda, Rafaela i Vermeera.

Muzej pored tog ima i relativno malu ali vrijednu kolekciju francuskih impresionista i postimpressionista, i većinu slika izlaže.

* Piero della Francesca, Krštenje Kristovo, 1448.-50.Piero della Francesca, *Krštenje Kristovo*, 1448.-50.
* Leonardo da Vinci, Bogorodica na stijenama, 1483.-86.Leonardo da Vinci, *Bogorodica na stijenama*, 1483.-86.
* Tizian, Bakho i Arijadna, 1520.-33.Tizian, *Bakho i Arijadna*, 1520.-33.
* Thomas Gainsborough, Gospodin i gospođa Andrews, 1748.-49.Thomas Gainsborough, *Gospodin i gospođa Andrews*, 1748.-49.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*National Gallery*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 18. 1. 2017.

Vanjske veze
------------

***Nacionalna galerija, London*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice muzeja ()
**Helikobakter pilori** (lat. *Helicobacter pylori*) je bakterija koja se sreće samo kod ljudi u donjem delu želuca (pilorusu) i dovodi se u vezu sa nastankom zapaljenja želuca (gastritisa), čira dvanaestopalačnog creva ređe želuca. Ova bakterija je u stanju da iz ureje oslobodi amonijak, koji joj omogućava preživljavanje u vrlo kiseloj sredini želuca.

Osobine
-------

Helokobakter je gram-negativna bakterija spiralnog oblika, koja na jednom kraju poseduje nekoliko treplji pomoću kojih se kreće. Helikobakter proizvodi i oslobađa enzime oksidazu, katalazu i urejazu. Urejaza razlaže ureu i oslobađa amonijak, koji ima bazna svojstva i neutrališe kiselinu želuca, tako da ova bakterija preživljava u izuzetno negostoljubivoj sredini želuca. Katalaza rezlaže vodonik peroksid. Kultura ovih bakterija može se uzgajati pod mikroaerobnim uslovima (90% azot, 5% kiseonik, 5% ugljen dioksid).

Helikobakter se prenosi feko-oralnim putem. Rasprostanjen je širom sveta, posebno kod grupa koje žive u lošim higijenskim uslovima. Kod preko 50% stanovništva može se pronaći ova bakterija. Bakterija je pokretljiva zahvaljujući trepljama na jednom kraju i brzo kolonizuje sluzokožu želuca. Pored pomenutih enzima (oksidaze, katalaze i urejaze), helikobakter proizvodi i vakuolizirajući citotoksin, koji izaziva izumiranje epitelnih ćelija želuca.

Simptomi i bolesti
------------------

Infekcija helikobakterom često protiče i bez simptoma. Vremenom se može javiti:

* hronični, površni gastritis, tip B, koji može trajati godinama i decenijama bez simptoma ili sa blažim tegobama u vidu mučnine, neodređenim bolovima u predelu želuca,
* čir dvanaestopalačnog creva, ređe želuca, jer izumiranjem epitelnih ćelija se slabi želudačna barijera, koja štiti od kiseline,
* hronični, atrofični gastritis iz koga se može razviti rak želuca (adenokarcinom želuca).

Prisustvo helikobaktera se može utvrditi biopsijama sluzokože želuca, a zatim njegovim uzgajanjem i dokazivanjem urejaze i katalaze.

U terapiji se koristi kombinacija antibiotika i inhibitora protonske pumpe, koji se uzimaju 7 dana. Terapija je uspešna u preko 95% slučajeva.

Vidi još
--------

* Kampilobakter
* Čir dvanaestopalačnog creva
* Čir želuca
* Gastritis
* Rak želuca
* Ureja

Literatura
----------

* H. Renz-Polster; S. Krauzig; J. Braun: *Basislehrbush Innere Medizin* Urban & Fischer ISBN 3-437-41052-0
* Fritz H. Keyser, Kurt A. Bienz *Medizinische Mikrobiologie* Thieme ISBN 3-13-444810-6

Spoljašnje veze
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Helicobacter pylori** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Helikobakter pilori** |

* Informacije njem. instituta „Robert Koh" ()
* „Bakterija pruža dokaze o seobama naroda" Arhivirano 2006-05-30 na Wayback Machine-u - science.orf.at ()
* *European Helicobacter pylori Study Group* ()
**Naumahija** (latinski: *Naumachia* od starogrčkog ναυμαχία / naumachía = pomorska bitka) je ime za velike spektakularne priredbe u Antičkom Rimu u kojima se fingiralo poznate pomorske bitke.

Te bitke odigravale su se u specijalno konstruiranim bazenima, a ponekad u poplavljenim amfiteatrama. U ulogama posada zaraćenih strana bili su ratni zarobljenici ili osuđeni kriminalci, koji su se morali borili sve dok jedna strana nebi pokleknula.

Historija
---------

Najstariju dokumentiranu neumahiju priredio je Julije Cezar kad se vratio u Rim 46. pne. na umjetnom jezeru podignutom na Marsovom polju. To je bila rekonstrukcija bitke između egipatrske i Feničke flote u kojoj je sudjelovalo četiri hiljade veslača sa svake strane uz hiljadu boraca.

Plan Augustove neumahije
August je priredio svoju naumahiju 2. pne. da istakne značaj Hram Marsa Ultora kog je upravo on podigao. 
Njegova naumahija u kojoj je sudjelovalo tridesetak trirema i birema koje su fingirale Bitku kod Salamine između atenske i perzijske flote, odigrala se na umjetnom jezeru (bazenu), dimenzija 1800 x 1200 rimskih stopa (oko 30 cm), podignutom na Marsovu polju nedaleko od otoka na Tibru.
Pored veslača u njoj je sudjelovalo tri hiljade boraca.

Neron je 57. dao izgraditi na Marsovu polju vlastitu naumahiju, sa amfiteatrom od drva pokrivenom plavom tendom, koja je imitirala nebo sa zvijezdama. Odmah nakon prikaza 
Bitke kod Salamine između atenske i perzijske flote, voda bi se ispustila, pa bi se spektakl nastavio gladijatorskim borbama.

Domicijanova neumahija
Najkompleksniju naumahiju priredio je Klaudije 52. kako bi proslavio predstojeći završetak radova na melioraciji Fucinskog jezera. Uz 100 brodova sudjelovalo je čak devetnaest hiljada hiljadu boraca koji su evocirali bitku između flota Rodosa i Sicilije.

Posljednju naumahiju priredio je Filip Arabljanin 248. u povodu proslave osnivanja Rima, najvjerojatnije tako da je dao obnoviti Augustov bazen uz Tibar.

Puno manje naumahije priređivale su se kojiput i u Koloseumu.

Neka vrsta neumahije, u daleko skromnijoj verziji obnovljena je u 19. vijeku u Velikoj Britaniji u londonskom
teatru - Sadler Wells.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Naumachia*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 8. 4. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Naumachia*" (engleski). Penelope. Pristupljeno 8.4. 2018.

Vanjske veze
------------

***Naumahija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Naumachia* na portalu Encyclopædia Britannica ()
* *Naumachia* na portalu University of Chicago ()
| **Slova srpskohrvatske azbuke** |
| --- |
| Аа | Бб | Вв | Гг | Дд | Ђђ | Ее | Жж | Зз | Ии |
| Јј | Кк | Лл | Љљ | Мм | Нн | Њњ | Оо | Пп | Рр |
| Сс | Тт | Ћћ | Уу | Фф | Хх | Цц | Чч | Џџ | Шш |  |

**К к** (К к, ukoso: *К к*) je slovo ćirilice.

Obično predstavlja bezvučni velarni ploziv /k/, poput izgovora ⟨k⟩ u "kralj", "konobar" ili "ukrasti".

Izgled i forma
--------------

Ćirilično slovo К izgleda vrlo slično i odgovara latiničnom slovu K. U mnogim fontovima, ćirilično К se razlikuje od svojih Latinicalatinskih i grčkih parnjaka tako što jedan ili oba njegova dijagonalna izbočenja su zakrivljena umjesto ravna. 
Također, u nekim fontovima, oblik malog slova К ima okomitu crtu izduženu iznad x-visine, nalik latinskom malom slovu k.

Korištenje
----------

**Ruski jezik**

U ruskom, slovo К predstavlja obični bezvučni velarni ploziv /k/ ili palatalizirani /kʲ/; na primjer, riječ kratki ("kratak") sadrži obje vrste: [kɐˈrotkʲɪj]. Palatalizirana varijanta se izgovara kada su sljedeća slova u riječi:

•ʹ;

•e;

•ë;

•i;

•û;

•â.

**Makedonski jezik**

U makedonskom uvijek predstavlja glas /k/. Također predstavlja i glas /q/.

Slična slova
------------

'''Κ κ/ϰ'''
'''K k'''
'''Q q'''
**Newcastle** (doslovno prevedeno **Novi dvor**) je drugi po veličini grad u australskoj državi Novi Južni Wales od 493 467 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Newcastle* je smješten na ušću rijeke Hunter udaljen oko 168 km sjeveroistočno od Sydneya.

Historija
---------

*Newcastle* je izrastao u grad iz kažnjeničke kolonije *Coal Harbour* osnovane 1801. to je bila luka za pretovar ugljena iz obližnjih rudnika bazena Newcastle-Cessnock i za poljoprivredne proizvode plodnog zaleđa. Pravi impuls razvoju grada bila je izgradnja velike čeličane 1915. koju je osnovala Broken Hill Proprietary Company, na bazi tog su osnovane brojne druge tvornice, metalnih proizvoda, čeličnih konstrukcija, tekstila i brodogradnje. Pored grada pronađeni su rutil i cirkon, pa se na bazi njih razvila industrija. Međutim u 21. vijeku je čeličana zapala u ozbiljne poteškoće, i drastično smanjila svoju proizvodnju, pa je i industrija grada doživjela krizu. 

Prizor iz centra grada
*Newcastle* je postao općina 1859. a status grada dobio je 1885.

*Newcastle* je 1989. pogodio potres umjerene jačine, koji je oštetio neke građevine.

Znamenitosti
------------

Najveće atrakcije grada su *Kulturni centar - War Memorial*, otvoren 1958. i *Regionalni muzej Newcastle* otvoren 1988.

Grad ima *Univerzitet Newcastle*, koji je izrastao 1965. iz nekadašnjeg *Univerzitetskog koledža Newcastle*.

Privreda i transport
--------------------

*Newcastle* je velika australska luka, sastavljena od tri luke; Sjeverne luke, Bazena i Port Warataha.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Newcastle*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 27. 01. 2013.

Vanjske veze
------------

***Newcastle, New South Wales*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada* ()
* *Newcastle* na portalu Encyclopædia Britannica ()

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
*Уколико сте тражили нешто друго, погледајте чланак Лепеница (вишезначна одредница).*

**Лепеница**, је највећа и најзначајнија река града Крагујевца. Извире на Гледићким планинама код брда Столице у Голочелу, а улива се у Велику Мораву као лева притока код Миљковог манастира. Од извора Студенца тече од југозапада у правцу североистока кроз Крагујевачку котлину до брда Шупљаја у Бадњевцу, затим тече према истоку кроз Бадњевачку котлину.

Река Лепеница у Крагујевцу
Дужина тока Лепенице је 48. Раније је дужина тока износила 60  јер је Лепеница текла упоредо са током Мораве поред Лапова и Марковца. Међутим, од велике поплаве 1897. године, она је код Рогота скренула ток према истоку. Тиме је скратила првобитни ток за 12 .

Лепеница просечно даје близу 3  воде Великој Морави. При ниском водостају, за време већих суша, Лепеницом тече око 30 литара воде у секунди. Највећи водостај забележен је од 920.000 литара у секунди.
На подручју Града Крагујевца Лепеница прима своје највеће притоке у Крагујевачкој котлини: Драчку реку, Дивостински поток, Ердоглијски поток, Сушички поток, Петровачку реку и Цветојевачки поток с леве стране, а Грошничку реку, Ждраљицу, Бреснички поток и Кормански поток с десне стране.

Спољашње везе
-------------

***Лепеница (притока Велике Мораве)*** na Wikimedijinoj ostavi