recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostale upotrebe, v. Bitka kod Luçona.*

**Prva bitka kod Luçona** se odigrala 28. juna 1793. godine na zapadu Francuske za vrijeme Rata u Vandeji između vandejskih kontrarevolucionarnih pobunjenika na jednoj, i snaga republikanske vlade na drugoj strani. Do nje je došlo nakon što su pobunjenici nakon niza spektakularnih pobjeda ostvarili kontrolu nad skoro cijelom Vandejom te odlučili napasti glavno republikansko uporište Nantes; pobunjenici okupljeni u tzv. *Armiju centra* su kao diverziju odlučili napasti grad Luçon koji je branio republikanski garnizon od oko 1800 ljudi pod generalom Claudeom Sandozom. Pobunjeničke snage, kojima je zapovijedao Royrand su brojale oko 6000 ljudi. Sandoz je odlučio obraniti grad tako da se pred pobunjenicima sa svojim ljudima postavi ispred grada. Ispočetka je republikance, suočene sa očiglednom brojčanom nadmoći neprijatelja, uhvatila panika te su počeli napuštati svoje položaje, uključujući Sandoza koji je pobjegao sa bojišta. Kapetan Boissière, zapovjednik republikanskih draguna je, međutim, uspio zavesti red i organizirati oko 500 ljudi u formaciju kare o kojeu su se odbili pobunjenički napadi. Tokom bitke je, iz nikad razjašnjenih razloga, oko 150 bivših regularnih vojnika iz kraljevske Provansalske pukovnije, odlučilo sa strane pobunjenika prijeći na stranu republikanaca, i taj je njihov potez izazvao potpunu konfuziju kod pobunjenika koji su u rasulu napustili bojište. Bitka je tako završila republikanskom pobjedom. Sandozu je poslije zbog kukavičluka sudio vojni sud, ali je na kraju oslobođen optužbi.

Literatura
----------

* Charles-Louis Chassin, *La Vendée Patriote (1793-1800)*, Tome II, édition Paul Dupont, 1893-1895, p.217.
* Yves Gras, *La Guerre de Vendée*, éditions Economica, 1994, p.52-53.

Vanjske veze
------------

* Ernest Colon : Cartes de lieux de batailles durant la guerre de Vendée
|  |
| --- |
|  |

**Prva Venezuelanska Republika** (španjolski: *Primera República de Venezuela*) bila je nepriznata republika na teritoriju današnje Venezuele, službeno formirana 5. srpnja 1811. godine u jeku rata za nezavisnost. Iako nikada priznata, Prva Republika predstavlja prvi vid republikanske vlasti u toj zemlji te se, stoga, može smatrati pretečom suvremene Venezuele. 

Proglašenje republike uslijedilo je u turbulentnom periodu kako za Venezuelu, tako i za matični Španjolski Imperij pod čijom se upravom formalno nalazila. Još 1810. godine, Vrhovna hunta u Caracasu prisilila je bonapartističkog generalnog kapetana Vicentea Emparána na ostavku i tako uspostavila civilnu upravu formalno lojalnu svrgnutom Fernandu VII. ali koja je u suštini nastojala izboriti nezavisnost tadašnje kolonije; istovremeno s tim činom, započeo je i Venezuelanski rat za nezavisnost. Nakon nešto više od godinu dana, točnije 5. srpnja 1811. godine, dio venezuelanskih provincija potpisao je deklaraciju nezavisnosti temeljem koje je formirana Prva Republika; predvodnik tog pokreta bio je emigrant Francisco de Miranda, koji je od neuspjelog pokušala oslobođenja Venezuele 1806. godine bio *persona non grata* u vlastitoj domovini. Proglašenjem nezavisnosti, Vrhovna hunta je raspuštena, a izabrani Kongres je oformio trijumvirat, koji je preuzeo egzekutivnu vlast. 

Prva Republika uspostavljena je kao konfederacija provincija, a njezino službeno ime bilo je **Venezuelanska Američka Konfederacija** (španjolski: *Confederación americana de Venezuela*), kako je navedeno u deklaraciji nezavisnosti. Ipak, nomenklatura ovdje nije bila jedinstvena tako da su se paralelno mogli pronaći i termini **Savezne Države Venezuele** (španjolski: *Estados de Venezuela*) te **Sjedinjene Venezuelanske Države** (španjolski: *Estados Unidos de Venezuela*). Ubrzo nakon proglašenja, odvjetnik Juan Germán Roscio je sastavio u ustav, kojega je Kongres ratificirao 21. prosinca 1811. godine. 

Unatoč činjenici da su republikanske vlasti pretendirale na cjelokupni teritorij "bivše" generalne kapetanije, dio provincija ostao je vjeran španjolskoj Kruni i odbio je pristupiti novoj republici. Takva situacija dovela je do građanskog rata i nekoliko vojnih okršaja između rojalista i patriota. Situacija je s vremenom postajala sve nepovoljnija za patriote, a nakon niza vojnih poraza, težak udarac zadao im je i katastrofalni potres što je pogodio Venezuelu 26. ožujka 1812. godine, nanijevši katastrofalnu štetu mahom na području Republike. Kongres je ubrzo odustao od čistog republikanizma i 1812. godine je Mirandu imenovao vrhovnim komandantom i državnim poglavarom. Ipak, situacija se nastavila pogrošavati, što je iskoristio španjolski komandant, Juan Domingo de Monteverde, koji je ubrzo osvojio Valenciju, središte Prve Republike. 

Shvativši da im prijeti katastrofa, Miranda je započeo pregovore s Monteverdeom i 25. srpnja 1812. godine potpisao kapitulaciju, kojom je nikad priznata Prva Republika formalno dokinuta i cijeli je teritorij ponovo vraćen u ruke španjolske Krune.
**Sorrento** (talijanski: *Penisola Sorrentina*) je poluotok u Tirenskom moru u Kampaniji na jugozapadu Italije.

Geografija
----------

Poluotok Sorrento leži jugoistočno od Napulja i geografski razdvaja Napuljski zaljev od 
Salernskog zaljeva. Čitavom njegovom dužinom proteže se planinski masiv Monti Lattari, sve do njegove krajnje točke na zapadu rta Campanella, ispred kojeg svega nekoliko kilometera dalje leži otok Capri koji je nekad i sam bio dio poluotoka.

Poluotok ima površinu od 192,13 km², gusto je naseljen na njemu leže 21 općina, 9 Napuljskoj i 12 Salernskoj provinciji. Poluotok je danas poznata turistička destinacija sa gradovima Amalfi, Maiori, Positano i Salerno.

Na njegovoj južnoj strani leži Amalfijska obala koja je 1997. uvrštena na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi kao mjesto neobične prirodne ljepote.

Izvori
------

1. 1 2   „*Penisola Sorrentina*" (talijanski). Portanapoli. Pristupljeno 9. 1. 2016.
2. ↑  „*Costiera Amalfitana*" (engleski). Unesco. Pristupljeno 9. 1. 2016.

Vanjske veze
------------

***Sorrento (poluotok)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Penisola Sorrentina* (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315527425
* GND: 4302363-0

 |
Popovići su malo selo u Karlovačkoj Županiji. Pripada općini Josipdol.

Stanovništvo
------------

U Popovićima živi stanovništvo srpske nacionalne manjine i pravoslavne vjeroispovijesti. Tokom godina mlado stanovništvo se sve više i više iseljava u veće gradove zbog manjka radnih mjesta. Danas u selu živi 20-ak stanovnika od čega je samo 5-ero djece u dobi od 8 do 16 godina.

Općenito
--------

U središtu sela se nalazi pravoslavna crkva Svetog Arhangela Gavrila i Mihaila te uz istu je i groblje. Crkva je sredinom 18. stoljeća prebačena iz obližnjeg sela Kokani. Trebala je biti izgrađena u Josipdolu lijevo od križanja na Staroj cesti, no pri prijevozu u Popovićima je na kolima koja su prevozila zvono puknuo kotač. Crkveni vrh u Plaškom je to smatrano božjim znakom da crkva treba ostati u Popovićima gdje stoji još i danas. Od tada je u nekoliko navrata obnovljena. Posljednja obnova započeta je 2010. godine izmjenom krova na tornju, a završena je 2013. obnovom unutrašnjeg prostora kada ju je svečano blagoslovio episkop Gornjokarlovački gospodin Gerasim. Stanovništvo sela se ponajviše bavi ratarskom i poljodjelskom djelatnošću.

Povijest
--------

Prema narodnoj predaji Popovići su na ovo područje došli iz Crne gore da bi pomogli u borbi sa Turcima to jest u obrani grada Modruša i utvrde Tržan.
**Nákasinena** (Nákasine'na, Báachinena, Northern Arapaho), ili  *'narod kadulje'*  (‘sagebrush people’; aromatična ljekovita biljka), glavna skupina Arapaho Indijanaca iz Colorada i Wyominga, danas poznati kao Northern Arapaho, i nastanjeni na rezervatu Wind River u Wyomingu sa Wind River Šošonima. Od ukupno pet lokalnih Arapaho skupina Sjeverni Arapahi asimilirali su dvije od njih, to su Bäsawunena i Hánahawunena ili Aanû'nhawa.

Nákasinena Arapahi nastanivali su područje gornjeg toka rijeke North Platte u regiji Pike's peak, i sjeverno duž podnožja planina Bighorn i uz rijeku powder u Coloradu i Wyomingu.

Sjeverni Arapahi smatraju se (u odnosu na ostale 4 grupe) kao 'majčinsko pleme', a u vlasništvu su im bili i sveti plemenski predmeti cijelog Arapaho naroda, koji je njih nazivao Báachinena. Kiowa Indijanci nazivali su ih `*sagebrush people*,' ili *Tagyako*, što je, kaže antropolog Frederick Webb Hodge (1846-1965), prijevod njihovog vlastitog plemenskog imena.

Izvori
------

1. ↑  Hodge (Nakasinena)
2. ↑  Hodge (Arapaho)

Vanjske poveznice
-----------------

* Northern Arapaho Tribe
**Proljetno prvenstvo**
-----------------------

Završilo je 22. svibnja 1932.g.

  

**Splitska grupa**

| Poredak
 | Klub
 | Utakmica
 | Pobjeda
 | Neodlučeno
 | Poraza
 | Postigli golova
 | Primili golova
 | Gol-razlika
 | Bodova

 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1.
 | Hajduk Split
 | 4
 | 4
 | 0
 | 0
 | 27
 | 2
 | +25
 | 8

 |
| 2.
 | Dalmatinac Split
 | 4
 | 2
 | 1
 | 1
 | 6
 | 6
 | 0
 | 5

 |
| 3.
 | Aurora Split
 | 4
 | 1
 | 1
 | 2
 | 3
 | 5
 | -2
 | 2

 |
| 4.
 | Split | 4
 | 1
 | 0
 | 3
 | 5
 | 10
 | -5
 | 2

 |
| 5.
 | Orijent Split
 | 4
 | 0
 | 2
 | 2
 | 1
 | 16
 | -15
 | 2

 |

Prvak provincije: Zmaj Makarska

*Finale:*

Zmaj Makarska - GOŠK Dubrovnik 3:2

*Finale:*

Hajduk Split - Zmaj Makarska 4:1

**Jesensko prvenstvo 1932./33.**
--------------------------------

Započelo je 14. studenoga 1932, a završilo je 11. lipnja 1933.   
 Tijekom prvenstva, početkom siječnja 1933. Hajduk je odustao od natjecanja zbog direktnog sudjelovanja u *Nacionalnoj ligi*.   
 Aurora i Dalmatinac fuzirali su se 12. ožujka 1933. u novi klub - JSK Vuk.

**Splitska zona**

| Poredak | Klub | Utakmica | Pobjeda | Neodlučeno | Poraza | Postigli golova | Primili golova | Gol-razlika | Bodova |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Split | 5 | 4 | 1 | 0 | 18 | 4 | +14 | 9 |
| 2. | Vuk Split | 5 | 3 | 1 | 1 | 13 | 5 | +8 | 7 |
| 3. | Solin | 5 | 1 | 0 | 4 | 7 | 9 | -2 | 2 |
| 4. | Orijent | 5 | 0 | 0 | 5 | 2 | 22 | -20 | 0 |

*Finale:*

Split - GOŠK Kaštel Gomilica 5:2 (3:1) - odigrano 18. lipnja 1933.
**ShixxNOTE 6.net** je desktop notes program, osobni organizator, i komunikacijski alat koji koristi lokalne računalne mreže (LAN), Internet i e-mail za slanje i primanje notes-a. Trenutno zadnja radna verzija je 6.net izdana u martu 2011.

Osobine programa
----------------

Alarm, backup and restore funkcije su ugrađene. on je multithread client/server mrežni alat koji funkcioniše kao desktop notes (poput ljepljivih post-it notes beleški) te može da se pošalje kroz LAN, Internet ili putem e-maila drugim korisnicima.
Boja, veličina, font, format odsečaka u poruci te druge postavke mogu da se menjaju. Kastumizirane boje poruke (teme) mogu da se spreme. Alarm i zastarevanje poruke mogu da se postave.
Kada jedan korisnik šalje poruku drugom, on će da primi jednaku poruku na svom desktopu ukoliko primatelj ima instaliran isti program. Ukoliko program nije instaliran, takođe može zaprimiti poruku kroz Windows Messaging Service (Net Send, WinPopup) i računar primatelja će da zaprimi poruku u message box-u sa tekstom poruke i imenom pošiljatelja.

### Vanjske poveznice

* ShixxNOTE 6.net službene web stranice
* ShixxNOTE službene blog stranice
* BUG Weboteka Arhivirano 2015-02-24 na Wayback Machine-u, Preuzeto 30.12.2005
* Softpedia Editor's Review, Preuzeto 10.10.2006
* CNET Staff (27.02.2009). „ShixxNote 6 (CNET Editor's Review)". Download.com. Arhivirano iz originala na datum 2021-03-07. Pristupljeno 20.01.2012.
* ShixxNOTE Wikipedia Article (`sh`)
**Broads** kog se zovu i *Norfolk Broads*, je sistem unutrašnjih plovnih puteva na istoku Engleske u grofovijama Norfolk i Suffolk.

Geografske karakteristike
-------------------------

On se sastoji od plitkih jezera nastalih izljevanjem rijeka Yare i Bure, koje služe i kao mostovi za povezivanje tih jezera.
Pojedina jezera Brodsa jako variraju svojom površinom, najveće ima 120 hektara.

Od četrdesetak takvih puteva, samo ih je šesnaest, ukupne površine od 405 hektara, raspoloživo za javnu plovidbu, ostali su ili previše plitki, ili teško prohodni, pa su ostavljeni kao rezervati flore i faune.

Broads je nastao kao rezultat intenzivnog iskapanja treseta u srednjem vijeku, kad je razina mora bila znatno niža nego što je danas.

Duž vanjskog ruba Broadsa prostire se močvarni teren Fensa, stanište rijetkih vrsta ptica, biljaka i insekata. Veliki dio Fensa obrastao je trstikom i šašem koji se još uvijek koristi za pokrivanje krovova, ali se Broads najviše koristi za odmor i rekreaciju (jedrenje, ribolov, promatranje ptica), pa ga ljeti posjećuje puno turista.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*The Broads*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 10. 11. 2016.

Vanjske veze
------------

***Broads*** na Wikimedijinoj ostavi

* *The Broads* (`en`)
**Prekid neprijateljstava** ili **prekid vatre** je izraz koji označava privremeni prestanak oružanog sukoba koji se očituje u uzdržavanju od vojnih djelovanja prema neprijateljskoj strani. Od primirja se razlikuje u tome što može biti ograničen na vremenski rok ili određenu teritoriju, odnosno neformalne prirode. Može biti i jednostrani, odnosno njega obznanjuje jedna strana u očekivanju da to isto učini i druga.

Motivi za prekid neprijateljstava mogu biti različiti. Na nižoj razini su obično humanitarne prirode - omogućavanje da se sa bojišta, odnosno ničije zemlje sklone ubijeni i ranjeni, evakuacija civila ili razmjena zarobljenika. Na višoj razini prekid vatre predstavlja nužan preduvjet za pregovore sa ciljem da se sklopi trajnije i formalno primirje, odnosno mirovni ugovor. U suvremeno doba prekid neprijateljstva se često objavljuje jednostrano - bilo kao znak dobre volje, bilo u propagandne svrhe kako bi se vlastita strana prikazala kao "miroljubiva", a neprijatelj kao "agresor".
***Prehistoric Women*** (sh. *Prahistorijske žene*) je britanski pustolovni film snimljen 1967. godine u režiji Michaela Carrerasa. Protagonist, koga tumači Michael Latime je profesionalni lovac koji prilikom safarija u Africi pokrene niz događaja koji će ga prebaciti u daleku prošlost, te suočiti sa plemenom prahistorijskih Amazonki na čelu sa kraljicom Kari (čiji lik tumači Martine Beswick).

*Prehistoric Women* je nastao u produkciji Hammer Film Productions nedugo nakon *One Million Years B.C.*, pustolovnog filma sa Raquel Welch koji je doživio izuzetan uspjeh. Nastojeći ga ponoviti, Hammer Films je napravio ostvarenje u kome su, poput Welch u ranijem filmu, glavnu atrakciju trebale predstavljati oskudno odjevene mlade žene, te je glavna ženska uloga povjerena Martine Beswick, koja je bila nastupila u prethodnom filmu. Da bi se uštedilo na budžetu, *Prehistoric Women* je jednostavno "reciklirao" kostime i druge rekvizite iz *One Million Years B.C.* Uspjeh je, međutim, izostao, iako će film sa vremenom steći popularnost među najtvrdokornijim poklonicima Hammerovih ostvarenja. Hammer Films je nekoliko godina kasnije napravio još dva filma "spiljskih djevojaka" po sličnoj formuli - *When Dinosaurs Ruled the Earth* i *Creatures the World Forgot*.

Danas se ponekad navodi kao svojevrsni remake američkog filma *Prehistoric Women* iz 1950. godine, iako dva filma nemaju previše dodirnih točaka.

==

* Martine Beswick ... Kraljica Kari
* Michael Latimer ... David Marchent
* Carol White ... Gido
* Steven Berkoff ... John
* Edina Ronay ... Saria/Sarah
* Stephanie Randall ... Amyak
* Alexandra Stevenson ... Luri
* Yvonne Horner ... Prva amazonka
* Sydney Bromley ... Ullo
* Frank Hayden ... Arja
* Robert Raglan ... Pukovnik Hammond
* Mary Hignett ... Mrs. Hammond
* Louis Mahoney ... Glavni dječak
* Bari Jonson ... Vrhovni svećenik
* Danny Daniels ... Jakara

Izvori
------

1. ↑  Marcus Hearn, *The Hammer Vault*, Titan Books, 2011 p.90

Vanjske veze
------------

* *Prehistoric Women* na IMDb-u (`en`)
* *Prehistoric Women (film, 1967)* na Rotten Tomatoes-u (`en`)
* *Prehistoric Women* na AllMovie-u (`en`)
* *Prehistoric Women (film, 1967)* na filmskoj bazi podataka TCM
* *Prehistoric Women* u katalogu Američkog filmskog instituta
* Hammer Glamour website
**Pseudogeni** su nefunkcionalni srodnici gena koji su izgubili sposobnost kodiranja proteina ili više ne bivaju izraženi u ćeliji. Mada neki od njih nemaju introne ili promotere (to su najčešće pseudogeni koji su kopirani sa iRNK i inkorporisani u hromozome, poznati kao *obrađeni pseudogeni*), većina poseduje genu slične osovine (kao što su promoteri, CpG ostrva, i splajsna mesta). Oni se smatraju nefunkcionalnim zbog njihovog nedostatka sposobnosti da kodiraju proteine, što je posledica raznih genetičkih oštećenja (prerani stop kodoni, pomeranja okvira čitanja, ili odsustva transkripcije), ili zbog njihove nesposobnosti da kodiraju RNK (kao kod rRNK pseudogena)..

Pseudogeni se generalno smatraju zadnjom stanicom genomskog materijala koja može biti uklonjena iz genoma, te se često obeležavaju kao DNK smeće. Uprkos takvog statusa, pseudogeni sadrže fascinantne biološke i evolucione istorije unutar svojih sekvenci. Razlog za to je zajednička istorija pseudogena i funkcionalnih gena. Na isti način na koji je Darvin posmatrao dve vrste za koje je moguće da su imale zajedničkog prethodnika čemu su sledili milioni godina evolucionog razilaženja, pseudogen i njegov asocirani funkcionalni gen takođe imaju zajedničkog prethodnika i razišli su se kao zasebni genetički entiteti tokom miliona godina.

Vidi još
--------

* Molekulska evolucija
* Retrotranspozon

Spoljašnje veze
---------------

* Baza podataka pseudogena Arhivirano 2015-02-11 na Wayback Machine-u
* Hoppsigen baza podataka
**Proterozoik** je u geologiji zadnji eon prije širenja života na Zemlji. Proterozojski eon ima raspon od prije 2400 Ma do 545 Ma (miliona godina). 

Tokom proterozojske ere su počele stvarati zalihe kiseonika na Zemlji. Pojavili su se prvi višećelijski organizmi. U prošlostio se kao međa između proterozoika i Paleozoika ustalilo dno kambrijskog perioda kada su pronađeni prvi fosili životinja zvanih trilobiti i arheocijatidi appeared. U drugoj polovici 20. vijeka pronađen je određen broj fosila u prakambrijskim stijenama, ali je međa proterozoika ostala fiksirana na dnu kambrija -- trenutno oko 542 Ma. 

Proterozoik se sastoji od 3 geološka periodas (ere) koji se, od najstarijeg prema najmlađem, zovu:

* Paleoproterozoik
* Mezoproterozoik
* Neoproterozoik

Najvažniji događaj ovog eona bilo je stvaranje kisika u atmosferi, koje se najvjerojatnije dogodilo u Mezoproterozoiku te nekoliko glacijacija od kojih se najve
a zbila u kasnom Neoproterozoiku. 

| Prekambrij |   |
| --- | --- |
| *Hadski eon* | Arhaički eon | Proterozoički eon | Fanerozoički eon |


| Proterozoički eon |
| --- |
| Paleoproterozoička era | Mezoproterozoička era | Neoproterozoička era |
| Siderij | Rijacij | Orosirij | Staterij | Kalimij | Ektazij | Stenij | Tonij | Kriogenij | Edijakarij |


***Proterozoik*** na Wikimedijinoj ostavi
**Protestno glasanje** ili **protestni glas** je izraz koji se koristi za glasanje odnos izjašnjavanje pojedinca na izborima koje za neposredni cilj ima izražavanje nezadovoljstva, bilo ponuđenim kandidatima ili političkim opcijama, bilo političkim sistemom uopće. Uz izbornu apstinenciju (neučešće na izborima) predstavlja jedan od najpopularnijih oblika antipolitičke djelatnosti. Protestno glasanje se javlja u tri najčešća oblika:

1. ostavljanje praznih listića, odnosno izbor opcije "ništa od gore navedenog" ukoliko je ona dostupna u izbornom zakonodavstvu;
2. namjerno pravljenje vlastitog glasa nevažećim što se postiže nadopisivanjem teksta na izborni listić, a u ekstremnim slučajevima i njegovim vandaliziranjem (trganje, spaljivanje i sl.);
3. glasanje za ekstremne ili marginalne kandidate i političke opcije.

Protestno glasanje je fenomen karakterističan za zemlje gdje se široki slojevi potencijalnog biračkog tijela smatraju "otuđenim" od etabliranih političkih stranaka. Jedan od najspektakularnijih primjera se zbio na izborima u Italiji 1987. kada je u Parlament izabrana porno-glumica Cicciolina, a što se tumačilo protestom protiv korumpirane partitokracije na čelu sa demokršćanima koji su decenijama vladali zemljom.

Vanjske veze
------------

* Voters For None of the Above
* Protest Vote Arhivirano 2010-05-14 na Wayback Machine-u
**Aboski mir** (švedski: *Freden i Åbo*) je mirovni sporazum sklopljen između Ruskog Carstva i Kraljevine Švedske 18. august 1743. u finskom gradu Turku (tada zvanom Åbo) kojim je dovršen Rusko-švedski rat (1741—1743).

Na osnovu tog sporazuma Švedska je izgubila uski pojas zemlje uz granicu sa Rusijom sa gradovima Vilmanstrand (Lappeenranta) i Frederikshamn (Hamina).

Karakteristike sporazuma
------------------------

Nakon početnih uspjeha koje su Šveđani ostvarili u tom ratu zaprijetivši čak i Sankt Peterburgu, ratna sreća se okrenula pa su Rusi zauzeli dobar dio Finske, zajedno sa gradovima Helsingfors (Helsinki) i Åbo (današnji Turku, tadašnju finsku prijestolnicu) a usto i arhipelag Åland.

Kad je ruska carica Elizabeta velikodušno ponudila Švedskoj povrat većine okupiranih teritorija ukoliko oni prihvate njenog favorita - Adolfa Fredericka iz njemačke dinastije Holstein-Gottorp za novog monarha - Šveđani su na to pristali pa su prregovori počeli 3. februara 1743. 

Ruse su na tim pregovorima zastupali generali Aleksandar Rumjancev i Johann Ludwig Luberas a Šveđane baron Herman Cedercreutz i bivši ambasador u Sankt Peterburgu Erik Mattias von Nolcken

Teritorijalne klauzule tog mirovnog ugovora potrajale su relativno dugo, sve do 1788. kad je Rusko Carstvo zaratilo sa Osmanskim Carstvom. Tad je švedski kralj Gustav III zatražio reviziju Aboskog mira - povratak Karelije i izgubljenih dijelova Finske. Na kraju je Švedska u junu 1788. objavila rat Rusiji.

Iako su švedske trupe zaprijetile Sankt Peterburgu i ostvarile pobjedu u Bitci kod Svensksunda (9 - 10. jul 1790.), taj rat je ipak loše završio po Švedsku, pa je u augustu
1790. bila primorana potpisati Verelski mir kojim su obnovljene predratne granice, onako kako su bile zacrtane Aboskim mirom.

Inače se taj mirovni sporazum sve do 1809. zvao *Frederikshamski mir*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7   „*Treaty of Åbo*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 09. 2015.

Vanjske veze
------------

* *Treaty of Åbo* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Abraham Scultetus.
**Abraham Scultetus** (26. august 1566 - 24. oktobar 1625) bio je njemački kalvinistički svećenik i teolog, poznat kao dvorski propovjednik falačkog izbornog kneza Friedricha V.

Rodio se u Grünbergu u Šleskoj (današnja Zielona Góra u Poljska) u luteranskoj porodici. Studirao je u Wittenbergu i Univerzitet u Heidelbergu. Godine 1595. je ušao u službu falačkog kneza Friedricha IV, a nastavio je kod njegovog sina Friedricha V. Sa vremenom je postao jedan od najznačajnijih kalvinističkih teologa, te je 1619. sudjelovao na Dordrechtom sinodu gdje su kalvinističke crkve nastojale uspostaviti svoj kanon. 

Po povratku je u ljeto 1619. godine, doznavši da su pobunjeni češki protestanti Friedricha proglasili za svog kralja, inzistirao da Friedrich prihvati krunu, iako je Friedrich oklijevao, bojeći se da će zbog toga doći u sukob sa svojim sizerenom, habsburškim katoličkim njemačkim carem Ferdinandom II. Scultetus ga je na kraju uspio nagovoriti, te je Friedrich došao u Prag. Ubrzo se, uspostavilo, da Scultetusovi tvrdi kalvinistički stavovi ne nailaze na plodno tlo kod Friedrichovih novih luteranskih podanika. To je najviše došlo do izražaja kada je, nastojeći "očistiti" prašku Katedralu sv. Vida, od "idola" dao uništiti neka od najvrednijih umjetničkih djela. To je Scultetusa, a samim time i Friedricha, udaljilo od dijela češkog plemstva koje mu sljedeće godine nije dalo podršku u kritičnom trenutku i tako doprinijelo da Ferdinand zauzme Češku, brutalno uguši ustanak, a na kraju i iskorijeni protestantizam u Češkoj.

Scultetus je neko vrijeme pratio Friedricha u bijegu pred carskim i katoličkim trupama, ali je na kraju došao u Emden gdje je ostatak života proveo kao propovjednik. 

***Abraham Scultetus*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 7444594
* LCCN: n84177208
* ISNI: 0000 0001 0866 861X
* GND: 118760289
* SELIBR: 300515
* SUDOC: 031096344
* BNF: cb12237901x (podaci)
* NLA: 35766310
* NKC: ola2002161314
* BNE: XX5036254

 |
*Brockhaus Enzyklopädie*
14 izdanje izašlo oko 1910. godine
***Brockhaus Enzyklopädie*** [ˈbʁɔkhaʊ̯s ɛntsykloːpɛˈdiː], enciklopedija na njemačkome jeziku u izdanju Brockhausa.

Historija
---------

Prvo izdanje nastalo je iz *Conversations-Lexikon mit vorzüglicher Rücksicht auf die gegenwärtigen Zeiten* autora Renatusa Gotthelfa Lobela i Christiana Wilhelma Frankea, objavljenog u Leipzigu između 1796. i 1808. godine. Kao i kod drugih enciklopedija iz 18. stoljeća, opseg nove enciklopedije proširen je izvan onog ranijeg izdanja u želji kako bi novo izdanje bilo prava, sveobuhvatna enciklopedija. Ovaj leksikon uključivao je geografiju, historiju, dijelom i biografije, kao i poznatije mitologije, filozofiju i tako dalje.

Trenutačno 21. izdanje sadrži oko 300.000 natuknica na 24.000 stranica, s oko 35.000 karata, grafikona i tablica. To je najveća enciklopedija na njemačkom jeziku tiskana u 21. vijeku. Digitalna multimedijska enciklopedija temeljena na Brockhausovoj enciklopediji dostupna je pod imenom *Brockhaus Enzyklopädie Digital*, dostupna je od 15. novembra 2005. na dva DVD-ROM-a ili na jednom USB memorijskom disku.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2013-01-17 na Wayback Machine-u pristupljeno 21. kolovoza 2010.

Eksterni linkovi
----------------

***Brockhaus Enzyklopädie*** na Wikimedijinoj ostavi
***Oneirocritica*** (starogrčki:  / *Oneirokritika*), u prevodu ***Sanovnik*** ili ***Tumačenje snova***, naslov je drevne grčke rasprave o tumačenju snova koju je u 2. veku nove ere napisao Artemidor i koja predstavlja prvo grčko delo na tu temu. Sastoji se od pet knjiga, od kojih su prve tri bile namenjene široj publici i daju enciklopedijsku obradu teme snova, dok su druge dve knjige napisane za privatnu upotrebu autorovog sina, početnika u tumačenju snova. Artemidor je ovo delo potpisao kao "Artemidor iz Daldisa", uprkos tome što je rođen u Efesu, u znak sećanja na malo poznato rodno mesto svoje majke u Lidiji (III, 66).

Artemidor sugeriše da su snovi jedinstveni za svakog pojedinca i da će čovekov budan život uticati na simbole u njegovim snovima. Pokazuje svest o sposobnosti usnulog uma da koristi metafore u svojim porukama.

Michel Foucault, koji govori o Artemidorovom *Sanovniku* u raspravi *Briga o sebi*, trećem tomu svoje *Istorije seksualnosti* (1976-1984), opisuje *Sanovnik* kao praktičan, iskustveni vodič. Prema Foucaultu, delo otkriva kulturno istaknute obrasce koji se odnose na "etičko iskustvo *afrodizije*".

Sadržaj po knjigama
-------------------

Prve tri knjige dele snove u glavne grupe. Prva knjiga posvećena je anatomiji i aktivnosti ljudskog tela: 82 odeljka tumače pojavu u snovima subjekata poput veličine glave, ishrane i seksualne aktivnosti. Na primer, odeljak 52 kaže, u vezi sa jednom telesnom aktivnošću, "svi alati koji seku stvari na pola označavaju neslaganja, frakcije i povrede ... Alati koji izravnavaju površine predviđaju kraj neprijateljstvima".

Druga knjiga obrađuje predmete i događaje u prirodnom svetu, kao što su vreme, životinje, bogovi i letenje. Odeljak o životinjama uključuje sisare (domaće i divlje), morska stvorenja, gmizavce i one koji lete. Tako u 12. odeljku nalazimo: "Postoji afinitet između svih divljih životinja i naših neprijatelja. Vuk označava nasilnog neprijatelja ... Lisica ukazuje na to da neprijatelj neće napadati otvoreno, već će kovati zavere."

Treća knjiga obrađuje različite predmete.

Artemidor prelazi sa sadržaja snova na tehniku tumačenja snova u četvrtoj knjizi, koja je upućena njegovom sinu. Navodi da tumač treba da zna pozadinu sanjara, kao što je njegovo zanimanje, zdravlje, status, navike i starost. Treba uzeti u obzir verodostojnost sadržaja iz snova, što se ne može učiniti bez poznavanja onoga koji je san usnuo. Tumač treba da sazna kako se subjekat oseća u odnosu na svaku komponentu sna. U petoj knjizi Artemidor prikazuje dodatnih 95 snova koje je prikupio za svog sina kao materijal za vežbanje.

Artemidor naglašava empirijsku prirodu svog istraživanja. "Nisam se oslanjao ni na jednu jednostavnu teoriju verovatnoća, već na iskustvo i svedočenje stvarnih ispunjenja snova". Njegova istraživanja su ga odvela u gradove u Grčkoj, Italiji, Maloj Aziji i na većim ostrvima. Ukazuje da je pregledao svu dostupnu literaturu o snovima i da je proveo godine savetujući se sa drugim tumačima osnova.
Položaj otoka (Windward Islands)
**Otoci privjetrine** je naziv za one otoke u Malim Antilima koji leže u području kojim na ovim zemljopisnim širinama pušu snažni i manje-više stalni sjeveroistočni pasatni vjetrovi.

Otoci privjetrine imaju ukupno oko 8.500 km² i nastanjuje ih oko 2,1 milijun stanovnika. Dijelom spadaju pod Francusku, dijelom u Nizozemske Antile a dijelom su nezavisni. 

Među otoke privjetrine spadaju:

* Martinik (dio Francuske)
* Sveta Lucija (neovisna)
* Sveti Vincent (dio države Sveti Vincent i Grenadini)
* Grenadini (dio države Sveti Vincent i Grenadini)
* Grenada (neovisna)
* Barbados (neovisna)
* Tobago (dio države Trinidad i Tobago)
* Trinidad (dio države Trinidad i Tobago)
* Curaçao (Nizozemski Antili)
* Bonaire (Nizozemski Antili)

Neki autori zadnja tri otoka ne smatraju otocima privjetrine.

Povezani članak
---------------

* Zavjetrinski otoci

***Privjetrinski otoci (Antili)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 80144928705754440233
* LCCN: sh85146967
* GND: 14590-7
* NKC: ge867172

 |
**Operacija Pokpoong** (korejski: 폭풍 작전; srpskohrvatski: Operacija Oluja) je naziv za ofenzivu Sjeverne Koreje protiv Južne Koreje koja je označila početak Korejskog rata. Operacija je započela 25. lipnja 1950. u 04:00KST uz 38. paralelu. Službene objave rata nije bilo. 

Operaciju su zajednički planirale Sjeverna Koreja i Sovjetski Savez, a potonji je svojim korejskim saveznicima dostavio oružje, poput tenkova i zrakoplova. Uz sovjetsku pomoć, Korejska narodna armija je u samo par dana uspjela osvojiti južnokorejski glavni grad Seoul. 

Izvorni cilj operacije bio je okupirati cijeli Korejski poluotok do 15. kolovoza ― 50 dana, uz prosječno napredovanje od 10km dnevno ― kako bi se obilježila peta godišnjica praznika Gwangbokjeola (Dan oslobođenja). No, II. korpus Korejske narodne armije je na istočnom frontu pretrpio teške gubitke od strane južnokorejske 6. pješadijske divizije i to je usporilo njihovo napredovanje. Već 27. lipnja, borbama su se pridružile Sjedinjene Države, a Vijeće sigurnosti Ujedinjenih naroda je 7. srpnja donijelo rezoluciju 84. Operacija je završila 31. srpnja pobjedom Sjeverne Koreje, no cjelokupni poluotok nije okupiran.
**Nikomed IV Filopator** (? - 75/74. pne.) bio je posljednji kralj Bitinije. Bio je sin i nasljednik kralja Nikomeda III, a na prijestolje je stupio godine 94. pne. O njegovom ranijem životu se malo zna, ali mu je vladavina bila obilježena burnim događajima. 

Godine 90. pne. je, nastojeći na prijestolje dovesti sebi sklonog Nikomedovog brata Sokrata Dobrog, protiv Bitinije pokrenuo rat pontski kralj Mitridat VI Eupator. Nikomed je poražen i prisiljen na bijeg u Italiju, odakle se, uz rimsko posredovanje vratio na prijestolje. Rimljani su, pak, podsticali Nikomeda da napada i pljačka pontske teritorije. To je poslužilo kao povod za izbijanje prvog mitridatskog rata. Nikomed je ponovno prisiljen na bijeg te se tek nakon pobjeda rimskog vojskovođe Sule nad Mitridatom uspio vratiti na prijestolje 84. pne.

Bitinija je nakon toga, kao vjerni rimski saveznik, živjela u relativnom miru. Godine 80. pne. je na Nikomedov dvor kao rimski izaslanik došao mladi Julije Cezar kako bi uz bitinijsku pomoć sagradio flotu za borbu protiv pirata. Cezar se na Nikomedovom dvoru zadržao duže nego što je planirao, i gotovo sve vrijeme provodio u Nikomedovom društvu. Zbog toga su se u Rimu pojavile glasine kako su Nikomed i mladi rimski izaslanik homoseksualni ljubavnici. Cezar je zbog toga u Rimu među svojim političkim neprijateljima stekao nadimak "kraljica Bitinije" koga se nastojao riješiti do kraja života.

Godine 74. pne. je Nikomed, po uzoru na posljednjeg vladara susjedne države Pergam, oporukom vlast nad zemljom ostavio Rimljanima, koji su je anektirali i učinili svojom provincijom.

Izvori
------

* Svetonije, *Živiti Cezara*: "Caesar".
* Smith, William (editor); *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*: "Nicomedes III" Arhivirano 2006-03-01 na Wayback Machine-u (erroneously called so), Boston, (1867).

---

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Nikomed III**  |  **Kralj Bitinije** 94. pne. – 74. pne. | Slijedi: **Položaj ukinut   oporukom ostavio kraljevstvo Rimskoj Republicinakon čega je postalo provincija**  |
| Serranía del Darién |
| --- |
| Dio |
|  |
| Dužina masiva: | 35 km |
| Širina masiva: | km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | Cerro Tacarcuna (1,875 m) |
| Zaštićene oblasti: | Serranía del Darién na karti KolumbijeSerranía del DariénSerranía del DariénPozicija masiva u Panami |
| Država: |  Panama Kolumbija |

**Serranía del Darién** je mali planinski masiv dug 35 km, koje se proteže na granici Paname i Kolumije.

Karakteristike
--------------

Prostire se na jugoistoku Panamske provincije Darién i na sjeverozapadu Kolumijskog departmana Chocó.

Prosječna nadmorska visina tog masiva duž pacifičke obale je 500 metara, ona se povećava u smjeru sjeveroistoka i doseže do 550 m kod planine *Altos de Aspavé*, koja je vododjelnica porjačja rijeka Atrato i Tuira.

Masiv doseže svoju najveću visinu na planini Cerro Tacarcuna visokoj 1,875 metara, ostale veće planine su; Anachucona (1,340 m), Alto Pauna, Tanela, Puno i Gandi.

Od tamo se postepeno spušta do rta Tiburón na karipskoj obali.

Izvori
------

1. 1 2 3  Andrés Quintero Castillo. „*Reserva Hidrológica Serranía de Darién*" (španjolski). Storymaps. Pristupljeno 1.2.2023.
2. ↑  „*Llanuras y Serranías - Relieve Colombiano*" (engleski). Toda Colombia. Pristupljeno 1.2.2023.

Vanjske veze
------------

* *Serranía del Darién* (na portalu Mapcarta) (`en`)
**Niegocin** (njemački: *Löwentinsee*) je morensko jezero na sjeveroistoku Poljske, u Varminsko-mazurskom vojvodstvu. 
To je jedno od većih jezera u Regiji Mazurska jezera.

Jezero Niegocin leži na nadmorskoj visini od 116 metara, u porječju rijeke Pise. Na njegovoj sjevernoj obali prostire se grad Giżycko, turistički resort poznat po sportovima na vodi.

Karakteristike
--------------

Jezero ima površinu od 26,04 km², dugo je 10,8 i široko do 4,8 km, maksimalno duboko 39,7 metara.
Na jezeru se nalazi 3 otoka ukupne površine 4 hektara.

Na jugozapadu jezera nalazi se 3 km dugački zaljev, zvan Jezero Boczne površine 183 hektara, nešto dalje prema jugu nalazi se kanal Kula sa kojim je povezeno sa Jezerom Jagodne. Na sjeveru je kanalima Giżycki i Niegocinski povezan sa Jezerom Mamry.
Zbog tog je Jezero Niegocin dio turističke brodske rute Węgorzewo-Giżycko-Ruciane-Nida.

Obale Niegocina su niske, slabo razvedene i bez šuma.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   „Niegocin" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 16.04. 2021.

Vanjske veze
------------

***Niegocin*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Niegocin* (`pl`)
**Nikomed I** (grčki: Nικoμήδης; 278–cca. 255. pne.) bio je drugi kralj Bitinije, odnosno najstariji sin kralja Zipoita, koga je naslijedio 278. pne.

Nikomed je na samom početku vladavine dao ubiti svoja dva mlađa brata, dok je treći - Zipoit - preživio i protiv njega digao pobunu. Nikomedu je prijetio i seleukidski vladar Antioh, zbog čega je Nikomed sklopio savez sa Heraklejom Pontskom i makedonskim kraljem Antigonom II. Zahvaljujući tome je uspio očuvati nezavisnost Bitinije.

Zipoitovu pobunu je bilo teže ugušiti, te je u tu svrhu kao najamnike uzeo keltska plemena pod Leonorijem koja su oko 277. pne. opsjedala Bizantij. Uz njihovu pomoć Zipoit je poražen i pogubljen, a za nagradu su dobili zemlju u unutrašnjosti kasnije prozvanu Galatija.

Nikomedova vladavina je nakon toga obilježena dugim periodom mira i prosperiteta. Po uzoru na mnoge tadašnje vladare, osnovao je grad koji je po sebi nazvao Nikomedija, a koji će postati jedan od važnijih u Maloj Aziji.

Nikomed se ženio dva puta. S prvom suprugom, Frigijkom po imenu Ditizele, imao je dva sina - Prusiju i Zielu. Druga supruga Etazeta ga je, pak, nagovorila da prijestolje ostavi njenoj djeci. Oni su u trenutku njegove smrti bili djeca, te je Nikomed oporukom ovlastio Antigona II i egipatskog kralja Ptolemeja II da, zajedno s polisima Herakleja Pontska, Kios i Bizantij, budu njihovi skrbnici. Usprkos toga, Ziela je ubrzo nakon toga osvojio vlast.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Zipoit**  |  **Kralj Bitinije** 278. pne. – 255. pne. | Slijedi: **Etazeta**  |

Izvori
------

* "Nicomedes I" from the Encyclopædia Britannica (1911)
* Smith, William (editor); *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, "Nicomedes I", Boston, (1867)
ACI Marina
ACI Marina Dubrovnik
Dvorac Sorkočević u dubrovačkoj marini
**ACI Marina Dubrovnik** jedna je od najljepših i najsigurnijih marina za privez, čuvanje i održavanje jahti na Jadranu.

Ime
---

ACI Marina Dubrovnik je u sastavu Adriatic Croatia International Club pa otud i potiče kratica ACI.

Zemljopisni položaj
-------------------

**42°40,3’ N - 18°07,6’ E**

ACI marina Dubrovnik smještena je nedaleko od izvora rijeke Omble u dubrovačkom gradskom kotaru Komolac. Nalazi se uz Jadransku turističku cestu, u zaljevu Rijeke dubrovačke, a udaljena je 5 kilometara od Dubrovnika u pravcu Splita te 2 nautičke milje od dubrovačke luke Gruž.

Vezovi i smještajni kapaciteti
------------------------------

ACI Marina Dubrovnik raspolaže sa nešto više od 400 vezova u moru te oko 150 mjesta na suhom doku. Svi vezovi u moru imaju priključak na pitku vodu i električnu energiju.

Ostali sadržaji
---------------

Marina raspolaže sa svim sadržajima potrebitim za potpunu uslugu. Tu su recepcija, mjenjačnica, aperitiv bar, caffe bar, restoran sa gotovim i jelima po izboru, pivnica, igrališta za tenis, otvoreni bazen, sanitarni čvor (WC i tuševi), praonica rublja, mini trgovački centar, prodavaonica nautičke opreme, radionica za servis i održavanje plovila, velika pokretna dizalica nosivosti 60 t, parkiralište za osobna vozila. U samoj Marini, na jednom od dokova, nalazi se crpka za gorivo za plovila, a u neposrednoj blizini Marine, oko 500 m daleko, nalaze se crpke za gorivo i plin za osobne automobile. Granični prijelaz sa carinskom službom radi cijelu godinu a nalazi se u dubrovačkoj luci Gruž.
ACI marina Dubrovnik jedna je od 10 marina iz sustava ACI-a, koje zadovoljavaju stroga ekološka mjerila glede sigurnosti, čistoće vode i okoliša, te joj je kao takvoj dodijeljeno visoko priznanje Europska plava zastava.

Promet
------

ACI Marina Dubrovnik je sa Dubrovnikom povezana Jadranskom turističkom cestom te redovnim i čestim autobusnim linijama 1, 1A, 1B i 1C prometnog poduzeća Libertas, kao i taksi službom grada Dubrovnika.

Preko dubrovačke luke Gruž, Marina Dubrovnik je povezana brodskim linijama sa svim većim i značajnijim hrvatskim lukama te lukama u Anconi, Bariju i Pescari u Italiji.

Blizina Zračne luke Dubrovnik omogućava putnicima iz svih krajeva svijeta brzu i sigurnu vezu s ACI Marinom Dubrovnik.

Vanjske veze
------------

* Adriatic Croatia International Club Arhivirano 2007-02-12 na Wayback Machine-u
Koordinate: 47° 29' 22" SGŠ, 19° 3' 25" IGD

**Pravoslavna crkva Svetog Georgija u Budimpešti**, u svakodnevnom govoru **Srpska crkva**, je jedini hram Srpske pravoslavne crkve u Budimpešti, glavnom gradu Mađarske. Crkva pripada Eparhiji budimskoj. Crkva je danas posvećena Svetom Đorđu.

Crkva Svetog Georgija je smeštena u samom jezgru Budimpešte, na manje od 100 m od Vaci ulice, glavne pešačke zone grada.

Značajno je naglasiti i da je Crkva Svetog Georgija jedan od najvelepenijih baroknih hramova u celoj Budimpešti. Stoga je crkva pod zaštitom Državnog ureda za kulturno nasleđe Mađarske.

Istorijat
---------

Na mestu današnje crkve postojala je starija srpska bogomolja, sagrađena u vreme doseljavanja Srba na ove prostore, tokom turske vladavine Panonijom (16. i 17. vek). 1685. godine Habzburzi su preoteli Mađarsku od Turaka, ali je se srpska zajednica u ovim vremenima očuvala. Čak je 1698. godine postojeća crkva obnovljena od strane Patrijarha Arsenija III Čarnojevića.

U prvoj polovini 18. veka Srbi su činili značajan deo stanovništva Pešte, pa se ukazala potreba za gradnjom veće i čvršće crkve. Konačno, 1731. godine urađen je projekat za novu crkvu u baroknom stilu, koja je i izgrađena 1733. godine. Barokni zvonik je dograđen 1752. godine. Prvobitni ikonostas za crkvu je uradio Stefan Tenecki.

1838. godine Peštu su zadesile velike poplave. Tada je stradao stari ikonostas. Stoga je 1850. godine crkva dobila novi ikonostas u duhu neorenesanse. Tvorac novog ikonostasa bio je jedan grčki umetnik. 

Crkva Svetog Georgija u Pešti vekovima je bila druga po značaju crkva srpske zajednice u Budimpešti, posle Crkve Svetog Dimitrija na Tabanu, delu Budima. Međutim, kako je data crkva teško oštećena tokom Drugog svetskog rata, ona je porušena 1949. godine „u čast" 70. rođendana Staljina. Na taj način je peštanska crkva postala jedina srpska bogomolja u Budimpešti.

Crkva danas
-----------

Crkva Svetog Georgija u Budimpešti je danas živa crkva, sa redovnim liturgijama i posetama vernika i drugih posetilaca. 

U hramu se, pored toga, čuvaju još mnoge umetničke vrednosti, koja uključuje i bakroreznu grafiku sa prikazom zaštitinika hrama iz 1701. godine. Jedno od najdragocenijih umetničkih dela je vezena plaštanica Hristofora Žefarovića sa predstavom polaganja Hristova u grob.

Zbirka slika
------------

* Crkva posle poslednje obnoveCrkva posle poslednje obnove
* Pročelje crkvePročelje crkve
* Unutrašnjost crkveUnutrašnjost crkve

Izvori
------

* [*mrtav link*]
* Stojan Vujičić: Srbi u Budimu i Pešti, 1997.

Spoljašnje veze
---------------

***Srpska pravoslavna crkva Svetog Georgija u Budimpešti*** na Wikimedijinoj ostavi

* Samouprava Srba u Mađarskoj Arhivirano 2008-02-05 na Wayback Machine-u
**Srpska narodna partija** je nacional-konzervativna politička partija u Srbiji. Njen osnivač i prvi predsednik je Nenad Popović, nekadašnji potpredsednik DSS. Nastala je izlaskom frakcije iz Demokratske stranke Srbije, i osnivanjem nove stranke, septembra 2014. godine. Umerena je ekonomski orejentisana politička partija u Srbiji, usmerenja desnog centra.

Srpska narodna partija je politička stranka desnog centra, čije se delovanje zasniva na poštovanju nacionalnih, demokratskih i načela građanskog rodoljublja.

Cilj Srpske narodne partije je da stvori modernu, politički i ekonomski snažnu Srbiju politički orijentisanu ka Ruskoj Federaciji.

Srpska narodna partija je protiv ulaska Srbije u Evropsku uniju i NATO pakta, ona se oslanja na političku saradnju sa Ruskom Federacijom i spojem nacionalnih vrednosti, na sve delove srpskog naroda i nacionalnih manjina.

Izvori
------

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična internet stranica.
* Izvod iz registra političkih stranaka nakome se nalazi i Srpska narodna partija. Arhivirano 2015-02-05 na Wayback Machine-u
**Protoevanđelje Jakobovo**, poznato i kao **Evanđelje po Jakovu** ili **Evanđelje detinjstva po Jakovu**, je ranohrišćansko apokrifno evanđelje iz 2. vijeka.

Jedno je od najpopularnijih apokrifa u staroj Crkvi, a i kasnije. Spis je izvršio golem utjecaj na umjetnost, na pobožnost, ali i na liturgiju. Imena Marijinih roditelja Joakima i Ane imamo samo iz toga apokrifa, kao i vijest o Marijinu uvođenju u hram, što rimska liturgija slavi posebnim blagdanom.

Povijest
--------

Prvi ga izričito spominje Origen, ali su se njime služili već Klement Aleksandrijski i Justin; nastalo je, dakle, negdje sredinom II stoljeća. Sačuvano u više od 30 grčkih rukopisa, te u starom sirijskom, armenskom, koptskom i staroslavenskom prijevodu.

Decretum Gelasianum (VI st.) osuđuje taj spis kao heretički.

Sadržaj
-------

*Rođenje presvete bogorodice*, crkveni praznik, pominje se u Jakovljevom jevanđelju ali ne i u Svetom pismu.
Protojevanđelje Jakovljevo opisuje djetinjstvo Marije i Isusa. Pripovijeda se Marijino čudesno začeće od roditelja koji su bili već stari, čudesne i slikovite zgode njezina najranijeg djetinjstva i njezin život u hramu do 12 godine (hranu je primala iz ruke anđela), zatim zaruke njezine sa starcem Josipom, udovcem koji je imao sinove.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Tomislav J. Šagi-Bunić - Povijest kršćanske literature (svezak I) (scribd)

Vidi još
--------

* Jakob Pravedni
* Ranohrišćanski spisi

Vanjske veze
------------

* Early Christian Writings website: *Infancy Gospel of James*
* St. Joseph in Apocrypha Arhivirano 2019-03-26 na Wayback Machine-u, from "Oblates of St. Joseph".
* Протојеванђеље Јаковљево
**Srpska narodna stranka** je politička stranka u Hrvatskoj koja zastupa interese srpske etničke zajednice. Njen trenutni predsjednik je Milan Rodić.

Osnovana je početkom 1991. godine od strane pripadnika srpske manjine na čelu s Milanom Đukićem koji se nisu slagali sa secesionističkom politikom Srpske demokratske stranke, odnosno stvaranjem Republike Srpske Krajine. S izbijanjem rata postala je stranka koja je zastupala interese Srba na područjima pod kontrolom hrvatske vlasti.

Stranka je ubrzo dobila povlašten tretman u državnim medijima, a Đukić je dobio dužnost pomoćnika ministra unutarnjih poslova i savjetnika predsjednika Franje Tuđmana. Na parlamentarnim izborima 1992. godine SNS nije uspjela probiti plafon od 3 % za ulazak u Sabor. Međutim, presudom Ustavnog suda 3 njena zastupnika, uključujući Đukića, su dobila saborske mandate jer na listama drugih dviju stranaka koje su prešle prag - SDP i HNS - nije bilo dovoljno zastupnika srpske nacionalnosti da ispune kvotu koju je propisivao tadašnji Ustavni zakon o pravima manjina. Ustavni sud je mandate prepustio SNS-u, iako je ispred te stranke po broju glasova a sa srpskim zastupnicima bila SDU, obrazloživši to time da SNS kao "etnička stranka" ima jače pravo na "etničke mandate".

Milan Đukić je ubrzo nakon toga postao potpredsjednik Sabora, a SNS dobio nadimak "Stranka Tuđmanovih Srba", s obzirom da je uvijek podržavao HDZ i vladu, a nikada opoziciju. Ta se percepcija promijenila pred kraj rata, kada je SNS počeo sve više kritizirati odnos vlasti prema srpskoj manjini.

Nakon reintegracije Podunavlja, SNS se za glasove Srba morao boriti sa Samostalnom demokratskom srpskom strankom koja ju je postupno marginalizirala.

Godine 2000. u Avgustu na izvanrednim lokalnim izborima SNS-u je uspjelo u općini Donji Lapac formirati većinski srpsku (SNS-ovu većinu) vlast - prvi takav slučaj u Hrvatskoj nakon završetka rata. Međutim, već na izborima 2003. SNS je izgubio parlamentarni status.

Eksterni linkovi
----------------

* Službena stranica Arhivirano 2015-04-19 na Wayback Machine-u