recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Carl Froelich prilikom snimanja filma *Die Regimentstochter* (1908)
**Carl August Hugo Froelich** (5. septembar 1875 – 12. februar 1953) bio je njemački filmski režiser, poznat kao jedan od pionira njemačke kinematografije.

Karijeru je započeo 1903. godine izrađujući kamere i drugu tehničku opremu za filmskog pionira Oskara Messtera. Godine 1912. je režirao svoj prvi film, a 1920. osnovao vlastitu produkcijsku kompaniju. U weimarskom periodu je snimio niz zapaženih nijemih filmova sa nizom uglednih glumaca u glavnim ulogama, a posebno je surađivao sa Henny Porten. Godine je 1929. je režirao *Die Nacht gehört uns* (1929)|Die Nacht gehört uns]], koji se smatra jendim od prvih njemačkih zvučnih filmova. Dvije godine kasnije je kao "stručni savjetnik" pomagao Leontine Sagan prilikom režije njenog, kasnije kultnog, filma *Mädchen in Uniform*. Kada su 1933. na vlast u Njemačkoj došli nacisti, Froelich im se priključio kao član Partije i tokom sljedećih nekoliko godina bio imenovan na vodeće dužnosti u kulturnim institucijama Trećeg rajha. Također je snimao i niz propagandnih filmova. Nakon rata mu je tokom procesa denacifikacije na nekoliko godina zabranjeno djelovanje, ali je 1948. zabrana ukinuta.

Izabrana filmografija
---------------------

### kao režiser

* *Wandering Souls* (1921)
* *The Brothers Karamazov* (1921)
* *Mother and Child* (1924)
* *Roses from the South* (1926)
* *Lotte* (1928)
* *The Night Belongs to Us* (1929)
* *Louise, Queen of Prussia* (1931)
* *Mädchen in Uniform* (1931)
* *The Dreamer* (1936)
* *Such Great Foolishness* (1937)
* *Heimat* (1938)
* *The Four Companions* (1938)
* *The Roundabouts of Handsome Karl* (1938)
* *The Life and Loves of Tschaikovsky* (1939)
* *The Buchholz Family* (1944)

### kao scenarist

* *The Marriage of Luise Rohrbach* (1917)
**Al Hoceima** španjolski **Alhucemas** (berberski: *Eřḥusima*, *Taɣzut* ili *Tijdit*, arapski: الحسيمة) je grad na sjeveroistoku Maroka od 
56,716 stanovnika.

Geografija
----------

Al Hoceima leži na obroncima Masiva Rif u istoimenom zaljevu Sredozemnog mora između Tangera (270 km) i alžirske granice (270 km). Točno preko puta leži španjolski arhipelag Alhucemas.

Historija
---------

Grad su osnovali Španjolci 1920. već od 1921. postao je epicentar borbenih aktivnosti koje su prerasle u Rifski rat koji je potrajao do 1926. Španjolski kralj Alfonso XIII 1926. dao mu je ime **Villa Sanjurjo**, u čast španjolskog generala José Sanjurjakoji je 8. septembra 1925 uspješno izveo desant nešto dalje od grada i omogućio pobjedu u Rifskom ratu.

Gradska luka podignuta je 1928. ona je omogućila da Hoceima postane značajni ribarski centar i transportni punkt za trgovačke brodove. Villa Sanjurjo od 1931. službeno trguje i posluje sa državama kao što su Ujedinjeno Kraljevstvo, Španjolska i Njemačka. Od 1936. grad se zove Al Khozama ime koje asocira na lavandu, biljku koje ima jako puno u tom kraju. Maroko je postao nezavisan 1956. iste godine gradu je promjenjeno ime iz *Al Khozama* u Al Hoceima. Veliki potres koji je pogodio grad i okolicu 2004. porušio je puno kuća. Pored luke Hoceima je i centar prehrambene industrije i poznati turistički resort.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Nice, Francuska
* Bosna i Hercegovina Tuzla, Bosna i Hercegovina
* Španija Almería, Španjolska
* Španija Almuñécar, Španjolska
* Nizozemska Hag, Nizozemska
* Belgija Schaerbeek, Belgija

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Morocco*" (engleski). City population. Pristupljeno 29. 11. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Guide de voyage Al Hoceima*" (francuski). Bourse des voyages. Pristupljeno 29.11.2018.
3. 1 2  „*Al-Hoceïma*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 29. 11. 2018.
4. ↑  „*Rif War*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 29. 11. 2018.

Vanjske veze
------------

***Al Hoceima*** na Wikimedijinoj ostavi

* *City of Alhoceima* (`en`)
| Osobni podaci |
| --- |
| IME |  |
| ALTERNATIVNA IMENA | Enezib, Adžib |
| KRATAK OPIS |  |
| DATUM ROĐENJA | {{{Datum rođenja}}} |
| MJESTO ROĐENJA | Drevni Egipat |
| VRIJEME SMRTI |  |
| MJESTO SMRTI | Drevni Egipat |

Kao peti vladar 1. dinastije, **Anedžib** je slabo poznat i prilično opskuran, te se spominje tek kao natpis na spomenicima. Njegovo ime znači "Čovjek s odvažnim srcem". Bio je sin Dena i Sešemetke, a otac Semerketa, koji ga je svrgnuo.

Anedžibov prethodnik Den uživao je dugu vladavinu od preko 30 godina što sa sobom povlači pretpostavku da je Anedžib bio prilično star kada je preuzeo vlast. Zapisi iz tog doba sugeriraju da je vladao Egiptom u doba političke nestabilnosti i dinastijskog sukoba između Donjeg i Gornjeg Egipta. Za Anedžiba se misli da je potekao iz oblasti gornjoegipatskog grada Abid, poznatog kao Tis, s obzirom da je zapisan kao tinitski kralj na Sakarskoj listi kraljeva. Anedžib je bio priisljen ugušiti nekoliko ustanaka u Donjem Egiptu.

Anedžib je pokopan u grobu 10 u Umm el-Qa'abu u Abydosu.

Literatura
----------

* Peter Clayton, Chronicle of the Pharaohs, Thames & Hudson Ltd, 1994.
* Nicolas Grimal, A History of Ancient Egypt, Blackwell Books, 1992.
* Toby A. H. Wilkinson, *Early Dynastic Egypt*, Routledge, London/New York 1999, ISBN 0-415-18633-1, 78-79
* Toby A. H. Wilkinson, Royal Annals of Ancient Egypt: The Palermo Stone and Its Associated Fragments, (Kegan Paul International), 2000.

Vanjske veze
------------

***Anedžib*** na Wikimedijinoj ostavi

* Anedžib
**Amorion** (grčki: ; latinski: ; u arapskim izvorima *Ammuriye*) je bio drevni grad u nekadašnjoj maloazijskoj oblasti Frigiji, čije se ruševine nalaze kraj sela Hisarköy, nedaleko od grada Emirdağ u suvremenoj turskoj provinciji Afyonkarahisar.

Najstariji arheološki artefakti - prije svega vlastite kovanice - ukazuju da je grad osnovan u helenističkom periodu. Iako ti isti artefakti sugeriraju da je bio prilično bogat i razvijen, u antici ga prvi spominje tek Strabon. Godine 431. je imao vlastitog arhiepiskopa, a na važnosti je dobio u 7. vijeku, odnosno početkom bizantsko-arapskih ratova kao bizantsko vojno uporište i baza. Svoj vrhunac je dobio kada je 820. njegov žitelj Mihailo II Amorijac postao bizantski car i osnovao tzv. Amorijsku dinastiju. Međutim, već 838. su ga zauzeli Arapi po naređenju bagdadskog kalifa Al-Mu'tasima te potpuno razorili.

Vanjske veze
------------

***Amorion*** na Wikimedijinoj ostavi

* Excavations in Amorium
* Bishop John explores Turkish Amorion roots Arhivirano 2007-12-20 na Wayback Machine-u (article from St.Augustine Record)

Koordinate: 39°01′14″N 31°17′21″E﻿ / ﻿39.020439°N 31.289145°E﻿ / 39.020439; 31.289145
**Bankovni račun** je finansijski račun kojim se evidentiraju finansijske transakcije između klijenata i njihove banke. Svaki račun ima svoj broj koji je različit za svaki poseban račun.

Podela računa
-------------

Bankovni računi mogu imati pozitivan (kreditni) bilans, gde banka duguje novac kupcu; ili negativan, (debitni) bilans, gde kupac duguje novac banci.

Uopšteno, računi otvoreni u cilju održavanja kreditnih bilansa se nazivaju depozitni računi, dok računi otvoreni u cilju održavanja debitnih stanja se nazivaju kreditni računi.

Neki računi su definisani po svojoj funkciji, a ne po prirodi bilansa računa. Bankovni računi namenjeni za obradu velikog broja transakcija mogu da nude i kreditne i debitne objekte i zbog toga se ne definišu lako sa polarizovanom definicijom.

Po nameni bankovni računi se mogu podeliti na račune za pravna i fizička lica.

Vrste računa
------------

* Tekući računi
* Žiro računi
* Računi oročenog depozita
* Štedni računi
* Namenski računi
* Devizni računi

Vanjske veze
------------

* Tekući računi
* Bankovni računi Arhivirano 2012-04-28 na Wayback Machine-u
* Zakon o obveznim odnosima (HR)
* Zakon o bankama
* Zakon o platnom prometu (SR)
**Alfonso XI od Kastilje** (Salamanca, 1311. - Gibraltar, 26. mart 1350.) zvan **Pravedni** (španjolski: *Alfonso El Justiciero*) bio je kralj Krune Kastilje od 1312. kad mu je umro otac do svoje smrti 1350.

Biografija
----------

Njegovo djetinstvo (kad su umjesto njega vladali regenti) obilježili su nasilni sukobi plemićkih frakcija, ali čim je malo sazrio i preuzeo vlast - 1325. nemilosrdno se obračunao sa buntovnicima i ponovo zaveo bespogovorni red. 
Da bi to postigao dao je nove ovlasti općinama i Cortesu, u zamjenu za njihovu podršku u borbi protiv plemstva.

Uveo je i jednu radikalnu novinu, koja je znatno osnažila kraljevsku vlast - izbor funkcionera koji nisu morali biti iz redova plemstva. Nakon tog je usmjerio pažnju na marokanske vladare iz Dinastije Marinida koji su zauzeli Gibraltar i istjerali kastilijsku flotu iz Algecirasa 1340. 
Uz pomoć Portugalaca uspio ih je 1340. pobjediti u bitci kod El Malaha i ponovno zauzeti Algeciras 1344.

Alfonso je na unutrašnjem planu proveo brojne administrativne i zakonske reforme u setu dekreta iz 1348. *Alcalá de Henares*.
Što se tiče vanjske politike vrlo savjesno je pratio poteze moćnih rivala Francuske i Engleske, koje su ga svaka 
sa svoje strane želile uvući u savez, zbog njegove moćne flote, ali je on lukavo uspio izbjegavti da se veže uz bilo koju stranu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Alfonso XI*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 24.9. 2018.

Vanjske veze
------------

***Alfonso XI od Kastilje*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alfonso XI* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Kralj Kastilje i Leona (1312. - 1350.)** | Nasljednik: |
| **Fernando IV** | **Alfonso IV** |
**Anima** je, u Jungovoj analitičkoj psihologiji, arhetip društvenog života i ženskosti u nesvesnom kod muškarca, stečen kroz istorijsko iskustvo odnosa muškaraca sa ženama, ali i kao individualni sadržaj, razvijen kroz proces individuacije. Ženski princip – anima nalazi se u svakom muškarcu. Ona obuhvata i personifikuje materinski Eros, odnosno psihičke kvalitete kao što su intuicija, slutnja, ćudljivost, sklonost iracionalnom.

**Animus** je arhetip muškog lika u nesvesnom delu ličnosti žena, stečen kroz istorijsko iskustvo žena u odnosima sa muškarcima, ali i kroz proces individuacije konkretne ličnosti. U psihodinamskoj teoriji K. Junga muški aspekt ženske ličnosti koji nastaje akumuliranim iskustvom žena u odnosima sa muškarcima. On posreduje između svesnog „Ja" žene i njoj nepoznate vlastite unutrašnjosti, njenog ličnog i kolektivnog nesvesnog.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **psihologiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

Izvori
------

1. 1 2  
Ovaj članak, ili jedan njegov segment, izvorno je preuzet iz knjige Ivan Vidanović "*Rečnik socijalnog rada*" uz odobrenje autora.

Spoljašnje veze
---------------

* Jung o Animi
**Apolinar iz Laodiceje** (oko 305/310 - † 390) je bio hrišćanski bogoslov i episkop iz Laodikije u Siriji. 

On je, zajedno sa svojim ocem, Apolinarijem Starijim, priređivao Stari Zavet u obliku homerske i pindarske poezije, a Novi Zavet u vidu Platonovskih dijaloga, kada je car Julijan zabranio hrišćanima da uče klasike. Napisao je podrobno opovrgavanje Porfirijevog traktata protiv hrišćana. Smatra se jednim od najučenijih bogoslova svoga vremena. Bio je prijatelj Svetog Atanasija i branilac nikejskog učenja.

U učenju o Trojstvu je odbacio savelijanstvo i troboštvo. Najpoznatiji je po svome žestokom protivljenju Arijanizmu, koji je poricao božanstvo Isusa, što je Apolinarija odvelo njegovom oboženju, odnosno poricanju čovečijeg uma (odnosno racionalne ljudske duše; gr: νους nus) u Hristu. Apolinarije smatra da Hrist nije jednosuštan ljudima po razumu, jer je posedovao božiji, a ne ljudski um. Hrist je različit ali "sličan" ljudima, jer je primio ljudsko telo i dušu, sa izuzetkom čovječjeg uma, kojeg je zamenio Božanski logos. 

Apolinarije Laodikijski je smatrao da ova jednosušnost Boga i Hrista ne povlači nužno potpuno jedinstvo jednosušnih, jer i ljudi su po svojoj suštini "jedno i isto", ali time oni ništa manje nisu i različiti. A Božije Trojedinstvo je još nedostižnije. Ipak, njegovo učenje je izvršilo veliki uticaj na monofisitske bogoslove, pa ga neki smatraju osnivačem monofizitstva. 

Crkva nije prihvatila ovo učenje jer su implikacije radikalne – ako Hrist nije imao ni razumnu dušu (ili um) ni volju, to bi značilo da nije bio ni stvarni čovek. Pravoverno crkveno učenje glasi da je ovaploćenjem Hristos primio ljudsku prirodu u njenoj celini, uključujući i razumnu dušu i volju, tako da je Apolinarijevo učenje, nazvano Apolinarizam, proglašeno za jeres.

Izvori
------

1. ↑  „Цар Јутинијан - Исповедање вере". Arhivirano iz originala na datum 2007-09-28. Pristupljeno 2008-04-17.
2. ↑  Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u [svetosavlje] Recnik
**Carlo Azeglio Ciampi** (Livorno, 9. prosinca 1920. – Rim, 16. rujna 2016.) bio je talijanski političar. U periodu 1993.–1994. obnašao je dužnost predsjednika vlade a u periodu 1999.–2006. obnašao je dužnost predsjednika Italije, i na tom mjestu ga je naslijedio Giorgio Napolitano.

Životopis
---------

Ciampi je studirao filozofiju a poslije je upisao pravni fakultet, koje završava 1941. odnosno 1946. godine. Tijekom Drugog svjetskog rata bio je član talijanskog pokreta otpora. Poslije Drugog svjetskog rata Ciami je radio kod talijanske središnje banke Banca d’Italia, obavljajući različite dužnosti. Postao je direktor banke 1979. godine. Ciampi je bio uvjereni Europejac i odigrao je odlučujuću ulogu u talijanskom priključenju Europskom monetarnom sustavu. Pored toga uspjelo mu je, uprkos unutrašnjoj političkoj krizi, održati liru stabilnom.
Tijekom unutarnje krize početkom 1990-ih godina, predsjednik Italije Oscar Luigi Scalfaro, imenovao je Ciampia premijerom, službom koju je obnašao samo jednu godinu, jer Silvio Berlusconi pobjeđuje na prijevremenim izborima. U periodu 1993.–1994. vodio je prijelaznu vladu a bio je i ministar financija Italije i ministar domaćinstva i ekonomskog planiranja u periodu 1996.–1999. u vladama Romana Prodija i Massima D’Alema. Kroz svoju strogu politiku fiskalne konsolidacije, Ciampi je uspio uvesti Euro u Italiju („Signor Euro").

Ciampi je 13. svibnja 1999. izabran za desetog predsjednika Talijanske republike zamjenivši na tom mjestu Scalfara. Njegov izbor je potvrđen već u prvom krugu kada je dobio 707 glasova. Bio je omiljen kod velikog broja Talijana, i smatran je kao „Presidente con Anima" (sh. predsjednik sa dušom), i vrijedio je kao ozbiljna političar tijekom svog mandata za razliku od Silvia Berlusconia. Više puta, Ciami se protivio potpisivanju zakona tada vladajuće koalicije.

Izvori
------

1. ↑

***Carlo Azeglio Ciampi*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Premijeri Italije |
| --- |
| Kraljevina Italija | 
* Cavour
* Ricasoli
* Rattazzi
* Farini
* Minghetti
* La Marmora
* Ricasoli
* Rattazzi
* Menabrea
* Lanza
* Minghetti
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Crispi
* Starabba
* Giolitti
* Crispi
* Starabba
* Pelloux
* Saracco
* Zanardelli
* Giolitti
* Tittoni
* Fortis
* Sonnino
* Giolitti
* Sonnino
* Luzzatti
* Giolitti
* Salandra
* Boselli
* Orlando
* Nitti
* Giolitti
* Bonomi
* Facta
* Mussolini
* Badoglio
* Bonomi
* Parri
* De Gasperi
 |
| Republika Italija | 

* De Gasperi
* Pella
* Fanfani
* Scelba
* Segni
* Zoli
* Fanfani
* Segni
* Tambroni
* Fanfani
* Leone
* Moro
* Leone
* Rumor
* Colombo
* Andreotti
* Rumor
* Moro
* Andreotti
* Cossiga
* Forlani
* Spadolini
* Fanfani
* Craxi
* Fanfani
* Goria
* De Mita
* Andreotti
* Amato
* Ciampi
* Berlusconi
* Dini
* Prodi
* D'Alema
* Amato
* Berlusconi
* Prodi
* Berlusconi
* Monti
* Letta
* Renzi
* Gentiloni
* Conte
* Draghi

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 35350913
* LCCN: n84078849
* ISNI: 0000 0001 0802 1832
* GND: 122936159
* SUDOC: 031807356
* BNF: cb12295424z (podaci)
* CiNii: DA10787415
* CONOR.SI: 174266979

 |
**Anis** (lat. *Pimpinella anisum*) poznat još i kao *aniš, anason, anus, slatki janež, slatki komorac, slatki kopar i slatki kumin* je jednogodišnja, zeljasta biljka koja izraste od 0,5 do 1 metra visine. Raste u Sredozemlju.

Osobine
-------

* Ima granatu, mekim, pahuljastim dlačicama pokrivenu šuplju stabljiku. Stabiljka počinje da se grana na 2/3 visine
* Cvetovi su beli, raspoređeni u štitaste cvasti. Latice su prekrivene sitnim dlačicama. Rastu u kitama u obliku izvrnutog suncobrana. Sadrže aromatično ulje, tako da imaju prijatan miris.
* Listovi se pri dnu sastoje od 3 okruglasto urezana listića, srednji listovi su prstenasti, a gornji usko krpasto razdeljeni.
* Plod je jajastog oblika, prema vrhu sužen, a sa strana malo stisnut, dugačak 3 do 6 milimetara. Boja ploda je svetlo zelenosiva. Plod (seme) se upotrebljava i kao začin i kao lek.
* Koren je tanak i vretenast.

Lekoviti delovi biljke su plod, odnosno zrelo seme koje se skuplja samo po suvom vremenu.

Lekovito delovanje
------------------

Seme aniša deluje protiv nadimanja, umiruje grčeve, jača želudac i pospešuje varenje i odvod štetnih sokova iz organizma. Takođe čisti krv i jača živce. Čisti od sluzi pluća, želudac i bubrege, jača probavne organe, popravlja neurednu menstruaciju i otklanja nesanicu. 

Takođe se koristi u proizvodnji kolača i slatkiša, kozmetičkih proizvoda i proizvodnji likera. Upotrebljava se i u proizvodnji alkoholnih pića (Uzo , Raki , Sambuka).

Pravi anis se danas upotrebljava tek u neznatnim količinama jer ga je potisnuo zvezdoliki anis koji ima miris i ukus anisa, ali botanički nije ni u kakvoj vezi sa njim.

Uzgoj
-----

Seme biljke se sadi u aprilu, a plod skuplja krajem avgusta. Plod sam opada, a sazreva neravnomerno. Prinos je oko 1t/ha.

**Istorija uzgoja**
Prvi put anis se pominje na egipatskom papirusu koji se datira na oko 1500 godina pne.

Literatura
----------

* *Članak je velikim delom preuzet sa sajta www.herbateka.com, sa ove stranice. Dozvolu za korišćenje materijala sa ovoga sajta možete videti ovde.*
* *Mala Enciklopedija Prosveta - Opšta Enciklopedija (A-LJ). Izdavačko preduzeće "Prosveta", Beograd 1959.*

Vanjske veze
------------

***Anis*** na Wikimedijinoj ostavi

* Anis na www.herbateka.com (`sh`)
**Alfred Brandt** (Hamburg, 3. septembar 1846. - Brig, 29. novembar 1899.), bio je njemački Inženjer, izumitelj i projektant jednog od najdužih željezničkih tunela na svijetu Simplon, čiju je gradnju i osobno vodio od 1898. do svoje smrti.

Biografija
----------

*Alfred Brandt* je studirao Politehniku u Zürichu, još u toku studija počeo se baviti problemom bušenja, tvrdih materijala, kao stijena, pa se počeo baviti konstrukcijom hidraulične bušilice. Protutip svoje mašine izložio je na Svjetskoj izložbi u Beču 1873. Njegov stroj se pokazao kao vrlo efikasno sredstvo za probijanje tunela.

Sa studentskim kolegom Karl Brandauom osnovao je u Hamburgu inženjersku firmu Brandt & Brandau. Nakon nekoliko uspješno obavljenih proboja manjih tunela po njemačkim zemljama dobili su 1898. velik zadatak - proboj i izgradnju skoro 20 km dugog Simplonskog tunela. *Brandt* se tog posla prihvatio sa velikim žarom i rješavao sve probleme na koje su naišli, sve do svoje smrti. Posao je priveo kraju njegov partner Brandau.

Izvori
------

1. 1 2   „*Simplon Tunnel*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 11. 2013.

Vanjske veze
------------

* *Faksimil Brandtova patenta hidraulične bušilice* (`de`)
Inž. **Andrej Kiska** (\* 2. februara 1963. Poprad) je slovački filantrop, bivši preduzetnik i novoizabrani predsednik Slovačke Republike (na dužnost će stupiti 15. juna 2014. godine)

Biografija
----------

Studirao je na Elektrotehničkom fakultetu Univerziteta u Bratislavi. Posle toga je radio kao projektant a 1990. godine je otišao u SAD odakle se posle jedne godine vratio u Slovačku. 

Godine 1996. je bio jedan od osnivača društva Tatrankredit koje je kratko i vodio. 2006. godine je osnovao neprofitabilnu organizaciju Dobri anđeo koja je pomagala porodicama i deci u teškim životnim uslovima.

### Kandidatura za predsednika

Bio je prva ličnost koja je najavila svoju kandidaturu za predsednika Slovačke 2014. godine. Kvalifikovao se u drugi krug sa Robertom Ficom. 

U drugom krugu je dobio 59,38 % glasova i postaće budući predsednik Slovačke Republike. Funkciju će dobiti 15. juna 2014. godine nakon što položi zakletvu pred Narodnim većem SR.

Lični život
-----------

Oženjen je, ima četvoro dece i živi u Popradu.

Delo
----

* *Cesta manažéra z pekla*, 2011
* *Vezmi život do svojich rúk*, 2013

Spoljašnje veze
---------------

* (`sk`) Oficiální stránky
* (`sk`) Dobrý Anjel - zakladatelé
* (`sk`) SME.sk - Muž, ktorému sa málilo byť anjelom. Profil Andreja Kisku

| * p
* r
* u
Šefovi država članica Evropske unije |
| --- |
| 
* Austrija Van der Bellen
* Belgija Philippe
* Bugarska Radev
* Kipar Anastasidis
* Češka Zeman
* Danska Margrethe II
* Estonija Karis
* Finska Niinistö
* Francuska Macron
* Grčka Sakelaropulu
* Hrvatska Milanović
* Irska Higgins
* Italija Mattarella
* Latvija Levits
* Litvanija Nausėda
* Luksemburg Henri
* Mađarska Novák
* Malta Vella
* Nizozemska Willem-Alexander
* Njemačka Steinmeier
* Poljska Duda
* Portugal Rebelo de Sousa
* Rumunija Iohannis
* Slovačka Čaputová
* Slovenija Pahor
* Španija Felipe VI
* Švedska Carl XVI Gustaf

 |


***Andrej Kiska*** na Wikimedijinoj ostavi
**Banket kestenja** bila je gozba u Rimu, točnije večera, koju je u Papinskoj palači organizirao Don Cesare Borgia, sin pape Aleksandra VI. 30. listopada 1501. Zapis o banketu sačuvan je na latinskom u spisima apostolskog pronotara Johanna Burcharda nazvanim *Liber Notarum*.

Historija
---------

Banket je održan u Cesareovim apartmanima u *Palazzo Apostolico*. Pedeset prostitutki ili kurtizana bilo je prisutno kako bi zabavljalo goste banketa. Nakon što je hrana pojedena, na pod su položeni svijećnjaci s upaljenim voštanicama uz dodatak velikod broja kestenja. Odjeća prostitutki dana je na aukciju, a onda su one i gosti goli puzali po podu, između svjećnjaka, da pokupe kestenje. Odmah nakon toga, kler i ostali gosti započeli su spolni odnos s prostitutkama. Prema Burchardu, *"nuđene su nagrade - svileni predmeti, cipele, šeširi i ostali komadi odjeće - onim muškarcima koji su bili najuspješniji s prostitutkama."*

William Manchester je nadodao sa su *"sluge vodile evidenciju orgazama svakog muškarca jer je papa jako cijenio muževnost i mjerio je muškarčev mačizam prema njegovim ejakulativnim sposobnostima."* Drugi izvori navode kako je papa Aleksandar VI. bio osobno prisutan te da je sam predložio vođenje evidencije. Naki tvrde kako je prisutna bila i Lucrezia Borgia. Manchester je naveo kako su se koristila i seksualna pomagala, iako Burchard o tome ne piše.

Kritika
-------

Održavanje tog banketa nije sigurno.  Mnogi moderni historičari smatraju, da je opisivanje tog banketa i sličnih događaja iz života renesančnih papa govor mržnje i neprijateljstva, a ne historijska činjenica.

Izvori
------

1. ↑  Lee 2005: str. 192
2. ↑  Mundt 2006: str. 239
3. ↑  Burchard 1963: str. 194
4. ↑  Manchester 1992: str. 79
5. ↑  Wiegand & Sass 2008: str. 196
6. ↑  „Introduction to the Malleus Maleficarum by Montague Summers". Montague Summers. 7. oktobar 1946. Pristupljeno 23. februar 2016.

#### Bibliografija

* Burchard, Johann (1963). *Liber Notarum [At the Court of the Borgia]*. Trans. Geoffray Parker. London: Folio Society.
* Lee, Terence (2005). *Time Camera*. Trafford Publishing. ISBN 9781412053907.
* Manchester, William (1992). *A World Lit Only by Fire*. Boston, New York and London: Little, Brown and Company. ISBN 0316545562.
* Mundt, Phil (2006). *A Scientific Search for Religious Truth*. BookPros LLC. ISBN 9781933538617.
* Wiegand, Steve; Sass, Erik (2008). *The Mental Floss History of the World*. New York: Harper.

Daljnji izvori
--------------

* John (Johann) Burchard, *Pope Alexander VI and his Court: extracts from the Latin diary of the Papal Master of Ceremonies, 1484–1506*; ed. F. L. Glaser, New York, 1921
* Barbara W. Tuchman, *The March of Folly*. New York: Knopf, 1984; p. 106 ISBN 0-394-52777-1; another issue has ISBN 0-349-13365-4
* Burgo Partridge, *A History of Orgies*, Bonanza Books, 1960, p.106
* Marquez Comelab, *The Tyranny of God: Liberating Ourselves From Our Own Beliefs*, p. 184. Oranges and Lime Publishing, 2008 ISBN 0-646-50169-0, 9780646501697
Koordinate: 42° 01′ 35" SGŠ, 21° 33′ 43" IGD


  

**Aračinovo** (mak. *Арачиново*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Aračinovo je sedište istoimene opštine Aračinovo, koja okuplja severoistočna predgrađa Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Aračinovo je smešteno u severnom delu Republike Makedonije.

Od najbližeg većeg grada Skoplja naselje je udaljeno 10 km severoistočno.

Naselje Aračinovo je u okviru istorijske oblasti Skopsko polje, koja se poklapa sa prostranom Skopskom kotlinom. 

Severozapadno od naselja izdiže se Skopska Crna Gora, dok se sa ostalih strana pruža polje. 

Nadmorska visina naselja je približno 280 metara.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa manjim uticajem Egeja (žarka leta).

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Aračinovo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 7.315 stanovnika.

Etnički sastav:

|  |  |
| --- | --- |
| **Nacionalnost** | Broj st. |
| Albanci | 6.677 (91,3%) |
| Makedonci | 594 (8,1%) |
| Srbi | 10 (0,1%) |
| ostali | 34 (0,5%) |
|

Većinska veroispovest je islam, a manjinska je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Aračinovo

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Aračinovo*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.haracina.gov.mk Zvanična stranica opštine Aračinovo
* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Aračinovo |
| --- |
| **Aračinovo** • 
Grušino •
Mojanci •
Orlanci |  |
**Andrea Amati** (Cremona, oko 1520. – Cremona, oko 1578.), bio je pionir u izradi violina, kreirao je prvu koja je postala model za izradu svih ostalih. Uz to je poznat i kao osnivač porodične bottege Amati, poznate po proizvodnji violina i gudačkih instrumenta.

Biografija
----------

Andrea je isprva izrađivao lutnje i to izgleda pod utjecajem zanatlija iz Brescie koja je u to vrijeme bila poznatiji centar. Prve violine koje je izradio datirane su oko 1564. Andrea je globalno stvorio formu i stil za sve modele koje su kasnije proizvodili članovi njegove porodice. Također je uveo i karakterističan jantarni lak kojim je premazivao svoje instrumente.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Amati Family*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25. 1. 2019.
2. ↑  „*Amati*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMH. Pristupljeno 25. 1. 2019.

Vanjske veze
------------

***Andrea Amati*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Amati Family* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 261845190
* LCCN: n93097552
* ISNI: 0000 0003 8158 6316
* GND: 130651559
* ULAN: 500524209
* MusicBrainz: cd6cc35b-73cf-4233-9b40-afc6e8554cb3

 |
**Arbanija** je priobalno mjesto na otoku Čiovu, na obali Kaštelanskog zaljeva. Administrativno pripada općini Trogir.

Nalazi se jugozapadno od čiovskog dijela Trogira (4km od centra grada) i Mastrinke, a sjeveroistočno od Slatina. Jugozapadno se cestom dolazi do sela Žednoga. S druge strane zaljeva, prema istoku, se nalazi Marjanski poluotok i Split. 

U mjestu se nalazi dominikanski samostan Svetog Križa. Naselje je nastalo prilikom izgradnje samostana početkom 15. stoljeća.

Turizam
-------

Područje Arbanije poznato po lijepim plažama, šumom obraslom priobalju i malim živopisnim uvalama. 

Arbanija je idealno mjesto za turiste koji vole miran obiteljski odmor, bez gužvi, buke i turističke vreve. U mjestu je restoran, nekoliko kafića, trgovina. Za one koji traže noćni život i zabavu, preporučamo posjet Trogiru, Splitu, Kaštelima ili Primoštenu. 

***Arbanija (Trogir)*** na Wikimedijinoj ostavi

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Arbanija (Trogir)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Araška unija** (holandski: *Unie van Atrecht*, španjolski: *Unión de Arrás*) bio je ugovor potpisan 6. januara 1579. u francuskom gradu Arrasu, kojim su tadašnje južne provincije Habsburške Nizozemske, izrazile lojalnost španjolskom kralju Felipeu II. i njegovom generalnom guverneru Don Juanu Austrijskom.

Kao reakcija na nju, sjeverne provincije osnovale su 23. januara 1579. Utrechtsku uniju.

Historija
---------

Ugovor su potpisale tadašnje grofovije Hainaut, Artois i Biskupija Cambrai, kao i gradovi Valonske Flandrije; Lille, Douai i Orchies. To su bili izrazito katolički krajevi u Valoniji, Pikardiji i oko grada Calaisa u današnjoj sjevernoj Francuskoj i Belgiji. 

Potpisnici tog Ugovora složili oko slijedećih točaka:

* Da neće dozvoliti strane garnizone na svom tlu;
* Da će Državni savjet organizirati kao i u vrijeme vladavine cara Svetog Rimskog Carstva Karla V.
* Da dvije trećine ukupnog broja članova Državnog savjeta, moraju biti imenovani jedino uz privolu Staleške skupštine;
* Da se sve privilegije koje su postojale prije Nizozemske revolucije, moraju vratiti;
* I da je Katolička religija jedina dozvoljena, a da sve ostale religije (čitaj kalvinizam) trebaju biti zabranjene

Ubrzo nakon tog se razbuktao dugi - osamdesetgodišnji rat poznat kao Nizozemska revolucija (1568. - 1609.).

Izvori
------

1. 1 2 3   „*Union of Arras*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 26. 01. 2014.
2. ↑   „*Union of Utrecht*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 26. 01. 2014.

Vanjske veze
------------

***Araška unija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Union of Arras* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Andrej Nikolaidis** (rođen 1974. u Sarajevu) je bosanskohercegovačko-crnogorski novinar i književnik.

Andrej Nikolaidis je rođen i odrastao u Sarajevu, ali se 1992. odselio iz Sarajeva u Crnu Goru. Otad živi u Ulcinju, sa suprugom pjesnikinjom Sanjom Martinović. Redovni je dopisnik regionalnog medijskog portala E-novine. Nikolaidis je prije toga pisao kolumne za crnogorske listove *Vijesti*, *Monitor' i bosanskohercegovački list* Slobodna Bosna*.*

Nikolaidis je široj javnosti poznat i po članku *Dželatov šegrt*, koga je 28. oktobra 2004. objavio u *Monitoru* u kome poznatog režisera Emira Kusturicu optužuje za kolaboraciju sa Miloševićevim režimom. Članak je postao predmetom dugotrajnog sudskog spora kada je Kusturica Nikolaidisa tužio za klevetu, a koji je završen kada je 2009. Vrhovni sud Crne Gore potvrdio presudu kojom je Nikolaidisu naloženo plaćanje odštete od 12.000 eura. 

15. oktobra 2009. Nikolaidis je postao savjetnik Ranka Krivokapića, predsjednika Narodne skupštine Crne Gore i Socijaldemokratske partije Crne Gore.

Dosad on je objavio četiri romana i nekoliko antologija priče:

* *Katedrala u Sijetlu*, priče, 1999.
* *Oni!* roman, 2001.
* *Mimesis*, roman, 2003.
* *Sin*, roman, 2006.
* *Dolazak*, roman, 2009.
* *Devet*, roman, 2014.
* *Mađarska rečenica*, roman, 2017.

Izvori
------

1. ↑  Kratka biografija i bibliografija
2. ↑  Andrej Nikolaidis postao savjetnik Ranka Krivokapića, SEEbiz.eu, October 17, 2009

Vanjske veze
------------

* Nikolaidisovi prilozi na stranici e-novine.com

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 84267982
* LCCN: no2001082552
* ISNI: 0000 0000 7908 9909
* GND: 107190518X
* SUDOC: 170380939
* NKC: js2007409712
* CONOR.SI: 27786595

 |
**Alvorski sporazum** je naziv za sporazum potpisan 15. siječnja 1975. godine u selu Alvor između zaraćenih strana u Angolskom ratu za nezavisnost. Sporazum je formalno zaključio rat i omogućio nezavisnost Angole od Portugala, koji je sporazumom priznao istu. 

Sporazum su, s jedne strane, potpisali predstavnici MPLA, UNITA-e i FNLA, te portugalska vlada. Predstavnici FLECa i RDL-a nisu bili niti pozvani na pregovore jer su njihovi teritoriji i ostala područja bili isključeni iz pregovora, odnosno smatrani su nespornim, integralnim dijelovima nezavisne i cjelovite Angole. Alvorski sporazum predvidio je i formiranje koalicijske vlade za Angolu, međutim ista se ubrzo raspala zbog međusobnog nepovjerenja i tenzija. Nezavisnost Angole proglašena je 11. studenog 1975. godine, a većinsku vlast u zemlji održala je MPLA. 

Takvo stanje dovelo je ubrzo do novih sukoba u kojima su se, s jedne strane, našle UNITA i FNLA, a s druge strane MPLA. Ti će sukobi prerasti u građanski rat, koji će dodatno biti naglašen FLEC-ovim naporima da Cabinda stekne status nezavisne republike.
**Alliklik** (Tataviam) su indijansko pleme iz skupine Serrano Šošona, porodice Uto-Azteka nastanjeno u 19. stoljeću na području gornjeg toka rijeke Santa Clara u Kaliforniji. Pleme je imalo više sela:
Akavavi Kashtu, Etseng, Huyang, Küvung, i Pi'idhuku (na Piru Creek, the posljednje u Piru), Kamulus (na Castac Creek), Kashtük Tsawayung (na ogranku Castac Creeka).
1770. Serrano, Vanyume, i Kitanemuk imali su 3,500 pripadnika; do 1930. broj im se smanjio na 361. 

Allikliki su u dolinu Santa Clare došli oko 450. godine nove ere. Tamošnji susjedi Indijanci Kitanemuk iz doline Antelope Valley prozvali su ih Tataviam, ime nastalo iz njihovih riječi "taviyik" ("sunčana padina") i "atavihukwa" ("onaj koji se sunča") pa bi ime ugrubo značilo "narod okrenut suncu". Ime Alliklik (značenja "narod koji muca ili nerazgovjetno govori") dobili su od mnogo miroljubivijih Chumash Indijanaca.

Toyon
Allikliki su živjeli u nekih 20 sela oko gornjih pritoka Santa Clare pa istočno do Piru Creeka i širili se preko Sawmill Mountainsa na sjever do Antelope Valleya. Od njihovih sela (selo=Ki’j) poimence su poznata Nuhubit, Tochonanga, Piru-U-Bit, i vrlo veliko selo Chaguibit. Nastambe Alliklika bile su čunjaste, s rebrima od vrbe, prekrivene travom ili drugim biljnim pokrovom. Velčika naselja su imala i igrališta za ples, groblja, hambare i saune slične parnim kupeljima, koja Indijancima služe za pročišćavanje i relaksaciju. 

Allikliki su bili veoma prilagođeni prirodi i lokalnom okolišu, nisu se bavili poljoprivredom, a hranili su se svime što im je tamošnja priroda nudila - životinjama (jeleni, zec, vjeverice, ptice, gušteri, zmije, skakavci, ličinke), te biljem i voćem (žir, juka (yucca), 'toyon' (Heteromeles arbutifolia - biljka crvenih plodova suhe klime), sjemenke lokalne vrste kadulje (Salvia tiliafolia) visoke kvalitete masti (velika koncentracija omega-3 masnih kiselina), te heljda).

Allikliki su "najoštroumniji i najmarljiviji Sjevernoamerički Indijanci", kaže Paul Higgins. Svoj život provode bez zakona, bez zatvora i bez novca. Do dolaska misionara (1769.) nisu poznavali koncept pakla i zlih duhova u svojoj religiji.
Posljednji punokrvni Tataviam Juan José Fustero, umro je 30. lipnja 1921. godine.

Vanjske veze
------------

* Antelope Valley Indian Peoples
* Searching for Tataviam Answers
* Santa Claríta Valley History in Pictures
* CULTURAL RESOURCES Arhivirano 2007-09-30 na Wayback Machine-u
Andranik Ozanijan
**Andranik Toros Ozanian**, **Zoravar Andranik**, (armenski: , Զորավար Անդրանիկ) (25.2. 1865 – 31.8. 1927.) bio je armenski general, aktivist i političar koji se u Armeniji smatra jednim od najvećih nacionalnih heroja.

Rođen je u gradu Şebinkarahisaru, koji se u 19. vijeku smatrao otomanskim dijelom Armenije, a danas pripada turskoj provinciji Giresun. Školovao se za tesara, a u mladosti se priključio armenskom nacionalnom pokretu te sudjelovao u nekoliko ustanaka protiv otomanskih vlasti.

Godine 1906. je emigrirao u Evropu, te u Genevi izdao knjigu Vojnih upustava za armenske gerilce. Za vrijeme prvog balkanskog rata se zajedno s Gareginom Ndjehom vodio armensku legiju pri bugarskoj vojsci. U tom ratu se istakao hrabrošču te primio brojna odlikovanja.

Za vrijeme prvog svjetskog rata je na strani Ruskog Carstva sudjelovao u kavkaskoj kampanji. Tada je zabilježio brojne pobjede, a nakon ruske revolucije i formiranja Demokratske republike Armenije je sudjelovao u kampanji čiji je cilj bio osigurati Karabah.

Zbog političkih sukoba unutar DRA, Ozanijan je 1919. napustio Armeniju te otišao u izgnanstvo u Fresno u američkoj Kaliforniji. Tamo je ostao do smrti. Njegovu želju da se pokopa u Armeniji nisu htjele ispuniti sovjetske vlasti, te je umjesto toga pokopan na pariškom groblju Père Lachaise 1928. godine. Godine 1999. svečano je pokopan na jerevanskom vojnom groblju Yerablur.

Literatura
----------

* General Andranik and the Armenian Revolutionary Movement, by Dr Antranig Chalabian, Michigan, 1988 ISBN:0962274119

Vanjske veze
------------

***Andranik Ozanijan*** na Wikimedijinoj ostavi

* General Andranik Ozanian
* Andranik Youth Club

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 27394557
* LCCN: n84148059
* ISNI: 0000 0000 6661 3863
* GND: 130412147
* SUDOC: 198439768
* BNF: cb15692895z (podaci)
* NKC: jn20000701358

 |
**Arapski konj** (arapski: الحصان العربي / ḥiṣān ʿarabī) je pasmina lakog konja porijeklom iz Arabije.

Karakteristike i historija
--------------------------

Arapski konj je najranija poboljšana pasmina konja, cijenjena zbog svoje brzine, izdržljivosti, ljepote, inteligencije i profinjenosti. Njegova duga historija, uzgojen je već u 7. vijeku u Arabiji, osigurala mu je legendarni status. Njegovi kvalitetni geni danas se nalaze u većini suvremenih pasmina lakih konja.

Arapski konj je kompaktan, relativno mali konj, male glave, ispupčenih očiju, široke njuške, snažnog hrbta i kratkih leđa. Obično ima samo 23 kičmena pršljena, dok ostali konji imaju po 24. Prosječno je visok oko 152 cm, i prosječno težak od 360 do 450 kilograma. Ima jake noge i fina kopita te vrlo svilenkasto krzno, rep i grivu. Arapskih konja ima svih mogućih nijansi boja, ali ih najviše ima sivih.

Najpoznatija ergela za njihov uzgoj nalazi se u saudijskoj regiji Nadžd, ali danas ima brojnih ergela širom svijeta koji uzgajaju jednako kvalitetne arapske konje.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Arabian horse, breed of horse*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 25. 2. 2020.

Vanjske veze
------------

***Arapski konj*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Arabian horse, breed of horse* (na portalu Encyclopaedia Britannica) (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85006291
* GND: 4068791-0
* BNF: cb11969996m (podaci)
* NKC: ph169374

 |
**Andy Sertich** (Coleraine, Minnesota, 6. svibnja 1983.) američki je profesionalni hokejaš na ledu hrvatskog podrijetla. Igra na poziciji desnog beka, a trenutačno je član hrvatskog KHL Medveščaka koji se natječe u EBEL-u.

Karijera
--------

Amaterski dio karijere odradio je studirajući i igrajući hokej za jednu od najjačih američkih sveučilišnih momčadi - Minnesotu. Kroz četiri godine igranja na sveučilištu suigrači su mu bili današnje velike zvijezde NHL-a poput Thomasa Vaneka, Paula Martina i Phila Kessela. U četiri godine igranja Sertich je u 171 utakmici upisao 27 golova i 39 asistencija. Na draftu 2002. godine izabrali su ga Pittsburgh Penguinsi, premda za njih nikada nije zaigrao. U sezoni 2008./09. igrao je za ECHL (East Coast Hockey League) momčad Utah Grizzlies gdje je tijekom 62 utakmice postigao 12 golova i 24 asistencije čime je bio najbolji branič po bodovima svoje momčadi. Osim za Utah odigrao je i 6 utakmica za momčad Bridgeport Sound Tigers koja nastupa u AHL-u (American Hockey League), drugoj po snazi ligi na američkom kontinentu. 

U pripremama za nadolazeću sezonu 2009./10. potpisao je ugovor s hrvatskim KHL Medveščakom. Ostankom u Medveščaku barem dvije sezone, Sertich će imati pravo nastupa i za hrvatsku reprezentaciju. U Medveščakovom dresu protekle u sezoni 2009./10. odigrao je 69 utakmica, postigao 9 golova te ostvario 30 asistencija, dok je svega 10 kaznenih minuta proveo izvan leda. 1. travnja 2010. objavljeno je da je Sertich svoju vjernost zagrebačkim Medvjedima produžio, potpisavši sportski ugovor na osnovi 1 + 1 sezone igranja i mogućnosti ostanka.

Statistika karijere
-------------------

*Bilješka: OU = odigrane utakmice, G = gol, A = asistencija, Bod = bodovi, +/- = plus/minus, KM = kaznene minute, GV = gol s igračem više, GM = gol s igračem manje, GO = gol odluke*

| Sezona | Klub | Liga |   | Regularna sezona |   | Doigravanje |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| OU | G | A | Bod | +/- | KM | GV | GM | GO | OU | G | A | Bod | +/- | KM | GV | GM | GO |
| 2009./10. | KHL Medveščak | EBEL | 27 | 5 | 10 | 15 | -9 | 6 | 0 | 1 | 0
 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

Izvori
------

1. ↑  „Medvešćak dovodi svjetska pojačanja!". Arhivirano iz originala na datum 2011-10-09. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  Američki Hrvat Andy Sertich novo pojačanje Medveščaka
3. ↑  Andy Sertich novo veliko pojačanje KHL Medveščaka
4. ↑  Ledeni trio ostaje u Medveščaku

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil na The Internet Hockey Database

| * p
* r
* u
Trenutačni sastav Medveščak Zagreba |
| --- |
| 
Robert Kristan |
Michael Ouzas |
Andrej Vasiljević |
Vjačeslav Truhno |
David Brine |
Alan Letang |
Kenneth MacAulay |
Andy Sertich |
Dario Kostović |
Ivan Šijan |
Saša Martinović |
Frank Banham |
Sasha Pokulok |
Joel Prpic |
Mislav Blagus |
Ryan Kinasewich |
Geoff Waugh |
Greg Day |
Dominik Kanaet |
Donald MacLean |
Matt Siddall |
Tom Zanoški |
Mario Sertić |
Pascal Morency |
Sašo Rajsar |
Gal Koren |
trener: Marty Raymond
 |
**Andonis Samaras**
**Andonis Samaras** (grčki: *Αντώνης Σαμαράς*) (rođen 23.5. 1951. u Atini) je grčki političar i bivši ministar vanjskih poslova od 1989 do 1990 i od 1990 do 1992.

Samaras je gorljivi protivnik ideje da reč *Makedonija* bude sadržana u imenu bivšej Jugoslovenskoj Republike Makedonija, i zbog toga je napustio vladu Micotakisa u 1992. zbog nesuglasica sa njenom politikom. On je velik protivnik ikakih pregovora sa BJRM.

Samaras je bio zastupnik u Evropskom parlamentu gdje je pripadao Evropskoj narodnoj partiji. do januara 2009.

Od 8.1. 2009. se opet nalazio na položaju ministra, ovaj put kao ministar kulture. Taj položaj je sačuvao do 7.10. 2009.

Po rečima Andonisa Samarasa, BJRM ubuduće neće postojati kao samostalna država. Osim toga, on tvrdi da EU neće prinuditi Grčku da prihvati ustavno ime (*Republika Makedonija*).

Andonis Samaras je 29.11. 2009. bio izbran za predsednika partije Nove demokratije.
, a 20.6. 2012. je postao premijer Grčke.

Izvori
------

1. ↑  Biografija i njegovi pitanja u parlamentu (`da`)
2. ↑  Spisak[*mrtav link*] novih ministara (`da`)
3. ↑  Rasprava sa Samarasom[*mrtav link*]
4. ↑  Grčki ministar predskaže raspad Makedonije u *Rossiйskaя gazeta* (`ru`)
5. ↑  Antonis Samaras izbran liderom grečeskoй oppozicii, Izvestiя (`ru`)
6. ↑  Ο Αντώνης Σαμαράς νέος πρόεδρος της Νέας Δημοκρατίας (`el`)
7. ↑  Antonis Samaras izbran liderom grečeskoй oppozicii u RIA Novosti (`ru`)

Vanjske veze
------------

***Andonis Samaras*** na Wikimedijinoj ostavi
**Alloa** (škotsko-gelski: *Alamhagh*) je grad na istoku
Škotske od 20,417 stanovnika, on je i administrativni centar područnog savjeta 
i namjesništva Clackmannanshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Alloa leži na sjevernoj obali estuarija Firth of Forth, pored obronaka masiva Ochil, udaljen 8.9 km istočno od Stirlinga i 
12.7 km sjeverno od Falkirka.

Historija
---------

Alloa se razvila kao naselje oko srednjovjekovne utvrde a kasnije trajektne luke za prijelaz preko Firth of Fortha.
Naglo se razvio za industrijske revolucije kad je podignuto brodogradilište, pivovara, tvornica tekstila i stakla.

Danas se ekonomija Alloe, bazira na maloprodaji i turizmu.

Znamenitosti
------------

Najveća atrakcija Alloe je dobro restaurirani srednjovjekovni toranj, koji je branio ulaz u Firth of Forth, njega su podigli feudalci iz porodice Eriskine. Pored tog to je Gradska vijećnica sa bibliotekom, podignuta između 1886. - 1889. i crkva Sveti Mungo sa zvonikom iz 17. vijeka i kuća Tobiasa Bauchopa iz 1695.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Scotland" (engleski). City population. Pristupljeno 5. 12. 2014.
2. 1 2 3 4 5 6   „*Alloa*" (engleski). VisitScotland. Pristupljeno 05. 12. 2014.

Vanjske veze
------------

***Alloa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alloa* na portalu VisitScotland (`en`)
**Ararandeuara** (Ararandeua Amanaye,Ararandeuára, Ararandewára), pleme američkih Indijanaca iz brazilske države Pará, porodice Tupian, nastalo 1873. odvajanjem od Amanayé Indijanaca. Ararandeuare su se odvojili od glavnine plemena sa misije Anauéra te se nastanjuju uz rijeku igarapé Ararandeua. Pred kraj stoljeća pleme predvodi neka mulatkinja Damásia sve do 1930.-tih godina. Tih su godina Ararandeuare brojali oko 300 duša u četiri sela. Godine 1942 preostalo ih je 17 koje vodi Damasijin sin, a lutaju uz slabo poznatu rijeku Garrafão, pritoku Ararandeue.

Maleni rječnik
--------------

ararandeuara... engleski... hrvatski

* tata... fire... vatra
* tanimbu... ash... pepeo
* iwate... mountain... planina
* iwapara... cloud.. oblak
* parana... water... voda
* eren... tooth... zub
* etsin... nose... nos
* ejuru... mouth... usta
* epe.. foot... stopalo
* epo... hand... šaka
* pira... fish... riba

Vanjske poveznice
-----------------

* Amanayé Arhivirano 2004-12-14 na Wayback Machine-u
* rječnik[*mrtav link*]

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uTupí-Guaraní: Oyampi |
| --- |
|  |
| Amanayé • Anambé • Ararandeuara • Emerillon • Guajá • Urubu • Zo'é |

 |
**Anton Drexler** (Minhen, 13. jun 1884 - Minhen, 24. februar 1942) je bio nemački desničarski lider tokom 1920ih. Učestvovao je u osnivanju pan-germanske i antisemitske Nemačke radničke partije, prethodnice Nacionalsocijalističke nemačke radničke partije. Drexler je služio kao mentor Adolfu Hitleru tokom njegovih prvih dana u politici.

Radio je kao fabrički i železnički radnik, pisao je pesme i bio agitator folkiš pokreta. Za vreme Prvog svetskog rata pridružio se Domovinskoj stranci, a 1919. je bio jedan od osnivača Nemačke radničke partije. Stranci se uskoro pridružio i Adolf Hitler, na čiji je nagovor promenila ime u Nemačka nacionalsocijalistička radnička partija. Hitler se svojim govorima pokazao kao dominantna ličnost u stranci pa je 1921. preuzeo položaj predsednika koji je tada držao Drexler; on mu je i pre nudio predsedništvo, ali Hitler ga je na početku odbijao. 

Drexler je i dalje imao status počasnog predsednika, ali nakon neuspešnog puča 1923. NSDAP je zabranjen i članstvo ukinuto. Pridružio se drugoj stranci s kojom je izabran u bavarski parlament 1924. i nije imao nikakvu ulogu u obnovi Nacističke stranke sledeće godine. Ponovo se pridružio nacistima tek 1933. godine; iako je dobio čak i prestižno odlikovanje *Blutorden*, nije više imao nikakvog uticaja u stranci. U početku je korišćen u propagandi, ali do smrti 1942. je gotovo zaboravljen.

***Anton Drexler*** na Wikimedijinoj ostavi
**Antalkida** (grčki: ), sin Leonov, (? - 367. pne.) je bio spartanski vojskovođa i diplomat.

Godine 392. pne. je za vrijeme korintskog rata poslan u Sard, na dvor Tiribaza, perzijskog satrapa Lidije kako bi pokušao ishoditi prekid rata s Perzijom i savez protiv Atene u zamjenu za spartansko priznanje perzijske vlasti nad Malom Azijom. Antalkidini napori su ispočetka urodili plodom, te je Tiribaz čak dao zatvoriti Konona, atenskog admirala poslanog da spriječi Antalkidinu misiju. Međutim, kralj Artakserks II nije imao razumijevanja za Tiribazovu politiku, te ga je smijenio, a rat sa Spartom se nastavio.

Godine 388. pne. je, pak, Tiribaz vraćen na svoje mjesto, a Perzija, uplašena zbog obnove atenske pomorske moći, ipak sklopila savez sa Spartom. Antalkida je došao na čelo spartansko-perzijske flote koja je operirala na Helespontu. Sljedeće godine je sudjelovao na mirovnoj konferenciji kojom je završen rat i od strane grčkih polisa konačno priznata perzijska vlast nad Malom Azijom. Taj sporazum, poznat kao Antalkidin mir, ratificiran je od Sparte 386. pne..

Antalkida je tada uživao veliku Artakserskovu naklonost, ali je katastrofalni poraz Spartanaca u bitci kod Leuktre 371. pne. Perzijance uvjerio kako Sparta više nije jak, niti koristan saveznik. Antalkida je godine 367. pne. otišao u Perziju u još jednu diplomatsku misiju, koja je završila neuspjehom. Osramoćeni Antalkida se zbog neuspjeha izgladnio na smrt.