Fragment grčkog izvornika.
***Razobličenje i obaranje lažnozvanog znanja*** (grčki:  *Elenchos kai anatrope tes pseudonymou gnoseos*), poznatije pod nazivom ***Protiv jeresi*** (Latin: *Adversus haereses*, grčki: ) je petotomno delo lionskog biskupa Irineja s kraja 2. veka (oko 180.), kojim se bori protiv gnosticizma.

Njegov je cilj bio da gnostičko tajno učenje iznese u javnost i da ga razobliči, jer mu se činilo da će to već samo biti najveći udarac tome učenju. Novija otkrića, posebno otkriće spisa Jovanov apokrif, pokazuju da je Irenej bio veoma vjeran u prenošenju učenja iz gnostičkih predložaka koji su mu bili pri ruci.

Djelo »Protiv hereza« je izvorno napisano na grčkom ali je sačuvano u cijelosti samo u latinskom prijevodu.

Naslov
------

Izvorni grčki naslov "Razobličenje i obaranje lažnozvanog znanja" (grčki:  *Elenchos kai anatrope tes pseudonymou gnoseos*) je djelu dao sam Irenej.

Latinski naslov »*Adversus haereses*« (Protiv hereza) potječe od Jeronima (De vir. ili. 35), koji se u tom povodi za Euzebijem (Hist. eccl. 2, 13, 5). Uobičajilo se da se djelo u literaturi uvijek navodi pod tim latinskim naslovom.

Metoda
------

Irenaeus
Za Irinejevu metodu je od najvećeg značenja uvjerenje da učenje heretika treba prije svega jasno izložiti, i da je već očitovanje onoga što oni uče u stvari pobjeda nad njima. To je uvjerenje iznio u zaključku prve knjige »*Adversus haereses*«. On uspoređuje heretičko učenje s divljom životinjom koja se skriva u šumi, i sve dok je u šumi može napadati i hvatati ljude. Kad je jednom istjerana na čistinu, nije više potrebno mnogo muke da bude svladana.

> Više neće trebati mnogo govora da se sruši njihova nauka kad je jednom postala svima poznata.
> 
> 

U predgovoru četvrte knjige Irenej piše, da onaj koji hoće heretike obratiti, mora u potankosti poznavati njihovo učenje:

> Jer nitko ne može izliječiti ljude koji su bolesni ako ne zna od čega pate ti bolesnici. Uslijed toga oni koji su bili prije nas, i to mnogo bolji od nas, ipak nisu uspijevali kako treba pobiti valentinovce, jer nisu poznavali njihovo učenje, koje smo mi veoma potanko razložili u prvoj knjizi (Adv. haer. 4, 2).
> 
> 

Irenej kaže da raniji protuheretički spisi (npr. Justinov) nisu polazili od brižljivog izlaganja heretičkih učenja, pa prema tome možemo Ireneja smatrati pravim utemeljiteljem hereziologije kao teološke grane.

Sadržaj
-------

Djelo ima pet knjiga. U grčkom jeziku posjedujemo samo fragmente kod kasnijih pisaca (Epifanije). No latinski prijevod iz 4. st. sačuvan je u cijelosti. Djelo je utemeljeno na širokoj teološkoj osnovi, ne samo protiv gnostika nego protiv hereza uopće. Kao osnovu uzima Valentinovu gnozu. Napisano je između 178. i 188. godine. Prva knjiga donosi detaljnu dokumentaciju o gnosticizmu, napose Valentinova sustava i njegove škole. Druga knjiga donosi detaljno i sustavno pobijanje valentinovske gnoze i to na razumskom planu. Irenej se spušta na razinu gnostičkih načela kako bi pokazao njihovu krhkost i nedosljednost. U trećoj knjizi prelazi se na pobijanje na temelju Svetog pisma. Naglašava kanon svetih knjiga Novog zavjeta, a pri dokazivanju se neprestano služio Starim i Novim zavjetom. U četvrtoj knjizi prilazi se pobijanju gnosticizma *per Domini sermones*, neprestano podvlačeći jedinstvenost dvaju Zavjeta, što predstavlja temeljni dokaz u polemici. Peta knjiga trebala je zapravo biti nastavak dokazivanja iz četvrte, s tim da se kao dokazni materijal uzmu kanonske poslanice, ali zapravo knjiga nadugačko raspravlja o uskrsnuću tijela koje su gnostici nijekali.

Gnoza
-----

Nasuprot gnosticima, Irinej razrađuje svoj pojam gnoze. Pozivajući se na Pavla, da »djelomično znamo i djelomično prorokujemo« (1 Kor 13), Irenej se obraća gnosticima, koji misle da su »*ne djelomično, nego univerzalno dohvatili sveukupno znanje svega što postoji*«. On ima poručuje neka se ne hvastaju znanjem onoga što je nevidljivo i što se ne da dokazati, nego neka nam najprije rastumače uzroke ovozemnih stvari, pa ćemo im onda moći vjerovati o onome što se ne vidi. (c. 28).

Irenej svoj pojam gnoze poistovećuje sa crkvenom tradicijom. Istinito znanje (gnoza) je samo ono što su apostoli predali Crkvi i što se u Crkvi u suglasju čuva u njezinu vjerovanju:

> Prava gnoza je nauka apostola; stara uspostava Crkve po svemu svijetu; oznaka Tijela Kristova po nasljedstvima biskupa kojima su oni predali pojedinu mjesnu Crkvu; besprevarno čuvanje Pisma koje je do nas došlo; cjelovito razrađivanje, bez dodavanja ili oduzimanja; čitanje bez krivotvorenja; korektna i brižljiva egzegeza, u skladu s Pismima, bez pogibli i blasfemije; a iznad svega dar ljubavi, koji je dragocjeniji od gnoze, slavniji od proroštva, a nadilazi sve ostale karizme (Adv. haer. 4, 33, 8).
> 
> 

Irenej je bio prvi teolog koji je upotrebio načelo apostolske predaje kako bi se suprostavio gnosticima, odnosno dokazao nepostojanja tajne »gnoze«, koje se od apostola u uskom krugu usmeno prenosi:

> Apostolska predaja očituje se po čitavom svijetu, pokazuje se u svakoj Crkvi svima koji žele vidjeti istinu; možemo nabrojati sve koji su od apostola postavljeni za biskupe, i njihove nasljednike sve do danas. Da su apostoli imali nekakvo tajno znanje, koje bi odijeljeno i skriveno od ostalih naučavali pred savršenima, svakako bi prvo predali ovima kojima su povjerili i same Crkve. (Adv. haer. 3, 3, 1). 
> 
>

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Tomislav J. Šagi-Bunić - Povijest kršćanske literature (svezak I) (scribd)

Vanjske veze
------------

* Against Heresies– full text at New Advent
* Against Heresies– full text at Christian Classics Ethereal Library