recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Za ostale ličnosti sa istim imenom, v. Nuada (razvrstavanje).
**Nuadu Necht** ("čisti"), sin Sétne Sithbaca, potomaka Crimthann Coscracha od Laigina, bio je, prema irskim srednjovjekovnim legendama i tradiciji, veliki kralj Irske. Na prijestolje je došao ubivši svog prethodnika Eterscéla. Vladao je samo šest mjeseci prije nego što ga je ubio Eterscélov sin Conaire Mór. 

*Lebor Gabála Érenn* navodi kako je vladao u doba rimskog cara Augusta (27. pne. - 14. n.e.) i nakon rođenja Krista, te da je bio suvremenik legendarnih pokrajinskih kraljeva Conchobara mac Nesse, Cairbre Nia Fera i Aillila mac Mate. Kronologija Keatingove *Foras Feasa ar Éireann* mu vladavinu smješta u period 64-63. pne. a *Annals of the Four Masters* u 111-110. pne. *Four Masters* njegovu vladavinu zbrajaju sa vladavinom kraljeva Era, Orbe, Ferona i Fergne, koji su vladali vijekovima prije, kako bi napravila jednu punu godinu u kronologiji.

U Fenijanskom ciklusu se navodi kao pradjed Fionn mac Cumhailla: sin mu je Tadg mac Nuadat, čija je kćer Muirne Fionnova majka. Pretpostavlja se da je povezan sa drevnim božanstvima (ili možda jednim sa dva imena) - Nuada Airgetlám i Nechtan od Tuatha Dé Dananna.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Eterscél**  |  **veliki kralj Irske** LGE 1. vijek n.e.FFE 64-63. pne.AFM 111-110. pne. | Slijedi: **Conaire Mór**  |

Izvori
------

1. ↑  *Dictionary of the Irish Language*, Compact Edition, Royal Irish Academy, 1990, p. 475
2. ↑  R. A. Stewart Macalister (ed. & trans.), *Lebor Gabála Érenn: The Book of the Taking of Ireland Part V*, Irish Texts Society, 1956, p. 301
3. ↑  Geoffrey Keating, *Foras Feasa ar Éireann* 1.37
4. ↑  *Annals of the Four Masters* M5089-5088
5. ↑  *Annals of the Four Masters* M3519
6. ↑  James MacKillop, *Dictionary of Celtic Mythology*, Oxford University Press, 1998,p. 308
**Nikolaj Petrovič Batalov** (ruski: ; 6. decembar 1899 - 10. novembar 1937) bio je ruski i sovjetski kazališni i filmski glumac, poznat po nastupima u nekim od najznačajnijih ostvarenja u prve dvije decenije sovjetske kinematografije. 

Prije nego što je počeo studirati glumu, kao adolescent se bavio fudbalom. Godine 1916. se priključio Moskovskom hudožestvenom teatru gdje je upoznao glumicu Oljgu Androvskaju s kojom se oženio. Godine 1923. je na snimanju svoje prve filmske uloge - crvenoarmejca Gusjeva u SF-spektaklu *Aelita*, obolio od tuberkuloze koja će mučiti do kraja života. Usprkos toga je odigrao niz antologijskih uloga, uključujući i ulogu Sergejeva, načelnika dječje komune u *Putjovka v zižnj*, prvom sovjetskom zvučnom filmu. Posljednje dvije godine života je proveo u sanatorijima u SSSR i inozemstvu.

Vanjske veze
------------

* Nikolaj Batalov na IMDb-u (`en`)
* Николай Баталов на сайте Энциклопедия отечественного кино Arhivirano 2011-11-27 na Wayback Machine-u
*Apolonije Molon bio je grčki retoričar iz 1. vijeka pne.*
**Molon** (na grčkom **Moλων**; ? - 220. pne.) bio je seleukidski satrap Medije na početku vladavine Antioha III Velikog. Mladi kralj mu je povjerio Mediju, a susjednu Perziju njegovom bratu Aleksandru, nastojeći osigurati istočne granice carstva. Braća su se međutim brzo podigla pobunu, motivirani mržnjom prema svemoćnom glavnom ministru Hermeji. Pobuna je imala početne uspjehe, te je Molon osvojio sva područja istočno od Tigrisa; pokušaj prodora na zapad su zaustavile kralju lojalne trupe, ali je potom njihov general Ksenota uništen od strane Molona, kojemu je ta pobjeda omogućila da prijeđe Tigris i zauzme Babiloniju i Mezopotamiju, uključujući Seleukiju na Tigrisu. Međutim, kada je sam Antioh krenuo u obračun s pobunjenicima, u bitci koja je nastala dio pobunjeničke vojske je prebjegao kralju. Molon je nakon poraza izvršio samoubistvo, a njegovo truplo je potom razapeto, pri čemu nije jasno da li je to učinjeno po kraljevom ili Hermejinom nalogu.
Sovjetski tužilac Andrej Višinski čita optužnicu Karlu Radeku na drugom moskovskom procesu godine 1937.
**Moskovska suđenja** ili **Moskovski procesi** (ruski: ) je naziv za tri suđenja nekadašnjim najvišim funkcionarima sovjetske države i Partije održanih između 1936. i 1938. u Moskvi, a koja se smatraju najpoznatijim događajima tzv. Velike čistke. Ona su sovjetskoj i međunarodnoj javnosti prikazana kao obračun sa "trockističkim izdajnicima" koji su, u dosluhu sa stranim silama nastojali oboriti sovjetsku vlast; u stvarnosti su svi procesi bili montirani, a branjenici bili nekadašnji suparnici tadašnjeg sovjetskog vođe Josifa Staljina. Svi su branjenici na suđenjima priznali krivicu, te su osuđeni na smrt ili dugotrajne zatvorske kazne, a nakon čega su bili pogubljeni ili vansudski likvidirani. Historičari su naknadnim uvidom u sovjetske službene arhive i druge dokumente otkrili da su mnoga od priznanja bila iznuđena mučenjem i prijetnjama; decenijama nakon Staljinove smrti su sovjetske vlasti osuđenike službeno rehabilitirali.

Suđenja su bila:

* Prvi moskovski proces ili "Proces objedinjenom antisovjetskom trockističko-zinovjevskom centru", održan od 19. do 24. augusta 1936. na kome je suđeno Grigoriju Zinovjevu i Levu Kamenjevu;
* Drugi moskovski proces ili "Proces paralelnom antisovjetskom trockističkom centru" održan od 23. do 30. januara 1937. na kome je suđeno Georgiju Pjatakovu, Grigoriju Sokoljnikovu, Karlu Radeku i Leonidu Serebjakovu;
* Treći moskovski proces, poznat i kao "Suđenje dvadeset jednom" ili "Proces antisovjetskom desno-trockističkom bloku" čiji je najpoznatiji branjenik bio Nikolaj Buharin

Povezano
--------

* Slučaj Tuhačevskog, proces nekadašnjem vodstvu Crvene armije održan u tajnosti
* *Mission to Moscow*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85087446
* GND: 4312928-6
* NKC: ph890434

 |
**Boeing B-52 Stratofortress** (*strateška tvrđava*) je nastao kao nasljednik B-50 sa turbo-propelerskim motorima. Jednu godinu kasnije sa proizvodnjom mlazne turbine J-57 od Pratt & Whitney, je preuređen na mlazni pogon.

Prvi prototip *464-67* preuzima tehnologiju od B-47. Tako krila ostaju montirana na visini ramena trupa i motori u paru ispod krila. Pilotska sjedišta su postavljena kao kod komercijalnih transportnih aviona jedno pored drugog. Tehnički oficir sjedi iza pilota a dva tehničara se nalaze u unutrašnjosti kod bombi. B-52CBC (*Conventional Bomb Carrier*) je jedan za nošnju konvencionalnih bombi preuređen tip ovog aviona čija je glavna uloga bila u Vijetnamu pri bombardiranju puteva Ho-Ši-Mina. 1991 se ovi avioni preuređuju u *B-52H* i nose AGM-129 (Advanced Cruise Missile, krstareće rakete).

Tehnički podaci (Boeing B-52 Stratofortress)
--------------------------------------------

| Podaci | Jedinice |
| --- | --- |
| Godina produkcije | 1951-1962 |
| Firma | Boeing |
| Raspon krila | 56,39 m |
| Dužina | 49,05 m |
| Visina | 12,40 m |
| Površina krila | 371,60 m² |
| Težina (prazan) | - |
| Mogući tovar | - |
| Težina (maksimalna pri startu) | 221.353 kg |
| Putnici | - |
| Posada | 5 |
| Brzina | 958 km/h |
| Visina leta | 16.765 m |
| Dužina leta | 16.000 km |
| Pogon | 8x Pratt & Whitney TF-33-P-3 |
| Snaga | 8x 7.710 kp |
| Naoružanje | Do 27.215 kg bombi i jedan radarom upravljan top 20mm |

Linkovi
-------

* Službena stranica

***Boeing B-52*** na Wikimedijinoj ostavi
Razdoblje franačkih kraljeva počinje s osvajanjem Francuske, a završava smrću Ludovika I. Pobožnog i nastankom državnih prethodnika Francuske, Njemačke i Italije. Ako se izuzmi svi drugi razlozi za ovu podjelu ostaju oni o govornom jeziku ovih kraljeva. Još je Karlu Velikom osnovni jezik u ophođenju na dvoru bio franački, a ne francuski.

**Napomena:** Dinastija Merovinga je vladala Francuskom u doba neprekidnih građanskih ratova. U ovom popisu su predstavljeni samo vladari koji su samostalno vladali cijelom Franačkom državom.

Dinastija Merovinga
-------------------

(nazvana po Klodvigovu djedu Merovehu)

* Klodvig I. kralj 481 - 511.
* Klotar I. kralj 558 - 561.
* Klotar II. kralj 613 - 629.
* Dagobert I. kralj 629 - 639.
* Klotar III. (dijete kralj 657 - 663.
* Hilderik II. kralj 673 - 675.
* Teodorik III. kralj 687 - 691.
* Klodvig IV. dijete kralj 691 - 695.
* Hildebert III. kralj 695 - 711.
* Dagobert III. dijete kralj 711 - 715.
* Hilperik II. kralj 715 - 721.
* Teodorik IV. kralj 721 - 735.
* Hilderik III. kralj 743 - 751.

### Dinastija Karolinga

* Pipin Mali, kralj 751 - 768
* Karlo Veliki 771 - 814
* Luj I Pobožni 814 - 840

***Popis franačkih kraljeva*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 45°36′45″N 16°45′00″E﻿ / ﻿45.6124764130619°N 16.7499446868896°E﻿ / 45.6124764130619; 16.7499446868896

Moslavačka gora kod Vrtlinske.
Moslavačka gora kod Pobjenika.
**Moslavačka gora** nalazi se u središnjoj Hrvatskoj na granici Bjelovarsko-bilogorske županije i Sisačko-moslavačke županije. Spada u staro ulegnuto gromadno gorje paleološkog nastanka bogato rudnim bogatstvom (granitom te nalazištima nafte i plina). Najviši vrh je — Humka 489 m n.v. Značaniji vrhovi još su: Vis (444 m n.v.), Kaluđerov grob (437 m n.v.) i Mjesec (354 m n.v.). Površina Moslavačke gore iznosi oko 1350 km².

Moslavačka gora obrasla je gustim šumama bukve, hrasta kitnjaka, graba, kestena, crne johe i breze, a u nižim predjelima kultiviranim voćnjacima i vinogradima. Nađeni su fosilni nalazi praslona i nosoroga u rudniku bentonitske gline u Gornjoj Jelenskoj 1994. godine. Ima više kamenoloma od kojih su neki napušteni. Najznačajniji su Pleterac i Mikleuška. Od rijetkih i ugroženih biljaka rastu zvjezdasti šaš *(Carex echinata)* i mirisavi dvolist. U vodotocima živi ugrožena riba bijeli klen *(Leuciscus cavedanus)*, a od vodozemaca prisutni su pjegavi daždevnjak, smeđa šumska žaba i žuti mukač. 
Na Moslovačkoj gori postoje ostaci starih utvrda, od kojih je najpoznatiji Garić-grad, kojeg je sagradio ban Stjepan Šubić.

Zaštićena je od 2011. godine u kategoriji regionalnoga parka.

Vidi još
--------

* Moslavina

***Moslavačka gora*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 239664458

 |
Oseberški brod (Vikinški brodski muzej u Norveškoj)
Detalj Oseberškog broda
Pogled sprijeda.
**Brod iz Oseberga** ili **Oseberški brod** (norveški:*Osebergskipet*) je dobro sačuvani vikinški brod pronađen ispod velike nadgrobne gomile na farmi Oseberg kraj Tønsberga u norveškom okrugu Vestfold.

Oseberška nadgrobna gomila (norveški: *Oseberghaugen ved Slagen*) sadrži brojna grobna dobra i dva ženska kostura. Pokapanje broda u zemlju je datirano 834. godine, ali dijelovi broda potiču od oko 800. godine, a za sam brod se misli da je stariji. Oko godine 1904/05. su ga iskopali norveški arheolog Haakon Shetelig i švedskk arheolog Gabriel Gustafson. Brod je naširoko poznat kao jedan od najboljih koji su sačuvani iz Vikinškog doba. Brod i neki od njegovih artefakata su izloženi u Vikinškom brodskom muzeju u Bygdøyu.

Izvori
------

1. 1 2  Durham (2002:16).
2. ↑  Durham (2002:15).

Vanjske veze
------------

***Brod iz Oseberga*** na Wikimedijinoj ostavi

* Osebergskipet - The Oseberg Ship Arhivirano 2007-02-11 na Wayback Machine-u
* The Oseberg find 100-year anniversary Arhivirano 2006-06-15 na Wayback Machine-u
* Conservation of Gustafson's Sleigh Arhivirano 2011-06-04 na Wayback Machine-u
* the textiles in the Oseberg ship by Anne Stine Ingstad
* Index of Norwegian Viking ships Arhivirano 2004-12-11 na Wayback Machine-u
* The New Oseberg Ship Foundation Arhivirano 2015-03-08 na Wayback Machine-u
Koordinate: 48°51′09″N 2°20′49″E﻿ / ﻿48.85250°N 2.34694°E﻿ / 48.85250; 2.34694

***Shakespeare and Company*** je naziv za dvije knjižare koje su osnovane u Parizu. 

Prvu je godine 1919. osnovala američka knjižarka Sylvia Beach, te je bila uglavnom namijenjena njenim sunarodnjacima odnosno služila za distribuciju knjiga koje su bile zabranjene u SAD, Ujedinjenom Kraljevstvu i drugim zemljama engleskog govornog područja. Među njima je bila najpoznatiji *Ulyssess*, roman irskog pisca Jamesa Joycea objavljen 1922. godine. Knjižara je također postala omiljeno sastajalište F. Scotta Fitzgeralda, Ernesta Hemingwaya i drugih pisaca tzv. Izgubljene generacije, a u njoj su se također održavali poetski recitali i druge književne manifestacije. Godine 1941. je prestala sa radom za vrijeme njemačke okupacije.

Godine 1951. je američki knjižar George Whitman u Parizu osnovao knjižaru pod imenom *Le Mistral*. Knjižara je postala poznata po boemskim posjetiocima, odnosno mladim književnicima koji su u njoj boravili u zamjenu za ispomoć. Među gostima knjižare su bila brojna ugledna imena, uključujući ona iz tzv. Beat generacije. Beach, koja je svoja iskustva 1956. godine opisala u autobiografskoj knjizi *Shakespeare and Company*, pristala je 1964. godine da Whitman preimenuje svoju knjižaru i nastavi u njenoj tradiciji. Knjižaru je 2003. naslijedila njegova kćer Sylvia Beach Whitman koja je vodi dan-danas.

Vanjske veze
------------

***Shakespeare and Company*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni veb-sajt
* Bruce Handy, "In a Bookstore in Paris," *Vanity Fair,* November 2014
* George Whitman's Obituary, *New York Times*, December 12, 2011
* Sylva Beach discusses *Ulysses* (in French)
* Harriet Alida Lye, "What It's Like to Live Inside the Legendary Paris Bookstore," *Vice*, September 26, 2015
* Portrait Of A Bookstore As An Old Man
* John Affleck, "Hemingway at Shakespeare & Company" Arhivirano 2005-02-04 na Wayback Machine-u. *Literary Traveler*.
* C-SPAN tour of Shakespeare & Co. 6 December 2002
* Finn, Christine (17 December 2011). „Shakespeare and Co: A writer's haven on the River Seine". BBC. Pristupljeno 17 December 2011.
* „Shakespeare and Company: a 'socialist utopia masquerading as a bookstore' – in pictures". *The Guardian*. 14 October 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 169399659
* ISNI: 0000 0001 2206 6340
* GND: 4054715-2
* SUDOC: 026627302
* BNF: cb11883820w (podaci)
* NLA: 35141298
* NDL: 01215107
* NKC: ko20221166067

 |
**Borstal** je institucija za rehabilitaciju mladih prestupnika (16 - 21 godina) u Velikoj Britaniji i drugim bivšim britanskim dominionima. Borstalski sistem uveden je 1902. godine, a ukinut (u Britaniji) 1982. godine.

Principi rada
-------------

Ideja borstala bila je da reformiše i rehabilituje mlade prestupnike uz pomoć rada (koji se plaća), discipline, sporta i obrazovanja. Svaka institucija sastojala se od viđše kuća, a u svakoj kući ne bi trebalo da bude više od 50 dečaka. Svaka kuća imala je posebnug upravnika i osoblje, mada je, naravno, postojao i upravnik čitave institucije, kao i zajedničko osoblje. Zatvorenici su imali prilike da uče zanate i jednostavnije profesije, kao i da pohađaju večernju školu (šest sati nedeljno). 

Rad borstala bio je, naravno, regulisan zakonom, ali u praksi je svaki pojedinačni borstal imao prilično veliku autonomiju, i retko ko se mešao u unutrašnju politiku borstala. Zato su se oni mešusobno razlikovali - svaki je imao reputaciju, zavisno od strogosti upravnika i osoblja, i od toga koliko se često primenjivalo fizičko kažnjavanja.

Istorijat
---------

Prvi institucija tipa borstal osnovana je 1902. godine, sa idejom da se mladi zatvorenici odvoje od starijih, i dobila je ime po selu Borstal u Kentu, Velika Britanija. Ser Alexander Patterson reformisao je ovu instituciju 1922. i bacio veći akcenat na rehabilitaciju i motivisanje zatvorenika nego na kažnjavanje; takođe je uveo i sistem kuća, opisan u prethodnom odeljku. 

Borstali su u Irskoj ukinuti 1960. a u Britaniji 1982. godine kao zastareli.

Fizičko kažnjavanje i ostale kazne
----------------------------------

Kazne Borstalima bile su sledeće:

* gubitak određenih privilegija (slobodnih aktivnosti, prava na posete i sl.)
* dodatni rad
* smanjenje hrane
* zatvaranje u ćeliju
* fizičko kažnjavanje

U Borstalima su bila predviđena tri tipa fizičkog kažnjavanja: neformalna pljuska na licu mesta (za lakše prestupe), formalne batine (za ozbiljnije prestupe), i javno šibanje (za veoma teške prestupe, poput ozbiljnog fizičkog napada na člana osoblja. Zbog razlika među Borstalima, teško je ustanoviti koliko često i dosledno su kazne primenjivane.

Borstal u umetnosti
-------------------

**Književnost**

* 'Borstal Boy' by Brendan Behan (1958)
* 'The Loneliness of the Long Distance Runner' by Allan Sillitoe (1959)
* 'Lamb' by Brendan MacLaverty (1981)

**Film**

* 'Scum' by Alan Clarke (1979)
* 'Borstal Boy' by Peter Sheridan (po Behanovoj knjizi) (2000)

**Muzika**

* pesma 'Borstal Boys' grupe The Faces, na albumu 'Ooh La La' (1973) (inspirisana Behanovom knjigom)
* pesma 'Borstal Breakout' grupe Sham 69 (1978)
* pesma 'Borstal' grupe Oxymoron (1999)

Vanjske veze
------------

* 
* 
*
**Mukan Kagan**; (staroturkijski:  , Muqan qaγan, kineski:木桿可汗/木杆可汗, Pinyin: mùgǎn kěhàn, Wade-Giles: mu-kan k'o-han ili 木汗可汗, mùhàn kěhàn, mu-han k'o-han, osobno ime: 阿史那燕都, āshǐnà yàndōu, a-shih-na yen-to) bio je drugi sin Bumin Qaghana i treći po redu khagan Gok (Nebeskih) Turaka koji je vladao od 554. do 572. i pod čijom se vladavinom kaganat proširio na prostor Centralne Azije, osiguravši granice od napada Heftalita.

Ekspanzija Gok Turaka pod Mukan Kaganom je za posljedicu imala potiskivanje Avara na zapad, koji su počeli napadati granice Bizantskog i Sasanidskog Carstva, te nakon određenog vremena došli na obale Dunava. Među narodima potisnutima na zapad su bili i istočni Bugari.

Mukan Kagan je imao kćer koja se udala za cara Wua iz kineske dinastije Sjeverni Zhou i kasnije bila poznata kao carica Ashina.

Nakon njegove smrti ga je naslijedio mlađi brat Taspar Qaghan.

|  |
| --- |
| Mukan Kagan **Klan Ashina** |
| Prethodi: **Issik Qaghan**  |  **Kagan Turkijskog Kaganata** 554–572 | Slijedi: **Taspar Qaghan**  |

Izvori
------

1. ↑  Gary Seaman, Daniel Marksm, *Rulers from the steppe: state formation on the Eurasian periphery*, Ethnographics Press, Center for Visual Anthropology, University of Southern California, 1991, ISBN 978-1-878986-01-6, pp. 96-97.
2. ↑  Ethno Cultural Dictionary, TÜRIK BITIG
3. ↑  Bauer, Susan Wise (2010). *The History of the Medieval World: From the Conversion of Constantine to the First Crusade*. W. W. Norton & Company. str. 238–241. ISBN 978-0-393-05975-5.

V. također
----------

* Yujiulü Dengshuzi
* Carica Ashina
**Nicholas Meyer** (New York City, 24.12. 1945.; - ) je američki filmski režiser, scenarist, producent i romanopisac. Pripisuje mu se zasluga kao glavni kreativni um koji je preokrenuo negativni trend i spasio filmski serijal *Zvjezdane staze* od propasti hvaljenim drugim filmom *Zvjezdane staze II: Khanov bijes* (1982) koji se često navodi kao najbolji film izvornog filmskog serijala. Dapače, neki smatraju da su jedini dobri filmovi tog serijala oni na kojima je on sudjelovao, a uz "dvojku" tu su još i *Zvjezdane staze IV: Povratak kući* (1986) i *Zvjezdane staze VI: Neotkrivena zemlja* (1991).

Četverostruki je dobitnik nagrade Saturn: dva puta za najboljeg režisera (*Zvjezdane staze II*, *Time After Time*), jedan put za najbolji scenarij (*Time After Time*) i jednom kada je nagrađen počasnom nagradom *George Pal*. Za film *Sedam postotna otopina* (1976) je nominiran za Oscar za najbolji adaptirani scenarij. Njegov TV-film *Dan poslije* pobudio je veliko zanimanje i rasprave prilikom premijere 1983.

Izvori
------

1. ↑  Chris Michael (9.12. 2011). „My favourite film: Star Trek II – The Wrath of Khan". Guardian.

Eksterni linkovi
----------------

* Nicholas Meyer Homepage Arhivirano 2010-09-29 na Wayback Machine-u
* Nicholas Meyer na IMDb-u (`en`)
* Nicholas Meyer na Filmskoj bazi podataka TCM (`en`)
* Nicholas Meyer na web-stranici AllRovi
* Djela čiji je autor Nicholas Meyer na Open Libraryju Internet Archivea (`en`)
* Bibliografija na ISBNdb.com Arhivirano 2011-06-04 na Wayback Machine-u
Gruba karta drevnih sicilijansklih naroda.
**Sikanci** (grčki *Sikanoi*) ili **Sikanijci** su bili jedan od tri drevna naroda koji su živjeli na Sicilija na početku feničke i grčke kolonizacije.

Za Sikance su antički autori vjerovali da su najstariji od sva tri naroda, a taj stav dijele i moderni historičari. Iza njih su došli Elimljani koji su se nastanili na zapadu otoka, a najkasniji došljaci su bili Sikulci koji su došli na istok. Prvi historijski zapisi o Sikancima datiraju iz vremena feničke, a potom grčke kolonizacije. Tukidid je pisao o tome kako Sikanci potječu iz Iberija|Iberije, ali za to ne postoje nikakvi dokazi.

Kao i drugi sicilijanski narodi, i Sikanci su tokom antike bili izloženi snažnom uticaju grčke kulture, a zbog koga su se većim dijelom asimilirali, te potpuno nestali u doba rimske vlasti.

Od njih je ostalo nekoliko kratkih zapisa na grčkom alfabetu na temelju kojih se pokušao rekonstruirati sikanski jezik. Osim imena zapisi nisu prevedeni, te se jezik zbog nedostataka podataka smatra neklasificiranim.
Asteroid 433 Eros
**433 Eros** je prvi otkriveni asteroid koji spada u grupu tzv. *asteroida u blizini Zemlje* (engl. *Near-Earth asteroids* ili *NEA*). Ime je dobio po grčkom bogu ljubavi *Erosu* (grč. Eρως). To je asteriod približnih dimenzija 13 x 13 x 33 km, drugi po veličini NEA asteroid, odmah poslije asteroida 1036 Ganymed. Asteroid 433 Eros su otkrili astronomi Gustav Witt u Berlinu i Auguste Charlois u Nici iste noći 13. augusta 1898. godine.

Karakteristike
--------------

On je jedan od asterioda koji prelaze orbitu Marsa, i ujedno prvi poznati asteriod za koga je utvrđeno da prelazi preko Marsove orbite. Eros je jedan od malobrojnih NEA asteroida čiji maksimalni prečnik prelazi 10 km. 

Temperatura na Erosu tokom *dana* (na strani okrenutoj Suncu) iznosi i do 100 °C, a *noću* se spušta i do -150 °C. Specifična težina asteroida iznosi oko 2.400 kg/m3, te je slične gustoće kao i Zemljina kora. Rotira oko svoje osi, jednom svakih 5,27 sati. 

Njegov sinodički period iznosi 846 dana (Zemljinih) i jedan je od najdužih od svih objekata u Sunčevom sistemu. Po nekim istraživanjima objekti poput Erosa mogu egzistirati na ovakvim orbitama samo oko par stotina miliona godina, prije nego što budu poremećeni utjecajem gravitacije negog drugog objekta ili planete. Simulacije predviđaju da bi Eros mogao doći do Zemljine orbite za približno 2 miliona godina. Asteroid je posjetila sonda NEAR Shoemaker 12. februara 2001. godine i napravila fotografije njegove površine a uspjela se i spustiti na njega.

Kontroverza
-----------

U kontroverznom sudskom slučaju Gregory W. Nemitz je tvrdio da posjeduje vlasnička prava na Eros, te je zahtjevao od NASA-e da mu plati naknadu za *parkiranje* i korištenje skladišta za sondu NEAR Shoemaker od po 20 US centi na godinu. Sud je takvu tužbu odbio kao neosnovanu.
*Za ostala značenja, v. Murder, Inc. (razvrstavanje).*
**Murder, Inc.** (sh. *Ubistvo d.o.o.*) ili **Murder Incorporated** je naziv koji je američka štampa dala bandi profesionalnih ubica koja je 1930-ih i 1940-ih djelovala kao "izvršilac", odnosno eskadron smrti Američke mafije i tzv. Nacionalnog kriminalnog sindikata. Sastojala se od grupa koje su činili italoamerički i jevrejski gangsteri rodom pretežno iz Brooklyna, te ju je vodio Louis "Lepke" Buchalter, a potom i Albert Anastasia. Pretpostavlja se da je prilikom svog postojanja ubila između 400 i 1400 ljudi, a jedna od njenih najpoznatijih žrtava je njujorški gangsterski bos Dutch Schultz ubijen 1935. godine. Schultz je bio likvidiran po nalogu Sindikata nakon što je, suočen sa istragom koju je protiv njega vodio tužilac Thomas E. Dewey, objavio kako će izvesti Deweyevu likvidaciju, a što je Sindikat smatrao previše riskantnim. Iako je Deweyu tako spašen život, on je nastavio istragu, koja je 1940. 1940. godine dovela do hapšenja Abea Relesa, jednog od članovca Murder Inc. On je, suočen sa mogućim pogubljenjem zbog ubistva, pristao kao pokajnik izdati svoje drugove i svjedočiti pred sudom, što je dovelo do hapšenja, suđenja i pogubljenja niza njegovih njegovog šefa Buchaltera. 

Slučaj Murder Inc. je postao predmetom dva hollywoodska filma - *The Enforcer* iz 1951. i *Murder Inc.* iz 1960. godine.
**Nikolina Pišek** (Zagreb, 8. 4. 1973.) hrvatska je TV voditeljica.

Voditeljska karijera
--------------------

Pišek ima završen studij dizajna na arhitekturi. Novinarski je posao učila u HRT-ovoj emisiji "Glamour Cafe", nakon čijeg je ukidanja s Marijom Petrekovićem vodila zabavnu emisiju "Shpitza", koja je bila velika konkurencija emisiji Red Carpet na Novoj TV. Odigrala je i epizodnu ulogu u TV seriji "Bitange i princeze".

Pišek je sudjelovala u licencnoj emisiji HRT-a "Ples sa zvijezdama", s partnerom Ištvanom Vargom. Nije uspjela pobijediti, a te su sezone pobjednici bili Luka Nižetić i Mirjana Žutić. U 2008. je s Mirkom Fodorom vodila zabavnu emisiju "Na domaćem terenu".

Također je vodila emisiju "Operacija trijumf", "Farma", te "Red Carpet Light". 
Trenutno vodi emisije In Magazin i Farmu. Farmu vodi već dvije sezone zaredom, zajedno s Miom Kovačić, s kojom vodi i In Magazin.

U rujnu 2011 Nikolina Pišek potpisala je ugovor sa Srpskom tv kucom RTV Pink

Privatni život
--------------

Nikolina Pišek je majka djevojčice Hane, rođene 1997. godine u vezi s novinarom Globusa Markom Cigojem. Živi u Beogradu.

Televizijske uloge
------------------

* "Najbolje godine" kao Lucija Elezović (2010.-2011.)
* "Bračne vode" kao popravljačica frižidera (2009.)
* "Bitange i princeze" kao Glorija (2006.-2007.)
* "Luda kuća" kao Nikolina Pišek (2007.)

Voditeljske uloge
-----------------

* "In Magazin" kao voditeljica (2009.*-danas*)
* "Farma" kao voditeljica (2008.-2010.)
* "Operacija trijumf" kao voditeljica (2008.)
* "Ples sa zvijezdama" kao natjecateljica (2007.)
**Preživači** (lat. *Ruminantia*) su podred reda parnoprstaša. To su biljojedi imaju želudac podijeljen na četiri odjeljka koji im omogućuju da uz pomoć mikroorganizama i enzima korištenje hrane sastavljene od takvih ugljikohidrata (na primjer celuloze), koje ni jedan drugi sisavac sa samo jednim želucem ne može probaviti. Osim preživača, još neki biljojedi, kao što su klokani, vitkostasi majmuni, konji i zečevi mogu probaviti celulozu uz pomoć mikroorganizama, ali u debelom crijevu, što za korištenje proteina zahtijeva još jedan prolaz kroz probavni sustav.

Izraz "preživači" potječe od toga, da ove životinje u razdobljima mirovanja pretprobavljenu kašu hrane ponovo vraćaju u usta i još jednom ju žvaču prije nego tako dodatno usitnjenu hranu ponovo progutaju i odvedu ju na stvarnu probavu.

Građa želuca
------------

Želudac teleta: m - završetak jednjaka, v - burag, n - kapura, b - knjižavci, l - sirište, t - početak tankog crijeva
Želudac preživača dijeli se na uglavnom četiri odjeljka: burag, kapura, knjižavci i sirište. U burag ulazi površno sažvakana hrana iz jednjaka, ondje se smekša djelovanjem vode, mikroorganizama i enzima pa polako prelazi u mrežsto nabranu kapuru. Tu se između nabora kapure oblikuju malene kuglice koje se stezanjem mišića, tako zvanom povratnom peristaltikom, vraćaju natrag u usta. Sad se u ustima hrana temeljito sažvaće i miješa s većom količinom sline. Nakon toga, kroz poseban žlijeb u jednjaku silazi u knjižavce gdje se još više usitni, a zatim prelazi u sirište.

Preživači iskorištavaju biljnu celulozu djelovanjem mnogih simbiotskih bakterija i nekih praživotinja (Protozoa) iz razreda trepetljikaša (Ciliata) koje žive u njihovom buragu. Uz to, uz pomoć produkata razgradnje, od celuloze i dušikovih spojeva sintetiziraju bjelančevine za izgradnju stanica simbiotskih bakterija i praživotinja. Simbioti se zato, u povoljnim okolnostima, tako obilno namnože da iz buraga preživanjem masovno dospijevaju u sirište (pravi želudac) gdje se kao i kod životinja s jednostavnim želucem |pH vrijednost snižava lučenjem solne kiseline i smjesa se probavlja.

Probavljena količina trepetljikaša u želucu goveda može biti i do 7 kg dnevno te preživači time namiruju velik dio potrebnih bjelančevina. Oni mogu resorbirati i niz razgradnih produkata celuloze, pa se računa da njihov organizam iskorištava 60 do 75% biljnih vlakana pretvarajući tako, za čovjeka potpuno bezvrijedne oblike hrane kao što su trava, sijeno ili slama, u hranidbeno visoko vrijedne bjelančevine mesa ili mlijeka.

Životinje sa sličnim probavnim sustavom, koje se ne smatraju preživačima
------------------------------------------------------------------------

Nezavisno od preživača, neke vrste životinja razvile su isto želudac podijeljen na više dijelova u kojem probavljaju hranu na gotovo isti način. Tu spadaju deve, vitkostasi i sakati majmuni kao i veliki crveni klokani.

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Ruminantia** |
**Nikolaj Bajbakov** (6.3.1911. - 31.3.2008) je bio sovjetski ministar naftne industrije i nižerangirani član takozvane kavkaške klike. Bajbakov je najvažniji po tome što je bio poslednji živi član vlade neke od velesila koje su učestvovale u Drugom svetskom ratu i po činjenici da je bio jedini državni dužnosnik SSSR koji je stupio na državnu dužnost u doba Staljina (1940.) i na njoj ostao sve dok ga Mihail Gorbačov nije smjenio (1985.).

Život
-----

Nikolaj Bajbakov je nakon završene srednje škole upisao naftni fakultet u rodnom Baku-u kojeg završava 1931 nakon čega počinje raditi u svojoj struci. Obaveznu vojnu službu Bajbakov služi na Dalekom istoku od 1935 do 1937. godine nakon čega njegova karijera doživljava veoma brzi uspon pod zaštitom Lazara Kaganović tako da već 1940. godine postaje zamenik ministra naftne industrije. Nakon početka Operacije Barbarossa to jest nemačkog napada na SSSR Bajbakov organizira evakuaciju naftne industrije kako ne bi pala u ruke neprijatelja, a potom tokom Bitke za Staljingrad je zadužen za naftnu industriju na Kavkazu. Kratko pred smrt Bajbakov je dao televizijski intervju o tamo kakav je bio ton razgovora pri dobivanju zadatka 1942. Po njegovim rječima Staljin je naredio:

"Bajbakov ti si naš mladi naftni stručnjak, pa stoga za tebe imam jedan iznimno važan zadatak za našu budućnost. Ti ćeš otići na Kavkaz i u slučaju ako nemci osvoje naše naftne bušotine moraš ih dignuti u zrak. Ako ih ne digneš u zrak,a Nemci ih osvoje mi ćemo te streljati također ako ih ti digneš u zrak,a Nemci ih ne osvoje mi ćemo te također streljati."

Po pitanju takvog naređenja Bajbakov će sam reći da je ono bilo potpuno razumno i da bi ga on sam izdao da je bio na Staljinovom mestu.

Nakon Drugog svetskog rata on će biti zadužen za razvoj naftne industrije pri čemu će drastično povećati naftnu proizvodnju SSSR za što biva nagrađen ministarskom pozicijom, a potom i položajem direktora za ekonomsko planiranje SSSR-a. Na ovom drugom položaju će ostati dva desetljeća sve dok ga Mihail Gorbačov nije 1985. godine poslao u penziju.
**Preko Morače** je podgorička četvrt. Ime četvrti potiče od njegovog položaja u odnosu na centar grada, koji se nalazi sa druge strane Morače. Većina naselja je izgrađena neposredno poslije Drugog svjetskog rata. U naselju se nalaze stambene zgrade tipične za drugu Jugoslaviju (uglavnom široki paviljoni sa 5-6 spratova i par zgrada do 10 spratova). U početku su u ovom naselju živjele porodice pripadnika JNA, iako se ovo promijenilo tokom posljednjih godina. Ipak, mnogi stanovnici Preko Morače su i dalje na neki način povezani sa bivšom JNA.

Od početka izgradnje, naselje je imalo reputaciju mjesta pogodnog za život, zbog relativno dobro sačinjenog urbanističkog plan sa širokim ulicama i velikim zelenim površinama. Iako su stambene zgrade neinventivnog i bazičnog dizajne, one su solidno izgrađene i dobro podnose starenje.

Bulevar Svetog Petra Cetinjskog u ovom dijelu grada je omiljeno šetalište Podgoričana, sa brojnim kafićima i restoranima. Ovaj dio grada je takođe dom Vlade Crne Gore, crnogorskog Ministarstva unutrašnjih poslova, zgrade Ministarstva finansija, sportskog centra Morača i OŠ Sutjeska.

Četvrt Kruševac je nastavak četvrti Preko Morače. Ona se prostire jugozapadno od Bulevara revolucije i u njemu je smješten Klinički centar Crne Gora, zgrada RTCG i park Kruševac.

Moskovska ulica
Vektra je dio Preko Morače koja je dobila ime po kompaniji koja je sagradila prvu zgradu u ovom dijelu grada. Ovdje se nalazi i Rimski trg. Tu je sjedište crnogorskih telekomunikacionih operatera, brojnih banake, luksuzni hotel i veliki broj ekskluzivnih kafića, restorana i butika.

Vanjske veze
------------

***Preko Morače*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Podgorička naselja |
| --- |
| Centar • Preko Morače • Blok 5 • Blok 6 • Tološi • Momišići • Gornja Gorica • Donja Gorica • Pod Goricom • Zagorič • Zlatica • Masline • Konik • Vrela Ribnička • Stari Aerodrom • Drač • Dahna • Stara Varoš • Zabjelo • Tuški put |
*Za ostale upotrebe, v. Nikolić (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 15′ 46" SGŠ, 22° 44′ 47" IGD

**Nikolić** (mak. *Nikolić*) je naselje u Republici Makedoniji, u krajnje jugoistočnom delu države. Nikolić je naselje u okviru opštine Dojran.

Prirodni uslovi
---------------

Nikolić je smešten u krajnje jugoistočnom delu Republike Makedonije, nedaleko od granice sa Grčkom, koja se pruža 1 kilometra istočno od naselja. Od najbližeg grada, Đevđelije, naselje je udaljeno 40 kilometara istočno.

Naselje Nikolić se nalazi u istorijskoj oblasti Dojransko. Selo je smešteno na severnoj obali Dojranskog jezera, koje Republika Makedonija deli sa Grčkom. Severno od naselja izdiže se planina Belasica. Naselje je položeno na približno 190 metara nadmorske visine. 

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Nikolić je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imao 541 stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (95%), a manjina su Srbi (4%).

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* dojran-info.com Zvanična stranica opštine Dojran

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Dojran |
| --- |
| **Stari Dojran** • 
Durutlija • 
Đopčelija • 
Kurtamzalija • 
Nikolić • 
Novi Dojran • 
Organdžalija • 
Sevendeklija • 
Sretenovo • 
Furka • 
Crničani • 
Čaušlija • 
Džumabos |
Voće i povrće na tržnici, osnovne namirnice u ljudskoj prehrani
**Prehrana**, **ishrana** ili **nutricija** jest biohemijski i fiziološki proces kojim organizam upotrebljava hranu za održavanje života. Prehrana snabdijeva organizme hranljivim materijama (nutrijentima), koje mogu biti prerađene pomoću metabolizma radi proizvodnje energije i hemijskih struktura. Nemogućnost dobivanja dovoljne količine hranljivih materija uzrokuje neuhranjenost. Nauka (znanost) o prehrani proučava sveukupnu prehranu, ali obično naglašava ljudsku prehranu. Nastavak procesa prehrane, u kojem se u probavnom traktu hrana prerađuje u energiju ili skladišti, naziva se probava.

Tip organizma određuje koji su mu nutrijenti potrebni i kako ih dobiva. Organizmi pribavljaju hranljive materije konzumiranjem organske materije, konzumiranjem neorganske materije, upijanjem svetlosti ili kombinacijom spomenutoga. Jedni organizmi mogu proizvoditi hranjive materije iznutra konzumirajući osnovne elemente, dok drugi moraju konzumirati druge organizme da bi dobili već postojeće hranljive materije. Svi oblici života zahtijevaju ugljik, energiju i vodu te razne druge molekule. Životinjama su potrebne složene hranljive materije, kao što su ugljikohidrati, lipidi i proteini, koje dobivaju konzumiranjem drugih organizama. Ljudi su razvili poljoprivredu i kuhanje kako bi zamijenili traganje za hranom i unaprijedili ljudsku ishranu. Biljke dobivaju hranljive materije putem tla i atmosfere. Gljive apsorbuju hranljive materije oko sebe tako što ih razgrađuju i apsorbuju pomoću micelija.

***Prehrana*** na Wikimedijinoj ostavi
**Napad na autobus u Volnovahi** ili **Teroristički čin kod Volnovahe** (ukr. *Теракт під Волновахою 13 січня 2015.*} se odigrao 13. januara 2015. tokom rata u istočnoj Ukrajini te je bio napad na kontrolnu točku kraj autoputa u blizini sela Buhas, Donecka Oblast, Ukrajina. Poginulo je 12 putnika u autobusu, a 18 je ranjeno. Napad je bio najveći gubitak života od potpisivanja primirja u Minsku u septembru 2014. godine. Ukrajinske vlasti su napad prozvale "terorističkim činom", kao i proruski pobunjenici.

Isprva su separatisti preuzeli odgovornost, za koji su smatrali da je bio uspješno uništenje ukrajinske cestovne prepreke i vladinu kontrolnu točku. Nakon informacija o smrti civila, počeli su osporavati da imaju "tehničke mogućnosti" gađati to područje raketama. OSCE misija je istražila mjesto zločina i zaključila da su pet kratera uzrokovale "rakete ispaljene iz smjera sjever-sjeveristok".

Human Rights Watch (HRW) je također posjetio lokaciju i zaključio da se koristilo oružje raketa Grad. Organizacija je zaključila da sve navodi na to da je napad lansiran sa teritorija proruskih pobunjenika. Kontrolna točka u Volnovaki je glavna točka vlade između Donecka i Mariupolja, dva velika grada regije. Civilni auti se zaustavljaju radi kontrole. Snimke kamere pokazuju da nije bilo nikakve vojne aktivnosti u tom području za vrijeme napada. HRW je zaključila da napad raketama Grad na kontrolnu točku usred dana, kada se tamo zadržava velik broj civila, predstavlja nesrazmjeran napad i kršenje običaja ratovanja.

Ukrajinske vlasti su 15. januara proglasile dan žalosti, a predsjednik Petro Porošenko je događaj u Volnovahi usporedio sa napadom na parišku redakciju *Charlieja Hebdoa*, te pozvao "svijet da se ujedini u borbi protiv terorizma"  Na Facebooku je postavio sliku uništenog autobusa sa natpisom "Je suis Volnovakha", a sa komadima lima iz uništenog autobusa je nekoliko dana kasnije pozirao na skupu Svjetskog ekonomskog foruma u Davosu.

Vidi još
--------

* Artiljerijski napad na autobus u Donjecku

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Ukraine: Rising Civilian Death Toll". Human Rights Watch. 3. 2. 2015.
2. ↑  „Прокуратура расследует обстрел автобуса под Волновахой по статье "теракт"" [The prosecutor's office is investigating the fire under the bus Volnovaha as an "act of terror"] (ruski). Unian.
3. ↑  „В ДНР возбудили уголовное дело по факту обстрела автобуса под Волновахой" [Criminal investigation opened in the Donetsk Region into the attack on the bus in Volnovakha] (ruski). Interfax. Pristupljeno 24. 1. 2015.
4. ↑  „Did Separatists Boast of Attack on Checkpoint That Killed 10 Civilians Before Trying To Blame Ukraine?". The Interpreter Magazine. 13. 1. 2015. Pristupljeno 13. 1. 2015.
5. ↑  „Latest from OSCE Special Monitoring Mission (SMM) to Ukraine based on information received as of 18:00 (Kyiv time)". OSCE. 15. 1. 2015. Pristupljeno 18. 1. 2015.
6. ↑  „Address of the President of Ukraine". *Press office of President*. 13. 1. 2015.
**Narvska eparhija** (рус. *Нарвская епархия*) je eparhija Estonske pravoslavne crkve pod jurisdikcijom Ruske pravoslavne crkve.

Nadležni arhijerej je gospodin Lazar, a sjedište eparhije se nalazi u Narvi.

Istorija
--------

Narvska vikarna katedra bila je ustanovljena odlukom Svetog praviteljstvujuščeg sinoda od 24. aprila 1887. godine kao vikarijatstvo Sanktpeterburške mitropolije. Ovo vikarijatstvo je postojalo sve do 1926. godine. Nakon prelaska Estonske pravoslavne crkve pod jurisdikciju Carigradske patrijaršije (1923), u njenom sastavu su bile osnovane tri eparhije: Talinska, Narvska i Pečerska.

Godine 1941. Estonska pravoslavna crkva se vratila pod jurisdikciju Ruske pravoslavne crkve. Iako je ona za vrijeme Drugog svjetskog rata bila ponovno potčinjena Carigradskoj patrijaršiji, episkop narvski Pavle (Dmitrovski) je sačuvao jedinstvo sa Ruskom pravoslavnom crkvom. Nakon 1945. godine eparhija je ostala udova.

Dana 27. maja 2009, odlukom Svetog sinoda Ruske pravoslavne crkve, ustanovljena je dužnost vikarnog episkopa pri mitropolitu talinskom i sve Estonije. Na tu dužnost bio je naznačen arhimandrit Lazar (Gurkin).

Narvska eparhija je osnovana odlukom Svetog sinoda od 30. maja 2011. godine. Sinod je odredio da će nadležni arhijerej imati titulu *„episkop narvski i pričudski"*. Za episkopa postavljen je dotadašnji vikarni episkop Talinske eparhije g. Lazar (Gurkin).

U sastav eparhije ulazi grad Narva, seoske opštine Vajvara, Iluka, Alaji, Ijzaku, Tudulina, Lohusuu (srez Ida-Virumaa), seoske opštine Torma, Kasepjaja, Pala (srez Jigevamaa), seoska opština Alatskivi (srez Tartumaa).

Danas, Narvska eparhija ima 9 parohija sa 12 sveštenika i 3 đakona. Ima dva pripadnika monaškog reda, po jedan jeromonah i jerođakon.

Vidi još
--------

* Talinska eparhija
* Estonska pravoslavna crkva

Izvori
------

* Нарвская епархия (`ru`)

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična stranica Narvske eparhije (`ru`)
**Sutton** službeno engleski *London Borough of Sutton* je jedan od 19 borougha *Vanjskog Londona* (Outer London) metropolitanske grofovije Greater London u kom živi 200,145 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sutton leži na južnom rubu londonske metropole, sa juga i zapada graniči sa Grofovijom Surrey, sa istoka sa Boroughom Croydon i sa sjevera sa boroughzima Kingston upon Thames i Merton.

U okviru njegovih granica leže kvartovi, nekadašnja naselja(od sjevera prema jugu); Hackbridge, Worcester Park (djelomično), Cheam Common, Waddon (djelomično), Sutton, Carshalton, Beddington, Lower Cheam, Cheam (djelomično), Wallington, Belmont (djelomično), Little Woodcote i Woodmansterne (djelomično).

Historija
---------

Današnji borough - Sutton osnovan je 1965. spajanjem dotadašnjih borougha; Sutton and Cheam, Beddington i Wallington i distrikta Carshalton, koji su nekad pripadali historijskoj Grofoviji Surrey.

Ime današnjeg kvarta - Cheam dokumentirano je 967. kao *Cegham*, a 1086. u Domesday Booku kao *Ceiham*. U toj knjizi je naveden i Sutton kao *Sudtone*, što je značilo *Južno selo* i kvart Wallington kao - *Waletone*, a to je zmačilo *Britsko selo*. 
Ime kvarta Carshalton, navedeno je u Domesday Booku kao *Aultone*, a 1235. već kao *Cresaulton*.

Sredinom 18. vijeka kroz taj kraj prolazila je cesta iz Londona za Brighton, a početkom 19. vijeka konjski tramvaj. Broj stanovnika borougha naglo je porastao kad je izgrađena prigradska željeznica, tako da je između dva rata već narastao u respektabilno stambeno predgrađe.

Sredinom 1960-ih podignuto je veliko stambeno naselje Roundshaw, na terenu nekadašnjeg aerodroma Croydon u kvartu Beddington.

Današnji Sutton je pretežno rezidencijalno naselje, uz nešto malo lake industrije i puno servisa.

Znamenitosti
------------

Od historijskih građevina to je Whitehall građen u fahverku početkom 16. vijeka u Cheamu. Vrijedi spomenuti crkvu u Beddingtonu iz 14. vijeka i crkvu sv. Svetih iz Carshaltona koja je podignuta u 12. vijeku, ali je kopletno restaurirana 1893.

Od zelenih površina i parkova najveći su; Nonsuch (u Cheamu), Rosehill i Beddington.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Gagny, Francuska
* Danska Gladsaxe, Danska
* Njemačka Minden, Njemačka
* Njemačka Charlottenburg-Wilmersdorf, Njemačka

Izvori
------

1. 1 2 3 4  
„United Kingdom: Greater London" (engleski). City population. Pristupljeno 31. 01. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Sutton*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 31. 01. 2017.

Vanjske veze
------------

***Borough Sutton*** na Wikimedijinoj ostavi

* London Borough of Sutton (`en`)

| * p
* r
* u
Okruzi Greater Londona |
| --- |
| 
Barking and Dagenham  •
Barnet  •
Bexley  •
Brent  •
Bromley  •
Camden  •
City of Westminster  •
Croydon  •
Ealing  •
Enfield  •
Greenwich  •
Hackney  •
Hammersmith and Fulham  •
Haringey  •
Harrow  •
Havering  •
Hillingdon  •
Hounslow  •
Islington  •
Kensington and Chelsea  •
Kingston upon Thames  •
Lambeth  •
Lewisham  •
City of London  •
Merton  •
Newham  •
Redbridge  •
Richmond upon Thames  •
Southwark  •
Sutton  •
Tower Hamlets  •
Waltham Forest  •
Wandsworth
 |
**Narodno vijeće Republike Slovačke** (slovački **Národná rada Slovenskej republiky**), najviši je predstavnički i zakonodavni organ u Slovačkoj. Jednodomni je parlament sastavljen od 150 poslanika koji se biraju izravno po proporcionalnom sistemu sa stranačkih lista. Poslanici imaju mandat od 4 godine. Historijski je proizišlo iz Slovačkog narodnog vijeća, koje je ustanovljeno u decembru 1943. u Bratislavi kao političko predstavništvo sudionika antifašističke borbe na području Slovačke za II. svjetskoga rata. Raspadom ČSSR-a i osamostaljenjem Slovačke, 1. X. 1992. preimenovano je u Narodno vijeće. Zasjeda u zgradi na Trgu Alexandera Dubčeka u Bratislavi.

Istorija
--------

Slovački parlament naziv "Narodno vijeće" nosi od 1. listopada 1992. Od 1969. do 1992. godine, njegov prethodnik, parlament slovačkog dijela Čehoslovačke, bio je pod nazivom Slovačko narodno vijeće (Slovenská Národná Rada).

Funkcioniranje
--------------

Narodno vijeće predlaže i izglasava zakone, ustav i promjene ustava kao i godišnji državni proračun. Suglasnost Narodnog vijeća potrebna pri ratifikaciji međunarodnih ugovora kojima Slovačka pristupi, kao i za odobravanje upotrebe vojne sile. Vijeće izabire javne službenike među predloženim kandidatima za određeni broj pozicije u izvršnoj vlasti i sudstvu po proceduri utvrđenoj zakonom.

Parlament može glasati samo ako je prisutna većina svih poslanika (njih barem 76). Većina odluka Vijeća donosi se relativnom natpolovičnom većinom svih prisutnih zastupnika (uz najmanje 39 glasova). Gotovo svi pravni akti mogu se usvojiti relativnom većinom. Apsolutna većina (76 glasova) potrebno je za izglasavanje nepovjerenja Vladi ili njezinim članovima, te kod biranja predsjednika i potpredsjednika Vijeća. Kvalificirana većina od 3/5 svih zastupnika (najmanje 90 glasova) potrebna je pri donošenju ili izmjeni Ustava ili Ustavnog zakona.

Izvor
-----

1. ↑  Povijest Nacionalnog vijeće Slovačke Republike Pristupljeno 31. siječnja 2015.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica Nacionalnog vijeće Slovačke Republike
**Bitka za Alamo** (engl. ; šp. *La batalla de El Álamo*) se odigrala od 23. februara do 6. marta 1836. za vrijeme Teksaškog rata nezavisnost, kada su meksičke trupe pod vodstvom predsjednika Antonia Lopeza de Santa Ane nastojale zauzeti nekadašnju katoličku misiju Alamo kraj današnjeg San Antonia u Teksasu, koje je branio malobrojni garnizon teksaških pobunjenika. 

Krajem prethodne godine su meksičke trupe bile istjerane iz svih dijelova tadašnjeg meksičkog Teksasa. Santa Ana je u proljeće 1836. pokrenuo veliki pohod sa ciljem da povrati napuštene garnizone i uguši pobunu. Pri tome mu je jedan od prvih ciljeva bio San Antonio, tada najveći grad u Teksasu. Teksaški komandanti James Bowie i William B. Travis su se povukli među zidine misije i poslali poruku kojom su tražili pojačanja od teksaškog vođe Sama Houstona. Pojačanja koja su stigla, međutim, nisu bila dovoljna. Nakon desetak dana sitnih čarki, Santa Ana se odlučio da misiju osvoji jurišem 6. marta ujutro. Teksašani su uspjeli odbiti dva, ali ne i treći, te su Meksikanci zauzeli misiju te pobili sve branitelje, u skladu sa prethodnim Santa Aninim naređenjem o neuzimanju zarobljenika. Računa se da je u bitci ubijeno ili ranjeno 400-600 Meksikanaca, dok su 185-257 Teksašana ubijeni. 

Iako je u vojničkom smislu predstavljala meksičku pobjedu, njene dugoročne posljedice su bile negativne po Santa Anu. Pokušaj da krvoproliće u Alamu, slično kao i Goliadski masakr nekoliko dana kasnije, iskoristi u propagande svrhe kako bi zastrašio pobunjenike i tako skršio pobunu se izjalovio i imao sasvim suprotni efekt. Meksička okrutnost je dala novu odlučnost pobunjenicima, odnosno motiv da osvete svoje drugove; 20. aprila je Houstonova teksaška vojska u iznenadnom prepadu razbila Santa Aninu u odlučujućoj bitci kod San Jacinta, pri čemu su Teksašani koristili borbeni poklič "Zapamtite Alamo". 

Zbivanja u Alamu su nakon toga postala dio teksaške, a kasnije i američke nacionalne mitologije, pri čemu su branitelji prikazivani kao mučenici koji su, usprkos nikakvih izgleda za uspjeh i sigurne smrti, svjesno odlučili položiti živote u borbi za slobodu, demokraciju i slične ideale, odnosno svojom žrtvom omogućiti kasniji trijumf. Bitka za Alamo je kao takva bila čest motiv američke književnosti i popularne kulture, uključujući hollywoodske filmove.

Izvori
------

1. 1 2  Hardin, Stephen L. "Alamo, Battle of The". The Handbook of Texas Online. Published by the Texas State Historical Association. Accessed 11-Dec-2014
2. ↑
3. ↑  Hardin (1961), p. 155.
4. ↑  Nofi (1992), p. 136.

***Bitka za Alamo*** na Wikimedijinoj ostavi