recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nikal-kadmijeva baterija** (**NiCd, Ni-Cd**) pripada skupini punjivih baterija. Spada u prvu generaciju takve vrste baterija. Tehnološka rješenja iz ovih baterija bila su dobra osnova svim vrstama koje su poslije uslijedile. 

Dvije glavne mane ove baterije su kemijski sastav koji je toksičan, najviše zbog kadmija. Druga slabost je što energija koju proizvede nije visoka. Treća slabost je izraženi problem kristalizacije, zbog čega s njome valja ispravno rukovati, odnosno vrlo česti problem memorijskog efekta. Te slabosti nadvladale su njene pozitivne strane koje je potrošačka praksa prepoznala, a to su veliki životni vijek koji može biti i do 1500 ciklusa i što dobro podnosi veće struje pražnjenja. Zbog toga ova je vrsta baterije bila prvom baterijom opće namjene koja je bila široko prihvaćena. Osobito je to došlo kod određenih vrsta uređaja koje imaju veće struje pražnjenja kao što su uređaji i alati u kućanstvu, medicinska oprema, profesionalne videokamere, prijenosne radijske postaje i slično, zbog čega je i danas vrlo pogodna za te primjene.

Generacija baterija koja je uslijedila jest također iz obitelji niklovih baterija, nikal-metal-hibrid baterija.

Zbog zaštite okoliša, ove se baterije polako povlači iz uporabe.

Izvori
------

* Baterije - tehnologija i održavanje Arhivirano 2016-07-25 na Wayback Machine-u Autor: Željko Harjač, Info-Mob.com
* Baterije Zagreb
* Što trebate znati o baterijama, FRIŠ d.o.o. Križevci Arhivirano 2018-06-12 na Wayback Machine-u
*Za ime vidjeti članak Nikanor*
**Nikanor** grčki:  *Nikanōr*) (? - 310. pne.?) bio je makedonski oficir u službi samozvanog regenta Antigona I Jednookog. Dio historičara vjeruje da je to ista ličnost kao i Nikanor iz Stageire, koji je bio u službi Aleksandra Velikog.

Kao Antigonov pristaša je podjelom u Triparadisu dobio vlast nad satrapijom Kapadokijom. Potom je Antigona pratio u drugom ratu dijadoha, protiv Eumena. Sudjelovao je u bitci kod Gabijene 316. pne. i upravo njemu su Eumenovi vojnici predali svog komandanta, koji je naknadno pogubljen.

Nakon što je Antigon na prevaru ubio satrapa Pitona, Nikanor je preuzeo vlast u Mediji. Tamo je za vrijeme babilonskog rata 310. pne. skupio veliku vojsku s ciljem da porazi Seleuka u Babiloniji. Seleuk ga je, međutim, iznenadio na rijeci Tigris i uništio mu vojsku.

O tome što se dalje dogodilo sa Nikanorom, postoje različite verzije. Diodor tvrdi da je uspio pobjeći u pustinju i odatle poslati Antigonu poziv u pomoć. Apijan pak tvrdi da je poginuo u bitci.

Eksterni linkovi
----------------

* Livius.org: Nicanor Arhivirano 2010-01-25 na Wayback Machine-u
U hemijskoj kinetici **konstanta brzine hemijske reakcije** *k* ili {\displaystyle \lambda } je kvantitativna mera brzine hemijske reakcije.

Za hemijsku reakciju gde supstance A i B reaguju i proizvode C, brzina reakcije ima oblik:

 Reaction: A + B → C 
{\displaystyle {\frac {d[C]}{dt}}=k(T)[A]^{m}[B]^{n}}
*k(T)* je konstanta brzine reakcije, koja je zavisna od temperature.

[*C*] je koncentracija supstance C u molovima po jedinici zapremine rastvora podrazumevajući da se reakcija odvija u celoj zapremini rastvora (za reakcije koje se odvijaju na graničnoj površini, konstanta bi bila definisana kao broj molova C po jedinici površine).

Eksponenti *m* i *n* se nazivaju redovima i zavisni su od mehanizma reakcije. Oni se mogu odrediti eksperimentalno.

Jednostepena reakcija se može zapisati kao

{\displaystyle {\frac {d[C]}{dt}}=Ae^{\frac {-E\_{a}}{RT}}[A]^{m}[B]^{n}}
*Ea* je energija aktivacije i *R* je univerzalna gasna konstanta. Pošto na temperaturi *T* molekuli imaju energije definisane Boltcmanovom distribucijom, može se očekivati da će udeo sudara sa energijom većom od *Ea* varirati sa faktorom *e-Ea/RT*. *A* je pre-eksponencijalni faktor ili faktor frekvencije.

Arenijusova jednačina daje kvantitativnu osnovu odnosa između energije aktivacije i brzine reakcije.

Vidi još
--------

* Brzina hemijske reakcije
* Hemijska kinetika
**Katarina Fuček** (Ferdinandovac, 11. travnja 1957.) potpredsjednica Sabora.

Životopis i dužnosti
--------------------

Gradonačelnik grada Varaždina (1990.-1992.), potpredsjednica Sabora i HDZ-a (1992.-1995.), saborska zastupnica HDZ-a (1992.-2000.), članica Vijeća Hrvatske radiotelevizije (1992), potpredsjednica Sabora (1992-1994), članica saborskog Odbora za Ustav, poslovnik i politički sustav (1994), članica Odbora za obilježavanje 50. obljetnice Bleiburških žrtava i žrtava Križnog puta (1995), članica saborskog Odbora za gospodarstvo, razvoj i obnovu (1995), članica Odbora za obilježavanje 15. svibnja kao spomendana Bleiburških žrtava i žrtava Križnog puta (1996), članica Vijeća Hrvatske radio televizije iz reda zastupnika (1996), članica Odbora za naobrazbu, znanost i kulturu (1999.), 14. na stranačkoj listi HDZ-a u 2. izbornoj jedinici za Sabor (2003), potpredsjednica saborskog Odbora za informiranje, informatizaciju i medije (2004.-2007.), potpredsjednica Gradske skupštine Zagreba (2005), predstojnica Ureda predsjednika Vlade RH (2008.-2009.), glavni tajnik gradskog odbora HDZ Zagreb (2010.), predsjednica zajednica žena "Katarina Zrinski" (2010.), članica Predsjedništva HDZ (2010.).

Ostale dužnosti
---------------

* Vjesnik d.d. Zagreb, članica nadzornog odbora (1996.-2000.)
* PBZ d.d. Zagreb, članica nadzornog odbora (1995.-1996.)
* Narodne novine d.d. generalni direktor (1995.-2000.)
* HRVATSKA MATICA ISELJENIKA Zagreb, ravnateljica (2006-2008)
* ZAGREBAČKI HOLDING d.o.o. članica nadzornog odbora (2007-2008)
* Zagrebački velesajam d.o.o. članica nadzornog odbora (2005.-2007.)

Privatni život
--------------

Udana je za Stjepana Fučeka i majka je dvoje djece.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2010-08-05. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑
**Istorija Ukrajine-Rusi** (ukr. *ІСТОРІЯ УКРАЇНИ-РУСИ* je velika povijesna zbirka stručnih autorskih radova ukrajinskog povjesničara Mihajla Gruševskog, izdana u 10 nastavaka na ukrajinskom jeziku i pisana krajem 19. i početkom 20. stoljeća. Sadržaj tumači povijest Ukrajine od antičkog razdoblja preko staroslavenskih plemena, formiranja Kijevske Rusije, gubitka autonomije i autoriteta, pa do formiranja ukrajinske Zaporoške Republike sredinom 17. stoljeća. Zajedno s književnim djelom «Kobzar», autora Tarasa Ševčenka, djelo «Povijest Ukrajine-Rusi» predstavlja jedan od temelja ukrajinske nacionalne ideje modernog doba. Zbirka djela je prevedena na nekoliko svjetskih jezika.

Kroz svoje značajno djelo «Povijest Ukrajine-Rusi», Gruševski objašnjava ključnu ulogu ukrajinskog naroda u formiranju istočnoslavenske kulture te pojašnjava da je raspadu Kijevske Rusije prethodila unutarnja politička nesloga koja je imala veći utjecaj nego politika koja je dolazila od neprijatelja iz vana. S obzirom da je autor knjige pripadao krugu antinormanista, u djelu je prepoznata slavenistička interpretacija povijesti koja između ostalog pojašnjava da su srednjovjekovni pojmovi vezani za termin Rus izvorno slavenskog porijekla, vezani između ostalog i za skitsku kulturu, a ne normanskog kako se to na prvi pogled čini radi normanskog utjecaja prilikom vinkinških osvajačkih pohoda kojima pored ostalog na području današnje Bjelorusije, Ukrajine i zapadne Rusije osnivaju Kijevsku Rusiju.

Eksterni linkovi
----------------

* Historija Ukrajine-Rusi na internetu (ukr.)
* Historija ukrajinske literature (ukr.)
NGC 1427A, primer nepravile galaksije udaljene 52 miliona svetlosnih godina.
**Nepravilna galaksija** je galaksija nepravilnog izgleda i bez jasnog definisanog oblika ili strukture. Nepravilne galaksije se dele na dve klase, označene sa *Irr I* i *Irr II*.

*Irr I* galaksije sadrže veliki broj *OB* asocijacija (grupa vrelih, mladih, visoko luminoznih zvezda) i *HII* regiona (sjajni oblaci jonizovanog vodonika koji okružuje mlade, vrele zvezde) i popriličnu količinu gasa (oko 20% ukupne mase je u formi gasa). Mogu da imaju naznake spiralne strukture. Masa ovih galaksija se kreće u rasponu od oko milion Sunčevih masa do nekoliko milijardi Sunčevih masa, a prečnici od oko 3.000 do 30.000 svetlosnih godina.

*Irr II* galaksije su "maglovitog" izgleda i najčešće sadrže popriličnu količinu gasa i prašine. Neke od njih imaju deformisan oblik koji može da nastane sudarima ili bliskim prolascima sa drugim galaksijama ili burnom unutrašnjom aktivnošću.

Izvori
------

1. 1 2  „Irregular galaxy". U *Encyclopedia of Astronomy & Astrophysics*, Nature Publishing Group, 2001

***Nepravilna galaksija*** na Wikimedijinoj ostavi
Gramofonska ploča Edison-Bell, Orkestar Savske divizijske oblasti, dirigent Ivo Muhvić: Lijepa naša, 1936.
**Ivo Muhvić** (Rijeka, 30. ožujka 1876. - Zagreb, 19. travnja 1942.), hrvatski skladatelj, vojni kapelnik i dirigent.

Život i djelovanje
------------------

Od 1901. pa sve do svoje smrti bio je kapelnik raznih vojnih postrojbi u Zagrebu. Između 1902. i 1909. je organizirao velike koncerte simfonijskih orkestara. 1910. godine skupina snimatelja iz *"Östereichische Grammophon Gesellschaft"* (*Austrijsko gramofonsko društvo*), podružnice tvrtke *"His master's Voice"* dolazi u Zagreb i snima gotovo sve naše umjetnike, a i neke strane koji su bili članovi zagrebačkog kazališta. Među ostalima, u velikoj dvorani tadašnjeg hotela Pruckner u Ilici 44 snimili su i Vojničku glasbu carske i kraljevske 53. pukovnije pod ravnateljstvom kapelnika Ive Muhvića. Većina je snimaka bila namijenjena domaćem tržištu, a izvodili su popularne i poznate pjesme. To su najstarije snimke snimljene na teritoriju Hrvatske, a zvučni zapisi Muhvićeve glazbe su sačuvani do danas. Ubrzo kao kapelnik vojne glazbe u Zagrebu odlazi u Berlin gdje 1921. godine u *"Deutsches Gramophon Gesellschaft"* snima veći broj narodnih himni, pučkih popijevaka, kola, koračnica i sl. Neke se od tih snimaka nalaze i u katalogu tvrtke "Polydor" izdanom u Beču 1927. godine. Kao član Družbe "Braća Hrvatskoga Zmaja" s titulom Zmaj Riječanin, skladao je himnu DBHZ-a, *Zmajevku*.

U Kraljevini Jugoslaviji Muhvić je postao viši kapelnik Glazbe Savske divizijske oblasti. Nacionalna i sveučilišna knjižnica ima snimku njegovog dirigiranja izvedbom hrvatske himne iz 1936. Skladao je i Mačekovu koračnicu, koja je vjerojatno služila za potrebe Hrvatske zaštite. Danas je popularna koračnica koju izvodi orkestar Hrvatske vojske.

Za vrijeme NDH bio je dirigent i kapelnik Glasbe Bojnog zrakoplovstva.

Djela
-----

Ivo Muhvić: Mačekova koračnica
Osim dirigiranja uspješno se bavio i skladanjem, najviše za limeni puhački orkestar te pedagoškim radom, predavajući orkestraciju za vojne orkestre na Glazbenoj akademiji u Zagrebu od 1936. do 1941. Skladao je orkestralne pjesme i kantate. Među njegovim najvažnijim djelima su opera *Uskok*, uvertira *Zrinski-Frankopan*, *Staroslavenska misa* i dopunjavanje nedovršene opere *Pavliha* Viktora Parme.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „radiomuseum-croatia.com, povijest fonografa i gramofona". Arhivirano iz originala na datum 2009-05-17. Pristupljeno 2014-07-26.
2. 1 2  Ivan Gerersdorfer: Koncerti sa starih ploča, Muzej Grada Zagreba[*mrtav link*]
3. ↑  Svečano sijelo Glavnog zbora DBHZ u povodu 100. obljetnice osnutka i 15. obljetnice obnove[*mrtav link*]
4. 1 2  Značajne prinove NSK u 2010. izbor - katalog izložbe, 93. str.[*mrtav link*]
5. 1 2  OSRH, puhački simfonijski orkestar Oružanih snaga RH
6. ↑  Sojat-Bikić, Glazba iz kutije, MGZ[*mrtav link*]



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 293603948
* ISNI: 0000 0003 9940 9430
* NKC: mzk2012737680
* CONOR.SI: 182036323

 |
„Mistik" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Mistik (razvrstavanje).
**Misticizam** (od grčkog *μυω* [*myo*] – mio = "sakriti", "načiniti tajnim", "utajiti") predstavlja put traženja ka postizanju i ostvarivanju **spajanja** ili **zajedništva** ili **sjedinjenja** s krajnjom Stvarnošću, koja je predstavljena kao krajnja **Istina**, odnosno prava i jedina **Stvarnost**. Ta *Stvarnost* i *Istina* imaju božansku prirodu i jednake su samom Bogu, tj. Istini, Biću, ili Postojanju (Egzistenciji). Dakle, **misticizam** je egzistencijalni put religijskog vjerovanja u postojanje Boga-Istine kao Stvarnosti, mimo čuvstvenih ili razumskih shvaćanja takvog bića. Misticizam je lično (individualno) iskustvo i direktan put ka Bogu-Istini-Stvarnosti, i kao takav predstavlja posebnu vrstu znanja, koje je iznad i izvan svakog naučnog i prema tome intelektualnog znanja. U helenističko doba, misticizam je često bio povezan s vjerskim obredima.

Misticizam je bio veoma značajan za razvoj kršćanstva i još uvijek je snažno prisutan u pravoslavnoj i katoličkoj crkvi.

U islamu, *tasavuf* ili *sufizam* su oblici mističkog vjerovanja u krajnju Stvarnost, Istinu, Boga, ili Allaha.

U jevrejstvu, misticizam je prisutan u učenju kabale.

Budući da se mnogi elementi misticizma zasnivaju na starogrčkom gnosticizmu, u nekim naučnim krugovima misticizam se često naziva i teozofija, tj. put na sredini između teologije i filozofije.

### Linkovi

* Mistični put
* Diskurs protiv svih formi religija Arhivirano 2006-06-15 na Wayback Machine-u
* Sufizam - Životni put jednog sufije[*mrtav link*]
* Religare Arhivirano 2011-11-06 na Wayback Machine-u

***Misticizam*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kolonizacija** je izraz koji u najširem smislu označava doseljavanje, odnosno dolazak određenih organizama (biljnih i životinjskih vrsta) na područje na kome prethodno nisu trajno živjeli. U tom, širem, smislu se počeo koristiti tek od biologa u 19. vijeku. U svom užem smislu se pod kolonizacijom smatra isključivo doseljavanje ljudi - *kolonista* - na neko područje, i to najčešće dobrovoljno, organizirano i planirano.

Motivi za kolonizaciju mogu biti različiti - od nastojanja samih kolonista da sebi osiguraju život pod povoljnijim ekonomskim, klimatskim i drugim uvjetima, preko nastojanja njihove matične zajednice ili države da se riješi prenaseljenosti do kontrole nad strateški važnim teritorijama i uz njih vezanim prirodnim resursima. Kolonizacija je fenomen koji je postojao od samih početaka pisane historije, pa je tako poznata grčka kolonizacija i rimske kolonije. U Novom vijeku su razne evropske države osnivale kolonije u Africi, Australiji i Amerikama, a što je praksa koja se vezuje uz nešto širi pojam kolonijalizma.

V. također
----------

* Kolonizacija Slavonije, Baranje i Vojvodine
* Kolonizacija Kosova
* Dekolonizacija

Literatura
----------

* Ankerl Guy: Coexisting Contemporary Civilizations: Arabo-Muslim, Bharati, Chinese, and Western. INUPress, Geneva, 2000. ISBN 2-88155-004-5

| * p
* r
* u
Kolonijalna carstva |
| --- |
| 
* Kolonija
* Kolonijalizam
* Kolonizacija
* Dekolonizacija
* Postkolonijalizam

 |
| Evropa | 
* Belgija Belgijski Imperij
* Ujedinjeno Kraljevstvo Britanski Imperij
* Danska Danski Imperij
* Francuska Francuski Imperij
* Italija Italijanski Imperij
* Nizozemska Nizozemski Imperij
* Njemačka Njemački Imperij
* Portugal Portugalski Imperij
* Rusko Carstvo
* Španski Imperij
* Švedska Švedski Imperij

 |
| Azija | 
* Japan Japanski Imperij
* Osmansko Carstvo Osmansko Carstvo

 |
| Neformalna | 
* Argentina / Brazil / Čile
* Habsburška Monarhija / Austro-Ugarska
* Hospitalci (Ivanovci)
* Kineski Imperij
* Kurlandija i Semigalija
* Norveško Carstvo
* Sijam
* Sjedinjene Države
* Sovjetski Savez
* Sveto Rimsko Carstvo
* Škotska

 |
**Ivo Dulčić** (Dubrovnik, 1916. - Dubrovnik, 1975.), hrvatski slikar, koji se isticao osobitim smislom za bogat kolorit, i ljubav prema motivima iz svog rodnog grada.

Životopis
---------

U rodnom gradu pohađa Klasičnu gimnaziju, zatim studira pravo u Beogradu i Zagrebu. Kao apsolvent prekida studij, i 1941. upisuje slikarstvo na zagrebačkoj Akademiji likovne umjetnosti gdje studira u klasi profesora; Omera Mujadžića i Ljube Babića.
Godine 1946. svađa se sa svojim profesorima ( formalno zbog otpora socrealizmu, koji je tada uveden na Akademiju ) te još jedamput napušta studij i vraća se u Dubrovnik. 

Godine 1955. u Zagrebu uređuje atelijer, te otada živi i radi između sjevera i juga domovine.

*Dulčićev* slikarski jezik je kombinacija ekspresije, brzog, plastičnog crteža, uz profinjeni osjećaj za boju i teksturu. On je i majstor atmosfere, a u portretiranju ljudskog lika istančani psiholog. 
U hrvatskom slikarstvu, ostat će trajno obilježen kao jedan od rijetkih ( i prvih poslijeratnih ) slikara koji je trajno njegovao sakralne teme ( slikarstvo sa vjerskom tematikom ). Prvi njegov zapaženi rad na tu temu, bila je freska *Krista Kralja* u crkvi *Gospe od zdravlja* u Splitu (1959.). 

Osobito je značajan njegov rad na crkvenim vitrajima jer u tom području unosi gotovo revolucionarne
novosti, izazivajući katkad i prosvjede predstavnika Crkve. Ostvario je brojna djela u ovoj tehnici od crkava u; Zagrebu( sv. Franje i Majke Božje Lurdske ), zatim u Dubrovniku ( Dominikanski samostan ), Sarajevu, Kreševu (crkva sv. Katarine pri Franjevačkom samostanu), Bugojnu i Essenu( Crkva Hrvatske Katoličke Misije, 1966.).

Izložbe
-------

* Split ( 1948.)
* Zagreb, *Slike i crteži: 1943.-1970.*, Moderna galerija,(18.12. 1970. - 17.1. 1971.)
* Rijeka
* Split
* Dubrovnik
* Firenca
* Essen

O njegovu je radu napisala monografiju hrvatska povjesničarka umjetnosti Ivanka Reberski.

Izvori
------

1. ↑  „Institut za povijest umjetnosti". Arhivirano iz originala na datum 2013-11-29. Pristupljeno 2014-07-26.
**Manastirska vladavina** ili **sistem Insei** (*japanski* 院政 ) bio je specifičan oblik vladavine Japanu za vrijeme Heianskom periodu. U njemu je car abdicirao, ali je usprkos toga zadržavao moć i uticaj. Abdicirani carevi su se formalno povlačili u budističke manastire, ali su iz njih djelovali na način koji je za cilj imao uspostaviti protivtežu uticaju carskih regenata i moćnog klana Fujiwara kao i ratničke klase. Istvromeno je titularni car (odnosno nasljednik cara u manastiru) vršio isključivo ceremonijalne i formalne dužnosti.

Umirovljeni carevi su koristili titulu *Daijō Tennō* ili *Jōkō*. Oni koji bi ušli u budistički manastir su koristili titulu Zamonašeni car (*japanski* 太上法皇 Daijō Hōō).

Iako su carevi abdicirali i odlazili u manastire prije i poslije Heianskog perioda, izraz se uglavnom koristi za sistem koji je uveo car Shirakawa 1086. godine  a koji je prestao postojati sa uspostavom Kamakura šogunata 1192.

Izvori
------

1. 1 2  Nussbaum, Louis-Frédéric. (2005). "*Insei*" in **Japan Encyclopedia*, p. 391.* na Google knjigama
2. ↑  Ponsonby-Fane, Richard. (1959). *The Imperial House of Japan,* pp. 257-258.

Literatura
----------

* Hurst, G. Cameron. (1976). "Insei: Abdicated sovereigns in the Politics of late-Heian Japan 1086-1185.' New York: Columbia University Press. ISBN 978-0-231-03932-1; OCLC 1584089
* Nussbaum, Louis-Frédéric and Käthe Roth. (2005). *Japan encyclopedia.* Cambridge: Harvard University Press. ISBN 978-0-674-01753-5; OCLC 58053128
* Ponsonby-Fane, Richard. (1959). *The Imperial House of Japan.* Kyoto: Ponsonby Memorial Society. OCLC 194887
* \_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_\_. (1956). *Kyoto: The Old Capital of Japan, 794-1869.* Kyoto: The Ponsonby Memorial Society. OCLC 182637732
**Jaroslav Čermák** (Prag, 1. septembra 1831. – Pariz, 23. aprila 1878.), češki slikar poznat po slikama povijesne tematike. Mnoga njegova djela izložena su u Narodnoj galeriji u Pragu.

Biografija
----------

Rođen je 1. septembra 1831. u Pragu u obitelji praškog liječnika. Godine 1847. se upisuje na prašku akademiju umjetnosti. Slikarstvo je studirao u Pragu, Njemačkoj, Belgiji i Parizu. Poslije 1848. godine putovao je po Njemačkoj i Belgiji te postao jedini učenik belgijskog slikara Louisa Galleta. Na izložbi svoje slike "Slovački iseljenici" u Bruxellesu je izazvao pažnju belgijskog kralja Leopolda I. Od 1858. godine posebno se počeo zanimat za slavenstvo. Tako je najprije obišao Moravsku, a nakon toga i Hrvatsku, Dalmaciju, Hercegovinu i Crnu Goru. Nakon što je 1862. drugi put dolazio u Crnu Goru Nikola I. Petrović Njegoš mu je uručio posebno odlikovanje.

Sudjelovao je 1862. oko Cetinja u borbama protiv Turaka te je bio odlikovan medaljom za hrabrost. Umro je 23. travnja 1878. godine u Parizu. U Hrvatskoj je utjecao na Vlahu Bukovca.

Galerija
--------

***Jaroslav Čermák*** na Wikimedijinoj ostavi

* Husiti brane prolazHusiti brane prolaz
* Protureformacija (1854.)Protureformacija (1854.)
* Crnogorka (1865.)Crnogorka (1865.)
* Indijanka.Indijanka.
* Hercegovka. Hercegovka.

Izvori
------

1. ↑  proleksis.lzmk.hr, pristupljeno 30. oktobra 2015.
Karlo Mrazović u Španiji 1937.
**Karlo Mrazović** (Mursko Središće, 26. listopada 1902. - Zagreb, 23. rujna 1987.), hrvatski politički radnik, predsjednik Prezidija Sabora NR Hrvatske od 15. listopada 1942. do 1952.

Karlo Mrazović govori na sahrani Blagoja Parovića, u Španiji 1937.
1919. sudjeluje u komunističkoj revoluciji i obrani Mađarske kao sovjetske republike. Od 1927. biva članom Komunističke partije Jugoslavije. Nakon pohađanja Komunističkog sveučilišta u Moskvi, tijekom 1936. se bori u Internacionalnim brigadama u Španjolskoj, da bi godinu kasnije bio teško ranjen. U Zagrebu je 1939. kao komunist uhvaćen i odveden u Lepoglavu, da bi bio pušten u proljeće 1940.

Tijekom Drugog svjetskog rata, bio je jedan od organizatora oružanog ustanka u Slavoniji 1941. zapovjednik Prvog slavonskog partizanskog odreda, član Glavnog štaba NOV i PO Hrvatske i ostalo. Biran je za vijećnika AVNOJ-a i bio član Predsjedništva ZAVNOH-a.

Poslije rata, bio je zastupnik u Saboru NR Hrvatske i Skupštini Jugoslavije. Nakon smrti Vladimira Nazora 1949. preuzeo je dužnost predsjednika Prezidija Sabora NRH, dužnost koju je obavljao do 1952. godine. Biran je za člana CK SKJ.

Radio je kao veleposlanik FNRJ u SSSR-u, Mađarskoj, Meksiku, Kubi, Kostarici, Hondurasu i Panami.
Kralj **Micheon od Goguryeoa** (? - 331, vl. 300–331) bio je 15. po redu vladar države Goguryeo, najsjevernijeg od Tri kraljevstva Koreje. Bio je unuk kralja Seocheona i sin princa Go Dol-goa, popularnog premijera. Kada mu je oko godine 293. stric, kralj Bongsang dao pogubiti oca, Micheon se počeo skrivati, zarađujući za život kao sluga i trgovac solju. Međutim, godine 300. su dvorjani izveli puč nakon koga je Bongsang izvršio samoubistvo. Micheon je proglašen novim kraljem.

Micheonova vladavina je koincidirala sa krvavim građanskim ratom, a potom i sveopćim ustankom nomadskih naroda u susjednom Kineskom Carstvu. Micheon je to nastojao iskoristiti te je već 302. pokrenuo prve pohode na zapad, kako bi državi Goguryeo pripojio područja koja su dotada bila pod vlašću kineske dinastije Jin. Godine 313. je tako anektirao Kapetaniju Lelang, a potom 314. Kapetaniju Daifang, čime se vlast Goguryeo proširila na područje Liaodonga. Međutim, već 319. se morao suočiti sa Xianbeijima čiji je poglavica Murong Bu nastojao zavladati istim područjem. Sukobi oko tog područja su se nastavili sve do Micheonove smrti 331.

Micheon je sahranjen u Micheon-wonu. Godine 343. su njegovu grobnicu zauzeli trupe države Raniji Yan, te otele njegovo truplo kako bi od Goguryeoa dobili otkupninu.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Bongsang** | **Kralj Goguryeoa**300 – 331 | Slijedi:**Gogug-won** |
Karta prikazuje Dunav plavom i Kanal crvenom bojom
Kanal
**Kanal Dunav – Crno more**, umjetni kanal u Rumunjskoj, u historijskoj pokrajini Dobrudži, kojom rumunjska država izlazi na more. Kanal je dugačak 67 km i plovna je veza između Dunava i Crnog mora, kojom je nekadašnji plovni put skraćen za približno 400 km. Time se značajno skraćuje plovni put između Sjevernog i Crnog mora preko Dunava, Majne i Rajne.

Geografija
----------

Kanal spaja rijeku Dunav kod grada Cernavode i Crno more sa dva kraka: sjeverni kod grada Năvodarija i južni kod grada Agigee, oba predgrađa najvećeg rumunjskog primorskog grada, Constanţe. Razlog gradnje kanala nalazi se u zemljopisnoj pojavi naglog skretanja Dunava ka sjeveru, pri čemu se on udaljava od Crnog mora, praveći veliki luk i mnogo duži plovni put. Drugi razlog njegove izgradnje je zaobilaženje delte Dunava, teške za navigaciju.

Historija
---------

Prve želje za izgradnjom kanala iznešene su još sredinom 19. vijeka. Gradnja je odlagana oko sto godina zbog nedostatka novčanih sredstava potrebnih za izvođenje. Međutim, rumunjske vlasti su smanjile cijenu izgradnje korištenjem političkih zatvorenika kao radne snage. Kanal se počeo graditi još 1950-ih godina i bio je mjestom radnih kampova nekoliko tisuća političkih zatvorenika rumunjske komunističke vlasti. Mnogi su radeći na njegovom prokopavanju umrli od iznemoglosti, zbog čega je ovaj kanal nazvan i "Kanal smrti". Gradnja kanala je posebno bila brza za vrijeme vladavine Ceauşescua, a završena 1984. – 1987. pa je sveukupno trajala duže od 30 godina.

Danas mogućnosti kanala još uvijek nisu iskorištene, a neki ovo smatraju i propalom investicijom s obzirom da skraćenje plovnog puta nije značajno, a potreba za održavanjem je ogromna, pošto se ulaz u kanal iz Dunava nalazi na mjestu gdje rijeka taloži ogromne nanose.

Podaci
------

* Dužina: 67 km
* Širina: 70-90 m
* Dubina: oko 7,0 m
* Isplativost: oko 50 godina (po procjeni)

Povezano
--------

***Kanal Dunav – Crno more*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kanal Rajna – Majna – Dunav
* Kanal Dunav – Bukurešt
*Za ostale upotrebe, v. Kanal 5.*

**Kanal 5** televizija iz Splita je hrvatska komercijalna televizijska postaja koju možete gledati putem B.net-a u Splitu, Zagrebu i Osijeku, te na MAXtv programu 809.

Kanal 5 TV je s radom započela 14. veljače 2004. Gledanost stječe suradnjom s HNK Split (*Splitsko ljeto*) te nizom dnevnih emisija kao što su *Relax Studio*, *Pusti me proć'*, *Tvor* i druge. Organizator je i pratitelj brojnih kulturno-zabavnih manifestacija u Splitu (javni doček Nove godine 2005. i 2006. *Noć Dioklecijana*, *Dani Dioklecijana 2010*, glazbeni festivali, koncerti itd.).

Programska shema
----------------

Kanal 5 TV emitira cjelokupni dnevni program u trajanju od oko 5 sati u vlastitoj produkciji. Programsku shemu, uz brojne dnevne studijske emisije i istraživačke reportaže, čini i niz modnih, športskih i glazbenih *intermezza*. Producent programa je Damir Dešković, direktorica marketinga Vesna Lemo, a direktor i urednik programa Tonči Šundov.

### Popis emisija

Iz programa izdvajamo :

* **Razgovori, prigovori** - aktualno iz studija, voditelj Saša Ljubičić
* **Pusti me proć'** – talk show s političkim temama, urednik i voditelj Tonči Šundov
* **Iskoristi dan** – mozaična emisija iz studija
* **Otvoreno kazalište** – emisija o kazališnoj umjetnosti i HNK Split, Andrea Viđak
* **Život i prostor** – emisija o arhitekturi, uređuje i vodi Inge Gattin Pogutz
* **Happy day** uživo iz studija petkom, zabavno-glazbena emisija koju vodi Dina Bujas
* **Naša posla** – TV komentar, urednik i voditelj Saša Ljubičić
* **Tvor** - tvornica gradskih priča
* **In magazin** by Nataša Bebić
* **Picigin** – emisija o športu
* **Gušti iz teće** - kulinarska emisija
* **Vidilica** – televizijska vijećnica
* **5 minuta vijesti** u 19, 20 i 21 h, urednica Ljiljana Radomiljac Nerlović

Vanjske veze
------------

* Podaci na tvprofil.net
**HTMS Chakri Naruebet** je tajlandski prvi i jedini nosač zrakoplova i kapitalni brod Tajlandske kraljevske mornarice. Izgrađen je na osnovi španjolskog nosača zrakoplova Príncipe de Asturias (R-11) u Španjolskoj. Najmanji je aktivni nosač zrakoplova na svijetu.

Nosač je opremljen sa 6 višenamjenskih Sikorsky S-70B Seahawk helikoptera, namijenjenih za protupodmorničku borbu. Uz 6 helikoptera, nosi i 6 bivši španjolskih Matador AV-8S STOVL aviona. Letna paluba je dimenzije 174,6 x 27,5 metara sa "ski-jump" dijelom koji je postavljen pod kutom od 12o što smanjuje potrebnu dužinu uzletne staze jer se zrakoplov praktički "lansira". U hangar nosača stane 10 helikoptera srednje veličine ili aviona veličine Harriera. Maksimalna brzina nosača je 26,4 čvorova, a krstareća brzina 16 čvorova. Najveći domet je 10.000 nautičkih milja pri brzini od 12 čvorova.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10
2. ↑

Vanjske veze
------------

***HTMS Chakri Naruebet*** na Wikimedijinoj ostavi

* Chakri Naruebet na GlobalSecurity.org
* Kraljevska Tajlandska mornarica
Jurišna puška HS Produkta.
Pištolj HS 2000.
**HS Produkt d.o.o.** je hrvatska tvrtka za proizvodnju vatrenog oružja. Poznata je po proizvodnji poluautomatskog pištolja HS 2000 i jurišne puške VHS koji se uspješno prodaju na tržištu SAD pod imenom Springfield Armory XD. Njihov revolver RHS dobio je nagradu za inovacije ARCA 2012.

Povijest
--------

HS Produkt je osnovan kao **IM-metal** 1990. u vrijeme početka demokratskih promjena u Hrvatskoj. Tvrtka je bila smještena u gradu Ozlju.

Početkom 2001. nakon tržišnog uspjeha u prodaji HS 2000 pištolja na svjetskom tržištu, tvrtka je promijenila ime u HS Produkt.

HS Produkt trenutno proizvodi oko 30.000 pištolja godišnje, s trendom rasta. Devedeset posto proizvodnje izvozi se u SAD. Broj zaposlenih porastao je sa oko 80 u 2000. godini na gotovo 1000 u 2007. i preko 1350 u 2012. s daljnjim rastom.HS Produkt predstavlja jednog od vodećih poslodavca u Karlovačkoj županiji.

Osnivači i suvlasnici HS Produkta Ivan Žabčić i Marko Vuković su inžinjeri strojarstva, a Vuković je glavni dizajner većine proizvoda tvrtke.

Vanjske poveznice
-----------------

Izvori
------

1. ↑  Večernji list, 16. listopada 2012. Karlovački inovatori osvajaju nagrade za izume, od kojih većina ostvaruje i dohodak - *HS Produkt planira prodati 40.000 revolvera u SAD*, pristupljeno 28. listopada 2012.
2. ↑  Večernji list, 27. listopada 2012. reporter večernjeg lista otkriva sve o hrvatskom revolveru - *'S hrvatskim revolverom osjećao sam se kao Prljavi Harry'* , pristupljeno 28. listopada 2012.
| Kleopatrina česma |
| --- |
| Kleopatrina česma*Kleopatrina česma* |
| Osnovni podaci |
| Mesto: | Nemenikuće, Sopot SRB |
| Vrsta spomenika: |  |
| Vreme nastanka: | 1855. |
| Tip spomenika: | Spomen - česma |
| Stepen zaštite: |  |
| Vlasnik: |  |
| Nadležna ustanova za zaštitu: |  |
| Nadležna institucija |
| Sedište: |  |
| Adresa: |  |
| Internet strana: | [http:// ] |

**Kleopatrina česma** nalazi se u selu Nemenikuću u blizini Sopota u porti Crkve Svetih apostola Petra i Pavla.

Istorija
--------

Nazvana je po ćerki kneza Aleksandra Karađorđevića i kneginje Perside, koja se zvala Kleopatra i umrla je veoma mlada 1855. godine. Njeno telo je na putu iz Beograda za Topolu ostavljeno preko noći u staroj crkvi Vavedenja Presvete Bogorodice. Devojke su u toku noći izatkale pokrov za princezu a ožalošćena kneginja je dotadašnji, svileni poklonila nemenikućkoj crkvi gde se i danas čuva.
U znak zahvalnosti knez Aleksandar je u crkvenoj porti izgradio česmu koja je bila u upotrebi vek i po.

Obnova česme
------------

Ponovo je obnovljena i vraćena u upotrebu 1997. godine na inicijativu sveštenika nemenikućke crkve, jereja Ljubiše Smiljković. Majstor Petar Komazec je izgradio česmu po uzoru na onu izgrađenu 142 godine ranije. Voda je dovedena sa izvora Orovac koji je oko jedan kilometar udaljen od česme.
**Hajrudin Barbarosa** (rođen kao **Hızır**, nadimak *Barbarosa* tj. tal. Crvenobradi su mu dodali Evropljani zbog njegove crvene brade; oko 1478. – Istanbul 1546), isprva je bio Berberski pirat, a kasnije admiral osmanske flote čijom su zaslugom Alžir i Tunis postali djelovi Osmanskog carstva. Čak tri vijeka nakon njegove smrti, njegovi piratski nasljednici pustošili su mediteranske obalne gradove i sela.

Biografija
----------

Hajrudin je bio jedan od četvero sinova Turčina sa otoka Lezbosa. Španjolski i Portugalski napadi na Sjevernu Afriku između 1505. i 1511. izazvali su veliki revolt i mržnju kod Hajrudina i njegova brata Oruça, i potaknuli ih da se bave piratsvom duž sjevernoafričke obale. 
Oni su se uz to nastojali uz pomoć muslimanskih izbjeglica iz Španjolske izboriti za neku afričku domenu i počeli ostvarivati svoj naum. Kad su Španjolci ubili njegova brata Oruça 1518. kom je Hajrudin, bio pomoćnik, shvatio je da će bez pomoći sa strane u sukobu sa Španjolskom izgubiti domenu. Zbog tog ju je ponudio osmanskom sultanu, koji mu je zauzvrat dao titulu beglerbega i poslao vojna pojačanja 1518. Uz njihovu pomoć Hajrudin je 1529. uspio zauzeti čitav Alžir i pretvoriti u veliku bazu mediteranskog piratstva.

Zbog tih zasluga je 1533. postavljen za kapudan pašu (glavnog admirala) osmanske mornarice, sa kojom je sljedeće godine zauzeo čitav Tunis. Pa je i Tunis postao piratska baza usmjeren protiv Apeninskog poluotoka.

Car Svetog Rimskog Carstva Karlo V pokrenuo je pravi križarski rat 1535. i uspio zauzeti gradove Tunis i Goulett, ali je njegova pobjeda bila kratka vijeka budući da je Hajrudin Barbarosa 1538. uspio pobijediti združenu flotu mletačko-habsburšku flotu u bitka kod Preveze i time Osmanlijama osigurati kontrolu nad cijelim istočnim Mediteranom sve do poraza u bitci kod Lepanta 1571. godine

Hajrudin Barbarosa je sve do svoje smrti, ostao visoko cijenjena ličnost na Visokoj Porti u Carigradu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Barbarossa*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25. 5. 2017.

Vanjske veze
------------

***Hajrudin Barbarosa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Barbarossa* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 3264597
* LCCN: no90008622
* ISNI: 0000 0001 0598 0763
* GND: 118675435
* SUDOC: 027718514
* BNF: cb12653029z (podaci)
* NLA: 49682736
* NKC: jo2007409389
* BNE: XX845650

 |
**Middletown Mansfields** je bio američki bejzbol klub iz grada Middletown u državi Connecticut. Utakmice je igrao na lokalnom igralištu Mansfield Club Grounds, a menadžer im je bio John Clapp.

Godine 1872. se klub priključio profesionalnoj organizaciji National Association i zaigrao u drugoj sezoni njene lige. U tom malom klubu su tada igrali Asa Brainard, veteran legendarnog kluba Cincinnati Red Stockings, kao i budući član bejzbolske Hale slavnih Jim O'Rourke.

Međutim, usprkos toga, nakon 5 pobjeda i 19 poraza, igrači i uprava su shvatili kako se klub iz malog grada ne može ravnopravno natjecati s onima iza kojih su stajali Boston, New York i Baltimore, pa je 14.8. 1872. dok je sezona još trajala, donijeli odluku o samoraspušatnju.

Vanjske veze
------------

* Baseball Reference Team Index
* "Middletown's Season in the Sun"

Literatura
----------

* Wright, Marshall (2000). *The National Association of Base Ball Players, 1857-1870*. Jefferson, NC: McFarland & Co. ISBN 0-7864-0779-4
**Midhat Riđanović** (Novi Pazar, 1935), profesor engleskog jezika i lingvist.

Završio je studije engleskog jezika i književnosti i francuskog jezika i književnosti na Filozofskom fakultetu Univerziteta u Sarajevu. Specijalizirao je fonetiku na Univerzitetskom koledžu u Londonu 1959/1960, te jednogodišnji kurs za simultane prevodioce u Beogradu. Postdiplomski studij iz lingvistike završio je na Univerzitetu u Michiganu (SAD) odbranivši magistarski rad iz lingvistike 1967. Na istom Univerzitetu je odbranio doktorsku disertaciju pod nazivom: A Synchronic Study of Verbal Aspect in English and Serbocroatian (1969). Na Odsjeku za anglistiku Filozofskog fakulteta u Sarajevu radio je od 1964. Akademske 1973/1974. godine bio je gostujući profesor engleskog jezika na Univerzitetu u Bengaziju (Libija), a 1984/1985 na Državnom univerzitetu u Ohio gdje je predavao kontrastivnu lingvistiku i srpskohrvatski jezik. Penzionisan je 2005, a za professora emeritusa izabran je 2006.

Midhat Riđanović bavio se odnosom jezika i kulture te fonetikom, morfologijom i sintaksom bosanskog i engleskog jezika, teorijom kontrastivne analize i općom lingvistikom. Iz tih oblasti objavio veći broj naučnih i stručnih radova u domaćim i stranim časopisima (Radovi Filozofskog fakulteta u Sarajevu, Književni jezik, Dijalog, International Journal of Slavic Linguistics and Poetics, Los Anđeles, Papers and Studies in Contrastive Linguistics, Poznanj). Učestvovao je na brojnim domaćim i međunarodnim skupovima iz oblasti lingvistike i održao velik broj predavanja, unutar bivše Jugoslavije i šire. Bio član uredništva časopisa Filološki pregled Saveza društava za strane jezike Jugoslavije, glavni i odgovorni urednik Godišnjaka Saveza društava za primijenjenu lingvistiku Jugoslavije, predsjednik Društva za strane jezike BiH, predsjednik Saveza društava za primijenjenu lingvistiku Jugoslavije i član Međunarodnog komiteta za primijenjenu lingvistiku. Bio je saradnik Instituta za jezik u Sarajevu te rukovodilac Sarajevskoga lingvističkog kružoka. Član je Evropskoga lingvističkog društva.

Bibliografija
-------------

* A Synchronic Study of Verbal Aspect in English and Serbo-Croatian, Slavica Publishers, Cambridge, Massachusetts, USA, 1976.
* Jezik i njegova struktura, Savremeno lingvističko osvjetljenje, treće izdanje, Šahinpašić, Sarajevo, 1998.
* Praktična engleska gramatika, Šahinpašić, Sarajevo, 2001.
* Totalni promašaj, Prikaz Gramatike bosanskoga jezika Dž. Jahića, S. Halilovića i I. Palića, drugo izdanje, Šahinpašić, Sarajevo, 2003.
* Pismo Noamu Čomskom od jednog bosanskog kolege
* Bosnian for Foreigners: with comprehensive grammar, Rabic, Sarajevo 2012.

Bilješke
--------

1. ↑  Lično izjašnjavanje prof. Riđanovića.

Literatura
----------

* Spomenica 60. godišnjice Filozofskog fakulteta u Sarajevu (1950–2010), Filozofski fakultet, Sarajevo 2010, 24.
**Nisenan** (Nishinam, Southern Maidu), jedno od plemena Maidu Indijanaca, porodice pujunan, naseljeni u stara vremena uz rijeke American, Bear i Yuba, odnosno između rijeke Sacramento na zapada i Sierra Nevade na istoku. 

Nisenani su bili sakupljači žira (od kojega se proizvodio *acorn bread*; kruh od žira), voća, i bobica. Ribu su hvatali po rijekama i potocima, i pri tom se služili kanuima od tule-trske, mrežama i harpunama. Jelene i antilope, kao i manju divlječ također su hvatali.

Za Nisenane i ostale Maidu skupine smatra se da su na području Kalifornije prisutni najmanje 2000 godina. Sela su im bila velika a nastambe kupolastog oblika, prekrivene zemljom ili trskom-tule. Ova sela mogla su imati i po 500 stanovnika ,a nastambe i po 50 stopa (15 metara) u promjeru.

Sela
----

Kod Swantona na popisu su sela: Bamo, Bushamul, Chapa, Chikimisi, Chuemdu, Ekele-pakan, Helto, Hembem, Homiting, Honkut, Hoko, Indak, Intanto, Kaluplo, Kapaka, Kolo-ma, Kulkumish, Kushna, Lelikian, Lidlipa, Mimal, Molma, Mulamchapa, Okpa, Ola, Oncho-ma, Opelto, Opok, Pakanchi, Pan-pakan, Pitsokut, Pulakatu, Pushuni, Seku-mni, Shokumimlepi, Shutamul, Sisum, Siwim-pakan, Solakiyu, Taisida, Talak, Tomcha, Tonimbutuk, Toto, Tsekankan, Tumeli, Usto-ma, Wapumni, Wokodot, Woliyu, Yalisu-mni, Yamakü, Yikulme, Yodok, Yokolimdu, Yükülü i Yupu .

Izvori
------

1. ↑  „The Nisenan People". Arhivirano iz originala na datum 2008-05-09. Pristupljeno 2014-08-06.
2. ↑  Swanton
**Kesten** (lat. *Castanea*), je rod listopadnog drveta iz familije bukvi (Fagaceae), koji raste u svim krajevima severne hemisfere. Plod je jestiv i ukusan, sadrži dosta skroba, a od njega se mogu praviti poslastice. Može se jesti kuvan ili pečen, pa čak i sirov.
Pitomi kesten ne treba mešati sa divljim kestenom, čiji plod ljudi ne mogu jesti. 

Plodovi - ahenije grupisani po tri u zajedničkom omotaču kupuli koji je obrastao igličastim, bodljikavim stipulama i koji se otvara po dva unakrsna šava (krstasto) kada je zreo. List je duguljast i reckav. Pitomi kesten raste u Makedoniji i delimično u južnoj Srbiji.Poznat je jos i kao jagoda jeseni. 

* drvo pitomog kestenadrvo pitomog kestena
* plod pitomog kestenaplod pitomog kestena
* list pitomog kestenalist pitomog kestena

Literatura
----------

* Philips, Roger (1979). *Trees of North America and Europe*. New York: Random House. ISBN 0-394-50259-0.

Spoljašnje veze
---------------

***Kesten*** na Wikimedijinoj ostavi

* Nutritional overview of Chestnuts
* Eichhorn, Markus (May 2012). „Chestnut Tree". *Test Tube*. Brady Haran for the University of Nottingham.
Klistron velike snage
**Klistron** je specijalna elektronska cijev koja se koristi kao oscilator, pojačavač, i umnožavač frekvencija u oblasti centimetarskih i decimetarskih valova. Rad im se zasniva na brzinskoj modulaciji elektrona.

Dvorezonatorski klistronski pojačavač se sastoji od elektronskog topa za emisiju, fokusiranje i ubrzavanje snopa elektrona, kolektora (anode) na koju padaju elektroni i dva para rešetki, po jedan par u sastavu svakog šupljeg rezonatora.

Rad
---

Ako nema signala dovedenog na ulazni šuplji rezonator, gustoća elektrona je ravnomjerna po cijeloj dužini snopa. Kad se dovede korisni signal VVF na ulazni rezonator i njegove rešetke, mijenja se kinetička energija elektrona koji prolijeću kroz rešetke. Time se oni naizmjenično ubrzavaju i usporavaju, čime se postiže njihovo zgušnjavanje u određenim oblastima elektronskog snopa.

Rešetke izlaznog rezonatora se postavljaju na takvom razmaku od rešetki ulaznog rezonatora da u njih ulaze najgušće grupe elektrona. Ako je izlazni rezonator podešen na frekvenciju prolaska zgusnutih grupa elektrona, u njemu će se stvarati pojačane oscilacije. Elektroni tada predaju svoju kinetičku energiju izlaznom rezonatoru, i usporeni padaju na kolektor (anodu).

Blok-šema dvorezonatorskog klistrona.

Primjena
--------

Danas se uglavnom koriste kao pojačavači vrlo visokih frekvencija (VVF) u radarima, komunikacionim uređajima, i u akceleratorima.

Literatura
----------

***Klistron*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Osnovi elektronike, Radio-predajnici i radio-prijemnici*, Državni sekretarijat za narodnu odbranu, Beograd, 1967.
Koordinate: 41° 42′ 31" SGŠ, 21° 54′ 44" IGD

**Kišino** (mak. *Kišino*) je naselje u Republici Makedoniji, u središnjem delu države. Kišino je selo u sastavu opštine Lozovo.

Prirodni uslovi
---------------

Kišino je smešteno u središnjem delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Velesa, naselje je udaljeno 20 kilometara istočno.

Naselje Kišino se nalazi u jugozapadnom delu istorijske oblasti Ovče polje. Ono smešteno na mestu gde polje prelazi u gorje, koje se pruža južno, ka reci Bregalnici. Nadmorska visina naselja je približno 430 metara.

Mesna klima je blaži oblik kontinentalne zbog blizine Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Kišino je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 22 stanovnika.

Većinsko stanovništvo su etnički Makedonci (100%). Do početka 20. veka isključivo stanovništvo u selu bili su Turci.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.opstinalozovo.gov.mk Zvanična stranica opštine Lozovo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Lozovo |
| --- |
| **Lozovo** • 
Adžibegovo •
Adžimatovo •
Bekirlija •
Dorfulija •
Đuzemelci •
Karatmanovo •
Kišino •
Milino •
Saramzalino •
Ćoselari |
**Ivan Šibenčanin** (Šibenik?, oko 1640. - Cividale del Friuli, 19. rujna 1705.) hrvatski skladatelj. Po zvanju svećenik. Djelovao je u Italiji i Engleskoj.

Glazbu je vjerojatno učio kod venecijanskog skladatelja Giovannija Legrenzija kod kojeg je usavršio i orguljaško umijeće. U prvom razdoblju stvaralačkog života djeluje kao kapelnik katedrale Cividale del Friuli (do 1663.) godine. Od 1663. do 1666. djeluje kao tenorist u kapeli crkve sv. Marka u Veneciji.

Drugi dio proživio je u Londonu (od 1666. do 1673.) na dvoru Karla II i kao orguljaš u kapeli engleske kraljice Katerine. 

Treći dio života započinje povratkom u Italiju gdje djeluje kao *maestro di cappella* u Torinu, a onda - do smrti - u Cividale del Friuli te u malom mjestu Corbolo. 

Ivan Šibenčanin s hrvatskom domovinom je bio vezan labavim vezama. Ali se nije odricao svoga podrijetla. Dokaz tome nalazimo u dodatku njegova imena kojim se služio pri potpisivanju, a pod kojim je ušao u europske glazbene leksikone. Kao i Vinko Jelić, i on je na sličan način potvrđivao svoju nacionalnu pripadnost oblikom *Sebenico*, dokazom da je potekao iz grada Šibenika.

Djela
-----

Bio je svojevremeno vrlo poznat kao skladatelj opera. Iz trećeg, posljednjeg razdoblja njegova života datiraju njegove tri opere: *Atlanta*, izvedena u Torinu 1673. *Leonida in Sparta* (Torino, 1689.) i *L'oppresso sollevato* (Strpljen - spašen), Venecija 1692.. Opere su poznate jedino po naslovima jer se partiture smatraju izgubljenima. 

Od skladateljevih djela danas su dostupna samo četiri skladbe očuvane u rukopisu. Pripadaju vokalno-instrumentalnom području glazbenog izričaja, a nastala su na duhovne tekstove.

Troglasni motet *O dolor, o moeror* (O boli, o tugo) pisan je za alt, tenor i bas uz pratnju orgulja. 
Misa s izvornim naslovom *L'imitazione zoccolantissima* (Najsmjernije, najskromnije oponašanje), pisana je za dvostruki zbor soprana i basova uz orgulje. 
Djelo *Responsorio di S. Antonio di Padova* namijenjeno je solo glasu uz pratnju dviju violina i orgulja. 
*Lauda Jerusalem Dominum* - veći motet (crkvena kantata) pisan je za peteroglasni vokalni i manji instrumentalni sastav. U njemu dolazi do izražaja barokna raskošnost zvuka, profinjena toplina solističkog tretmana glasova, bogatstvo harmonijskog izraza te ugođajna raznovrsnost. Pisan je na latinski tekst 147. psalma.

Izvori
------

1. 1 2 3  MIC: Laudate pueri, Dedit abysus Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u, pristupljeno 18. rujna 2013.
***Kkot panŭn ch'ŏnyŏ*** (korejski: 꽃파는 처녀; srpskohrvatski: *Cvjećarka*) je sjevernokorejska revolucionarna opera čije je autorstvo pripisano Kim Il-sungu. *Cvjećarka* je jedna od "Pet velikih revolucionarnih opera", skupine opera revolucionarne tematike koje zbog svoje tematike i realizacije uživaju kultni status u Sjevernoj Koreji. Djelo je bilo toliko popularno da je pretvoreno u roman te istoimeni film, koji se smatra remek-djelom sjevernokorejske kinematografije. 

*Cvjećarka* govori o mladoj djevojci iz ruralnog dijela Koreje po imenu Koppun, koja svaki dan bere cvijeće u planini kako bi ga mogla prodati i dobiti novca za liječenje bolesne majke i slijepe sestre. Njezin brat Chol Yong je napustio obitelj kako bi sudjelovao u borbi protiv japanske okupacije pod vodstvom Kim Il-sunga. Opera govori o brojnim problemima s kojima se Koppun suočava, a glavni negativac je pohlepni zemljoposjednik kojemu je njezina majka dužna. Nakon što joj majka premine, a zemljoposjednikova žena naredi da joj ubiju sestru, Koppun završi u lancima, međutim tada se vraća Chol Yong i organizira grupu seljana s ciljem rušenja zemljoposjednika. 

Službene sjevernokorejske vlasti autorstvo opere pripisuju Kim Il-sungu, mada kineski izvori ozbiljno sumnjaju u ovu tezu. Izvorni dramski predložak je, prema Kimovoj službenoj autobiografiji, nastao još za 1930-ih godina, dok je boravio u zatvoru u Jilinu. Premijerno je izvedena 30. studenog 1972. u Pjongjangu s velikim uspjehom te je i danas na repertoaru sjevernokorejskih kazališta. Iznimnu popularnost opera i film ostvarili su i u Kini, a opera je do danas prikazana u više od 40 zemalja, uglavnom onima Istočnog bloka, ali i u zapadnim zemljama poput Francuske, Italije, Njemačke, Alžira i Japana.