recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Grb Izraela
**Grb Izraela** sastoji se od menoraha (sedmokrakog svećnjaka) okruženog maslinovom granom sa obe strane, i sa natpisom "ישראל" (na hebrejskom - Izrael) u dnu grba. Dok je pozadina grba uvek plava, menorah i maslinova grana mogu biti beli ili zlatni. Belo plava kombinacija koristi se na predsedničkom barjaku dok se zlatno plava kombinacija najčešće koristi kada se grb prikazuje samostalno.

Država Izrael izabrala je ovaj grb kao najbolje rešenje na konkursu koji je održan 1948. Dizajn se zasniva na pobedničkom rešenju čiji autori su Gabrijel i Maksim Šamir, a neki elementi su preuzeti iz rešenja drugih učesnika na konkursu kao što je Oteh Vališ, V. Struski, Itamar David i Jerašmiel Šešter.

Idejno rešenje grba je najverovatnije bilo inspirisano poglavljem 4 Zaharijeve knjige koje glasi; *"Pogledah i tamo bejaše zlatni menorah sa činijom iznad njega i sa sedam sveća na njemu... i tamo bejahu dva maslinova drveta pored njega, jedno sa leve i jedno sa desne strane činije."* Međutim nije jasno da li je ova sličnost namerna ili slučajna. Braća Šamir nikada nisu javno iznela da li ih je opis iz Zaharijeve knjige insiprisao iako su detaljno opisali svoj rad na temu grba u intervjuu datom za novine Mariv, 16. februara 1949.

Menorah je bio simbol judaizma skoro 3000 godina. Korišćen je u drevnom Hramu u Jerusalimu. Maslinove grane simbolizuju mir.

Grb Izraela prikazan je na koricama izraelskog pasoša.

Izvori
------

* Alec Mishory (2003-04-28). „Zastava i grb". Ministarstvo spoljnih poslova Izraela. Pristupljeno 01. 04. 2007.

***Grb Izraela*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Grbovi država u Aziji |
| --- |
| Države | 
Afganistan • 
Armenija4) • 
Azerbejdžan1) • 
Bahrein • 
Bangladeš • 
Brunej • 
Butan • 
Egipat2) • 
Filipini • 
Gruzija1) • 
Indija • 
Indonezija3) • 
Irak • 
Iran • 
Istočni Timor3) • 
Izrael • 
Japan • 
Jemen2) • 
Jordan • 
Južna Koreja • 
Kambodža • 
Katar • 
Kazahstan1) • 
Kina • 
Kipar4) • 
Kirgistan • 
Kuvajt • 
Laos • 
Libanon • 
Maldivi • 
Malezija • 
Mjanmar • 
Mongolija • 
Nepal • 
Oman • 
Pakistan • 
Rusija1) • 
Saudijska Arabija • 
Singapur • 
Sirija • 
Sjeverna Koreja • 
Šri Lanka • 
Tadžikistan • 
Tajland • 
Turkmenistan • 
Turska1) • 
Ujedinjeni Arapski Emirati • 
Uzbekistan • 
Vijetnam
 | Položaj AzijePoložaj Azije |
| Teritoriji | 
Hong Kong • 
Makao • 
Palestina • 
Tajvan
 |
| Nepriznate države | 
Abhazija • 
Južna Osetija • 
Nagorni Karabah • 
Sjeverni Kipar4), 5)
 |
| 
1) Djelomično u Evropi. 
2) Smatra se i dijelom Afrike. 
3) Smatra se i dijelom Okeanije. 
4) Cijelom teritorijom na području Azije , ali politički i kulturno pripada Evropi. 
5) Priznata samo od strane Turske.

**Ostali grbovi**: 
Grbovi Afrike • 
Grbovi Evrope • 
Grbovi Južne Amerike • 
Grbovi Okeanije • 
Grbovi Sjeverne Amerike
 |
**Generacija '98.** (također poznata kao **Generacija 1898** ili, na španskom, *Generación del 98* ili *Generación de 1898)* je naziv za grupu romanopisaca, pjesnika, esejista i filozofa koji su djelovali u Španiji u vrijeme špansko-američkog rata (1898). 

Naziv *Generacija 98* je prvi koristio Jose Martínez Ruiz, poznat kao Azorín, u svom eseju "La generación de 1898," iz 1913. godine, a u kome je aludirao na moralnu, političku i društvenu krizu koju je u Španiji izazvala vojna katastrofa i gubitak kolonija kao što su Kuba, Portoriko i Filipini nakon poraza u špansko-američkom ratu iste godine. Ta se generacija opisuje kao "grupa kreativnih pisaca rođenih 1870-ih, čija su glavna djela napisana u dvije decenije nakon 1898." Ti intelektualci su bili poznati po kritici španskog knjizevnog i obrazovnog establishmenta, koga su smatrali konformističkim i ignorantskim, odnosno lišenim istinskog duha. Njihova je kritika je također bila vezana uz protivljenje tzv. restauracijskom pokretu vezanim uz tadašnju špansku vladu.

Ključne ličnosti
----------------

* Joaquín Costa
* Galdós
* Miguel de Unamuno
* Valle Inclán
* Azorín (José Martínez Ruiz)
* Pío Baroja
* Antonio Machado
* Manuel Machado
* Benavente
* Ganivet
* Ramiro de Maeztu
* José Ortega y Gasset
* Zuloaga
Otok Texel (crveno) u Nizozemskoj
**Gruzijski ustanak na Texelu**, u Nizozemskoj poznat kao **Ustanak Gruzijaca** (nizozemski: ), je bila pobuna pripadnika 882. pješadijskog bataljona *Königin Tamara* (Kraljica Tamar ili *Tamara*) njemačke vojske (*Wehrmacht Heer*), a čije su ljudstvo činili Gruzijci iz tzv. Gruzijske legije, koja se zbila na samom kraju drugog svjetskog rata u proljeće 1945. na okupiranom nizozemskom otoku Texel. Bataljon - koji se sastojao od 800 Gruzijaca, bivših zarobljenih crvenoarmejaca rodom iz sovjetske Gruzije, i oko 400 Nijemaca, uglavnom oficira - bio je 6. februara 1945. smješten na Texel, koji je prethodno bio temeljito utvrđen kao dio Atlantskog zida kojim se nastojala spriječiti saveznička invazija okupirane Zapadne Evrope. Najave da će se bataljon premjestiti na kopno gdje bi se trebao suprotstaviti savezničkom napredovanju su gruzijske vojnike potakle da u noći 5/6. aprila provedu plan koga su prethodno osmislili s lokalnim pokretom otpora. Te noći su njemački vojnici i oficiri poklani ili izbodeni noževima na spavanju, a oni koji su uspjeli izbjeći masakr kasnije pohvatani i strijeljani. Pobunjenici su preuzeli kontrolu nad otokom, ali ne i na obalnim baterijama, čija su posade, sastavljene od Nijemaca, preživjele napad i počele bombardirati pobunjeničke položaje. Njima je u pomoć sa nizozemskog kopna došao 163. mornarički streljački puk sa oko 2000 ljudi. Oni su uspjeli razbiti pobunjenike, te tokom sljedećih pet tjedana proveli akciju čišćenja po otoku, tokom koje je na licu mjesta likvidiran svaki Gruzijac koga bi se uspjelo uhvatiti ili Nizozemac za koga se sumnjalo da ih skriva ili im pomaže. Krvoproliće se nastavilo i nakon službene kapitulacije njemačkih snaga u Danskoj i Nizozemskoj 4. maja 1945. godine, odnosno više od tjedan nakon službenog završetka drugog svjetskog rata u Evropi. Ono je završeno tek kada su se na otok iskrcale kanadske trupe i razoružale Nijemce. Dotada je na otoku ubijeno 812 Nijemaca, 565 Gruzijaca i 120 Nizozemaca. Ustanak je uspjelo preživjeti 228 Gruzijaca; oni su, potom, u skladu sa sporazumom iz Jalte, repatrirani u SSSR te kao "izdajnici" zatvoreni u gulage, iz kojih su izašli 1950-ih nakon rehabilitacije. Usprkos toga, sve do 1991. sovjetski ambasador je svakog 4. maja posjećivao groblje poginulih Gruzijaca na Texelu.

V. također
----------

* Pobuna u Villefrancheu

Izvori
------

Literatura
----------

* Dick van Reeuwijk. *Opstand der Georgiërs, Sondermeldung Texel*. Den Burg: Het Open Boek. Herzien Editie 2001, 71 pages. (The Georgian Rebellion on Texel). ISBN 90-70202-09-3
* Hans Houterman, J. N. Houterman, *Eastern Troops in Zeeland, the Netherlands, 1943-1945*, p. 62. Axis Europa Books, 1997. ISBN 1-891227-00-9
* Henri Antony Van der Zee (1998), *The Hunger Winter: Occupied Holland, 1944-45*, pp. 213–220. University of Nebraska Press, ISBN 0-8032-9618-5 (Reprint. Originally published: London : J. Norman & Hobhouse, 1982.)

Vanjske veze
------------

* Georgian uprising article
Kuća Kočića u Brčkom
**Kuća Kočića u Brčkom** tipolški odgovara austrougarskoj vili. Građena je, kao i Gradska vijećnica u Brčkom, po projektu arhitekte Aleksandra Viteka, i spada u jedno od najvrijednijih ostvarenja izgrađenih u eklektičkom - pseudomaurskom stilu u Bosni i Hercegovini. Taj izraz karakterizira upotreba bogate ornamentike i dekorativno - plastičnih elemenata na fasadama, za koji su uzori traženi najčešće na sjeveru Afrike i u Španiji maurskog doba. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

Lokacija
--------

Kuća Kočića se nalazi u stambenom naselju Kolobara, u blizini Bijele džamije.

Historija
---------

Kuću sagradio je poznati trgovac Alija Kučukalić koji je došao iz Čačka u periodu 1890.-1907. godine. Razvoj Brčkog u moderni grad pratio je i razvoj modernog urbanizma, na prvom mjestu bilo je stanovanje. Jedan tip zgrada za stanovanje bila je i vila. Bio je to slobodnostojeći objekt u vrtu sa visokim drvećem i cvijećem.

Opis
----

Stambeni objekt vila iz austrougarskog perioda odlikovala se bogatstvom izgleda, reprezentujući svojim izgledom i sjajem bogatstvo vlasnika.
Na fasadi su vidljive izrazite masivne plohe sa naizmjenično postavljenim svijetlim i tamnim pojasevima, što je karakteristično za gotovo sve objekte eklektičkog izraza. Fasada je podužnim kordon-vijencem podijeljena na dva dijela – prizemlje i kat. Karakteristika eklektičkog izraza očitava se i u primjeni profilacija oko prozora i portala kao i potkovičastog luka na vrhu prozorskih otvora na katu.

Dimenzije vile su 12.00 X 14.30 m, sa prizemljem i katom. Osnovni konstruktivni elementi su zidovi, a korišteni građevinski materijal je opeka. Međukatna konstrukcija je drvena. Krov je četvorovodni sa klasičnom drvenom konstrukcijom, a pokrov je crijep. Krov je strmog nagiba, više od 35°. Zidovi su rađeni od opeke debljine 50 cm. Stubište je kameno dok je stubišna ograda željezna. 

Sastoji se od dva četvorosobna stana koji imaju potpuno isti raspored. Jedna soba bila je opremljena kao salon, sa bogatom prostirkom, brušenim ogledalima, satenskim presvlakama i pozlatom na namještaju.

Kuća je u lošem stanju.

Literatura
----------

* Jovan Marković, Brčko – najveći grad Bosanske Posavine, Gradovi Jugoslavije, Zavod za izdavanje udžbenika SR Srbije, Beograd, 1971. str. 175 – 178.
* Amra Hadžimuhamedović, Struktura historijske gradske jezgre Brčkog, seminarski rad na postdiplomskom studiju Razvoj arhitekture i naselja na Arhitektonskom fakultetu u Beogradu, svibanj 1989.

Vanjski linkovi
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
***Haaretz*** (hebrejski: , doslovno "Zemlja [Izrael]", izvorno *Ḥadashot Ha'aretz* – hebrejski: , IPA:  – "Vijesti zemlje [Izraela]") su najstarije izraelske dnevne novine. Osnovane su 1918. te se danas izdaju i na hebrejskom i engleskom, u Berliner formatu. Englesko izdanje se prodaje i objavljuje zajedno uz *International New York Times.* Obje jezične varijante se mogu naći na internetu. U SAD-u, izlazi kao tjedne novine, jer spaja članke izdanja petkom sa onima ostatkom tjedna. Smatra se nezavisnim činjeničnim novinama, a neki ga uspoređuju sa izraelskim pandanom američkog *The New York Timesa*. Zauzima čvrsto liberalnu poziciju na mjesnim i međunarodnim odnosima. Zbog toga, pojedini desničari su optuživali *Haaretz* da čak širi "anti-izraelsku pristranost".

Izvori
------

1. ↑  „Aluf Benn named new editor-in-chief of Haaretz". *Haaretz*. 1.8. 2011.
2. ↑  „Dov Alfon named as new Haaretz editor-in-chief". *Haaretz*. 12 February 2008. Pristupljeno 10 February 2013.
3. ↑  „Israel". Press Reference.
4. ↑  Levin, Andrea (6.8. 2001). „*Ha'aretz* Fuels Anti-Israel Bias". Committee for Accuracy in Middle East Reporting in America.

Eksterni linkovi
----------------

* Haaretz (engleski)
* Haaretz (hebrejski)
* „About Haaretz". Haaretz. 12.7. 2001.
**Masakr u Beni-Messousu** se noću 5.9. 1997. godine dogodio u Sidi Youssefu, predgrađu gradića Beni-Messous u neposrednoj blizini Alžira. Tom prilikom je ubijeno najmanje 87 ljudi.

Beni-Messous se nalazi u blizini Bainema, velike šume u kojoj su se za vrijeme alžirskog građanskog rata tradicionalno skrivali gerilci, ali isto tako i u blizini velike vojne baze. Iste noći kada je alžirska vojska u Bainemu vršila akciju pretrage s ciljem hvatanja gerilaca, oko 50 naoružanih osoba je upalo u selo. Iako je dio stanovnika telefonom pozvao vojsku u pomoć, prve vojne jedinice su u selo stigle tek za nekoliko sati.

Dotada je veći broj stanovnika bio noževima ubijen po svojim kućama. Tvrdi se da je ubijeno između 87 i 150 ljudi. Sljedeće noći su gerilci napali još jednom i ubili oko 45 ljudi. 

Kao posljedica masakra, veliki broj stanovnika Sidi Youssefa je napustio svoje domove, te našao izbjeglički smještaj u stadionu Beni-Messous, gdje su živjeli do 2002. godine.

Eksterni linkovi
----------------

* NewStandard (AP) - 8th Arhivirano 2006-03-19 na Archive.is-u
* NewStandard (AP) - 7th Arhivirano 1999-02-18 na Archive.is-u
* Amnesty International
* Sidi Youssef later
* UN visit to the site
**Grofovija Kronoberg** (švedski: *Kronoberg län*) je jedna od 21 
grofovije na koji je Švedska administrativno podjeljena, koja se prostire na jugu 
zemlje.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kronoberg ima površinu od 8 468 km² u kojoj živi 183 940 stanovnika.

Svoje današnje granice dobila je 1687. kad se odvojila Grofovija Jönköping

Kronoberg graniči sa grofovijama Skåne, Halland, Jönköping, Kalmar i Blekinge. Administrativni centar grofovije je Växjö.

Teren Grofovije Kronoberg je brežuljkasti kraj pun šuma, močvara i jezera od kojih su Åsnen i Möckeln najveća.

Najveće rijeke Kronoberga su Mörrumsån, Helge i Lagan uz mnogo manjih vodotoka.

Privreda
--------

Ekonomija grofovije bazira se na drvnoj industriji i ekspoataciji šuma. Selo Kosta poznato je po tvornici
stakla - Kosta Glasbruk.
Preko grofovije ide željeznička pruga Malmö - Stockholm.

Izvori
------

1. 1 2  „Sweden: Kronoberg" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 04. 2015.
2. 1 2 3 4 5  „*Kronoberg County*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Kronoberg (grofovija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Grofovije Kronoberg (`sv`)
* *Kronoberg County* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

 p • r • u  **Švedske grofovije** 

Zastava ŠvedskeZastava Švedske
Blekinge • Dalarna • Gävleborg • Gotland • 
Halland • Jämtland • Jönköping • Kalmar • Kronoberg • 
Norrbotten • Örebro • Östergötland • Skåne • 
Södermanland • Stockholm • Uppsala • Värmland • 
Västerbotten • Västernorrland • Västmanland • 
Västra Götaland
**Ludvík Čelanský** ili punim imenom **Ludvík Vítězslav Čelanský** (Beč, 17. srpnja 1870. - Prag, 21. listopada 1931.) bio je češki dirigent i skladatelj, osnivač i prvi šef dirigent Češke filharmonije.

Biografija
----------

Ludvík Čelanský se rodio u Beču 17. srpnja 1870. godine. Njegov otac, Jan Čelanský, radio je kao kapelnik u češkom mjestu Horní Krupá. Ubrzo nakon rođenja, Ludvíkova obitelj se seli u Češku. Čelanský je u mjestu Havlíčkův Brod pohađao gimnaziju, a od 1887. do 1891. učiteljski institut u Kutnoj Hori. Nakon studija, radio je na jednu godinu kao učitelj u Dolnoj Krupi. Nakon toga, 1892. godine odlazi na Praški konzervatorij, gdje je do 1894. studirao komponiranje u klasi profesora K. Steckera. Pohađao je i dramsku školu Narodnog kazališta u Pragu. Radio je kao kapelnik operne kuće u Plzeňu do 1895. a u Zagrebu od 1898. do 1899.. Povratkom u Češku, postao je treći kapelnik Orkestra Narodnog kazališta u Pragu. Krajem 1900. godine na tom ga je mjestu naslijedio Karel Kovařovic.

Nakon što je izgubio posao kapelnika u Češkoj, odlazi u ukrajinski Lavov, gdje je osnovao opernu kuću. No, već 1901. godine se vraća u Ćešku i zajedno sa članovima Narodnoga kazališta osniva Češku filharmoniju. Ubrzo nakon osnivanja, administrativno vodstvo orkestra prepušta violinistu Oskaru Nedbalu i vraća se u Lavov, gdje osniva drugu instituciju - Lavovsku filharmoniju (1902. - 1904.). Bio je umjetnički voditelj opernih kuća u Krakówu i Łódźu, a od 1904. do 1906. bio je šef dirigent filharmonija u Kijevu i Varšavi. 1907. je osnovao opernu kuću u okrugu Vinohrady blizu Praga. Kasnije je postao voditelj Kazališta Apollo u Parizu (od 1909.). Zahvaljujući poznatim izvedbama djela Jacquesa Offenbacha, postao je i počasni član Francuske akademije. Tijekom prvog svjetskog rata odbio je položaj umjetničkog voditelja operne kuće u New Yorku. Nakon proglašenja Čehoslovačke 1918. godine ponovno je postao šef dirigent Češke filharmonije, ali je ubrzo bio zamijenjen  Václavom Talichom. Svoje posljednje godine života proveo je u Pragu, radeći kao profesor glazbe. Prije svoje smrti 1931. godine, sa članovima Narodnoga kazališta snimio je dvije snimke Dvořakovih *Slavenskih plesova*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  Černušák, Gracián (urednik); Štědroň, Bohumír; Nováček, Zdenko (koautori) (1963.). *Československý hudební slovník I. A-L*. Prag: Státní hudební vydavatelství. str. 185.
2. ↑  (`en`) „Czech Philharmonic Orchestra". London Net. Pristupljeno 4. suednog 2008. [*mrtav link*]
3. ↑  (`en`) „Czech Philharmonic Orchestra". Travel Prague. Arhivirano iz originala na datum 2005-11-15. Pristupljeno 2008-11-04.
4. ↑  (`en`) „Janáček on holiday: the ‘inspiration’ for Osud". Pristupljeno 5. listopada 2008.



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 83684986
* ISNI: 0000 0000 5646 7567
* MusicBrainz: 1c633c6e-f2a1-4f7f-9d2f-6c49648715ec
* NKC: jk01021212

 |
*Za ostala značenja, v. Mandinka (razvrstavanje).*
Ples na razglednici iz 1960-ih
**Mandinka**, rjeđe **Mandingo**, su Mande narod u zapadnoj Africi, čiji predstavnici fizički ili kulturno potječu od drevnog Carstva Mali koje je kontroliralo transsaharsku trgovinu od Bliskog istoka do Zapadne Afrike. U ranom 13. vijeku bili su pod vodstvom Sundiate. U istom vijeku su se proširili s teritorije današnjeg Malija, stvorivši veliko carstvo. 

Mandinka sada ima preko tri miliona te žive u raznim zemljama širom Zapadne Afrike: Burkini Faso, Obali Slonovače, Gambiji, Gvineji Bissau, Liberiji, Maliju, Senegalu i Sijera Leoneu. U manjem broju žive u gotovo svakoj drugoj zemlji Zapadne Afrike. 

Zajednički dijalekt je Mandinka u Gambiji i Senegalu, Malinké u Gvineji i Maliju te Soninke u južnim državama Zapadne Afrike, kao i svaki drugi zapadnoafrički jezik koji završava na 'ke' or 'ka' (što znači "govor" ili "narod").

Jedan vrlo poznati Mandinka je Kunta Kinte, glavni lik u knjizi *Korijeni* Alex Haleya i istoimenoj televizijskoj mini-seriji. Haley je tvrdio da potječe od Kinte, iako su njegove tvrdnje bile kritizirane od strane profesionalnih historičara i barem jednog genealoga kao nevjerodostojne (v. D. Wright's The World and A Very Small Place). Martin R. Delany, radikalni abolicionist u SAD 19. vijeka , bio je porijeklom Mandinka.

Mr. T, američka televizijska zvijezda, jednom je ustvrdio kako je njegova prepoznatljiva frizura nastala na osnovu fotografije Mandinka ratnika koju je vidio u časopisu National Geographic.

***Mandinka*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **etnologiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85080442
* SUDOC: 027317552
* BNF: cb11938611q (podaci)
* NKC: ph314838
* BNE: XX550935

 |
|  |
| --- |
| **Makarska biskupija** |
|  | **Latinski naziv** | **Dioecesis Macarscensis** |
|  | Status | biskupija |
|  | Datum uspostave | 6. vek |
|  | Datum promene nanivo nadbiskupije |  |
|  | Datum promene statusa | 30. jun 1828. spajanje sa Splitskom biskupijom |
|  | Pripadnost nadbiskupiji | pripadala je |
|  | Obred | rimski |
|  | Država gde se nalazi | Hrvatska |
|  | Broj katolika |  |
|  | Površina (2006.) |  km 2 |
|  | Biskup |  |
|  | Podređene jedinice |  |
|  | Službene stranice |  |
|  | Po stanju na | 22. jula 2008. |

**Makarska biskupija** je bila rimokatolička biskupija sa sjedištem u Makarskoj. Nalazila se na području današnje Republike Hrvatske.

Istorija
--------

Prvi put se spominje na crkvenom saboru u Saloni 4. maja 533. godine, a moguće je da je utemeljena i ranije. U spisima spomenutog sabora spominje se „Stjepan od Makra, biskup Makarske biskupije" (lat. *Stephanus Muccorensis, episcopus ecclesiae Muccuritanae*). Biskupija je propala u vreme seobe naroda, a obnovio ju je tek oko 1300. splitski nadbiskup Petar na podsticaj Svete stolice radi suzbijanja patarenske hereze koja se na neretvansko područje širila iz Bosne.

Srednjovjekovni makarski biskupi češće su stolovali u Omišu, na ostrvima i u Splitu zbog straha od patarena.

Dolaskom Turaka u ove krajeve u 15. veku nestalo je Makarske biskupije koju je 1615. godine obnovio papa Pavle V.

Papinskom bulom *Locum beati Petri* 1828. godine, a na intervenciju austrougarskog cara, Makarska biskupija je spojena s degradiranom Splitskom biskupijom u personalnoj uniji. Nakon toga, Makarska više nema rezidencijalnog biskupa, jer je on bio spojen u osobi splitsko-makarskog biskupa koji je stolovao u Splitu. Godine 1969. Splitsko-makarska biskupija uzvišena je na rang nadbiskupije.

Vidi još
--------

* Splitsko-makarska nadbiskupija

Spoljašnje veze
---------------

* Makarska biskupija[*mrtav link*]
Kralj Abgar od Edese prima platno s Isusovim likom, ilustracija iz 10. vijeka
**Mandilion**, poznat i kao **Sveti Mandilion** (grčki: ) je naziv za platno na kome se, prema predaji, u drevnom gradu Edesi čudesno pojavio Isusov lik i koji je predstavljao prvu, odnosno najautentičniju ikonu u historiji kršćanstva, odnosno model za kasnije prikazivanje Isusa. 

Legenda se vezuje uz kralja Abgara koji je obolio te pismom zamolio Isusa da ga dođe osobno izliječiti. Isus mu je odgovorio da neće osobno doći, ali da će ga umjesto toga posjetiti neki od njegovih učenika. Prema Euzebiju iz Cezareje, taj apostol je bio Tadija iz Edese koji je sa sobom donio Isusove riječi od kojih je kralj čudesno ozdravio. U sirijskoj knjizi *Nauk Addaijev* se umjesto Tadije i pisma pojavljuje kraljev glasnik Ananija koji je na platnu naslikao Isusov lik. 

Oko godine 600. bizantski učenjak Evagrije Sholastik je spominajo Isusov prikaz na "božanskom platnu" koje su građani koristili za uspješnu obranu od Perzijanaca za vrijeme opsade 544. U 10. vijeku su bizantski carevi Mandilion prebacili u Carigrad. Tamo su ga 1204. zaplijenili križari, da bi se poslije pojavila kao relikvija u zbirci kralja francuskog kralja Louisa IX. Svaki trag joj se gubi za vrijeme francuske revolucije.

Pravoslavne crkve slave ovu ikonu 16. augusta. 

Mandilion se vezuje uz Torinski pokrov.

Eksterni linkovi
----------------

***Mandilion*** na Wikimedijinoj ostavi

* Image: Mandylion of Genoa
* Old and new Images from Edessa Arhivirano 2006-07-21 na Wayback Machine-u
* Andrew Palmer's essay on Edessa in *Golden Horn: a Journal of Byzantium* Arhivirano 2004-08-06 na Wayback Machine-u summer, 1998
* Icons of the Mandylion (mostly Russian)
* Is the Shroud of Turin the Image of Edessa? Arhivirano 2006-08-15 na Wayback Machine-u
* "The Image of Edessa":"Not-Made-by-Human-Hand" Arhivirano 2009-04-08 na Wayback Machine-u Ancient and modern references.
* Eyewitness report: The sermon of Gregory Referendarius in 944
* Documentary proofs, make out a list of sixteen documents in the period 944 to 1247 Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
* The Templar Mandylion: Relations of a Breton Calvary with the Turin Shroud and the Templar Knights. Excerpt of an electronic publication.
Ovo je članak o bivšem poduzeću **MG Car Company** i brendu MG.  Za današnjoj filijali SAIC u UK**, v. MG Motor UK.** 

**MG Car Company** je bivše britansko poduzeće za proizvodnju sportskih automobila koje je 1920-ih osnovao Cecil Kimber. Najpoznatiji po sportskim dvosjedima, MG je također proizvodio limuzine i coupée. 

Originalni MG brend je bio (sa izuzetkom drugog svjetskog rata) u stalnoj upotrebi 56 godina nakon nastanka. Proizvodnja je bila koncentrirana u tvornici u Abingdonu oko 10 km južno od Oxforda.  Odjel za natjecanjeBritish Motor Corporation (BMC) je također bio u istoj tvornici; odatle potiču mnoga vozila koja su osvajala utrke i relije. Međutim, u jesen 1980. je tvornica u Abingdonu zatvorena i proizvodnja MGB-a prestala.

Između 1982. i 1991, MG brend je obnovljen kao sportska verzija Austin Roverovog Metroa, Maestra i Montega. Nakon pauze od godinu dana MG brend je obnovljen, ovaj put kao MG RV8 – poboljšanja verzija MGB Roadstera sa motorom Rover V8, izrađenim u malim serijama.

Druga obnova je došla 1995, kada je lansiran dvosjed MG F. Postao je veliki hit i prodavao se u serijama nezamislivim za dvosjede od 1970-ih.

MG brend je, zajedno sa Roverovim brendom, prešao u MG Rover grupu u maju 2000. kada je BMW "razbio" Rover Group. Zbog toga su se MG oznake vratile na sportske Rover automobile, kao i na novi MG F model, poznat kao MG TF iz 2002 godine. Međutim, u aprilu 2005. je proizvodnja prestala sa likvidacijom MG Rovera.

Sredstva MG Rovera je kupio kineski proizvođač Nanjing Automobile u julu 2005. (koga je poslije kupio SAIC u decembru 2007.), i koji danas upravlja britanskom filijalom MG Motor UK.

Izvori
------

1. ↑  Adams, Keith. „MG: A potted history". *AROnline*. Pristupljeno 9. V 2011.
2. ↑  *Motor Sport*, February 1932, Pages 168, 171.
3. ↑  MG? Not In America! Arhivirano 2008-09-04 na Wayback Machine-u Auto Trends, September 2, 2008. Retrieved September 7, 2008.

Eksterni linkovi
----------------

***MG Cars*** na Wikimedijinoj ostavi

* MG Owners Club
* MG Website
* MG Website (kineski)
* BBC photos: MG Heritage Day in Windsor
* Classic MG Magazine Website – a magazine covering all types of MG Arhivirano 2001-03-02 na Wayback Machine-u
* British Motor Trade Association – Group to keep British car ownership fun and affordable Arhivirano 2012-08-14 na Wayback Machine-u
Grb Armenske SSR
**Grb Armenske SSR** je nastao iz crteža Martiros Saryana, poznatog armenskog slikara i usvojen je 1937. od strane vlade Armenske SSR. Centralni dio na grbu zauzima planina Ararat, nacionalni simbol Armenije. Grožđe koje se nalazi u donjem dijelu grba predstavlja, po Bibliji, prvi vinograd koji je Noa napravio nakon što je sa svojom arkom dospio do Ararata. Pored grožđa tu su još i strukovi pšenice, simboli prirodnih resursa Armenije. U gornjem dijelu grba se nalaze srp i čekić i crvena zvijezda iza njih. Oko grba se nalazi natpis "*Հայկական Սովետական Սոցիալիստական Հանրապետություն*" (Armenska Sovjetska Socijalistička Republika), a ispod grba traka sa motom SSSR-a "*Proleteri svih zemalja, ujedinite se*" napisan na armenskom i ruskom jeziku.

Grb je bio na snazi do 1992, kada je zamjenjen današnjim grbom Armenije.

Povezano
--------

* Grb Armenije
* Zastava Armenske SSR

***Grb Armenske Sovjetske Socijalističke Republike*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Grbovi saveznih republika Sovjetskog Saveza |
| --- |
| **Grb Sovjetskog Saveza** |
| Glavne | 
* Armenska SSR
* Azerbejdžanska SSR
* Beloruska SSR
* Estonska SSR
* Gruzijska SSR
* Kazaška SSR
* Kirgiska SSR
* Latvijska SSR
* Litvanska SSR
* Moldavska SSR
* Ruska SFSR
* Tadžička SSR
* Turkmenska SSR
* Ukrajinska SSR
* Uzbečka SSR

 |
| Kratkotrajne | 
* Karelo-Finska SSR (1940–1956)
* Zakavkaska SFSR (1922–1936)

 |
| Nesavezne republike | 
* SSR Abhazija (1921–1931)
* Buharska NSR (1920–1925)
* Horezmanska NSR (1920–1925)
* Nahičevska ASSR (1920–1923)
* Pridnjestrovska Moldavska SSR (1990–1991)

 |
***Lutra*** je rod vidri koji obuhvaća tri vrste. Pripadnice roda jesu europska vidra (*Lutra lutra*), te vrste dlakava vidra (*Lutra sumatrana*) i japanska vidra Lutra nippon Imaizumi and Yoshiyuki, 1989.

Izgled
------

Pripadnice ovog roda imaju izdužena i vitka tijela, s kratkim udovima i snažnim mišićavim repom. Glava je okrugla, a njuška zbijena; malene uši i nosnice moguće je zatvoriti tijekom boravka pod vodom. Njihovo je gusto, vodootporno krzno smeđe boje, dok su trbuh i donji dijelovi tijela obično svjetlije obojeni. Vrat može biti bjelkaste boje. Ove životinje dosegnu dužinu tijela od 50 do 82 centimetra, dužinu repa od 33 do 50 centimetara, te težinu od 5 do 14 kilograma. Mužjaci su obično teži od ženki.

Ove su životinje u prirodnom staništu ovisne o blizini vode. Većina obitava u slatkovodnim vodama, te rjeđe u pritocima rijeka ili obalama mora. Mogu biti dnevne ili noćne životinje, no obično se hrane tijekom noći. Tijekom dana, skrivaju se u svojim nastambama. Odlični su plivači i ronioci.

Njihova se hrana sastoji od vodenih ptica i malenih sisavaca, žaba, riba, rakova i školjkaša.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Lutra** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Lutri** |
Grb Bahama
**Grb Bahama** čini štit podjeljen na dva nejednaka horizontalna dijela. U donjem dijelu je brod jedrenjak, a u gornjem zlatno Sunce na plavom polju. Šljem na vrhu štita je frontalno orijentisan, zlatne boje, sa plavo-zlatnim vijencem. Na vrhu grba je školjka. Držači štita su sabljarka i flamingos. Odjeljak grba je podjeljen na dva dijela, prikaz mora ispod sabljarke i travnjak ispod flamingosa. Na zlatnoj traci ispisan je moto "Forward, upward, onward together" (Naprijed, više, dalje zajedno).

Simbolika
---------

Brod predstavlja karaku Santa Marija Kristofora Kolumba, koja plovi pod Suncem. Držači štita su nacionalne životinje Bahama, a na dnu se nalazi nacionalni moto, dok odjeljak simbolizuje geografiju ostrva, more i kopno. Školjka na vrhu simbolizuje raznovrsnu morsku floru i faunu ostrva.

Jarke boje na grbu predstavljaju sjajnu budućnost ostrva.

Povezano
--------

* Zastava Bahama

***Grb Bahama*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Grbovi država Sjeverne i Srednje Amerike |
| --- |
| Države | 
Antigva i Barbuda •
Bahami • 
Barbados •
Belize • 
Dominika • 
Dominikanska Republika • 
Grenada • 
Gvatemala •
Haiti • 
Honduras • 
Jamajka • 
Kanada • 
Kostarika • 
Kuba • 
Meksiko • 
Nikaragva • 
Panama1) • 
Salvador • 
Sjedinjene Američke Države •
Sveta Lucija •
Sveti Kristofor i Nevis • 
Sveti Vincent i Grenadini • 
Trinidad i Tobago1)
 | Položaj Sjeverne AmerikePoložaj Sjeverne Amerike |
| Teritoriji | 
Američka Djevičanska ostrva • 
Angvila •
Aruba\* • 
Bermudi •
Britanska Djevičanska ostrva • 
Grenland • 
Gvadalupe • 
Kajmanska ostrva • 
Martinik • 
Monserat • 
Ostrvo Navasa • 
Nizozemski Antili\* •
Porto Riko • 
Sveti Bartolomej •
Sveti Martin •
Sveti Petar i Mikelon • 
Ostrva Turks i Caicos
 |
| 
1) Područja koja su često smatrana dijelom Južne Amerike.

**Ostali grbovi**: 
Grbovi Afrike • 
Grbovi Azije • 
Grbovi Evrope • 
Grbovi Južne Amerike • 
Grbovi Okeanije
 |
*Za ostale članove ovog roda, v. Postumia (gens). Za ostale Postumije s cognomenom "Albus" ili "Albinus", v. Albinus (cognomen).*
**Lucije Postumije Albin** (*Lucius Postumius Albinus* ili *Lucius Postumius A.f. Albinus*, ? - 215. pne.) bio je rimski političar i vojskovođa iz doba drugog punskog rata. Pretpostavlja se da je bio sin Aula Postumija Albina. a da mu je istoimeni Lucije Postumije Albin bio sin ili nećak.

Tri puta je izabran za Rimski konzul|konzula - 234. pne. 228. pne. i 215. pne. Prikikom drugog mandata je vodio pohod protiv ilirske kraljice Teute. Iako je on završio pobjedom, Albin pri povratku nije slavio trijumf.

Godine 216. pne. je kao pretor za vrijeme drugog punskog rata vodio dvije legije protiv keltskog naroda Boji. Za vrijeme pohoda je u odstustvu izabran za konzula, međutim nije uspio vratiti se u Rim i preuzeti dužnost. Za vrijeme prolaza kroz Litanu Silvu u Cisalpijskoj Galiji su Boji njegovu vojsku uhvatili u zasjedu. Albin je pokušao pobjeći preko jednog mosta, ali su ga tamo dočekala pojačanja Boja i uništila ga zajedno s vojskom. Albinu je odrezana glava, a potom su njegovu lubanju Boji optočili zlatom te je koristili u ritualne svrhe.

Napomene
--------

1. ↑  Smith, William (1867), „Lucius Postumius Albinus (11)",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, **1**, Boston: Little, Brown and Company, pp. 91, arhivirano iz originala na datum 2013-02-16, pristupljeno 2010-01-05

Izvori =
--------

* Livy, *History of Rome*, Rev. Canon Roberts (translator), Ernest Rhys (Ed.); (1905) London: J. M. Dent & Sons, Ltd.
* Polybius, *Histories*, Evelyn S. Shuckburgh (translator); London, New York. Macmillan (1889); Reprint Bloomington (1962).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Titus Manlius Torquatus i Gaius Atilius Bulbus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno sa Spurijem Karvilijem Maksimom Rugom* 234. pne. | Slijedi: **Quintus Fabius Maximus Verrucosus i Manius Pomponius Matho**  |
| Prethodi: **Marcus Aemilius Barbula i Marcus Junius Pera**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Gnejem Fulvijem Centemalom* 229. pne. | Slijedi: **Spurius Carvilius Maximus Ruga i Quintus Fabius Maximus Verrucosus**  |
| Prethodi: **Gaius Terentius Varro i Lucius Aemilius Paullus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Tiberijem Sempronijem Grakhom* 215. pne. | Slijedi: **Tiberius Sempronius Gracchus i Marcus Claudius Marcellus (Suffect)**  |
**Ktezije** (grč. *Κτησίας*) je bio grčki liječnik i povjesničar iz 5. vijek pne. koji se rodio u Kindu u pokrajini Kariji. Radio je kao liječnik u službi perzijskog vladara Artakserksa II. kojeg je pratio tokom njegovog pohoda protiv pobunjenog brata Kira Mlađeg. Ktezije je pisao o Perzijskoj Monarhiji i Asiriji u svome djelu „Persica" koje se sastoji od 23 knjige. Također, napisao je i djelo „Indica" o drevnoj Indiji, za koje se pretpostavlja kako se temelji na perzijskim kraljevskim arhivima. Budući da je živio na perzijskom kraljevskom dvoru, njegova djela predstavljaju najobjektivniji osvrt na povijest drevne Perzije, i stoga su često kontradiktorna sa Herodotovom zbirkom „Povijesti".

*Persica*
---------

Prvih šest knjiga govore o povijesti Asirije i Babilonije do stvaranja Ahemenidske Perzijske Monarhije, dok se ostalih 17 knjiga nadovezuju na perzijsku povijest do 398. pne. Danas postoji samo skraćena verzija njegovih djela koje su prepisivali Focije I. Atenej, Plutarh, te posebno Diodor sa Sicilije čija se druga knjiga gotovo potpuno temelji na Ktezijevim djelima. Persica je izazvala brojne polemike u antičko i moderno doba, budući kako je često proturječila (pristranim) grčkim izvorima. Drevni povjesničari cijenili su opširnost djela i često su ga koristili da diskreditiraju Herodota, no istovremeno su tvrdili kako se njegovi radovi o asirskom dobu ne temelje na zapisima na klinastom pismu. Asirski satiričar Lukijan iz 2. vijeka kritizirao je pak i Herodota i Ktezija.

*Indica*
--------

Ktezijeva djela o Indiji temelje se na perzijskoj perspektivi, pa „Indica" opisuje psetolike i jednonoge ljude, grifone, jednoroge, te brojna druga mitološka bića. Od ovog djela također su sačuvani samo fragmenti, odnosno skraćeni prijepisi kasnijih autora.

Izvori
------

1. ↑  Ktezije (enciklopedija Britannica)
2. ↑  Lukijan: „Istinita priča", II. 31.
3. ↑  Chris Lavers: *The Natural History of Unicorns*, New York, Morrow, 2009. str. 5.

Vanjske veze
------------

* Ktezije (Livius.org, Jona Lendering) Arhivirano 2012-02-01 na Wayback Machine-u - Osvrt na sve fragmente „Persice" i „Indice" Arhivirano 2016-11-01 na Wayback Machine-u
* J. H. Freese: *Persica* (prijevod na engleski), 1920. Arhivirano 2012-07-16 na Wayback Machine-u
* J. H. Freese: *Indica* (prijevod na engleski), 1920. Arhivirano 2012-10-14 na Wayback Machine-u
* Engleski prijevod „Persice" (hum.ucalgary.ca) Arhivirano 2009-03-05 na Wayback Machine-u
**Kvadratni koren** je unarna matematička operacija inverzna kvadriranju. Oznaka ove operacije nad nekim brojem *x* je:

{\displaystyle {\sqrt {x}}}, i čita se kao „koren iz *x*".
Potpuno ispravno bi bilo pisati {\displaystyle {\sqrt[{2}]{x}}}, i izgovarati „kvadratni koren od *x*", međutim to se ređe radi iz razloga što se najveći broj slučajeva pomena korena odnosi na kvadratni koren, pa se ustalio kraći izgovor i jednostavniji zapis. Mnogi matematicari smatraju da je Arsenijevic Petar stvorio koren.

Definicija
----------

Ova operacija se definiše sledećom relacijom:

*Kvadratni koren broja x je nenegativan broj koji pomnožen sam sobom daje x.*
Na primer, {\displaystyle {\sqrt {9}}=3} pošto je {\displaystyle 3^{2}=3\cdot 3=9\,}.

Primer pokazuje kako se kvadratni koren pojavljuje prilikom rešenjavanja kvadratne jednačine {\displaystyle x^{2}=9\,}. 

Uopšteno kvadratna jednačina ima oblik {\displaystyle ax^{2}+bx+c=0\,} i za njeno rešavanje je neophodna primena kvadratnog korena.

Osobine
-------

* **Glavna vrednost kvadratnog korena** je funkcija {\displaystyle f(x)={\sqrt {x}}} koja preslikava skup nenegativnih realnih brojeva {\displaystyle \mathbb {R} ^{+}\cup \{0\}} na samog sebe.

Opširnije
---------

Kvadratni koren prirodnog broja je često iracionalan broj tj. broj koga nije moguće zapisati u obliku razlomka. Na primer {\displaystyle {\sqrt {2}}\,} se ne može zapisati kao *m*/*n*, gde su *n* i *m* prirodni brojevi. Međutim, toliko tačno iznosi dužina dijagonale kvadrata čija je dužina stranice jednaka 1.

Otkriće činjenice da je {\displaystyle {\sqrt {2}}\,} iracionalan („van pameti") se pripisuje Hipasu, Pitagorinom učeniku.

Oznaka, simbol, za kvadratni koren ({\displaystyle {\sqrt {\ }}}) je prvi put upotrebljena u 16. veku. Skoro je sigurno da je proizašlo iz prilagođenog ispisa malog latiničnog slova *r*, što je skraćenica od lat. *radix* što znači koren.

Argument i vrednost
-------------------

Da bi rezultat korenovanja bio realan broj, argument operacije *x* mora biti nenegativan broj. Postoje dve vrednosti za kvadratni koren broja većeg od nule i te dve vrednosti su kvadratni koren i negativni kvadratni koren (češće obeležavani sa plusom i minusom). Primer {\displaystyle {\sqrt {9}}=3} (nekad se ovo naziva glavna vrednost korena), ali takođe važi i {\displaystyle {\sqrt {9}}=-3} što se neki put beleži kao {\displaystyle {\sqrt {9}}=\pm 3} i time u jednom iskazu označavaju oba rezultata.

Za negativne brojeve nije moguće naći realan kvadratni koren. Zato je uveden pojam imaginarnog i kompleksnog broja, pa je matematički moguće izračunati odnosno predstaviti i takve brojeve.

{\displaystyle {\sqrt {-1}}=i}
{\displaystyle {\sqrt {-25}}={\sqrt {-1\cdot 25}}={\sqrt {-1}}\cdot {\sqrt {25}}=5i}

Vidi još
--------

* Kubni koren
* Koren
* Stepen

***Kvadratni koren*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kvadrat** je drugi stepen nekog broja ili izraza. Dobija se množenjem broja samim sobom ili

{\displaystyle a^{2}=a\cdot a}

Kvadrat se sreće u sledećim izrazima

* kvadrat binoma, kvadrat zbira ili kvadrat razlike

{\displaystyle (a\pm b)^{2}=a^{2}\pm 2ab+b^{2}\,}

* zbir ili razlika kvadrata

{\displaystyle a^{2}\pm b^{2}\,}

Među prirodnim brojevima izraz **potpuni kvadrat** označava neki iz niza brojeva 

{\displaystyle 1,4,9,16,25,\cdots }

koji predstavljaju kvadrate prirodnih brojeva. Pitagorejci su bili opsednuti ovakvim brojevima, a posebno ako je potpuni kvadrat bio istovremeno i zbir kvadrata

{\displaystyle \Gamma ^{2}=\Lambda ^{2}+\Delta ^{2}\,}

Takvi brojevi se zovu pitagorejske trojke. Takvih brojeva ima beskonačno mnogo, a neki su 

{\displaystyle (3,4,5),(5,12,13),(7,24,25),\cdots }

Kvadrat u algebri je vezan za geometrijski pojam kvadrata. Stari Heleni su geometrijski radili sve matematičke operacije pa i množenje. S obzirom da se množenje broja samim sobom svodi na množenje dve iste duži, to se kvadriranje broja svodi na konstrukciju kvadrata.

Vidi još
--------

* Kvadratura
* Kvadratni koren
* Kvadratna jednačina
* Kub
* Stepenovanje
**Grangemouth** (škotsko-gelski: *Inbhir Ghrainnse*) je grad na istoku Škotske od 17,373 stanovnika.

Grangemouth administrativno podpada pod Područno vijeće - Falkirk.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grangemouth leži na dnu zaljeva Firth of Forth tamo gdje imaju ušća rijeka Carron i potok Grange Burn, i završava 56 km dugi kanal Forth - Clyde. 

Udaljen je samo 4,8 km istočno od Falkirka, tako da je u neku ruku njegovo industrijsko predgrađe i luka.

Historija
---------

Za nastajenje Grangemoutha bila je značajna porodica Dundas, odnosno Lawrence Dundas (1712. - 1781) koji se prihvatio posla da od dotadašnjeg sela po imenu **Sealock** napravi ulaznu luku za Kanal Forth - Clyde koji je pušten u pogon 1790. 
Kad je on umro posao na izgradnji grada i širenju luke nastavio je njegov sin - Thomas, novotvoreni kanal napravio je pravi bum u trgovini sa Glasgowom na zapadu.

Za Grangemouth je ispalo još bolje kad su 1867. Kanal Forth - Clyde i luku kupile Kaledonijske željeznice. Nakon tog je 1906. proširena luka čitavim kompleksom novih dokova, a 1924. otvoren je prvi duboki dok za prihvat velikih tankera. 
U aprilu 1966. otvorena je prva britanska potpuno kontejnerska luka za prihvat velikih prekooceanskih 
brodova. 
I dan danas je Grangemouth najveća škotska kontejnerska luka, ali i luka za transport nafte, drvne građe, ugljena, gline, pijeska, mineralne sode, boksita i ostalih rasutih tereta. 
Počeci kemijske industrije koja danas prevladava u gradu vezani su uz otvaranje velike tvornice sapuna 
i glicerina, koju je 1897. otvorila Škotska veletrgovačka zadruga (Scottish Cooperative Wholesale Society), koja je od 1919. počela proizvoditi i boje i vremenom postala dio ICI-a (Imperial Chemical Industries). Od 1924. u Grangemouthu radi i Rafinerija nafte koja danas prerađuje sirovu naftu transportiranu naftovodima direktno iz bušotina
Sjevernog mora.

Atrakcije i zanimljivosti
-------------------------

Gradski muzej posvećen je razvitku industrije u Grangemouthu, jer je ona jedan od prvih planski izgrađenih škotskih gradova namjenjen toj djelatnosti, pored tog tu je izložen prvi parobrod na svijetu - Charlotte Dundas iz 1802.

U Grangemouthu je sjedište dobrotvorne organizacije Međunarodnih spasilačkih snaga (International Rescue Corps) osnovane 1981. da pomaže kod katastrofa.

Gradovi prijatelji
------------------

* SAD, La Porte, Indiana
* Francuska, Créteil

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Grangemouth (Falkirk)" (engleski). City population. Pristupljeno 30. 01. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Grangemouth*" (engleski). The Gazetteer for Scotland. Pristupljeno 30. 1. 2015.

Vanjske veze
------------

***Grangemouth*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Grangemouth* na portalu The Gazetteer for Scotland (`en`)
**Marko Bebije Tamfil** (Marcus Baebius Tamphilus, 2. vijek pne.) bio je rimski političar, vojskovođa i diplomat, koji je godine 181. pne. bio izabran za konzula. Poticao je iz politički uticajne porodice, a brat Gnej mu je bio konzul 182. pne. Marko je političku karijeru započeo 194. pne. izborom za plebejskog tribuna, a potom je kao član tročlane komisije osnovao koloniju Sipontum u južnoj Italiji. Godine 193. pne. je izabran za pretora, a sljedeće godine je sudjelovao u rimsko-sirijskom ratu. Tada je njegova diplomatska misija uspjela nagovoriti makedonskog kralja Filipa V da se ne priključi Antiohu, što je pridonijelo rimskoj pobjedi u ratu. Tamfil je 185. i 184. pne. vršio još nekoliko diplomatskih misija. 

Godine 181. pne. je izabran za konzula zajedno s Publijem Kornelijem Cetegom. Mandat mu je obilježilo nastojanje da se odupre sve raširenijoj korupciji, odnosno nastojanju ambicioznih i pohlepnih političara da potkupljivanjem dobiju političke funkcije koje bi im dale unosna mjesta u provincijama. Na Bebijevo nastojanje je donesen zakon po imenu *Lex Baebia*, koji je pokušao ograničiti mogućnosti korupcije.

Iste je godine Bebije zajedno s Cetegom krenuo u pohod na ligursko pleme Apuani za koje se smatralo da ugrožava novostvorene rimske kolonije u Cisalpinskoj Galiji. Bebije i Ceteg su iznenadili Apuane koji su smatrali da s Rimljanima imaju mirovni ugovor; kada su se našli pred rimskom vojskom, odlučili su se bezuvjetno predati. Bebije i Ceteg su cijeli narod deportirali na za to prethodno određeno zemljište u Samnijumu. Za svoj pothvat su, iako nisu doživjeli nikakav oružani otpor, nagrađeni trijumfom. Ta će praksa kasnije postati model kojim će Rimljani nastojati uklanjati "problematična" plemena na svojim granicama. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **L. Aemilius Paulus Macedonicus i Gn. Baebius Tamphilus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Publijem Kornelijem Cetegom* 181. pne. | Slijedi: **A. Postumius Albinus Luscus i G. Calpurnius Piso**  |
**Marko Aurelije Kleandar** (*Marcus Aurelius Cleander*, ? - 190), poznatiji kao **Kleandar**, bio je rimski oslobođenik koji je stekao ogromno bogatstvo, moć i uticaj kao komornik i miljenik cara Komoda, postavši na kraju komandant Pretorijanske garde.

Prema Kasiju Dionu je bio rodom iz Frigije, odakle je kao rob prodan i odveden u Rim gdje je obavljao fizičke poslove. Sa vremenom je napredovao do službe u carskoj palači, gdje su mu povjeravani važni poslovi; tamo je stekao slobodu, te se oženio za Komodovu ljubavnicu Damostraciju. Kleandar je godine 182. imao ključnu ulogu u likvidaciji dotadašnjeg Komodovog miljenika i komornika Saotera, čije je mjesto preuzeo. Godine 185. je svojim splektama uklonio pretorijanskog prefekta Tigidija Perenisa, a potom nastavio akumulirati vlast i bogatstvo, prodajući za novac najviša mjesta u državnoj upravi. Početkom 188. je dao likvidirati još jednog pretorijanskog prefekta Atilija Ebucijana te konačno zasjeo na njegovo mjesto. Kleandar je nastavio sa prodajom državnih funkcija, tako da je 190. Rim u jednoj godini imao čak 25 *suffect* konzula, više nego ikada u svojoj historiji.

U junu 190. je, pak, Rim pogodila nestašica hrane, a koju je još težom učinio Papirije Dionizije, *prefectus anonae*, glavni službenik zadužen za raspodjelu brašna siromašnima. On je namjerno zadržao dostavu novih zaliha kako bi za to optužio Kleandra. Plan je uspio i krajem mjeseca su u Circus Maximusu gledatelji počeli klicati parole protiv Kleandra. Na to su na njih krenuli pretorijanci i pobili veliki broj građana, ali su prilikom nastavka progona u samim gradskim ulicama naišli na otpor, kome su se priključili vigili, odnosno milicija pod vodstvom gradskog prefekta Pertinaksa. Pertinaksove snage su Kleandrove pretorijance uspjeli protjerati sve do ruba carske palače, gdje je Komod odjednom shvatio da pred vratima ima građanski rat. Nemajući drugog izbora, Kleandra je dao pogubiti i okupljenoj masi bacio njegovu glavu. Novim je pretorijanskim prefektom postao Pertinaks.

U popularnoj kulturi
--------------------

Kleandar se pojavljuje kao lik u historijskom filmu *Pad Rimskog Carstva* iz 1964. godine, a u kome ga tumači Mel Ferrer. Opisan je kao slijepi rob beskrupuloznog karaktera i sa talentom za mračne intrige, te upravo zahvaljujući njemu Komodov otac Marko Aurelije pada kao žrtva trovanja.

Napomene
--------

Eksterni linkovi
----------------

* Cassius Dio, *Roman History*, Book 73, English translation
* Herodian, *Roman History*, I.12 Arhivirano 2010-12-13 na Wayback Machine-u, I.13 Arhivirano 2012-03-27 na Wayback Machine-u, English translation
* *Historia Augusta*, Life of Commodus, Latin text with English translation
**William Henry Crump** (17. april 1865 – 14. januar 1942), poznatiji po umjetničkom imenu **Harry Champion**, bio je engleski music hall kompozitor, pjevač i Cockney komičar, poznat po nastupima koji su privlačili uglavnom publiku iz radničke klase iz Istočnog Londona. Njegove najpoznatije pjesme (zabilježene na gramofonskim pločama) su "Boiled Beef and Carrots" (1909), "I'm Henery the Eighth, I Am" (1910), "Any Old Iron" (1911) i "A Little Bit of Cucumber" (1915).

Rodio se u istočnolondskoj četvrti Bethnal Green kaod ijete Henryja Crumpa iMatilde Crump rođ. Watson. Scenski debi je imao u dobi od 15 godina u lokalnoj dvorani Royal Victoria Music Hall kada je nastupio pod imenom Will Conray. Godine 1887. je promijenio ime u Harry Champion te počeo nastupati u londonskim music hallovima izvan East Enda; popularnost je stekao razvivši stil pjevanja s brzim tempom kao i pjesmama kojima je opisivao uživanje u hrani.

Champion se istakao i kao uspješni poduzetnik, postavši vlasnikom tvrtke koja je drugim zabavljačima iznajmljivala kočije tipa Brougham, a koju su naslijedili njegovi sinovi. Nakon smrti supruge se povukao, ali se vratio 1930. nastupajući na radiju, gdje je njegov populistički stil uživao veliku popularnost u doba Velike depresije. Zbog bolesti je početkom 1940-ih konačno prekinio karijeru i umro nedugo po dolasku u starački dom 1942.

Vanjske veze
------------

* Harry Champion on Youtube
**Autoput M1** (engleski: *M1 motorway* je engleski autoput dug 311 km koji ide od Londona do Leedsa na sjever gdje se ukrštava sa autoputem A1.

Karakteristike i historija gradnje
----------------------------------

Prva dionica na tom pravcu napravljena je kod Watforda (Grofovija Hertfordshire) i puštena u promet u novembru 1959.

Nakon tog je 1977. - M1 produžen na jug do Londona. Posljednja dionica na sjeveru od sela Aberford kod Leedsa do spoja sa autoputom A1 dovršena je 1999.

Danas M1 povezuje čitav niz velikih gradova, uključujući Luton, Leicester, Derby, Nottingham i Sheffield.

Galerija slika
--------------

* Autoput kod YorkshiraAutoput kod Yorkshira
* M1 kod LeedsaM1 kod Leedsa
* Most preko TrentaMost preko Trenta
* M1 kod LeicesteraM1 kod Leicestera

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*M!*" (engleski). Highways England. Arhivirano iz originala na datum 2017-07-02. Pristupljeno 10. 11. 2016.

Vanjske veze
------------

***M1 (Engleska)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *M1* Arhivirano 2017-07-02 na Wayback Machine-u (`en`)