recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Šleski ustanci** (njemački: ; doslovno "Ustanci u Donjoj Šleskoj"; poljski: ) su bili niz od tri ustanka koje je od 1919. do 1921. na području Gornje Šleske podiglo tamošnje poljsko i šlezijsko stanovništvo protiv tadašnje njemačke vlasti sa ciljem da se ta područje pripoji novostvorenoj poljskoj državi. Uzrok je bilo neriješeno pitanje istočnih granica Njemačke nakon Prvog svjetskog rata, što je uključivalo Gornju Šlesku, resursima i industrijskim pogonima bogato, ali etnički raznoliko područje predratne carske Njemačke, gdje su Nijemci činili oko 40 % stanovništva, dok je ostatak otpadao na Poljake, Šlezijce i Čehe. Odredbe Versajskog mirovnog sporazuma su predvidjele da se pitanje suvereniteta nad Gornjom Šleskom riješi kroz plebiscit, koji je održan 21. marta 1921. godine. Usprkos toga, obje strane su nastojale spor riješiti nasiljem, kojemu je doprinos dala i intenzivna nacionalistička propaganda, ali i djelovanje paravojnih formacije - njemačkog Freikorpsa na jednoj i Poljske vojne organizacije (POW) na drugoj strani. Nasilje nije uspjela spriječiti ni prisutnost snaga Antante koje su trebale radzvajati zaraćene strane i garantirati red i mir. Prije samog plebiscita su podignuta dva ustanka - Prvi šleski ustanak u ljeto 1919. koga su relativno lako ugušile njemačke vlasti, te Drugi šleski ustanak u ljeto 1920. koji je okončan primirjem uz posredovanje snaga Antante. Posljednji, Treći šleski ustanak, je podignut nedugo nakon plebiscita u maju 1921. godine te je završio 21. jula 1921. još jednim primirjem. Nakon njega je komisija Lige naroda podijelila Šlesku tako da je Poljskoj pripala oko trećina predratne teritorije, sa polovicom stanovništva i ključnim industrijskim postrojenjima.

Vidi još
--------

* Poljsko-čehoslovački rat
* Borba za sjevernu granicu
**Princ William, vojvoda Cambridgea**, punim imenom **William Arthur Philip Louis** (London, 21. lipnja 1982.), britanski kraljević, stariji sin princa prijestolonasljednika princa Charlesa i pokojne princeze Diane, te unuk kraljice Elizabete II. i princa Filipa, vojvode Edinburgha.

William je drugi u liniji nasljeđivanja britanskog kraljevskog prijestolja, odmah iza oca Charlesa, a ispred mlađeg brata Harryja.

Dana 16. studenoga 2010. godine objavljene su njegove zaruke s Catherine Middleton. Vjenčanje se održalo 29. travnja 2011. godine u Westminsterskoj opatiji. Otada nose titule vojvode i vojvotkinje Cambridgea.

Životopis
---------

Rodio se 1982. u St Mary's Hospital u Londonu, a krstio ga je 4. kolovoza iste godine, dr. Robert Runcie, nadbiskup Canterburyja, u Buckinghamskoj palači.

Nakon završetka Mrs. Mynors School, u razdoblju 1987.-1990. pohađao je Wetherby School u Londonu. Od 1990. do 1995. školovao se u Ludgrove School u Berkshireu, da bi zatim pohađao Eton College gdje je studirao geografiju, biologiju i povijest umjetnosti. Tu je upoznao i svoju suprugu Catherine.

Godine 1997. doživio je osobnu tragediju kada mu je majka poginula u automobilskoj nesreći u Parizu. Princ William, tada petnaestogodišnjak, i mlađi brat, princ Harry hodali su iza majčina lijesa na njenom pogrebu koji se održao 6. rujna 1997. godine u Westminsterskoj opatiji.

Nakon godine odmora, tijekom koje je posjetio Čile, Belize i afričke zemlje, William je upisao *St Andrews University* u Škotskoj, gdje je 2005. diplomirao geografiju.

Poslije godinu dana pristupio je Kraljevskoj vojnoj akademiji *Sandhurst* gdje je 2006. godine stekao čin drugog poručnika konjaništva. Iste godine, kraljica Elizabeta II. imenovala ga je zapovjednikom Kraljevske mornarice za Škotsku i zapovjednikom za podmornice.

Dana 20. travnja 2008. na dan sv. Jurja, primio je počasno priznanje Reda podvezice.

U siječnu 2010. završio je obuku za pilota spasilačke službe u kraljevskom ratnom zrakoplovstvu (*RAF*).

Dana 22. srpnja 2013. vojvodi Williamu i vojvotkinji Catherine rodio se sin princ George, treći u redu nasljeđivanja britanskog prijestolja. 2. svibnja 2015. mu se rodila kći Charlotte.

Titule
------

Od rođenja do dana vjenčanja, William je bio poznat kao **princ William Velški**, a na dan vjenčanja dodijeljen mu je naslov *vojvode od Cambridgea*, *grofa od Strathearna* i *baruna Carrickfergusa*.

Bilješke
--------

1. ↑  Službene stranice Britanske monarhije
2. ↑  Službene stranice Britanske monarhije
3. ↑  „princeofwales.gov.uk". Arhivirano iz originala na datum 2011-04-29. Pristupljeno 2015-05-03.
4. ↑  „princeofwales.gov.uk". Arhivirano iz originala na datum 2011-04-29. Pristupljeno 2015-05-03.
5. ↑  The Biography Channel - Price William
6. ↑  Titles announced for Prince William and Catherine Middleton

Vanjske poveznice
-----------------

***William, princ od Walesa*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Britanske monarhije (`en`)
* princeofwales.gov.uk - Prince William Arhivirano 2011-04-29 na Wayback Machine-u (`en`)
* Titles announced for Prince William and Catherine Middleton (`en`)
* The Biography Channel - Price William (`en`)
**Zhao She** (趙奢, 3. vijek pne.) bio je drevni kineski birokrat i general iz perioda Zaraćenih država.

Zhao She je bio jedan od sinova Zhao Hea, kasnije poznatog kao kralj Huiwen od Zhaoa. Karijeru je započeo relativno beznačajni sakupljač poreza. Pažnju je privukao kada je dao uhapsiti devet službenika aristokrata po imenu Zhao Sheng (趙勝). To je učinio kako bi izbjegao da kazni samog Zhao Shenga koji je odbio platiti porez. Zhao Sheng je ispočetka bio ljut i mislio je ubiti Zhao Shea, ali ga je Zhao She uvjerio da on kao aristokrat mora biti primjer svim ostalim podanicima, odnosno da mora plaćati porez. Zhao Sheng je na kraju spoznao da je pogriješio, te je, impresioniran Zhao Sheovom čestitošću, predložio kralju da ga unaprijedi.

Godine 271. pne. je tako Zhao She imenovan komandantom vojnih snaga države Zhao koje su se suprotstavile nadmoćnoj vojsci države Qin koja je napala državu Han i opsjedala njen glavni grad Handan. Tom prilikom su snage Qina prošle kroz teritoriju Zhaoa te ugrozile njeno uporište E Yu. Lian Po, jedan od komandanata vojske Zhaoa, je predložio da se to uporište napusti, ali je Zhao She umjesto toga iskoristio udaljenost Qinove vojske od njihovih baza kako bi im zašao za leđa, te potom namjestio zasjedu u jednom klancu. Snage Zhaoa su tada Qinu nanijele poraz, a Zhao She je nagrađen od kralja.

Zhao She je nedugo nakon te velike pobjede umro. Njegov sin Zhao Kuo nije naslijedio njegov vojnički talent, ali je usprkos toga 260. pne. imenovan za komandanta vojske Zhao koja je uništena u velikoj bitci kod Chanpinga.
**Sigerih** ili **Sigerik** je bio vizigotski kralj koji je vladao samo sedam dana 415. godine. Nasledio je Ataulfa koji je bio ubijen u palati u Barseloni dok se kupao. Ubica je bio sledbenik Sara, Ataulfovog protivnika među gotskim plemstvom kojeg je Ataulf ubio. Nakon Ataulfovog ubistva, Sarovi sledbenici su prekršili zakone o nasleđivanju prestola proglasivši Sigeriha, Sarovog brata, za kralja.

Edvard Gibon u svom delu "Istorija opadanja i propasti Rimskog carstva" kaže da prvo što je uradio Sigerih kad je postao kralj, je da je pobio šestoro Ataulfove dece iz prethodnog braka (pre Gale Placidije), a samu Ataulfovu udovicu, Galu Placidiju, kćerku rimskog cara Teodosija I, ponizio je tako što ju je naterao da hoda više od 12 milja zajedno sa drugim zarobljenicima koji su išli pred Sigerihom na konju.

Međutim, protivnici uzurpatora su ga ubrzo ubili i na njegovo mesto postavili Ataulfovog rođaka, Valiju.

Sigerih je pripadao dinastiji Amali, protivnicima Balti dinastije kojoj su pripadali Ataulf i Valija, i iz koje su svi ostali vizigotski kraljevi. S obzirom na tu činjenicu i na činjenicu da je bio uzurpator i da je vladao samo sedam dana, Sigerih se ne pojavljuje na mnogim listama vizigotskih kraljeva.
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Sun*.*
**Sun He** (223–253), stilsko ime **Zixiao** (子孝), formalno **Car Wen** (文皇帝) bio je krunski princ kineske države Istočni Wu, jednog od Tri kraljevstva. Bio je sin cara Sun Quana i njegove omiljene priležnice, Supruge Wang. Krunskim princom je postao 241. nakon smrti starijeg brata Sun Denga. Međutim, ubrzo nakon toga se razvilo suparništvo između Sun Hea i njegovog brata Sun Baa, oko kojih su se počele stvarati suprotatsvljene klike ministara na carskom dvoru. Njihovi sukobi su sa vremenom toliko paralizirali državnu upravu da ih je ostarjeli Sun Quan na savjet svog pomoćnika Sun Juna 250. odlučio prekinuti drakonskim mjerama - Sun Ba je natjeran na samoubistvo, a Sun Heu oduzeta titula carskog princa te predana najmlađem sinu Sun Lingu. Kada je nakon ubistva regenta Zhuge Kea 253. njegovo mjesto preuzeo Sun Jun, naredio je Sun Heu da izvrši samoubistvo. Godine 264. je na prijestolje došao Sun Heov sin Sun Hao te svom ocu dao posmrtnu titulu cara.

V. također
----------

* Popis ličnosti Tri kraljevstva
*Za ostala značenja, v. Sveti rat (razvrstavanje).*
**Sveti rat** je naziv za koncept rata ili, u širem smislu, svakog društvenog sukoba u kojem je jedna strana uvjerena da ga vodi po dužnosti koju je propisala božanska ili natprirodna sila, odnosno kako u njemu mora ustrajati do konačne pobjede. Strana koja proglasila sveti rat od svojih sudionika zahtjeva da se nikako ne smiju obazirati na vlastite ljudske i materijalne žrtve, odnosno da radi postizanja cilja ne smiju postojati skrupuli koji inače postoje u miru ili "običnim" sukobima. Također se podrazumijeva kako sveti rat nikako ne smije završiti kompromisom, nego isključivo potpunom pobjedom vlastite strane.

Sveti ratovi se najčešće poistovjećuju s religijskim ratovima, pri čemu se kao najčešći primjer spominju koncept džihada u islamu, reconquista i križarski ratovi. Međutim, u posljednja dva vijeka se nove ideologije mogu natjecati sa religijama u fanatizmu svojih sljedbenika, pa države i režimi vođeni njima eksplicitno ili implicitno, odnosno u većoj ili manjoj mjeri koriste retoriku i metode svetog rata, najčešće opisujući suprotnu stranu kao oličenje "čistog" Zla koje se mora uništiti. Jedan od primjera je drugi svjetski rat gdje su Saveznici na takav način opisivali Sile Osovine. Tako je američki general Dwight D. Eisenhower svoje vođenje rata opisao kao *Križarski rat u Evropi*, a čak je i službeno ateistički Sovjetski Savez kao naslov svoje neslužbene ratne himne odabrao izraz *Sveti rat*.

V. također
----------

* Totalni rat
**Valerij Pavlovič Gopin** (ruski: Валерий Павлович Гопин; Seljco, 8. svibnja 1964.), bivši sovjetski i ruski rukometaš i reprezentativac te rukometni trener. Igrao je na poziciji lijevog krila. Tokom igračke karijere, Gopin je ostvario niz zapaženih rezultata s reprezentacijom Rusije, s kojom je bio dvostruki svjetski te europski prvak.

Karijeru je započeo 1981. godine, igrajući za tadašnji GK Polet. Od 1991. godine započeo je međunarodnu karijeru, igrajući u Španjolskoj, Njemačkoj i Italiji. U tri je navrata bio najbolji strijelac španjolske lige te u dva navrata najbolji strijelac talijanske lige. Umirovio se 2003. godine. 

Gopin je za vrijeme igračke karijere nastupio za čak tri reprezentacije. Do 1992. godine igrao je za Sovjetski Savez, s kojim je 1988. godine postao olimpijski prvak. Olimpijsku tituli obranio je 1992. godine igrajući za Ujedinjeni tim; tu je bio proglašen i za najbolje lijevo krilo Igara. Od 1992. do umirovljenja nastupao je za reprezentaciju Rusije, s kojim je dva puta bio svjetski prvak i jednom europski prvak. Također, dva je puta izabiran za najbolje lijevo krilo Svjetskog prvenstva. 

Od 2003. godine bavi se i trenerskim poslom. U karijeri je vodio Lokomotiv-Polet (sada Dinamo Čeljabinsk) i Eintracht Hildesheim, a jedno je vrijeme bio i pomoćni trener ruske reprezentacije.
**Sveti Vid-Miholjice**  je naselje na zapadu otoka Krka, u Primorsko-goranskoj županiji. Upravno pripada općini Malinska-Dubašnica.

Sveti Vid se nalazi u neposrednoj blizini Malinske.

Odlike mjesta
-------------

*Sveti Vid-Miholjice* je tipično krčko selo sa malim kamenim kućama, zbog njegovog autentičnog izgleda stavljen je pod zaštitu Ministarstva kulture RH. 

Kod Svetog Vida-Miholjice na polju *Skirin* pronađeni su ostatci ranokršćanske crkve iz 6. stoljeća ravenskog tipa.

U mjestu se nalazi župna *Crkva svetog Mihovila*, a svake godine 29. rujna slavi se dan zaštitnika - čakavski *Mihoja*.

Stanovništvo
------------

Sveti Vid-Miholjice je nakon općinskog sjedništa Malinske, najveće naselje u općini Malinska-Dubašnica. Tu je prema popisu iz 2001. g. živjelo *256 stanovnika*.

Kretanje broja stanovnika Svetog Vida nema izražene poraste i padove kao što je slučaj kod većine naselja na otoku Krku. Ipak i tu se bilježi period porasta broja stanovnika u drugoj polovini 19. i početkom 20. st. kao i kod gotovo svih krčkih naselja; s 219 stanovnika 1857. g. na maksimalnih 363 stanovnika 1910. g. Sredinom 20. st. dolazi do stagnacije, a zatim i depopulacije tako da je 1981. g. zabilježen najmanji broj žitelja Svetog Vida od kada postoje službeni podaci, 195. Međutim, zahvaljujući dobroj prometnoj povezanosti i snažnom razvoju turizma u susjednoj Malinskoj, od 1981. g. postupno raste broj stanovnika.

Izvori
------

1. ↑  Ministarstvo kulture Hrvatske: ZAŠTIĆENE POVIJESNE CJELINE I DIJELOVI CJELINA: SV. VID MIHOLJICE

* Državni zavod za statistiku
**Šogun** (jap. *将軍*, *vojni komandir* ili *general*) je bio nosilac vojne vlasti u Japanu za vrijeme šogunata, od 1192. do 1867. godine. U ovom periodu šoguni su de fakto vladali zemljom, iako su ih postavljali carevi.

Savremeni ekvivalent pojmu šogun je generalisimus. Iako je izvorno značanje pojma šogun „general", ono je u stvari kraća verzija pune titule *sei-i taishōgun* (jap. *征夷大将軍*), vladajućeg pojedinca u različitom periodu istorije Japana. Posljednji šogun je bio Tokugava Jošinobu koji se odrekao svoje fukcije za vrijeme Meidži obnove 1867. godine.

Šogunova kancelarija ili uprava se nazivala **šogunat**, u Japanu poznata kao *bakufu* (jap. *幕府*), čije je izvorno značenje kuća generala, a kasnije lična vlada pod šogunom. Šator je simbolizovao komandanta na terenu, ali je i davalo značanje da ta vlada treba da bude privremena. Zvaničnici šoguna su kolektivno nazivani *bakufu* i bili su oni koji sprovode stvarne dužnosti administracije dok carski sud zadržao samo nominalnu vlast. U tom konteksu, kacelarija šoguna je bila ekvivalent vicekralju ili general-guverneru, iako su šogunu imali mnogo veću vlast nego što su obično imali general-guverneri.

Izvori
------

1. ↑  „Shogun". *Encyclopaedia Britannica*. Pristupljeno November 19, 2014.
2. ↑  „Shogun". *The World Book Encyclopedia*. **17**. World Book. 1992. pp. 432–433. ISBN 978-0-7166-0092-3.
3. ↑  Totman, Conrad (1966). „Political Succession in The Tokugawa Bakufu: Abe Masahiro's Rise to Power, 1843–1845". *Harvard Journal of Asiatic Studies* **26**: 102–124. DOI:10.2307/2718461. JSTOR 2718461.
4. ↑  Beasley, William G. (1955). *Select Documents on Japanese Foreign Policy, 1853–1868,* pp. 321.

***Šogun*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85121748
* GND: 4322825-2

 |
„Sipar" preusmjerava ovdje. Za geomorfološki oblik, v. Sipar (geomorfologija).
Koordinate: 33.058829° N 44.252153° E

S obzirom na blizinu Babilona, Sippar je rano priključen carstvu pod Hammurabijem
**Sippar** (sumerski **Zimbir** "grad ptica", suvremeni **Tell Abu Habbah**, u Iraku), bio je drevni sumerski i kasnije babilonski grad na istočnoj obali Eufrata, oko 60 km sjeverno od Babilona.

Bio je podijeljen u dva dijela, "Sippar od Sunčevog bga" i "Sippar od boginje Anunit". Prvi dio je otkrio Hormuzd Rassam godine 1881. kod Abu Habbe, 20-ak km jugoistočno od Bagdada. 

Sippar se u Starom zavjetu zove *Sepharvaim*.

Na natpisima se spominju dva Sippara - "Sippar od Edena," koji je najvjerojatnije bio četvrt grada. Moguće je i da je jedan od "Sippara" bio Akkad, prijestolnica prvof semitskog carstva.

Glavni bog grada bio je sumerski bog sunca Utu (Šamaš na akadskom).

Arheologija
-----------

Veliki broj klinopisnih pločica i drugih artefakata je pronađen u ruševinama hrama Šamaša, koga su Sumerci zvali *E-Babara*, a Semiti *Bit-Un*. Za ovaj hram se vjeruje da je bio najstarija svjetska banka, odnosno da je poslovao do 1831. pne. 

Xisuthros, "kaldejski Noa", je prema Berosovim navodima, u Sipparu zakopao zapise pretpotopnog svijeta -- možda zato što je ime Sippar vezano uz riječ *sipru*, odnosno "pisanje". Prema Abidenu je Nebukadnezar dao iskopati veliki kanal u okolici. Ovdje je također bio babilonski logor u doba Nabonida. 

Plinije (*Prirodna historija* 6.30.123) spominje sektu ili školu Kaldejaca koja se zvala *Hippareni*. Često se pretpostavlja kako se to odnosi na Sippar (s obzirom da su dvije druge škole također bile vezane uz gradove: *Orcheni* prema Uruku, i *Borsippeni* prema Borsippi), ali to nije široko prihvaćeno.
**Zubovići** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Novalje, Ličko-senjska županija.

Povijest
--------

Selo Zubovići se nalazi u skupu sela koje otočani nazivaju Barbati. Selo je nastalo u 18. stoljeću, a zvalo se Sridnje Selo. Zubovići su nastali doseljenjem obitelji Zubović iz grada Paga radi izlova tune.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 218 stanovnika te 84 obiteljskih kućanstava.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:** U 1857. 1869. i 1931. iskazano pod imenom Barbat, a za iste godine sadrži podatke za naselje Metajna.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Zubovići (Novalja)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Ruhnu** (švedski: *Runö*, njemački: *Runö*, latvijski: *Roņu sala*) je otok na jugozapadu Estonije u Okrugu Saare.

Karakteristike
--------------

Ruhnu je najudaljeniji otok Zapadnoestonskog arhipelaga koji se nalazi Riškom zaljevu bliže Latviji nego Estoniji.

Do rta Kolka u Estoniji ima 37 km, a do najbližeg estonskog otoka Kihnua 54 km, od svog administrativnog centra Kuressaare na otoku Saaremaa udaljen je 70 km. Od većih gradova Pärnua i Rige udaljen je podjednako 96 km.

Otok ima površinu od 11,9 km², dug je 5,5 km i širok 3,5 km.
Dužina njegove obale iznosi 23,3 km, jako je nizak - najviša točka na otoku je dina *Haubjerre* ima 28 metara.

Na otoku postoji samo jedno naselje u samoj sredini i nekoliko razbacanih farmi. Broj njegovih stanovnika varira od 60 stalnih zimi do 150 ljeti.
Ruhnu ima školu, muzej, biblioteku, dvije crkve, ambulantu, zgradu općine, dva dućana, društveni i kulturni centar i lučicu.

Od maja do oktobra je povezan trajektom sa Pärnuom na kopnu, a od aprila do oktobra do njega je moguće doći i malim avionom iz Pärnua i Kuressaarea.

Historija
---------

Sve do sovjetske okupacije 1944. otok je bio naseljen etničkim Šveđanima koji su nakon tog bili prisiljeni emigrirati u Švedsku.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Ruhnu*" (engleski). Ruhnu Vald. Pristupljeno 3.12.2021.

Vanjske veze
------------

***Ruhnu*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ruhnu Vald* (`et`)
**Vitus Bering** (Horsens, 1681. – otok Bering (Kamčatka), 19. decembar 1741.) znan i kao **Ivan Ivanovič Bering**, bio je jedan iz plejade velikih moreplovaca i istraživača 18. vijeka, Danac koji je plovio za Ruse i prvi istražio Beringov prolaz i Aljasku i tako utabao put za rusku ekspanziju u te krajeve.

Biografija
----------

Nakon plovidbe do Indije Bering se pridružio floti ruskog cara Petra Velikog kao potporučnik. Car ga je 1724. postavio za komandanta ekspedicije koja je trebala istražiti dali su Azija i Sjeverna Amerika povezane kopnom ili ne ? Rusko Carstvo je u to vrijeme bilo s jedne strane zainteresirano za ekspanziju u Sjevernu Ameriku, poput ostalih evropskih zemalja, a s druge strane htjeli su istražiti mogućnost plovnog puta uz obale Sibira do Kine. 

Već je Semjon Dežnjev 1648. oplovio Beringov prolaz, ali se za to nije znalo sve do 1736. Bering se uputio na plovidbu 13. jula 1728. iz sibirskog poluotoka Kamčatka prema sjeveru, u augustu je preplovio Beringov prolaz i uplovio u Arktički ocean. Loše vrijeme onemogućilo mu je precizno razgledavanje, pa nije ni vidio sjevernoameričku obalu, ali je ispravno zaključio da se ona ne spaja sa Azijom.

### Velika sjeverna ekspedicija

Za vladavine carice Ane Bering je dobio priliku za drugu ekspediciju. Njegov jednostavni plan se nakraju pretvorio u Veliku sjevernu ekspediciju koja je trajala od 1733 do 1734. Ekspedicija je uspjela kartografirati najveći dio arktikčke obale Sibira. Bering je 4. juna 1741. otplovio iz Kamčatke na brodu Sv. Petar, u pratnji Alekseja Čirikova na brodu Sv. Pavle. Oluja ih je razdvojila pa je Čirikov sam oplovio i otkrio nekoliko Aleutskih otoka, s druge strane Bering je uplovio u Aljaški zaljev 20. augusta. Iz opreznosti da sigurno vrati brod i posadu, nije se upuštao u detaljno istraživanje već je iz sigurne udaljenosti oplovio jugozapadnu obalu Aljaske, Poluotok Aljasku i Aleute.

Zbog dugotrajne plovidbe patio je od skorbuta (kao i čitava posada), pa mu je značajno opala koncentracija i početkom novembra brod mu se nasukao na hridine otoka Beringa pored Kamčatke. Nakon njegove pogibije samo se nekolicina mornara uspjela dočepati Sibira i donjeti vijesti o neslućenim mogućnostima za lov na krznaše i bogatim krajevima koje su vidjeli uz Aljasku i Aleute.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Vitus Bering*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 10. 10. 2013.

Vanjske veze
------------

***Vitus Bering*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Vitus Bering* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 4938639
* LCCN: n50007501
* ISNI: 0000 0000 7358 6496
* GND: 118656163
* SELIBR: 178000
* SUDOC: 027537757
* BNF: cb11955697z (podaci)
* BIBSYS: 2002846
* NLA: 59856868
* NDL: 00620358
* NKC: jn20000700158
* BNE: XX1666548
* KulturNav: id
* NSK: 000138103

 |
**Grofovija Södermanland** je jedna od 21 grofovije (švedski: *Södermanlands län*, *län* znači leno) 
na koji je Švedska administrativno podjeljena, koja se prostire na istoku središnjeg dijela zemlje.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grofovija Södermanland prostire se gotovo po istom teritoriju kao i historijska pokrajina Södermanland, ima površinu 
od 6,607 km² na kojoj živi 270,738 stanovnika.

Grofovija Södermanland graniči sa grofovijama Östergötland, Örebro, 
Västmanland, Uppsala i Stockholm, omeđena sa istoka 
Baltičkim morem.

To je kraj uz Baltičko more pored Stockholma , omeđen jezerima Mälaren i Hjälmaren.

Teren je uglavnom ravničarski, sa puno malih jezera to je i rudarski kraj u kom se kopa željezna ruda.

Privreda
--------

Na plodnim ravnicama uzgajaju se najviše žitarice i voće, a razvijeno je i stočarstvo.

Industrija gofovije svodi se uglavnom na drvoprerađivačku i proizvodnju papira. Za kraj je značajan kanal Södertälje koji povezuje Jezero Mälaren sa Baltičkim morem. 

Urbani centri Södermanlanda su Nyköping (administrativni centar), Eskilstuna, Katrineholm i baltička luka Oxelösund.

Izvori
------

1. ↑  „Sweden: Södermanland" (engleski). City population. Pristupljeno 08. 04. 2015.
2. 1 2 3 4 5  „*Södermanland*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 07. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

* Službene stranice Grofovije Södermanland (`sv`)
* *Södermanland* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

 p • r • u  **Švedske grofovije** 

Zastava ŠvedskeZastava Švedske
Blekinge • Dalarna • Gävleborg • Gotland • 
Halland • Jämtland • Jönköping • Kalmar • Kronoberg • 
Norrbotten • Örebro • Östergötland • Skåne • 
Södermanland • Stockholm • Uppsala • Värmland • 
Västerbotten • Västernorrland • Västmanland • 
Västra Götaland
**Šumski slon** (lat. *Loxodonta cyclotis*) je zasebna vrsta slona, iako je tradicionalno smatran podvrstom afričkog slona (*Loxodonta africana*). Zasebnost vrste šumskog slona je dugo bila sporna, pa se čak i danas povremeno osporava.

Šumski slon je sa 2,40 m visine u ramenima značajno manji od svog rođaka iz savane. Kao što mu ime govori, živi u džungli i ima značajnu ulogu u širenju sjemenja i održavanju raznolikosti biljnog svijeta u svom okruženju. Pravo stanište su mu tropske kišne šume, između ostalog u Zairu, Kamerunu i Srednjoafričkoj Republici.

Lovci na veliku divljač i domaće stanovništvo povremeno izvještavaju o susretima s još manjom vrstom slonova koja je 1906. opisana pod imenom patuljasti slon (*Loxodonta pumilio*), ali ju službena zoologija ne priznaje kao zasebnu vrstu. Moglo bi se raditi o jednoj podvrsti šumskog slona. Suvremena kriptozoologija ulaže napore da se dokaže postojanje tih životinja te da ih se prizna kao zasebnu vrstu.

Postoji teorija, da je kod ovih patuljastih slonova riječ o zakržljalim jedinkama šumskih slonova koji su još kao mladunčad bili odvojeni od majke i matičnog krda i uspjeli preživjeti u zaštiti šume. Obzirom da u čitavom životinjskom svijetu nema takvih slučajeva (ili bar nisu poznati), tu bi tezu trebalo tek dokazati.

***Šumski slon*** na Wikimedijinoj ostavi
Sveci
**Svi sveti** (također **Sisveti** ili **Sisvete**; lat. *Sollemnitas Omnium Sanctorum*) svetkovina je u Rimokatoličkoj crkvi, a njome se slave svi sveci, kako oni koji su već kanonizirani, tako i oni koji to još nisu. Slavi se 1. studenog. U pravoslavnim crkvama ovaj se blagdan slavi prve nedjelje po Duhovima, te označuje završetak uskrsnoga dijela liturgijske godine.

Povijest
--------

Spomen mučenika, zajednički različitim crkvama, počeo se slaviti od 4. stoljeća. Prvi tragovi općeg slavlja Svih svetih zabilježeni su najprije u Antiohiji i to upravo u nedjelju nakon Duhova. Ovaj običaj naveden je i u 74. homiliji svetog Ivana Zlatoustog (407.) te se do danas zadržao u istočnim pravoslavnim crkvama.

Papa Grgur III. (731. - 741.) premjestio je ovaj blagdan na 1. studenoga kako bi se poklopio s drevnim keltskim blagdanom »Samhain« koji je označavao Novu godinu. Na taj je način odgovorio na zahtjeve irskih monaha.

Papa je stoga izabrao 1. studenoga kao datum godišnjice posvete jedne kapele u bazilici sv. Petra relikvijama »svetih apostola i svih svetih, mučenika i ispovjednika, i svih savršenih pravednika koji počivaju u miru po čitavome svijetu.« U vrijeme Karla Velikog blagdan je već bio izuzetno proširen, a kralj Luj Pobožni proglasio ga je 835. zapovjedanim blagdanom. Proglas o tome izdan je »na zahtjev pape Grgura IV. uz pristajanje svih biskupa.«

Danas
-----

U kalendaru Katoličke crkve Svi sveti označeni su kao svetkovina, a ujedno su i neradni dan u Republici Hrvatskoj. Među narodom obično se ovaj blagdan povezuje s obilaskom groblja i uređivanjem grobova, pa tako i spomenom na mrtve. Ipak, u Crkvi se Spomen svih vjernih mrtvih ili Dušni dan obilježava dan kasnije, 2. studenog.

Osim u Katoličkoj crkvi, ovaj se blagdan obilježava i u Engleskoj crkvi, kao i u mnogim evangeličkim crkvama, premda je ondje primio različite oblike, ovisno o dotičnoj Crkvi.

Vanjske poveznice
-----------------

* Molitva koja se moli kad se prolazi pokraj groblja, 19. st.

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **All Saints Day** |
**Sorbonne** je zgrada rektorata nekadašnjeg Univerziteta u Parizu koja se nalazi u Latinskom kvartu na lijevoj obali Sene u Parizu. 

Danas je u njoj rektorat nekoliko pariških univerziteta, a to su:

* Univerzitet Panthéon-Sorbonne (Pariz I)
* Univerzitet Sorbonne-Nouvelle (Pariz III)
* Univerzitet Paris-Sorbonne (Pariz IV)
* Univerzitet René Descartes (Pariz V)
* 2 fakulteta École pratique des hautes études i École nationale des chartes i Biblioteka Sorbonne

Historija
---------

Sorbonnu je osnovao 1257. teolog Robert de Sorbon i po njemu se zove Collège de Sorbonne, teološki fakultet za siromašne učenike. Uskoro je Collège de Sorbonne skraćeno Sorbonne postao toliko slavan da je postao sinonim za Univerzitet u Parizu, iako je zapravo bio samo jedan od njegivih fakulteta, na kome su se vodile slavne filozofske i političke rasprave onog vremena, oscilirajući između konzervativizma i liberalizma. Tokom 17. vijeka zgradu Maison de Sorbonne obnovio je u baroknom stilu arhitekt Jacques Lemercier i na zahtjev kardinala Richelieu u njoj je 1622. smješten rektorat.

Za vrijeme Francuske revolucije Sorbonna je 1791. zatvorena, a 1801. postaje umjetnički atelje. Nakon napoleonske restauracije ponovno se koristi u univerzitetske svrhe. Za kralja Louis XVIII, u nju se smješta 1821. Académie de Paris i École des Chartes. Krajem 19. vijeka Treća Francuska Republika ponovno je obnavlja i osniva Sorbonne-Nouvelle kao svetište duha i znanja. Sorbonna je bila centar masovnih studentskih demonstracija i protesnih akcija tokom maja 1968. godine. Nakon tog je stari Univerzitet u Parizu reorganiziran i podjeljen na više autonomnih univerziteta.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Histoire de la Sorbonne*" (francuski). La Sorbonne. Pristupljeno 1. 4. 2015.
2. ↑  „*Robert de Sorbon*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 1. 4. 2015.

Vanjske veze
------------

***Sorbonne*** na Wikimedijinoj ostavi

* La Chancellerie des Universités de Paris (`fr`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 149502204

 |
Zagrebački Ranžirni kolodvor
Vagoni na tzv. *spuštalici*
**Zagrebački Ranžirni kolodvor** (službeno ***Zagreb Ranžirni kolodvor***, skraćeno ***Zagreb RK***) kompleks je za prihvat teretnih vlakova, njihovo razvrstavanje (ranžiranje) i otpremu. U sklopu ranžirnog kolodvora nalazi se depo za električne i dizelske lokomotive. Kompleks je smješten na površini od 100 hektara u jugoistočnom dijelu Zagreba, između naselja Sveta Klara na zapadu i naselja Mičevac na istoku te uz južni rub naselja Otok, Hrelić i Jakuševac. Kolodovorski kompleks dug je 4,1 km, a širok 1,1 km.

Povijest
--------

Ideja o izgradnji novog ranžirnog kolodvora u zagrebačkom željezničkom čvorištu javila se početkom 1950-ih godina. U to doba vlakovi u zagrebačkom čvorištu bili su ranžirani u pet kolodvora: *Zagreb Borongaj*, *Teretni kolodvor Črnomerec*, *Teretni kolodovor Vrapče*, *Zagreb Istočni kolodvor* te *Zagreb Zapadni kolodovor*. Širenjem grada ovi kolodvori našli su se u gradskom središtu, a njihovi kapaciteti bili su skučeni, dotjerali i zastarjeli, što je imalo za posljedicu nedjelotvornost i neurednost teretnog prijevoza, visoke prijevozne troškove, mali obrtaj vagona, itd. Izvedba prvih građevinskih radova započela je 1968. godine. 

Projekt Zagreb Ranžirni kolodvor bio je izgrađen po uzoru na ranžirni kolodvor u francuskom gradu Sottevilleu. Svečano je pušten u rad 27. svibnja 1978. godine i tada je bio najmoderniji kompleks takve vrste u jugoistočnoj Europi.

Tehničke karakteristike
-----------------------

Zagreb Ranžirni kolodvor izveden je kao jednosmjeran kolodvor sa Prijemnom skupinom (16 kolosijeka), Smjernom skupinom sa 48 kolosijeka i Otpremnom skupinom sa 16 kolosijeka. Prijemna i Otpremna skupina su osigurane relejnim ss uređajem SEL. Ima dva kolosijeka na jednoj spuštalici (kosini). U podgrbinskoj zoni ima 50 skretnica (osiguranih elektropostavnim spravama (EPS) tipa MATR 292 Saxby (Francuska)vrijeme promjene položaja skretnice je 0,6 sek), ima 6 (šest) kolosiječnih kočnica (tip Saxby R58). Tehnički je izvodiv rad paralelno po oba kolosijeka. Rad na spuštalici je moguć u automatskom, poluautomatsko, i ručnom načinu rada i omogućava automatsko upravljanje kolosiječnim putovima s unaprijed postavljenim programom ranžiranja na šest skupina svaka po 8 kolosijeka, ukupno 48 kolosijeka.

Povezano
--------

* Zagrebački Glavni kolodvor
* Ranžirni kolodvor

Izvori
------

* H. Bunjevac, *Zagreb Ranžirni kolodvor 1978-2003*, Hrvatske željeznice, Zagreb, 2003.
Ovo je članak o iranskom jezeru u Ardabilskoj pokrajini.  Za istoimeno jezero u Zapadnom Azarbajdžanu, v. Šur-Gol (Zapadni Azarbajdžan).  

**Šur-Gol** (perz. شور گُل) je slano jezero u Ardabilskoj pokrajini na sjeverozapadu Irana, oko 10 km jugoistočno od Sareina odnosno 25 km jugozapadno od Ardabila. Smješteno je na sjeveroistočnim obroncima brda na nadmorskoj visini od 1575 m i njegova podloga magmatskog je porijekla. Šur-Gol ima površinu do 4,8 ha, dubinu do 2,0 m i volumen do 48.000 m³. Elipsastog je oblika i proteže se duljinom od 290 m u smjeru sjeveroistok−jugozapad odnosno širinom od 220 m. Litoralni pojas najblaži je na jugozapadnoj strani gdje se zbog visokog stupnja saliniteta nalaze naslage soli. Vodom se opskrbljuje prvenstveno pomoću padalina i potočića koji nastaju proljetnim otapanjem snijega, a hidrogeološki je povezan sa susjednim jezerom Guzgolom koji se nalazi 1,4 km jugozapadno na 36 m većoj visini, odnosno rijekom Baleklu-Čaj (2,5 km sjeverno) koja pripada kaspijskom slivu. Na ovoj rijeci početkom 2010-ih godina u neposrednoj blizini jezera nasuta je Jamčijska brana. Najbliže naselje koje gravitira jezeru je Jamči-je Pain, selo udaljeno 1,4 km prema jugu.

Veze
----

* Geografija Irana
* Popis iranskih jezera
**Zimzelen** (lat. *Vinca minor*) je zeljasta biljka ljubičastih cvetova i stalno zelenih listova. Ova biljka je zbog svojih listova postala simbol besmrtnosti. Ranije je smatrana simbolom nevinosti i čednosti. Pored svega toga označava večno prijateljstvo. U ranijim periodima (Srednji vek i kasnije) tokom javnih pogubljenja, bliska rodbina ili prijatelji osuđenog nosili su cvetove zimzelena sa značenjem da će se duša pogubljenog, bez obzira na počinjeno delo, ipak preseliti u raj, da osuđeni nije kriv i da je nevin pogubljen. U hrišćanskoj religiji i ikonografiji zimzelen predstavlja nevino stradanje Isusa Hrista.

Opis biljke
-----------

Zimzelen je zeljasta biljka koja može narasti i do 20-25 centimetara. Najbolje uspeva na vlažnom tlu, ali može se naći i na malo sušnijem zemljištu. Spada u nivo niskog rastinja. Može se naći u šumama i na livadama, obično uz žbunove i drveće. Koristi se u narodnoj medicini.

List
----

Listovi su zeleni tokom cele godine. Široki su 2,5-3 i dugi 4 centimetara. Oni su tamnozelene boje i imaju pravilan oblik. Glatkih su rubova. Oni imaju najjače lekovito svojstvo i od njih se pravi sirup. Takođe, osušeni i samleveni se koriste kao začin.

Cvet
----

Cvetovi zimzelena su ljubičaste ili modro-plave boje. Cvetaju krajem leta i dugi su oko jedan centimetar. Sastavljeni su od 5 latica. U retkim slučajevima može biti i bele boje. Ima prijatan miris. I cvet, kao i drugi delovi biljke, ima lekovita svojstva, pa samim tim ima i primenu u medicini.

Stablo i koren
--------------

Stablo je koleničasto, dugo između 10 i 20 centimetara. Malog je obima i lako je savitljivo, kao i kod drugih zeljastih biljaka. Malo je svetlije boje nego listovi. Koren je nešto manji, najčešće dug oko 7 centimetara. Sličan je kao i kod drugih zeljastih biljaka.

Plod
----

Plodovi su mali i nelako opažljivi. Dugi su 2-2,5 centimetara i imaju veliko seme.

Literatura
----------

* Flora Europaea: *Vinca minor* distribution
* Morphology and ecology of *Vinca minor* Arhivirano 2006-02-21 na Wayback Machine-u (in Spanish)
* Borealforest: *Vinca minor* Arhivirano 2022-05-07 na Wayback Machine-u
* *Vinca minor* (from Ohio State University's Pocket Gardener)
* Common periwinkle (as an invasive species; includes photos)
* Blamey, M. & Grey-Wilson, C. (1989). *Flora of Britain and Northern Europe*. Hodder & Stoughton.
* Huxley, A. ed. (1992). *New RHS Dictionary of Gardening* 4: 665. Macmillan.

Spoljašnje veze
---------------

***Zimzelen*** na Wikimedijinoj ostavi

* Traditional Medicine Uses: *Vinca minor* Arhivirano 2007-09-15 na Wayback Machine-u
**Đakovački vezovi** je najveći hrvatski tradicionalni festival u Đakovu.

Festival *Đakovački vezovi* je osnovan 1967. prigodom međunarodne godine turizma. Festival traje 2 tjedna, te obično završava prvog vikenda u srpnju kada se održava glavni događaj – procesija folklornih grupa iz svih dijelova Hrvatske i gostiju iz inozemstva. Te folklorne grupe predstavljaju tradicionalne narodne nošnje te izvode tradicionalne pjesme i plesove, pa čak i običaje. Također postoje i posebni dijelovi programa kao što su predstavljanje konja i svadbenih kola, utrke konjskih zaprega, preponske utakmice, mimohod čistokrvnih bijelih lipicanaca iz Ivandvora, u kojem se konji uzgajaju od 1506. koncerti u Đakovačkoj katedrali, te degustacija delicija i vina.

Povorka folklornih skupina
S jednom od najbogatijih izdavačkih aktivnosti do današnjih dana, *Đakovački vezovi* su postali jedan od najvećih festivala ove vrste u Hrvatskoj.

 Mimohod svatovskih zaprega
Jahačke skupine na Vezovima

Vanjske poveznice
-----------------

* O *Đakovačkim vezovima* na službenim stranicama grada Đakova Arhivirano 2014-07-15 na Wayback Machine-u
Kralj **Sosurim od Goguryeoa** (? - 384) (vl. 371–384) bio je 17. po redu vladar države Goguryeo, najsjevernijeg od Tri kraljevstva Koreje. Bio je sin prethodnog kralja Gogugwona. Krunskim princem je proglašen 355. i već za očeve vladavine se iskazao administrativnim sposobnostima, pomogavši obnovi kraljevskog autoriteta, uzdrmanog 343. porazom od strane Xianbei države Raniji Yan. Godine 371. mu je otac kod današnjeg Pjongjanga poginuo u sukobu sa državom Baekje i njenim kraljem Geunchogom. Tada je Sosurim postao kraljem,

Sosurim je u nekoliko navrata poduzimao pohode protiv države Baekje, ali nije uspio osvetiti očevu smrt. Sa druge strane je pokazao daleko više interesa za unutrašnje reforme. Godine 372. je od misionara iz države Raniji Qin primio budizam, a godine 373. je osnovao konfucijansku školu u Taehaku. Također je kodificirao brojne zakone. Nakon smrti 384. je sahranjen u šumi Sosurim, a historičari smatraju da su njegove reforme ojačale državu i omogućile spektakularne vojne uspjehe njegovih nasljednika - brata Gogugyanga i nećaka Gwanggaetoa Velikog.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Gogugwon** | **Kralj Goguryeoa**371 – 384 | Slijedi:**Gogug-yang** |
Zagreb ima najstariju povijest gradnje stambenih nebodera u Hrvatskoj.
Prvi stambeni neboder izgrađen je Loewyeva visoka kuća ili jednostavno Loewyev neboder, premda po klasifikaciji, nije neboder.

Povijest
--------

Iblerov neboder u Martićevoj ulici (1958.)
Zagreb doživljava eksploziju gradnje stambenih nebodera 60-ih i 70-ih godina 20.stoljeća, pri čemu su građeni tzv. "commieblockovi", serijski građene visoke zgrade za što veći smještaj ljudi, te se Zagreb po tome ne razlikuje previše od ostatka svijeta.

Zagrebački neboderi pokraj rijeke Save
U značajnije zagrebačke stambene nebodere spadaju:

* Neboderi na Prisavlju (od kojih je jedan najviši stambeni neboder u gradu)
* Trešnjevačka ljepotica
* Richterovi neboderi (popularno zvani "Rakete")
* Neboderi u Ulici braće Domany
* Super Andrija
* Mamutica
* Iblerov neboder (popularno zvan "Drveni neboder")
* Loewyeva visoka kuća (ili jednostavno, Loewyev neboder)

Povezano
--------

* Neboder
* Stambeni neboder

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Zagrebački stambeni neboderi** |

* Sanja Gašparović, Nikša Božić, Odnos stanara prema životu u visokim stambenim zgradama na primjeru Zagreba, Sveučilište u Zagrebu, Arhitektonski fakultet, 2005.
Koordinate: 41° 58′ 27" SGŠ, 21° 18′ 39" IGD

**Šiševo** (mak. *Šiševo*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Šiševo pripada gradskoj opštini Saraj, koja obuhvata zapadna predgrađa Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Šiševo je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 12 km zapadno.

Naselje Šiševo je na jugozapadu istorijske oblasti Skopsko polje, koja se poklapa sa prostranom Skopskom kotlinom. Pored naselja protiče reka Treska. Istočno od naselja izdiže se planina Vodno, dok se jugozapadno izdiže Suva gora. Nadmorska visina naselja je približno 290 metara.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa manjim uticajem Egeja (žarka leta).

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Šiševo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 3.376 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su Albanci (82%), a značajna manjina su etnički Makedonci (17%).

Većinska veroispovest je islam, a manjinska pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Grad Skoplje
* Gradska opština Saraj

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Šiševo*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.saraj.gov.mk Zvanična stranica opštine Saraj

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Saraj |
| --- |
| **Četvrti Skoplja** (**Saraj**  • Kondovo), **Prigradska naselja** (Arnakija  • Bojane  • Buković  • Glumovo  • Gornje Svilare  • Grčec  • Dvorce  • Donje Svilare  • Kopanica  • Krušopek  • Laskarci  • Ljubin  • Matka  • Paničari  • Raduša  • Raović  • Rašče  • Rudnik Raduša  • Semenište  • Čajlane  • Šiševo) |  |
**Richard d'Avranches** (1094 – 25. novembar 1120) bio je 2. earl Chestera (engleski: ), koji je vladao od 1107. do smrti. Bio je sin earla Hugha d'Avranchesa i Ermentrude od Clermonta. Oca je naslijedio kao dijete, a nakon punoljenosti se oženio za Luciu-Mahaut, kćer grofa Etiennea od Bloisa. Godine 1114. je zajedno sa škotskim kraljem Alexanderom I vodio anglo-normansku vojsku protiv velške države Gwynedd i njenog buntovnog kralja Gruffydd ap Cynana. Gruffydd je tokom nje kapitulirao odavši dužnu počast engleskom kralju Henryju I i plativši globu. Šest godina kasnije se zajedno sa suprugom i nezakonitim polubratom Ottuelom pridružio mladom engleskom princu Williamu Adelinu na tzv. Bijelom brodu prilikom prelaska La Manchea. Kada je brod udario u hrid i potonuo, utopili su se svi putnici osim jednog dječaka. Tako je s Richardom ugasla loza d'Avranchevih. Mjesto erala je preko njegove tetke prešlo na Ranulpha I 1121.

| Perstvo Engleske |
| --- |
| Prethodi: **Hugh d'Avranches**  |  **earl Chestera** 1107–1120 | Slijedi: **Ranulf de Meschin**  |
**Spomenik palim borcima Vranjic** je golemi, monumentalni mozaik (cca 7\*2 m) kojeg je u Vranjicu 1956. izradio lokalni umjetnik, akademski slikar Marinko Benzon.
Mozaik predstavlja prvu upotrebu te tehnike za spomenik palim borcima u Hrvatskoj, a prikazuje obitelj koja ispraća supruga i oca (lijeva polovica mozaika) koji odlazi u partizansku jedinicu (desna polovica mozaika). 

Spomen-mozaici na teme iz NOR-a nisu odveć brojni, a ovo je nedvojbeno jedan od najuspjelijih.

Benzonov suvremenik i kolega Joko Knežević, u svojoj je memoarskoj knjizi „Moja sjećanja" o tom mozaiku zapisao sljedeće:

*„U naše krajeve, u Hrvatsku sam, poslije Rimljana, 1936. prvi donio umjetnički mozaik. Poslije su ga mnogi prihvatili. Jedan od tih bio je i Marinko Benzon, koji je složio u Vranjicu, svome rodnom mjestu, golemi mozaik – spomenik palim borcima. Mozaik je složen na konkavnom zidu na ulazu u mjesto na otvorenom prostoru i kako je tu bio dugo izložen vjetru, kiši, prašini i dimu, pretrpio je znatna oštećenja. Tada su me Vranjičani i uprava tvornice cementa „Antiša Vučičić" zamolili da popravim ta oštećenja, jer je Marinko Benzon davno umro, na što sam se ja vrlo rado odazvao i sa susjedom Čedom sve greške ispravio i dodao nestale kockice – ne naplativši naravno nimalo tak trud – ta mi smo bili drugovi i prijatelji.*"

Mozaik, rijetko monumentalno i uspješno ostvarenje našeg nadrealizma, obiluje simbolima i slikovitim detaljima, te zaslužuje znatno veću pozornost, nego li ju je do sada dobio.

Vanjske poveznice
-----------------

* Sanja Horvatinjčić: Spomenici iz razdoblja socijalizma u Hrvatskoj - prijedlog tipologije, dizertacija, Sveučilište u Zadru, 2017. str. 84 i 200
* Spomenik u Vranjicu na Spomenikdatabase
* Donald Niebly: The Dynamic History of Memorial Mosaic Art in Yugoslavia, 2020.

Literatura
----------

* Joko Knežević: Moja sjećanja, Zagreb, 1996. str. 288
**Richard Seeley** (Powell River, Britanska Kolumbija, 30. travnja 1979.) kanadski je profesionalni hokejaš na ledu. Lijevoruki je branič i trenutačno je član hrvatskog KHL Medveščaka koji se natječe u EBEL-u. U karijeri je odigrao oko 510 utakmica u kojima se dokazao kao kvalitetan obrambeni igrač.

Karijera
--------

Seeleyja su 1997. Los Angeles Kingsi uzeli kao 137. izbor na draftu. Profesionalnu karijeru počeo u AHL momčadi Lowell Lock Monsters 1999./00. gdje se zadržao dvije sezone, a nakon toga je iskustvo skupljao kod Manchester Monarchsa, Bridgeport Sound Tigersa i Norfolk Admiralsa. Tijekom sedam sezona u AHL-u skupio je 399 susreta u kojima je postigao 20 golova i 61 asistenciju. Godine 2006. odlučio se okušati u europskim ligama. Prva stanica bila je njemačka prva liga (DEL) i momčad Duisburg (48 susreta, 2 gola i 17 asistencija), da bi sljedeće dvije proveo u austrijskim klubovima Vienni Capitals i Black Wingsima iz Linza. Za "crna krila" odigrao je samo 16 utakmica, a razlog je bio ozljeda koljena koja ga je eliminirala s leda u prosincu 2008. godine. Zbog ozljede nije igrao 11 mjeseci, a nakon što se oporavio, 9. studenog 2009. odlazi u hrvatski Medveščak. Tu je ponovno zaigrao sa starim znancima Aaronom Foxom, Alanom Letangom, Bradom Smythom i Joelom Prpicem.

Statistika karijere
-------------------

*Bilješka: OU = odigrane utakmice, G = gol, A = asistencija, Bod = bodovi, +/- = plus/minus, KM = kaznene minute, GV = gol s igračem više, GM = gol s igračem manje, GO = gol odluke*

| Sezona | Klub | Liga |   | Regularna sezona |   | Doigravanje |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| OU | G | A | Bod | +/- | KM | GV | GM | GO | OU | G | A | Bod | +/- | KM | GV | GM | GO |
| 2009./10. | KHL Medveščak | EBEL | 5 | 1 | 1 | 2 | 0 | 6 | 0 | 0 | 0
 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

Izvori
------

1. ↑  „Richard Seeley u Medveščaku igra nakon 11 mjeseci pauze!". Arhivirano iz originala na datum 2009-11-25. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  „Richard Seeley novo pojačanje Medveščaka". Arhivirano iz originala na datum 2009-11-21. Pristupljeno 2014-07-26.

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil na The Internet Hockey Database

| * p
* r
* u
Trenutačni sastav Medveščak Zagreba |
| --- |
| 
Robert Kristan |
Michael Ouzas |
Andrej Vasiljević |
Vjačeslav Truhno |
David Brine |
Alan Letang |
Kenneth MacAulay |
Andy Sertich |
Dario Kostović |
Ivan Šijan |
Saša Martinović |
Frank Banham |
Sasha Pokulok |
Joel Prpic |
Mislav Blagus |
Ryan Kinasewich |
Geoff Waugh |
Greg Day |
Dominik Kanaet |
Donald MacLean |
Matt Siddall |
Tom Zanoški |
Mario Sertić |
Pascal Morency |
Sašo Rajsar |
Gal Koren |
trener: Marty Raymond
 |
**Šmrika** je gradsko naselje Kraljevice, u Primorsko-goranskoj županiji. 

Nalazi se sjeverno od Kraljevice, manje od 1 km iznad Jadranske magistrale, ispod brda Mižolova i Lukićeva. Kroz mjesto prolazi cesta kojom se s Jadranske magistrale skreće prema Hreljinu i Bakarskom zaleđu.

Ima oko 1000 stanovnika. 

Najbliža plaža je Črišnjeva koja je istovremeno i mala lučica. Črišnjeva se nalazi s istočne strane Krčkog mosta i prije je služila kao trajektna luka. Malo dalje od Črišnjeve prema Jadranovu još su uvale do kojih se može doći samo pješice i zbog toga su vrlo očuvane, a to su Dumboka i Marenska.

Šport
-----

U Šmriki se nalazi i nogometni klub Primorac u kojem trenira većina Šmričke mladeži. 

U Črišnjevoj djeluje i ŠRK Jastog svake godine održava 2 klupska natjecanja u ribolovu.

Kultura
-------

Šmrička škola već radi više od 110 godina, a isto tako i Narodna čitaonica i knjižnica. 

Veliku važnost Šmriki doprinose i Šmričke maškare, te "Udruga za očuvanje i njegovanje starih običaja". Po pisanim materijalima možemo reći da Šmričke maškare već djeluju 11 godina, ali je običaj maškare ovdje mnogo stariji. Svake godine Šmričke maškare odlaze na Riječki karneval, ali tijekom godine i na ostale karnevale kao što su karnevali u: Ivanić Gradu, Novom Vinodolskom, Senju, Crikvenici i ostalim mjestima koji imaju karnevalsku tradiciju. Šmrika isto tako ima i maškarone koji svaku godinu obiđu cijelu Šmriku po tradiciji "istjeravanja duhova", te se na pusni utorak u pola noći čita šetenca i pali mesopust.

Poznate osobe
-------------

* Stjepan Haramija, hrv. dobrotvor, veletrgovac, poduzetnik i veleposjednik

Napomene
--------

Za biljku šmriku, vidi smrič.

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Šmrika** |