recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Šćepanica** ili crkva svetog Stefana je bila srednjovjekovna crkve izgrađena u Šćepan Polju, na području kraljevine Bosne kojim su vladale Kosače, a danas administrativno opština Plužine, Crna Gora. Nalazila se ispod Soko grada, u sredini Šćepan Polja. Crkvu sa grobnicom podigao je Sandalj Hranić Kosača, u prvoj polovini 15. stoljeća, kao jedinu za sada poznata ostavštinu.

Prva arheološka istraživanja izvršena su 1971.-1973. godine pod vodstvom V.J. Đurića. Istraživanja su poduzeta u sklopu priprema za konzervaciju ostataka crkve ugrožene planiranom izgradnjom hidrocentrale na Drini koja bi izazvala potapanje Šćepan Polja. Ti planovi nisu realizirani, crkva je konzervirana, ali rezultati istraživanja do sada nisu još objavljeni.

Opis
----

Crkva je bila monumentalna, ukupne dužine s narteksom preko 25 m i širine narteksa i naosa s pijevnicama od otprilike 10 m. Na temelju preostalih dijelova crkve - ostataka zidova mjestimično do 4 m visine te ulomaka pronađenih tokom arheoloških istraživanja lokaliteta dolazi se do podataka o arhitekturi crkve i fazama njezine izgradnje.

Građena je u dvije faze i u svim fazama završena je 1429.god. U prvoj fazi crkva je izgrađena bez narteksa, a tlocrt najstarije faze izgradnje bio je u obliku slobodnoga grčkog krsta. Rađena je stilom karakterističnim za srednjovjekovne raške crkve. Na crkvi se nalazio i skromno ukrašeni visoki, uski portal čije proporcije ukazuju na gotičke utjecaje. Ispred njega se nalazila neka jača konstrukcija, potpuno neuobičajena, o čijem značenju i funkciji se danas ništa ne može sa sigurnošću reći.

U zapadnome dijelu nalazi se jedna grobnica označena velikim stećkom. Vjeruje se da je tu sahranjen vojvoda Sandalj Hranić, donator crkve, što bi bilo potpuno u skladu s običajima srednjovjekovnih vladara na prostorima koji su bili izloženi utjecaju bizantske tradicije. 

Naknadno su uz crkvu dozidana dva aneksa - veliki narteks na zapadu i jedna mala kapela uz sjeverozapadni zid crkve. U toj kapelici malih dimenzija, vjerojatno bez svoda, nalazio se još jedan veliki stećak. Ukopi su vršeni u svim dijelovima crkve, osim ispod spomenutoga stećka u zapadnome kraku i ovoga u grobnoj kapelici, kao i na čitavome prostoru oko crkve. 

U unutrašnjosti crkve, i naosa i narteksa, ali i grobne kapele, svi zidovi bili su oslikani freskama. Od toga slikarstva ostao je dio glave s kovrčavom kosom i donjih dijelova slikanoga sokla, koji govore o slikarstvu koje je slijedilo bizantsku tradiciju, o čemu ponajprije svjedoče srpske ćirilične signature.

Izvori
------

1. ↑  „Svetozar Ćorović: Istorija srpskog naroda - Bosna kao stožer nove srpskohrvatske države". *INTERNET IZDANJE IZVRŠNI PRODUCENT I POKROVITELJ Tehnologije, izdavaštvo i agencija Janus Beograd, novembar 2001*. Pristupljeno 9. 2. 2023.
2. 1 2  „Tatjana Mićević-Đurić, Valerija Soldo-Rešetar - Likovne umjetnosti i obitelj Kosača". *Filozofski fakulte, Mostar, 2017.*. Pristupljeno 19. 11. 2023.
3. ↑  Pružiš ruku i ubereš zvijezde - www.vijesti.me, 2020
Utakmica softbola

**Softbol** (od engl.  *soft* mekan i *ball* lopta) je ekipni sport u kojem se loptica udara palicom. Osnovni cilj igre ekipe koja napada udariti bačenu lopticu na način da pre nego protivnička odbrana lopticu uhvati igrači napada 'osvoje' neku od četiri označene baze. Softbol je podvarijanta bejzbola koja se igra na manjem terenu i s nešto većom i mekšom loptom, te je primerenija takmičenjima žena i mlađih kategorija od standardnog bezbola.

Softbol za žene je standardni sport na Olimpijskim igrama od Olimpijskih igara u Atlanti 1996. godine.

Pravila softbola su veoma slična onima kod bejzbola. Ključne su razlike u kraćem trajanju utakmice (umesto 9 *ininga* kao u bezbolu ovde se igra do 7), manjem terenu, nešto većoj i mekšoj lopti, kraćim palicama i sl. Brzine koje postiže loptica prilikom bacanja i udaraca su manje, pa je ovaj sport često za mlađe kategorijie priprema za 'pravi' bezbol. Takođe softbol je pogodniji za rekreativce i starije takmičare, jer je nešto sporiji i manje opasan od bezbola.

Vidi još
--------

* Osvajači olimpijskih medalja u softbolu

Spoljašnje veze
---------------

* Independent Softball Association (ISA) Arhivirano 2020-08-30 na Wayback Machine-u
* International Softball Congress (ISC)

| * p
* r
* u
Timski sportovi |
| --- |
| Bendi  • Bejzbol  • Boćanje  • Brumbol  • Vaterpolo  • Košarka  • Kriket  • Flurbol  • Rukomet  • Hurling  • Kabadi  • Korfbol  • Lakros  • Netbol  • Petank  • Polo  • Softbol  • Odbojka  • Fudbal (Keltski fudbal  • Fudbal na pesku  • Futsal)  • Ragbi (Američki fudbal  • Australijski fudbal  • Kanadski fudbal  • Ragbi liga  • Ragbi društvo)  • Hokej na travi  • Hokej na ledu  • Hokej na rolerima  • Rink hokej  • Ulični hokej |

  


***Softbol*** na Wikimedijinoj ostavi
**Durazno** je grad i općina od 59,000 u sredini Urugvaja u Departmanu Durazno u kom je administrativni centar.

Karakteristike
--------------

Durazno se prostire duž južne obale Rijeke Yi, udaljen 189 km sjeverno od glavnog grada Montevidea.

Historija
---------

Durazno su osnovali Portugalci iz Brazilskog Carstva 12. oktobra 1821. i nazvali *San Pedro del Durazno*, po imenu svog prvog cara Pedra I.
Kad su ga Urugvajci zauzeli, počeli su ga naseljevati kolonistima kojima je davana zemlja.
Građen je po tipičnom španjolskom urbanističkom planu sa ortogonalnim raspredom ulica.

Naglo je narastao nakon dolaska željeznice 1874. doseljenjem brojnih imigranata.
​

Privreda
--------

Durazno je grad velike cementare i brojnih pogona prehrambene industrije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Durazno in Durazno*" (engleski). City Population. Pristupljeno 27.11.2023.
2. 1 2  „*Fundación de Durazno*" (španjolski). Uruguay Educa. Pristupljeno 27.11.2023.
3. ↑  „*Durazno Uruguay*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 27.11.2023.

Vanjske veze
------------

***Durazno*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Intendencia Departamental de Durazno* ()
**Dinastija Stenkil** je ime srednjovjekovne dinastije, koja je vladala Švedskom od oko 1060. do 1120.

Historija
---------

Po legendi osnivač dinastije bio je Skoglar Toste vladar Västergötlanda u 10. vijeku, čiji se unuk Stenkil uspeo na švedski tron.

Dinastija je ime dobila po Stenkilu, koji je zahvaljujući tome što je bio oženjen sa Möjligen kćerkom Emunda Starijeg iz Dinastije Munsö koja je izumrla, bio izabran za kralja 1060.

Vrlo se malo zna o sljedeće dvije dekade, jer ima vrlo malo podataka, ipak se pouzdano zna da je Stenkil bio otac kraljeva Halstena i Inge Starijega, kao i to da je Halsten bio otac kraljeva Filipa i Inge Mlađeg. 
Kad je Inge umro - izumrla je i loza Stenkil po muškoj liniji.

Erik Stenkilsson, Erik Poganin, Anund Gårdske, Håkan Crveni koji su vladali u vrlo mutnom razdoblju između 1066. - 1080. najvjerojatnije su pripadili Dinastiji Stenkil, iako to nije sasvim pouzdano.

Postojanje Blot-Svena koji je po nordijskim sagama svrgnuo s trona svog šogora Inge Starijeg - 1080. i vladao nakon tog tri godine, možda je ipak samo legenda, sa još većom sigurnošću se to može reći za 
Erika Årsälla zvanog Kol.

Vjerojatno su svi kraljevi početka 12. vijeka na jedan ili drugi način bili povezani za Dinastijom Stenkil. Krvne veze za koje znamo išle su preko djece Inge Starijeg, koji je imao je tri kćeri; Margaretu, Katarinu i Kristinu i sina Rognvalda. Margaretin sin Magnus Jaki postao je kralj 1120. Katarina je bila majka Erika Svetog osnivača Dinastije Erik, a Ragnvald je bio djed danskog princa
Magnusa Henrikssona koji je kao pretendent za švedski tron ubio Sverkera Starijeg i Erika Svetog 1160.

Vladari Dinastije Erik
----------------------

* Stenkil oko 1060. - 1066.
* Erik Stenkilsson i Erik Poganin oko 1066.
* Halsten oko 1066. i od 1081.
* Anund Gårdske iz Rusije oko 1066.
* Håkan Crveni oko 1066. - 1080.
* Blot-Sven. oko 1080
* Erik Årsäll zvani Kol ?
* Inge Stariji oko 1080. - 1110.
* Filip od Švedske oko 1110. - 1118.
* Inge Mlađi oko 1110. - 1123.
* Ragnvald Knaphövde 1120
* Magnus Jaki oko 1120.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   „*Stenkilska ätten*" (švedski). Tacitus. Pristupljeno 09. 09. 2015.

Vanjske veze
------------

* *Stenkilska ätten* na portalu Tacitus ()
**Soča** (talijanski: ***Isonzo***, furlanski: ***Lusinç*,** njemački: ***Sontig***) je 137 km dugačka rijeka u zapadnoj Sloveniji (95 km) i sjeverno istočnoj Italiji (42 km). Južni tok Soče je granična linija dviju pokrajina: *Veneto* prems zapadu i *Julija (Julijska krajina, Venezia Giulia)* prema istoku.

Hidrografija
------------

Rijeka Soča (Isonzo) kod Gorice
Solkanski most na Soči
Rijeka Soča izvire u Sloveniji u dolini Trenti, na 1100 m nadmorske visine u Julijskim Alpama. Zatim teče prema zapadu i obilazi Triglav (2864 m), tu pravi veliki krug u pravcu istoka, a onda teče prema jugu prolazeći kroz gradove Bovec, Kobarid, Tolmin, Kanal ob Soči, Novu Goricu, Goricu i Monfalcone gdje pravi veliku deltu prije uvira u Tršćanski zaljev.

Staro ime za Soču u gornjem toku je bilo Šnita. Današnje korito Soče rezultat je dramatičnih geoloških promjena koje su se dogodile tokom 2000 godina. Po grčkom histroričaru Strabonu u njegovo vrijeme, tu je tekla rijeka *Aesontius* (Soča) koja je tekla pored Akvileje (dakle puno zapadnije) do ušća u Jadransko more. Njene glavne pritoke bile su kao i danas Natisone i Tore.. Oko 585. desila se velika geološka promjena, od tad je Soča počela mijenjati svoje korito i teći sve više istočno. Nekadašnje korito Soče kod Akvileje je danas dio lagune Grado..

Historija
---------

Tokom Prvog svjetskog rata u dolini Soče odvilo se 12 bitaka na talijanskom frontu, u kojime je između maja 1915. i novembra 1917. poginulo oko 600.000 austrougarskih i talijanskih vojnika.

Fauna
-----

U gornjem toku rijeke koji je vrlo čist živi pastrva glavatica (*Salmo trutta marmoratus*). Ova vrsta je danas ugrožena zbog pojave novih vrsta pastrva u rijeci.

Soča u kulturi
--------------

O Soči je napisano nekoliko pjesama. Najpoznatije su:

* Simon Gregorčič: *Soči*
* Giusepe Ungaretti, *I fiumi*
* Klara Stanič: *Soča voda je šumela*
* Iztok Mlakar: *Soča*

Izvori
------

1. ↑  Strabo, Geography, Vol. V, Chapter 1
2. ↑  Brockhaus' Konversations-Lexikon. 14th ed. Leipzig, Berlin and Vienna 1894; Vol. 9, p. 727.
3. ↑  FirstWorldWar.Com *The Battles of the Isonzo, 1915-17*
4. ↑  „Marble trout (Salmo marmoratus)". Balkan Trout Restoration Group. Pristupljeno 29. 5. 2009.

Vanjske veze
------------

***Soča*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fundacija;Poti miru v Posočju (), (), ()
* Velika korita Soče, na portalu Hribi.net ()
* Korito Soče kod Kršovca, na portalu Hribi.net ()
* Izvor Soče na portalu Hribi.net
* Slovenia tourism - Smaragdna staza Arhivirano 2005-12-02 na Wayback Machine-u ()
* La Grande Guerra: The Italian Front, 1915-1918 - The Eleven Battles of the Isonzo ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 241841162
* LCCN: sh85068657
* GND: 4331887-3
* NKC: ge280547

 |
**Stjepan Bobinec - Šumski** (Alaginci, kraj Požege, 1919. — Dugo Selo, proljeće 1944.) je bio sudionik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

Životopis
---------

Rođen je 1919. godine u Alagincima kraj Požege. Pohađao je gimnaziju u Zagrebu, gdje je 1937. godine postao članom Saveza komunističke omladine Jugoslavije. Godine 1940. otišao je na odsluženje vojnog roka, te ga je u vojsci zatekao napad Sila osovine na Jugoslaviju. Bio je zarobljen i otpremljen u Osijek. Međutim, kada su tamošnje ustaške vlasti ustanovile da je po nacionalnosti Hrvat, bio je pušten kući.

U jesen 1941. godine, zaposlio se na željeznici u Zagrebu kao službenik. Tu se ubrzo povezao s lokalnom organizacijom SKOJ-a. Radio je kao veza na prebacivanju ljudi u partizane, te na prikupljanju i slanju vojnog i sanitetskog materijala. Tamo je ostao sve do početka 1943.. godine, kada je sa skupinom od desetak mladića i djevojki otišao u Moslavačku udarnu grupu broj 7. Ta je grupa vojno djelovala na području između Dugog Sela i Čazme. Stjepan Bobinec je tada dobio nadimak *Šumski*. Sudjelovao je u nekoliko uspješnih prepada na konvoje ustaških i njemačkih vojnika i časnika. Jedna od takvih zasjeda dogodila se kod sela Prešec na glavnoj cesti Zagreb-Beograd, kada je pobijeno 20 njemačkih vojnika i zaplijenjeno 25 milijuna kuna.

U proljeće 1944. godine, Bobinec je bio postavljen za zapovjednika Posavskog odreda, a ubrzo zatim i za zapovjednika Druge moslavačke brigade NOVJ. Njegova brigada se ubrzo našla u blizini Dugog Sela, gdje su ih iznenada napale jake njemačke snage, potpomognute ustašama i Čerkezima. U teškoj borbi, Bobinec je dva puta bio ranjen u prsa i u noge. Vidjevši da je onesposobljen, njemački vojnici su krenuli da ga zarobe. Kada su mu se dovoljno približili, Stjepan Bobinec je aktivirao bombu i sa sobom u smrt poveo još nekolicinu neprijateljskih vojnika.

Ukazom predsjednika FNRJ Josipa Broza Tita, 27. studenog 1953. godine, proglašen je za narodnog heroja.

Izvori
------

1. 1 2 3  „Biografija na portalu *Deseti korpus*". Arhivirano iz originala na datum 2021-03-08. Pristupljeno 2014-07-26.
2. 1 2 3
| Znaci interpunkcije |
| --- |
| Apostrof ( **'** ) ( **’** )
Zagrade ( **( )** ) ( **[ ]** ) ( **{ }** ) ( **⟨ ⟩** )
dvotačka ( **:** )
zapeta ( **,** )
Crta (  ) ( **–** ) ( **—** ) ( **―** )
trotačka ( **…** ) ( **...** )
uzvičnik ( **!** )
tačka ( **.** )
povlaka ( **-** ) ( **‐** )
interobeng (  ) 
znak pitanja ( **?** )
navodnici ( **‘ ’** ) ( **" "** )
tačka zarez ( **;** )
kosa crta ( **/** ) 
razmak (   ) i interpunkt ( **•** ) |
| Ostali |
| ampersand ( **&** ) 
asterisk ( **\*** ) i asterizam ( **⁂** ) 
@ ( **@** ) 
obrnuta kosa crta ( **\** ) 
bulet ( **•**, još ) 
obelisk ( **† ‡** ) 
stepen ( **°** ) 
znak za broj ( **#** ) 
prim ( **′** ) 
tilda ( **~** ) 
donja crta ( **\_** ) 
uspravna crta/pajp ( **|** ) |

Upitnik
**Upitnik** ( **?** ) je znak interpunkcije kojim se označava upitnost, odnosno pitanje.

Historija
---------

Vjeruje se da mu oblik dolazi od latinske riječi *quaestion* = pitanje, koja se kratila u ***Qo***. *Q* se pisao iznad maloga slova *o* te se s vremenom to pretvorilo u današnji simbol. Druga pak teorija tvrdi da je u 9. vijeku krivulja oponašala intonaciju pitanja.

Upotreba u jeziku
-----------------

### Rečenice

Upitnik označava upitne rečenice, pitanja koje se može sastojati od jedne riječi ili više njih:

* *Tko**?** Ja**?** A ti to nisi vidio**?** Pa gdje si bio toga dana**?***

Upitnik dolazi i kod retoričkih pitanja koja ne traže odgovor:

* *Što te sputava, srce moje, da ne progovoriš iz dubina*

*Kao orgulje skrivene u crnom lišću noći**?*** (Dragutin Tadijanović)
Ako nekoliko upitnih rečenica slijedi jedna iza druge, a čine smislenu cjelinu, upitnik se može staviti samo iza posljednje, a ostale se odjeljuju zarezom ili povezuju veznicima:

* *Reci mi kako da ti pomognem**,** gdje da tražim**,** koga da pitam**?***

Ako se pita samo jednim dijelom rečenice, upitnik se stavlja iza te riječi ili dijela, a dalje se nastavlja malim slovom:

* *Nešto mu je rekao, a što**?** **t**o nitko ne zna.*

Upitnik ne dolazi iza neupravnih pitanja:

* *Reci mi tko je napravio nered**.** Povjerio mi je odakle su zapravo došli**.***

Ako upitna rečenica završava vokativom, ostavlja se upitnik i ne dodaje uskličnik:

* *Kamo ćeš, vraže**?***

### Naslovi

Upitnik u naslovima ne dolazi ako rečenica nagoviješta objašnjenje, a ne pitanje:

* *Sanjaju li androidi električne ovce* (Phillip Dick)
* *Tko se boji Virginije Woolf* (Edward Albee)

Ako je ipak težište na pitanju, upitnik se stavlja:

* *Neću ili ne ću**?***
* *Pogreška ili pogrješka**?***
* *Sport ili šport**?***

### Ostalo

Upitnik može stajati kao znak šutnje u razgovoru:

*- Gdje kupuje Superman?*
*- **?***
*- U supermarketu!*
Ako je neki podatak nepotvrđen ili nesiguran, može se upitnik staviti unutar zagrada da bi se označila ta nepouzdanost:

* *Kralj Zvonimir umro je 1089. **(?)** godine.*

### Upitnik i uskličnik

Ako se nekim pitanjem ujedno žele izraziti i jače emocije, ushit, oduševljenje, čuđenje itd. iza upitnika može se staviti i uskličnik:

* *Ne mogu vjerovati da to govoriš! Ja da sam to učinio**?!** Ja**?!***
* *Pa kako da ja to znam**?!***


***Upitnik*** na Wikimedijinoj ostavi
**Río Branco** je grad i općina od 14,604 stanovnika. na sjeveroistoku zemlje u IDepartmanu Cerro Largo.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad se prostire na južnoj obali pogranične Rijeke Jaguarão, udaljen 90 km od svog administrativnog centra
Mela.

Sa brazilskim gradom Jaguarãom, preko puta rijeke, povezan je mostom *Barón de Mauá*, koji je izgrađen još 1930. kao prvi međunarodni most u Urugvaju.

Historija
---------

Krajem 18. vijeka to je bio pogranični kraj oko kog su se sporili španjolski i portugalski kolonisti.
Zbog tog je Vicekraljevstvo Río de la Plata podignulo nekoliko utvrda među njima i *Arredondo* 1792.

Iako su Španjolska i Portugal sklopili ugovor o demarkaciji 1777. u španjolskom San Ildefonsu. 
Portugalci su za kampanje (1800. - 1801. potisnuli Španjolce na jug do rijeke. 

Tako je Pueblo Arredondo na meandru rijeke ispao najisturenije naselje Vicekraljevstva Río de la Plata.
Nakon proglašenja nezavisnosti tadašnji predsjednik Urugvaja Fructuoso Rivera, je dekretom iz 1831. odredio da bude granični prelaz sa carinom.

Preko tog prelaza prošao je krajem 1853. Rivera na putu za Montevideo da preuzme dužnost triumvira, ali je kod Mela umro.

Sve donedavno egzistirao je kao trgovački centar stočarsko-ratarskog kraja. 
Posljednjih godina trgovina i turizam su značajno porasli nakon otvaranja desetak modernih duty free trgovina.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Río Branco in Cerro Largo* "(engleski). City Population. Pristupljeno 05.12.2023.
2. 1 2 3 4 5 6   „Pasaje Historico Río Branco" (španjolski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 5.12.2023.

Vanjske veze
------------

***Río Branco, Urugvaj*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipio de Río Branco* ()
**Altina** je urbano beogradsko naselje u opštini Zemun u Beogradu.

Lokacija
--------

Altina se nalazi u severozapadnom delu uže teritorije Beograda. Graniči se sa naseljima Nova Galenika na severu, Zemun Bačka na istoku, Vojni Put i Plavi Horizonti na jugu, dok se na zapadu proteže u pravcu Zemun Polja. Severna i istočna granica Altine obeležena je oštrim lakat krivinama auto-puta Beograd-Novi Sad i Dobanovačkog puta, zajedno sa Ugrinovačkim i Pazovačkim putem koji prolaze kroz samo naselje.Blizu Zemuna.

Naziv imena
-----------

Reč „Altina" u prevodu znači „zlatan turski novac". U doba Rimljana, na području današnje Altine, bila je „poštanska" stanica između Sirmijuma i Singidunuma, o čemu svedoče brojni zapisi.

Karakteristike o Altini
-----------------------

```
Naselje je na blagom uzvišenju sremske ravnice i u blizini reke Dunav. Formiranje naselja započeto je ranih devedesetih godina prošlog veka. Nakon 2000, započeto je urbanističko uređivanje naselja, asfaltirane su ulice i kroz naselje su puštene tri linije gradskog prevoza, 81 i 81l, koje saobraćaju do Novog Beograda (Pohorska) i linija 707, koja saobraća novom trasom do Zelenog venca. Altina je jedno od najmlađih beogradskih naselja koje i dalje raste i razvija se u lepo, mirno i moderno naselje. 
```

Jedna od karakteristika naselja je da ulice nose nazive po našim i inostranim znamenitim ličnostima, kao što su: Vladika Nikolaj Velimirović, Migel de Servantes, Džesi Ovens, Pavle Vujisić, Mija Aleksić, Danilo Bata Stojković, Ernest Hemingvej, Abebe Bikila,  Dijego Rivera ...
Novoizgrađena Osnovna škola „Sava Šumanović" počela je sa radom školske godine 2009/2010, a u izgradnji su i Dom zdravlja i crkva sv. đakona Avakuma. Predviđeno je da narednih godina Altina dobije i železničku stanicu, koja će se koristiti za usluge gradske železnice BG Voz.

| * p
* r
* u
Gradske četvrti i prigradska naselja Zemuna |
| --- |
| Gradske četvrti | ***Gornji Grad*** (Gardoš • Železnička Kolonija • Kalvarija • Kolonija Zmaj • Novi Grad • Sava Kovačević • Sutjeska • Ćukovac) 
***Donji Grad*** (Zemunski Kej • Retenzija) |
| Prigradska naselja | 13. Maj • Altina • Vojni Put • Goveđi Brod • Zemun Polje • Kamendin • Mala Pruga • Nova Galenika • Plavi Horizonti |
| Ruralna naselja | Batajnica (Crveni Barjak • Šangaj) • Ugrinovci (Busije • Grmovac) |
**Univerzitet u Flensburgu** ili **Evrospki univerzitet u Flensburgu** (nem. *Europa-Universität Flensburg*, *EUF*) je univerzitet u Flensburgu u severnoj Nemačkoj. Osnovan je 1994. godine i najseverniji je univerzitet u Nemačkoj. Iako formalno ima puni univerzitetski status i pravo da dodeljuje doktorate, Univerzitet u Flensburgu uglavnom nudi obrazovanje iz oblasti učiteljskih i drugih društvenih nauka. Univerzitet organizuje nemačko-danske dodiplomske kurseve u saradnji sa Univerzitetom južne Danske.

Istorija
--------

Planovi o osnivanju univerziteta u Šlezvigu i Holštajnu datira još iz sredine 16. veka. Od 1620-ih godina, dva vladara, danski kralj Christian IV i vojvoda Friedrich III, želeli su osnovati protestantski univerzitet u Flensburgu, tada najznačajnijem gradu u vojvodstvu Šlezvig. Kada je flensburgski građanin Hans Marquartzen obećao osnivanje takvog hrišćanskog univerziteta 1632. godine putem novčanih i materijalnih donacija, ideja o osnivanju je bila nadomak ostvarenju. Međutim, Tridesetogodišnji rat, koji je ubrzo doveo do delimičnog razaranja grada, stavio je sve daljnje planove van snage. Friedrich III je u svojoj oporuci zamolio svog sina Christiana Albreahta da nastavi sa radovima na osnivanju univerziteta. Vojvoda Christian Albrecht konačno je 1652. godine došao do carske privilegije za osnivanje univerziteta pri čemu je prvo pregovarao sa Flensburgom. Međutim, pošto je grad bio deo vojvodstva Šlezvig, koje je bilo danskog lena, a ne Svetog Rimskog Carstva, otvaranje nove visokoškolske ustanove u Flensburgu nije bilo pravno moguće. Umesto toga, Kiel, koji se nalazio u Gotorfovom delu nemačkog vojvodstva Holštajn, dobio je Christian-Albrechts-Univerzitet 1665. godine. Ova institucija ostala je jedini univerzitet u Šlezvig-Holštajnu tokom više od 300 godina. 1877. godine Flensburg je prvi put postao sedište visokog obrazovanja kada je otvorena lokalna Pomorska škola. Direktna preteča današnjeg univerziteta, lokalni Pedagoški fakultet, osnovan je 1946. godine.

Vidi još
--------

* Lista univerziteta u Njemačkoj
* Obrazovanje u Njemačkoj

Izvori
------
Adhémar de Monteil s mitrom nosi Sveto koplje u jednoj od bitaka Prvog križarskog rata
Slika iz 19. vijeka izložena u Versaillesu na kojoj je prikazan Adhemar od Le Puya (u crvenoj odori, lijevo od Raymonda IV Tuluškog).
**Adhemar** (također poznat kao **Adémar**, **Aimar** ili **Aelarz**) **de Monteil** (? - 1. august 1098), bio je katolički biskup Puy-en-Velaya od 1087. do smrti, najpoznatiji kao jedna od ključnih ličnosti, odnosno glavni duhovni vođa Prvog križarskog rata.

Godine 1095. je privukao pažnju pape Urbana II i s njime se savjetovao prije znamenitog Koncila u Clermontu gdje je proglašen križarski rat. Na njemu je Adhemara papa proglasio apostolskim legatom i odredio da na istok prati grofa Raymonda IV od Toulousea, koji je trebao biti vojni komandant.

Adhemar se na pohodu pokazao kao hrabar vojnik i sposoban vođa. Dok su se križarski vođe međusobno svađali oko vlasti, svi su priznavali Adhemarov vrhovni autoritet. Pri dolasku na bizantsko područje, Adhemar je vodio pregovore s carem Aleksijem I Komnenom, a potom u redove križarske vojske u Nikeji uveo određenu disciplinu. Pripisuje mu se važna uloga u pobjedi križara u bitci kod Dorileja 1097. Najviše se, pak, istakao prilikom opsade Antiohije kada su njegovi rituali održavali poljuljani moral križara, kao i prilikom uspješne obrane od mosulskog atabega Kerboge. U Antiohiji je umro, najvjerojatnije od tifusa.

Iako Adhemar nije doživio pohod na Jeruzalem sljedeće godine, neki od križara su prilikom opsade tvrdili da im se ukazao i nadahnuo ih na borbu, odnosno uspješno osvajanje grada.

Vanjske veze
------------

***Adhemar de Monteil*** na Wikimedijinoj ostavi

* Medieval Sourcebook: Speech by Urban II at Council of Clermont, 1095 (Five versions of the Speech)
Nekoliko contraila na nebu
**Chemtrail** je naziv za teoriju zavjere prema kojoj neki avioni potajno izbacuju nepoznate čestice ili kemikalije prilikom leta koje ostavljaju trag na nebu kako bi navodno kontrolirali vremenske uvjete. Znanstvenici odbacuju takve teorije kao falsifikate ili posljedice neznanja ljudi o avijaciji, pošto se radi o običnim kondenzacijskim tragovima koje ostavljaju avioni prilikom leta. Naime, prilikom vlažnog zraka, ispušni plinovi mlažnjaka ostaju neko vrijeme vidljivi na nebu u obliku dugačkog traga pare.

Na Facebooku je osnovana i grupa na kojoj se chemtrailse izjednačava s lovom na vještice, nazvana "*Reci NE chemtrails zaglupljivanju*". Profesionalni zrakoplovni pilot Aleksandar Kuzmanović nabrojao je brojne nedosljenosti i manjkavosti te teorije, kao što su da svaki avion mora znati točnu težinu tereta koji prenosi do u kilogram kako bi izračunao koliko mu je potrebno goriva za let, te da je pitanje tko bi onda mogao potajno ukrcati na tone kemikalija koje izbacuju navodni chemtrail; činjenica da avioni lete po 850 km/h, a da bi navodni otrov trebao izbacivati najmanje 2 kg tekućine po sekundi; da za izbacivanje chemtraila trebaju pumpe, ali da i one trebaju struju koja bi se uočila; nepouzdnaost mete pošto avioni lete oko 10.000 metara iznad tla dok vjetar puše od 20 do 300 m/s, čime je nemoguće predivjeti gdje bi navodni chemtrailsi završili; promjenu u zračnoj struji unutar kompresora koja nastaje kada uleti kilogram otrova između trećeg i četvrtog stupnja kompresora; pitanje tko proizovdi otrov, tko ga prevozi od tvornice do aerodroma, tko ga utovara u avione, tko na kraju krajeva leti tim avionima, itd.

David Keith, znanstvenik koji je radio na klimatskim naukama i energetskoj tehnologiji, navodi da nema nikakvih podataka da postoje aktivni programi koji provode geoinženjering, te da nema dokaza niti dosljedne motivacije za postojanje chemtrailsa.

Izvori
------

1. 1 2  Tim Dowling (7.10. 2014). „*Spoiler alert: chemtrails don’t actually exist, you know*". Guardian.
2. ↑  Dennis Mersereau (16.8. 2013). „*Weather control conspiracy theories: scientifically unjustifiable*". Washington Post.
3. ↑  Axel Bojanowski (18.7. 2013). „*Weltverschwörung am Himmel*". Spiegel.
4. 1 2  Aleksandar Kzmanović (5.11. 2013). „*Zrakoplovni pilot o chemtrailsima: kako ekonomska računica i zdrav razum pobijaju teoriju*". index.hr.
5. ↑  David Keith. „*Chemtrails - David Keith*". Arhivirano iz originala na datum 2015-06-16. Pristupljeno 2015-06-12.

Eksterni linkovi
----------------

* Detaljna dekonstrukcija i pobijanje 'chemtrailsa' po svakoj tvrdnji Arhivirano 2015-06-09 na Wayback Machine-u Dennis Mersereau
Mjesto osnivanja Sveučilišta u Tokiju

**Sveučilište u Tokiju** (*東京大学*; *Tokio Daigaku* ; skraćeno *Todai*), jedno od najpoznatijih japanskih sveučilišta, čuveno po istraživačkim laboratorijima.

Obuhvaća 10 fakulteta, sa oko 30 000 studenata, od kojih je oko 2 100 iz inozemstva (što je po japanskim standardima velik broj stranih studenata na jednom sveučilištu). Sastoji se od pet kampusa koji se nalaze u Hongu, Komabi, Kašivi, Širokani i Nakanou. Iako se u sklopu ovog sveučilišta nalazi 10 fakulteta, najčuveniji su pravni i filološki. Iz njega je izašao veliki broj japanskih političara, premda se njegova uloga po tom pitanju vremenom smanjuje. Primjera radi, gledano tijekom 1950ih, 1960ih, 1970ih, 1980ih i 1990ih godina, ministri koji su završili studije na ovom sveučilištu su činili redom 2/3, 1/2, 1/4, 1/5 i na kraju 1/6 od ukupnog broja japanskih ministara.

To međutim ne umanjuje značaj Sveučilišta u Tokiju, i on i dalje važi za jedan od najboljih japanskih sveučilišta po pitanju mnogih znanstvenih oblasti. Njegovi glavni konkurenti su preostalih šest od tzv. „sedam sveučilišta", koji su bili carska sveučilišta prije Drugog svjetskog rata, osobito kjotsko, koje je dalo veći broj nobelovaca nego Sveučilište u tokiju.

Fakulteti
---------

Zgrada "Jasuda" Sveučilišta u Tokiju
Fakulteti Sveučilišta u Tokiju su sljedeći:

* Pravni
* Medicinski
* Tehnički
* Društvenih znanosti
* Fizički
* Poljoprivredni
* Ekonomski
* Umjetnosti i znanosti
* Obrazovanja
* Farmacije

Sanširo
-------

Jezerce Sanširo (*三四郎池*), u srcu sveučilišnog dvorišta Hongo, datira od 1615. godine. Nakon pada tvrđave Osaka, Šoguni su dali ovo jezerce i okolne bašte Medi Tošitsunu. Nakon što je Meda Cunanori još unaprijedio okoliš jezerceta, to je postalo jedno od najljepših jezeraca u tadašnjem Edu (današnjem Tokiju). U to vrijeme jezerce se zvalo Ikutoku en, što znači „Bašta vrline podučavanja". Ivice jezerceta čine oblik srca („šin"), i zbog toga se službeno zove „Ikutoku en Šinđike". Međutim, najčešće se naziva Sanširo, još otkako je Nacume Soseki objavio svoj roman „Sanširo".

***Univerzitet u Tokiju*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 139113954
* LCCN: n79072779
* ISNI: 0000 0001 2169 1048
* GND: 37826-4
* SUDOC: 029909848
* BNF: cb140294201 (podaci)
* BIBSYS: 93000642
* ULAN: 500312868
* NLA: 35551978
* NDL: 00305733
* CiNii: DA00474796

 |
43°43′39″N 20°44′58″E﻿ / ﻿43.72750°N 20.74944°E﻿ / 43.72750; 20.74944

**Ibar** je reka u južnom delu Srbije i istočnom delu Crne Gore, ukupne dužine 276 km. Površina sliva iznosi 8.059 km² Pripada Crnomorskom slivu. 

Izvire jakim vrelom ispod planine Hajla u istočnoj Crnoj Gori, 10 km uzvodno od Rožaja. Teče istočno do Kosovske Mitrovice na Kosovu. Na 24 km uzvodno od Kosovske Mitrovice na Ibru je izgrađena brana visine 110 m, koja je napravila veštačko jezero Gazivode. U Kosovskoj Mitrovici se u Ibar uliva reka Sitnica, i odatle se Ibar okreće na sever. Odatle Ibar ide uglavnom uskim klisurama sa izuzetkom nešto širih kotlina u okolini Zvečana, Leposavića, Raške i Baljevca. Tu je Ibar iskopao prirodni put između Kosovske nizije i ostatka Srbije. Tu prolazi železnička pruga kao i magistrala koja je po ovoj reci i dobila ime. Ibar se kod Kraljeva uliva u Zapadnu Moravu i njena je najveća pritoka. Važnije pritoke Ibra su: Raška i Studenica sa leve, a Sitnica i Jošanica sa desne strane. Veća naselja kroz koja Ibar protiče su: Rožaje, Ribariće, Zubin Potok, Kosovska Mitrovica, Zvečan, Leposavić, Raška, Baljevac, Ušće, Bogutovac, Mataruška Banja i Kraljevo

* Most na Ibru u Mataruškoj BanjiMost na Ibru u Mataruškoj Banji
* Obala Ibra u Mataruškoj BanjiObala Ibra u Mataruškoj Banji

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


***Ibar*** na Wikimedijinoj ostavi


Ibar je takodje najveća rijeka u Rožajama.
**Departman Rio Negro** (španjolski: *Departamento de Rio Negro*) je jedan od 19 departmana Urugvaja.

Karakteristike
--------------

Departman se nalazi na sjeverozapadu zemlje, na prosječnoj nadmorskoj visini od 70 metara.

Prostire se na površini od 9,282 km² (5,3% državnog teritorija), u kojoj živi 58,300 stanovnika

Sa sjevera graniči sa Departmanom Paysandú, sa zapada sa Rijeka Urugvaj koja ga razdvaja od Argentine, a na jugu sa Rijekom Negro koja ga razdvaja od Departmana Soriano.
Sa istoka graniči sa departmanima Tacuarembó i Durazno.

Deparman Rio Negro je osnovan 1880. kad se odvojio od Departmana Paysandu.

Administrativna podjela
-----------------------

Departman je administrativno podjeljen na 3 općine;

* 1 Young
* 2 Nuevo Berlín
* 3 San Javier

Administrativni centar departmana je grad Fray Bentos koji ima 24,406 stanovnika. On je i velika riječna luka, povezana željeznicom sa 317 km udaljenim Montevideom.

Izvori
------

1. 1 2  „*Rio Negro Department - Capital: Rio Negro*" (engleski). City population. Pristupljeno 29.11.2023.
2. 1 2 3  „*Regiones*" (španjolski). República Oriental del Uruguay. Pristupljeno 29.11.2023.
3. ↑  „*Departments of Uruguay*" (engleski). Statoids. Pristupljeno 29.11.2023.
4. ↑  „*Fray Bentos in Rio Negro*" (engleski). City Population. Pristupljeno 29.11.2023.

Vanjske veze
------------

***Rio Negro (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Intendencia Departamental de Rio Negro* () ()

| * p
* r
* u
Urugvajski departmani |
| --- |
| 
* Artigas
* Canelones
* Cerro Largo
* Colonia
* Durazno
* Flores
* Florida
* Lavalleja
* Maldonado
* Montevideo
* Paysandu
* Rio Negro
* Rivera
* Rocha
* Salto
* San José
* Soriano
* Tacuarembó
* Treinta y Tres

 |  |
**Airtight Games** bio je američki neovisni programer videoigara sa sjedištem u Redmondu osnovan 2004 godine. Sačinjavali su ga bivši članovi FASA Studio, Will Vinton Studios i Microsoft, kao i nekoliko drugih studija, s ključnim članovima uključujući predsjednika i kreativnog direktora Jima Deala, umjetnički direktor Matt Brunner i suosnivač Ed Fries.

Povijest
--------

Airtight Games osnovao je 2004 glavni tim koji je isporučio Xbox naslov Crimson Skies: High Road to Revenge. Njihov prvi naslov bila je akcijska igra Dark Void iz 2010 koju je izdao Capcom i izdala za Microsoft Windows, PlayStation 3 i Xbox 360 platforme.

Godine 2012 objavili su puzzle-platformsku igru sa Square Enixom kao izdavačem, pod nazivom Quantum Conundrum. Nastavili su s dvije mobilne igre za iOS 2012 i 2013, i Soul Fjord, hibridnom roguelike/ritam igrom razvijenom kao ekskluzivni naslov za kratkotrajnu Ouya konzolu i objavljenom 2014 godine.

U lipnju 2014 izdali su pustolovno-misterijsku igru Murdered: Soul Suspect, koju je objavio Square Enix i izdana za Microsoft Windows, PlayStation 3, PlayStation 4, Xbox 360 i Xbox One. Ranije te godine studio je otpustio 14 zaposlenika, a njegova kreativna direktorica Kim Swift pridružila se Amazon Game Studios. Mjesec dana kasnije Airtight Games zatvoren je u srpnju 2014.

Stvorene igre
-------------

* Dark Void
* Quantum Conundrum
* Pixld
* DerpBike
* Soul Fjord
* Murdered: Soul Suspect
14°21′N 3°37′W﻿ / ﻿14.350°N 3.617°W﻿ / 14.350; -3.617

**Bandiagara** je maleni grad u malijskoj pokrajini Mopti, istočno od grada Moptija i oko 63 km od raškršća Sévaré. U gradu obitava oko 25.000 stanovnika iz više etničkih skupina: Dogoni, Fulbe, Bamana i Mandinka. Ime mu na jeziku Dogona znači "velika zdjela" po lokalnim zdjelama za ručavanje, ali i obliku slavnih Bandiagarskih litica.

Prema predaji grad je osnovao Dogonski lovac, Nangabanu Tembély, 1770. godine. God. 1864. nećak i nasljednik velikog vladara Toucouleura El Hadj Umar Talla, Tidiani Tall, je odabrao Bandiagaru za prijestolnicu Toucouleurskog carstva.

Litice Bandiagare
-----------------

Litice Bandiagare su upisane na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi kao "jedan od najdojmljivijih afričkih krajolika litica i pješčanih visoravni s prekrasnom dogonskom arhitekturom (kuće, žitnice, oltari, svetišta i *toguna*, tj. seoske vijećnice)". U ovom području su sačuvane brojne društvene tradicije (maske, festivali, rituali i ceremonije obožavanja predaka) u geološki i arheološki jako značajnom krajoliku.

Litice pješčenjaka se uzdižu oko 500 metara iznad pješčane doline na jugu i imaju duljinu od oko 150 km do planine Hombori Tondo. Ona je svojom visinom od 1.115 m najviši vrh Malija i odatle započinje gorje Grandamia. Litice su većinom naseljene narodom Dogoni koji su zamijenili starija naselja Tellema i Toloya. Tellemi su bili primorani žvijeti u skloništima na liticima, krijući se od Dogona ali i od sezonskih poplava, i tu su ostavili brojna blatna naselja (kao što je selo Kani Bonzon) i slike na stijenama.

Zbog porasta turizma u ovom području izgrađena je novi autoput koji ugrožava lokalnu tradicionalnu kulturu

* Tržnica BandiagareTržnica Bandiagare
* Toucouleurska kuća iz 19. st.Toucouleurska kuća iz 19. st.
* Dogonsko selo na liticama BandiagareDogonsko selo na liticama Bandiagare
* Dogonsko seloDogonsko selo
* Dogonska džamija i minaret od blata ispred Tellemskog naseljaDogonska džamija i minaret od blata ispred Tellemskog naselja

Izvori
------

1. ↑  Joan Baxter, *Mali: What Price Tourism?*, BBC News 16. travnja 2001. () Posjećeno 24. listopada 2011.

Vanjske veze
------------

***Bandiagara*** na Wikimedijinoj ostavi

* B.O. Oloruntimeehin, *The Segu Tukulor Empire*, Humanities Press, New York (1972.) SBN 391002066 ()
* Alex Duval Smith, *Mali Plunders its Desert Heritage to Feed Demand for 'Primitive' Art[*mrtav link*]*, The Independent 17. ožujka 2001. ()
* Fotografije na ourplaceworldheritage.com Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u
* UNESCO-v program očuvanja zemljane arhitekture (s popisom zemljanih građevina koja su svjetska baština) ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 237296785

 |
**Bandar-e Gaz** (perz. بندر گز) je grad i luka u pokrajini Golestan na sjeveru Irana. Geografski je smješten na južnoj obali Gorganskog zaljeva koji predstavlja krajnju jugoistočnu točku Kaspijskog mora, između ušća rijeka Džafakande i Fasli-je Gaz. Od pokrajinskog sjedišta Gorgana udaljen je oko 45 km zapadno, od Kurdkuja 15 km, te od Bandar-e Turkamana 15 km jugozapadno. Područjem oko grada prevladava umjerena kišna kaspijska klima (Cfsa) s visokom vlažnosti zraka i godišnjom količinom padalina od oko 1500 mm.

Bandar-e Gaz se prvotno sastojao od devet manjih naselaka, a sama obala zaljeva bila je relativno nenaseljena sve do sredine 19. vijeka. Strateški bitna lokacija dobila je na značaju uspostavom ruske trgovačke stanice na obližnjem otoku Ašuradi od 1845. do 1867. godine, te Bandar-e Gaz postaje glavnom lukom jugoistočne kaspijske obale odnosno mjestom odakle su mazgari transportirali rusku robu do Gorgana i horasanskih gradova, uključujući Herat. Godine 1881. vrijednost uvezene robe (odjeća, čaj, šećer, kovine, željezarija) procijenjena je na 287.640 £, a izvoza (vuna, koža, svila, pamuk, šimšir, biljni plodovi, sušeno voće) na 86.280 £. Gradskom trgovinom u ovo su doba dominirali Armenci, dok je bio stalno naseljen i ruskim i britanskim zastupnicima. Sam grad sastojao se od stambenih kuća i carinskih zgrada, drvenog gata na pilonima, te velikog karavan-saraja.

Nakon što je 1881. transkaspijska željeznica dosegnula Ašhabad čime je otvorena mnogo kraća ruta za Mašhad, lučki promet znatno je opao i desetak godina kasnije izvoz je degradiran na 51.900 £ odnosno izvoz na 20.000 £. Trgovina na ovom području nastavila je opadati sve do 1930-ih kada je luka nadomještena novorazvijenim Bandar-e Turkamanom. Godine 1942. na kilometar dugački gat Bandar-e Gaza pristajali su brodovi gaza do 3,0 m, a kapacitet luke iznosio je oko 35.000 tona godišnje.

Ekonomija grada danas se temelji na industriji nafte i pamuka, uzgoju riže, rubarstvu i turizmu. Kroz Bandar-e Gaz prolazi državna cesta 18 koja ga povezuje s Bandar-e Turkamanom, Ak-Kalom i Gonbad-e Kabusom na sjeveroistoku, a cesta 22 spaja ga i s Kurdkujom i Gorganom na istoku odnosno Behšaherom, Nekom i Sarijem na zapadu. Lokalne ceste povezuju ga i s manjim ruralnim naseljima na jugu podno padina Alborza. Grad je 1940. imao 4000 stanovnika, do 1966. porastao je na 6100, a prema posljednjem popisu stanovništva iz 2006. u njemu je živjelo 17.923 ljudi.

Povezano
--------

* Golestan

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  () Planhol, Xavier (de) (15. 12. 1988.). *Bandar-e Gaz*, Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University.

Vanjske veze
------------

* () Službene stranice grada Bandar-e Gaza[*mrtav link*]

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 158731184
* LCCN: nr97045191

 |
**Villa Constitución** je grad i općina od 47,374 na sjeveru zemlje u Provinciji Santa Fe.

Geografske karakteristike
-------------------------

Villa Constitución se prostire duž desne obale Rijeke Parana, udaljena 214 km južno od svog administrativnog centra
Santa Fea i svega 50 km od Rosaria.

Historija
---------

Nastala je u vrijeme sukoba između Argentinske Konfederacije i Provincije Buenos Aires, kad je vlada konfederacije iz Parane u namjeri da potakne razvoj svojih izoliranih provincija u Pampi najavila izgradnju luka na Parani i željezničkih pruga iz unutrašnjosti do njih.

Tako je februaru 1858. osnovano naselje nazvano u čast prvog argentinskog ustava iz 1853. - Villa Constitución, u mjestu *Puerto de las Piedras*, koje je tad imalo samo dvije kuće i 24 ranča.

Constitución je počeo rasti nakon 1890. kad je izgrađena luka i pruga do nje.

Kad je 1944. otvoren terminal za žito, postao je jedna od najvažnijih luka za izvoz žitarica u zemlji.
Toliko je narastao da je 1950. godine dobio status grada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Villa Constitución in Constitución (Santa Fe)*" (engleski). City Population. Pristupljeno 12.11.2023.
2. 1 2 3   „*Historia de Villa Constitución*" (španjolski). Municipio Villa Constitución. Pristupljeno 11.11. 2023.

Vanjske veze
------------

***Villa Constitución*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipio Villa Constitución* (službene stranice) ()
**Florida** je grad od 33,639 stanovnika na jugu Urugvaja u departmanu Florida u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad se prostire duž zapadne obale rijeke Santa Lucía Chico, udaljen 108 km od Montevidea.

Historija
---------

  

Florida je osnovana 1809. kao *Villa de San Fernando de la Florida*, po želji svećenika Santiaga Figuereda, koji je kao župnik *Ville del Pintado* (današnja *Villa Vieja*)
zatražio od vlasti Vicekraljevstva Río de la Plate da mu dozvole da naselje premjesti pored rijeke 20 km istočnije..

Svoj zahtjev podkrjepio je činjenicom da je Villa del Pintado podignuta kao utvrda, ali nije dobra za ratarstvo i stočarstvo. Zahtjev mu je odobren pa je novo naselje 
vrlo brzo podignuto po ortogonalnom planu.
Željeznica iz Montevidea stigla je 1873. tad je počeo i rast industrije.

Privreda i transport
--------------------

Današnja Florida je grad tekstilne i prehrambene industrije, tekstilne.

Brdovita okolica je stočarsko-ratarski kraj poznat po vinogradima i proizvodnji mlijeka, u kom se uzgaja žito, šećerna repa i kukuruz.
Po kamenolomima u brdima se iskapa mramor, granit, vapnenac a postoji i rudnik željezne rude.

Autoputom N° 5 i željeznicom povezan je sa Montevideom i Riverom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Florida*" (engleski). City Population. Pristupljeno 30.11.2023.
2. 1 2 3 4 5 6   „Florida" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 01.12.2023.
3. ↑   „Fundación de San Fernando de la Florida" (španjolski). Uruguay Educa. Pristupljeno 01.12.2023.

Vanjske veze
------------

***Florida (Urugvaj)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Florida, Uruguay* ()
**Santa Lucía Chico** (španjolski: *Río Santa Lucía Chico*) je rijeka na jugu Urugvaja, duga 111 km desna pritoka Rijeke Santa Lucía.

Hidrologija
-----------

Rijeka izvire u Masivu Cuchilla Grande u Departmanu Florida kod sela Alejandro Gallinal. 
Od tamo teče prema jugoistoku preko grada Florida do ušća.

U svom gornjem toku meandrira od istoka prema zapada, a u srednjem i donjem od sjever prema jugu. Sve svoje pritoke prima sa desne strane, a to su potoci Pintado, Cruz i Talita. U donjem dijelu nizvodno od od grada Florida nalazi se *Akumulaciono jezero Paso Severino* (veliko 2.500 km²), važno za vodovod Montevidea.

Porječje rijeke površine 2,620 km² prostire se po Departmanu Florida.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*La protección de los Recursos Hídricos en la Cuenca del Río Santa Lucía*" (španjolski). Ministerio de Vivienda. Pristupljeno 30.11.2023.

Vanjske veze
------------

***Santa Lucía Chico*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Santa Lucía Chico* (na portalu Mapcarta) ()
**Samprati** (? - 215. pne.) je bio indijski *sarmat* ili car iz Maurijske dinastije. Bio je unuk znamenitog cara Ašoke. Otac mu je bio Kunala, Ašokin najstariji sin koji je oslijepljen u djetinjstvu te koji se zbog toga smatrao nepodobnim za nasljedstvo prijestolja. Kada je Kunala, kao već odrastao princ, zajedno sa svojim sinom došao na Ašokin dvor kako bi oca nagovorio da se predomisli, u tome nije uspio. 

Samprati Maurya Empire
Samprati je, međutim, ostavio tako dobar dojam na djeda da je Ašoka odredio da upravo on postane nasljednikom svog brata Dasarathe. Samprati je oko 224. pne. nakon Dasarathine smrti preuzeo prijestolje. Vladao je devet godina. Prema džainističkoj predaji je napustio budističku vjeru svojih prethodnika te se okrenuo džainizmu, sagradivši veliki broj hramova širom današnjeg indijskog potkontinenta. Naslijedio ga je car Salisuka.

Napomene
--------



|  |
| --- |
| Samprati **Maurijska dinastija** |
| Prethodi:**Dasaratha Maurya** | **Maurijski car**224–215. pne. | Slijedi:**Salisuka** |
**Provincija Buenos Aires** (španjolski: *Provincia de Buenos Aires*) je jedna od 23 provincija Argentine.

Karakteristike
--------------

Buenos Aires se prostire na istoku zemlje, najvećim dijelom po stepskoj Pampi, na prosječnoj nadmorskoj visini od 54 metra.

Sa sjevera graniči sa provincijama Santa Fe i Entre Ríos, na sjeveroistoku sa Estuarijem Río de la Plata i Autonomnim gradom Buenos Aires, na istoku i jugu sa Atlantskim oceanom. Na sjeverozapadu graniči sa Provincijom Córdoba, na zapadu sa Provincijom La Pampa i na jugozapadu sa Provincijom Río Negro.

Buenos Aires je svojom površinom od 307,571 km², i brojem stanovnika - 17,569,053 (2022.) najveća i najmnogoljudnija provincija, kulturni i ekonomski centar Argentine.

Provinciju oplakuje Rijeka Salado, koja teče u dužini od 580 km sjeverozapada prema jugoistoku. 
Na jugu se nalaze dva niža planinska masiva, Sierra del Tandil i Sierra de la Ventana, koja se protežu od obale prema unutrašnjosti u smjeru sjeverozapada.

Administrativni centar provincije je grad La Plata koji ima 643,133 stanovnika.

Historija i privreda
--------------------

Za Kolonijalnih vremena to je bio rijetko naseljen kraj, poznat po ogromnim rančevima po Pampi.
Stanovnici su se pridružili Argentinskom ratu za nezavisnost 1810. ali su veći dio 19. vijeka proveli u sukobima kakva bi trebala biti budućnost Argentine. Buenos Aires je postao provincija 1862. sa administrativnim centrom u Buenos Airesu, ali kad je 1880. postao federalni distrikt administracija je preseljena u La Platu.

Nakon dolaska velikog broja novih kolonista, došlo je do ekspanzije stočarstva i ratarstva (pšenica, kukuruz, lucerna) pa je krajem 19. početkom 20. vijek. Provincija Buenos Aires postala velik izvoznik mesa i žita.
Stočarstvo je danas koncentrirano duž obale prema jugu do [[Mar del Plata|Mar del Plate] i prema unutrašnjosti u pojasu od 240 km, ostatak je rezerviran za ratarstvo, osim pojasa od 80 km oko Buenos Airesa koji je povrtlarsko- voćarski kraj.

Industrija je koncentrirana su u glavnom gradu i njegovim predgrađima, ali i u Bahíji Blanco, Mar del Plati i La Plati.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Buenos Aires Province in Argentina*" (engleski). City population. Pristupljeno 02.11.2023.
2. 1 2 3 4 5  „*Buenos Aires province, Argentina*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 03.11.2023.
3. ↑  „*La Plata in La Plata (Buenos Aires)*" (engleski). City Population. Pristupljeno 02.11.2023.

Vanjske veze
------------

***Buenos Aires (provincija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobierno de la Provincia de Buenos Aires* ()

| * p
* r
* u
Argentinske provincije |
| --- |
| Provincije | 
* Buenos Aires
* Catamarca
* Chaco
* Chubut
* Córdoba
* Corrientes
* Entre Ríos
* Formosa
* Jujuy
* La Pampa
* La Rioja
* Mendoza
* Misiones
* Neuquén
* Río Negro
* Salta
* San Juan
* San Luis
* Santa Cruz
* Santa Fe
* Santiago del Estero
* Tierra del Fuego
* Tucumán

 |  |
| Autonomni grad | 
* Buenos Aires (Ciudad Autónoma de Buenos Aires)

 |