recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Zvekovica** je naselje u Dubrovačko-neretvanskoj županiji, smješteno u općini Konavle.

Zemljopisni položaj
-------------------

Zvekovica se nalazi tik uz jadransku turističku cestu, 17 km jugoistočno od Dubrovnika, a 2 km sjeverno od Cavtata, na raskrižju Jadranske turističke ceste i lokalne ceste koja vodi od Cavtata u konavoska brda prema gornjim selima.

Povijest
--------

Tijekom rata u Hrvatskoj Zvekovica je bila važno uporište malobrojnih hrvatskih branitelja. Nakon pada uporišta, Zvekovica je okupirana od strane JNA postrojbi te je mjesto u potpunosti bilo uništeno, opljačkano i spaljeno. Nakon rata je mjesto u cjelosti obnovljeno.

Gospodarstvo
------------

Gospodarstvo se na Zvekovici zasniva na turizmu, ali je mjesto gospodarski nerazvijeno jer je jedina tvornica (tvornica elektroničkih proizvoda - TEP) u mjestu tijekom rata potpuno uništena.

Stanovništvo
------------

Na Zvekovici, prema popisu stanovnika iz 2011. godine, živi 570 stanovnika uglavnom Hrvata katoličke vjeroispovjesti.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Izvori
------

1. ↑  DZS - Popis stanovništva 2011. godine
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Poznate osobe
-------------

* Mate Šarlija Daidža, hrvatski general
* Ante Delija, MMA fighter

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Konavle |
| --- |
| Brotnice • Cavtat • Čilipi • Drvenik • Duba Konavoska • Dubravka • Dunave • Đurinići • Gabrili • Gruda • Jasenice • Komaji • Kuna Konavoska • Lovorno • Ljuta • Mihanići • Mikulići • Močići • Molunat • Obod • Palje Brdo • Pločice • Poljice • Popovići • Pridvorje • Radovčići • Stravča • Šilješki • Uskoplje • Vitaljina • Vodovađa • Zastolje • Zvekovica |
**Valentin Ivanovič Varenikov** (ruski: ) (15. decembar 1923 - 6. maj 2009) bio je sovjetski vojskovođa, najpoznatiji kao jedan od planera i vođa neuspjelog puča protiv Mihaila Gorbačova 1991. godine.

Rođen je u kozačkoj porodici, a vojničku karijeru je počeo nakon završene srednje škole, kada se poslije njemačke invazije priključio Crvenoj armiji. Tokom rata je sudjelovao u Staljingradskoj bitci, forsiranju Dnjepra i bitci za Berlin, te je ukupno tri puta ranjen. Rat je završio sa činom kapetana.

Poslije rata je ostao u Sovjetskoj armiji, i nakon završene Vojne akademije Frunze napredovao u službi, služeći kao u SSSR, tako i kao glavni vojni savjetnik u Siriji, Angoli i Etiopiji, zemljama koje su bile sovjetski saveznici u Hladnom ratu. Od 1984. do 1989. je kao predstavnik sovjetskog ministra obrane u Kabulu koordinirao sovjetske operacije tokom posljednjih godina rata sa mudžahedinima. Od 1989. do 1991. je bio zamjenik ministra obrane, te glavni zapovjednik kopnenin snaga SSSR.

Za vrijeme izbijanja puča je također služio kao zastupnik u Vrhovnom sovjetu. Nakon što je puč kolabirao, Prezidijum Vrhovnog sovjeta mu je ukinuo parlamentarni imunitet, te je 23. augusta 1991. godine uhapšen. U pritvoru je ostao sve do 14. decembra 1992. godine, kada je pušten da bi se branio sa slobode u tada već postsovjetskoj Rusiji. Kada je organizatorima puča u februaru 1994. ponuđena amnestija, Varenikov je bio jedini koji je odbio te je išao na sud. Vrhovni sud Rusije ga je presudom 11. augusta 1994. godine oslobodio navodeći nedostatak dokaza.

Varenikov je u međuvremenu pristupio Komunističkoj partiji Ruske Federacije. Kao njen kandidat je 1995. godine izabran u Državnu dumu gdje je sudjelovao u odboru koji se bavio pitanjima veterana. Godine 2003. se priključio nacionalističkoj stranci Rodina i na njenoj listi bio ponovno izabran u Dumu. Godine 2008. je izazvao ponovno veliku pažnju, ali i kontroverze kada je u TV-emisiji *Ime Rusije* u izboru za najvećeg Rusa svih vremena predstavljao Staljina.

Vanjske veze
------------

* CNN interview with Gen. Valentin Varennikov - A CNN Perspective Series, Episode 20: Soldiers of God.
* Lična stranica (`ru`)
* Valentin Varennikov-Daily Telegraph obituary
* „Варенников Валентин Иванович". *Солдаты XX века*. Международный объединенный Биографический Центр. Arhivirano iz originala na datum 2013-08-19. Pristupljeno 19. VIII 2013.
* Репортаж телеканала «Россия» о В. И. Варенникове (май 2009) na YouTube
* „Герой Советского Союза: На 86-м году жизни в Москве скончался генерал армии Валентин Варенников". Лента.Ру. 2009-05-07. Arhivirano iz originala na datum 2013-08-19. Pristupljeno 2013-08-19.
* Суржик Д. В.. „Варенников Валентин Иванович". *100 великих полководцев. Герой дня*. Российское военно-историческое общество. Arhivirano iz originala na datum 2013-06-17. Pristupljeno 2015-08-14.
**Gaj Norban** (Gaius Norbanus, ? - 82. pne.) je bio rimski političar i vojskovođa iz doba kasne Republike, poznat kao jedan od prvaka stranke populara.

Na početku karijere se istakao kao sljedbenik Gaja Marija, ali i beskrupuloznošću i sposobnošću da mase podstiče na nasilje. Godine 103. pne. je kao tribun uspješno izrekao optužnicu protiv Kvinta Servilija Cepiona, koji je na osuđen zbog katastrofe kod Arauzija i protjeran iz Rima. Sam Norban je oko deset godina kasnije optužen za izdaju zbog nasilja koje se dogodilo na Cepionovom suđenju, ali ga je uspješno obranio Marko Antonije Orator.

Za vrijeme građanskog rata je izabran za konzula te je godine 83. pne. vodio popularsku vojsku, ali je poražen od Sule na planini Tifati te od Cecilija Metela Pija kod Faventije. Nakon ulaska Sule u Rim je pobjegao na Rodos te tamo izvršio samoubistvo, dok su lokalne vlasti raspravljale da li da ga izruče Suli.

Izvori
------

* Theodor Mommsen, *Historija Rima*, bk. iv. ch. v.;
* A. H. J. Greenidge, *Historija Rima*.

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:**Lucius Cornelius Cinna i Gnaeus Papirius Carbo** | **Konzul Rimske Republike**83. pne.*Lucius Cornelius Scipio Asiaticus Asiagenus*  *(83. pne.)* | Slijedi:**Gnaeus Papirius Carbo i Gaj Marije Mlađi** |
**Hrvatski športski muzej** u Zagrebu specijalizirana je muzejska ustanova (športski muzej) s državnim djelokrugom. Muzej je tematski vezan uz povijest i razvoj športa i fizičke kulture na području Hrvatske.

Povijest
--------

Šezdesetih godina 20. stoljeća javljaju se ideje i inicijative za osnivanjem ustanove tog tipa. Godine 1977. u zgradi Fakulteta za fizičku kulturu (danas Kineziološki fakultet) uređen je u prostoru od oko sto kvadratnih metara stalni postav Muzeja fizičke kulture Hrvatske. U navedenim prostorima Muzej se nalazi do lipnja 1988. godine kada je premješten na novu lokaciju u Ilici 7. a 1996. godine dobiva prostor od 118 kvadratnih metara u Ilici 13/I. S društvenim promjenama devedesetih dolazi i do promjena naziva ustanove u Hrvatski športski muzej (1990.). Muzej je službeno registriran 2003. godine, a ta godina se pri MDC-u vodi i kao godina osnutka.

Djelatnost
----------

Djelatnost muzeja definirana je zakonskom legislativom vezanom uz muzeje. Muzej radi na sustavnom sabiranju, čuvanju, restauriranju i konzerviranju, prezentaciji te trajnoj zaštiti muzejske građe s područja nadležnosti muzeja. Temeljna zadaća muzejske ustanove je sustavno prikupljanje, proučavanje i prezentiranje dobara iz područja športa i fizičke kulture. Muzej je od 1984. godine priredio oko tridesetak izložbi te je izdano oko desetak knjiga i brošura tematski vezanih uz aktivnost muzeja.

Građa
-----

Građa je sadržajno vezana uz šport. Muzej ima bogat fond iz navedenog područja. Muzejska građa podijeljena je u deset zbirki. 
Zbirke Hrvatskog športskog muzeja su: 

* Zbirka knjižne građe (oko 30.000 knjiga i oko 200 publikacija),
* Zbirka trofejnih predmeta (oko 6.500 jedinica građe),
* Zbirka arhivskih fondova (oko 3.000 jedinica građe),
* Zbirka fotografija (oko 50.000 jedinica),
* Zbirka diploma i plaketa (oko 2.500 predmeta),
* Zbirka biografija (oko 3.000 dosjea),
* Zbirka tiskovina, kataloga i kalendara (oko 1.000 jedinica sadržaja),
* Zbirka zastavica i tekstila (oko 2.000 jedinica),
* Zbirka opreme i rekvizita (oko 1.000 eksponata) te
* Zbirka velikih predmeta koja je kvantitativno najmanja i sadrži oko desetak predmeta.

Usluge
------

Pružanje stručne pomoći iz područja djelatnosti muzeja, održavanje predavanja, vršenje stručnog vodstva, pružanje usluge informiranja vezano uz aktivnosti, organiziranje izložbi, objavljivanje stručnih publikacija.

Izvori
------

* Ministarstvo kulture Arhivirano 2008-06-08 na Wayback Machine-u

Vanjske veze
------------

* Mrežne stranice Hrvatskog športskog muzeja Arhivirano 2016-01-12 na Wayback Machine-u
* Muzeji Hrvatske na internetu Arhivirano 2008-12-05 na Wayback Machine-u

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s mrežnih stranica Ministarstva kulture Republike Hrvatske. Vidjeti dopusnicu Ministarstva kulture.
**Gaj Rubelije Bland** (latinski: ) bio je rimski senator, koji je živeo u doba principata. Bland je bio unuk Rubelija Blanda iz Tibura, rimskog viteza, za koga se kaže da je prvi u Rimu poučavao retoriku. Gaj Rubelije Bland vršio je dužnost dopunskog konzula (*consul suffesctus*) od avgusta do decembra 18. g. nove ere, zajedno s Markom Vipstanom Galom kao kolegom u konzulatu. Godine 33. n.e. oženio se Julijom Livijom, kćerkom Druza Mlađeg i unukom rimskog cara Tiberija.

Karijera
--------

Bland je bio prvi iz svoje porodice koji je primljen u senat, pa je smatran "skorojevićem" (*homo novus*), što se tokom godinama negadivno odražavalo na njegovu karijeru. Njegov "sled magisrratura" (*cursus honorum*) dokumentovan je na nekoliko natpisa pronađenih u severnoj Africi. Bland je svoju karijeru započeo kao kvestor u službi cara Avgusta, a potom je vršio službe narodnog tribuna i pretora. Dve godine nakon što je 18. g. obavljao dužnost dopunskog konzula, bio je umešan u progon Emilije Lepide tako što je u senatu izneo predlog, koji je usvojen, da se ona stavi van zakona.

Primarni izvori ne slažu se o tome kad je Bland primljen u prestižni kolegij pontifika, odnosno da li je do toga došlo pre ili nakon njegovog konzulata; jedan ga natpis navodi kao člana kolegija pre konzulata, dok ga dva navode nakon njega. Hoffman primećuje da je Bland "verovatno primio dužnost sveštenika kasno zbog svog niskog rođenja". Uprkos svom poreklu, Bland je postigao ono što je postalo vrhunac njegove uspešne senatorske karijere, kad je imenovan za prokonzularnog upravnika provincije Afrike 35/36. godine. Po povratku u Rim, Bland je izabran kao jedan od četiri člana komisije za procenu štete koju je požar u Rimu naneo ranije te godine.

Brak i porodica
---------------

Godine 33. oženio se Julijom Livijom, jednom od princeza iz carske kuće. Uprkos činjenici da je Bland bio dopunski konzul u 18. godini, ovaj se brak smatrao socijalnom katastrofom; Tacit uključuje taj događaj u popis "mnogih tuga koje su rastužile Rim", koji su se inače sastojali od smrti različitih istaknutih ljudi. Ronald Syme vidi ovu Tacitovu reakciju kao "ton i osećanja čoveka koji je robovao merilima stakeža i ranga". Julija je bila kćerka Livile i Druza Julija Cezara te unuka cara Tiberija.

Iz ovog braka rođeno je najmanje dvoje dece: dečak Rubelije Plaut, koji je u jednom trenutku smatran suparnikom cara Nerona, i devojčica Rubelija Basa. Dvoje daljnje dece nisu sigurni: jedan se natpis odnosi na Rubelija Druza, koji je umro pre svog trećeg rođendana, dok Juvenal implicira postojanje još jednog sina, koji se takođe zvao Gaj Rubelije Bland.

Vidi još
--------

* Spisak konzula ranog Rimskog Carstva

Literatura
----------

* Smith, William (1873). *A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology*. London.

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:**Lucije Sej Tuberon,i Livinej Regul** | **Dopunski konzul Rimskog Carstva**18*Marko Vipstan Gal* | Slijedi:**Marko Junije Silan Torkvat,and Lucije Norban Balb** |
*Za ostale upotrebe, v. Operacija Vukodlak.*

Oznake pripadnika Werwolfa
**Werwolf** (na njemačkom "Vukodlak") je zajednički naziv za specijalne vojne i paravojne nacističke formacije Trećeg Reicha osnovane pred kraj drugog svjetskog rata čiji su pripadnici imali zadatak izvoditi gerilske operacije na područjima Njemačke pod savezničkom okupacijom. Plan, čiji je formalni naziv bio *Unternehmen Werwolf* (Operacija Vukodlak), je u ljeto 1944. i 1945. osmislio Reichsführer SS-a Heinrich Himmler, naloživši SS-obergruppenführeru Hans-Adolf Prützmannu da stvori snage od 5000 ljudi koje bi činili dobrovoljci iz redova SS-a i Hitlerjugenda. Javnost je za te formacije prvi put čula u martu 1945. kada je njemački ministar propagande Joseph Göbbels u obraćanju preko radija pozvao svoje sunarodnjake da se Saveznicima, poput "vukodlaka", suprotstave do smrti, te stvorio dojam da se pod tim imenom krije dobro široki i dobro pripremljeni pokret otpora. U stvarnosti *Werwolf* nikada nije bio zamišljen s tom ulogom, s obzirom da se nacističko vodstvo sve do sam kraj rata nije uopće moglo pomiriti sa porazom i formalnim nestankom vlastitog režima; kaos u posljednjim mjesecima i bojazni da bi inzistiranje na takvoj strategiji bilo shvaćeno kao izdajnički defetizam u mnogo čemu su ograničili organizaciju i resurse *Werwolfa*. Usprkos tome, pripadnicima *Werwolfa* su se pred kraj i nakon rata pripisivale sabotaže, diverzije, napadi na savezničke vojnike i atentati na njemačke političare i službenike koji su surađivali s okupacijskim vlastima (najpoznatiji primjer je dr. Franz Oppenhoff, gradonačenik Aachena postavljen od strane Amerikanaca). Oni su često služili kao povod za represalije, odnosno izgovor za odmazdu nad njemačkim stanovništvom od strane savezničkih trupa; zbog toga su grupe Werwolfa vrlo brzo izgubile potporu među od rata umornim Nijemcima i bile marginalizirane; smatra se da su do kraja 1946. godine prestale postojati kao ozbiljna prijetnja savezničkim vlastima, kako i javnoj sigurnosti u okupiranoj Njemačkoj. *Werwolf* je, s druge strane, kasnijih decenija postao čest motiv u djelima popularne kulture pri čemu je opisivan kao mnogo šira, efikasnija i opasnija organizacija nego što je u stvarnosti bio.

Neuspjeh *Werwolfa* da se suprotstavi savezničkoj okupaciji je početkom 2000-ih u SAD i šire često korišten kao argument za okupaciju Iraka, odnosno tvrdnje da će nakon vojnog sloma Huseinovog režima brzo zavladati mir, odnosno da se američke i savezničke trupe neće morati brinuti o pobunjenicima.

Vidi još
--------

* ODESSA

Literatura
----------

* Biddiscombe, Perry (1998). *Werwolf!: The History of the National Socialist Guerrilla Movement, 1944–1946*. University of Toronto Press. str. 464. ISBN 978-0-8020-0862-6

Vanjske veze
------------

* Review of *Werwolf! The History of the National Socialist Guerrilla Movement, 1944–1946* Canadian Journal of History, Dec 1999 by Lawrence D Stokes
**Josip Mrkica** (1825.-1890.) je bio hrvatski kanonik, pristaša Narodne stranke i pučki pisac, jedan od uglednih Šibenčana 19. stoljeća. Rodom je bio iz Skradina. Bio je poliglot koji je govorio deset stranih jezika. 

Bio je došao do pozicije da je sam mogao postati biskupom, no tu je čast odbio. Ipak, uz biskupsko je mjesto ostao, kad je surađivao s biskupom Ivanom Zaffronom.

Bio je duhom pokretačem hrvatskog narodnog preporoda i Narodne stranke u Šibeniku, "šibenski Strossmayer". Za Narodnu je stanku pridobio kasnije gradonačelnika, prvog iz redova Narodne stranke, Antu Šupuka. 
1860. je bio školski nadzornik i za svog je mandata uveo hrvatski jezik u šibensko školstvo. 
Pokretač je Prve hrvatske knjižnice u Šibeniku 1866. godine koja je nosila ime Narodna slavjanska čitaonica, mjesta gdje su se okupljali hrvatski domoljubi i gajila hrvatska riječ. 

Mrkica je značajan i u ozelenjavanju grada Šibenika - Mrkičin gaj podno tvrđave sv. Mihovila, iza zgrade SES-a. Gaj je posadila i ogradila šibenska općina njegovim zagovorom.

Izvori
------

* Novi tjednik Arhivirano 2009-03-02 na Wayback Machine-u Jere Jareb za proslavu Dana Knjižnice, 20 .veljače 2009.
* Slobodna Dalmacija Jordanka Grubač: Kako je jedan lokalitet umalo dobio ime premda ga već ima, 28. studenoga 2008.
**Gaj Salustije Krisp Pasijen** (*Gaius Sallustius Crispus Passienus*, ? - 47) bio je rimski političar i velikodostojnik iz vremena Julijevsko-Klaudijevske dinastije. Pripadao je rimskom plemstvu i po usvojenju bio unuk znamenitog historičara Salustija. Stekao je reputaciju jednog od najbogatijih i najuticajnih Rimljana svog vremena. Godine 27. je služio kao konzul, a godine 33. se oženio za Domiciju, pranećaku cara Augusta. Nakon što je na vlast došao car Klaudije, u februaru ili martu 41. je od njega zatraženo da se razvede od Domicije kako bi se oženio za carevu nećaku Agripinu Mlađu. Pasijen je to učinio, a godine 44. je ponovno služio kao konzul. Godine 47. je umro, pri čemu neki od historičara vjeruju da je otrovan od strane supruge, koja se tako mogla udati za svog strica.

Sam Pasijen je, prema Tacitu, uživao reputaciju inteligentnog, dosjetljivog i šaljivim epigramima sklonog čovjeka.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Klaudije i Lucius Vitellius**  |  **Konzul Rimskog Carstva zajedno sa Titom Stacilijem Taurom** 44 | Slijedi: **Marcus Vinicius i Titus Statilius Taurus Corvinus**  |
**Hipogeum u Ħal Saflieni** (Neolitske katakombe na Malti) otkrivene su 1902. godine na brežuljku iznad luke u Valeti, predgrađe Paola, Malta. Pripadaju megalitskom hramu u Hal Saflieni. Riječ je o jedinstvenom prahistorijskom spomeniku, u čija tri nivoa su pronađeni posmrtni ostaci 6.000 - 7.000 osoba, sa ličnim ukrasima i keramičkim sudovima. Groblje je bilo korišćeno kroz Żebbuġ, Ġgantija i Tarxien faze malteške neolitske prahistorije, u vremenu od oko 4000 do 2500 godina p.n.e. Smatra se da je hipogeum bio svetilište i nekropola.

Svjetska baština
----------------

Podzemno groblje je 1980. godine uvršteno na UNESCO-ovu listu svetske baštine. To je jedini poznati evropski primjer podzemnog "labirinta" iz oko 4.000 do 2.500 godina p.n.e. Kvalitet njegove arhitekture i izvanredno stanje očuvanosti čine ga bitnim prahistorijskim spomenikom. Hipogeum u Ħal Saflieni je jedno od najbolje očuvanih arheoloških lokaliteta iz doba neolita. Izuzev pojedinih dijelova nadzemnog ulaza, svi ostali nalazi, uključujući arhitektonske detalje i oslikane zidne dekoracije, ostali su netaknuti.

Hipogeum je otkriven slučajno 1902. godine kada su radnici probili njezin krov pri radovima na izgradnji cisterne za stambeno naselje. Od 1992. do 1996. godine ulaz u hipogeum je bio zatvoren zbog restauratorskih radova, a od ponovnog otvaranja, ulaz je dozvoljen za samo 80 posjetilaca dnevno. Na ulaznice se čeka i po nekoliko nedjelja.

Opis
----

Podzemno groblje je niz od tri nivoa komora, isklesanih u mekom krečnjaku, koristeći samo oruđe od kremena i opsidijana i rogova životinja. Gornji nivo je i najstariji, i u njega se ulazi sa vanjskog puta. Na njegovim bočnim stranama urezano je više otvora i komora za sahranjivanje mrtvih. Dva niža nivoa takođe su u potpunosti isklesana u prirodnoj stijeni. Nešto prirodnog dnevnog svjetla je dopiralo do srednjeg nivoa kroz mali otvor sa gornjeg nivoa, ali je vještačko osvjetljenje sigurno korišteno za kretanje kroz prostorija srednjeg i najnižeg nivoa, koji je 10,60 m ispod današnjeg nivoa tla. 

Jedna od najupečatljivijih karakteristika hipogeuma Ħal Saflieni je u imitaciji arhitekture nadzemnih megalitskih hramova. Karakteristike uključuju lažne uvale, inspirisane trilitonskim vratima i prozorima. Što je najvažnije, neke od prostorija imaju tavanice sa jednim prstenom od klesanog kamena koji se nadvija nad onim ispod i imitira krov od klesanog zida. 

Dama koja spava
Na lokalitetu su pronađene keramičke posude ukrašene zamršenim dizajnom, dugmad od školjki, kamene i glinene perle i amajlije, kao i male uklesane životinje i ptice koje su se izvorno mogle nositi kao privjesci. Najupečatljiviji nalazi su kamene i glinene figurice koje prikazuju ljudske figure, od kojih je najpoznatija ona koja prikazuje ženu koja leži na krevetu, popularno poznata kao "Dama koja spava". Ova figura je sama po sebi umjetničko djelo.
Bista za koju se pretpostavlja da prikazuje lik Gaja Oktavija, cca. 60 BC, Minhenska Gliptoteka
**Gaj Oktavije** (*Gaius Octavius*, cca. 100. pne. - 59. pne.) bio je rimski političar iz doba kasne Republike, najpoznatiji po tome što je bio otac prvog cara Augusta.

Oktavije, koji je - prema nekim izvorima bio potomak plebejskog tribuna Marka Oktavija, odnosno u dalekom srodstvu s konzulom Gnejem Oktavijem - pripadao je plebejskom ogranku viteške porodice Oktavijevaca. Njegovi preci su bili poznati po izuzetnoj dugovječnosti, pa se tako djed Gaj Oktavije spominje kao vojni tribun na Siciliji u doba drugog punskog rata, a otac Gaj Oktavije je bio općinski magistrat. Sam Gaj je odrastao u relativnom siromaštvu, te se kao *novus homo* morao teško boriti da bi bio prihvaćen u Senat.

Gaj Oktavije je bio oženjen dva puta. Njegova prva supruga je bila izvjesna Anharija iz istoimenog plebejskog roda. S njom je imao kćer Oktaviju, kasnije historičarima poznatu kao Oktavija Starija. Kako je brak s Anharijom završio, nije poznato.

Drugi put se oženio za Aciju Balbu Cezoniju, koja je rodbinski bila povezana s trijumvirima Pompejem i Julijem Cezarom. S njom je imao dvoje djece: Oktaviju Mlađu i Oktavijana, kasnije poznatog kao August.

Političku karijeru je otpočeo kao kvestor godine 70. pne. Godine 61. pne. je izabran za pretora, a potom imenovan za propretora u Makedoniji. Tamo se istakao čestitošću i uspješnom obranom od iznenadnog napada tračkog plemena Besa. Ciceron je u svojim djelima hvalio njegove diplomatske sposobnosti. Po isteku mandata je putovao za Rim kako bi počeo kampanju za konzula. Na putu se razbolio i umro, navodno u istom gradu gdje će sedam decenija kasnije umrijeti i njegov sin. Supruga mu je kasnije preudala za Lucija Marcija Filipa.

August, koji je u trenutku njegove smrti bio malo dijete, odao mu je priznanje natpisom na Forumu.

Izvori
------

* Svetonije - *Dvanaest Cezara*
* Augustus: The Life of Rome's First Emperor; by Anthony Everitt


***Gaj Oktavije*** na Wikimedijinoj ostavi
General **Ira Clarence Eaker** (13. april 1896 – 6. august 1987) bio je američki zrakoplovni oficir najpoznatiji po službi u Drugom svjetskom ratu kada je u Britaniji 1942. godine organizirao američke bombarderske snage koje će kasnije postati poznate kao Osmi zračni odred. Eaker je kao njihov zapovjednik osmislio strategiju bombardiranja Njemačke temeljenu na dnevnim napadima i inzistiranju na preciznom pogađanju zadanih ciljeva. Ta je strategija izazvala strahovite gubitke među Easkerovim snagama, te je poslije premješten na Mediteransko ratište gdje je, između ostalih, sudjelovao u kontroverznom bombardiranju Montecassina. Nakon rata, koji je završio kao zamjenik zapovjednika američke vojne avijacije, je započeo civilnu karijeru kao direktor u avio-industriji, a povremeno je pisao i novinske kolumne.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Ira C. Eaker*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official USAF biography na Wayback Machine-u (archived November 9, 2006)
* arlingtoncemetery.net biography
* Encyclopedia of Oklahoma History and Culture - Eaker, Ira Arhivirano 2010-07-09 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 65114030
* LCCN: n85148949
* ISNI: 0000 0001 1877 1944
* GND: 130441260
* BNF: cb112995660 (podaci)

 |
**Eksodij** (lat. *exodium* "završna igra") je komična scenska igra koja se u antičkom rimskom teatru prikazivala nakon tragedije.

Još od 3. veka pne. kao eksodiji se izvode atelane, kratka pučka farsa s tipskim likovima, slična satirskoj igri kod Grka, a možda delom i inspirisana grčkom satirskom dramom, premda je određenu ulogu imao i uticaj flijačke farse i improvizovanih italskih fescenina. Još Juvenal u 1–2. veku spominje "atelansku završnicu" *(exodio Atellanae)*, a isto tako i Svetonije u 2. veku *(Atellanico exodio)*.

Međutim, u doba Carstva atelanu je na rimskoj pozornici naposletku potisnuo mim, koji je uglavnom prikazivao zaplete iz gradskog života, a "po obliku i aktualnosti sadržine verovatno je bio nalik na današnje vodviljske skečeve" te je kao takav bio pogodan da se prikazuje kao završna igra *(exodium)*, kao neka vrsta veselog komada punog opscenosti.

Literatura
----------

Potraži pojam ***Eksodij*** u W(j)ečniku, slobodnom r(j)ečniku.

* Budimir, Milan; Flašar, Miron (1991). *Pregled rimske književnosti*. Beograd.
* Hornblower, Simon; Spawforth, Antony (2003). *The Oxford Classical Dictionary*. Oxford.
* Janković, Vladeta (1978). *O rimskoj komediji, Terenciju i njegovom uticaju, u: Publije Terencije Afrikanac, "Komedije"*. Beograd.
* Smith, William; Wayte, William; Marindin, G. E. (1890). *A Dictionary of Greek and Roman Antiquities*. London.
* *Enciclopedia italiana Treccani.it*. 1930.
Bočni trzaj i centripetalna akceleracija u vozilu koje ulazi u zavoj gibajući se stalnom brzinom. Pravocrtni dio staze označen je plavo, zavoj (klotoida) crveno i kružna staza zeleno.
Animacija prikazuje šesteropoložajni vanjski ženevski pogon pri radu. Kutni trzaj nastaje zbog diskontinuiteta u kutnoj akceleraciji što ga generira uređaj.
**trzaj** (**udar**, znak {\displaystyle j}, prema engl. *jerk*, *jolt*), u kinematici, vektorska fizikalna veličina koja opisuje promjenu akceleracije s vremenom, definirana s pomoću diferencijalnog računa kao derivacija akceleracije {\displaystyle a} po vremenu *t*: {\displaystyle j=\mathrm {d} a/\mathrm {d} t}. Trzaj opisuje promjenu iznosa akceleracije (povećavanje ili smanjivanje) ili smjera trzaja ili oboje. Ako je trzaj stalan, gibanje se naziva *trzajnim* ili *udarnim gibanjem*. Mjerna jedinica trzaja jest metar u sekundi na kub (m/s3 ili m·s−3). Ako se vektoru akceleracije mijenja samo smjer, kao npr. u jednolikom ubrzanom kružnom gibanju, taj se trzaj naziva *kutni trzaj (udar)*.

Vidi još
--------

* drmež, derivacija trzaja
* Abraham-Lorentzova sila, sila u elektrodinamici čija je magnituda proporcionalna trzaju
* geomagnetski trzaj
* šok (mehanika)
* Wheeler-Feynmanova teorija apsorbera
**Džon Kalen** (engl. ) je britansko-novozelandski glumac, reditelj i umetnik, rođen 1946. godine u Londonu (Engleska). Najpoznatiji je po ulozi patuljka Oina u filmskoj trilogiji Hobit.

Biografija
----------

Džon Kalen se rodio u jugo-istočnom Londonu. Kada mu je bilo šesnest godina njegova porodica se preselila na Novi Zeland gde je kasnije i započeo karijeru. Na početku je radio honorarno kao novinar, da bi se posle zaposlio u pozorištu i ubrzo je postao pozorišni reditelj, a retko kad je igrao filmske uloge. Što se tiče rediteljskog rada na televiziji režisirao je jednu epizodu popularne novozelandske serije Ulica Šortlend, jednu epizodu serije Džeksonovo pristanište, i 8 epizoda televizijske serije Pleme. 2010. Piter Džekson mu je ponudio ulogu Oina u njegovom filmu Hobit: Neočekivano putovanje, koju je on prihvatio, i ponovio je u iduća dva nastavka ove trilogije.Živi u Oklandu već više od dvadeset godina, i oženjen je direktorkom televizije Novi Zeland, Džudi Kalen.

Filmografija
------------

|  |
| --- |
| **Filmografija** |
| God. | Srpski naziv | Originalni naziv | Uloga |
| 1981. | Slike | *Pictures* | Kejsi |  |
| 1988. | Pošalji gorilu | *Send a Gorrila* | Kris Din |  |
| 1994. | Ratnik duge | *The Raibow Warrior* | Dejvid Lang |  |
| 2000. | Pera mira | *The Feathers of Peace* | Ričard Friman |  |
| 2007. | Čovek koji je izgubio svoju glavu | *The Man Who Lost His Head* | Najdžel Harison |  |
| 2012. | Hobit: Neočekivano putovanje | *The Hobbit: An Unexpected Journey* | Oin |  |
| 2013. | Hobit: Šmaugova pustošenja | *The Hobbit: The Desolation of Smaug* | Oin |  |
| 2014. | Hobit: Tamo i opet natrag | *The Hobbit: There and Back Again* | Oin |  |

Spoljašnje veze
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **John Callen** |

* Džon Kalen na IMDb-u (`en`)
Odisej na glavi nosi *pilos*, a obučen je u eksomidu i hlamidu.
**Eksomida** (starogrčki:  / *exōmis*, od *exo* = izvan i *omos* = rame) bila je starogrčka tunika koju su koristili radnici i laka pešadija. Eksomida je u velikoj meri zamenila raniji kratki hiton kao glavnu tuniku hoplita u drugoj polovini 5. veka pre n.e. Napravljena je od dva pravougaona platna (korišćeni su i drugi materijali), koji su spojeni sa strane da bi formirali cilindar, ostavljajući na vrhu dovoljno prostora za ruke. Otvor na vrhu je takođe ostavljen za glavu. Cilindar je skupljen u pojasu platnenim pojasom pomoću greben-čvora, zbog čega je tkanina padala preko pojasa, skrivajući ga od pogleda. Da bi se omogućila sloboda kretanja desne ruke, šav je na desnom ramenu bio rastavljen, a desna ruka provlačila se kroz otvor za glavu.

Boja tunike je bila različita, ali crvena (naročito grimizna) sve je više bila standardna boja koju su hopliti preferirali tokom i nakon Peloponeskog rata.

Eksomida se mogla nositi zajedno sa ogračem koji se zvao hlamida (poznat i kao eftapida).

Izvori
------

* Grčka odeća (`fr`)
* Sekunda, Nicholas (2000). *Greek Hoplite 480–323 BC*. Oxford: Osprey Publishing. ISBN 1-85532-867-4.
**Visoka škola strukovnih studija za informacione tehnologije (ITS)** je privatna edukativna ustanova iz Beograda koja školuje visokoobrazovane kadrove u oblasti informacionih tehnologija. Nastala je 2006. godine kao rezultat saradnje kompanija *LINKgroup* i *Comtrade*, u čijim prostorijama se i odvija nastava.

Akreditovana od strane Ministarstva prosvjete, nauke i tehnološkog razvoja Republike Srbije, *Visoka škola ITS* ispunjava sve zvanične standarde za školovanje diplomiranih strukovnih inženjera informacionih tehnologija.

Studijski programi Visoke škole ITS
-----------------------------------

Škola ima četiri studijska programa:

* **Informacione tehnologije**
* **Računarska multimedija**
* **Elektronsko poslovanje**
* **Informacioni sistemi**

Školovanjem na *Visokoj školi ITS* studenti se spremaju za rad na poslovima u oblasti informacionih tehnologija koji podrazumijevaju projektovanje, izradu i implementaciju softvera, elektronsko poslovanje, programiranje, dizajniranje, itd.

Nastavni plan i program škole je usklađen po svjetskim standardima, a studenti u nastavi koriste softverska rješenja posljednje tehnologije kako bi usvojili savremene IT vještine. Prostorije u kojima se odvija nastava opremljene su najmodernijim računarima, video projektorima i ostalom pratećom opremom koja olakšava rad studentima i profesorima.

Od svog nastanka do danas *Visoka škola ITS* ima oko 92% uspješnih diplomaca od kojih je čak 81% zaposlenih u struci, dok je 11% nastavilo svoje školovanje.

Partnerstva i sertifikati
-------------------------

Visoka škola strukovnih studija za informacione tehnologije sarađuje sa autoritativnim kompanijama iz zemlje i inostranstva. Neki od ITS partnera su: *Majkrosoft*, *Apple*, *Toshiba*, *Oracle*, *HP*, *EMC*, *Acer*, *Fujitsu-Siemens*, i brojne druge kompanije. Zahvaljujući ovoj saradnji studentima se pruža mogućnost da steknu neki od priznatih sertifikata:

* *Cambridge International sertifikat*
* *Adobe System*
* *Microsoft IT Academy Program*
* *Google AdWords*
* *Google Analytics*
* *MikroTik trening centar*
* *Zend Training*
* *Cambridge First Certificate in English*
* *Business English Certificate Vantage (BEC Vantage)*

U nastavi se koriste Online biblioteka *EBRARY*, aplikacije i elektronske interaktivne table, *Distance Learning System* i *Live Stream* prenos predavanja iz učionica.

*CoDEsign* festival
-------------------

ITS – Visoka škola strukovnih studija za informacione tehnologije i ITHS Srednja škola za informacione tehnologije jednom godišnje, za vrijeme zimskog raspusta, organizuju *coDEsign* - besplatan IT festival namijenjen prije svega osnovcima i srednjoškolcima, a putem prenosa uživo i svima koji žele da steknu osnove u informatici, dizajnu, online marketingu, dizajnu i uređivanju veb strana ili kreiranju video-igara.

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanični Comtrade sajt
* Zvanični sajt LINKgroup
* Zvanični sajt coDEsign
Za ostale osobe s istim imenom, v. John Challis (razvrstavanje).
 = 

**Džon Čalis** (engl. ) (Bristol, 16. avgust 1942 – 19. septembar 2021) bio je je engleski glumac, poznat po ulozi Bojsija u seriji Mućke (engl. ) i seriji Zelena zelena trava (engl. ).

Biografija
----------

Džon Čalis je rođen u Bristolu, 16. avgusta 1942. godine. Odrastao je u jugoistočnom Londonu. Glumom je počeo da se bavi sa 22 godine. Pretežno je igrao u televizijskim serijama, a manje u pozorištu. Četiri puta se ženio, tri braka završio razvodom i nema dece. U Braku je sa Kerol Dejvis od 1990. godine. Prethodno je bio oženjen Sabinom Frenklin, Debi Arnold i Džen Čalis. Sa suprugom Kerol živi na imanju u Vigmoru.

Lik „Bojsi"
-----------

Proslavila ga je uloga bogataša Terensa Obrija „Bojsija" u seriji „Mućke". Isti lik je tumačio ponovo u seriji „Zelena zelena trava". Bojsi je bogati prodavac polovnih automobila koji gleda na sve, pa i na svoje prijatelje, sa visine. Ne propušta priliku da napravi šalu na račun toga što su oni finanijski slabiji od njega, smejući se pritom na veoma karakterističan način.

Knjige
------

Džon Čalis je napisao dve autobiografske knjige „Biti Bojsi" (engl. ) i „Posle Bojsija" (engl. ). U knjizi *Biti Bojsi* predstavljen je period Džonovog života do 1985. godine, kad su „Mućke" postale popularna serija u Britaniji. U drugom delu autobiografije *Posle Bojsija* opisuje vrhunac svoje popularnosti u „Mućkama", šta se dešavalo iza scene tokom snimanja i kako se provodila glumačka ekipa.

Poseta Srbiji
-------------

Džon Čalis je 2013. godine posetio Srbiju. Bio je gost televizije Prva 18. januara 2013. godine u emisiji Veče sa Ivanom Ivanovićem. Pre snimanja emisije on je sa suprugom Kerol prošetao Kalemegdanom, posetio Skupštinu i Beli dvor.

Zanimljivosti
-------------

* Za vreme poplava u Srbiji 2014. godine Čalis je na svom Tviter profilu postavio brojeve računa na koje se može uplatiti pomoć i apelovao da se pomogne Srbiji.
* Neke scene u seriji „Zelena zelena trava" snimane su na Čalisovom imanju.
* Hobi su mu kriket, baštovanstvo i istorija.

Vidi još
--------

* Mućke

Spoljašnje veze
---------------

* John Challis na IMDb-u (`en`)
* The Manning Close Christmas Light Show Arhivirano 2013-07-03 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 231861290
* LCCN: no2012023439
* ISNI: 0000 0003 7206 8656
* MusicBrainz: e284046a-1c3e-4ca6-8e75-8e20f1ce67a9

 |
**Ekspedicijsko** ili **ekspediciono ratovanje** je izraz kojim se opisuju ratne ili vojne operacije koje neka država, odnosno oružane snage izvode izvan svog uobičajenog područja djelovanja, odnosno daleko od svojih tradicionalnih baza. Pod time se podrazumijevaju područja koja su se od matične teritorije/baza odvojeni morem ili nekom teško savladivom preprekom (pustinja, planinski lanac i sl.). Za pojedinačnu operaciju takve vrste se koristi izraz **vojna ekspedicija**. Od 20. vijeka se za vojne jedinice i formacije određene za takvu vrstu operacija koristi izraz **ekspedicijske** ili **ekspedicione snage**.

Ekspedicijsko ratovanje je fenomen koji se javlja još u Starom vijeku, pri čemu su tadašnje vojske logističke i druge probleme vezane uz operacije daleko od svojih teritorija rješavale korištenjem mornarice ili uspostavljanjem logističkih linija kroz mrežu garnizona, utvrda i stvaranjem saveznika kroz diplomaciju. Neke od najuspješnijih vojnih ekspedicija iz tog doba jesu pohodi Aleksandra Velikog na Aziju, odnosno rimsko osvajanje Britanije.

V. također
----------

* Kaznena ekspedicija
Početak djela *Ephemeris belli Troiani* u rukopisu u Opatiji Sankt Gallena: St. Gallen, Stiftsbibliothek, Cod. Sang. 197, str. 1 (druga polovina 9. stoljeća)
**Diktis Krećanin**, odnosno **Krićanin**, ili **Diktis s Krete**, odnosno **Diktis sa Krita** (grč. Δίκτυς ὁ Κρής), rođen u Knososu, bio je legendarni pratilac Idomeneja tijekom Trojanskog rata i navodni autor kronike tog rata, u kojoj su iznijeti neki od istih događaja koje je Homer opisao u Ilijadi. U poznoj antici događaji opisani u ovoj kronici, namijenjenoj sofisticiranoj aleksandrijskoj publici, počeli su se shvaćati doslovno.

Književna povijest
------------------

U 4. stoljeću nove ere izvjesni Kvint Septimije objavio je djelo *Dnevnik trojanskog rata Diktisa Krećanina* (*Dictys Cretensis Ephemeris belli Trojani*) u šest knjiga, za koje se tvrdilo da predstavlja latinski prijevod grčkog izvornika. Glavni je značaj ovog djela u tome što je ono, skupa s djelom *O propasti Troje* (*De excidio Trojae*) Daresa Frižanina, predstavljalo glavni izvor iz kojega su se homerske legende prenosile u srednjovijekovnu književnost.

Moderni se filolozi nisu slagali oko toga postoji li doista bilo koji grčki izvornik, ali je sva sumnja u to uklonjena otkrićem fragmenta na grčkom među papirusima iz Tebtunisa koje su pronašli Bernard Grenfell i Arthur Hunt 1899–1900. Otkrilo se da je latinski tekst bio blizak prijevod grčkoga teksta na papirusu. Drugo iznenađenje bilo je otkriće rukopisa Diktisove kronike u knjižnici Conte Aurelio Guglielmo Balleani u Jesi. Taj je rukopis velikim dijelom nastao u 9. stoljeću, a opisao ga je i uredio C. Annibaldi 1907. godine. Pretpostavlja se da je grčki izvornik nastao u 2. ili 3. stoljeću nove ere.

Literatura
----------

* Buckwald, Wolfgang; Hohlweg, Armin; Prinz, Otto (1984). *Rečnik grčkih i latinskih pisaca antike i srednjeg veka [Tusculum-Lexicon griechischer und lateinischer Autoren des Alterums und des Mittelalters]*. Beograd: Vuk Karadžić.
* Chisholm, Hugh (1911). *Dictys Cretensis*. Encyclopædia Britannica. 8 (11th ed.): Cambridge University Press.

Vanjske veze
------------

* *Dictys cretensis ephemeridos belli troiani*, Ferdinand Meister (ed.), Lipsiae in aedibus B. G. Teubner, 1872.
* R. M. Frazer, *The Trojan War. The Chronicles of Dictys of Crete and Dares the Phrygian*, Indiana University Press, 1966.
* Papyrus Oxyrhyncus, XXXI, 2539 Arhivirano 2016-12-24 na Wayback Machine-u (sačuvani fragment na grčkom jeziku).
* Papyrus Tebtunis, II, 68 Arhivirano 2022-04-15 na Wayback Machine-u (sačuvani fragment na grčkom jeziku).
**Vjekoslav Skenderović** (Subotica, 20. ožujka 1983.) hrvatski je tenisač, rodom iz Bačke.

Životopis
---------

Bio je aktivan na seniorskim turnirima od 2000. godine a prestao je igrati ožujka 2011. godine.

26. veljače 2005. je godine osvojio turnir ITF Futures Zagreb II, gdje je u finalnom dvoboju svladao Slovenca Roka Jarca sa 6:3, 6:4.

24. srpnja 2006. došao je do završnice ITF Futures turnira (Rumunjska F13), gdje je izgubio od mađarskog tenisača Kornéla Bardóczkog sa 6:4. 6:4.

22. listopada 2006. osvojio je turnir ITF Futures (Portugal F5) vrijedan 10.000 dolara u Ponta Delgadi, pobijedivši Slovenca Grega Zemlju 6:4 6:1.

2. prosinca 2006. osvojio je turnir ITF Futures težak 10.000 dolara u Hadar Yosefu, pobijedivši Nizozemca Freda Hemmesa sa 6:4 6:3 u završnici.

2007. je u paru s hrvatskim tenisačem Ivanom Cerovićem došao do završnice ATP Challenger turnira Caloundra International u Australiji, gdje je izgubio s 6:2, 6:3 od Tajvanca Chena Tija i Južnokorejca Woong-sun Juna.

Iste je godine došao do završnice ITF Futures turnira (Australia F8) koji se igrao na tvrdoj podlozi, a izgubio je od australsko-švedskog tenisača Nicka Lindahla sa 6:1, 7:5.

2008. je godine došao do završnice turnira ITF Futures u Mariboru koji se igrao na zemljanoj podlozi, a izgubio je od Slovenca Marka Tkalca s 6:1, 6:2.

Osvojeni turniri
----------------

|  |
| --- |
| **Legenda (singl)** |
| Grand Slam (0) |
| Tennis Masters Cup (0) |
| ATP Masters Series (0) |
| ATP Tour (0) |
| Challengers (0) |
| Futures (8) |

Izvori
------

1. 1 2  ATP World Tour
2. ↑  Sportski[*mrtav link*] (HINA), 26. veljače 2005.
3. ↑  Portugal F5 Futures (Ponta Delgada) 17. listopada 2006.
4. ↑  The Jerusalem Post Sam Goldman: Croatian Vjekoslav Skenderovic wraps up Hadar Yosef title, 2. prosinca 2006.
5. ↑  „Elite Tennis International". Arhivirano iz originala na datum 2011-07-10. Pristupljeno 2014-02-24.

Vanjske poveznice
-----------------

* ITF Vjekoslav Skenderović
**Vatroslav Rožić** (Prodin Dol, 13. ožujka 1857. - Zagreb, 8. ožujka 1937.), hrvatski jezikoslovac i etnograf.

Biografija
----------

Rožić je rođen u Prodin Dolu u blizini Jastrebarskog. Nižu pučku školu pohađao je u rodnome mjestu, a klasičnu gimnaziju u Zagrebu. Studirao je slavistiku, historiju i geografiju na Sveučilištu u Zagrebu. Prvo je radio kao učitelj u Zemunu i Zagrebu, te od 1905. godine kao gimnazijski profesor u Zagrebu.

Bavio se dijalektologijom, etnografijom i jezičnom didaktikom. Proučavao je narodne običaje i govor svoga zavičaja. Kao dijalektolog se počeo baviti 1894. godine opsežnom raspravom i studijom *Kajkavački dijalekat u Prigorju*. Napisao je nekoliko gramatičkih i didaktičkih radova, ali je uglavnom poznat po nastojanjima u pročišćavanju hrvatskoga književnoga jezika, nerijetko pretjerujući u svojem purizmu, a zbog kojega je često i kritiziran. U svom pothvatu je vođen idealom drugih hrvatskih vukovaca svoga vremena – »čisti štokavski književni jezik« bez posuđenica, provincijalizama, čakavizama, kajkavizama, neologizama i arhaizama, ili kako ih je on sve nazivao, "barbarizama".

Kao etnograf, Rožić je u *Zborniku za narodni život i običaje Južnih Slavena* objavljivao *Prigorje: narodni život i običaji*, studioznu etnografsku monografiju o svojem zavičaju, pisanu u mjesnom govoru.

Djela
-----

* Rožić, Vatroslav (1894). *Kajkavački dijalekt u Prigorju*. Zagreb: Jugoslavenska akademija znanosti i umjetnosti.
* Rožić, Vatroslav (1904). *Barbarizmi u hrvatskom ili srpskom jeziku* (1 izd.). Zemun: Tiskara Jovana Puljo.
* Rožić, Vatroslav (1908. i 1913). *Barbarizmi u hrvatskom jeziku* (2 i 3 izd.). Zagreb: Tisak i naklada Kr. hrv.-slav.-dalm. zemaljske vlade.
* Rožić, Vatroslav (1907–1908). „Prigorje: narodni život i običaji". *Zbornik za narodni život i običaje Južnih Slavena* (Jastrebarsko). ISBN 953-191-216-5.

Izvori
------

1. 1 2 3  „Rožić, Vatroslav". *Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje*. Leksikografski zavod Miroslav Krleža. 2021. Pristupljeno 16. 1. 2023.
2. 1 2  „Vatroslav Rožić: Barbarizmi u hrvatskom jeziku". Institut za hrvatski jezik i jezikoslovlje. Pristupljeno 16. 1. 2023.



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 30597540
* LCCN: no92025111
* ISNI: 0000 0001 0962 8740
* GND: 128753145
* NKC: jx20080104006

 |
| **Slova srpskohrvatske abecede** |
| --- |
| Aa | Bb | Cc | Čč | Ćć | Dd | Dždž | Đđ | Ee | Ff |  |
| Gg | Hh | Ii | Jj | Kk | Ll | Ljlj | Mm | Nn | Njnj |  |
| Oo | Pp | Rr | Ss | Šš | Tt | Uu | Vv | Zz | Žž |  |

**Č** je 4. slovo srpskohrvatske abecede. Označava bezvučni alveopalatalni afrikatni suglasnik. U abecedu ga je uveo Ljudevit Gaj iz češkog, a koristi se i u abecedama slovenskog, slovačkog, litvanskog i letonskog jezika. MFA vrjedost ovog slova je /tʃ/.

Pravila
-------

**1.** dolazi u riječima kojima postanak nije vidljiv:

*bačva, bič, račun, čaša, tačka, večer, vrč, pčela, ključ, hlače, lopoč, Beč…*

**2.** u oblicima i izvedenicama prema osnovnom *k*, *c*:

*jak : jači; zec : zeče, zečji; stric : stričev*

iznimke: *liješće, triješće, plješćem, pritišćem, stišćem*

**3.** u sufiksima: 

-ač *igrač*

-ača *jabukovača*

-čica *grančica*

-čina *cjevčina*

-čić *kamenčić*

-če *pastirče* (samo za živo)

-ič *vodič, branič, gonič* (danas neplodan sufiks)

-ičar *antologičar*

-ički *tehnički*

**4.** u slovenskim, ruskim, bugarskim, češkim, slovačkim prezimenima

*Oton Župančič, Lav Nikolajevič Tolstoj, Miletič, Belič, Palkovič*

**5.** u anglizmima i talijanizmima

*čizburger*, *kapučino*

Informatičko kodiranje
----------------------

### Kod za TeX/LaTeX

U LaTeX-u je moguće kreirati i malo i veliko slovo u tekstu. 

* Za slovo č se koristi kod \v{c}.
* Za slovo Č se koristi kod \v{C}.
**Júcar** lučki: **Xúquer** je rijeka na jugoistoku Španjolske duga 498 km.

Karakteristike
--------------

Júcar izvire u masivu Montes Universales (istočni krak Iberijskog gorja) na 1700 metara nadmorske visine, nešto sjevernije od grada Cuence.
Od tamo teče isprva prema jugu, a zatim prema istoku, nakon što prođe Cuencu teče znatno širom kotlinom, koja se na nekim mjestima toliko sužava da se probija kanjonima južnm rubom Visoravni Mesata. 
Nakon što prođe Alciru teče još nekih dvadesetak km do ušća u Valencijski zaljev kod grada Cullera.

Júcar ima sliv velik 21.578 km² koji se proteže preko provincija Cuenca, Albacete i Valencija.

U gornjem toku rijeke podignuta je hidroelektrana Alarcón sa velikim akumulacijskim jezerom, a nakon tog i nekoliko hidroelektrana u donjem toku sa akumulacijama (Molinar, Embarcaderos, Cortes de Pallás, Naranjero, Tous) koje snabdjevaju električnom energijom Valenciju. Vode se koriste i za rub polja riže i naranača.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Júcar River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 03 09. 2018.

Vanjske veze
------------

***Júcar*** na Wikimedijinoj ostavi

* *¡¡¡Ríos de España!!! (17 Júcar)* (`es`)
**Palača Holyrood** (engleski: *Holyrood Palace*) je dvorac u Edinburghu, službena rezidencija britanskih monarha u Škotskoj.

Kraljica Elizabeta II sa porodicom, svako ljeto provede barem jedan tjedan u Palači Holyrood, odmarajući se. Tad je on zatvoren za posjetioce, inače je čitavu godinu otvoren.

Karakteristike i historija gradnje
----------------------------------

Palača Holyrood nalazi se na dnu Royal Mile, odmah do ruševina augustinske
Opatije Holyrood, koju je 1128. osnovao kralj David I koji je te godine 
poklonio zemljište na brdu Holyrood redovnicima da podignu svoju opatiju i samostalno upravljaju njome.

Najstariji gotički dio dvorca podigao je između 1501. - 1505. škotski kralj
James IV odmah do Opatija Holyrood. 
Gradnju je nastavio njegov sin James V dodajući nova renesansna krila oko kvadratnog dvorišta.

Kad je James I postao i engleski kralj, odselio se London pa je dvorac izgubio svoju funkciju.
Dvorac je obnovljen 1633. u sklopu priprema za krunidbu Charlesa I za škotskog kralja. 

Palača je temeljito rekonstruirana i dograđena između 1671. - 1679. po nacrtima arhitekata Williama Bruca i Roberta Mylna.

Jakobitski lider Charles Edward Stuart mladi pretendent imao je dvorcu od septembra do oktobra 1745. svoju rezidenciju. 

Palača je ponovno renovirana polovicom 19. vijeka, a za vladavine britanskog kralja Georga V još prije Prvog svjetskog rata potpuno je modernizirana, uvedena je struja i centralno grijanje.

Izvori
------

1. 1 2 3   „*Holyrood*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25. 12. 2014.

Vanjske veze
------------

***Holyrood Palace*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Palace of Holyroodhouse* na portalu The Royal Household  (`en`)
* *Edinburgh* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Za danskog ministra obrazovanja, v. Jørgen Peder Laurids Jørgensen.
Jørgen Jørgensen
**Jørgen Jørgensen** (Kopenhagen, 29. mart 1780 – Hobart, Tasmanija, 20. januar 1841.) bio je danski pustolov koji je živio u Doba revolucija. Poznat je po tome što je godine 1809. za vrijeme napoleonskih ratova svrgnuo danskog guvernera Islanda i proglasio ga nezavisnom državom, a sebe njegovim "Zaštitnikom". Njegovu kratkotrajnu vladavinu su prekinuli Britanci, zarobivši ga i osudivši ga za pirateriju. Nakon toga se neko vrijeme bavio špijunažom, a nakon krađe je osuđen na smrt. Kazna mu je preinačena u progonstvo u Australiju, gdje je došao 1826. Sljedeće godine je pušten, te je otišao na Tasmaniju gdje je sudjelovao u kolonizaciji, te se oženio.

Izvori
------

* Scott, Ernest (1916). "*A Short History of Australia*: Chap.XV, Melbourne
* Bakewell, Sarah. (2006). *The English Dane: The Life of Jørgen Jørgensen.* Vintage: London.

Eksterni linkovi
----------------

***Jørgen Jørgensen*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Mythic Mutiny of Tolleif Thomsen
* Australian Broadcasting Commission, 22 September 2003, transcript of television program on Jorgen Jorgenson
* A biography of Jørgensen Arhivirano 2007-09-28 na Wayback Machine-u