recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Kokin Wakashū*** (古今和歌集, ****Kokin Wakashū****?), često skraćeno nazivana ***Kokinshū*** (古今集, ****Kokinshū****?), je tzv. carska antologija japanske *waka* poezije koju je osmislio car Uda (vl. 887–897) a čije je sastavljanje pokrenuo car Daigo (vl. 897–930). Počela se sastavljati oko 905. a dovršena je oko 920. godine, iako je, prema nekim zapisima, posljednja pjesma pridodana godine 914. Sastavaljači su bili četvorica dvorskih pjesnika na čelu sa Ki no Tsurayukijem; ostala trojca su bili Ki no Tomonori (koji je umro prije dovršetka), Ōshikōchi Mitsune i Mibu no Tadamine. Naslov doslovno znači "Sabrane japanske pjesme drevnog i modernog doba."

*Kokinshū* predstavlja prvi *Nijūichidaishū* (二十一代集, **Nijūichidaishū**?), odnosno prvu od 21 pjesničke zbirke sastavljene po nalogu cara. Predstavljala je najuticajniji izraz tadašnjih pjesničkih ideja, te je diktirala oblik i format japanske poezije sve do kraja 19. vijeka. Također je bila prva antologija podijeljena na pjesme o godišnjim dobima i ljubavne pjesme. Pjesem o godišnjim dobima koje je uvela *Kokinshū* su uticale na tradiciju *haiku*.

Ki no Tsurayuki je pjesmi dodao predgovor na japanskom koji se često smatra začetkom japanske književne kritike. On je predstavljao svojevrsni otklon od dotadašnje dominacije kineske poezije u japanskim dvorskim krugovima, iako je zbirka imala i predgovor na klasičnom kineskom koji je napisao Ki no Yoshimochi. Zbirka je bila prva koja je zajedno uvela i stare i nove pjesme, što će slijediti kasnije književne antologije.

Eksterni linkovi
----------------

* Skanovi rukopisa na biblioteci Univerziteta Wakeda: 1 volume (unknown year), 2 volumes (unknown year), 1 volume (unknown year), 1553 (Sanjōnishi Kin'eda), 1510? (Ichijō Fuyuyoshi)
„Obrana i zaštita" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Obrana i zaštita (razvrstavanje).
**Općenarodna (ili Opštenarodna) odbrana i društvena samozaštita**, skraćeno **ONO i DSZ**, ili jednostavno **Obrana i zaštita**, je bila ratna doktrina SFR Jugoslavije uvedena saveznim odbranbenim zakonom 1969. godine. Smatra se kako je poticaj za njeno uvođenje bilo nastojanje da se obrambena strategija uskladi sa jugoslavenskom ideologijom samoupravnog socijalizma, odnosno domaćom varijantom marksističke doktrine o "naoružanom narodu" i iskustvima Narodnooslobodilačkog rata, i bojazan jugoslavenskog rukovodstva kako bi Varšavski pakt mogao poduzeti invaziju Jugoslavije nalik na invaziju Čehoslovačke prethodne godine.

Pod geslom "neprijatelj nikad ne spava", Opće narodna odbrana i društvena samozaštita se učila kao predmet u školama diljem zemlje, te je podučavala učenike mnogim bitnim stvarima: stavljanju gas maske na lice, tretmanu ranjenika, pripremi eksploziva, bacanju bombi, životu vojnika Jugoslavenske narodne armije (JNA), a na kraju i pucanju iz prave puške na streljani.

Za ONO i DSZ je bilo karakteristična decentralizacija, odnosno nastojanje da se njen koncept što više omasovi, pa su tako sve važnije društveno-političke organizacije i poduzeća imale vlastite komitete za ONO i DSZ.
**Krenelacija** (drugi termin je **kastelacija**) je naziv za karakteristični uzorak koji obrubljuje vrhove zidina mnogih srednjovjekovnih dvoraca, često nazvanih grudobranima. Krenelacija najčešće ima oblik mnogostrukih, pravilnih pravokutnih prostora usječenih na vrhu zidina kako bi dala braniteljima prostor za ispaljivanje strijela kao i prostor da se skriju iza potpunog zaklona.

Fortifikacije dvorca Pierrefonds posjeduju dvije razine kreneliranih grudobrana
Tehnički naziv za otvore u krenelacijama je ambrazura ili krenel (ili krenela), dok se uzdignuti dijelovi zidina između njih nazivaju merloni. Krenelacije su se izvorno koristile kao obrambeni zidovi podignuti oko naselja (s ili bez dvorca), a u suvremeno doba uglavnom se pojavljuju na kulama i turelama dvoraca ili kvazi-dvoraca. Krenelacije se također mogu vidjeti u velikom broju na Kineskom zidu.

Dozvola za kreneliranje
-----------------------

Dozvola za kreneliranje bila je vjerojatno potvrda kojom se dopuštalo zgradi da se može utvrditi. Moguće da su se prve takve dozvole pojavile tijekom Karolinškog Carstva kao način kontrole gradnje dvoraca sprječavajući time lokalne moćnike da postanu premoćni ili prejaki no, u feudalnom društvu, dozvolu su koristili kralj i barun kao simbol svojeg statusa. Uz "nekoliko iznimaka u vremenima turbulencije, kraljevo pravo kao vrhovnog gospodara da izda dozvolu bilo je pravo darovanja, ne odbijanja, dopuštenja za kreneliranje" (Coulson, 1982, str. 71) a "u stvarnosti, nijedan feudalni ili subfeudalni vladar nije mogao ni po pravu ni u praksi zanijekati svom vazalu zaštitu vlastitopomoćnog utvrđivanja koju mu je on, kao gospodar, propustio dati." (Coulson, 1982, str. 97 br. 10) U stvarnosti nije bilo potrebno priskrbiti dozvolu za kreneliranje za podizanje utvrđene građevine. Postojala je "vrlo malena mogućnost uplitanja kraljevskih službenika čak i u toliko intenzivno reguliranih kraljevina poput Engleske, no dozvola je bila prestižna i mogla se posjedovati na zahtjev." (Coulson, 1982, str. 70). Fortifikacije nisu bile ograničene zakonom, no troškovi gradnje a posebice osiguravanja garnizona ograničavalo je prave vojne dvorce na ipak vrlo malen broj.

Izvori
------

* Coulson, C. 1982, 'Hierarchism in Conventual Crenellation' *Medieval Archaeology* vol. 26 str. 69-10

***Krenelacija*** na Wikimedijinoj ostavi
Za tebanskog kralja, v. Kreont.
**Kreont** (starogrčki: , *Kreōn*, "vladar") bio je, u grčkoj mitologiji, sin Liketa i kralj Korinta te otac Hipota i Kreuse ili Glauke, s kojom bi se Jason bio oženio da njegova prva žena Medeja nije intervenisala i ubila je.

Mitologija
----------

Prema jednoj izgubljenoj Euripidovoj drami, čiji sažetak donosi Pseudo-Apolodor u svojoj *Biblioteci*, Alkmeon je Kreontu poverio na staranje svoja dva deteta, koja mu je rodila Manta — sina Amfiloha i krećku Tisifonu. Tisifona je izrasla u takvu lepoticu da ju je Kreontova žena prodala u roblje, plašeći se da će je Kreont napustiti i Tisifonu uzeti za ženu. Tisifonu je otkupio njen vlastiti otac Alkmeon, koji je nije prepoznao i nije spoznao istinu sve dok nije došao u Korint po svoju decu.

Kreont je najpoznatiji po svojoj ulozi u mitu o Jasonu i Medeji. Ukazao je gostoprimstvo ovom paru i kasnije je poželeo da svoju kćerku Kreusu uda za Jasona. Naposletku, pao je kao žrtva Medejine osvete, koja ga je dala živog spaliti dok je pokušavao da spasi kćerku, koja se zapalila kad je navukla ogrtač i maramu umočene u otrov, koje joj je navodno kao svadbene darobve poslala Medeja. Osim Euripida, ovaj je mit obradio i rimski pisac Seneka Mlađi u tragediji *Medeja*.
**Mišoliki glodavci** (lat.: *Myomorpha*), maleni sisavci, podred glodavaca koji obuhvaća miševe (*Mus*; porodica *Muridae*) i izgledom slične vrste kao što su štakori, hrčci, leminzi, voluharice, puhovi, skočimiševi ili jerboe i mošusni štakori.

Podred Myomorpha odlikuje se zubima koji im neprekidno rastu pa ih moraju trošiti glodanjem, pa na šumskim područjima znaju pravoiti štetu, posebno nas mladim šumskim sadnicama. Hrana je i biljnog (sjemenke) i životinjskog porijekla (kukci). U divljini žive u podzemnim rupama a izlaze noću zog potrage za hranom. Staništa im ugrožava sve veći utjecaj čovjeka na prirodu.

Mišolikoi glodavci prenositelji su raznih zaraznih bolesti i to putem udisanja zraka zagađenog s prašinom u kojem se nalaze mišje izlučevine; preko njihovih parazita kao što su buhe, krpelji i uši koji s miša mogu prenijeti zarazu na čovjeka; preko hrane i vode koja je zagađena mišjim izlučevinama; slinom putem ugriza; kao i vodom zagađenom mišjim izlučevinama.

Neprijatelji su im zmije, ptice, lisice i čovjek.

Izvori
------

1. ↑  Zavod za javno zdravstvo Šibensko kninske županije[*mrtav link*]
**Molika**, bijela mura ili elov bor (*Pinus peuce*) je crnogorična vrsta drveća iz porodice Pinaceae.

Izgled
------

Molika u berlinskom botaničkom vrtu
Molika je oko 30 metara visoko drvo, a može narasti i do 50 metara. Ima oko 30 - 35 cm prsnog promjera. Razvija pravilnu, valjkasto zaobljenu krošnju. U višim nadmorskim visinama ima nepravilno i granato stablo.

Kora je u mladosti glatka, sivozelenkasta, a kasnije sivkasta, uzdužno ispucala na nepravilne pločice.

Korijenov sustav je jako razvijen, sastavljen od brojnih bočnih korjenova koji duboko prodiru u zemlju. Razvijena je ektotrofna mikoriza.

Pupovi su dugi oko 1 cm, smolast, po obliku okruglast i sužen u tanki šiljasti vrh. Ljuske su mu slobodne ili blago priljubljene, s tankim bjeličastim rubom.

Iglice (četine) su sivozelene, nježne, po 5 u jednom rukavcu, duge 8 do 10 cm i do 1 mm debele. Imaju 2 smolna kanala. Ostaju na granama 2 do 3 godine.

Cvjetovi su jednospolni. Muški cvjetovi su žutocrvene boje, cilindrični, u grupama od 10 do 13, dugi su 10 do 13 mm. Ženski češer se nalazi na kratkoj stapci, zelenosmeđe boje. Po obliku je jajast, dug 20 do 25 mm i širok oko 10 mm.

Stanište
--------

Javlja se samo na silikatnoj podlozi, a rijetko i na vapnenačkoj. Traži svježa, dosta vlažna i duboka zemljišta. 

Molika je endem središnjeg dijela Balkanskog poluotoka, pa je nalazimo u Crnoj Gori, na Kosovu, u Makedoniji, Albaniji, Bugarskoj i sjevernoj Grčkoj (Egejska Makedonija).

Izvori
------

Atlas drveća i grmlja, Čedomir Šilić

Vanjske poveznice
-----------------

### Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Molika** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Molika** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Moliki** |
**Francuski poetski realizam** je filmski pokret 1930-ih. Možda je više tendencija nego pokret. Obilježavaju je lirski stil i mračni ton. Vodeća imena su Pierre Chenal, Jean Vigo, Julien Duvivier, Marcel Carné i najznačajniji Jean Renoir. Zvijezde razdoblja su Jean Gabin, Michel Simon, Simone Signoret i Michele Morgan. 

U ovom stilu izražena je potreba za reprodukcijom stvarnosti. Prikaz je uglavnom "fatalistički" i prikazuje likove s društvenih margina, sirotinju i nezaposlene ili pak kriminalce. Život im pruža samo razočarenja i u posljednjim pokušajima samoostvarenja likovi često dožive neuspjeh i cijela priča završava samoubojstvom. Cijeli stil zrači nostalgijom i gorčinom. Likovi su cinični i puni pesimizma. Idealizirani su prijestupnici koji ne poštuju se pravila igre.
Pridjev "poetski" upućuje na visoku estetičnost filma. Dijalozi su literarno napisani i pridavana im je velika pozornost pa su tako scenaristi imali vrlo važnu ulogu u filmskoj produkciji.

Ovaj filmski stil je izravno utjecao na Talijanski neorealizam i na Francuski novi val, koji se istodobno odmiče od poetskog realizma i oživljava brojne elemente stila. Toni iz 1934. je preteča talijanskog neorealizma.

Bitna djela
===========

**Julien Duvivier**: Bilo ih je pet (1936.), Pépé le Moko (1937.)

**Jean Renoir**: Na dnu (1936.), Velika iluzija (1937.), Čovjek zvijer (1938.), Pravilo igre (1939.) 

**Marcel Carné**: Obala u magli (1938.), Dan se rađa (1939.), Djeca raja (1945.)

**Pierre Chenal**: La Rue sans nom (1934.), Zločin i kazna (1935.) 

**Jean Vigo**: Atalanta (1934.)

Vanjske poveznice
-----------------

* Poetski realizam na Filmski leksikon
**Država Monagas** (španjolski: *Estado Monagas*) je jedna od 23 savezne države Venecuele, koja se nalazi na sjeveroistoku zemlje. 

Država je ime dobila po junaku Venezuelanskog rata za nezavisnost i predsjedniku Venezuele u dva mandata (1847.-51. 1855.-58.) - Joséu Tadeu Monagasu, koji je rođen u tom kraju.

Karakteristike
--------------

U Državi Monagas živi 905,443 stanovnika na površini od 28,900 km²

Monagas je sa sjeveroistoka omeđen Zaljevom Paria, sa jugoistoka rijekom Orinoco, sa sjevera graniči sa saveznom državom Sucre a sa zapada Državom Anzoátegui.

Osim obalnog pojasa na sjeveru i močvara Delta Orinoca, Monagas je tipična zemlja ravničarskog Llanos]], kraj nepreglednih savana. 
Zbog tog je stočarstvo dominantno, iako ima i nešto ratarstva po sjevernim uzvisinama, gdje se uzgaja kakao, šećerna krumpir, jam, sirak, kukuruz, kava, pamuk, riža, duhan, pšenica i manioka. 

U Monagasu se nalazi jedna od najvećih turističkih atrakcija Venezuele - Nacionalni park El Guácharo, nazvan tako po istoimenoj spilji **Guácharo** i istoimenoj ptici uljašici (*Steatornis caripensis*), koja se gnijezdi u njoj. Za lokalne indijance Chaima, ta spilja je sveta, jer se oni na bazi ptičjeg glasanja iz pećine bave proricanjem.

Otkriće velikih količina nafte 1928. donijelo je duboke promjene Monagasu. Ona je otkrivena u džungli - Quiriquine, nedaleko od Maturína, administrativnog centra države. Kad je počela eksploatacija, to polje bilo je među najbogatijim u bazenu Orinoca. Danas postoji više od 100 lokaliteta, razbacanih na ogromnom području, sa kojih se crpi nafta, početkom 1970-ih sa polja Monagasa crpilo se oko 5 % venezuelanske proizvodnje nafte.

Nafta se iz istočnog Llanosa pomoću nekoliko naftovoda transportira na sjever do karipske luke Puerto La Cruz i grada Caripita, na preradu i transport brodovima. Najveći dio prirodnog plina iz bušotina, koji se ranije spaljivao, danas se transportira do Caracasa, La Guaira i Valencije za korištenje po kućanstvima i industriji.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „ *Monagas*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 16. 10. 2017.

Vanjske veze
------------

***Monagas*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Estado Monagas* na portalu Venezuela tuya (`es`)
* *Monagas* na portalu Encyclopedia Britannica (`en`)

| * p
* r
* u
Administrativna podjela Venezuele |
| --- |
| Savezne države | 
* Amazonas
* Anzoátegui
* Apure
* Aragua
* Barinas
* Bolívar
* Carabobo
* Cojedes
* Delta Amacuro
* Falcón
* Guárico
* Lara
* Mérida
* Miranda
* Monagas
* Nueva Esparta
* Portuguesa
* Sucre
* Táchira
* Trujillo
* Vargas
* Yaracuy
* Zulia

 |  |
| Teritoriji posebne uprave | 
* Savezni teritoriji
* Distrikt glavnog grada

 |
Prostiranje podjezičnog živca
**Podjezični** ili **hipoglosni živac** (lat. *nervus hypoglossus*) je kranijalni živac, koji inerviše muskulaturu jezika i geniohioidni mišić.

Živac polazi iz motornog jedra (lat. *nucleus nervi hypoglossi*) produžene moždine u vidu 10-12 korenova, koji izlaze kroz njen prednji bočni žleb. Nakon toga korenovi se prostiru upolje i unapred i ulaze u hipoglosni kanal, gde se spajaju u jedno nervno stablo. Posle izlaska iz lobanjske duplje, živac ulazi u retrostiloidni deo laterofaringealnog prostora i spušta se duž spoljašnje strane unutrašnje i spoljašnje karotidne arterije. U visini početnog dela potiljačne arterije, on skreće horizontalno unapred prema jeziku. Pošto prođe kroz pukotinu između hioglosnog i milohioidnog mišića, pomoćni živac dolazi u podjezični predeo i deli se u svoje završne jezične grane.

Jezične grane (lat. *rami linguales nervi hypoglossi*) inervišu mišiće jezika i geniohioidni mišić. Pri jednostranoj paralizi nerva dolazi do otežanih pokreta jezika, dok je pri obostranoj paralizi on u potpunosti nepokretan i otežani su govor i žvakanje.

Literatura
----------

* Dr Slavoljub V. Jovanović, dr Nadežda A. Jeličić: "Anatomija čoveka – glava i vrat" ("Savremena administracija" Beograd 2000.) ISBN 86-387-0604-9

| Moždani živci |
| --- |
| **0** krajnji živac | **I** mirisni živci | **II** vidni živac | **III** živac pokretač oka | **IV** trohlearni živac | **V** trograni živac (*oftalmični, gornjovilični, donjovilični živac*) | **VI** živac odvodilac | **VII** živac lica | **VIII** tremno-pužni živac | **IX** jezično-ždrelni živac | **X** živac lutalac | **XI** pomoćni živac | **XII** podjezični živac |
Pinocchio

***Pinocchio*** na Wikimedijinoj ostavi

**Pinokio** (talijanski *Pinocchio*) je književni lik iz istoimene bajke. Priču je 1881. godine napisao Carlo Collodi. Pinocchio je drveni lutak stolara Gepetta te je bio sklon lažima, ali je na kraju bajke postao pravi dječak. Po bajci je 1940. snimljen Disney crtani film.

Bajka o Pinokiju ima i znacajnu PEDAGOSKU vrednost: svo vreme Pinokio je rastrzan izmedju DOBROG i LOSEG; nijedna laz ne ostaje nekaznjena ( Pinokiju raste NOS i tako ga razotkriva ), a jedino ga poslusnost i marljivost mogu pretvorti u ZIVOG DECAKA. Cak je i dobra vila stroga i neumoljiva.Jedino je "tata" Geppeto (Djepeto) blag i popustljiv -bas kao sto su to RODITELJI prema svojoj deci.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 62348958
* LCCN: nb2015019808
* GND: 118986872
* SELIBR: 324993
* MusicBrainz: 6c8d590c-fad9-4cb6-9cde-110a3c8b379d

 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **književnosti** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Milić Vukašinović** (Beograd, 9. ožujka 1950.) je srpski i bosanskohercegovački glazbenik poznat po angažmanima u Vatrenom poljupcu i Bijelom dugmetu.

Životopis
---------

Prelaskom u Sarajevo, sa 13 godina osniva svoj prvi sastav "Plavi dijamanti". Nakon završetka školovanja, 1965. godine, postaje profesionalni bubnjar u sastavu "Čičci". 
U ljeto 1970. odlazi u Italiju kako bi se pridružio Bregoviću i Redžiću. Po povratku iz Italije, svira u triju 'Mića, Goran i Zoran'. 1971. godine odlazi u London, i tamo ostaje tri godine, da bi se krajem 1974. vratio iz Londona i priključio "Indexima" s kojima je snimio nekoliko singlova. Od kolovoza 1976. postaje član Bijelog dugmeta kao zamjena za bubnjara Ipeta Ivandića. Naredne godine osniva trio "Vatreni poljubac" s kojim je kao kompletni autor, pjevač i gitarista snimio 9 studijskih i 5 solo albuma. Paralelno s time autor je, producent i aranžer na desetine hitova narodne glazbe (naročito za Hanku Paldum), koje su u ukupnom skoru ostvarile tiraž od više milijuna nosača zvuka.
Nakon rata objavio je dva solistička albuma i nastavio suradnju s mnogim srpskim i bosansko-hercegovačkim pjevačima.

Milić Vukašinović živi i radi u Beogradu. Godine 2008. sudjelovao je u serijalu Big Brother-VIP.

Diskografija
------------

### Bijelo dugme, albumi

* 1976. - *Eto! Baš hoću!*

### Vatreni poljubac

#### Singlovi

* 1978. *Doktor za rokenrol"*
* 1978. „Tvoje usne su bile moj najdraži dar"
* 1978. „Navrat-nanos i na svoju ruku"
* 1978. „Od želje da te ljubim hoću prosto da poludim"

### Albumi

* 1978. *Oh, što te volim joj*
* 1979. *Recept za rokenrol*
* 1980. *To je ono pravo*
* 1980. *Bez dlake na jeziku*
* 1982. *Živio rokenrol*
* 1985. *Iz inata*
* 1986. „100% rokenrol
* 1996. *Doktor za rokenrol*
* 1999. *Sve će jednom proć',samo neće nikad rokenrol*
* 2001. *Seksualno nemoralan tip*
* 2003. *Ima Boga*

| Bijelo dugme |
| --- |
| Željko Bebek | Goran Bregović | Mladen Vojičić Tifa | Milić Vukašinović  Goran Ivandić | Alen Islamović | Dragan Jankelić | Sanin Karić  Vlado Pravdić | Ljubiša Racić | Zoran Redžić | Laza Ristovski |
| Studijski albumi |
| *Kad bi' bio bijelo dugme* (1974) | *Šta bi dao da si na mom mjestu* (1975) | *Eto! Baš hoću!* (1976) | *Bitanga i princeza* (1979) | *Doživjeti stotu* (1981) | *Uspavanka za Radmilu M.* (1983) | *Kosovka djevojka (Bijelo dugme)* (1984)  | *Pljuni i zapjevaj moja Jugoslavijo* (1986) | *Ćiribiribela* (1988) |
| Koncertni albumi |
| *Koncert kod Hajdučke česme* (1977) | *5. april '81* (1981) | *Mramor, kamen i željezo* (1987) |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* MusicBrainz: 640038b9-3940-4508-b62e-9cee198684fe
* CONOR.SI: 187972451

 |
**Milja** je jedinica mjere za duljinu, koja se upotrebljavala ili se još uvijek upotrebljava u nekoliko različitih sustava.
Postoji više različitih vrsta milje, od kojih su dvije najvažnije i jedine se danas upoterbljavaju:

**kopnena milja** – 1609,344 m
**nautička milja** – 1852 m

Historija
---------

Milja se prvi put javlja u Starom Rimu i određuje udaljenost od 1000 dvokoraka, odnosno 2000 koraka, gdje je dvokorak imao pet stopa. 

Rimska milja je iznosila oko 1480 metara.
Današnja kopnena milja je precizno definirana i unificirana 1959. godine dogovorom Australije, Kanade, Novog Zelanda, Republike Južna Afrika, Velike Britanije i Sjedinjenih Američkih Država, pri čemu je za definiciju uzeta odredba britanskog parlamenta iz 1593. godine koja je milju definirala kao 1760 yarda, dakle 5280 stopa.

**Kopnena milja iznosi 1609,344 m.**
Postojale su i druge milje u uporabi:

Irska milja iznosi 6721 stopu ili 2048,56 m
Škotska milja iznosi 5951 stopu ili 1813,86 m
Staroengleska milja iznosi 5000 stopa ili 1524 m
Danska milja (ista kao i Njemačka milja) iznosi 24000 danskih stopa ili 7532,5 m
Švedska milja iznosi 36000 švedskih stopa ili 10687 m
Danas se pod pojmom milja, bez ikakvih dodataka imenici, podrazumjeva kopnena milja koja je u upotrebi još samo u SAD i UK i nekim zemljama Commonwealth-a.

Veze
----

* Anglosaksonske mjere
* Imperijalni sustav mjera
* Američki sustav mjera

Vanjske veze
------------

* Pretvorba mjernih jedinica Arhivirano 2021-06-21 na Wayback Machine-u konverter-jedinica.com
**Dr. Milivoj Jambrišak** (Zagreb, 15. svibnja 1878. — Vitovlje, 10. prosinca 1943.) bio je liječnik, sudionik Prvog balkanskog rata, Prvog svjetskog rata i Narodnooslobodilačke borbe, član Predsjedništva ZAVNOH-a i Nacionalnog komiteta oslobođenja Jugoslavije.

Životopis
---------

Rođen je 15. svibnja 1878. godine u Zagrebu. Studij medicine završio je u Beču. Kao liječnik-dobrovoljac stupio je u srpsku vojsku 1912. godine za vrijeme Prvog balkanskog rata. Godine 1914. bio je mobiliziran je u austrougarsku vojsku, a 1916. zarobljen na austro-ruskoj fronti u Galiciji. U Rusiji je kao dragovoljac pristupio u Prvu srpsku dobrovoljačku diviziju, organiziranu u Odesi.

Krajem 1916. godine postao je član Jugoslavenskog odbora u Londonu i kao njegov delegat djelovao pri Dobrovoljačkom korpusu Srba, Hrvata i Slovenaca, sve do listopadskih dana 1917. godine. Pošto je dr. Franko Potočnjak napustio Rusiju, Jambrišak je postao novi predstavnik Jugoslavenskog odbora i u Rusiji proveo razdoblje obiju revolucija, boraveći naizmjence u Petrogradu i Odesi.

U rujnu 1943. godine stupio je u Narodnooslobodilački pokret (NOP), a u listopadu na Drugom zasjedanju ZAVNOH-a u Plaškom bio je izabran za člana njegova Predjsedništva. Na Drugom zasjedanju AVNOJ-a imenovan je za povjerenika za narodno zdravlje u Nacionalnom komitetu oslobođenja Jugoslavije (NKOJ). Na putu iz Jajca na oslobođeni teritorij Hrvatske, umro je na planini Vlašiću 10. prosinca 1943. i sahranjen kod sela Vitovlja.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑

Literatura
----------

* *Enciklopedija Jugoslavije* (knjiga peta), „Jugoslavenski leksikografski zavod", Zagreb, 1988. godina
Peter Prevc 2014. godine.

**Peter Prevc** ( Kranj, 20. septembar 1992) slovenački ski skakač, član SK Triglav iz Kranja, najpoznatiji po tome što je 2015. godine prvi preskočio 250 m.

Prvo takmičenje u Svetskom kupu u sezoni 2009/10. započeo je 5. decembra 2009. u Lilehameru u Norveškoj. Proglašen je za sportistu godine u Sloveniji 2013. godine.

Karijera
--------

Već u prvom takmičenju je osvojio bodove i osigurao sebi mjesto u reprezentaciji. 

Učestvovao je u Olimpijskim igrama u Vankuveru 2010. godine, gdje je na srednjoj skakaonici bio sedmi, a na velikoj šesnaesti. Nastupio je i u ekipnom takmičenju sa kolegama iz reprezentacije: Primožem Piklom, Mitjom Mežnarom i Robertom Kranjecom, osvojivši osmo mjesto. 

U januaru 2010. godine učestvovao je na juniorskom svetskom prvenstvu gdje je osvojio srebro. 

Na Svjetskom prvenstvu u nordijskom skijanju 2011. godine u Oslu ekipno je osvojio bronzu. U reprezentaciji Slovenije su bili Robert Kranjec, Jurij Tepeš i Jernej Damjan. 
U Oberstdorfu u ekipnom takmičenju Prevc je skočio 225,5 m i obezbjedio Sloveniji prvu ekipnu pobjedu sezone 2011/12. Ali je pri doskoku pao i povrijedio rame, te je time završio ovu sezonu. 

Najbolji plasman i prvi podijum osvojio je 22. marta 2013. u Planici na takmičenju za Svetski kup 2012/13. kada je bio drugi.

Lični rekord od 230 metra postigao je u Vikersundu 27. januara 2013.

Plasmani u Svetskom kupu na kraju sezona
----------------------------------------

| Sezona | Mesto | Bodovi |
| --- | --- | --- |
| 2009/10. | 35. | 106 |
| 2010/11. | 24. | 218 |
| 2011/12. | 15. | 400 |
| 2012/13. | 7. | 744 |

Spoljašnje veze
---------------

***Peter Prevc*** na Wikimedijinoj ostavi

* Peter Prevc Arhivirano 2012-01-20 na Wayback Machine-u na *ISF*
* Profil i olimpijski rezultati na sports-reference.com Arhivirano 2016-12-03 na Wayback Machine-u
Mjerna ura s rasponom mjerenja od 0,01–20 mm
Finomjerna mjerna ura
**Mjerna ura** ili **komparator** je precizni mjerni instrument koje pokazuje odstupanje od mjere, a ne samu mjeru. Često se kontroliraju odstupanja od oblika i položaja obradenih površina: kružnost, pravocrtnost, ravnost, paralelnost, okomitost, kružnost i ravnost vrtnje (vidi: Tolerancija oblika i položaja). 

Drška mjerne ure ili komparatora je zglobno povezana sa stalkom, a stalak je s magnetskom stopicom za pričvršćenje na metalnu podlogu. Mehanizam za pretvaranje pravocrtnog gibanja ticala u kružno gibanje kazaljke sastoji se od zupčanika i zubne letve. Mogu biti mehanički, optički, električni. **Finomjerna mjerna ura** ima skalu s podjelom 10 μm ili 1 μm, a mehanizam za pretvaranje gibanja sastoji se od segmentiranih zupčanika, pa ima veću točnost, ali uže područje mjerenja.

Izvori
------

1. ↑    "Mjerenje i kontrola u alatničarstvu", Industrijska strojarska škola, Zagreb, 2011.
2. ↑   "Sredstva za mjerenje", Tehnički fakultet Rijeka, Izv.prof.dr.sc. Branimir Barišić, 2011.
**Mjesečev medvjed** (lat. *Ursus thibetanus*) je vrsta zvijeri iz porodice medvjeda koji živi u Aziji. Bliski je srodnik mrkog medvjeda.

Izgled
------

Mjesečev medvjed građom je sličan mrkom medvjedu, ali je laganije građen i ima tanje udove od njega. Tijelo je dugo 120-180 centimetara, dok je rep dug 6-10 centimetara. Mužjak je težak 91-150 kilograma. Ženka je teška 65-90 kilograma, s tim da postoje izuzetci od 140 kilograma. Boja krzna mu je najčešće crna; smeđi primjerci su iznimno rijetki. Na prsima ima veliku bijelu mrlju u obliku polumjeseca, koja mu daje i samo ime. Glava mu je velika i okrugla, dok su oči malene. Uši su velike i relativo udaljene.

Ponašanje
---------

Dnevna je životinja, osim kada se nalazi u blizini čovjeka. Dobar je penjač na drvećima i stijenama. Neki stariji medvjedi mogu postati preteški da bi se penjali. Oko pola svog života provede na drvetu i među najvećim je arborealnim životinjama. Za hibernaciju se priprema tijekom listopada skupljajući masne naslage, te hibernira od studenog do ožujka.

Većinom jede danju. Svejed je, ali najčešće jede različite vrste plodova. Osim plodova, hrani se kukcima i njihovim ličinkama, kao što su termiti, pčele i kornjaši, te drugim beskralježnjacima. Voli jesti i veće kralježnjake.

Razmnožavanje
-------------

Sezona parenja najčešće traje između lipnja i kolovoza. Gestacija traje 200 do 240 dana. Rezultat gestacije su najčešće dva mladunca teška 300-450 grama. S četiri dana starosti počinju hodati. Prvih tjedan dana su slijepi. Majka ih doji tri mjeseca, ali oni uz nju ostaju još dvije ili tri godine. Životni vijek mjesečeva medvjeda je između 25 i 30 godina, ovisno o životnim uvjetima.

Podvrste
--------

* Ursus thibetanus formosanus
* Ursus thibetanus gedrosianus
* Ursus thibetanus japonicus
* Ursus thibetanus laniger
* Ursus thibetanus mupinensis
* Ursus thibetanus thibetanus
* Ursus thibetanus ussuricus

Izvori
------

1. ↑  Heptner, V. G. & Naumov, N. P. *Mammals of the Soviet Union* Vol. II Part 1a, Sirenia and Carnivora (Sea cows; Wolves and Bears), Science Publishers, Inc. USA. 1998. ISBN 1-886106-81-9, pp. 713–33
2. ↑
3. ↑  Brown, Gary *Bear Behaviour and Activities* from *The Great Bear Almanac*, Lyons & Burford, 1993

Vanjske poveznice
-----------------

***Mjesečev medvjed*** na Wikimedijinoj ostavi

Wikivrste ima informacije vezane uz:
***Ursus thibetanus***

* www.asiatic-black-bears.com - Slike, podatci i poveznice Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
* Zaštita mjesečeva medvjeda Arhivirano 2011-09-30 na Wayback Machine-u
**Milorad Drašković** (10. april 1873, Polom, Kneževina Srbija - 21. jul 1921. Delnice, Kraljevina SHS) je bio političar i ministar u Kraljevini Srbiji i u Kraljevini SHS.

Kao ministar policije napisao je Obznanu protiv komunista 1920. godine, nakon čega ga je ubio komunistički atentator Alija Alijagić.

Biografija
----------

Rođen je u rudarskom selu Polomu.
Završio je Pravni fakultet u Beogradu 1894. godine, posle čega je postao advokat. Nakon toga odlazi u Švajcarsku i Francusku gde specijalizira mlekarstvo. Godine 1899. kao član Samostalne radikalne stranke proteran je iz Srbije, ali ga 1900. država abolira i vraća se da živi u Smederevu gde otvara najsavremeniku mlekaru u Srbiji. Godine 1905. postao je ministar narodne privrede i poslanik, a 1908. prodaje mlekaru i prelazi u Beograd gde postaje direktor Izvozne banke. Godine 1914. postao je ministar građevine i saobraćaja, a tokom povlačenja preko Albanije obavljao je dužnost ministra vojnog. Nakon Prvog svetskog rata učestvovao je sa kraljem Aleksandrom 1920. na pregovorima u Parizu oko pitanja ratne odštete.

Politika od 22. 07. 1921 sa naslovnicom o atentatu na ministra policije Milorada Draškovića.
Kao ministar unutrašnjih poslova napisao je Obznanu, nakon čega ga je 21. jula 1921. u gradu Delnice u Gorskom kotaru ubio Alija Alijagić. Atentat Milorada Draškovića bio je povod za donošenje Zakona o zaštiti javne bezbednosti i poretka u državi.

Njegovo telo je iz Delnica, prebačeno u Beograd, gde je 24. jula, gde sahranjeno na Novom groblju, a troškove i grobnicu, pored Vojvode Mišića, obezbedio je grad.

Napomene
--------

1. ↑  rođen 29. marta 1873. po Julijanskom kalendaru

Izvori
------

1. ↑  Politika br. 4758: „Poslednje Draškovićeve reči", str. 1, 24.7.1921, pristup 2.7.2013
2. 1 2  Danas: „Demokrata izvučen iz zaborava", Tomislav Stevanović, pristupljeno decembar 2012
3. ↑  Politika br. 4756: Milorad Drašković[*mrtav link*], 22.4.1921, pristup 2.7.2013
4. ↑  Politika br. 4755: „Drašković ubijen"[*mrtav link*], str. 3, 21.7.2013
5. ↑  Politika br. 4766: „Od danas ..."[*mrtav link*], str.1, 2. avgust 1921, pristup 2.7.2013
6. ↑  Politika br 4757. „Pogreb g. Draškovića"[*mrtav link*], str. 3, 23.7.1921, pristup 2.7.2013

Vidi još
--------

* Crvena pravda
* Atentat na regenta Aleksandra Karađorđevića (1921)

Spoljašnje veze
---------------
Piroelektrično mjerno osjetilo ili senzor.
**Piroelektričnost** (engl. *pyroelectricity*, od grč. *πυρφόρος*: vatronoša + *electricity*: električnost) je svojstvo nekih materijala da se pri promjeni temperature električno polariziraju, a pritom je količina nastalog električnog naboja razmjerna (proporcionalna) promjeni temperature. Piroelektričnost se tumači promjenom udaljenosti među ionima kristalne rešetke, a pokazuju ju neki prirodni kristali (na primjer turmalin, na kojem je ta pojava prvi put opažena), umjetno proizvedeni keramički materijali te neki polimeri, na primjer poli(viniliden-difluorid). Svi piroelektrični materijali pokazuju i piezoelektrična svojstva, jer su te dvije pojave usko povezane. Zbog svoje osjetljivosti na male promjene temperature, piroelektrični materijali rabe se kao osjetila za registriranje prisutnosti i kretanja živih bića u njihovoj blizini (u prostorijama, u okolici zgrada i slično). Naziv piroelektričnost uveo je 1824. škotski znanstvenik D. Brewster.

Izvori
------

1. ↑   **piroelektričnost**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.
**Pilip**, narodno muško ime nastalo od imena Filip promjenom glasa "f" u glas "p". Zabilježio ga je Vuk u Srpskom rječniku s napomenom da se govori u Lici te Daničić u *"Rječniku iz književnih starina srpskih"* s potvrdom iz XII. vijeka. Potom je zabilježeno u *"Dečanskim hrisovuljama"* (Pilip Kalimanić, Pilip Družilović), u Kukuljevićevim *"Povijestnim spomenicima južnih Slavena"* (pop Pilip, Pilip vojvoda), u srpskim narodnim pjesmama koje je skupio Vladimir Krasić (1880, Pilip serdar) itd. U novije vrijeme ime je potvrđeno, na primjer, u Svetom Roku.

*Šimundić* donosi mnogo izvedenica iz tog imena: Pilipac, Pilipaš, Pilipenda, Pilipina; Pija, Pijo; Pila, Pile, Pilo, Pileta, Pilica, Pilidža, Piliš, Pilko; Pilja, Piljo, Piljetina; Pipa, Pipe, Pipo. Od tog imena nastala su i neka prezimena: Pilip, Pilipac, Pilipić, Pilipov, Pilipovski, Pilipović te žensko ime **Pilipa**. Ime Pilipenda poznato je iz djela Sime Matavulja.

Od imena **Pilip** nastali su i nazivi mahala **Pilipovac** "u Bosni u okružju bihaćkom" i **Pilipovo** u "okružju tuzlanskom", a od prezimena **Pilipović** naziv dva sela u Bosni, "jedno u okružju sarajevskom, drugo u tuzlanskom". (*ARJ*)

**Napomena**: Po *ER5* Pilip je ime bjeloruskog književnika Pestraka. Provjera u *"Općoj enciklopediji"* i *"Sovjetskom encikl. rječniku"* pokazala je da se taj književnik zove Filipp Semjonovič Pestrak.
Amblem Poljskog Senata
**Senat** je gornji dom poljskog parlamenta, dok je donji dom Sejm. Povijest poljskog senata je bogata tradicijom i seže preko 500 godina, bio je jedan od prvih konstitutivnih dvodomnih parlamenta u Europi, a postoji bez prekida do komadanje Poljske države 1795. godine. Nakon kratkog razdoblja postojanja u međuratnom razdoblju Senat je ponovno ukinule (po mnogim nezakonito) vlasti Narodne Republike Poljske, te nije bio ponovno uspostavljen sve do pada komunizma i ponovnog rađanja demokracije u Poljskoj 1989. godine. Senat je sa sjedištem u Varšavi, a nalazi se u zgradi koja je sastavni dio Sejm kompleksa u ulici Wiejska, blizu Trga tri križa i Dvorca Ujazdow. Senat se sastoji od 100 izabranih senatora općim glasovanjem, a na čelu je Maršal Senata (Marszałek Senatu). Sadašnji presjednik Senata je Bogdan Borusewicz. Na posljednjim izborima najviše mandata osvojila je stranka Građanska platforma 66, dok je Pravo i pravda osvojila 31 mandat.

Galerija
--------

* Senat u prosincu 1930. godineSenat u prosincu 1930. godine
* Zgrada Senata i SejmaZgrada Senata i Sejma
* Unutrašnjost parlamentaUnutrašnjost parlamenta

Izvori
------

1. ↑  Rezultati poljskih izbora

Vanjske veze
------------

***Poljski Senat*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica Arhivirano 2009-07-11 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 166942912
* LCCN: n92006828
* GND: 83365-4
* NKC: kn20041127001

 |
**Poljsko-ukrajinski rat** (polj. *Wojna polsko-ukraińska*, ukr. *Польсько-українська війна*) je oružani sukob koji se od kraja 1918. do sredine 1919. na području današnje Zapadne Ukrajine vodio između snaga novoproglašene poljske države na jednoj, i ukrajinskih nacionalista i njihovih državnopravnih entiteta (prije svega Zapadnoukrajinske Narodne Republike) na drugoj strani. On je izbio neposredno nakon završetka Prvog svjetskog rata i raspada Austro-Ugarske koja je dotada vladala Galicijom i drugim područjima Zapadne Ukrajine na kojima je tada uz ukrajnsko stanovništvo postojala i značajna poljska manjina, a što je dovelo do spora između dviju strana; Ukrajinci su inzistirali na pravo na samoodređenje, dok su Poljaci nastojali novoj državi priključiti teritorije nekadašnje Poljsko-Litavske Unije. Na samom početku sukoba su Ukrajinci imali prednost, prije svega zahvaljujući izrazitoj brojčanoj premoći, te su nakratko zauzeli Lavov; ubrzo su se, međutim, iskazale i njihove slabosti, prije svega nedostatak školovanih oficira u novosnovanoj ukrajinskoj Galicijskoj armiji, ali i diplomatska izolacija Zapadnoukrajinske Narodne Republike, koja je jedine saveznike imala u Čehoslovačkoj i Ukrajinskoj Narodnoj Republici. Poljska je, nasuprot toga, dobila ključnu logističku i diplomatsku podršku Francuske, ali i drugih vodećih političara Antante koji su u Poljskoj vidjeli ključni element antisovjetske koalicije u ruskom građanskom ratu. Ukrajinske snage su, ostavši bez municije, do sredine 1919. prisiljene povlačenje, te je rat završio primirjem kojim je stara granica na rijeci Zbruch uspostavljena kao demarkacijska linija. Poljska i Ukrajinska Narodna Republika su sljedeće godine sporazumom u Varšavi sklopile antisovjetski savez koji će dovesti do Kijevske ofenzive i eskalacije sovjetsko-poljskog rata. On je pak 1921. formalno okončan sporazumom u Rigi koji je potvrdio poljsko-ukrajinskim ratom utvrđene granice kao granice između Poljske i sovjetske Ukrajine. Na područjima pod poljskim nadzorom je, pak, u međuratnom periodu počela djelovati separatistička i iredentistička Organizacija ukrajinskih nacionalista (OUN), a za vrijeme Drugog svjetskog rata će poljska zajednica postati predmetom brutalnog etničkog čišćenja.

Izvori
------

1. ↑  Lev Shankovsky. Ukrainian Galician Army. *Encyclopedia of Ukraine*. Vol. 5. 1993.
2. ↑  William Jay Risch. *The Ukrainian West: Culture and the Fate of Empire in Soviet Lviv*. Harvard University Press. 2011. p. 30.

Vanjske veze
------------

***Poljsko-ukrajinski rat*** na Wikimedijinoj ostavi

* Pygmy Wars. Eastern Europe's Bloody struggles 1918-1923
**Marcel Pouvanaa Oopa** (Fare na otoku Huahine, 21. travnja 1917. - Pariz, 14. srpnja 1961.), tahićanski političar, sin vođe tahićanskog separatističkog pokreta Pouvanee a Oope. Pripadao je nacionalističkoj separatističkoj stranci koju je osnovao njegov otac. Marcel je po zanimanju bio stolar.

Tijekom Drugog svjetskog rata borio se na Pacifiku, u Libiji i u Tunisu. Dobio je par francuskih i jedno libijsko odlikovanje. 1950. u vojnoj odori sudjelovao je u prvoj proslavi 1. svibnja u povijesti Francuske Polinezije. Devet godina kasnije postao je vijećnik u skupštini Zavjetrinskih otoka, zamijenivši na tom mjestu svog ujaka. 1960. izabran je u francusku skupštinu, nakon što mu je otac osuđen na zatvorsku kaznu i izbjeglištvo u Francuskoj. Marcel Oopa umro je od raka u bolnici *Tenon* u Parizu 1961. Otac ga je nadživio 16 godina. Otac mu je dopustio sjediti uz njegov krevet, nakon učestalih tahićanskih pritisaka na francusku vlast. Marcelovo mjesto u francuskoj skupštini privremeno je preuzeo John Teariki iz iste stranke.

Izvori
------

1. ↑  Denoon, Donald. The Cambridge History of the Pacific Islanders. Cambridge [England: Cambridge University Press, 2004. p. 342]
2. ↑  Journal officiel de la République française, objavljeno 16. srpnja 1961. pristupljeno 19. prosinca 2013.
3. ↑  www.des.pf Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u, "LE SYNDICALISME EN POLYN�SIE FRAN�AISE DE 1852 � NOS JOURS", objavljeno 21. siječnja 2007. pristupljeno 19. prosinca 2013.
4. ↑  www.assemblee-nationale.fr, "MARCEL POUVANAA OOPA", pristupljeno 19. prosinca 2013.
5. ↑  www.pe-a.ru Arhivirano 2012-02-27 na Wayback Machine-u, "France - Assemblée Nationale et Gouvernement de la V République (depuis 1958)", pristupljeno 19. prosinca 2013.
6. ↑  Kernahan, Mel. White Savages in the South Seas. London: Verso, 1995. p. 200
Ledenjak Huron na Antarktici- u polarnoj klimi
Kraljevski pingvini, stanovnici Antarktike
**Polarnom klimom** naziva se klima koja vlada u polarnim područjima, područjima između polarnih krugova i polova. Karakterizira ju odsutnost toplih ljeta (ni jedan mjesec nema prosječnu temperaturu iznad 10 °C ili višu). Ljeti Sunce sja 24 sata dnevno (polarni dan), a zimi se gotovo uopće ne pojavljuje (polarna noć).

Podjela
-------

Prema Köppenovoj klasifikaciji, polarna klima ima dva tipa:

* **EF** - klima vječnog mraza; srednja temperatura najtoplijeg mjeseca jednaka ili niža od 0 °C, sve srednje mjesečne temperature su ispod 0 °C
* **ET** - klima tundre; srednja temperatura najtoplijeg mjeseca između 0 °C i 10 °C

Posljedice
----------

Polarnu klimu odlikuje otsutnost drveća, a tlo može biti pokriveno ledenjacima ili biti trajno smrznuto. Više od 20 % površine pokriveno je tundrama.

Primjeri
--------

Na Zemlji je Antarktika jedini kontinent s predominantnom klimom vječnog mraza (**EF** - "vječni" ledeni pokrov). Osim nekih izoliranih dijelova obale, i Grenland ima klimu tipa **EF**. Neka obalna područja Antarktike i Grenlanda koja nisu prekrivena "vječnim ledom", imaju samo malo manje ekstremnu (**ET**) klimu tundre.

Veći dio kopnene mase Euroazije, od krajnjih sjeveroistočnih obala Skandinavije pa prema istoku sve do Beringovog prolaza, veliki dijelovi Sibira i sjeverni dio Islanda također imaju klimu tundre. Veliki dijelovi sjevera Kanade i Aljaske imaju klimu tundre, koja na krajnjem sjeveru Kanade prelazi u EF, klimu "vječnog leda".

Krajnji jugoistok Južne Amerike (Ognjena zemlja) uz Drakeov prolaz i subantarktički otoci kao South Shetlandski i Falklandski otoci imaju **ET** ili tundra klimu s malim razlikama u temperaturi gdje ni jedan mjesec nije topliji od 10 °C. 

U drugim dijelovima svijeta na mnogim planinama vlada klima gdje niti jedan mjesec nema prosječnu temperaturu iznad 10 °C ili više, no to je posljedica velikih visina, i taj tip klime naziva se alpskom. Postojanje polarne klime može se vidjeti i na drugim planetama, kao na primjer na Mars, gdje se razaznaju ledene "kape" na oba pola.

* *vidjeti i*: Arktik, Antarktik

Vanjske poveznice
-----------------

* NOAA State of the Arctic Report 2006

| * p
* r
* u
Tipovi klima po Köppenovoj klasifikaciji |
| --- |
| Klime A | Prašumska *(Af)* · Monsunska *(Am)* · Savanska *(Aw, As)* |
| Klime B | Pustinjska *(BWh, BWk)* · Polupustinjska *(BSh, BSk)* |
| Klime C | Vlažna subtropska *(Cfa, Cwa)* · Oceanska *(Cfb, Cwb, Cfc)* · Mediteranska *(Csa, Csb)* |
| Klime D | Vlažna kontinentalna *(Dfa, Dwa, Dfb, Dwb)* · Subarktička *(Dfc, Dwc, Dfd, Dwd)* · Kontinentalna *(Dsa, Dsb)* · Ostale kontinentalne *(Dsc, Dsd)* |
| Klime E | Polarna *(ET, EF)* · Alpska *(ET/H)* |

***Polarna klima*** na Wikimedijinoj ostavi
Bejzbolska karta Lady Baldwina
**Charles B. "Lady" Baldwin** (8.4. 1859 – 7.3. 1937.) bio je američki ljevoruki bejzbol pitcher. Igrao je šest sezona u klubovima Union Associationa, National Leaguea io Players Leaguea kao što su Milwaukee Brewers (1884), Detroit Wolverines (1885-88), Brooklyn Bridegrooms (1890), i Buffalo Bisons (1890). 

Baldwin je četiri sezone igrao za Wolverines. Godine 1887. the Wolverines su osvojili prvenstvo National Leaguea i World Series zahvaljujući četiri Baldwinove pobjede u post-sezoni.

'Lady' Baldwin se ne smije miješati sa suprugom britanskog premijera Stanleya Baldwina, koja je od 1937. godina bila poznata kao Grofica Baldwin od Bewdleya (a neformalno Lady Baldwin).

V. također
----------

* Popis prvaka Major League Baseballa u strikeoutima
* Popis prvaka Major League Baseballa u pobjedama

Eksterni linkovi
----------------

* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **John Clarkson**  |  **Prvak National Leaguea u strikeoutima** 1886 | Slijedi: **John Clarkson**  |
**Marcel pl. Kiepach** (Križevci, 12. veljače 1894. - ruska fronta, 12. kolovoza 1915.) bio je izumitelj, čudo od djeteta. Njegovi radovi pokrivaju područja elektronike, magnetizma, akustike, prijenosa zvučnih signala i transformatora. 

Potomak je vlastelinske obitelji Kiepach, koja je došla u Križevce početkom 19. stoljeća i općenito utjecala na povijest grada. Studirao je gospodarske znanosti u Berlinu i elektrotehniku u Charlottenburgu. 

U Berlinu je kao šesnaestogodišnjak 16. ožujka 1910. patentirao brodski kompas koji pokazuje sjever bez obzira na blizinu željeza ili magnetskih sila, a usavršio ga je i patentirao u Londonu 20. prosinca 1911. kao uređaj za daljinsko pokazivanje brodskog kompasa, koji se sastoji od ampermetara kao pokaznih instrumenata smještenih u raznim dijelovima broda, na čiji rad ne mogu utjecati magnetske sile niti magnetske mase u njihovoj blizini.

U Francuskoj je patentirao dinamo za rasvjetu vozila. Bio je to električni generator s mehaničkim pogonom samoga vozila. Njegov "mali transformator" za niski napon široko se primjenjivao po sustavu "Kiepach-Weiland", a patentirao je i strujni prekidač na principu strujnog tlaka za rendgen. Radio je i na raznim drugim područjima mehanike i elektronike. Dopisivao se s uglednim svjetskim znanstvenicima i izumiteljima. 

Kad je izbio Prvi svjetski rat, javio se u dragovoljce i poginuo na ruskoj fronti u 21. godini. Njegovi su posmrtni ostaci 1917. doneseni u Križevce, gdje su položeni u obiteljsku grobnicu na Gradskom groblju. 

Njegova dva patenta su uključena u veliku izložbu "Znanost u Hrvata: prirodoslovlje i njegova primjena" (lipanj-listopad 1996. Klovićevi dvori). Prof. Vladimir Muljević je govorio o njegovu radu na IV. međunarodnom simpoziju o novim tehnologijama 1993. U Križevcima djeluje Inovatorsko društvo "Marcel Kiepach". Gradski muzej Križevci posjeduje njegovu opsežnu dokumentaciju te brojne obiteljske fotografije i dokumente, a 2004. priređena je izložba o obitelji Kiepach u Križevcima.

Vanjske poveznice
-----------------

* Marcel Kiepach u Gradskom muzeju Križevci Arhivirano 2007-07-15 na Wayback Machine-u
* Kiepachov život i rad
* Križevci.eu: Marcel pl. Kiepach Arhivirano 2007-10-07 na Wayback Machine-u
**Oružane snage Angole** (portugalski: *Forças Armadas Angolanas*) predstavljaju oružane snage Republike Angole. Temeljem sporazuma iz Bicessea 1991. godine, došlo je do ukidanja dotadašnjih Oružanih snaga za oslobođenje Angole (FAPLA). Snage MPLA i oporbene UNITA-e su raspuštene i demilitarizirane te su trebale biti integrirane u jedinstvenu vojsku. Integracija, doduše, nikada nije provedena jer su snage UNITA-e 1992. godine odbile ispoštovati sporazum i ponovo otišle u gerilu. Posljedice za članove UNITA-e u Luandi su zbog tog čina bile teške jer su njezini članovi bili izloženi maltretiranju i nasilju. 

Vrhovni komandant Oružanih snaga Angole je predsjednik republike, trenutno José Eduardo dos Santos, dok je šef glavnog stožera od 2010. godine Geraldo Sachipengo Nunda. Potonji odgovara ministru obrane, trenutno João Lourenço. 

Oružane snage sastoje se od kopnenih jedinica (*Forças Armadas*), ratne mornarice (*Marinha de Guerra*) i ratnog zrakoplovstva (*Força Aérea Nacional de Angola*). Prema podacima iz 2013. oružane snage su brojake oko 107,000 aktivnih časnika.
*V. Orontidska dinastija za armenske kraljeve i satrape po imenu Oront.*
**Oront** ili **‘Āṣī** (**العاصي**) je rijeka u Libanonu, Siriji i Turskoj.

U prošlosti je bila poznata kao glavna rijeka Levanta, također poznata kao **Draco**, **Typhon** i **Axius**. Njeno moderno ime *‘Āṣī* ("buntovnik") potječe od Axius, ali i označava neuobičajen tok rijeke s obzirom da ona teče s juga na sjever, što nije slučaj s drugim rijekama u oblasti.

Oront izvire u Labwehu na istočnoj strani Dolina Bekaa, blizu izvora rijeke Litani koja teče na jug. Ona teče na sjever, paralelno s obalom te pada nekih 600 m kroz stjenovitu klisuru. Potom se širi u Jezero Homs, koje je stvoreno branom u antici. Dolina se potom širi u bogate oblasti Hamah (Hamaih-Epiphaneia), ispod koje se nalaze livade Amykes, te sadrže ruševine drevnih gradova Apameja i Larisa. Središnja dolina Oronta završava stjenovitom barijerom Jisr al-Hadid, gdje se okreće prema zapadu te se otvara Antiohijska ravnica.

Sa sjevera se u nju ulijevaju velike pritoke Afrin i Kara Su, i to kroz nekadašnje Antiohijsko jezero, koje je isušeno kroz umjetni kanal (Nahr al-Kowsit). Nastavlja teći na sjever kroz Antakyju (drevnu Antiohiju) te se okreće na jugozapad kroz veliku klisuru (u antici uspoređenu s Tempeom), te uz pad od 50 m sljedećih 16 km dolazi do mora u maloj luci Samandağı (bivša Suedia, u antici Seleukija Pijerija). Ukupna dužina joj je 240 km.

Uglavnom neplovna i od male koristi za irigaciju, Oront je u historiji imala važnost prije svega zbog doline koja je pružala prirodnu rutu za promet sa sjevera na jug; ceste od sjevera i sjeveroistoka, koje se spajaju u Antiohiji, prati rijeku do Homsa i brane Al-Rastan, te gdje se razdvajaju na putu za Damask i južnu Siriju; od davnine su tom dolinom išli putevi za i od Egipta. Na Orontu se vodila bitka kod Kadeša za vrijeme vladavine Ramzesa II (1279 – 1213. pne.). Na Orontu se također vodila i velika bitka kod Karkara 853. pne. između asirskog kralja Šalmanasara III i vojske 12 kraljeva pod Hadadezerom od Damaska. Godin 637. su snage Rašidunskog Kalifata i Bizantskog Carstva vodile bitku na Željeznom mostu, nazvanu po mostu koga su bili sagradili Rimljani. 

Oront je također dugo vremena služio kao prirodna granica. Egipćani su ga smatrali sjevernom granicom naroda *Amurru*, istočno od Fenicije. Za križarskih ratova u 12. vijkeku, Oront je bio trajna granica Kneževine Antiohije i Alepa.

Oront je poslužio francuskom piscu Mauriceu Barresu (1862–1923) za njegovu knjigu *Un Jardin sur l'Oronte*.

Povezano
--------

* Bitka kod Kadeša

Eksterni linkovi
----------------

***Oront (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

Koordinate: 35°15′N 36°35′E﻿ / ﻿35.250°N 36.583°E﻿ / 35.250; 36.583