recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sky Office Tower** poslovni je neboder u glavnom gradu Republike Hrvatske Zagrebu. Nalazi se na zapadnom ulazu u grad, nedaleko od križanja Zagrebačke ceste i Zagrebačke avenije, u gradskom naselju Rudeš.

Gradnja
-------

Neboder u izgradnji
Radovi su započeli 21. kolovoza 2007, a završeni su 2012. godine. Troškovi izgradnje iznosili su 76 milijuna eura.

Tehničke karakteristike
-----------------------

Iako je prvotno trebao imati 29 katova i 108 metara visine, objekt je zbog nepovoljne gospodarske situacije izgrađen kao dvostruki toranj od 22 kata, koji su međusobno povezani između 2. i 15. kata. Visina zgrade iznosi 81 metar. Ukupna korisna površina objekta iznosi 71.897 četvornih metara. Osigurano je čak 706 parkirnih mjesta, od čega 659 u podzemnim garažama, koje se prostiru na nekoliko podzemnih etaža, te 47 vanjskih.

To je prvi objekt takve vrste u Hrvatskoj. Konceptom površinskog grijanja i hlađenja, ventilacije i kontrole vlažnosti svrstava se uz bok objekata u Europi i svijetu koji su izgrađeni u skladu s najstrožijim toplinskim normama te pružaju korisnicima najveću toplinsku udobnost i štede energiju i čuvaju okoliš.

Izvori
------

***Sky Office Tower*** na Wikimedijinoj ostavi

* Novinski članak o planiranju gradnje Arhivirano 2010-05-24 na Wayback Machine-u, Jutarnji.hr
* Tehnički podaci o zgradi Arhivirano 2010-11-22 na Wayback Machine-u
* Novinski članak o troškovima izgradnje Arhivirano 2011-12-28 na Wayback Machine-u, Poslovni.hr
* Planirani građevinski projekti u Zagrebu Arhivirano 2012-10-14 na Wayback Machine-u, Jutarnji.hr
* Tehičke specifikacije objekta Arhivirano 2011-07-05 na Wayback Machine-u
* Dodatni tehnički podaci Arhivirano 2011-07-06 na Wayback Machine-u
* *Sky Office korak do zelenog certifikata*, Business.hr
**Jakopo Robusti** ili **Tintoreto** (pravo ime: *Jakopo Komin*, ital. *Jacopo Comin, Jacopo Robusti, Tintoretto*, 29. septembar 1518 — 31. maj 1576) je venecijanski slikar iz epohe manirizma, odnosno pozne renesanse. Smatra se poslednjim velikim slikarem ovog pravca. 

Alternativno prezime, *Robusti*, dobio je po ocu koji je bio robusni čuvar kapija Padove, a nadimak *Tintoreto*, po očevoj profesiji - bojadžijin sin. U početku je bio Ticijanov učenik, ali je ubrzo razvio sopstveni stil. U svom ateljeu je držao natpis koji ga je opisivao: „Mikelađelov dizajn i Ticijanov kolorit" (*Il disegno di Michelangelo ed il colorito di Tiziano*). Skoro ceo život je proveo u Veneciji. 

Bio je poznat po svom energičnom i brzom maniru slikanja, po kome su ga zvali „furiozni" (*Il Furioso*). Najviše je slikao portrete, ali i religijske kompozicije. Koristio je perspektivu i osvetljenje na dramatičan način, zbog čega se smatra pretečom baroknog slikarstva. 

U mitološkim, alegorijskim i historijskim kompozicijama spojio je snažnu dramatsku napetost s blještavim kolorizmom mletačkog slikarstva. Stvara djela iznimno velikih dimenzija, kao što su ciklusi fresaka u bratovštini *Scuola Grande di San Rocco* od 1565.-1587. ili oni u Duždevoj palači od 1574.-1592.

Bio je i vrstan portretist, a radio je i kartone za mozaike u Bazilici sv. Marka u Veneciji.

Svoja posljednja djela radio je u suradnji s kćerkom Mariettom, zvanom *La Tintoretta* (1560.-1590.) i sinom Domenicom (1564.-1637.).

Spoljašnje veze
---------------

***Tintoreto*** na Wikimedijinoj ostavi

* Tintoreto na Artsiklopediji

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 95161574
* LCCN: n50011866
* ISNI: 0000 0001 2144 1428
* GND: 118622854
* SELIBR: 324632
* SUDOC: 027471780
* BNF: cb12073989p (podaci)
* ULAN: 500011407
* MusicBrainz: 7342b856-55c4-469b-9a15-5557ed77ff1b
* NLA: 35550876
* NDL: 00476196
* NKC: jn19981002227
* BNE: XX879326
* CiNii: DA02722414
* KulturNav: id
* RKD: 77607
* CONOR.SI: 8554083

 |
**Skänninge** je grada od 3,140 stanovnika, u sredini Švedske, koji administrativno podpada 
pod Općinu Mjölby koja ima 25,856 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Skänninge leži u Grofoviji Östergötland, udaljen oko 38 km zapadno od Linköpinga i oko desetak km sjeverno od svog administrativnog centra Mjölbya.

Historija
---------

Arheološki nalazi pokazuju da je Skänninge postojao već tokom 11. vijeka, a kao grad se spominje u 13. vijeku. U njemu je 1237. podignut drugi švedski dominikanski samostan, pa je on odtad bio mjesto za važne političke i vjerske skupove.

Kad je 1368. osnovana Vadstena, desio se i pomak dotadašnjih trgovačkih puteva u centralnom Östergötlandu, pa je Skänninge izgubio velik dio svog trgovačkog zaleđa. 

Nakon tog su prošli dani njegove slave; pa je između 1547. - 1570. Skänninge izgubio i dobar dio gradskih prava. I pored nekog rasta tokom 17. vijeku i 18. vijeka Skänninge je ostao skroman gradić, sa oko 700 stanovnika, sredinom 18. vijeka.

Današnji Skänninge je trgovački centar bogatog poljoprivrednog kraja, sa nešto skromne industrije, koji je uspio sačuvati izgled malog ubavog grada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Sweden: Västra Götaland" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 07. 2016.
2. 1 2 3  „*Skänninges historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 12. 07. 2015.

Vanjske veze
------------

***Skänninge*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Općine Mjölby - O Skänningu* Arhivirano 2016-04-10 na Wayback Machine-u (`sv`)
**Zutuhilski jezik** ili **Tz'utujil** (ISO 639-3) je jezik iz porodice Majanskih jezika kojim govore domorodački Zutuhili na jugozapadu Gvatemale.

Prema popisu iz 2002. njime se služi 60,000 govornika koji žive u Departmanu Sololá južno od Jezera Atitlán. 
Zutuhilski ima dva dijalekta; istočni i zapadni.

Karakteristike
--------------

Zutuhilski jezik je sličan jezicima kojima govore susjedni majanski Kaqchikeli i Quiché.

I Zutuhili se kao i susjedni majanski narodi, bave se poljoprivredom i uzgajaju osnovne usjeve; kukuruz, grah i tikve, od domaćih životinja drže ovce, svinje i perad.

Postoji standardna ortografija za Zutuhilski koju je razvila Gvatemalska akademija majanskih jezika (Academia de Lenguas Mayas de Guatemala) i odobrila Gvatemalska vlada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „*Tz'utujil*" (engleski). Omniglot.. Pristupljeno 21.3.2023.
2. ↑   „*Tz'utujil [tzj**"] (engleski). SIL International. Pristupljeno 21.3. 2023.*
3. 1 2  „*Tz'utujil*" (engleski). Joshua Project. Pristupljeno 21.3.2023.

Vanjske veze
------------

* *Tz'utujil* (`en`)
Za tiranina starogrčkog grada Mileta, v. Timarh iz Mileta.
**Timarh** (? - 160. pne.) je bio seleukidski vojskovođa koji je nakratko kao uzurpator preuzeo vlast nad Seleukidskim Carstvom. Bio je rodom iz grada Mileta u Maloj Aziji, a u mladosti se sprijateljio s princom Antiohom. Kada je Antioh godine 175. pne. nakon ubistva svog brata Seleuka IV preuzeo prijestolje, Timarha je imenovao guvernerom Medije, a njegovog brata Heraklida svojim ministrom financija. Timarh je kao guverner veliki dio svoje energije uložio nastojeći svoju satrapiju obraniti od prijetnje koju je predstavljala susjedna satrapija Partija, čiji su arsakidski vladari, osjetivši slabost centralne vlasti, počeli razmišljati o nezavisnosti i obnovi nekadašnje perzijske države.

Godine 163. pne. Antioh je poginuo na vojnom pohodu u Perziji. Timarh je odmah došao u sukob s njegovim vojskovođom Lizijom, koji se proglasio skrbnikom Antiohovog malodobnog sina i novoproglašenog kralja Antioha V. Godine 162. pne. je, pak, Liziju a i malog kralja ubio Demetrije, najstariji sin Antioha Velikog, koji je prije toga bio pušten iz rimskog zarobljeništva. Timarh je to odbio priznati, proglasivši se kraljem. Njegove su trupe iz Medije prodrle u Babiloniju. Timarh je tamo priznat za kralja, ali je, prema antičkim navodima, vladao s velikom okrutnošću. Godine 160. pne. su Babiloniju napale Demetrijeve trupe, te je Timarh poražen i ubijen. S njegovom je smrću nestala ne samo njegova kratkotrajna država, nego je konačno prestala i helenistička vlast nad Iranom.

Timarha je godine 150. pne. osvetio brat Heraklid, nagovorivši Rimljane da podrže Aleksandra Balasa, dječaka za koga se tvrdilo da je sin Antioha IV Epifana. Uz njihovu pomoć je Demetrije svrgnut i ubijen.

Izvori
------

* Appian *Syriaka Arhivirano 2015-11-19 na Wayback Machine-u (The Syrian Wars)* 8:§§ 45,47
* Biography of Parthian king Mithradates I (a contemporary of Timarchus)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Antioh IV**  |  **Seleukidski kralj (uzurpator)** 163–160. pne. | Slijedi: **Demetrije I**  |
**Revolucija 1868. godine** (španski: ), također poznata kao **Gloriosa** (sh. *Slavna*) ili **Septembarska revolucija** (španski: ) u historiji Španije označava revoluciju odnosno oružanu pobunu kojom je u septembru godine 1868. svrgnuta kraljica Isabella II i uspostavljen novi liberalni režim koji će kasnije biti poznat kao Demokratsko šestoljeće.

Iako je Isabella svoje prijestolje dugovala liberalima koji su 1830-ih u Prvom karlističkom porazili reakcionarne karliste njenog strica i dinastičkog suparnika Don Carlosa od 1843. godine, kada je nominalno stupila na prijestolje, se od njih počela sve više udaljavati, preferirajući konzervativnu Umjerenu stranku, miješajući se u rad vlade i koketirajući sa povratkom apsolutizma pod uticajem dvorske kamarile. Zbog toga je sa vremenom postala sve omraženija, a čemu je doprinijela i sve veća nesposobnost i korupcija u španskim vladama 1860-ih. Liberalna i radikalna opozicija je sa vremenom počela pronalaziti saveznike među umjerenjacima, kao i Liberalnom unijom koja je dominirala španskom politikom 1860-ih,a nakon izgnanstva Leopolda O'Donnella ostala bez vođe.

Signal za početak revolucije bila je pobuna mornaričkih oficira u luci Cadiz, kojoj su se priključili generali Serrano i Prim. Serrano je sa svojim trupama krenuo na Madrid i porazio Isabelline lojaliste u bitci kod Alcolee 28. septembra, nakon čega je Isabella pobjegla u Francusku. Uspostavljena je nova Privremena vlada koja je odlučila da će Španija ostati ustavna monarhija, ali da novi monarh više neće biti iz dinastije Bourbon nego demokratski izabran od Parlamenta. Nakon pokušaja da nađu adekvatnog kandidata, novim kraljem je postao italijanski princ Amedeo od Savoje; njegova smrt je 1873. godine dovela do proglašenja kratkotrajne Prve španske republike, čiji je slom doveo do Bourbonske restauracije. No, umjesto Isabelle se na prijestolje vratio njen sin Alfonso.
**Timava** ili **Reka** (tal.: *Timavo, Recca*, slov.: *Timava ili Timav/Reka*, furlanski: *Timâf*, njem.: *Recca Fluss* ) je najduža rijeka na Krasu (i u julijskoj regiji) duga 89 km s podzemnim tokom, izvire ispod Snežnika (Monte Nevoso) u hrvatskom Krasu. ponornica kod Škocjanske jame i nakon 39 km izlazi na istoku Sjeverne Italije u regiji Furlanija-Julijska krajina i u dužini od 2 km uvire u Tršćanski zaljev.

Geografske karakteristike
-------------------------

Timava kod izvora u San Giovanni di Duino (Štivan)
Tok Reke-Timave
Rijeka ima 2 imena, izvire pod imenom Reka kod *Turkovih škulja* na južnoj strani Snežnika u hrvatskom dijelu Krasa, zatim teče u pravcu zapada kroz slovenski Kras 54 km i zatim ponire u *Mohorčičevu jamu* kod Škocjanske jame. Podzemnim kanalom teče 39 km do naselja *San Giovanni di Duino (Štivan)* u općini Duino-Aurisina kod Trsta gdje ponovno izlazi na površinu, a zatim nakon svega 2 km toka utječe u Tršćanski zaljev kod *Ribiškog naselja* između Monfalcona i Duina.

*Timava* je tipična kraška rijeka ponornica, prije se mislilo da je ona samo nastavak Reke najveće slovenske ponornice, ali je preciznim hidrografskim istraživanjima u 20. vijeku ustanovljeno da ona dobija 1/3 voda od Timav Reke, a 2/3 od rijeka Vipave i Soče i oborinskih podzemnih voda visoravni Tršćanskog Krasa.

Izlaz ponornice kod mjesta San Giovanni di Duino

Timava u historiji
------------------

O *Timavi* su pisali već antički pisci Livije, Strabon i Vergilije koji je naveo da Timava ima devet izvora.  Kod izvora se nalazilo rimsko naselje *Fons Timavi*.
Za vrijeme austrugarske tok rijeke Timave bio je granica između Austrijskog primorja i Kranjske

Literatura
----------

* *Timava : skrivnostna reka*, Massimo Gasparini; občina Devin Nabrežina, 2005 (`sl`)
* *Timavo : esplorazioni e studi*, Trst, Societa alpina delle Giulie, 1999 (`it`)
* *Reka - Timav. Podobe, zgodovina in ekologija kraške reke*, Ljubljana, Mladinska knjiga, 1990 (`sl`)

Izvori
------

1. ↑  Vergilije: *Eneida* 1.244-6
2. ↑  „Il Timavo (Recca Fluss) presso Famie – Catasto austriaco franceschino". Arhivirano iz originala na datum 2012-07-31. Pristupljeno 2011-03-15.

Vanjske poveznice
-----------------

* Izviri Timave, spletna stran občine Devin-Nabrežina (`sl`)

Koordinate: 45°47′38″N 13°34′48″E﻿ / ﻿45.794°N 13.58°E﻿ / 45.794; 13.58
**Tintinnabuli** (sing. *tintinnabulum*, latinski za "zvono") je postmodernistička i minimalistička kompozicijska tehnika koju je utemeljio estonski kompozitor Arvo Pärt, a koju je prvi puta koristio u djelu *Für Alina* iz 1976. godine. Tehnika je postala izrazito popularna zahvaljujući kompoziciji *Spiegel im Spiegel* iz 1978. godine. Ovaj jako jednostavni stil inspiriran je Pärtovim proučavanjem srednjovjekovne i renesansne sakralne glazbe, kojima se bavio nakon što su sovjetski cenzori zabranili njegova rana, modernistička i avangardna, djela. U tehničkom smislu, tintinnabuli koristi dvije vrste glasova - prvi je tzv. "tintinnabuli glas" koji koristi arpeggio kako bi naglasio akorde, dok se drugi uglavnom razvija dijatonski i kreće stepenasto. Djela su uglavnom polagana i medidativna, a imaju vrlo minimalistički pristuo notaciji i izvođenju. Jedan od ranih primjera je i *Cantus in Memoriam Benjamin Britten*. Iako je Pärtov stil evoluirao od 1970-ih godina, ova osnova karakterizira sva njegova naknadna djela.

Literatura
----------

* Paul Hillier. *Arvo Pärt (Oxford Studies of Composers)*. Oxford: Oxford University Press, 1997. ISBN 0-19-816616-8
* Engelhardt, Jeffers: "Review: 'Solfeggio per coro'; 'Cantate Domino canticum novum'; 'Missa syllabica'; 'Sarah Was Ninety Years Old'; and Others." Notes 57/4 (2001): 987–993.

Vanjske veze
------------

* (`de`) A Windows PC tool which can be used to generate tintinnabuli voicings in real-time: Arv-o-mat 1.10
**Sleaford** je grad od 17,809 stanovnika na istoku Engleske u Grofoviji Lincolnshire.

On je i administrativni centar Distrikta North Kesteven

Geografske karakteristike
-------------------------

Sleaford leži na rijeci Slea, na rubu plodnog Fensa, udaljen 27 km južno od administrativnog centra grofovije Lincolna i oko 26 km zapadno od Bostona.

Historija
---------

Historija Sleaforda može se pratiti od željeznog doba preko rimskih vremena, do današnjih dana. Tokom anglosaksonskog razdoblja postao je regionalni administrativni i trgovački centar, poznat po brojnim vodenicama.
Normani su Sleaford zabilježili u Domesday Booku 1066. kao saksonsko naselje od 50 kuća.

Za srednjeg vijeka bio je feud kincolnskih biskupa, koji su izgradili zamak zapadno od grada.

Sleaford je svoj prosperitet doživio kad je krajem 18. vijeka kanalizirana rijeka Slea, koja ga je povezala saRijekom Witham. Nekoliko dekada nakon toga uživao je položaj posljednje luke tog kraja u sistemu unutarnjih plovnih putova.

Dobrim dijelom 19. vijeka Sleaford je bio i sjedište ugledne građevinsko - projektantske kompanije Kirk&Parry, specijalizirane za izgradnju željezničkih kolodvora i restauriranje crkava.

Nedaleko od grada nalazi se Koledž Cranwell - Kraljevskih zračnih snaga, specijaliziran za obuku avijatičarskih oficira.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost Sleaforda je parohijska crkva sv.Denis, sa zvonikom visokim 44 metra, čiji najstariji dijelovi sežu u 11. vijek, koja je temeljno restaurirana polovicom 19. vijeka u neogotičkom stilu.

Njegovo ime znači gaz (ford) preko Slea.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Sleaford (Lincolnshire in East Midlands)" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 05. 2017.
2. 1 2  „*North Kesteven*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 05. 2017.
3. 1 2 3  „*Welcome to Sleaford*" (engleski). Visitor UK. Pristupljeno 12. 05. 2017.
4. 1 2 3 4  „*Timeline History of Sleaford*" (engleski). Visitor UK. Pristupljeno 12. 05. 2017.
5. ↑  „*Place: [New and Old* Sleaford*"] (engleski). Open Domesday. Pristupljeno 12. 05. 2017.*

Vanjske veze
------------

***Sleaford*** na Wikimedijinoj ostavi

* Sleaford Town Council (`en`)
**Saône** (latinski: *Arar*) je rijeka na sjeveru Francuske duga 473,4 km, desna i najveća pritoka rijeke Rhône.

Hidrologija
-----------

Saône izvire na terenu općine Vioménil u Departmanu Vosges, na nadmorskoj od 450 m. Od tamo teče prema jugu gotovo pravolinijski, iako ima relativno mali pad svega 4 m/kmnema puno meandara. Protiče kroz grad Mâcon i zatim dotiče do Lyona, gdje ima ušće u Rhônu u predgrađu La Mulatière na nadmorskoj visini od 163 m.

Porječje rijeke prostire se na površini od 6,000 km², po 6 departmana; Vosges, Haute-Saône, Côte-d'Or, Saône-et-Loire, Ain i Rhône.

Hidrološki se rijeka dijeli na tri dijela; *Haute Saône* (Gornju Saonu) u dužini od 197 km, od Corre do Graya.
*Petit Saône* duga 116 km, koja povezuje Haute Saône sa Grande Saône, i aluvijalni *Grande Saône* dug 167 km do Verdun-sur-le-Doubsa i ušća rijeke Doubs.

Saôna i Rhôna bile su tokom historije važan komunikacijski put, koji je povezivao Mediteran sa Sjevernim morem. Tokom 19. vijeka, kako bi se poboljšala plovnost Saône 1835. osnovana je agencija koja je provodila melioraciju.
Jaružanjem je kanalizirana Grande Saône.

Aluvijalna dolina rijeke je rezervoar bioraznolikosti u kom se nalazi jedna od najvećih močvara u Francuskoj.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Carte d’identité de la Saône*" (francuski). Cap sur le Rhone. Pristupljeno 21.09.2022.
2. 1 2 3  „*Rivière La Saône*" (francuski). Annuaire Mairie. Pristupljeno 21.09.2022.

Vanjske veze
------------

***Saône*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Carte d’identité de la Saône* (`fr`)
Koordinate: 39°2′40″N 125°45′10″E﻿ / ﻿39.04444°N 125.75278°E﻿ / 39.04444; 125.75278

**Slavoluk u Pyongyangu** (korejski: ) je sagrađen kako bi obilježio korejski otpor japanskoj vlasti od 1925. do 1945.

Sagrađen je 1982. godine na Trgu trijumfalnog povratka, odnosno podnožju brda Moran () u sjevernokorejskoj prijestolnici Pyongyang, a svrha mu je bila odati počast i slaviti ulogu predsjednika Kim Il-sunga u otporu protiv japanske vlasti. Inauguriran je na njegov 70. rođendan, a sastoji se od 25.500 blokova bijelog granita koji svaki predstavlja jedan dan njegovog života do trenutka inauguracije.

Napravljen je po uzoru na pariški Arc de Triomphe, a namjerno je sagrađen na način da bude veći od pariškog slavoluka. Predstavlja najviši slavoluk na svijetu, sa šezdeset metara visine i pedeset metara širine. Slavoluk u sebi ima niz prostorija, balustrada, vidikovaca i liftova. Ima četiri izdubljene dveri, svaka 27 m visoka i ukrašena izrezbarenim azalejama. U Slavoluk je uklesana "Pjesma generala Kim Il-sunga", revolucionarna himna, te godina 1925. kada je prema sjevernokorejskim historijama Kim započeo put nacionalnog oslobođenja, i godina 1945. kada je sa završetkom drugog svjetskog rata završila japanska okupacija.

Slavoluk predstavlja redovnu stanicu na službenim sjevernokorejskim obilascima za strane turiste i posjetioce.

Izvori
------

1. ↑  McCormack, Gavan, *Target North Korea: Pushing North Korea to the Brink of Nuclear Catastrophe*, str. 59. Nation Books, 2004, ISBN 1-56025-557-9.
2. ↑  „Guide to Pyongyang". The People's Korea. Arhivirano iz originala na datum 2008-09-27. Pristupljeno 25. 1. 2009.

Eksterni linkovi
----------------

***Slavoluk u Pjonjangu*** na Wikimedijinoj ostavi

* Satellite image from Google Maps
* Triumph Arch Picture, Pyongyang
**Slavonski dom**, "regionalne dnevne novine", izlaze u Osijeku svaki dan osim nedjelje. Uz zajednički dio, koji piše o aktuelnim događajima, novine sadrže i posebne dodatke za Osijek, Baranju, Đakovo i Valpovo-Belišće (koji nose takve nazive). Dodatak "Osijek" nastavak je Osječkog doma (izlazio od IX. 2000. do 21-22. XI. 2006), dodatak "Baranja" nastavak je Baranjskog doma (izlazio od III. 2006. do 23. XI. 2006), a "Valpovo-Belišće" nastavak je Doma Valpovo-Belišće (izlazio od XI. 2005. do 21-22. XI. 2006).

Nulti broj "Slavonskog doma" (s dodatkom "Osijek") izdan je 20. XI. 2006, a prvi broj (sa svim dodacima) objavljen je 23. XI. 2006. godine u tiražu od 17.600 primjeraka.

* Glavni urednik: Dario Topić
* Zamjenik glavnog urednika: Tatjana Duić
* Pomoćnici glavnog urednika: Svetozar Sarkanjac i Davor Špišić
* Urednici: Gradimir Đukarić, Igor Gajin
* Urednici izdanja: Dunja Feher ("Baranja"), Zorica Branković ("Đakovo"), Saša Matijević ("Valpovo-Belišće")
* Direktor: Anđelko Balikić
* Nakladnik: Datapress d.o.o. za izdavaštvo i usluge, Osijek; od 15. IV. 2009. godine (od broja 1646) Tabula nova d.o.o.
* Adresa: Osijek, Trg slobode 6
* Tiskar: Spajić d.o.o. Osijek; od 2009. Vjesnik d.d. Zagreb
**Brodska sinagoga** je bila sinagoga židovske zajednice u Slavonskom Brodu. 

Brodska sinagoga je izgrađena 1896. za vrijeme Jakoba Kohna, predsjednika "Židovske općine Slavonski Brod". Sinagogu je dizajnirao arhitektonski atelijer Hönigsberg i Deutsch. U vrijeme izgradnje sinagoge, "Židovska općina Slavonski Brod" je brojala preko 110 članova. Brodsku sinagogu su 1941. spalile nacističke trupe koje su okupirale grad. Ruševine sinagoge su 1944. prilikom zračnih napada na Slavonski Brod, bombardirale savezničke snage. Leib Weissberg, rabin brodske sinagoge, je 1942. deportiran u Sabirni logor Jasenovac gdje je iste godine i ubijen. 3. studenoga 1994. otkrivena je spomen ploča na mjestu gdje je stajala brodska sinagoga.

Izvori
------

* Lavoslav Špicer (*Autor i trenutni predsjednik Židovske općine Slavonski Brod*), Slavonski Brod Sinagoga, 19. siječnja 2013, pristupljeno: 17. studenoga 2013.

| * p
* r
* u
Sinagoge u Hrvatskoj |
| --- |
|  | Bjelovarska sinagoga • Dubrovačka sinagoga • Karlovačka sinagoga • Koprivnička sinagoga • Križevačka sinagoga • Riječka sinagoga • Sisačka sinagoga • Slavonskobrodska sinagoga |  |
**Vlasi** je naziv za vlahofono autohtono stanovništvo u istočnoj Srbiji koja živi na području između Morave, Timoka i Dunava na teritoriji četiri okruga: Borski, Braničevski, Zaječarski i Pomoravski. U manjem broju naseljavaju i Podunavski, Nišavski i Rasinski. U pogledu konfesije, Vlasi pripadaju pravoslavnoj veroispovesti i Srpskoj pravoslavnoj crkvi, ali su se u njihovom verskom i obrednom životu do danas zadržali u znatnoj svežini mnogi prehrišćanski, indoevropski i paleobalkansi elementi. 

Vlasi nisu kompaktni u etničkom smislu, već se dele na više grupa, među kojima su tri osnovne: Carani, na istoku, oko Kladova, Negotina i Zaječara, Ungurjani na zapadu u Homolju, Zviždu, Stigu, Braničevu, Mlavu, Resavi i okolini Ćuprije, i Munćani u sredini, naseljavaju slivove Porečke i Crne Reke. Zasebnu grupu Vlaha čine Bufani u Majdanpeku. Vlasi govore Vlaški jezik, koji nije kodifikovan. Ungurjani govore Braničevsko-homoljskim dijalektom, Carani Krajinsko-timočkim dijalektom, dok je područje Munćana, u lingvističkom smislu, limitrofni govorni areal. 

Prema podacima sa popisa stanovništva iz 2002. godine, u Srbiji živi 40.054 Vlaha. U Bugarskoj takođe živi oko 10.500 etničkih Vlaha, koji su srodni Vlasima u Srbiji, tačnije rečeno Krajinsko timočkim Vlasima. 

Vlasi su predstaljeni preko Nacionalnog saveta vlaške nacionalne manjine.

V. također
----------

* Vlasi
* Aromuni

Vanjske veze
------------

**Istorija:**

* Vlasi... ko su, šta su i odakle potiču?

**Nevladine organizacije:**

* Nacionalni savet vlaške nacionalne manjine
* Vlaška demokratska stranka srbije Arhivirano 2008-07-04 na Wayback Machine-u
* Savez vlaha srbije Arhivirano 2009-04-19 na Wayback Machine-u

**Izvorna vlaška muzika:**

* Poslednji orfeji Balkana

**Studije iz vlaške religije, mitologije i magije:**

* Vlaška mitološka pesma o poreklu zla
* Elementi titanomahije u vlaškim mitološkim pesmama
* Kult mrtvih kao osnova za određenje religije Vlaha
* Nebeska tela i obred "marturija" u kultu mrtvih kod Vlaha
* Rajska sveća u kultu mrtvih kod Vlaha
* Magijska statistika i alibi - dva aspekta dugovečnosti magije kod Vlaha
**Slađana „Slađa" Delibašić** (7. novembar 1968, Kosovska Mitrovica) je srpska dens pevačica i bivša plesačica muzičke grupe Đogani fantastiko.

Biografija
----------

Rođena je 7. novembra 1968. u Kosovskoj Mitrovici. Godine 1986, udala se za Đoleta Đoganija, sa kojim ubrzo otvara plesnu školu. Godine 1992. snimaju svoj prvi album *Storm*, a dve godine kasnije — 1994. album *Idemo na Mars* i postaju veoma poznata dens grupa. Posle petnaest godina braka, razveli su se 2001.

Albumi
------

Slađana je 2001. godine snimila svoj prvi samostalni album sa nazivom *Šesto čulo*. Pesme *Neću da slušam laži*, *Žene*, *Daj* i *Moćnica* ubrzo su postali hitovi. Godine 2002. snima album *Zauvek — Kraljica Ritma*, a hitovu su *Svake noći*, *Izađi*, *Pusti me*, *Na određeno*. 2004. godine se proslavila najviše do tada sa album *Nekad i sad* i hitovima *Dupla doza*, *U tvojoj sobi*, *Hajde reci medu*, *Hajde dođi* i *Nepodnošljiva*. Godine 2007. snima album *Baš to...* s hitovima: *Dom perinjon (Poznata, viđena, slavna)*, *Sedmi sprat*, *Ne reci*, *Veza bez obaveza*, *Made in Serbia* i *Slaki*.

Diskografija
------------

* *Šesto čulo* (2001)
* *Zauvek — Kraljica Ritma* (2002)
* *Nekad i sad* (2004)
* *Baš to...* (2007)
* *5* (2010)
* Unikat (2011)

**izvori:** www.discogs.com - Slađana Delibašić i planetamuzike.com - Slađana Delibašić Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u (omoti albuma)

Izvori
------

1. ↑  „SLADŽA BUDŽI GRUDI!". Kurir (18. 7. 2010.). Dobavljeno dana 10 oktobar 2011
**Dinastija Zagaj** vladala je Etiopijom od 1137 do 1270, kad je Jekuno Amlak pobijedio i ubio posljednjeg kralja Dinastije Zagaj u bitci.
Za ime se drži da potječe iz fraze na jeziku geez *Ze-Agaj* koja znači *od Agaja* pri tom se misli na narod Agaj. Najpoznatiji vladar ove kraljevske kuće bio je Gebre Meskel - Lalibela, poznat po izgradnji brojnih uklesanih kamenih crkava u Lalibeli.

Po Davidu Buxtonu, teritorij koji su kontrolirali vladari Dinastije Zagaj, vjerojatno je uključivao dobar dio Etiopski visoravni; današnju Eritreju, cijeli Tigraj potom južne pokrajine Vag, Lasta i Damot (Volo) i zapadne teritorije oko Jezera Tana (Bedžemder). 
Za razliku od prakse kasnijih etiopskih vladara, izgleda da je vladarska titula prelazila na najstarijeg brata, a ne na sina (to je mišljenje suvremenog istraživača etiopske povijesti Tadese Tamrata). To je bilo u skladu s običajima naroda Agaj o nasljeđivanju.

Historija
---------

Negdje oko 960, judejska kraljica Gudit uništila je i posljednje ostatke nekoć moćnog Kraljevstva Aksum, i tako uzrokovala pomicanje etiopske svjetovne moći na jug, na Etiopsku visoravan. 
Ona je izgleda vladala oko 40 godina, te je nakon toga prenijela vlast na svoje nasljednike. Prema drugoj etiopskoj legendi, posljednji vladar njezine dinastije bio je svrgnut od strane Mara Takla Hajmanota 1137 On se oženio sa kćerkom posljednjeg kralja Kraljevstva Aksum - Dil Na'od na taj način je Etiopija dospjela pod vlast Dinastije Zagaj i pleme Agaj.

Razdoblje vladavine dinastije Zagaj je još i danas još obavijeno velom tajnovitosti, čak se nezna pouzdano ni broj njihovih vladara. Neki izvori (poput Pariške kronike, i spisa Bruce, 88, 91, 93) govore o jedanaest kraljeva koji su vladali 354 godina. Drugi pak izvori, poput portugalskih misionara iz 16. vijeka; Pedro Páeza i Manuela de Almeide tvrde da su u Aksumu vidjeli liste u kojima se navode imena samo pet vladara koji su vladali 143 godina.  S treće strane moderni istraživači etiopske historije poput Paul B. Henzea tvrde da postoji jedna lista sa imenima 16 vladara. 

Isto tako velom tajne obavijen je dolazak Salomonske dinastije sa kraljem Jekuno Amlakom na vlast, kao i ime posljednjeg vladara Dinastije Zagaj. Naime ime posljednjeg kralja Dinastije Zagaj ostalo je izgubljeno, u etiopskoj usmenoj predaji spominje se kao *Za-Imaknun* (ali je jasno da se radi o pseudonim u koji znači *nepoznat, skriveni*).

Suvremeni istraživač etiopske historije Tadese Tamrat, drži da je posljednji vladar Dinastije Zagvaj bio Jetbarak.

Izvori
------

1. ↑  David Buxon, *The Abyssinians* (New York: Praeger, 1970), str. 44
2. ↑  G.W.B. Huntingford, [ "'The Wealth of Kings' and the End of the Zāguē Dynasty", *Bulletin of the School of* 
Oriental and African Studies*], 28 (1965), str. 8*
3. ↑  Henze, *Layers of Time* (New York: Palgave, 2000), str. 50 n.19
4. ↑  G.W.B. Huntingford, "'The Wealth of Kings'", str. 2

Vanjske veze
------------

* Ethiopian History (`en`)
***Smilodon populator*** ("*Smilodon* koji donosi uništenje") je bila vrsta machairodontinskih sabljozubih mačaka. *Smilodon populator* se prvi put pojavio u Južnoj Americi prije 1 milion godina i izumro prije oko 10.000 godina. Bio je mnogo veći od svojih rođaka *Smilodona fatalisa* i *Smilodona gracilisa*, te je imao velika prsa i moćne noge. Ova velika mačka je imala visinu od 120 cm, veću od najveće današnje mačke, tigra.

*Smilodon populator* je vjerojatno lovio u čoporima. S obzirom na velike nožne mišiće i zdepasti oblik tijela, nije mogao juriti brzo da bi hvatao plijen, te je vjerojatno putovao s drugim mačkama kako bi iz zasjede hvatao male životinje u travnatim ravnicama. Plijen bi uhvatio sa svojim velikim nožnim mišićima, a onda mu prerezao vrat sa svojim velikim sabljastim zubima koji su ponekad bili 18 cm dugi. Ti veliki očnjaci su bili dosta krhki, te se nisu mogli koristiti ukoliko plijen već nije bio na zemlji (to je skoro bez svake sumnje bila svrha velikih prednjih šapa). Fosili nekoliko *Smilodon populatora* su pronađeni u blizini, zajedno s jednom životinjom iz ravnice, što daje dodatne argumente o smilodonima kao društvenim životinjama.
**Västervik** je grad od 21,140 stanovnika na jugoistoku Švedske, on je i 
administrativni centar Općine Västervik od 36,206 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Västervik leži u Grofoviji Kalmar, na obali Baltičkoga mora, udaljen oko 275 km južno od Stockholma.

Historija
---------

Västervik se prvi put spominje - 1275. kao naselje na mjestu gdje se danas nalazi Gamleby. Tadašnji švedski vladar Eric Pomeranjski je 1433. odlučio iz strateških razloga preseliti grad na sadašnju lokaciju, pod zaštitu utvrde Stegeholm.

Ni ona mu nije pomogla kad su ga Danci napali i opustošili 1517. ipak i tako razoren koristio je kralju - Gustavu I Vasi, koji je 1548. u njemu podigao brodogradilište. I pored novih danskih razaranja 1612. i 1677. Västervik je procvjetao, zahvaljujući rastućem izvozu željeza iz livnica i kovačnica iz Tjusta i rezane drvene građe iz šumom bogate okolice. 
Tokom tog perioda podignuto je nekoliko manufaktura i ojačala je buržoazija.

Västervik je početkom 19. vijeka imao 2985 stanovnika, nakon tog je stabilno rastao tako da je do 1880. imao 6 189 stanovnika, tad senjegov rast zbog industrijalizacije ubrzao tako da je 1920. već imao 11 889 stanovnika. Na taj proces je utjecala i 
gradnja željezničkih pruga prema Hultsfredu, Norsholmu i Vimmerbyu (1879. - 1906.), ali kako su one bile
uskotračne, na kraju je to postao ograničavajući faktor.

Nakon stagnacije u periodu 1920. - 1940. broj stanovnika mu je snažno rastao do 1970. (20 577 stanovnika), uglavnom zbog širenja industrijskog sektora, tako da je već 1945. preko 50% stanovnika radilo u industriji.

Västervik je između 1863. -1970. bio administrativni centar sjevernog dijela Grofovije Kalmar pa je to utjecalo na antagonizam između njega i Kalmara koji tinja i danas.

Od kako su Electrolux i još nekoliko kompanija zatvorili svoje pogone, grad proživljava tešku krizu, koji ni turizam za ljetnih mjeseci nemože nadoknaditi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Sweden: Kalmar" (engleski). City population. Pristupljeno 21. 05. 2015.
2. 1 2 3 4 5  „*Västerviks historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 21. 05. 2015.

Vanjske veze
------------

***Västervik*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice općine Västervik* (`sv`)
**Smoljanac** je selo u Ličko-senjskoj županiji.

Geografija
----------

Selo Smoljanac nalazi se na području današnje općine Plitvička Jezera. Nalazi se na 44° 56' 19" sjeverne geografske širine i 15° 39' 35" istočne geografske dužine, 2 km istočnije od Rastovače, 1,5 km južnije od Drežnika Grada, a 7 km sjevernije od Zaklopače i Arapova Dola.

Stanovništvo
------------

Smoljanac je hrvatsko selo.

* 2001. - 238
* 1991. - 256 (Hrvati - 246, Srbi - 3, ostali - 7)
* 1981. - 275 (Hrvati - 272, Srbi - 3)
* 1971. - 349 (Hrvati - 344, Srbi - 5)

Povijest
--------

Za vrijeme rata u Hrvatskoj selo je teško stradalo. Dana 4. prosinca 1991. srpske su paravojne postrojbe ubile 7 seljana.

Od 30. prosinca 1992. do 7. veljače 1997. Smoljanac je bio samostalna općina u Zadarsko-kninskoj županiji. Kao naselja unutar općine spominju se: Plitvica Selo, Sertić Poljana, Poljanak, Korana, Rastovača, Smoljanac, Gornji Vaganac i Donji Vaganac.

Izvor
-----

* CD rom: "Naselja i stanovništvo RH od 1857-2001. godine", Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Hrvatske, Zagreb, 2005.

Vanjske veze
------------

* Smoljanac na fallingrain.com
**Vänersborg** čita se **Venersborg** je grad na jugozapadu Švedske u Grofoviji Västra Götaland od 21,699 stanovnika.

Vänersborg je i administrativni centar istoimene oćine Vänersborg, 
koja ima 36,857 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad leži na južnom kraju jezera Vänern nedaleko od mjesta iz kog ističe rijeka Göta älv.

Historija
---------

Grad je dobio povelju kraljevskog grada 1644. istovremeno kad je izgrađena i utvrda koja ga je trebala štititi.

Sve do 1800. bio je maleni gradić, ali je tad izgrađen *Kanal Trollhätte* (dionica Kanala Göta) koji je omogućavao i velikim 
brodovima da doplove iz Göteborga da doplove do jezera Vänern, od tad je njegova luka dobila na značaju a grad je počeo rasti.

Sve do 1997 bio je administrativni centar Grofovije Älvsborg, koja je ukinuta 1998. Od 1999. je sjedište regionanog parlamenta 
Grofovije Västra Götaland.

Znamenitosti
------------

Vänersborg od 1964. ima sportski park, jedan od najvećih u Švedskoj, koji godišnje posjeti do 600,000 posjetioca.

Privreda
--------

Vänersborg je prije svega administrativni centar (ona je najveći poslodavac u gradu ). Jezero Vänern privlači tokom ljetnih 
mjeseci brojne kupače pa je grad i turistička destinacija.

Sjeverno od grada leži - Dalboslätten jedna od najpoznatijih poljoprivrednih regija u Švedskoj.

Za ekonomiju grada značajna je i njegova luka.

Vänersborg je odlično povezan sa ostalim krajevima Švedske Kanalom Göta, željezničkim prugama i brojnim cestama (42, 44 i 45), pored grada nalazi se aerodrom - Trollhättan-Vänersborg sa letovima za Brommu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Sweden: Västra Götaland" (engleski). City population. Pristupljeno 17. 04. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*About Vänersborg*" (engleski). Vänersborgs kommun]. Pristupljeno 19. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Vänersborg*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Općine Vänersborg* (`sv`)
Vladarska dinastija **Wessex**, također poznata i kao dinastija *Cerdic* je ime za vladarsku obitelj koja je vladala kraljevstvom na jugozapadu Engleske, u pokrajini Wessexu. Dinastija je vladala od 6. stoljeća počevši od Cerdika Vesekskog do ujedinjenja engleskih kraljevstava, Heptarhije.

Do tada su Wessexi postali vladarima cijele Engleske (Bretwalda) od Alfreda Velikog 871. do Edmunda II. Željeznobokog 1016. godine. Ovo razdoblje u britanskoj monarhiji je poznato kao sasko razdoblje, premda im je vlast često puta bila ozbiljno ugrožena, posebice za vrijeme Danelawa i kasnije za vrijeme danskog kralja Svena I. Rašljobradog koji je polagao pravo na prijestolje od 1013. do 1014. za vrijeme dok je vladao Ethelred II. Nespremni. Sven i nasljednici su vladali do 1042. godine. Nakon Hartaknuta, bilo je kratko razdoblje kad se saska vladavina Engleskom vratila (eng. *Saxon Restoration*) nakon 1042. sve do 1066. za vrijeme Edvarda III. Ispovjednika i Harolda II. iz dinastije Godvina. Nakon bitke kod Hastingsa, odlučujućeg trenutka u britanskoj povijesti, Vilim Normandijski postaje kraljem Engleske. Anglosaski pokušaji kojim se nastojalo vratiti domaću dinastiju na vlast, nisu uspjeli. To se pokušalo preko Edgara II. unuka Edmunda II. Željeznobokog kojeg se izvorno preskočilo u korist Harolda. Tako su Vilimovi potomci osiguralisvoju vlast. Edgarova nećakinja Matilda Škotska se kasnije udala za Vilimova sina Henrika I. povezavši tako dvije dinastije.

Dinastija Wessex je bila zadnjom domaćom engleskom kraljevskom dinastijom. Nakon nje su Engleskom vladali naizmjence Normanska dinastija (francuski Normani), Plantageneti (francuski), Tudori (velški), Stuarti (škotski), Oranski (nizozemski), Hannoveri (njemački) i Saxe-Coburg-Gotha (njemački; preimenovali se u Windsore 1917.).

Kronologija vladara Wessexa i Engleske
--------------------------------------

Literatura
----------

* Stephen Friar and John Ferguson (1993.), Basic Heraldry, W. W. Norton & Company, ISBN 978-0-393-03463-9

***Dinastija Wessex*** na Wikimedijinoj ostavi
***Dolce Stil Novo*** (talijanski - "slatki novi stil", moderni talijanski *stile nuovo*) ili ***stilnovismo*** je naziv najvažnijeg književnog pokreta 13. vijeka u Italiji. Pod utjecajem Sicilijanske škole i toskanske poezije, njegova glavna tema je Ljubav (*Amore*). *Gentilezza* (velikodušnost) i *Amore* su zaista topoi u glavnim djelima tog perioda. Naziv *Dolce Stil Novo* prvi je upotrijebio Dante Alighieri (Canto 24, *Purgatorio*). Kada dospije u čistilište susreće se sa Bonagiuntom Orbiccianijem, talijanskim pjesnikom 13. vijeka, koji Danteu kaže da su sami Dante, Guinizzelli i Cavalcanti uspjeli stvoriti novi žanr: *stil novo*. Preteče *dolce stil novo* nalaze se u provansalskim djelima trubadura, kao što je genovski Lanfranc Cigala. Umjetnici pokreta *stil novo* nazivaju se ***stilnovisti***.

U usporedbi sa svojim pretečama, poezija *Dolce Stil Novo* smatra se superiornom u kvalitetu i inteligentnijom: to je prefinjenija poezija sa redovitom upotrebom metafora i simbolizma, kao i suptilnih dvostrukih značenja. Poezija tog pokreta također često uključuje duboku introspekciju. Mnogi književni kritičari tvrdili su da su introspekciju u talijanska književna djela prvi uveli pjesnici pokreta *Stil Novo*, a kasnije ju je razvio Francesco Petrarca. 

Poezija iz te škole također je obilježena obožavanjem ljudske forme, uključujući živopisne opise ženske ljepote i često uspoređujući željenu ženu sa stvorenjem iz raja. Žena se opisuje kao "anđeo" ili "most prema Bogu". Umjesto da je materijalne prirode, "ljubav" u *Dolce Stil Novo* je neka vrsta "božanstvene bjubavi".

Dva glavna koncepta (introspekcija i ljubav) su tako zbliženi dok pjesnik ulazi u svoj unutrašnji svijet kako bi izrazio svoja najdublja osjećanja koja su izazvana prekomjerno božanstvenom ženskom ljepotom.

Prvi izražaj tog stila pisanja pripisuje se Guidu Guinizzelliju i njegovoj pjesmi *Al cor gentil rempaira sempre amore*, dok je glavni predstavnik te škole poezije bio Dante Alighieri, najpoznatiji po svojoj *Božanstvenoj komediji*.

Značaj pokreta *Dolce Stil Novo* leži u činjenici da je, pored toga što je bio ispoljenje prve prave književne tradicije u Italiji, oplemenio toskanski vernakular, koji je ubrzo postao talijanski nacionalni jezik.

*Stilnovisti* su utjecali na kasnijeg katalonskog pjesnika Melchiora de Gualbesa.

Vanjske poveznice
-----------------

* Sve rime Guida Cavalcantija (IT i ENG)
**Coiba** (španjolski: *Isla de Coiba* ili *Isla de Quibo*) je otok u Tihom oceanu na jugozapadu Paname, koji administrativno pripada Provinciji Chiriquí.

Karakteristike
--------------

Smještena otprilike 48 km od najbližeg kopna Panamske prevlake, Coiba je živila izolirana, pa ima puno endemskih vrsta.

Otok je dug oko 32 km od sjevera prema jugu i širok 16 km od istoka prema zapadu. 
Coiba ima površinu od 503 km², i uzdiže se do maksimalne nadmorske visine od 425 metara.

Otok ima najveći koraljni greben na istočnom Tihom oceanu. Kako je više od 90 godina bio zatvor (sve do 2004.) čak je 80 % njegovog orginalnog 
šumskog pokrova sačuvano. Danas je čitav otok Nacionalni park kog je UNESCO 2005. uvrstio na Lista svjetske baštine u Americi.

Coiba je jezgro Nacionalnog parka Coiba sa svojih 124 km² uglavnom netaknute tropske prašume. 
Coiba je brdovit otok, brojnih rijeka od kojih je najveća Rio Negro (Crna rijeka). 
U džunglama Coibe žive majmuni urlikavci, grimizne are (Ara macao) i kukmasti orlovi (Morphnus guianensis), vrste koje su gotovo izumrle po Panami.

Coiba je stanište 20 vrsta endemskih ptica kao što je čiopa (Cranioleuca dissita), agutija (Dasyproctae coibae), ogrnutih urlikavaca, oposuma, bjelorepih jelena i preko 30 vrsta šišmiša.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Isla Coiba*" (engleski). CoibaNationalPark. Pristupljeno 5.2. 2023.
2. 1 2 3 4  „*Coiba Island*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 5.2. 2023.
3. ↑  „*Recorriendo la Península de Azuero, Panamá*" (španjolski). Vivimos de viaje. Pristupljeno 5.2. 2023.

Vanjske veze
------------

***Coiba*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Isla Coiba* (na portalu Coiba National Park) (`en`)
**Zhu Zhen** (朱瑱) (20. oktobar 888–18. novembar 923), u tradicionalnim historijama često navođen kao **Car Mo od Kasnijeg Lianga** (後梁末帝, "posljednji car") a ponekad po tituli **Princ od Juna** (均王), rođen kao **Zhu Youzhen** (朱友貞), poznat kao **Zhu Huang** (朱鍠) od 913. do 915. godine, bio je car kineske dinastije Kasniji Liang, jedne od Pet dinastija, koji je vladao od 913. do smrti. Bio je treći i posljednji car dinastije, odnosno sin njenog osnivača cara Taizua (Zhu Quanzhong). Sa prijestoljem je naslijedio i neprijateljstvo sjevernokineske države Jin, koju je bio osnovao očev suparnik, Shatuo vojskovođa Li Keyong. Godine 923. je Li Keyongov sin Li Cunxu pokrenuo veliki pohod kako bi se obračunao sa dinastijom Kasniji Liang. Li Cunxuove trupe su uspjele staviti Zhu Zhenovu prijestolnicu Daliang pod opsadu. Kada je postalo jasno da će grad pasti, naredio je svom generalu po imenu Huangfu Ling (皇甫麟) da ga ubije, kako neprijatelju ne bi pao živ u ruke. S njegovom smrću je dinastija Kasniji Liang prestala postojati. Li Cunxu se potom proglasio carem nove dinastije Kasniji Tang. Iako je Zhu Zhen vladao relativno dugo, a njegova dinastija bila najdugovječnija od svih Pet dinastija, o njoj i samo Zhu Zhenu ima relativno malo podataka, jer je Li Cunxu, smatrajući je neligitimnom i uzurpatorskom, naredio da se unište njeni službeni spisi.

Fusnote
-------

1. 1 2  *Historija Pet dinastija*, vol. 8.
2. 1 2 3 4  Academia Sinica Chinese-Western Calendar Converter.
3. 1 2  *Zizhi Tongjian*, vol. 272.
4. ↑  *Zizhi Tongjian*, vol. 268.

|
|  |
| Zhu Zhen **Dinastija Kasniji Liang****Rođen/a:** 888  **Umro/la:** 923 |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Zhu Yougui** | **car dinastije Kasniji Liang**913-923 | **dinastija uništena** |
| **car Kine (centralna)**913–923 | Slijedi:**Car Zhuangzong od Kasnijeg Tanga** |
**Kralj Zhuangxiang od Qina** (秦庄襄王), pravim imenom **Zichu** (子楚), bio je vladar drevne kineske države Qin od 250. do 247. pne. Najpoznatiji je kao otac Qin Shi Huanga, budućeg kralja, ujedinitelja i prvog kineskog cara. 

Zichu je bio sin An Guo Juna, princa koga je tadašnji kralj Zhaoxiang odredio za svog prijestonasljednika, te njegove druge priležnice Xia Ju. Iako mu je, za razliku od prve priležnice Gospođu Hua Yang, dala dijete, An Guo Jun je nije volio, te ju je prvom prilikom s djetetom dao poslati kao taoca u Handan, prijestolnicu države Zhao, glavnog suparnika države Qin. Tamo su majka i dijete bili izloženi lošim postupcima zbog neprijateljstva dviju država. Međutim, u pomoć im je pritekao bogati trgovac Lü Buwei, koji ih je ne samo uzdržavao, nego i Gospođu Hua Yang, preko njene sestre, nagovoriti da primi Zichua i njegovu majku na dvor. 

To se i dogodilo nakon što je stari kralj umnro, a An Guo Jun ga naslijedio kao kralj Xiaowen od Qina. Zichu je postao krunski princ, a na prijestolje je došao već nakon godinu dana uzevši ime Zhuangxiang. U znak zahvalnosti je Lü Buweija imenovao kancelarom i dao mu na upravljanje Luoyang. Historičari vijekovima špekuliraju o tome nije li Lü Buwei dao otrovati Xiaowena. Samo tri godine kasnije je umro i Xiaowen, a na prijestolje došao 13-godišnji Zheng, kasnije poznat kao Qin Shi Huang. 

Dio historičara na temelju legendi špekulira kako Zhuangxiang nije bio Qin Shi Huangov otac, odnosno da je lukavi Lü Buwei "podmetnuvši" vlastitu trudnu konkubinu kao poklon mladom Zichuu osigurao da na prijestolje dođe vlastiti sin.


|
|  |
| Zhuangxiang od Qina **Dinastija Qin** |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Xiaowen** | **Kralj Qina**249. pne. – 247. pne. | Slijedi:**Qin Shi Huang** |
**Čarls „Struja" Patošik** (engl. ) je izmišljeni lik iz američke TV serije *Bekstvo iz zatvora*. Njegov lik tumači Sajlas Vir Mičel. „Struja" se u seriji prvi put pojavljuje u trećoj epizodi. 

Pre odlaska u zatvor, Patošik je bio istaknuti matematičar koji je radio na istraživanjima u vezi sa fraktalima, geometrijskim dijagramima. Tokom intenzivnog izvučavanja prvi put je osetio simptome mentalnog poremećaja. Nedugo zatim, i uprkos dotadašnjem nenasilnom ponašanju, Patošik je ušao u spavaću sobu svojih roditelja i ubio ih na spavanju.  
Čarls tvrdi da se ne seća trenutka kada je počinio zločin i nije mogao da navede svoje motive za to. Po dolasku u zatvor, primljen je na psihijatrijsko odeljenje, gde je dobio nadimak *„Struja"*. Posle četiri godine intenzivnog lečenja i nadgledanja, njegovi doktori su primetili dovoljan boljitak da mu dozvole premeštaj na neko drugo odeljenje.

Patošik ima neuroanatomsku leziju koja izaziva nesanicu, kao i dijagnostikovane shizofrene napade sa bipolarnim tendecijama. Lekove koji tretiraju poremećaj dobija svakodnevno.

Spoljašnje veze
---------------

* Patošikova biografija na Fox.com Arhivirano 2007-09-11 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
*Prison Break* |
| --- |
| TV-serije | *Prison Break*  •  *Prison Break: The Final Break* |
| Likovi | Michael Scofield  •  Lincoln Burrows  •  Fernando Sucre  •  T-Bag  •  Brad Bellick  •  Alexander Mahone  • Sara Tancredi  •  Paul Kellerman  •  C-Note  •  Gretchen Morgan  •  James Whistler  •  Sofia Lugo  •  L. J. Burrows  •  Veronica Donovan  •  John Abruzzi  •  Lechero  •  Don Self  •  General |
| Glumci | Wentworth Miller  •  Dominic Purcell  •  Amaury Nolasco  •  Robert Knepper  •  Wade Williams  •  William Fichtner  •  Sarah Wayne Callies  •  Paul Adelstein  •  Rockmond Dunbar  •  Jodi Lyn O'Keefe  •  Chris Vance  •  Danay García  •  Marshall Allman  •  Robin Tunney  •  Peter Stormare  •  Robert Wisdom  •  Michael Rapaport  •  Leon Russom |
**Vlada Njenog veličanstva** (engl. ), poznatija kao **Vlada Ujedinjenog Kraljevstva** (*Government of the United Kingdom*) ili neformalno **britanska Vlada** (*British Government*), jeste vlada Ujedinjenog Kraljevstva Velike Britanije i Severne Irske.

Vladu predvodi premijer, koji odabire sve druge ministre. Premijer i ministri koji se nalaze na čelu važnijih ministarstava čine izvršno telo vlade, koje je poznato kao "kabinet". Svi ministri u vladi zastupnici su u parlamentu i odgovorni su njemu. Vladini predlozi mogu postati zakonima samo uz učešće parlamenta, što u praksi znači da vlada mora ići na izbore bar jednom svakih pet godina. Kraljica postavlja za premijera vođu one političke partije koja ima najviše šanse da formira većinu u parlamentu, odnosno u njegovom Domu komuna.

Prema nepisanim konvencijama britanskog ustava, sva izvršna vlast formalno se nalazi u rukama monarha, koji je u normalnim prilikama vrši samo uz saglasnost ili savet premijera i kabineta. Članovi kabineta savetuju kraljicu kao članovi njenog Privatnog saveta, a takođe vrše neposrednu vlast kao ministri pojedinih vladinih ministarstava.

Trenutna premijerka je Theresa May, vođa Konzervativne stranke, koju je za predsednicu vlade postavila kraljica Elizabeta II 13. jula 2016. nakon ostavke Davida Camerona nakon odluke građana UK-a o napuštanju Evropske unije.

Vidi još
--------

* Kancelarija za inostrane i poslove Commonwealtha

Eksterni linkovi
----------------

* GOV.UK Stranica britanske vlade
* Zvanična stranica britanskog premijera (10 Downing Street)
* Popis ministara na GOV.UK
* Kako funkcioniše britanska vlada: pregled na GOV.UK
* Reconstitution, stranica o britanskom ustavnom sistemu Arhivirano 2011-08-09 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **politici** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |