recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Arkad** (starogrčki:  bio je, u grčkoj mitologiji, eponimni heroj i mitski predak Arkadije, sin Zevsa i Kaliste.

Mitologija
----------

Kalisto je bila nimfa u pratnji boginje Artemide. U nimfu se zaljubio Zevs, ali kako ona nije želela napustiti Artemidu, Zevs je na sebe uzeo obličje Artemide i tako se približio Kalisti i zaveo je. Iz te je veze rođen dečak koji je dobio ime Arkad. Ljubomorna Hera u gnevu je pretvorila Kalistu u medvedicu. Istu ili još goru sudbinu bila je namenila i Arkadu, ali je Zevs sakrio dečaka u oblast Grčke koja će kasnije u njegovu čast biti nazvana Arkadijom. Tamo je Arkad mirno živeo, a onda su jednog dana, tokom gozbe koje je na dvoru priredio kralj Likaon (Arkadov deda po majci), Arkada stavili na žrtvenik nameravajući ga prineti na žrtvu bogovima. Arkad se tad za pomoć obratio Zevsu, koji se razbesneo i pretvorio Likaona u vukodlaka.

Prema drugačijem predanju, koje donosi Higin, Arkad je bio Likaonov sin. Likaon je ubio sina i njegovo telo stavio na Zevsov žrtvenik da bi iskušao njegovu božansku prirodu. Zevs je srušio stol (τράπεζα) na kojem je stajalo Arkadovo telo i gromom uništio Likanovu kuću te oživeo Arkada.

Arkad je potom postao novi arkadski kralj i najveći lovac u zemlji. Jednog dana, dok je lovio u šumi, sreo je svoju majku. Videvši sina nakon toliko vremena, ona je krenula prema njemu da ga zagrli, no Arkad je, ne znajući da se u obličju medvedice krije njegova majka, odapeo strelu i ubio je. Zevs se sažalio na majku i sina i odlučio da ih oboje preseli na nebo te oni čine sazvežđe Velikog medveda i Malog medveda. Kad je Hera saznala za to, toliko se razljutila da je naložila Tetiji da ih uvek drži na određenom mestu, tako da ova sazvežđa nikad ne potonu ispod horizonta i urone u vodu.

Prema predanju, Arkad je vladao Pelazgima na Peloponezu, koji su po njemu nazvani Arkađanima. Ljude je naučio tkanju, gajenju žitarica i pečenju hleba. Kao njegove supruge spominju se Lejanira, kći Amiklina, Meganira, kći Krokonova, nimfa Hrisopelija i drijada Erato. Sa Lejanirom imao je sina Elata i Afidanta, a sa nimfom Eratom sina Azana. Ajfedant je upravljao jugoistočnim, Azan severozapadnim, a Elat jugozapadnim delom Arkadije. Spominju se i njegova druga dva sina ― Trifil i Autolaj, te bar dve kćerke ― Hiperipa i Diomeneja.

Arkadov grob pokazivan je u Mantineji, kamo su njegovi posmrtni ostaci bili doneti s planine Menala po nalogu proročišta u Delfima. Tegejani su u Delfima postavili kipove Arkada i njegove porodice.

Literatura
----------

* Schmitz, Leonhard (1867), „Arcas (1)",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.
**Raterije** (latinski: ; francuski: ; italijanski: ; njemački: ; 890–974), također poznat i kao Raterije od Verone, bio je srednjovjekovni nastavnik, pisac i svećenik rodom iz današnje Belgije.

Poticao je iz plemićke porodice u okolici današnjeg Liegea. Kao dječak je poslan u benediktinsku opatiju Lobbes gdje se istakao kao darovit učenik, a kasnije postao njen redovnik. Kada je opat Hilduin od Lobbesa 926. otišao u Italiju na poziv svog rođaka, kralja Huga od Provanse, sa sobom je pozvao i Raterija. Kralj ga je imenovao biskupom Verone. Na tom je mjestu ostao samo dvije godine, kada je zbog svađe s kraljem zatvoren u Comu. Odatle je uspio pobjeći u Provansu i služio kao tutor plemićkim porodicama prije povratka u Lobbes 944.

946. se vratio u Italiju, gdje je zarobljen od kralja Berengara II; nakon toga je kraće vrijeme služio kao biskup Verone, prije nego što je svrgnut te se, nakon bezuspješnih pokušaja da mjesto biskupa ishodi preko njemačkog princa Ludolfa od Švapske ponovno vratio u Lobbes.

Iz Lobbesa je došao u Köln u tamošnju katedralnu školu na poziv nadbiskupa Bruna. On mu je godine 953. dao biskupiju Liege. Dvije godine kasnije ga je pobuna lokalnog plemstva natjerala da se skloni u samostan. Godine 962. je rimsko-njemački car Oton Veliki mu je ponovno dao biskupiju Verone, ali je odatle nakon sedam godina po treći put protjeran. U Opatiji Lobbes je njegov povratak doveo do otvorenog neprijateljstva među redovnicima, zbog čega je 972. konačno premješten u Opatiju Aulne.

Napisao je niz djela u kome se uglavnom bavi asketizmom te opisuje poročan život italijanskih biskupa. Sačuvani su tekstovi njegovih propovijedi u kome se služio tehnikom basni kako bi ih učinio razumljivim običnom narodu.

Izvori i literatura
-------------------

* „Ratherius of Verona". *Catholic Encyclopedia*. New York: Robert Appleton Company. 1913.
* Ker William Paton, *The Dark Ages*, Mentor Books, 1st Printing, May 1958, page 117.
* The Saturday Review, *Catholic Celibacy*, reprinted by the New York Times, August 11, 1878, page 4.
Molučki otoci
**Maluku Otoci** (isto tako poznati kao **Moluci** ili **Molučki Otoci** ) su arhipelag Indonezije, te dio većeg Malajskog arhipelaga. Smješteni su na Australijskoj ploči, odnosno istočno od Sulawesija (Celebes), zapadno od Nove Gvineje i sjeverno od Timora. Otočje je kroz historiju bilo poznato pod nazivom "Otoci začina", a to su ime koristili Kinezi i Evropljani, iako ponekad i za druge otoke.

Većina otoka su planinski, neki s aktivnim vulkanima, a imaju vlažnu klimu. Vegetacija malih i uskih otoka, koje okružuje more, je prilično bujna; uključuje kišne šume, sago, rižu, i slavne začine - muškat, klinčić, macis i dr. Veliki dio prvotnog domorodačkog stanovništva melanežanskog porijekla na otocima, pogotovo na Banda Otocima, je ubijen tokom 17. vijeka. Drugi val malajskih imigranata je započeo u 20. vijeku pod nizozemskom i nastavio se pod indonežanskom vlašću.

Maluku Otoci su u političkom smislu tvorili jedinstvenu indonežansku provinciju od 1950. do 1999. Godine 1999. regentstva Sjeverni Maluku (*Maluku Utara*) i Halmahera Tengah (Centralni Halmahera) su odvojena u posebnu provinciju , tako da se otoci sada dijele na dvije provincije, Maluku i Sjeverni Maluku. Između 1999. i 2002. otoci su bili poznati po žestokim vjerskim sukobima između muslimana i kršćana.

Eksterni linkovi
----------------

***Maluku Otoci*** na Wikimedijinoj ostavi

* Deforestation in the Moluccas
* The Spanish presence in the Moluccas: Ternate and Tidore

| * p
* r
* u
Pokrajine Indonezije |
| --- |
| Sumatra | Aceh • Sjeverna Sumatra • Zapadna Sumatra • Bengkulu • Riau • Otoci Riau • Jambi • Južna Sumatra • Lampung • Bangka-Belitung | Karta indonezijskih pokrajina |
| Java | Jakarta • Zapadna Java • Banten • Centralna Java • Yogyakarta • Istočna Java |
| Kalimantan | Sjeverni Kalimantan • Zapadni Kalimantan • Centralni Kalimantan • Južni Kalimantan • Istočni Kalimantan |
| Manji Sunda Otoci | Bali • Zapadna Nusa Tenggara • Istočna Nusa Tenggara |
| Sulawesi | Zapadni Sulawesi • Sjeverni Sulawesi • Centralni Sulawesi • Južni Sulawesi • Jugoistočni Sulawesi • Gorontalo |
| Maluku Otoci i Nova Gvineja | Maluku • Sjeverni Maluku • Zapadna Papua • Papua |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 262243501
* LCCN: n79134162
* GND: 4074944-7
* NDL: 00629352
* NKC: ge137995

 |
Oktobarski manifest u Listu Sanktpeterburškog gradonačelništva (18. oktobar 1905)
**Oktobarski manifest** ili **Oktobarski proglas** (rus. *Октябрьский манифест*) bio je značajan zakonodavni akt kojeg je izdao imperator Nikolaj II Aleksandrovič kao odgovor na Rusku revoluciju 1905.

Manifest je obnarodovan 17. oktobra 1905, a sačinjen je po predlogu ministra Sergeja Vitea.

Odredbe
-------

Istorijski značaj Oktobarskog manifesta ogledao se u tome što je imperator sveruski prestao da bude jedini zakonodavac. Zakonodavna vlast je podijeljena između imperatora i Državne dume.

Manifest se u osnovi sastojao iz tri tačke. Prva tačka je predviđala neotuđive građanske slobode na načelima neprikosnovenosti ličnosti i slobode savjesti, govora, okupljanja i udruživanja. Druga tačka je predviđala proširenje biračkog prava za već raspisane izbore za Državnu dumu, kao i da će se regulisanje daljeg izbornog zakonodavstva prepustiti novoustanovljenom zakonodavnom poretku. Treća tačka je predviđala da nijedan zakon neće imati snagu bez odoborenja Državne dume, kao i da će narodni predstavnici imati mogućnost da nadziru izvršnu vlast.

Naredne godine, 23. aprila 1906, temeljno su promijenjeni Osnovni državni zakoni Ruske Imperije na osnovu dotad tri izdata proglasa: o osnivanju Državne dume, o poboljšanju državnog poretka i o preuređenju Državnog savjeta. Tada su Osnovni državni zakoni faktički postali prvi ruski ustav.

Vidi još
--------

* Ruska revolucija 1905.
* Osnovni državni zakoni Ruske Imperije

Izvori
------

1. ↑  Puni naziv mu je *Manifest o poboljšanju državnog poretka* (rus. *Манифест Об усовершенствовании государственного порядка*).
2. ↑  Svod osnovnыh gosudarstvennыh zakonov Rossiйskoй Imperii, 23 aprelя 1906 goda

Spoljašnje veze
---------------

* Высочайший манифест об усовершенствовании государственного порядка („док.история.рф")[*mrtav link*]
Manastir Knežina

  

Manastir Knežina

Manastiri u Republici Srpskoj

**Manastir Knežina** je manastir Srpske pravoslavne crkve i nalazi u selu Knežina, 11 kilometara od Sokoca. Manastir je posvećen presvetoj Bogorodici, a manastirska crkva nosi naziv hram svetih ravnoapostola cara Konstantina i carice Jelene.

Istorijat
---------

Prema predanju o čemu svjedoče temelji, prijašnji manastir je izgrađen u 14. vijeku kod izvora Knežine. Graditelj manastira je bio Andrijaš, brat Kraljevića Marka, a manastir su uništile Osmanlije. Sadašnji hram je sagrađen 1962. godine na temeljima drvene crkve koja je uništena za vrijeme Drugog svjetskog rata. Prijašnja postradala drvena crkva je sagrađena 1926. godine. Parohijska Crkva je u vrijeme vladike Vasilija, 1989. godine u prisustvu 100.000 vjernika proglašena za manastir Knežina.

U neposrednoj blizini hrama se nalaze neistraženi stećci, termomineralni izvor Toplik, i neistražena pećina iz koje izvire rijeka Bioštica.

Vidi još
--------

* Manastiri u Republici Srpskoj

Spoljašnje veze
---------------

* Turistička organizacija Republike Srpske: Manastir Knežina (`sh`)
* Turizam Republike Srpske: Manastir Knežina Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u (`sh`)
* Portal Republike Srpske: Manastir Knežina
* Portal Pale: Manastir Sokolica[*mrtav link*] (`sh`)
* Opština Sokolac: Manastir Knežina Arhivirano 2011-07-27 na Wayback Machine-u (`sh`)


***Manastir Knežina*** na Wikimedijinoj ostavi
Ovo je članak o japanskoj radiodifuznoj kući.  Za ostala značenja, v. NHK (razvrstavanje).
**NHK** (日本放送協会, *Nippon Hōsō Kyōkai*?, **Japanska radiodifuzna korporacija**) je japanska nacionalna javna radiodifuzijska organizacija.NHK, koja se uvijek identicirala se engleskim izgovorom svoje latinične skraćenice, se, poput sličnih organizacija u svijetu, financira putem televizijske pretplate.

NHK trenutno vodi dva zemaljska televizijska kanala (NHK General TV i NHK Educational TV), dva satelitska kanala (NHK BS-1 i NHK BS Premium, obad danas u H-DTV formatu), i tri radio-mreže (NHK Radio 1, NHK Radio 2, and NHK FM).

NHK također ima međunarodnu radiodifuznu mrežu, poznatu kao NHK World. NHK World se sastoji od NHK World TV, NHK World Premium i kratkovalne radio-stanice NHK World Radio Japan. World Radio Japan je također dostupan i na Internetu.

NHK je nastala u augustu 1926. godine spajanjem nekoliko ranih japanskih radio-stanica, pri čemu je kao organizacijski model poslužio britanski BBC. Godine 1950. je počela sa eksperimentalnim, a 1953. sa redovnim televizijskim programom. U svijetu je prethodnih decenija stekla veliki ugled dokumentarnim TV-serijama kao što su *Ostavština* i *Put svile*.

Izvori
------

1. ↑  NHK: Profile
2. ↑  Sidensticker, Edward. (1990). ’‘Tokyo Rising: The City Since the Great Earthquake,’’ p. 67.
*Ukoliko ste tražili pojam iz mitologije, v. Makemake (mitologija).*
Teleskop Habl uslikao planetu Makemake
**Makemake** (simbol: 🝼, punim imenom **136472 Makemake**) je treća po veličini poznata patuljasta planeta u Sunčevom sistemu i jedna od dve najveće patuljaste planete u Kojperovom pojasu. Veličine je oko tri četvrtine Plutona. Prečnik ove planete je oko 750. Ova planeta nema ni jedan satelit.

Otkrivena je 31. marta 2005. od strane tima koji je predvodio Majkl Braun, ali je tek 11. juna 2008. Međunarodna astronomska unija kandidovala ovu planetu za plutoidnu. Planeta je taj status, koji su pre nje dobili Pluton i Erida, dobila u julu 2008. godine.

Temperatura na planeti je ekstremno niska i iznosi oko 30 K (−243.2 °C). Površina planete je prekrivena metanom i etanom.

Otkriće
-------

Makemake je otkrivena 31. marta 2005. godine, iz Palomar opservatorije pod predvodništvom Majkla Brauna. U javnosti je ovo otkriće bilo objavljeno 29. jula 2005. godine. Istraživački tim je planirao da ovo otkriće, kao i otkriće patuljaste planete Eride objavi kasnije, kada završe sa još nekim posmatranjima i proračunima. Međutim, u medijima je 27. jula objavljeno da je jedan drugi istraživački tim iz Španije, došao do značajnih rezultata na patuljastoj planeti Haumei. Pošto je iz opservatorije Palomar istovremeno praćen isti objekat, te plašivši se da njima neće biti pripisana zasluga za prethodna otkrića, oni su požurili objavivši rezultate već dva dana kasnije, 29. jula 2005.

Uprkos svojoj relativno velikoj osvetljenosti kao petine zračenja Plutona, Makemake je otkrivena znatno kasnije od manje osvetljenijih objekata u Kojperovom pojasu.

Većina istraživanja patuljastih planeta se sprovode relativno blizu ekliptike, nebeske ravni u kojoj se nalaze Sunce i osam najvećih planeta Sunčevog sistema. U ovom regionu postoji mnogo veća verovatnoća nalaženja drugih planeta.

Pluton i Makemake su bile jedine dovoljno svetle planete da bi eventualno mogle biti otkrivene za vreme potrage trans-neptunskih objekata, čime se Klajd Tombo bavio 1930ih godina.

Izvori
------

1. ↑  JPL/NASA (2015-04-22). „What is a Dwarf Planet?". Jet Propulsion Laboratory. Pristupljeno 2022-01-19.
2. 1 2  Makemake facts (Činjenice o Makemake), *space-facts.com*; pristupljeno: 21. januar 2015.
3. ↑  Makemake: Discovery, Orbit, and Characteristics (Makemake: Otkriće, orbita i karakteristike), *space.com*; pristupljeno: 21. januar 2015.
4. ↑  Makemake: Overview Arhivirano 2015-02-19 na Wayback Machine-u (Makemake: ukratko), *solarsystem.nasa.gov*; pristupljeno: 21. januar 2015.
5. ↑  Makemake, *starchild.gsfc.nasa.gov*; pristupljeno: 21. januar 2015.

Spoljašnje veze
---------------

***Makemake (patuljasta planeta)*** na Wikimedijinoj ostavi

  



---

|  |
| --- |
| **Sunčev sistem** |
|  |
| **Zvijezda**: Sunce

---

**Planete**: Merkur | Venera | Zemlja (Mjesec) | Mars | Jupiter | Saturn | Uran | Neptun

---

**Patuljasta planeta**: Cerera | Pluton | Erida |
| Pojas asteroida | Kajperov pojas | Ortov oblak |
Crkva *Vavedenije Bogorodičino*, Karpino
**Manastir Karpino** (makedonski: *Карпински манастир*) se nalazi u blizini sela *Orah*, pored grada Kumanova, u Republici Makedoniji.

*Skup apostola* ikona iz manastrira Karpino

Historija
---------

Karpinsko evanđelje
Manastir je osnovan u XIV. vijeku kao zadužbina sevastokratora *Dejana* zeta cara Dušana (oženio je njegovu sestru Teodoru) posvećen Bogorodici.
Današnji ostatci potječu iz prijelaza XVI.-XVII. vijek, to je u prvom redu crkva *Uspenja Bogorodice* (makedonski: *Воведение на Пресвета Богородица*), oko koje je podignut manastir. 

To je mala kamena građevina sa tri apside. U crkvi postoje dva sloja fresaka, stariji je iz doba gradnje crkve a noviji je iz 1892 godine, tad je manastir temeljno obnovljen. Novije freske oslikali su *Petar* i *Atanas Nikolov* iz Velesa, te *Josif Radević* iz *Lazaropolja*. Iz XVI. st ostala je očuvana samo jedna freska na zapadnom zidu crkvenog narteksa sa motivom *Bogorodice Orante*. Crkva čuva vrijedan Ikonostas na kojem se nalaze 7 orginalnih ikona iz 1606-1607, koje je naslikao *zoograf Nikola* sa učenicima.

Rekonstrukcija izgleda manastrira Karpino
Manastir je više puta pregrađivan, i dograđivan. Imao je konake, igumanov dvor, gospodarske zgrade i zvonik (ovaj današnji je iz XIX. vijeka

Za vrijeme Drugog svjetskog rata 30. septembra 1944 godine, konaci (ćelije za monahe) sa sjeverne i jugozapadne strane su zapaljeni i uništeni od strane njemačke vojske. Tako da je i danas manastir Karpino djelomično u ruševnom stanju.

*Manastir Karpino* bio je važan centar srednjovjekovne pismenosti u tom kraju (tu su se prepisivale knjige i opismenjavalo stanovništvo), orginalni manuskripti iz Karpina, danas se čuvaju u muzejima: Moskve (*Karpinsko evanđelje*), Sofije i Beograda.

Bilješke
--------

1. ↑  Mirjana M. Mašnić: Toward the Study of the old Iconostasis in Karpino
2. ↑  „Sazdo Vasilkov Češmadžiski: Selo Orah - Suv Ora, str. 24". Arhivirano iz originala na datum 2015-04-02. Pristupljeno 2015-03-01.

  


***Manastir Karpino*** na Wikimedijinoj ostavi
**Makedonska akademija nauka i umetnosti** (**MANU**; mak. *Македонската академија на науките и уметностите (МАНУ)*), osnovana je 23. februara 1967. godine. Njen prvi predsednik bio je Blaže Koneski. Sadašnji predsednik je Georgi Stardelov.

Članovi MANU biraju se svake tri godine. Od svog osnivanja do danas, MANU je imala ukupno 154 člana. Od trenutna 74 člana, 41 je redovni član, a 33 imaju status spoljnih saradnika. MANU zasad ima četiri počasna člana, a to su Kole Čašule, Josip Broz Tito, Edvard Kardelj i Boris Evgenovič Paton.

Naučni centri
-------------

Makedonska akademija ima i pet naučnih centara:

* Centar za genetsko inženjerstvo i biotehnologiju
* Centar za energetiku, informatiku i materijale
* Centar za područnu lingvistiku
* Centar za leksikografska istraživanja
* Centar za strateška istraživanja

Naučni odeli
------------

Unutar MANU funkcioniše pet odela:

* Odel za lingvističke i literaturne nauke
* Odel za socijalne nauke
* Odel za matematičke i tehnološke nauke
* Odel za biološke i medicinske nauke
* Odel za umetnost

Predsednici MANU
----------------

* Blaže Koneski (1967—1975)
* Mihajlo Apostolski (1976—1983)
* Jordan Pop Jordanov (1984—1991)
* Ksente Bogoev (1992—1999)
* Đorđi Evremov (2000 — jun 2001)
* Mateja Matevski (jul 2001 — 2004)
* Cvetan Grozdanov (januar 2004 — 2008)
* Georgi Stardelov (od 2008)

Međunarodna saradnja
--------------------

MANU je član CEN (Mreža akademija centralne i istočne Evrope) i SEEA (Akademije jugoistočne Evrope).

Publikacije
-----------

MANU je do sada objavila oko 1.690 naučnih radova sa svih polja nauka i umetnosti.

Vidi još
--------

* Vojvođanska akademija nauka i umetnosti
* Evropska akademija nauka i umetnosti

Vanjske veze
------------

* Zvanična stranica MANU (`en`)
**Manastir Klisina** ili manastir Ognjene Marije je manastir Srpske pravoslavne crkve i nalazi se u naselju Ništavci, opština Prijedor. Manastir se nalazi pored magistralnog puta Prijedor-Sanski Most, uz rijeku Sanu.

### Istorija

Podignut je na starom manastirištu gdje je bio srednjovjekovni manastir. Taj je manastir bio posvećen Sretenju Gospodnjem, nazivajući manastirište Klisina, koja dolazi od grčke riječi eklisija, što znači crkva. Porušen je poslije dolaska Osmanlija, ili možda i prije, od strane ugarske monarhije, koja je na ovim krajevima osnovala Jajačku banovinu, radi odbrane Ugarske od nadiranja Osmanlija.

Posljednja crkva zapaljena je 1942 od ustaških vlasti. Zvono od te crkve je ugrađeno na novu crkvu podignutu 1993. Izgrađen je i konak pa je 1998 osvešćen novi manastir. U toku je znatno proširenje manastirskog hrama. Okružen je kamenim zidom.

### Opis

Manastirska crkva je posvećena Ognjenoj Mariji. To je jednobrodna bazilika sa lukovima u vizantijskom stilu. Zvonik je visoko izveden, kao kod ruskih crkvi. U crkvi se nalazi reprodukcija čudotvorne ikone Jerusalimske majke božije. Originalnu je uradio Jevanđelista Luka.

Literatura
----------

* Liljana Ševo, Biblioteka Baština, Banja Luka, 2002. - Pravoslavne crkve i manastiri u Bosni i Hercegovini do 1978. Godine

Vanjski linkovi
---------------

* Manastir Klisina
**Manastir Karakal** (grč. *Μονη Καρακαλλου*) - Pravoslavni manastir na Svetoj Gori. Jedanaesti je u hijerarhiji manastira Svete Gore. Nalazi se na jugoistočnom delu poluostrva Atos između Velika Lavra i Manastira Iviron. Trenutno, manastir broji oko 30 monaha.

Istorija
--------

Osnovan u 11. veku, u 13. veku, skoro potpuno zanemaren. Obnovljen za vreme vladavine Andronika II Paleologa, uz učešće od Carigradskog patrijarha Atanasija. Nakon obnove, bio je potpuno opljačkan. 

Drugi put, manastir obnavlja vlaški vladar Petar Jovan, uz dozvolu sultana Sulejmana I. Pred kraj života Petar Jovana se zamonašio u manastiru.

Arhitektura i relikvije
-----------------------

* Hram apostola Petra i Pavla (podignut u 14. veku).
* Petrova Kula (16. vek) - najveća kula Svete Gore.
* Mošti apostola Vartolomeja
* Čestice životvornog krsta

Spoljašnje veze
---------------

* Manastir Karakal Arhivirano 2008-03-20 na Wayback Machine-u
* Monastыrь Karakal

| * p
* r
* u
Manastiri Svete gore |
| --- |
| 

Velika Lavra **•** 
Vatoped **•** 
Iviron **•** 
Hilandar **•** 
Dionisijat **•** 
Kutlumuš **•** 
Pantokrator **•** 
Ksiropotam **•** 
Zograf **•** 
Dohijar **•** 
Karakal **•** 
Filotej **•** 
Simonopetra **•** 
Svetog Pavla **•** 
Stavronikita **•** 
Ksenofont **•** 
Grigorijat **•** 
Esfigmen **•** 
Pantelejmon **•** 
Konstamonit
 | Mapa prikazuje svetogorske manastire |

***Manastir Karakal*** na Wikimedijinoj ostavi
**Lopatinec** (mađarski *Lapáthegy*) je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Sveti Juraj na Bregu, Međimurska županija.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 947 stanovnika te 283 obiteljskih kućanstava.

  

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:** Naselja Dragoslavec, Frkanovec, Lopatinec, Okrugli Vrh, Pleškovec i Vučetinec 1880. i 1890. iskazana su kao jedno naselje pod imenom Sveti Juraj na Bregu. U navedenim godinama sadrži podatke za to bivše naselje. U 1991. ovom naselju pripojen je dio područja naselja Brezje, u kojem je i sadržan dio podataka od 1857. do 1961.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Lopatinec** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Arhelaj IV**, kasnije **Arhelaj od Kapadokije** (na grčkom **ο Αρχέλαος**, rođen kao **Sisin** (Sisines, ? - 17. n.e.?) bio je posljednji kralj antičke Kapadokije. Rodio se kao sin Arhelaja III, prosvećenika grada Komana i Glafire, koja je kasnije postala ljubavnicom Marka Antonija. Bio je praunuk Arhelaja, pontskog generala u prvom mitridatskom ratu.

Godine 36. pne. je Marko Antonije ušao u Kapadokiju, svrgnuo i pogubio tadašnjeg kralja Arijarata X te postavio Arhelaja na njegovo mjesto. Usprkos toga, Arhelaj je za vrijeme rata Istoka i Zapada prebjegao Oktavijanu i na njegovoj strani sudjelovao u bitci kod Akcijuma. Oktavijan mu je za tu uslugu dao dijelove teritorija Kilikije i Male Armenije. Među svojim podanicima, međutim, nije bio popularan, koji su se na njega kasnije žalili caru Tiberiju. Iako ga je Tiberije branio, kasnije ga je doveo u Rim, optužio za pripremanje pobune i zatvorio. Arhelaj je umro u zatočeništvu a Kapadokija je anektirana Carstvu te postala rimska provincija.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Arijarat X Euzeb Filadelf**  |  **Vladar Kapadokije** 38. pne. – 17. n.e. | Slijedi: **rimska provincija**  |

Izvori
------

* Chris Bennett, Egyptian Royal Genealogy - Ptolemaic Dynasty, 2005. Avail at  Arhivirano 2004-11-21 na Wayback Machine-u, visited 5/12/2005.
* Aiden Dodson and Dylan Hilton, Complete Royal Families of Ancient Egypt, London: Thames & Hudson, 2004. MCL 932 Dod.
* Anthony Wagner, Pedigree and Progress, Essays in the Genealogical Interpretation of History, London, Philmore, 1975. Rutgers Alex CS4.W33.

### Literatura

* Cassius Dio, xlix. 32-51
* Strabo, xii. p. 540
* Suetonius, *Tiberius*, 37, *Caligula*, 1
* Tacitus, *Ann.* ii. 42
**Madagaskarska** ili **prugasta cibetka** (lat. *Fossa fossana*), također poznata pod nazivom fanaloka, je posebna endemska vrsta cibetke koja je rasprostranjena na Madagaskaru, a pripada porodici Eupleridae.

Nekoć je malagaška cibetka bila stvrstana u subporodicu Hemigalinae, zajedno s palmskim cibetkama i u vlastitoj podporodici, Fossinae, ali u današnje vrijeme ona se svrstava u subporodicu Eupleridae. Također se klasificira kao Fossa fossa, ali ju, međutim, nije moguće svrstati s cibetkom, zbog toga što je malagaška cibetka endemska životinja koja je rasporostranjena samo na Madagaskaru, koja ima prirodoslovno ime Cryptoprocta ferox. Životinja slična malagaškoj cibetki je fanaluka, koja, kao i ona, živi na Madagaskaru, te spada u istu porodicu.

Malagaška cibetka je manji sisavac: tijelo joj je dugačko oko 47 centimetara (uključujući rep, koji je dug oko 20 cetimetara), a teška je 2,5 kilograma. Izgledom i kretanjem podsjeća na manju lisicu. Ima kratku dlaku sivkaste boje, s tamnim vodoravnim crtama koje su smještene od glave do repa, ali pruge na trbuhu nalikuju mrljama. Ova životinja uopće ne nalikuje drugim vrstama cibetke. Endemična je životinja koje je rasporostranjena isključivo u tropskim šumama u Madagaskaru.

Malagaške cibetke pare se od kolovoza do rujna, dok skotnost kod ženka traje 3 mjeseca. Mladunci se kote otvorenih očiju i dobro razvijeni, a odrasla je s oko 10 tjedana.
**Macushi** (Macussi, Makuxi, Macuchi, Macuxi, Macuxis, Makusi, Makushi, Pemon), snažan indijanski narod iz Brazila, Gvajane i manjim dijelom iz Venezuele. Jezično su im najsrodniji Akawai, Patamona i Pemon, sa kojima čine skupinu Macushi-Kapon, koja je dio karipske porodice. Macushi-populacija u svim zemljama iznisi peko 24,000, a najbrojniji su u Brazilu (15.000; dfržava Roraima) i Gvajani (9.000), te oko 600 u Venezueli. U Brazilu su Makuši treća domorodačka skupina po brojnosti, a u Gvajani su na drugom mjestu. Skupina Teueia ili Teweya je iz Venezuele.

Sela u Gvajani
--------------

U distriktu North Rupununi imaju 14 sela: Annai Central, Apoteri, Aranaputa, Crash Water, Kwatamang, Kwarmatta, Massara, Rewa, Rupertee, Surama, Fairview (ili Kurupukari), Toka, Wowetta i Yakarinta ; Itabac, Kanapang.

Rezervati u Brazilu
-------------------

U Brazilu žive na rezervatima Ananás, Aningal, Anta, Araçá, Barata/Livramento, Bom Jesus, Boqueirão, Cajueiro, Jaboti, Mangueira, Manoá/Pium, Moskow, Ouro, Pium, Ponta da Serra, Raimundão, Raposa/Serra do Sol, Santa Inês, São Marcos i Sucuba.

Izvori
------

1. ↑  „Indigenous People". Arhivirano iz originala na datum 2008-11-14. Pristupljeno 2014-08-06.

Literatura
----------

* Myers, Iris (1944). The Makushi of British Guiana. Timehri, Georgetown. Reprint. 1946.
* Diniz, Edson Soares (1972). Os índios makuxi do Roraima. Sao Paulo: Faculdade de Filosofia, Ciencias e Letras de Marília.
**Macuro** je gradić od 2,500 stanovnika. u saveznoj državi Sucre, na sjeveroistoku Venecuele. 

Administrativno podpada pod Općinu Vadez, koja ima 38,511 stanovnika.

= Geografske karakteristike
===========================

Macuro leži na jugozapadnoj obali Poluotoka Paria, svega par kilometara od tjesnaca Zmajeva usta (Boca del Dragon) širokog 11 km koji razdvaja Venecuelu od otoka Trinidad.

Historija
---------

Do zaljeva u kom danas leži grad prvi je doplovio Kristofor Kolumbo na svom trećem putovanju u Ameriku 30. maja 1498. ali se zbog bolesti izgleda nije iskrcao. Umjesto njega to su izgleda uradili mornari Pedro de Terreros, Andres del Corral i Hernando Pacheco, tako da su oni bili prvi Evropljani koji su stupili na tlo Južne Amerike. Lokalni indijanci su ih prijateljski dočekali, počastili pićem i voćem i otpratili na brodove.

Macuro su osnovali aragonski kapucinii 1738. kao misiju pod imenom *San Carlos Barromeo de Macuro*.
Za kolonijalnih vremena Macuro je bio naselje od nekih 1.000 stanovnika, koji su živjeli od uzgaja kakaa i pamuka.

Krajem 19. vijeka venecuelanska vlada odlučila je izgraditi luku za pretovar na veće brodove. Novu luku - *Cristobal Colon* svečano je otvorio 1903. predsjednik Cipriano Castro. Nakon tog je usljedio period prosperiteta, tad je postao i administrativni centar saveznog teritorija Cristobal Colon. Sve je to trajalo do 1935. kad je predsjednik Juan Vicente Gómez naredio da se luka zatvori, a njena oprema prenese u Güiriju.

Sve do 2000. do Macura se moglo doći jedino brodom, tad je podignuta cesta duga 65 km do Güiria.

Najveći poslodavac u današnjem Macuru je mala cementara koja se bavi i iskapapanjem gipsa u okolici grada, ostali stanovnici se bave ribarstvom, turizmom i poljoprivredom.

  

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Informacion Util de Macuro*" (španjolski). Oficina de Turismo de Macuro. Pristupljeno 14. 11. 2017.
2. ↑  „*Venezuela: Sucre*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 14. 11. 2017.
3. 1 2 3  „*Bienvenidos a Macuro-La Puerta del Caribe*" (španjolski). Oficina de Turismo de Macuro. Pristupljeno 14. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

***Macuro*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Bienvenidos a Macuro-La Puerta del Caribe* (`es`)
**Ninsuna** ili **Ninsun** ("Dama - divlja krava") je božica iz sumerske i babilonske mitologije, koja se nekada zvala i **Ninsina**.

Život
-----

Ninsuna je kćer Anua, boga neba i jedne od njegovih žena, Uraš. Njezini djed i baka su Anšar i Kišar, a pradjed i prabaka Lahmu i Lahamu, koji su djeca Apsua i Tiamat, onih koji su bili na početku. 

Ep *Gilgameš* donosi nešto informacija o njezinom daljnjem životu. Ona je postala kraljica na Zemlji, te je u epu opisana u potpuno ljudskom obliku. Ona je bila kraljica grada Uruka, a kralj je bio njezin muž Lugalbanda, koji je bio smrtnik, ali polubog. Ninsuna je s njim imala jednog sina - heroja Gilgameša, koji će postati slavan te je glavni lik istoimenog epa. 

Gilgameš i Enkidu su tražili od Ninsune da zamoli Šamaša da im pomogne na putu do cedrove šume gdje je živio div Humbaba, kojeg su ubili.

Prema jednom babilonskom tekstu, Ninsuna se udala i za još jednog boga - Pabilsaga, ili se udala i za boga Enkija, svog polubrata, kojem je rodila sina Damua, boga vegetacije.

Naslovi
-------

Ninsunino je ime povezano s riječju "krava", te je ona zvana "Krava kolovoza", "Divlja krava" i "Velika kraljica". Zbog njezinih ju je naslova moguće povezati s egipatskom božicom Hator.

***Ninsuna*** na Wikimedijinoj ostavi
**Atlantska burnica** (lat. *Pterodroma incerta*) je morska ptica iz porodice zovoja, endem južnog Atlantskog oceana.

Stanište i prehrana
-------------------

Gnijezdi se u ogromnim kolonijama na otocima Tristan da Cunha i Goughu, a njen raspon kretana obuhvaća morske površine od Brazila do Namibije. Većinom se hrani lignjama, koje prema nekim znanstvenim istraživanjima zauzimaju 87% njezine prehrane. Nekad se hrani i ribama iz porodice *Myctophidae*, jer se noću uzdižu na površinu, kao i rakovima.

Ugroženost
----------

Iako postoji velik broj jedinki ove vrste, s procjenom od 5 milijuna jedinki u cijelom svijetu, IUCN je ovu vrstu klasificirao kao ugroženu. Vrsta je ograničena na samo dva otoka na kojima se pari i gnijezdi, a broj jedinki se smanjuje zbog pretjeranog izlova organizama koijma se inače hrani. Posljednje studije ukazuju da je vrsta ugrožena introdukcijom kućnog miša u areal gniježđenja. Miševi, naime, napadaju mladunčad ovih ptica što im drastično smanjuje populaciju.

U prošlosti je bila klasificirana kao osjetljiva vrsta. Istraživanja su dokazala veliki utjecaj predacije miševa na ovu vrstu, pa je ona od 2008. klasificirana kao ugrožena.
**Magas od Kirene** (vladao 276 - 250. pne.) bio je helenistički vladar Kirene (Kirenajka u današnjoj Libiji). Rođen je kao sin makedonske plemkinje Berenike i plemića po imenu Filipa. Berenika se poslije udala za egipatskog kralja Ptolemeja, a poslije je Berenikin sin, odnosno njegov polubrat Ptolemej II postao egipatskim kraljem.

Još za Ptolemejevog života je, zahvaljujući majčinom uticaju, Magas postao guvernerom Kirenajke. U nekoliko navrata je pokušao steći nezavisnost od polubrata, ali se prilika pružila tek oko 276. pne. kada je Egipat došao u sukob sa Seleukidskim Carstvom. Magas je tada oženio Apamu, kći seleukidskog vladara Antioha, te potom proglasio nezavisnost. Njegove su, nakon izbijenja prvog sirijskog rata snage krenule u pohod na Egipat. Međutim, od njega je morao odustati zbog pobune nomadskog plemena Marmarida. Antioh je naknadno poražen od Ptolemeja. Usprkos toga, Magas je uspio očuvati nezavisnost Kirene do svoje smrti 250. pne. Jedino dijete mu je bila kći Berenika II.

Magas je jedan od vladara koji se spominju u Ašokinim ediktima, odnosno za koje se tvrdi da im je maurijski car Ašoka poslao izaslanike kako bi ih preobratio na budizam. Magas je jedini od tih vladara za koje postoje određene špekulacije da je uistinu primio izaslanike, ili da su izaslanici dobili priliku upoznati njihove podanike s njihovim učenjima. Temelj za to su učenja filozofa Hegesije iz Kirene, za koja se kasnije tvrdilo da su pod budističkim uticajima.

Napomene
--------

V. također
----------

* Popis kraljeva Kirene

|  |
| --- |
| Magas od Kirene  **Umro/la:** 250. pne. |
| Kraljevske titule |
| **Uspražnjen/na**Titulu posljednji imao/la**Arkesilaj IV** | **Kralj Kirene**276. pne.–250. pne. | Slijedi:**Demetrije** |
*Za ostale upotrebe, v. Atlas (razvrstavanje).*
**Atlas**, zbirka astronomskih i geografskih karata sustavno sređenih u sadržajnu cjelinu (naziv po mitološkom liku koji se javlja u 16. stoljeću na naslovnoj stranici Mercatorove zbirke karata). Također naziv za zbirku tablica, grafikona i ilustracija u botanici, zoologiji, medicini, tehnici koju nazivamo enciklopedijski atlas.

Povijest
--------

Atlas
Prvu knjigu koja sadrži geografske karte i koja bi se mogla smatrati atlasom je sastavio antički geograf Klaudije Ptolomej u Aleksandriji oko 150. godine nakon Krista. Taj atlas je doživio ponovno izdanje u Bologni 1477. godine. Jedan od samo nekoliko preostalih primjeraka tog atlasa se danas čuva u franjevačkom samostanu na Košljunu. Prvi moderni atlas je sastavio belgijski geograf Abraham Ortelius 1570. godine. Nazvao ga je *Theatrum Orbis Terrarum* i sadržavao je 53 geografske karte koje su prikazivale cijeli tada poznati svijet. Ime atlas je uveo značajan belgijski geograf i kartograf Gerardus Mercator koji je izrađivao precizne karte svijeta i potaknuo Orteliusa na izradu atlasa, a prvi vlastiti atlas je izdao 1595. Prije se smatralo da je ime dao prema divu Atlasu iz grčke mitologije, ali se danas smatra da je ime dao prema mauretanskom kralju Atlasu.

Vrste atlasa
------------

Atlase možemo podijeliti u različite kategorije po različitim kriterijima. Prva dimenzija po kojoj se atlasi mogu razgraničiti je s obzirom na vrstu mediju, pa tako razlikujemo *tiskani* i *elektronički atlas*. S obzirom na znanje i vještine korisnika ili prema upotrebi dijelimo ih na *školski atlas*, *kućni atlas* i *atlas za planiranje*. Atlase s obzirom na opseg i veličinu možemo podijeliti na *atlas svijeta*, *atlas kontinenta*, *atlas država* i *atlas gradova*. Prema obuhvatu razlikujemo *opći atlas* i *tematski atlas*. Opći atlas sadržava većinom fizičke karte, dok je tematski atlas posvećen jednoj temi, pa razlikujemo *povijesni atlas*, *atlas prirode*, *atlas anatomije*, i dr.

***Atlas*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85009231
* GND: 4143303-8
* BNF: cb13162713r (podaci)
* NKC: ph118653
* BNE: XX5216275

 |
**Nelson** je grad na Novom Zelandu na istočnoj obali Tasmanovog zaljeva te središte istoimene unitarne regije. Samo naselje uspostavljeno je 1841. godine, a nazvano je u čast engleskog admirala Horatija Nelsona te je drugi najstariji grad na Novom Zelandu i najstariji na Južnom otoku; status grada dobio je kraljevskom poveljom 1858. godine. 

Iako bi formalno pripadao distriktu Tasman, koji se nalazi zapadno od Nelsona, Nelson je samoupravna regija koja se smjestila između Tasmana, na zapadu, i regije Marlborough, na istoku. Prema procjeni iz 2015. godine, u gradu živi 46,437 stanovnika (12. grad na Novom Zelandu), a zbog njegovog položaja ga se smatra geografskim središtem Novog Zelanda. Obližnji grad Richmond udaljen je samo 10 kilometara i središte je distrikta Tasman, a ako se ta dva grada smatraju jedinstvenom urbanom cjelinom, zauzimaju deveto mjesto na popisu novozelandskih gradova prema broju stanovnika. 

Lokalni, ali i globalno, Nelson je poznat po bogatom kulturnom programu, koji privlači turiste iz cijelog svijeta.

Gradovi pobratimi
-----------------

* Sjedinjene Američke Države Eureka, CA, Sjedinjene Države
* Narodna Republika Kina Huangshi, NR Kina
* Japan Miyazu, Kyoto, Japan

Galerija
--------

Panoramski pogled na grad
Pogled na grad s obližnjeg brda

Vanjske poveznice
-----------------

***Nelson, Novi Zeland*** na Wikimedijinoj ostavi

* Historic images of Nelson from the collection of the Museum of New Zealand Te Papa Tongarewa
* Nelson City Council
* Nelson Tasman Tourism

| * p
* r
* u
Regije Novog Zelanda |
| --- |
| Sjeverni otok | 
* Northland
* Auckland\*
* Waikato
* Bay of Plenty
* Gisborne\*
* Hawke's Bay
* Taranaki
* Manawatu-Wanganui
* Wellington

 |  |
| Južni otok | 
* Tasman\*
* Marlborough\*
* Nelson\*
* West Coast
* Canterbury
* Otago
* Southland

 |
| \* Regijom upravlja unitarno tijelo, a ne regionalno vijeće. |
**Atlantic Records** (**Atlantic Recording Company**) je američka diskografska kuća najpoznatija po svojim R&B, rock and roll i jazz izdanjima. Tokom svojih prvih 20 godina rada, Atlantic je stekao ugled kao jedna od najvažnijih diskografskih kuća koja je specijalizirana za jazz, R&B i soul.

Muzičari koji su početkom 2017. imali potpisan ugovor s Atlantic Recordsom su Jess Glynne, Missy Elliott, Sia, Coldplay, David Guetta, Bruno Mars, Melanie Martinez, Kelly Clarkson, Rita Ora, Charli XCX, Charlie Puth, Kodak Black, Death Cab for Cutie, Ed Sheeran, Flo Rida, Halestorm, In This Moment, James Blunt, Janelle Monáe, Jason Mraz, Marina and the Diamonds, Paramore, Portugal. The Man, Simple Plan, Shinedown, Skrillex, Weezer, Lil Uzi Vert, YoungBoy Never Broke Again, K. Michelle, Kehlani, Joyner Lucas, Bhad Bhabie, Why Don't We, Twenty One Pilots, Jake Paul, and Wiz Khalifa.

Diskografske kuće pod vlasništvom Atlantic Recordsa
---------------------------------------------------

* Big Beat Records
* Big Tree Records
* Cotillion Records
* Eardrum Records
* First Priority Music
* Grand Hustle Records
* LaSalle Records
* Roc Nation
* Stone Flower Records
* TAG Recordings

Izvori
------

1. ↑  Povijest Atlantic Recordsa Arhivirano 2011-08-28 na Wayback Machine-u Atlanticrecords.com. Preuzeto 29. kolovoza 2011.
2. ↑  „Atlantic Records - Artists". atlanticrecords.com. Pristupljeno 27. 1. 2017.

Vanjske veze
------------

***Atlantic Records*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica
* Warner Music Group Arhivirano 2007-02-04 na Wayback Machine-u
* Atlantic Records: Ahmet Built
*Za ostale upotrebe, v. Novoseljani (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 53′ 03" SGŠ, 22° 13′ 40" IGD

**Novoseljani** (mak. *Novoselani*) su naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Novoseljani su u sastavu opštine Češinovo-Obleševo.

Prirodni uslovi
---------------

Novoseljani su smešteni u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kočana, naselje je udaljeno 18 kilometara zapadno.

Naselje Novoseljani se nalazi u istorijskoj oblasti Kočansko polje, u zapadnom delu polja. Područje južno od naselja je dolinsko i dobro obrađeno. Neposredno zapadno od naselja protiče Zletovska reka. Nadmorska visina naselja je približno 330 metara. 

Mesna klima je umereno kontinentalna.

Stanovništvo
------------

Novoseljani su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 74 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.cesinovo-oblesevo.mk Zvanična stranica opštine Češinovo-Obleševo[*mrtav link*]

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Češinovo-Obleševo |
| --- |
| **Obleševo** • 
Banja •
Burilčevo •
Vrbica •
Žiganci •
Kučičino •
Lepopelci •
Novoseljani •
Sokolarci •
Spančevo •
Teranci •
Ularci •
Češinovo •
Čiflik |  |
**Ruaidrí mac Fáeláin** (? -785) je bio kralj Leinstera od 776. do 785. Pripadao je ogranku Uí Fáeláin sept kalana Uí Dúnlainge naroda Laigin. Bio je sin ranijeg kralja Fáelán mac Murchadoa (u. 738), a previous king.

Godine 777. je kao vazal Donnchad Midia, velikog kralja Irske, sudjelovao u ratu protiv kraljeva Brege i Síl nÁedo Sláinea. 780. mu je Donnchad napao i opustošio zemlju, prije nego što je mir postignut posredovanjem Crkve. 781. je zabilježen još jedan granični sukob. Godine 782. je porazio i zarobio Brana, suparnika iz klana Uí Muiredaig.

Sinovi su mu bili Muiredach mac Ruadrach (u. 829), kralj Leinstera; i Diarmait (u. 832), kralj Airthir Liphija i predak kasnijih kraljeva Uí Fáeláina.

Fusnote
-------

1. ↑  Francis J.Byrne, *Irish Kings and High-Kings*, Table 9
2. ↑  *Annals of Ulster* AU 777.3

Literatura
----------

**Stranica Šablon:Refbegin/styles.css nema sadržaj.**

* *Annals of Ulster* at CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
* Byrne, Francis John (2001), Irish Kings and High-Kings, Dublin: Four Courts Press, ISBN 978-1-85182-196-9
* Charles-Edwards, T. M. (2000), *Early Christian Ireland*, Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 0-521-36395-0

Eksterni linkovi
----------------

* CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
*Za ostale upotrebe, v. Atlas (razvrstavanje).*
Atlant drži Zemlju, Geju
**Atlas** (grč. *Ἄτλας* [*Átlas*], lat. *Atlas*) ili **Atlant**, je div iz grčke mitologije. Po Atlasu je dobila ime zbirka zemljopisnih karata, u arhitekturi figura muškarca koji služi kao potporanj te u astronomiji jedna zvijezda u grupi Plejada. Atlas je sin Japeta i Klimene.

Kazna
-----

Atlant se borio protiv Zeusa jer je jedan od Titana. Zato je osuđen da vječno drži nebo - Urana na svojim leđima. Atlant se pokušao osloboditi kazne. Naime, Heraklo je trebao mikenskom kralju Euristeju donijeti zlatne jabuke sa stabla koja su čuvale Atlantove kćeri Hesperide. Atlant se ponudio da će sam ubrati jabuke ako bi Heraklo pridržao Urana. Heraklo je znao da jabuke čuva zmaj Ladon koji nikad ne spava te je pristao. Atlant je donio jabuke i ponudio se da ih odnese u Mikenu, ali je Heraklo prozreo lukavost te mu je rekao da samo na trenutak pridrži svod dok sebi ne napravu podlogu od trave za rame, jer ga boli zbog velikog pritiska. Potom je Heraklo uzeo jabuke i otišao, a Atlant je teret morao nositi do svoje smrti. Druga je verzija blaža i kaže da je Atlant oslobđen, naime, Heraklo je izgradio Heraklove stupove i oslobodio Atlanta.

Atlantova smrt
--------------

Atlant nije htio pustiti u Grčku junaka Perzeja koji se htio vratiti kući noseći Gorgoninu glavu. Perzej mu je pokazao tu ružnu glavu te se Atlant skamenio. Atlant se pretvorio u istoimenu kamenu planinu u Africi, a i dalje drži nebo na svojim plećima, dok mu se glava - vrh planine - gubi u plavetnilu nebeskog svoda. Ovisno o izvorima, Atlant ponekad drži Urana na plećima, a ponekad Geju.

Vanjske veze
------------

***Atlas (mitologija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Atlas u klasičnoj literaturi i umjetnosti
* Atlas u grčkoj mitologiji
**Lębork** (njemački: *Lauenburg in Pommern*) je grad od 35,273 stanovnika na sjeveru Poljske u Pomeranskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Lębork leži na ušću riječice Okalice u rijeku Łebu, udaljen 30 km od Baltičkog mora i grada Łeba, a 65 km od Gdańska.

Historija
---------

Historija Lęborka počela je u 10. vijeku, kad je nastao kao slavensko naselje. Teutonski viteški red zauzeo je naselje 1310. i dodjelio mu gradska prava 1341.

Lębork se 1440. pridružio Pruskoj konfederaciji, protiv Teutonskog viteškog reda, ali se uspio osloboditi tek 1454. kad ga je zauzeo Poljski kralj Kazimir IV Jagelović i odtad je kao dio Zapadnopomeranskog vojvodstva, domena Kraljevine Poljske.

Tokom 15. vijeka prosperirao je kao zanatsko - trgovački centar.

Nakon Prve podjele Poljske od 1772. je dio Kraljevine Pruske. Tokom 19. vijeka počeo je razvoj industrije (drvne i građevinske), naročito od kad je 1870. željezničkom prugom povezan sa Gdańskom i Koszalinom.

Za Drugog svjetskog rata između 1941.-45. u gradu je djelovala filijala Koncentracionog logora Stutthof.

Privreda i znamenitosti
-----------------------

Današnji Lębork je industrijski grad sa pogonima mašinske, prehrambene, građevinske i drvne industrije i transportni centar kao čvorište željezničkih pruga.

Od znamenitosti ima crkvu iz 15. vijeka (restaurirana 1907 - 10.) i fragmente gradskih bedema iz 14. vijeka.

Pobratimski gradovi
-------------------

Lębork ima ugovore o prijateljstvu sa slijedećim gradovima;

|  |  |
| --- | --- |
| * Njemačka Lauenburg, Njemačka
* Luksemburg Dudelange, Luksemburg
* Francuska Manom, Francuska
 | * Ukrajina Sokalj, Ukrajina
* Ukrajina Balta, Ukrajina
* Belorusija Vavkavisk, Belorusija
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Lębork*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 5.05. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Poland:Pomorskie*" (poljski). City population. Pristupljeno 5.05. 2021.
3. ↑   „Współpraca Partnerska" (poljski). Lębork. Pristupljeno 05.05. 2021.

Vanjske veze
------------

***Lębork*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lębork* (`pl`)
Njemačka pomoćna krstarica ***Atlantis*** (službena oznaka **HKS 2**, u britanskim dokumentima navođena kao ***Raider-C***) bila je jedan od brodova koje je nacistička Njemačka za vrijeme Drugog svjetskog rata koristila za krstaričko ratovanje protiv Saveznika na svjetskim morima. Sagrađen je 1937. kao civilni teretni brod pod imenom *Goldenfels*, a nakon izbijanja rata 1939. godine ga je rekvirirala Kriegsmarine te mu dodala ne samo naoružanje nego i posebnu opremu zahvaljujući kojoj je mogao mijenjati izgled kako bi nalikovao teretnim brodovima neutralnih zemalja. U proljeće 1940. je pod zapovijedanjem Bernharda Roggea isplovio na krstarenje, tokom koga je u 602 dana prešao oko 100.000 milja (161.000 km) te potopio ili zaplijenio 22 saveznička broda s ukupnom istisninom 144.384 tona. Među njima je vjerojatno najvažniji bio britanski brod *SS Automedon* potopljen nedaleko od Sumatre u novembru 1940. godine, prilikom čega je Rogge došao u posjed niza povjerljivih dokumenata o britanskim planovima i efektivima za obranu kolonijalnih posjeda na Dalekom istoku; ti su podaci ubrzo proslijeđeni Japancima koji su na temelju njih donijeli odluku o početku rata na Pacifiku. U novembru 1941. je *Atlantis* u Južnom Atlantiku potopila britanska krstarica *HMS Devonshire*, pri čemu se najveći dio posade, uključujući Roggea, spasio i uz pomoć njemačkih i italijanskih podmornica sretno vratio u baze. *Atlantis* je bio drugi najuspješniji njemački rejder po potopljenoj tonaži, kao i najdugovječniji njemački rejder u oba svjetska rata.

O krstarenju *Atlantisa* je 1960. godine snimljen italijansko-američki igrani film *Under Ten Flags*, gdje je lik kapetana Roggea tumačio Van Heflin.

Izvori
------

1. ↑  *Conway's All the World's Fighting Ships 1922-1946*

Vanjske veze
------------

* Hilfskreuzer AtlantisArhivirano 2011-10-10 na Wayback Machine-u