recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Garsija Injigez od Pamplone** (baskijski:**Gartzea Eneko**, arap. , šp. *García Íñiguez de Pamplona*) je bio kralj Pamplone od 851. ili 852. do svoje smrti, 870.

Obrazovao se u Kordobi, kao gost na dvoru kordobskog emira. Bio je sin Injiga Ariste, prvog kralja Pamplone i začetnika disnastije. Kada mu je otac oboleo od paralize, postao je regent kraljevstva. On i njegov rođak Musa ibn Musa ibn Fortun iz klana Benu Kasi su se pobunili protiv kordobskog emira 843. godine i bili potučeni a ustanak ugušen. Emir Abd ar-Rahman II je onda napao kraljevinu Pamplonu pobedivši Garsiju i ubivši Fortuna. Nakon očeve smrti, nasledio je pamplonski presto.

Godine 859. Navaru su napali Vikinzi. Garsija je bio uhvaćen i morao je da plati otkup. Kada je ponovo bio oslobođen, napušta savez sa klanom Banu Kasi i pravi novi savez sa asturskim kraljem Ordonjom I od Asturije. Ordonjo i Garsija su zajedničkim snagama pobedili Mavre u bici kod Albelde te iste godine.

Godine 860. Mavri su zarobili Garsijinog sina i naslednika Fortuna koji će provesti sledećih 20. godina u zarobljeništvu u Kordobi. Garsija I je podržavao hodočasnike koji su išli u Santijago de Kompostelu i pokušao je da im obezbedi miran i siguran put, postavljajući na taj način temelje hodočašću u Santijago de Kompostelu koji se danas popularno zove Put za Santijago (šp. *Camino de Santiago*). Nakon njegove smrti, Fortun Garses se vratio iz zarobljeništva oko 880. godine i preuzeo pamplonski presto.

Potomstvo
---------

Bio je prvo oženjen sa Orijom, kćerkom Muse ibn Muse ibn Fortuna. Kasnije se oženio Urakom Himenez, groficom od Aragona (852—870). Imao je petoro dece:

* Fortun Garses, kralj Pamplone.
* Sančo Garses od Pamplone.
* Himena od Pamplone, udata za Alfonsa III, Velikog, kralja Asturije.
* Oneka od Pamplone, udata za Aznara II Galindeza.
* Velaskita Garses.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Injigo Arista** | **Kralj Navare 852—870** | Nasljednik:**Fortun Garses** |
**Muhafaza Garbija** (arapski: محافظة الغربية‎‎‎ / *Muḥāfaẓah Al Gharbeya*), je jedna od 27 muhafaza na koje je Egipat administrativno podjeljen.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Muhafaza Garbija* se nalazi na sjeveru Egipta, u Donjem Egiptu u sredini Delte Nila.
U njoj živi 5,104,634 stanovnika na površini od 1,942 km²

Garbija sa istoka i zapada graniči sa rukavcima Nila Damijetom i Rašidom, na sjeveru sa Muhafazom Kafr eš Šejh i sa juga sa Muhafazom Minifija.

### Administrativna podjela

Muhafaza Garbija je administrativno podjeljena na 14 okruga; Mahala el Kubra, Mahala el Kubra 1, Mahala el Kubra 2, Mahala el Kubra 3, Sunta, Basjun, Kafr el Zajat, Kutur, Samanud, Tanta, Tanta 1, Tanta 2, Zefta i Zefta 1.

Administrativni centar muhafaze je od 1836. grad - Tanta, iako nije i najveći već je to Mahala el Kubra.

Historija, privreda i transport
-------------------------------

*Garbija* kao administrativna jedinica postoji još od ranih vremena muslimanske vladavine, svojevremeno je obuhvaćala čitav prostor centralne Delte Nila sjeverno od Sredozemnog mora, sve do 1949. kad je njen sjeverni dio odvojen i proglašen samostalnom jedinicom - *Fuadija*, po bivšem kralju Fuadu I.
Ona je preimenovana 1955. nakon rušenja monarhije 1952. u njeno današnje ime *Kafr eš Šejh*.

Plodna i ravna zemlja muhafaze premrežena je kanalima za navodnjavanje, pa je znana je po pamuku, pored njega uzgaja se riža, žitarice i voće. 
Ustava kod Zifte služi kao akumulacija Damijete da bi kanali na sjeveru i istoku muhafaze imali dovoljno vode za navodnjavanje. 
Važni trgovački i industrijski centi su Zifta, Basjun, Tanta i Mahala el Kubra koja je centar tekstilne industrije.

Kafr ez-Zajat na desnoj obali rukavca Rašid ima jednu od najvećih predionica pamuka u zemlji, i veliki pogon kemijske industrije. Na sjeverozapadu muhafaze, na desnoj obali Rašida leži arheološko nalazište antičkogSaisa.

Željeznička pruga iz Kaira razdvaja se kod Ṭanṭe, -zapadni krak ide u Aleksandriju, a istočni za Damijetu. Tim prugama povezani su svi veći gradovi muhafaze.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Al-Gharbiyyah governorate, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 26.07.2020.
2. ↑  „*Egypt, Arab Republic of Egypt*" (engleski). City population. Pristupljeno 27. 07. 2020.

Vanjske veze
------------

***Garbija (muhafaza)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Al-Gharbiyyah governorate, Egypt* (`en`)

| * p
* r
* u
Egipat Egipatske muhafaze |
| --- |
| Urbane | 
* Kairo
* Aleksandrija
* Port Said
* Suez

 | Flag of Egypt |
| Donji Egipat | 
* Ismailia
* Kafr eš Šejk
* Garbija
* Dakahlija
* Šarkija
* Minufija
* Kaljubija
* Dumjat
* Beheira

 |
| Gornji Egipat | 
* Giza
* Fajum
* Beni Suejf
* Minja
* Asjut
* Sohag
* Kena
* Asuan
* Luksor

 |
| Pogranične | 
* Crveno more
* Vadi al Džadid
* Matruh
* Sjeverni Sinaj
* Južni Sinaj

 |
**Glam rock**, poznat također kao **glitter rock**, je žanr rock glazbe. Pojavio se u post-hipi dobu ranih 1970-ih. Fenomen glam rocka je bio najviše izražen u Engleskoj između 1971. i 1973. Proslavili su ga glazbenici poput Marca Bolana, Davida Bowiea, Eltona Johna, Garya Glittera, bendovi Queen, Slade, Sweet, T. Rexa, Mud, Roxy Music i Mott The Hoople. Primjer kasnijeg glam rocka je bend Kiss. U SAD-u glam rock nije bio toliko popularan i slušali su ga uži krugovi ljudi u New Yorku, Los Angelesu, Detroitu. Predstavnici američkih bendova su New York Dolls i Wayne County.

Obožavatelji i izvođači glam rocka se razlikuju od svojih prethodnika, hipija, koji su nosili obične traperice, glamuroznom, znanstveno-fantastičnom i spolno neprepoznatljivom odjećom. Glazbu karakteriziraju otegnute balade ali i snažan, energičan zvuk Rolling Stonesa koji je na nju utjecao. Pjesme se najčešće bave seksom, ali droga, znanstvena fantastika i tinejdžerska revolucija su česte teme.

Vanjske veze
------------

***Glam rock*** na Wikimedijinoj ostavi

* Povijest glam rocka u Ujedinjenom Kraljevstvu
**GMO** - **Genetički modifikovan organizam** je organizam - biljni ili životinjski - na kome su pri uzgoju metodom genetskog inženjeringa uneti geni nekog drugog organizma.

Zakon o genetički modifikovanim organizmima Republike Srbije GMO definiše kao: "organizam, osim ljudskog, čija je genetička osnova promenjena upotrebom tehnologije rekombinantne DNK".(Sl. glasnik RS, br. 101/2005)

Najčešće genetički modifikovani organizmi su: kukuruz, soja, uljana repa, krompir, pamuk i paradajz.

Evropsko zakonodavstvo zahteva da organizmi koji su genetički tretirani budu posebno označeni. Postoje zahtevi udruženja potrošača da se ova oblast bolje uredi i propišu stroži uslovi kod korišćenja GMO.

Države kod kojih je obavezno označavanje GMO: Japan, Filipini, EU, Švajcarska, Australija, Novi Zeland, itd.

Države kod koji nije obavezno označavanje GMO: Rusija, Kanada, Argentina, itd.

Spoljašnje veze
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Genetically modified organisms** |

* Stručnjaci: Pacovi hranjeni GM kukuruzom kraće žive. RTV 21. septembar 2012.
* Revealed: Monsanto GM corn caused tumors in rats, Sep 19, 2012
* Review of 10 years of GMO research–no significant dangers, Nov 12, 2013
* GMO histerija, Peščanik 23. novembar 2013.
Koordinate: 42° 12′ 44" SGŠ, 21° 32′ 34" IGD

**Dumanovce** (mak. *Dumanovce*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Dumanovce pripada opštini Lipkovo.

Prirodni uslovi
---------------

Dumanovce je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Kumanova, naselje je udaljeno 25 km zapadno.

Naselje Dumanovce je u severoistočnom delu istorijske oblasti Crnogorje. Naselje je položeno u dolini Lipkovske reke, u gornjem delu toka, kroz visije Skopske Crne Gore. U najnižem delu atara sela obrazovano je Lipkovsko jezero. Nadmorska visina naselja je približno 600 metara.

Mesna klima je kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Dumanovce je prema poslednjem popisu iz 2002. godine bilo bez stanovnika. 

Pretežno stanovništvo u naselju su bili Makedonci.

Većinska veroispovest bilo je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Lipkovo

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična stranica opštine Lipkovo Arhivirano 2009-06-16 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Lipkovo |
| --- |
| **Lipkovo** • 
Alaševce •
Belanovce •
Vaksince •
Vištica •
Glažnja •
Gošince •
Dumanovce •
Zlokućane •
Izvor •
Lojane •
Matejić •
Nikuštak •
Opaje •
Orizari •
Otlja •
Rinkovce •
Ropalce •
Runica •
Slupčane •
Straža •
Strima |  |
| **Yan Wang** (燕王) |
| --- |
| Porodično ime: | Gao (高, gāo) |
| Osobno ime: | Kaidao (開道, kāi dào) |
| Posthumno ime: | Nema |

**Gao Kaidao** (高開道) (? - 624), poznat i kao **Li Kaidao** (李開道), bio je kineski ustanički vođa i gospodar rata iz doba kolapsa dinastije Sui. Bio je rodom iz provincije Hebei i za život zarađivao proizvodeći sol od morske vode. Nakon što su se zaredali ustanci protiv cara Yanga, oko godine 616. se priključio Ge Qianu (格謙), komandantu jedne od ustaničkih vojski. Nakon što je Ge Qian poginuo u sukobu sa carskim generalom Yang Yichenom, Gao Kaidao je preuzeo njegove trupe. Nakon što je godine 617. zauzeo nekoliko gradova u Hebeiju, proglasio se princom Yana. U ljeto 620. je kao svog sizerena priznao Li Yuana, generala i osnivača nove dinastije Tang. Krajem 621. se pobunio protiv Tanga, te sklopio savez sa Istočnim Tujueima. Održao se nekoliko godina, ali je u to vrijeme Li Yuan likvidirao većinu svojih suparnika izauzeo najveći dio Kine, te je postalo pitanje dana kada će i Gao Kaida doći na red. Zbog toga je godine 624. njegov general Zhang Jinshu (張金樹) odlučio izvršiti puč kako bi se predao Tangu. Znajući da će puč uspjeti, Gao Kaidao je zavjerenike preduhitrio izvršivši samoubistvo.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **car Yang od Suija**  |  **vladar Kine (Sjeverni Hebei)** 618–624 | Slijedi: **car Gaozu od Tanga**  |
**Dumfries** (škotsko-gelski: *Dùn Phris*) je najveći grad jugozapade Škotske od 
32,914 stanovnika, on je i administrativni centar područnog savjeta
Dumfries i Galloway, nekadašnji kraljevski grad historijske grofovije Dumfriesshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Dumfries leži duž lijeve obale rijeke Nith, koja 13 km ima ušće u zaljev Irskog mora - 
Solway Firth. Preko Nitha podignuto je pet mostova, a najstariji još u 15. vijeku.

Okolica grada je bogat stočarski kraj pa je Dumfries centar trgovine za te proizvode.

Historija
---------

Dumfries je postao kraljevski grad 1186. puno je pretrpio u vrijeme Ratova za škotsku nezavisnost od 13. - 14. vijeka, zbog blizine engleske granice.

Buntovni nacionalni lider princ Charles Edward Stuart okupirao je grad 1745. i držao ga u svojim rukama - traživši otkupninu, da skupi sredstva za svoju daljnju borbu. 

U Dumfriesu je od 1745. do svoje smrti 1796. živio slavni škotski pjesnik - Robert Burns, pa su brojni gradski spomenici posvećeni njemu. Grad je 1815. podigao i mauzolej posvećen njemu, koji je danas pretvoren u muzej.

Privreda
--------

Za ekonomiju grada bila je važna tekstilna industrija, osobito proizvodnja tvida ali ona danas sve više ustupa mjesto novim industrijama. 

Dumfries je bio poznat po svojim pletiljama čarapa i ostalih vunenih odjevnih predmeta.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Major Cities of Scotland" (engleski). City population. Pristupljeno 29. 11. 2014.
2. 1 2 3 4 5   „*Dumfries*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 29. 11. 2014.

Vanjske veze
------------

***Dumfries*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dumfries na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Dora Baltea** je rijeka na sjeverozapadu Sjeverne Italije u Valle d'Aosta i Pijemontu, duga 160 km, lijeva pritoka rijeke Po.

Hidrologija
-----------

Dora Baltea se formira sutokom dva potoka *Dora di Veny* i *Dora di Ferret*, koji izviru na jugoistočnim padinama Mont Blanca.
Od tamo se prvo spušta kao brzak prema istoku, a zatim prema jugoistoku, protiče čitavom dolinom Aoste a nakon tog i preko sjeverozapadnog Pijemonta, do ušća u Po kod grada Crescentina.

U dolini Aoste sa desna prima pritoke Dora di Verney (ili Thuile), Dora di Valgrisenche, Dora di Rhêmes i Grand'Eyvia, a sa lijeve; Buthier, Marmore, Evançon i Lys.
U Pijemontu joj je jedina pritoka Chiusella, koja uvire sa desna. Sve njene pritoke izviru iz glečera na Mont Blancu, Matterhornu i Gran Paradisu, pa im i vodostaj zimi opadne, ali u proljeće toliko nabuja da često plave.

Na rijeci i njenim pritokama podignute su brojne hidroelektrane, a najveće su Avise i Valpelline II.

Svoje ime *Dora Baltea* duguje latinskom *Dura Bautia* (ili Duria Bautica) kako se za antike zvala, ali se za srednjeg vijeka zvala - *Bautex* (takođe na latinskom) po imenu svoje pritoke *Buthier*.

Porječje rijeke prostire se po površini od 4,322 km², a prosječni godišnji protok na ušću je 8 m³/s.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Dòra Bàltea*" (talijanski). Sapere. Pristupljeno 26.02. 2022.

Vanjske veze
------------

***Dora Baltea*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Dòra Bàltea* (`it`)
*Za ostala značenja, v. Glamorgan (razvrstavanje).*

**Glamorgan** ili **Glamorganshire** (velški:  [] ili velški:  []) je jedna od trinaest historijskih grofovija i bivša administrativna grofovija Walesa. Prvotno je bilo ranosrednjovjekovno kraljevstvo promjenjivih granica poznato pod nazivom Glywysing; a potom su ga Normani osvojili i pretvorili u svoj feudalni posjed. Glamorgan se danas održao kroz tri očuvane grofovije - West Glamorgan, Mid Glamorgan i South Glamorgan. Ime također čuva i samostalni grad (*county borough*) Vale of Glamorgan.

Iako je ispočetka bilo stočarska oblast bez prevelike važnosti, područje Glamorgana je bilo predmet žestoke borbe između normanskih feudalaca i lokalnih velških prinčeva, a zbog čega je u njemu izgrađen relativno veliki broj zamkova. Nakon što je formalno stavljen pod englesku vlast u 16. vijeku, Glamorgan je postao jedno od mirnijih područja, a zahvaljujući prirodnim resursima je igrao važnu ulogu u Industrijskoj revoluciji. Zbog nje je postao najmnogoljudnija i najindustrijaliziranija grofovija Walesa, te se nazivao "kovnicom Industrijske revolucije", s obzirom da je bio svjetsko središte tri metalurške industrije i posjedovao bogate naslage ugljena.

Grofovija Glamorgan se sastojala od nekoliko različitih oblasti: industrijalizirane doline, poljoprivredni Vale of Glamorgan i pitoreskni poluotok Gower. Na sjeveru se graničila sa Brecknockshireom, na istoku sa Monmouthshireom, na jugu s Bristolskim kanalom, a na zapadu sa Carmarthenshireom i zaljevom Carmarthen Bay. Ukupna površina je bila 2100 km², a ukupno stanovništvo tri očuvane grofovije Glamorgana je 1991. godine brojilo 1,288.309 ljudi. Godine 1974. Glamorgan je sadržavao dva grada - Cardiff, sjedište grofovije od 1955. godine i glavni grad Walesa, te Swansea. Najviši vrh grofovije je bio Craig y Llyn (600 m) smješten kraj sela Rhigos u dolini Cynon Valley.

Izvori
------

1. 1 2  „School's Enquiry Commission, Vol VIII (1935) Eyre & Spottiswoode, London". Archive.org. Pristupljeno 19 February 2012.
2. 1 2 3 4  Vision of Britain - Glamorgan population (area)
3. ↑  „Office of National Statistics: 1991 Census County Monitor (Wales)". Statistics.gov.uk. Pristupljeno 19 February 2012.

Vanjske veze
------------

* Glamorgan Record Office
* Glamorgan Family History Society Arhivirano 2014-08-19 na Wayback Machine-u

* Clark, George C. ur. (1890). *Cartae et Alia Munimenta quae ad Dominium de Glamorgan Pertinent (1348 – 1721)*. **II**. Cardiff: Priv. Print.
* Clark, George C. ur. (1890). *Cartae et Alia Munimenta quae ad Dominium de Glamorgan Pertinent (441 – 1300)*. **III**. Cardiff: Priv. Print.

Koordinate: 51°40′N 3°40′W﻿ / ﻿51.667°N 3.667°W﻿ / 51.667; -3.667
**Centar Ariel za politička istraživanja** (heb. מרכז אריאל למחקרי מדיניות, engl. , akr. **ACPR**) je izraelska neocionistička organizacija koja djeluje od 1997. godine. Utemeljena je od strane grupe ultranacionalista koji se protive sporazumu iz Osla i izraelsko-palestinskom mirovnom procesu općenito, te kao alternativu za Palestinu nude "rješenje niti jedne države" (engl. ). Njihova solucija oprečna je prevladavajućem "rješenju dvije države" (Izrael i Palestina) odnosno marginaliziranom "rješenju jedne države" (multietničke), a uključuje vojno zauzimanje čitavog Pojasa Gaze i Zapadne Obale odnosno njihovo pripajanje Izraelu. Također, Palestinci bi po njihovoj ideji istovremeno trebali zatražiti državljanstvo Jordana, države koju ACPR smatra njihovom matičnom zemljom. ACPR izdaje časopis *Nativ: A Journal of Politics and the Arts* na hebrejskom jeziku koji izlazi pet ili šest puta godišnje, te niz drugih pamfleta i publikacija. Direktor ACPR-a i glavni urednik *Nativa* je Arje Stav. Sjedište organizacije nalazi se u Ša'arej Tikvi.

Vanjske veze
------------

* (`en`) Službene stranice ACPR-a
**Eastbourne** (čita se *Istborn*) je grad i borough od 112,501 stanovnika, na jugoistoku Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Eastbourne leži duž obale La Mancha, udaljen 31 km istočno od Brightona.

Administrativno podpada pod Grofoviju East Sussex, a nekad je bio dio historijske grofovije Sussex.
Nalazi se na istočnom kraju vapnenačkog masiva South Downs koji se strmo obrušava u more. Od čitavog niza visokih klifova najviši je sa svojih 163 metra - Beachy Head.

Historija
---------

Prvu povelju kojom mu se odobrava odrganiziranje sajma Eastbourne je dobio 1315. - 1316.

Početkom 19. vijeka za napoleonskih ratova, postao je veliko gradilište, jer je tad u isčekivanju invazije podignut čitav niz fortifikacija duž obale.

Eastbourne je novi grad, izrastao početkom 19. vijeka, kao planski građeno ladanjsko naselje na imanju vojvode od Devonshira. Dolazak željeznice iz Londona 1849. ubrzao je rast mjesta.

Današnji Eastbourne je morsko ljetovalište i poznati kongresno-konferencijski centar.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South East England" (engleski). City population. Pristupljeno 7.12. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Eastbourne*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 07. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Eastbourne*** na Wikimedijinoj ostavi

* Eastbourne Borough Council Arhivirano 2015-06-15 na Wayback Machine-u (`en`)

| * p
* r
* u
Distrikti Grofovije East Sussex |
| --- |
| Unitarna jedinica | Brighton and Hove |  |
| Distrikti | Eastbourne · Hastings · Lewes · Rother · Wealden |
**Gilip** (grčki: , latinski: ) je spartanski vojskovođa iz druge polovice 5. vijeka pne. poznat po tome što je na čelu spartanskog kontingenta odlučno porazio atensku vojsku te tako doveo do propasti sicilijansku ekspediciju.

Antički izvori sugeriraju da je bio skromnog porijekla, iako mu je otac bio Kleandrida, savjetnik kralja Pleistoanakta. Otac mu je godine 446. pne. bio optužen za primanje mita od Atenjana, te je bio prognan u Turij. Usprkos svega toga je godine 414. pne. imenovan na čelo spartansko-korintske vojske koja je trebala razbiti atensku opsadu Sirakuze. Gilip je to uspješno učinio, a potom 413. pne. razbio i atenska pojačanja pod Demostenom. Gilip je zajedno sa sirakuškim vojskovođom Hermokratom na kraju uspio zarobiti atensku flotu, a potom potući i atensku vojsku. Antički izvori se ne slažu o tome da li je inzistirao na pogubljenju zarobljenih atenskih vojskovođa Nikije i Demostena, ili ih je pokušao spasiti.

Nakon povratka u Spartu je optužen za pronevjeru, te je, isto kao i otac, bio prisiljen na progonstvo.

Eksterni linkovi
----------------

* Livius, Gylippus Arhivirano 2013-09-07 na Wayback Machine-u by Jona Lendering
* Syracuse Expedition on Lycurgus.org
**Edward Williams Morley** (Newark, New Jersey, 29. siječnja 1838. – West Hartford, Connecticut, 24. veljače 1923.), američki kemičar i fizičar. Diplomirao na Williams College 1860. nastavljajući osim znanstvenog usavršavanja i studij teologije. Od 1869. do umirovljenja 1906. bio profesor kemije na sveučilištu Western Reserve u Clevelandu (danas Case Western Reserve). Morleyjev znanstveni interes bio je usmjeren na precizno određivanje gustoće i relativnih atomskih masa plinova, te udjela kisika u atmosferi i vodi. Bavio se istraživanjem toplinskoga širenja i brzinom svjetlosti u magnetskom polju. Kao sposoban eksperimentator privukao je pozornost fizičara A. A. Michelsona, pa su zajedno 1887. izveli ispitivanje poznato kao Michelson-Morleyev pokus.

Michelson-Morleyev pokus
------------------------

*Glavni članak: Michelson-Morleyev pokus*
Animated presentation of the expected differential phase shiftsOčekivana razlika u fazi između zraka svjetlosti kod Michelson-Morleyevog pokusa.
**Michelson-Morleyjev pokus** je najznačajniji i najutjecajniji pokus s takozvanim nultim rezultatom u povijesti znanosti, izveden 1887. u Clevelandu u suradnji A. A. Michelsona i E. W. Morleyja. Pokus je bio namijenjen utvrđivanju relativne brzine gibanja Zemlje u odnosu na eter, hipotetičko sredstvo kojim se, kako se vjerovalo, šire valovi svjetlosti. Tijekom pokusa osjetljivi Michelsonov interferometar indirektno je uspoređivao duljine putova svjetlosti, koja se gibala u dva međusobno okomita smjera: u smjeru gibanja Zemlje oko Sunca i okomito na taj smjer. Ideja pokusa bila je jednostavna: ako je brzina svjetlosti stalna s obzirom na pretpostavljeni eter kroz koji se Zemlja giba, onda bi se njezino gibanje moglo utvrditi uspoređivanjem brzine svjetlosti u smjeru gibanja Zemlje, gdje bi trebalo doći do zbrajanja brzine svjetlosti i brzine gibanja Zemlje, s brzinom svjetlosti pod pravim kutom prema smjeru gibanja Zemlje. Međutim, razlike nije bilo, otuda naziv nulti rezultat. Izostanak tog učinka obesnažio je stoljetnu teoriju o postojanju etera i pridonio spoznaji kako je brzina svjetlosti univerzalna konstanta. Premda nije pouzdano potvrđeno da je Albert Einstein u oblikovanju teorije relativnosti 1905. pošao baš od toga rezultata, pokus je omogućio prihvaćanje nove fizike i novih pojmova prostora i vremena u usporedbi s klasičnom Newtonovom fizikom.

Izvori
------

1. ↑   **Morley, Edward Williams**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.
2. ↑   **Michelson-Morleyjev pokus**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.
Za ostale osobe s istim imenom, v. Edward Stack.

**Edward Stack** je bio britanski oficir u Indiji, član Bengalske civilne službe (znane i kao indijske ili imperijalne civilne službe; ICS) od 1872. prvi direktor Odjela za zemljišne knjige i poljoprivredu u Assamu, te putopisac.

Tokom 1881. i 1882. Stack je putovao kadžarskim Iranom nakon čega je u Londonu izdao putopis *Šest mjeseci u Perziji* (engl. ), a godinama je pisao i o etnografiji Indije što je poslužilo kao podloga za daljnje studije C. J. Lyallu.

Stackova supruga bila je Marion Rosalie, a njegov sin Edward H. B. Stack (r. 1885.) komandirao je gurkama i poginuo je 1914. u Prvom svjetskom ratu. Iste godine rođena je njegova unuka Ann Prunella Stack, poznata kao pionirka fitnesa u Britaniji i aktivistica za ženska prava.

Opus
----

* (`en`) *Six Months in Persia*, dva toma, London: Sampson Low, Marston, Searle & Rivington, 1882.

* (`en`) Lyall, Charles James (1908.): *The Mikirs; from the papers of the late Edward Stack*, London: David Nutt
* (`en`) Lyall, Charles James: *The Karbis from the Papers of the Late Edward Stack*

Vanjske veze
------------

* (`en`) Stack, Edward Hugh Bagot (sin Edwarda Stacka) na stranicama vojnog fakulteta Winchester

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 21781894
* LCCN: no99068763
* ISNI: 0000 0000 4576 0610
* GND: 1055143920
* BIBSYS: 1063328

 |
**Edward Jean Steichen** (27. mart 1879 – 25. mart 1973) bio je američki fotograf, slikar i kustos galerija i muzeja rodom iz Luksmburg. Poznat je kao najčešći autor fotografija u časopisu *Camera Work* koji je od 1903. do 1917. izrađivao Alfred Stieglitz, a također je stvorio logo i font časopisa. U partnerstvu sa Stieglitzom je osnovao "Little Galleries of the Photo-Secession", koje su kasnije postale poznate kao galerija 291, a u njoj su američkoj publici prvi put postali dostupni Henri Matisse, Auguste Rodin, Paul Cézanne, Pablo Picasso i Constantin Brâncuşi. Steichenove fotografije haljina koje je dizajnirao *couturier* Paul Poiret za časopis *Art et Décoration* 1911. se smatraju prvim primjerom moderne modne fotografije. Za vrijeme prvog svjetskog rata je služio u američkoj vojsci (a za vrijeme drugog svjetskog rata u ratnoj mornarici) i to kao komandant jedinica zaduženih za snimanje vojni fotografija. Kasnije je radio kao fotograf za časopise firme Condé Nast kao što su *Vogue* i *Vanity Fair* u periodu 1923–1938, a potom za agencije kao što je J. Walter Thompson. Steichen je u to vrijeme bio najpoznatiji i najbolje plaćeni fotograf na svijetu. Steichen je režirao ratni dokumentarni film *The Fighting Lady*, koji je 1945. osvojio Oscara. Poslije drugog svjetskog rata je bio direktor fotografije u njujorškom Muzeju moderne umjetnosti do 1962. Tamo je 1955. stvorio izložbu *The Family of Man*, s kojom je potom putovao po raznim zemljama svijeta, uključujući i bivšu Jugoslaviju. Godine 1962. ga je na mjestu direktora fotografije zamijenio John Szarkowski.

Izvori
------

1. ↑  Steichen: The Master Prints 1895-1914 - MoMA

Vanjske veze
------------

***Edward Steichen*** na Wikimedijinoj ostavi

* Edward J. Steichen Online
* Edward Steichen Photographs
* bloom! Experiments in color photography by Edward Steichen at Mudam
* Edward Steichen at Museo Reina Sofia in Madrid, Spain from June 25, 2008, to September 22, 2008 Arhivirano 2008-09-10 na Wayback Machine-u
* [Triond link to David J. Marcou's article "From Luxembourg and America to the World: Edward Steichen's Photographic Legacy" relating to Mr. Steichen's Wisconsin background, in particular, can be found on La Crosse History Unbound Website.]
* John F. Kennedy Presidential Library & Museum Arhivirano 2009-08-16 na Wayback Machine-u (a list of the 1963 recipients of the Medal of Freedom)
**Ebanovina**
Drvorez slonova od cejlonske **ebanovine**
**Ebanovina** je opći naziv za vrlo gusto i crno drvo. U strogom smislu dobiva se od nekoliko vrsta drva iz roda *Diospyros*, no i drvo dobiveno iz nekoliko drugih crnih ili tamnih stabala (potpuno rodno nepovezanih) ponekad se naziva ebanovinom. Raste u suptropskim i tropskim krajevima, a najpoznatija ebanovina dobiva se od roda *Diospyros ebenum* koj obiluje u južnoj Indiji i na Šri Lanki. Ovo drvo naziva se *cejlonskom ebanovinom*.

Ebanovina se vrlo cijeni kao ukrasno drvo, budući kako je riječ o jednom od najcrnijih poznatih vrsta drva, koje se lako obrađuje te ima finu teksturu i veliku gustoću zbog koje tone u vodi. Pojedine vrste drva iz roda *Diospyros* daju posebni prugastu ebanovinu koja nije u potpunosti crna, već se sastoji od svijetlijih i tamnijih pruga.

Zbog karakteristične crne boje, ebanovina se koristila u magičnim obredima, a koristili su je i masoni. Prema legendama, kralj podzemnog svijeta Pluton imao je prijestolje od ebanovine. Najpoznatije vjerovanje tvrdi da ebanovina štiti od straha zbog čega su se dugo vremena od ovog drveta pravile kolijevke.

Galerija
--------

* Vrat violineVrat violine
* Afrički drvorezAfrički drvorez
* Crne figure u šahuCrne figure u šahu
* Stolica KamagongStolica *Kamagong*

Izvori
------

1. ↑  „Ebanovina (Encarta enciklopedija)". Arhivirano iz originala na datum 2005-11-09. Pristupljeno 2010-04-30.
2. ↑  Ebanovina (Britannica enciklopedija)
3. ↑  Ebanovina

Vanjske veze
------------

***Ebanovina*** na Wikimedijinoj ostavi

* Glazbeni instrumenti od ebanovine Arhivirano 2009-05-05 na Wayback Machine-u
* Egzotična drva - ebanovina Arhivirano 2009-05-30 na Wayback Machine-u
**Ebenezer Theodore Joshua** (23. maj 1908 - 14. maj 1991.) je bio svetovincentsko-grenadinski političar te glavni ministar od 1956. do 1967.

Političku karijeru je započeo izborom u otočki parlament 1951. godine, a godinu dana kasnije je osnovao Narodnu političku stranku (PPP), prvu stranku na otoku. Ona je bila socijalističke orijentacije, a također se zalagala za nezavisnost od Ujedinjenog Kraljevstva. Joshua je nakon sticanja autonomije godine 1956. postao glavni ministar. Na tom mjestu se zalagao za kratkotrajnu Federaciju Zapadne Indije. Godine 1967. ga je porazila umjerena Laburistička stranka jedinstva Miltona Catoa. Joshua je otada u opoziciji, a PPP je s vremenom oslabila i postala marginalnom strankom. 

Godine 1980. Joshua je postao član Crkve Isusa Krista Svetaca posljednjih dana.

Napomene
--------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **none**  |  **Glavni ministar Svetog Vincenta i Grenadina** 1956–1967 | Slijedi: **Milton Cato**  |

| * p
* r
* u
Premijeri Svetog Vincenta i Grenadina |
| --- |
|  | 
Joshua† •
Cato† •
Cato‡ •
Mitchell‡ •
Cato‡ •
Cato •
Mitchell •
Eustace •
Gonsalves
† služio kao *Glavni ministar* Sv. Vincenta i Grenadina,   ‡ služio kao *Premijer* Sv. Vincenta i Grenadina.
 |
**Gardaland** je veliki zabavni park, pored jezera Garda u Sjevernoj Italiji kod gradića Castelnuovo del Garda. Najveći je tematski park takve vrste u Italiji i peti po veličini na svijetu, pa ga svake godine posjeti 3,000.000 posjetioca.

Historija i opis
----------------

Park je otvoren 1975. i odonda se svake godine širi i dograđuje, tako da se danas prostire na površini od 445.000 m². Sam zabavni park ima 200.000 m². Kompleks Gardaland se danas sastoji od tri cjeline, Gardaland Parka, hotela i akvaparka *Gardaland SEA LIFE Aquariuma* koji ima 5000 morskih životinja smješenih u 37 bazena.

Gardaland Park ima brojne atrakcije za velike i male, između ostalog i 6 velikih "Roller Coastera": Blue Tornado, Magic Mountain, Sequoia Adventure, 
Orto Bruco, Mammut, Fuga da Atlantide i Raptor. Uz druge manje atrakcije nudi ukupno 56 vožnji.

Povezano
--------

* Zabavni park

Izvori
------

1. 1 2   „*Il Resort*" (Talijanski). Gardaland. Pristupljeno 28. 9. 2014.

Vanjske veze
------------

***Gardaland*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice (`it`)
**Dugorepe sjenice** (lat. Aegithalidae) su porodica ptica iz reda vrapčarki.

Rasprostranjenost
-----------------

Sve dugorepe sjenice su šumske ptice koje najviše žive na rubovima šuma i donji kat šume. Vrste roda *Aegithalos* više vole listopadne ili mješovite listopadne šume, dok *Psaltria exilis* živi uglavnom u planinskim zimzelenim šumama. *Psaltriparus minimus* nastanjuje razna staništa, uključujući i šikare, ali je najčešća u mješovitim šumama. Većina vrsta ove porodice živi u planinskim staništima na i oko Himalaja. Sve žive i u Europi, osim *Psaltriparus minimus*, koja nastanjuje zapad Sjeverne Amerike. Dugorepa sjenica ima najveću rasprostranjenost, od Britanije do Japana. Suprotno od toga, dvije vrste imaju malen areal (jedna je ograničena na dvije planine u Burmi, a druga na zapadne planine Jave). Obično nisu selice, iako dugorepa sjenica ponekada odseli sjevernije od svog uobičajenog areala. Mnoge planinske vrste se zimi sele u doline.

Opis
----

Malene su ptice, dužine 9 do 14 cm, uključujući i relativno dugi rep. Teže samo 4,5 do 9 grama. Boja perja im je obično blijedosive ili smeđe boje, iako neke vrste imaju bijele šare, a dugorepa sjenica je pomalo ružičasta. Za razliku od ostatka porodice, dvije vrste roda *Leptopoecile* su upadljive ljubičaste i plave boje. *Leptopoecile elegans* jedini ima ćubu. Kljunovi su im sićušni, kratki i kupastog oblika. Krila su kratka i zaobljena, a noge su relativno duge. 

Svejedi su, a uglavnom se hrane kukcima i drugim beskralježnjacima. Tokom zime često jedu biljke. Hranu uglavnom traže u žbunju i rijetko silaze na tlo. Dok je traže, ponekada se prevrću naopačke na grani. 

Ptice iz ove porodice uglavnom žive u jatima od 6 do 12 ptica većinu godine.

Razmnožavanje
-------------

Obično su monogamni, a pomaganje od strane prošlogodišnjih mladunaca je zabilježeno kod dvije vrste, ali vjerojatno takav sistem razmnožavanja postoji i kod još nekih. Prave kupolasta gnijezda od ispletenog lišaja i drugih materijala, koje oblože perjem. Prave gnijezda na drveću sa gustom krošnjom, tako da ga grabežljivci mogu teže uočiti. Leglo se sastoji od 6 do 10 bijelih jaja, koja kod mnogih vrsta imaju crvene pjegice. Odrasli ih inkubiraju 13 do 14 dana; mladi ostaju u gnijezdu 16 do 17 dana. Roditelji hrane mlade isključivo kukcima i paucima.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **dugorepe sjenice** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **dugorepim sjenicama** |

***Dugorepe sjenice*** na Wikimedijinoj ostavi
**Dvorac Batthyany** (hrvatski: *Baćan*) je barokni dvorac u Ludbregu, u Varaždinskoj županiji. 

Na njegovu se mjestu 1320. godine spominje utvrda. U vrijeme turskih ratova, utvrda je bila u vlasništvu obitelji Turoczy, a imala je četverokrilni tlocrt s četiri kružne kule na uglovima. Potkraj 17. stoljeća vlasnikom postaje hrvatski ban Adam Batthyány i njegova žena Eleonora rođ. Strattmann koji su u utvrdi uredili samo nekoliko prostorija za stanovanje.

Dvorac Batthyany
Veliku obnovu dvorca poduzeo je knez Ludovik Batthyany od 1745. godine, a radovi su trajali nekoliko desetljeća. Vjeruje se da je dvorac građen prema projektu značajnog štajerskog arhitekta Josepha Huebera, koji je staru tvrđavu uklopio u novi barokni dvorac. Novi dvorac također ima četverokutni tlocrt i unutrašnje dvorište, a izvorno je umjesto zadnje etaže imao monumentalan mansardni krov. 

U dvorcu se nalazi kapela sv. Križa, u kojoj se 1411. godine, prema predaji, dogodilo vjersko čudo pretvorbe krvi u vino. Današnja kapela oblikovana je u Batthyányjevo doba oslikavanjem barokim zidnim slikama, koje je 1753. radio slikar Mihael Peck iz Kaniže. 

Uz dvorac se nalaze i dvije gospodarske zgrade, od kojih je značajnija zapadna. Izvorno prizemnica, zgrada je služila kao stan gradskog suca. U njemu je dvorana *Sallaterain* (ili *Sala terrena*), u kojoj se također nalaze šarene zidne slike, po prilici nastale u istom razdoblju kao one u kapeli.

Ludbreški dvorac obnovljen je devedesetih godina 20. stoljeća i u njemu je danas smješten Restauratorski odjel Hrvatskog restauratorskog zavoda.

Literatura
----------

* Mladen Obad Šćitaroci, *Dvorci i perivoji Hrvatskog zagorja*, Zagreb 1993.
**Centar za žene žrtve rata – Rosa** (CŽŽR), feministička, antimilitaristička, neprofitna organizacija, osnovana 1992. godine s ciljem podrške ženama, žrtvama ratnog i drugih oblika patrijarhalnog nasilja. Koordinatorica je Nela Pamuković.

Aktivnosti
----------

Centar za žene žrtve rata – Rosa (CZZR) u Zagrebu je izgrađen na iskustvima ženskog i mirovnog pokreta u kojem su osnivačice Centra bile aktivne: Sekcija Žena i društvo, Ženska grupa Trešnjevka, SOS telefon – Ženska pomoć sada, Autonomna ženska kuća Zagreb i Antiratna kampanja Hrvatske. Važna iskustva u izgradnji civilnog društva osamdesetih godina 20. stoljeća osnivačice CZZR su prenijele u ratni kontekst djelovanja organizirajući brojne aktivnosti.

Od 1997. godine u suradnji s Autonomnom ženskom kućom Zagreb CZZR vodi Žensko savjetovalište koje pruža besplatnu, stručnu i anoniomnu pomoć i podršku. U tu svrhu angažirane su odvjetnice, psihologinje, psihijatrice i savjetodavke. Godine 2001. godine CZZR je pokrenuo SOS liniju 0800 77 99 protiv trgovanja ljudima koja je besplatna za pozivatelje, a tijekom vremena je postala dio Nacionalnog programa za suzbijanje trgovanja ljudima. Osim izravnih servisa pomoći za žene žrtve različitih oblika nasilja i zagovaračkog rada dugi niz godina CZZR je aktivan u procesima umnrežavanja na nacionalnoj i međunarodnoj razini. Suosnivač je Ženske mreže Hrvatske i PETRA Mreže - mreže za suzbijanje trgovanja ženama i djevojčicama.

Koordinatorice
--------------

| # | fotografija | ime | mandat |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | Vesna Kesić(1948.-2020.)  | 1992. | 1993. |
| 2. |  | Nela Pamuković(r. 1959.)  | 1993. | *trenutačno* |
|

Izvori
------

1. ↑  „Centar za žene žrtve rata - Rosa". czzr.hr. 5 August 2017. Pristupljeno 2016-05-07.
2. ↑  „Centar za žene žrtve rata - Rosa". CZZR. 5 August 2017. Pristupljeno 2016-05-07. [*mrtav link*]

Vanjske poveznice
-----------------

* Centar za žene žrtve rata – Rosa
**Edward William Soja** (Bronx, New York City, 1941.), postmodernistički politički geograf i urbanist. Trenutačno je istaknuti profesor urbanog planiranja na fakultetu na UCLA te na London School of Economics. Doktorski stupanj stekao je na Sveučilištu u Sirakuzi. Njegovo rano istraživanje fokusiralo se na planiranje u Keniji.

Osim osvrta na radove američke feminističke kulturne teoretičarke bell hooks (1952.) i francuskog intelektualca Michaela Foucaulta (1926. - 1984.), najveći doprinos profesora Eda Soje prostornoj teoriji i polju kulturne geografije njegova je uporaba rada francuskog marksističkog urbanog sociologa Henrija Lefebvrea (1901. - 1991.), autora *Proizvodnje prostora* (1991.). Soja je osuvremenio Lefebvreov koncept prostorne trijade vlastitim konceptom prostorne trijalektike koja uključuje trećiprostor ili prostore koji su istovremeno *i realni i imaginarni*.

Soja fokusira svoju kritičku postmodernističku analizu prostora i društva, ili ono što naziva prostornošću, na ljude i mjesta u Los Angelesu. Godine 2009. University of Minnesota Press objavit će njegovu posljednju knjigu o socio-prostornoj pravdi u Los Angelesu.

Soja je surađivao na istraživanjima i pisanju s poznatim osobama poput profesora Allena J. Scotta (UCLA), Michaela Storpera (UCLA, LSE), Fredrica Jamesona (Sveučilište Duke), Davida Harveyja (Johns Hopkins, CUNY), te na raznim fakultetima i s brojnim studentima na katedrama za urbano planiranje, arhitekturu, politologiju i geografiju na UCLA-u.

Publikacije
-----------

* *Postmodern Geographies: The Reassertion of Space in Critical Social Theory.* London: Verso Press, 1989.
* Scott, A.J i E.W. Soja, eds. *The City: Los Angeles and Urban Theory at the End of the Twentieth Century*. Berkeley: University of California Press. 1996.
* *Thirdspace: Journeys to Los Angeles and Other Real-and-Imagined Places*. Oxford: Basil Blackwell. 1996.
* *Postmetropolis: Critical Studies of Cities and Regions*. Oxford: Basil Blackwell, 2000.
* "Writing the city spatially", *City*, studeni 2003.

Više informacija
----------------

* Sinekizam

Preporuka za čitanje
--------------------

* Bell, Thomas L.; Muller, Peter O. (ožujak 2003). "Book Review". *Annals of the Association of American Geographers* **93** (1): 248–250. ISSN 0004-5608. (Pregled Sojina rada *Postmetropolis: Critical Studies of Cities and Regions*, ISBN 1-57718-001-1.)

Vanjske veze
------------

* Edward Soja Arhivirano 2008-12-02 na Wayback Machine-u, mrežen stranice na UCLA-u

Vanjske veze
------------

***Edward Soja*** na Wikimedijinoj ostavi
**Dugodlaki majmun pauk** (lat. *Ateles belzebuth*) je vrsta primata iz porodice hvataša koji živi u Ekvadoru, Venezueli, Brazilu, Kolumbiji i Peruu. Staništa su mu tropske, nizinske i planinske šume do 1800 metara nadmorske visine.

Izgled
------

Dugodlaki majmun pauk ima vrlo mršavo tijelo, te su mu udovi dugi i tanki. Tijelo je dugo 34-58 centimetara, a rep je znatno dulji od tijela sa svojih 61-88 centimetara. Rep mu često pomaže i kod hvatanja za grane drveća, te na vrhu nema nikakvih dlaka. Masa tijela varira između 7 i 10 kilograma, s tim da su mužjaci nešto teži od ženki. Krno je crne ili smeđe boje, dok su trbuh i unutrašnji dio nogu svjetlije obojeni.

Način života
------------

Dnevna je i arborealna životinja. Brzo i okretno se penje po granama drveća. Živi u skupinama koje se sastoje od 20 do 40 životinja, te se u potrazi za hranom dijele u manje podskupine. Glasnim krikovima komuniciraju jedni s drugima. Prehrana mu je najčešće sastavljena od zrelih plodova različitih biljaka, a u manjoj mjeri hrani se listovima i drugim biljnim dijelovima.

Parenje se može događati u bilo koje godišnje doba. Gestacija traje oko sedam mjeseci, a njezin rezultat je obično jedno mladunče, kojega majka doji okom godinu dana. Spolno zrelo postaje nakon četiri do pet godina. Ženka najčešće rađa novo mladunče svake dvije ili četiri godine.

Literatura
----------

* Thomas Geissmann: *Vergleichende Primatologie.* Springer-Verlag, Berlin u. a. 2003, ISBN 3-540-43645-6.
* Ronald M. Nowak: *Walker's Mammals of the World.* 6th edition. Johns Hopkins University Press, Baltimore MD 1999, ISBN 0-8018-5789-9.
**Gorušica** je naziv za skupinu biljnih vrsta roda *Brassica* i *Sinapis* čije se malo gorušičino sjemenje koristi kao začin tako što se mljevenjem i miješaju s vodom, octom i drugim tekućinama kako bi se pretvorile u začin poznat kao senf. Sjemenke se također prešaju kako bi se stvorilo gorušičino ulje, dok se jestivo lišće može se jesti kao gorušičino zelenje.

Blaga bijela gorušica (*Sinapis hirta*) raste divlje u Sjevernoj Africi, na Bliskom istoku i na europskom dijelu mediterana, od kuda se kultivacijom proširila po cijelom planetu.

Smeđa ili Indijska gorušica (*Brassica juncea*), koja izvorno potječe iz podnožja Himalaje, se komercijalno sadi u Ujedinjenom Kraljevstvu, Kanadi i SAD-u.

Crna gorušica (*Brassica nigra*) se u komercijalne svrhe sadi u Argentini, Čileu, SAD-u i nekim europskim zemljama.

U Kanadi se uzgaja 90% sveg gorušičinog sjemenja za međunarodno tržište. Kanadska provincija Saskatchewan proizvodi za gotovo polovicu svjetske potrebe za gorušičinim sjemenjem.

Osim gorušice, u rod *Brassica* također se ubraja kupus (zelje), kelj, cvjetača (karfiol, kaul), uljana repica i repa.

Iako su neke varijacije gorušice dobro ustoličeni usjevi u helenističkoj kulturi i u rimskom carstvu.

Divlji oblici gorušice i njezinih srodnika rotkve, rotkvica i repe mogu se pronaći u cijeloj zapadnoj Aziji i Europi, što nam govori da je njezina domestizacija odigrala negdje u tom području.

Nedavno je bilo nekoliko istraživanja u različitosti gorušica koje imaju visoki sadržaj ulja za upotrebu u proizvodnji biodizela, tj. obnovljivog tekućeg goriva sličnog dizelu. Biodizel napravljen iz gorušičina ulja ima dobra svojstva hladnog toka i ketanove brojčane podatke, tj. ketanove brojeve. Ostatak mesa gorušice koji je ostao iz istiskanja ulja za biodizel se također pokazao korisnim pesticidom.

Do sada je promatrana jedna zanimljiva genetska veza između mnogih vrsta gorušice i ostalih biljaka iz roda *Brassica* koja je nazvana trokut u-a.

***Gorušica*** na Wikimedijinoj ostavi

Vidi još
--------

* Crna slačica
„VOA" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. VOA (razvrstavanje).

**Glas Amerike** (engleski: *Voice of America*, akronim: VOA) je američka multimedijalna stanica. 

VOA danas emitira program na više od 40 jezika, od vijesti, kojekakvih informacija do programa iz kulture i to putem interneta, radija i televizije.
Procjenjuje se da tjedno Glas Amerike prati oko 164 milijuna ljudi. Glas Amerike financira vlada Sjedinjenih Američkih Država preko Odbora guvernera (Broadcasting Board of Governors).

Sjedište Glasa Amerike je u Washingtonu, Independence Avenue, DC, 20237. ali se emitiranje vrši iz brojnih stanica širom svijeta i putem satelita.

Historija
---------

Toranj u Solunu iz kog se emitirao program za Jugoslaviju
Glas Amerike počeo je s radom 1. februara 1942. prva redakcija koja je počela s radom (emitiranjem radijskog programa) bila je mala skupina novinara njemačkog govornog područja i to samo 56 dana nakon japanskog napada na Pearl Harbor.  VOA je počela s radom kao dio tadašnje obavještajne agencije FIS (U.S. Foreign Information Service) iz koje je nastala CIA

Njemačka redakcija je između 1960. 1991. prestala sa radom, onda je obnovljena i radila je 1993.

Srpskohrvatska redakcija osnovana je 1943. 1944. osnovana je slovenska redakcija, ali je prestala sa radom čim je rat završen, obnovljena je 1949. i radila je do 2004.

Ruska redakcija osnovana je 1947. ukrajinska 1950. makedonska 1999. a 2000. 
osnovan internet portal.

Najpoznatiji novinar srpskohrvatske redakcije Glasa Amerike bio je Grga Zlatoper koji se redakciji pridružio 1955. U vrijeme 
Hladnog rata on je bio vrlo slušan, jer su tadašnji stanovnici Socijalističke Jugoslavije u želji da budu dobro 
informirani nakon slušanja domaćih vijesti, slušali Glas Amerike i Grgu Zlatopera.

Danas Glas Amerike emitira program na srpskom, bosanskom, makedonskom i albanskom, dok su slovenski i hrvatski progami ukinuti.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*VOA History*" (engleski). Voice of America. Arhivirano iz originala na datum 2015-02-06. Pristupljeno 26. 01. 2015.
2. ↑   „*Grga Zlatoper*" (srpski). Glas Amerike. Pristupljeno 26. 01. 2015.

Vanjske veze
------------

***Glas Amerike*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice  (`en`)
Grace Brown
**Grace Mae Brown** (20. mart 1886 - 11. jul 1906) je bila američka tvornička radnica, poznata kao žrtva ubistva koje je dovela do senzacionalnog sudskog procesa.

Rodila se kao dijete imućnog farmera u gradiću Otselic u Državi New York. Godine 1904. se odselila u obližnji Cortland kako bi živjela kod udane sestre, te se zaposlila u tvornici Gillette Skirt Company. Početkom godine se u istoj tvornici zaposlio Chester Gillette, nećak njenog vlasnika. Ubrzo je sa Grace Brown otpočeo ljubavnu i seksualnu vezu, koja je nakon nekog vremena rezultirala Browninom trudnoćom. U ljeto 1906. godine ju je Gillette doveo na izlet u planine Adirondack, prijavivši se u lokalni hotel pod lažnim imenom. 11. jula 1906. su njih dvoje viđeni u čamcu na jezeru Big Moose. Sljedeći dan je pronađen leš Grace Brown, a Gillette je uhapšen u mjestu Inlet. Gillette je tvrdio kako je Brown, bijesna zbog toga što se sa njom nije htio oženiti, izvršila samoubistvo. Autopsija leša je, međutim, pronašla tragove fizičkog nasilja, te se vjeruje kako ju je Gillette prilikom plovidbe pretukao na smrt ili bacio u vodu da se utopi. Gillette je optužen za ubistvo, proglašen krivim, osuđen na smrt i dvije godine kasnije pogubljen na električnoj stolici. Sudski proces je izazvao pažnju američkog književnika Theodorea Dreisera, koji ga je iskoristio kao inspiraciju za zaplet svog poznatog romana *An American Tragedy*; u njemu se lik koji predstavlja ekvivalent Grace Brown zove Roberta Alden.

Vanjske veze
------------

* The Gillette-Brown affair
* Grace Brown murder case Arhivirano 2007-04-11 na Wayback Machine-u
* Grace Brown on Find A Grave
**Charles Pathé** (26. decembar 1863 - 25. decembar 1957) bio je francuski poduzetnik i poslovni čovjek, najpoznatiji kao osnivač poduzeća Pathé Freres, koje je dominiralo francuskom industrijom zabave u prvim decenijama 20. vijeka, ali i po značajnoj ulozi u razvoju francuske i svjetske kinematografije. 

Rodio se kao sin mesara alzaškog porijekla, a porodični posao je napustio kao mladić nakon putovanja u Argentinu. Zainteresiran za nove tehnologije, prije svega Edisonov fonograf i kinetoskop, po povratku u domovinu ih je odlučio proizvoditi za domaće tržište. Godine 1896. je zajedno sa bratom Emileom osnovao poduzeće *Pathé frères*, koje će se sa vremenom orijentirati na proizvodnju filmova, a već 1905. dobiti elemente modernog filmskog studija. Pathe je u njemu angažirao neke od istaknutih ličnosti ranog filma kao što su režiser Ferdinand Zecca i komičar Max Linder. Pathé je osnivao podružnice u mnogim drugim zemljama, a koje će u nekim slučajevima postati i klice brojnih nacionalnih kinematografija. Godine 1929. se na vrhuncu uspjeha povukao sa čela poduzeća i ostatak života proveo u Monte Carlu.

Njegov sin je poznati francuski novinar Pierre-Charles Pathé.

***Charles Pathé*** na Wikimedijinoj ostavi