recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Milan Bakić-Baja** (Bjelovar, 1903. – Jadovno na Velebitu, 1941.) je hrvatski komunist srpskoga podrijetla. Rođen je u građanskoj obitelji. Imao je četvoricu braće: Aleksandra, Vojina, Nikolu i Slobodana te sestru Dušanku. Bakić je završio Srpsku osnovnu školu i Državnu realnu gimnaziju u Bjelovaru. Kao đak bjelovarske gimnazije, kasnije student prava, Bakić je bio jedan od najutjecajnijih članova Jugosokola, u kojemu su tada počela prevladavati ljevičarska stremljenja. God. 1935. se učlanio u Partiju. Pošto je diplomirao pravo, a nije se odmah mogao zaposliti kao pravnik, prihvatio je mjesto gruntovničara kod Kotarskoga suda u Ludbregu.

Tokom mjeseca srpnja 1937. u Bjelovaru je osnovan Okružni komitet Komunističke partije Hrvatske od 5 članova. Prvi tajnik je bio Milan Bakić Baja. God. 1939. Okružni komitet je bio preustrojen, a dužnost tajnika preuzeo je Kasim Čehajić Turčin, postolarski radnik. Njegov je brat Slobodan bio tajnik Okružnog komiteta Saveza komunističke omladine Jugoslavije u Bjelovaru od 1938. do 1940.

Bakić je uhićen 5. svibnja 1941. godine i odveden u ustaški logor „Danica" odakle je u ljeto bio transportiran sa skupinom Srba u Jadovno u Lici, gdje je ubijen.

Po njemu je nekoć nosila ime II. osnovna škola u Bjelovaru.

Literatura
----------

* Hrnčević, Josip. *Svjedočanstva*, 2. dop. izd. Globus, Zagreb, 1986. str. 56. ISBN 86-343-0184-2
* Dizdar, Zdravko. *Bjelovarski ustanak od 7. do 10. travnja 1941.* // ČSP, br. 3. (2007.), str. 581. – 609. (593.) (Hrčak)

Izvori
------

1. ↑  Gregorić, Pavle. *NOB u sjeveroistočnoj Hrvatskoj 1942. godine : [sjećanja i dokumenti]*, Stvarnost, Zagreb, 1978. str. 33.
**Kantō** (japanski: 関東地方 Kantō-chihō) je regija na Honshu, najvećem otoku Japana  područje obuhvaća šire područje Tokija. Regija obuhvaća i sedam okruga: Gunma, Tochigi, Ibaraki, Saitama, Tokyo, Chiba i Kanagawa. U okviru svojih granica, nešto više od 40 posto površine je ravnica Kantō. Ostatak se sastoji od brda i planina koje tvore zemljišne granice.

Povijest
--------

U regiji Kantōu nalazi se sjedište japanske vlade, najveća skupina sveučilišta i kulturnih institucija, najveći broj stanovnika i velika industrijska zona. Iako je većina od ravnice Kantō koristi za stambena, komercijalna ili industrijska područja, još uvijek se obrađuje. Riža je glavna kultura, iako je zona oko Tokija i Yokohame uređena vrtovima čiji proizvode se plasiraju na gradsko tržište.
Prijelomni trenutak u japanskog modernoj povijesti dogodio se u kasno Taisho razdoblje: Veliki potres u Kantōu 1923. godine koji je odnio više od 100.000 života i opustošeno područje Tokija i Yokohame, dogodio se u trenutku kada je Japan još uvijek izlazio iz ekonomske recesije zbog reakcije na pretenciozan tijekom Prvog svjetskog rata.
Većina američkih vojnih baza na otoku Honshu nalaze se na ravnicama Kantōa. 
Kantō ime doslovno znači "istočno od ograde." Ime Kantō danas se općenito smatra da znači regije istok (东) u točci Hakone (关 所).

Prefekture
----------

Kantō regija podijeljena je na sedam prefektura:

1. Chiba
2. Gunma
3. flag}} Ibaraki
4. flag}} Kanagawa
5. flag}} Saitama
6. Tochigi
7. flag}} Tokio

Stanovništvo
------------

Prema službenom popisu stanovništva iz 2010. godine regija ima 42.607.376 stanovnika, što je oko jedna trećina ukupnog broja stanovnika Japana.

Izvor
-----

1. ↑  Nussbaum, Louis-Frédéric. (2005). "*Kantō*" in **Japan Encyclopedia*, pp. 478-479* na Google knjigama.
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2011-10-04. Pristupljeno 2018-05-28.

| * p
* r
* u
Japan Administrativna podjela Japana |
| --- |
| Prefekture | Aichi • Akita • Aomori • Chiba • Ehime • Fukui • Fukuoka • Fukushima • Gifu • Gunma • Hiroshima • Hokkaidō • Hjōgo • Ibaraki • Ishikava • Ivate • Jamagata • Jamaguchi • Jamanashi • Kagava • Kagoshima • Kanagava • Kjoto • Kōchi • Kumamoto • Mie • Mijagi • Mijazaki • Nagano • Nagasaki • Nara • Niigata • Oita • Okajama • Okinava • Osaka • Saga • Saitama • Shiga • Shimane • Shizuoka • Tochigi • Tokushima • Tokio • Tottori • Tojama • Vakajama |  |
| Regije | Hokkaidō • Tōhoku • Kantō (Nanpō otoci) • Chūbu (Hokuriku - Kōshin'etsu - Shin'etsu - Tōkai) • Kansai • Chūgoku (San'in - San'yō) • Shikoku • Kyūshū (Sjeverni Kyūshū) • Ryū Kyū |
| Najveći gradovi(preko 1,000,000 stanovnika) | Tokijo (23 upravna područja) • Jokohama • Osaka • Nagoja • Sapporo • Kobe • Kjoto • Fukuoka • Kavasaki • Saitama • Hiroshima • Sendai |
**Mole Valley** je distikt od 86,104 stanovnika na jugoistoku Engleske u Grofoviji Surrey.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mole Valley se prostire na jugu Grofovije Surrey, administrativni centar distikta je grad Dorking , pored njega veći urbani centar je Leatherhead.

Rijeka Mole, po kojoj je distikt dobio ime, protiče kroz njega prema sjeveru do ušća u Temzu kod Hampton Courta, na jugozapadnom rubu Greater Londona.

Rijeka se probija kroz niz vapnenačkih brda North Downsa kotlinom koju koriste cestovne i željezničke magistrale. Južno od Downsa leži uska ravnica a zatim se uzdiže drugi pojas vapnenačke visoravni. 

Grad Dorking leži na mjestu, u kom Rijeka Mole ulazi u svoju usku kotlinu sa juga.

Sjeverni dio distikta, pored Leatherheada je vrlo urbaniziran i gotovo spojen sa Londonom, ali su ostali dijelovi distikta, pogotovo brežuljci North Downsa proglašeni dijelom Londonskog zelenog pojasa, kajolikom izuzetne prirodne ljepote, u kom je stanogradnja ograničena.

Dobar dio stanovnika distikta svakodnevno putuje u London na posao.

Historija
---------

Mole Valley je formiran 1. aprila 1974. nakon administrativne reforme zemlje, ujedinjenjem urbanih distrikta Dorking i Leatherhead sa ruralnim distriktiktima Dorking i Horley .

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Administrative Division" (engleski). City population. Pristupljeno 15. 03. 2017.
2. 1 2 3 4 5  „*Mole Valley*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Mole Valley*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mole Valley District Council (`en`)

| * p
* r
* u
Distrikti Grofovije Surrey |
| --- |
| Distrikti | Elmbridge · Epsom and Ewell · Guildford · Mole Valley · Reigate and Banstead · Runnymede · Spelthorne · Surrey Heath · Tandridge · Waverley · Woking |  |
**Molekularna biofizika** je centralna oblast biofizike, čiji je osnovni zadatak ispitivanje strukture i funkcionalnosti bioloških makromolekula. 

Savremena biofizika napravila je daleko najveći prodor baš u molekularnoj biofizici, na planu strukture i funkcionalnosti biopolimera proteina (bjelančevine) i nukleinskih kiselina (DNK i RNK), i njihovoj povezanosti sa genetskim kodom. Pri tome je korišten teorijski aparat različitih fizičkih disciplina: ravnotežna termodinamika, statistička fizika i kvantna mehanika. Eksperimentalne metode su obuhvatile sedimentaciju biopolimjera u ultracentrifugi, i njihovu dalju karakterizaciju rentgenskom difrakcijom, skenirajućom tunelskom mikroskopijom (STM), rasijanjem svjetlosti i zračenja, optičkom i vibracionom kao i rezonantnom spektroskopijom, fotoluminiscencijom, nuklearnom magnetnom (NMR) i elektronskom paramagnetnom rezonancijom (EPR), itd. 

Naravno biofizičke eksperimentalne metode široko se kombinuju i sa raspoloživim biohemijskim metodama.
**Jevrejsko groblje u Tuzli**, nalazi se na lokalitetu Borić, Tuzla, Bosna i Hercegovina. Na sjednici Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika održanoj od 31. jula 2018. godine, groblje je proglašeno za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Amir Pašić, Goran Milojević i Radoje Vidović.

Historija
---------

Jevrejsko groblje u Tuzli svjedoči o prisutnosti Jevreja i njihovom životu u tom mjestu od XIX stoljeća. Jevreji (mahom Aškenazi) se u Tuzlu u velikom broju počinju naseljavati sa dolaskom austrougarske uprave, a dotada je postojanje Jevreja u Tuzli bilo sporadično. U Tuzli su postojale dvije jevrejske općine i dva hrama. Aškenaska jevrejska općina osnovana je između 1885. i 1890. godine, a sinagoga, koja se nalazila u Klosterskoj ulici u Tuzli, izgrađena je 1902. godine. Sefardi su bili brojčano manji. Sinagogu su podigli u današnjoj Jevrejskoj ulici i to je bila prva sinagoga u Tuzli.

Popisom iz 1940. godine, evidentirano je da tuzlanska jevrejska općina broji 373 ljudi. O stradanju Jevreja u Drugom svjetskom ratu govori podatak da ih je iz Tuzle u periodu 1941–1943. u koncentracione logore odvedeno oko 300, dok ih se poslije rata vratilo svega dvadesetak.

Zajedničko groblje i za Sefarde i za Aškenaze zvanično oformljeno je 1900. godine, iako su ukopi vršeni i ranije, a o tome svjedoče natpisi na nadgrobnicima.

Opis
----

Forme i oblici nadgrobnika raznovrsni su. Stariji, koji pripadaju Sefardima, su u obliku položenih kamenih sanduka. Dolaskom Aškenaza u drugoj polovini 19. stoljeća, na groblju se pojavljuju i moderniji oblici nadgrobnika po uzoru na one nastale u Zapadnoj Evropi. Dvije forme nadgrobnika dominiraju grobljem, a to su nadgrobnici u formi stele i obeliska koji se javljaju kao samostojeći, na postolju ili u kombinaciji sa horizontalnom pločom. Veliki broj natpisa je ostao očuvan, što je važan dokument o porodicama koje su živjele u Tuzli u tom periodu. Natpisi su dvojezični, isklesani hebrejskim kvadratnim pismom i latiničnim pismom. Oblici, ukrasi, simboli kao i natpisi pružaju jednu od najbolje dokumentiranih svjedočanstava razvoja tradicije i kulture jevrejske zajednice u Bosni i Hercegovini.

Vanjski linkovi
---------------

* Jevrejsko groblje proglašeno za nacionalni spomenik
* Jevrejsko groblje u Tuzli Arhivirano 2018-04-10 na Wayback Machine-u
* Zvanični sajt komisije za očuvanje nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
**Sveti Jevstatije II** bio je arhiepiskop srpski na prelazu iz 13. u 14. vek (1292—1309). Za vreme dvaju njegovih prethodnika i njegove službe kao arhiepiskopa došlo je do naglog uspona i teritorijalnog širenja srednjevekovne srpske države. Njena se teritorija proširila na sledeća mesta i okolna područja: godine 1282. osvojeno je Skoplje, gde će se preneti prestonica, zatim oba Pologa, Ovče pole, Zletovo, Pijenac, Kičevo i Debar. Na severu je osvojeno Braničevo, Vidin (1290). Takođe osnovane su i nove eparhije, i to: Gračanička, Končanska, Limska, Mačvanska, Braničevska, Beogradska i Skopska.

Srpska pravoslavna crkva slavi ga 16. avgusta po crkvenom, a 29. avgusta po gregorijanskom kalendaru.

Eksterni linkovi
----------------

* Sveti Jevstatije Drugi, svetitelj — arhiepiskop

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Jakov (arhiepiskop srpski)** | **arhiepiskop srpski1292—1309.** | Nasljednik:**Sveti Sava III** |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

  


p • r • uPoglavari Srpske pravoslavne crkve

**Žičko-pećki arhiepiskopi (1219-1337):**  
Sveti Sava • Arsenije I Sremac • Sveti Sava II • Danilo I • Joanikije I • Jevstatije I • Jakov • Jevstatije II • Sveti Sava III • Nikodim • Danilo II • Joanikije II
  
**Pećki patrijarsi (1346-1463):**  
Joanikije II • Sava IV • Jefrem • Spiridon • Danilo III • Sava V • Danilo IV • Kirilo • Nikon • Teofan • Nikodim II • Arsenije II
  
**Pećki patrijarsi (1557-1766):**  
Makarije Sokolović • Antonije Sokolović • Gerasim Sokolović • Savatije Sokolović • Jerotej Sokolović • Filip Sokolović • Jovan • Pajsije Janjevac • Gavrilo I Rajić • Maksim Skopljanac • Arsenije III Crnojević • Kalinik I • Atanasije I • Mojsije Rajović • Arsenije IV Jovanović • Joanikije III Karadža • Atanasije II Gavrilović • Gavrilo II Sarajevac • Gavrilo III • Vikentije Stefanović • Pajsije II Grk • Gavrilo IV Grk • Kirilo II • Vasilije Jovanović-Brkić • Kalinik II Grk
  
**Karlovački mitropoliti i patrijarsi (1690-1920):**  
Arsenije III Crnojević • Isaija Đaković • Sofronije Podgoričanin • Vikentije Popović • Mojsije Petrović • Vićentije Jovanović • Arsenije IV Jovanović • Isaija Antonović • Pavle Nenadović • Jovan Đorđević • Vićentije Jovanović Vidak • Mojsije Putnik • Stefan Stratimirović • Stefan Stanković • Josif Rajačić • Samuilo Maširević • Prokopije Ivačković • German Anđelić • Georgije Branković • Lukijan Bogdanović
  
**Beogradski mitropoliti (1831-1920):**  
Melentije Pavlović • Petar Jovanović • Mihailo Jovanović • Teodosije Mraović • Inokentije Pavlović • Dimitrije Pavlović
  
**Patrijarsi Srpske pravoslavne crkve (1920- ):**
  
Dimitrije • Varnava • Gavrilo (V) • Vikentije (II) • German • Pavle • Irinej
**Jevrejsko-rimski ratovi** je za naziv za nekoliko oružanih sukoba, odnosno ustanaka koje je jevrejsko stanovništvo Judeje diglo u pokušaju da svrgne rimsku vlast. Među njima je najpoznatiji prvi, poznat kao Veliki jevrejski ustanak (66 - 70), a potom i Bar Kohbin ustanak (132 - 135). Oni se smatraju jevrejsko-rimskim ratovima u najužem smislu, a ponekad se u tu grupu pridodaje tzv. Kitosov rat (115 - 117) koji su pokrenuli Jevreji u dijaspori i koji se tek u završnoj fazi vodio u samoj Judeji.

U širem smislu se pod jevrejsko-rimskim ratovima podrazumijevaju i kasniji ustanci - protiv rimskog cara Gala (351) i protiv bizantskog cara Heraklija (613). Dio historičara ih zbog specifičnih okolnosti - prvi je bio ograničen na područje Galileje, a drugi dio šireg bizantsko-perzijskog sukoba - ne smatra dijelom iste cjeline kao prethodna tri rata.

Veze
----

* Prvi jevrejsko-rimski rat
* Drugi jevrejsko-rimski rat (Kitosov rat)
* Treći jevrejsko-rimski rat (Bar Kohbin ustanak)
* Samaritanski ustanci
Dioskuri  
na novčićima rimskoga cara Maksentija
Polideuk, rimska skulptura iz 4. st.
**Kastor** i **Polideuk** (grč. **Κάστωρ**, *Kástôr*; **Πολυδεύκης**, *Polydeúkês*) blizanci su, Ledini sinovi te Helenina i Klitemnestrina braća. Poznati su i kao **Dioskuri** (**Διόσκουροι**, *Dióskouroi*).

Etimologija
-----------

Kastorovo grčko ime Κάστωρ, Kástôr označava dabra, a Polideukovo Πολυδεύκης, Polydeúkês znači "vrlo drag". Njihovo zajedničko ime Dioskuri - Διόσκουροι, Dióskouroi - u prijevodu sa starogrčkog označava božje (Zeusove) sinove.

Grčka mitologija
----------------

### Rođenje

Zovu se Dioskuri da bi se označilo da su Zeusovi sinovi. Ima više legenda o njihovu porijeklu, uključujući i porijeklo njihovih sestara, a najpoznatija je ona po kojoj se Zeus prerušio u labuda i zaveo Ledu, koja je zatim snijela dva jaja iz kojih su se izlegla njih dvojica. Druga inačica mita donosi da im je Ledin smrtni muž Tindar bio otac. Po nekim su pričama besmrtni kao bogovi, po drugima (*Ilijada*) smrtnici. Jedino što je stalno u svim inačicama jest da ako je jedan besmrtan, to je Polideuk. U Homerovoj *Ilijadi* Helena gleda sa zidina Troje i pita se zašto ne vidi braću među Ahejcima. Homer zatim govori da su obojica već mrtvi i pokopani u Lakedemonu, svojoj domovini, a to pak govori da su bili smrtni.

Peter Paul Rubens: Silovanje Leukipovih kćeri
### Život

Kad su Tezej i Pirit oteli njihovu sestru Helenu, Kastor i Polideuk spasili su je i oteli Tezejevu majku Etru da bi se osvetili. Također su se pridružili Jazonu i Argonautima na njihovu putovanju na kojem je Polideuk ubio kralja Amika u šakačkom meču. Naime, Polideuk je bio dobar šakač, a Kastor jahač.

Kad je kraljica Astidameja uvrijedila Peleja, blizanci su mu pomogli razrušivši njezin grad Iolkos (grč. Ιωλκός) u Tesaliji.

Kastor i Polideuk oteli su i oženili Febu i Hileiru, Leukipove kćeri. Ida i Linkej, Leukipovi nećaci, ubili su potom Kastora. Polideuku je Zeus dao besmrtnost koju je on potom molio za svoga brata Kastora. To ide u korist tvrdnje da je Polideuk bio Zeusov sin, a da je Kastor bio Tindarov. Na posljetku su braća uznesena na Olimp.

Hram Dioskura na Rimskome forumu

Rimska mitologija
-----------------

Rimska mitologija odaje mnogo veće poštovanje Kastoru (*Castor*). Rimsko Polideukovo ime glasi Poluks (*Pollux*).

Njihov se dan slavio 15. srpnja, a hram im je stajao na rimskom forumu.

Zviježđa
--------

Zviježđe Blizanaca (*Gemini*) predstavlja njih dvojicu, pa se njegove dvije najsvjetlije zvijezde zovu Kastor i Poluks (α i β *Geminorum*). Drevni ih izvori vežu i uz jutarnju i večernju zvijezdu.

Eksterni linkovi
----------------

***Kastor i Polideuk*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dioskuri u klasičnoj literaturi i umjetnosti
**Psihoanaliza** je psihoterapijski pravac koji je započeo sa Sigmundom Freudom krajem 19. vijeka. Otada se razvio i u drugim smjerovima pa su danas aktualne psihoanalitička škola objektnih odnosa, jungijanska analitička psihoanaliza ili noviji pravci poput self-psihologije. Psihoanalitičke terapije ne služe samo liječenju poremećaja, već i dubinskom upoznavanju vlastite psihe. 

Sigmunda Freuda smatra se osnivačem psihoanalize (danas klasična psihoanaliza). Freud je počeo proučavanjem histerije, pri čemu je prvi kao uzrok histerije postulirao neki traumatski događaj (a ne nasljednu biološku slabost psihe da se održi na okupu, kao njegovi prethodnici). Prilikom nekog traumatskog događaja, osoba ne uspijeva odreagirati osjećaje na njega, te ih potiskuje i oni joj se kasnije vraćaju kao simptomi. Upravo je to, i kasnije postuliranje nesvjesnog kao mjesta potisnutih osjećaja, afekata (*Tumačenje snova*, 1900.) ono što je dovelo do pojave nove naučne paradigme i učinilo Freuda velikanom o čijim se dijelima još i danas raspravlja i oko kojih se spori.

Od ostalih važnijih Freudovih koncepata potrebno je naglasiti načelo ugode i stvarnosti, Edipov kompleks, podjelu psihe na id, ego i superego, te konceptualiziranje narcizma. 

Poslije Freuda postoje još i 
jungijanska psihoanaliza (razvio ju je Jung, koji je u početku bio Freudov suradnik ali kasnije su se udaljili radi teorijskih razilaženja),
ego psihologija (Anna Freud),
interpersonalna psihoanaliza (Harry Stack Sullivan),
teorije objektnih odnosa (Melanie Klein, Donald Winnicott, Otto Kernberg itd.) 
i novije teorije self-psihologije (Heinz Kohut).

Vanjski linkovi
---------------

* Psihoanaliza
* Što je psihoanaliza?

***Psihoanaliza*** na Wikimedijinoj ostavi
**Jurij Dolgoruki** (rus. *Юрий Долгорукий*; 1099. — 15. maja 1157) takođe poznat još i kao Đorđe I od Rusije, je bio ključna figura u premeštanju političke moći iz Kijeva u Vladimir-Suzdalj. To se desilo nakon smrti njegovog starijeg brata Mstislava Velikog. On je vladao Kijevom kao veliki knez od septembra 1149. do aprila 1151. i ponovo od mart 1155. do maja 1157.

Osnivanje tvrđava i gradova
---------------------------

Jurij je bio šesti sin Vladimira Monomaha. Iako se ne zna tačna godina njegovog rođenja, postoji legenda da je Jurijev stariji brat Vjačeslav, rekao njemu: „Ja sam mnogo stariji od tebe; već sam imao bradu kad si se ti rodio". Pošto se Vjačeslav rodio ranih 1080-tih, to kazuje da je Jurijeva godina rođenja mogla biti 1099/1100. 

Godine 1108 Jurij je bio poslat da upravlja prostranom Rostov-Suzdalskom provincijom na severoistoku Kijevska Rusije. Godine 1121 on je premestio prestonicu u Suzdal. Kako je ovo područje bilo gusto naseljeno, Jurij je ovde izgradio mnoge tvrđave. Osnovao je i gradove Ksnjatin 1134, Pereslavl-Zaleski i Jurijev-Polski 1152 i Dmitrov 1154. Juriju Dolgorukom se takođe pripisuje i osnivanje Tvera, Kostroma i Vologda.
Godine 1147 Jurij se sreo sa Svjatoslavom Olgovičem na mestu zvanom Moskva. Ovo prvo pominjanje imena se smatra i godinom osnivanja grada. Jurij je 1156 utvrdio Moskvu drvenim zidovima i jarkom.

***Jurij Dolgoruki*** na Wikimedijinoj ostavi
Dame Joan Autherland 1975. godine (autor: Allan Warren)
**Dame Joan Alston Sutherland** (Sydney, 7. studenog 1926. - Les Avants, 10. listopada 2010.) je bila australska koloraturna sopranistica koja će u povijesti opere ostati zapamćena zbog svog doprinosa revitalizaciji *bel canto* pjevanja od sredine 1950-ih pa sve do 1980-ih godina.

Joan Sutherland je svakako bila jedna od najznakovitijih opernih diva svoga vremena, a 1960. godine joj je publika venecijanskog La Fenicea dala nadimak *La Stupenda*, nakon njezine izvedbe naslovne uloge u Händelovoj *Alcini*. Posjedovala je izrazite glasovne sposobnosti i zavidnu tehniku pjevanja, ali su kritičari često prigovarali njezinoj nepreciznoj dikciji. Njezin prijatelj, Luciano Pavarotti, jednom ju je nazvao "glasom stoljeća", dok je Montserrat Caballé njezin glas opisala "rajskim".

***Joan Sutherland*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 64159507
* LCCN: n81085649
* ISNI: 0000 0001 1492 7630
* GND: 118620118
* SELIBR: 275527
* SUDOC: 050227262
* BNF: cb13491737n (podaci)
* BIBSYS: 90379193
* MusicBrainz: dd5ef185-fc41-425d-8bd9-a5a600a8cc17
* NLA: 36096333
* NKC: js20020325004
* BNE: XX851473
* CiNii: DA01359148
* NSK: 000045058

 |
**Juayua** je općina od 26,104 i grad od 13,798 stanovnikana jugozapadu Salvadora u Departmanu Sonsonate.

Geografske karakteristike
-------------------------

Juayua leži na izvoru rijeke Sensunapan, udaljena 20 km sjeverno od svog administrativnog centra Sonsonata i nekih 86 km od 
glavnog grada San Salvadora.

Historija
---------

Juayua je nastala za pretkolumbovskih vremena kao naselje indijanaca Pipila.
Službeno su je osnovali španjolski kolonisti 1543. godine pod imenom *Santa Lucia de Xuayuat*.
Oni su odmah počeli evangelizirati Indijance i već krajem 16. vijeka podigli prvu crkvu sv. Lucije.

Krajem 1830-ih počele su nicati prve plantaže kave koje su osigurale napredak, tako da je do 1859. narasla do mjesta od 1,849 stanovnika.

Status ville dobila je 1877. pod imenom *Villa El Progreso*, a status grada u maju 1906. tad mu je promjenjeno i ime u Juayúa.
Grad je ozbiljno oštećen u potresu koji ga je zadesio 6. septembra 1917.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Historia*" (španjolski). Juayua. Pristupljeno 29.3.2023.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Juayua Municipality in El Salvador*" (engleski). City population. Pristupljeno 29.3.2023.
3. 1 2  „*Juayua in Sonsonate*" (engleski). City population. Pristupljeno 29.3.2023.

Vanjske veze
------------

***Juayua*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldia Municipal de Juayua* (službene stranice) (`es`)
**Juaneño** (Acjachemen, Acjachemem), pleme Shoshonean Indijanaca naseljeno u prošlosti u području san Juan Capistrana i susjednim krajevima Kalifornije gdje su imali osam sela (Swanton). Od nekadašnjih 1,000 (1770; Kroeber) preostalo ih je 1800. 500, a po popisu iz 1910. tek 16. U novije vrijeme oko 50 ih živi u južnoj Kaliforniji pod imenom Juaneño Band of Mission Indians ili Acjachemen Nation. Svoje plemensko priznanje dobili su tek 1993. od države Kalifornije, a na federalno priznanje još čekaju.

Ime
---

Ime Juaneño dolazi po misiji San Juan Capistrano. Gatschet (1876.) ih naziva Gaitchim a Hale (1846), neadekvatnim nazivom Netela, čije je značenje "my language."

Sela
----

Ahachmai, na donjem toku San Juan Creeka; Alona, sjeverno od misije San Juan Capistrano; Hechmai, blizu obale, južno od Arroyo San Onofre; Humai, na srednjem toku San Juan Creeka; Palasakeuna, na Arroyo San Mateo; Panhe, kod ušća Arroyo San Mateo; Piwiva, na San Juan Creeku; i Pu-tuid-em (Putiidhem), na obali između San Juan i Aliso Creeka.

Kultura i povijest
------------------

Juaneño na području današnjeg okruga Orange i dijelovima okruga Los Angeles, San Bernardino, Riverside i San Diego u Kaliforniji žive tisućama godina. Njihove kuće bili su čunjasti wickiupi učinjene od vrbe i tule-trske kojih ima 17 vrsta u Kaliforniji, a Indijancima služi za gradnju čamaca i nastambi i pletenje hasura i košara. Oni su bili sakupljači, lovci i ribari. Sakupljali si žir, lovili jelena i zeca i na obalama sakupljali školjke abalone i jastoge. –Ovaj srdačan narod 1769. prijateljski dočekuje španjolske misionare i vojnike, ali ovi će ih uskoro protjerati na misiju San Juan Capistrano, gdje će pleme Acjachemen postati ubuduće poznato kao Juaneños. 

Juaneño se danas bore za federalno priznanje, a sebe oduvijek smatraju suverenim narodom pod kojim se imenom 2003. godine vodi oko 1,600 pripadnika, no tek oko pedesetak (2000) ih je punokrvnih.

Jezik
-----

jezično pripadaju porodici Juto-Asteci i govore varijantom jezika Indijanaca Luiseño, te su najsrodniji grupama Luiseño, Cahuilla i Aguas Calientes.

Literatura
----------

Jacquelene Acevedo, The Acjachemen People Saving Their Ceremonial Sites. 2005

Izvori
------

1. ↑  Swanton

Vanjske poveznice
-----------------

* Juaneño Band of Mission Indians, Acjachemen Nation
* Juaneno Band of Mission Indians Arhivirano 2007-08-12 na Wayback Machine-u
* Putiidhem, Mother Village of the Acjachemen Arhivirano 2007-09-29 na Wayback Machine-u
**Katarina Sijenska** (Siena, 25. mart 1347. - Rim 29. april 1380.) rođena kao **Caterina Benincasa** bila je domenikanska redovnica i mistik, kanonizirana - 1461.

Danas se slavi ne samo svetica već i kao jedna od zaštitnica Italije, 1970. proglašena je Crkvenim doktorom, a 1999. i Sveticom zaštitnicom Evrope.

Biografija
----------

Katarina se pridružila dominikankama 1363. u Sieni i vrlo brzo stekla veliku reputaciju zbog svoje religioznosti i strogog asketizma.

Kada je papa Grgur XI. 1376. bacio interdikt na pobunjeničku Firencu - Katarina je shvatila da nešto mora poduzeti, kako bi vratila mir unutar crkve i po Apeninskom poluotoku, zbog tog je stala agitirati protiv muslimana i tražila pokretanje novog križarskog rata. Radi tog je kao neslužbeni emisar otputovala u Avignon sa svojim ispovjednikom i biografom Raymondom od Capue. Njena je misija bila neuspješna, jer ju je papa gotovo ignorirao, što nju nije smetalo da mu svo vrijeme svog boravka u Avignonu, propagira svoje planove za križarski rat.

Vremenom joj je postalo jasno da je povratak pape Grgura XI. iz Avignona u Rim - ideja koju ona nije inicirala i koju ispočetka i nije baš podržavala - zapravo jedini način da se mir vrati na Apeninski poluotok i dokine Zapadna šizma. Zbog tog se sa oduševljenjem prihvatila tog novog zadatka i uspjela.

Ali kad se Grgur vratio u Rim 1376. nije slavila, jer je već slijedeći dan otputovala u Toskanu. Na njegov zahtjev je 1378. otišla u Firencu i bila tamo tokom bune Bune Ciompi u junu. Nakon kratkog i posljednjeg boravka u Sieni, za kog je uspjela završila svoje Dijaloge, započete prethodne godine, u novembru je otputovala u Rim, vjerojatno na poziv novog pape Urbana VI. da mu pomogne u reorganizaciji crkve. 
Iz Rima je slala pisma i savjete na brojne adrese, kako bi osigurala podršku papi Urbanu VI.. Istovremeno je pokušala utjecati na njega da promjeni stav o napuljskoj kraljici Jeanne I, koju je ekskomunicirao jer je podržavala antipapu Klementa VII..
Taj pokušaj da Jeanne vrati na tron, bio je posljednje što je Katarina napravila.

Katarina je za svog kratkog života uspjela izdiktirati nekih 380 pisama, 26 molitvi i 4 rasprave, koji su izdani 1475. u Sieni kao *Dialogue*, ili - *Il libri della divina dottrina*.
To je skup njezinih ekstatičnih iskustava koji ilustrira njezinu doktrinu "unutrašnje ćelije", organa koji joj omogućuje da shvati Boga i u koji se povukla. Sve što je objavila zajedno sa njenom biografijom koju je napisao Raymond od Capue izdano je u Sieni između 1707 - 21.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*St. Catherine of Siena*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 9. 03. 2018.

Vanjske veze
------------

***Katarina Sijenska*** na Wikimedijinoj ostavi

* St. Catherine of Siena (`en`)
**Miroslav Gavrić** (Brčko, 15. siječnja 1971.), bosanskohercegovački političar srpskog podrijetla, peti po redu gradonačelnik Brčko distrikta BiH.

Životopis
---------

Miroslav Gavrić je rođen 15. siječnja 1971. godine u Brčkom. U rodnom gradu je završio osnovnu i srednju školu. Diplomirao je 1997. godine na psihologiju na Filozofskom fakultetu u Sveučilišta u Novom Sadu. Poslijediplomske studije nastavio na Sveučilištu Umea u Švedskoj i Sveučilištu u Sarajevu gdje je magistrirao dječju i adolescentnu psihijatriju i psihologiju 2005. godine. Doktorirao je 2008. godine na Filozofskom fakultetu Sveučilišta u Istočnom Sarajevu. Na istom sveučilištu je zaposlen kao predavač u znanstvenoj oblasti Socijalne i organizacione psihologije.

Od 1997. do 1998. godine je radio u Specijalnoj NPS bolnici u Kovinu. Od 1998. godine do 2008. godine radio je kao klinički psiholog u Centru za mentalno zdravlje Brčko. Nekoliko godina je bio predsjednik Koordinacionog tijela za suzbijanje bolesti zavisnosti. 

Dužnost gradonačelnika Brčko distrikta Bosne i Hercegovine je obavljao od 2011. do 2012. godine.

Izvori
------

1. ↑  „Miroslav Gavrić, gradonačelnik Brčko distrikta BiH". ba.ekapija.com. 5 August 2017. Pristupljeno 2016-05-07.

Vanjske poveznice
-----------------

* Miroslav Gavrić
**Miroslav Barbir Mimo** bio je direktor i glavni urednik Radio-stanice Ploče. Glazbenik po profesiji, tokom 1980-ih svirao je klavijature u pratećim grupama Seida Memića Vajte, Jasne Zlokić, Zdenke Kovačiček i Mirka Cetinskog, a 1987. i 1988. godine angažirala ga je grupa Parni valjak kao klavijaturista na turneji "Jesen u meni".

Učešće u kvizovima
------------------

Široj javnosti najpoznatiji je iz kvizova (Tko želi biti milijunaš?, Upitnik, Izazov, Najslabija karika, 1 protiv 100 itd.), u kojima je redovito pobjeđivao. Pravi skandal izazvao je njegov nastup u kvizu 1 protiv 100, u kojem je ispao na kontroverznom pitanju o visini Tonija Kukoča.

Nagrade
-------

Miroslav Barbir je dobitnik "Zlatnog mikrofona" za radijska dostignuća u 2012. godini, najvišeg radijskog priznanja Hrvatske udruge radija i novina (HURIN), a koji je dodijeljen na 5. Danima elektroničkih medija, održanima od 13. do 15. prosinca 2012. godine u Opatiji.

Izvori
------

1. ↑  www.slobodnadalmacija.hr: *"‘1 protiv 100’: znao koliko je visok Kukoč, ali svejedno ispao iz kviza"*
2. ↑  www.24sata.hr: *"Ispao iz kviza '1 protiv 100' zbog HTV-ove greške"*[*mrtav link*]
3. ↑  „www.rogotin.hr: *"Miroslavu Barbiru 'Zlatni mikrofon' za radijska dostignuća"*". Arhivirano iz originala na datum 2014-02-21. Pristupljeno 2013-05-22.
**Julije Patricije** (latinski: , grčki: , fl. 459 - 471) je bio istočnorimski velikodostojnik alanskog porijekla, poznat po tome što je nakratko nosio titulu *cezara*, odnosno prijestonasljednika.Otac mu je bio uticajni vojskovođa Aspar. Godine 459. je imenovan za konzula. Kada je Aspar došao u sukob sa generalom Zenonom, uredio je da se Patricije oženi za Leontiju, kćer cara Lava I, a nakon čega je proglašen *cezarom*. Vijest o tome je međutim izazvala nerede na carigradskom Hipodromu, koje su podstrekli monasi, kojima je bilo neprihvatljiva mogućnost da na prijestolje dođe Patricije koji je bio arijanac. Nastojeći smiriti nerede, Lav i Aspar su svečano obećali da će se Patricije prije vjenčanja preobratiti na pravoslavlje. Godinu dana kasnije su izbili neredi u kojima su ubijeni Aspar i njegov sin Ardabur. O tome što se dogodilo sa Patricijem, postoje kontradiktorni izvještaji; prema jednima je ubijen i on, a prema drugima je teško ranjen, ali je na kraju preživio. U svakom slučaju, njegov brak sa Leontijom je prestao, bilo njegovom smrću, bilo poništenjem, s obzirom da se preudala za Marcijana.

Literaturta
-----------

* Alemany, Agustí, *Sources on the Alans: A Critical Compilation*, Brill Academic Publishers, 2000, ISBN 90-04-11442-4, p. 114.
* Amory, Patrick, *People and Identity in Ostrogothic Italy, 489-554*, Cambridge University Press, 1997, ISBN 0-521-52635-3, p. 284, 288.
* Bury, John Bagnall, "X.1 Leo I (A.D. 457‑474)", *History of the Later Roman Empire*, 1958, Dover Books, pp. 389–395
* Thiele, Andreas, *Erzählende genealogische Stammtafeln zur europäischen Geschichte Band III Europäische Kaiser-, Königs- und Fürstenhäuser Ergänzungsband*, R.G. Fischer Verlag 1994 Tafel 490
* Williams, Stephen, *The Rome That Did Not Fall: the survival of the East in the fifth century*, Routledge, 1999, ISBN 0-415-15403-0, p. 180.

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:**Imp. Caes. Julius Majorian Augustus, Imp. Caes. Fl. Valerius Leo Augustus** | **Konzul Rimskog Carstva**459*Fl. Ricimer* | Slijedi:**Fl. Magnus, Fl. Apollonius** |
Poglavica **Kiha-a-Piilani** ("Kiha, sin Piilanija") (o. 1626. — ?) bio je kralj havajskog otoka Mauija (drevni Havaji).

Bio je sin velikog poglavice Piilanija, koji je dao sagraditi velik hram. Piilanijeva je žena, kraljica La’ieloheloheikawai, bila majka Kihe, Piikee i Lona-a-Piilanija. Prema mitu, Kiha je bio unuk boga Kūa.

Nakon što je Piilani umro, naslijedio ga je Lono, a Kiha je pobjegao na otok Havaji, kojim je vladao ʻUmi. ʻUmi ga je prihvatio, a Piikea, ʻUmijeva žena - Kihina sestra - nagovorila je muža da napadne Lona i na tron Mauija dovede Kihu. ʻUmi je to učinio te je uništio kip boga Kawalakiʻija.

Kiha je postao kralj Mauija, a oženio je Kumaku. Bio je otac Kamalalawalua.

Izvori
------

1. ↑  David Malo, *Hawaiian Antiquities*
2. ↑  Glenda Bendure; Ned Friary (2008). *Lonely Planet Maui*. *Lonely Planet*.
3. ↑  „Piʻilani's family". Arhivirano iz originala na datum 2015-03-04. Pristupljeno 2018-05-27.
4. ↑  Abraham Fornander, *An Account of the Polynesian Race: Its Origin and Migrations*, Rutland, VT: Charles E. Tuttle Company, 1969.
5. ↑  Peleioholani, Solomon Lehuanui Kalaniomaiheuila, *The Complete Ancestry of John Liwai Kalniopuuikapali-o-Molilele-ma-wai-o-Ahukini-Kau-Hawaii Ena*
**Nacionalna biblioteka Republike Moldavije** (rum. *Biblioteca Naţională a Republicii Moldova*) u Kišinjevu centralna je depozitorna biblioteka Moldavije. Savremenu biblioteku osnovala je 1940. godine Moldavska Sovjetska Socijalistička Republika ubrzo nakon što je i sama republika osnovana po ulasku sovjetskih trupa u Besarabiju u periodu savezničkog oslobađanja Evrope u Drugom svetskom ratu. Temelj biblioteke bila je prijašnja Gubernijska javna biblioteka Besarabije osnovana 1832. godine. Članovi biblioteke mogu da budu svi građani Moldavije stariji od 17 godina, a u biblioteku se mogu učlaniti i stranci.

Povezano
--------

* Nacionalna biblioteka Češke Republike

Vanjske veze
------------

***Nacionalna biblioteka Moldavije*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.bnrm.md

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 156328983
* LCCN: no93037746
* ISNI: 0000 0000 9049 1739
* GND: 2133962-4
* BNF: cb17764815s (podaci)
* NKC: kn20090702019

 |
**Nikola Faller** (Ivanec kod Varaždina, 22. travnja 1862. - Zagreb, 28. veljače 1938) hrvatski dirigent i skladatelj. Izveo je više od 250 različitih djela, dirigirao više od 1.900 puta, autor je više od 40 skladbi koje obuhvaćaju komorna djela, zborske pjesme i crkvenu glazbu.

Rođen je na očevom ladanjskom dvorcu Pahinsko, nedaleko od Ivanca. Glazbu je počeo učiti u Varaždinu gdje je pohađao gimnaziju, a glazbi ga je podučavao Rikard Hansmann, učitelj glazbe i zborovođa varaždinskog pjevačkog društva *Männergesangverein*. Već u srednjoj školi korepetira u Zagrebačkom kazalištu. Glazbeno se školovao u Zagrebu, Beču, Parizu i Londonu. Od 1887. do 1889. bio je dirigent Zagrebačke opere. Njegova zasluga je utemeljenje baleta kao posebnog ansambla (1894.) i obogaćivanje repertoara, naročito opera Wagnera, Čajkovskog, Masseneta, Puccinija, Bizeta, Beethovena i drugih skladatelja.
Zatim je nastavnik i zborovođa u Splitu. U Zagrebu je 1890-ih vodio operne stagione. Bio je zborovođa *Kola*, dirigent i ravnatelj Opere. Omogućio je izvođenje opera hrvatskih skladatelja poput Lisinskog, Albinia i Berse. Od 1910. do 1912. bio je intendant kazališta u Osijeku. Od 1924. do smrti bio je predsjednik Hrvatskog pjevačkog saveza.

Djela
-----

* gudački kvartet,
* dvije sonate za violinu i glasovir,
* sonata za glasovir,
* zborovi,
* popijevke,
* crkvena djela.

Među njegovim skladbama nalazi se *Hrvatska misa* za mješoviti zbor, kasnije je nadodana pratnja za orkestar vojničkog sastava. 

Stručne članke objavili su mu Obzor, Vienac, Agramer Zeitung, Agramer Tagblatt, Hrvatski pokret, Glazbeni vjesnik i drugi časopisi. Objavio je autobiografske skice u Skladu i Komediji.

Zanimljivosti
-------------

Prikupio je cedulje svih kazališnih predstava izvedenih u Zagrebu i na gostovanjima HNK u drugim sredinama, počevši od 1870. pa do 1938. godine. Sačuvane su u 98 svezaka, uvezanih po sezonama. Ukupan broj cedulja koje je prikupio - bez duplikata - iznosi približno 36.000, a pohranjene su u muzejsko-kazališnoj zbirci Odsjeka za povijest hrvatskog kazališta. 

Amaterski se bavio i botanikom te je skupio vrijedne herbarije.

Naslijeđe
---------

U Zagrebu jedno šetalište uz potok Črnomerec nosi njegovo ime.

Izvori
------

1. ↑  Proleksis enciklopedija online: Nikola Faller
***Love Is a Many Splendored Thing*** je bila američka televizijska dnevna sapunica koja se emitirala na programu CBS od 18. septembra 1967. do 23. marta 1973. Predstavljala je svojevrsni nastavak, odnosno spin-off istoimenog igranog filma iz 1955. godine, a na špici je koristila muzičku temu temeljenu na istoimenoj hit-pjesmi. Radnja je bila smještena u San Francisco gdje je iz Hong Konga došla studirati Mia Elliott (čiji je lik tumačila Nancy Hsueh), kćer protagonista filma. Televizijski studio je, međutim, nakon nekoliko mjeseci odlučio ukloniti njen lik iz serije, jer se tada još uvijek činilo nepriličnim da na američkoj javnoj televiziji ne-bjelački lik ulazi u ljubavne veze s bijelcima; ta je odluka, između ostalog, natjerala autoricu serije Irnu Phillips da napusti seriju. Sama serija se, međutim, na programu održala sve do 1973. godine.

Kao što je to slučaj s mnogim sapunicama iz tog vremena, danas je očuvan samo mali dio epizoda zbog tada uobičajene prakse brisanja magnetoskopske vrpce.
Vodstvo Ohrane u Sankt Peterburgu 1905.
**Odjel za zaštitu javne bezbjednosti i poretka** (ruski: ), najčešće skraćeno u "zaštitni odjel" (*ohranoje otdelenije*), poznatiji po skraćenicama **Okhana** ili **Ohranka**, je bila tajna policija Ruskog Carstva na kraju 19. vijeka, formalno kao dio policijskog odjela Ministarstva unutrašnjih poslova (MVD), kojoj je kao ispomoć služio Posebni korpus žandarma. Stvorena je 1880. kao zamjena za dotadašnji Treći odjel Vlastite kancelarije Njegovog carskog veličanstva.

Glavne aktivnosti Ohrane su bile usmjerene protiv ljevičarskih pojedinaca i organizacija, kao i nastojanje da se zaustavi njihova teroristička aktivnost, čiji je najspektakularniji primjer bio atentat na Aleksandra II. U tu je svrhu Ohrana s vremenom razvila izuzetno široku mrežu doušnika, ali i agenata provokatora koji su se infiltrirali u brojne anti-carističke organizacije. Neki od njih su uspjeli doći na njihov vrh, a pri tome se najviše istakao Jevno Azev, koji je 1904. godine, nastojeći održati svoju "krinku" eserskog operativca, organizirao atentat na premijera Vjačeslava Plevea. Ohranine aktivnosti su kasnije uključivale i organizacije vlastitih kvazi-opozicijskih organizacija i sindikata u nastojanju da se subverzivna aktivnost sasječe u korijenu ili kontrolira. Neke od tih aktivnosti su, međutim, zapravo oslabili caristički režim koji je Ohrana trebala štititi, među čime se posebno ističe marš siromašnih radnika na petrogradku Zimsku palaču 1905. pod vodstvom pravoslavnog svećenika Georgija Gapona koji je bio Ohranin agent, a koji je doveo do pokolja zvanog Krvava nedjelja, a posredno do izbijanja prve ruske revolucije. 1910-ih je Ohrana, smatrajući je najmanjom i najbezopasnijom od svih subverzivnih grupa, poticala boljševičku partiju nastojeći steći kontrolu nad njom preko svog agenta Romana Malinovskog. U tome nije uspjela, a njena mreža doušnika i agenata, usmjerena prije svega na intelektualce i političke aktiviste, nije uspjela detektirati duboko nezadovoljstvo među ruskim masama. Zbog toga je februarska revolucija 1917. godine Ohranu, kao i cijelu carsku vladu, u potpunosti iznenadila. Ohrana je tada prestala postojati. 

Iako nije uspjela u svojoj krajnjoj misiji sprečavanja revolucije i zaštite Ruskog Carstva, brojni historičari drže da su boljševici nakon dolaska na vlast u Oktobarskoj revoluciji preuzeli i usavršili metode Ohrane kako bi na temelju njih stvorili vlastiti, daleko efikasniji tajno-policijski aparat počevši od Čeke 1917.

Izvori
------

1. ↑  što dolovno znači "zaštita"
2. ↑  Evtuhov & Kotkin 2003, p. 137

Vanjske veze
------------

***Ohrana*** na Wikimedijinoj ostavi

* Okhrana records at the Hoover Institution Archives (`en`)
* Službena historija ruskog MVD: 1857–1879 1880–1904 1905–1916 (`ru`)
* Okhrana in Spartacus Educational Encyclopedia Arhivirano 2013-06-29 na Wayback Machine-u (`en`)
* Okhrana: The Paris Operations of the Russian Imperial Police Arhivirano 2012-12-20 na Wayback Machine-u (`en`)
**Ohridska eparhija** je nekadašnja eparhija Srpske pravoslavne crkve.

Nikolaj Velimirović
-------------------

*Glavni članak: Nikolaj Velimirović*
Vladika Nikolaj je iz Eparhije žičke krajem 1920. godine premješten u drevnu Ohridsku episkopiju. Tek kao episkop ohridski i žički, vladika Nikolaj razvija svoju punu misionarsku i jevanđelsku delatnost. Iako pod teškim uslovima, on svakodnevno putuje po eparhiji, poučava narod i propovijeda, kao nekada Sveti Sava. Obnavlja je ratom porušene crkve i manastire i osniva sirotišta za nezbrinutu decu.

Ohrid sa svojim drevnim svetinjama na obalama Ohridskog jezera, susjedna pravoslavna Grčka i Sveta gora, izvršili su ogroman uticaj na Nikolaja. On se sav okrenuo Svetim ocima i pravoslavnoj vizantijskoj klasici i duhovnosti. U ovom ohridskom periodu nastaju njegova sjajna dela: *„Reči o Svečoveku", „Molitve na jezeru", „Omilije"* i *„Ohridski prolog"* — čudesna i jedinstvena knjiga u cijelom pravoslavnom i hrišćanskom svijetu.

Ohridsko-bitoljska eparhija
---------------------------

*Glavni članak: Ohridsko-bitoljska eparhija*
Posle donošenja prvog Ustava Srpske pravoslavne crkve (1931), stvorena je Ohridsko-bitoljska eparhija, sa sjedištem u Bitolju. Za episkopa nove eparhije izabran je vladika Nikolaj. Područje ove eparhije bilo je mnogo veće, a Ohrid je postao samo jedno arhijerejsko namjesništvo.

Vidi još
--------

* Ohridsko-bitoljska eparhija
* Bitoljska eparhija

Izvori
------

* Kratka istorija na Ohridskata Arhiepiskopija
**Nikola Hećimović - Bracija** (Bukovac, kraj Gospića, 3. studenog 1920. — između Slunja i V. Kladuše, 26. veljače 1944.) bio je sudionik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

Životopis
---------

Rođen je 3. studenog 1920. godine u selu Bukovcu kraj Gospića. Do 1941. godine bavio se ratarstvom u selu i povremeno išao na sezonske poslove. Pripadao je lijevom krilu Hrvatske seljačke stranke i posebno se isticao kao protivnik frankovaca, a zatim i ustaša.

Krajem 1941. godine, stupio je u partizanski odred „Ljubovo". U isto vrijeme primljen je za člana Komunističke partije Jugoslavije. Kada je krajem godine od njegovog odreda i novih boraca formiran Korenički bataljun „Ognjen Prica", postao je borac u njegovoj Drugoj četi.

Sudjelovao je u borbama protiv talijanskih vojnika kraj Korenice, a istakao se prilikom napada na talijansku posadu u Donjem Lapcu, 27. veljače 1942. godine. U napadu je bombama raznio jedan bunker i u utvrđenoj zgradi zaplijenio radio-uređaj. Istakao se i sljedećeg mjeseca prilikom partizanskog napada na talijansku posadu u Srbu. Bio je dio jurišne grupe Drugog bataljuna, koja je pokušala osvojiti školu u kojoj su se talijanski vojnici bili utvrdili.

Po zadatku Okružnog komiteta KPH za Liku, u ljeto 1942. godine, prebačen je iz bataljuna „Ognjen Prica" u Kosinj, gdje su tada bili formirani Kosinjski bataljun „Matija Gubec" i Četvrti lički partizanski odred. Bracija je bio postavljen za političkog komesara Druge čete bataljuna „Matija Gubec".

Po odluci Okružnog komiteta KPH za Liku, 1943. godine bio je povučen iz vojne postrojbe i postavljen za tajnika Kotarskog komiteta KPH za kotar Perušić. Početkom 1944. godine, upućen je na partijski tečaj, koji se održavao u Topuskom. Vraćajući se s tečaja, poginuo je nesretnim slučajem, 26. veljače 1944, na putu između Velike Kladuše i Slunja.

Ukazom Prezidija Narodne skupštine Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 20. prosinca 1951. godine, proglašen je za narodnog heroja.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  *Narodni heroji Jugoslavije*. Mladost, Beograd, 1975. godina, 265. str.
2. ↑  *Kronologija Narodnooslobodilačke borbe naroda Hrvatske 1941.-1945.* SABARH, Zagreb, 2013. godina, 545. str.
**Lykke Li** (po rodjenju Li Lykke Timotej Svensson Zachrisson; 18. mart 1986) je švedska indie pop kantautorka. Njena muzika sadrži indie pop, alternative pop, electronic; violine, sintisajzer, saksofone, tamburin, itd. Izdala je tri studijska albuma; *Youth Novels* (2008), *Wounded Rhymes* (2011), *I Never Learn* (2014). U 2016 godini, Lykke Li je osnovala bend po nazivu LIV i sa bendom 30. septembra 2016. objavila singl "Wings Of Love".

Privatni život
--------------

Dana 30. oktobra 2015. Lykke Li je na svom instagram profilu najavila trudnoću i 12. februara 2016. otkrila je da je sa svojim dečkom Jeffom Bhaskarom (producent) dobila dijete, Diona.

Rani Život
----------

Li Lykke Timotej Svensson je rođena u Ystadu (Skåne); njena majka je fotograf, a otac muzičar, član grupe Dag Vag. Porodica se preselila u Stokholm kada Je Li bila beba, kada je imala šest preselili su se u Portugal gdje su živjeli pet godina. Porodica je također provodila vrijeme u Lisabonu i Maroku, a zime u Nepalu i u Indiji. U Bushwick (Brooklyn) preselila se sa devetnaest i živjela je tamo tri mjeseca. Vratila se sa 21 da snimi svoj prvi studijski album.

Vanjske veze
------------

***Lykke Li*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni veb-sajt
Palata Musafija u Titovoj 34, Sarajevo, urađena u duhu secesije
**Palata Musafija u Sarajevu** nalazi se u Titovoj ulici, u opštini Centar, u Sarajevu, Bosna i Hercegovina. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 29. januara do 4. februara 2008. godine, donijela je odluku da se zgrada proglasi za nacionalni spomenik BiH. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo i Tina Wik.

Historija
---------

Palata Musafija izgrađena je 1913. godine, za vlasnike Arona i Isaka Musafiju, po projektu Josipa Pospišila. Projekat ove palate objavljen je u stručnom časopisu „Aus bosnicher Praxis", Der Bautechniker 1912. godine u Beču. Izgradnja pripada zadnjoj fazi razvoja stambene arhitekture tokom austrougarskog perioda, kada su se učestalo gradile stambene palate. Postoji više osnovnih oblika palata, a ovaj objekat spada u red stambeno-poslovnih palata nastalih kao interpolacija u prethodno izgrađenom području. Osnovna karakteristika ove vrste palate je organizacija dispozicije oko dvorišta (atrija). Objekat je izveden u duhu secesije.

Tokom ratnih dešavanja u Bosni i Hercegovini (1992-1995) objekat je pogođen sedam puta, ali nije doživio značajnija oštećenja. Godine 2007. izvršena je restauracija fasada.

Opis
----

Palata je stambeno-poslovna višespratnica koja prema ulici ima prizemlje, suteren, četiri sprata i dvospratnu podkrovnu etažu. U dvorišnom dijelu, sa strana i pozadi nalazi se blago ukopano prizemlje i pet etaža sa potkrovljem.

U osovini srednjeg rastera prizemlja, nalazi se ulazni portal širine centralnog dijela 250cm. Sa strana portala se nalaze stubovi od po 30cm širine, obrađeni u gornjoj zoni stalaktitnim dekorativnim elementima. Po tri izloga sa strane imaju dimenzije 260cm x 450cm. Između se nalaze stubovi širine 80cm. Ovi prostori se i dalje koriste kao poslovni prostor, ali su izlozi obrađeni savremenom bravarijom.

Fasada nosi obilježja rane Moderne, iako izvedena je u secesijskom stilu. Projektant je to postigao tako što se prizemlje zgrade odvaja od spratova pomoću diskretne strehe koja asocira na kordonski vijenac, a naglašeni vertikalizam spratova postignut je karakterističnim secesijskim rasporedom prozora.

Isto tako, projektant kontakt sa lokalnom arhitekturom postiže preko doksata – erkera naglašenog volumena krova sa karakterističnim badžama i dubokom strehom krovne ravni, što na diskretan način određuje njen lokalni identitet.

Palata Musafija je u vrlo dobrom konstruktivnom stanju. Glavna konstrukcija zgrade, kao i konstrukcija konzolnih stepeništa ne pokazuju znakove degradacije, što je posljedica kvalitetne građevinske djelatnosti tokom austrougarskog perioda.

Literatura
----------

* M. Hrasnica: Arhitekt Josip Pospišil – život i djelo, „Acta Architectonica et Urbanistica", Sarajevo 2003.
* Ibrahim Krzović, „Arhitektura secesije u BiH", „Kulturno naslijeđe", Sarajevo 2004.
* Alija Bejtić -Ulice i trgovi Sarajeva. Sarajevo: Muzej grada Sarajeva 1973. Godine