recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Vanjski izgled Gyantse Kumbuma
**Kumbum** (tibetanski: "Stotinu svetih slika"; Wylie: *Sku-'bum*) je višekatna građevina koja se sastoji od budističkih
kapela u Tibetu. Čini dio manastira Palcho u Gyantseu.

Prvi Kumbum je sagrađen godine 1427. od strane princa gjanceskog kneza. Sastoji se od devet *lhakanga* ili razina, te je visok 35 m. Na vrhu mu je zlatna kupola, a sadrži 77 kapela među svojim zidova. Mnoge od statua su oštećene za vrijeme kulturne revolucije, ali su kasnije zamijenjene novima, iako bez nekadašnje umjetničke vrijednosti. Freska iz 14. vijeka koja pokazuje Newari i kineske uticaje je preživjela.

Izvori
------

1. ↑  Vitali, Roberto. *Early Temples of Central Tibet*, p. 133. (1990). Serindia Publications. London. ISBN 0-906026-25-3.
2. ↑  *Tibet*, p. 167. 6th edition. (2005). Bradley Mayhew and Michael Kohn. Lonely Planet. ISBN 1-74059-523-8.
3. ↑  Dowman, Keith. 1988. *The Power-places of Central Tibet: The Pilgrim's Guide*. Routledge & Kegan Paul, London and New York. ISBN 0-7102-1370-0, p. 270

***Kumbum*** na Wikimedijinoj ostavi
**Универзитет у Бањој Луци** је један од два јавна универзитета у Републици Српској. 
Основан је 7. новембра 1975. године. Универзитет данас броји око 30 000 студената што Бању Луку чини највећим универзитетским центром у Републици Српској и другим највећим у Босни и Херцеговини.
Има тринаест факултета на којима ради 195 професора, 296 асистената и 235 службеника. 

Неки од факултета се налазе у кампусу на лијевој обали ријеке Врбас. На том простору је прије оснивања кампуса постојала касарна Врбас. 

Универзитетом управља ректор и Сeнat универзитета. Највиши стручни орган универзитета Сенат.

Члан је EUA (Европска универзитетска асоцијација) и сарађује са универзитетима у Србији. Универзитет сачињава 13 факултета, академија умјетности, рачунарски центар и Народна и универзитетска библиотека Републике Српске. Такође у Републици Српској постоји фондације које финансирају најбоље студенте Фондација др.Милан Јелић и Школска Фондација "Радован Рибић" из Едмонтона у Канади.

Факултети
---------

* Електротехнички
* Технолошки
* Машински
* Правни
* Економски
* Медицински
* Пољопривредни
* Шумарски
* Филозофски факултет
* Архитектонско грађевински факултет
* Природно-математички факултет
* Академија умјетности

Спољашње везе
-------------

***Универзитет у Бањој Луци*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official website of University of Banja Luka (`sh`) (`en`)

Види још
--------

* Листа универзитета у Босни и Херцеговини
**Ugljenisanje** ili **karbonizacija** je termin koji se koristi za pretvaranje organskih supstanci u ugljenik ili zamena koja je na bazi ugljenika koristeći proces hemijske promene izazvane grejanjem ili destruktivnom (suvom) destilacijom. Ugljenisanje se obično koristi u organskoj hemiji kako bi se gas ili katran dobio od sirovog uglja. Generalno govoreći fosilna goriva su proizvodi karbonizacije (ugljenisanja) nastalih od fosilnih ostataka biljaka. Ugljenisanje je često egzotermna reakcija što znači da može da bude samoodrživa i može biti korišćena kao izvor energije koji ne proizvodi ugljen-dioksid.
Kada je biomaterijal izložen iznenadnom sagorevanju (kao u slucaju eksplozije atomske bombe ili izlivanja lave iz vulkana), on može biti ugljenisan veoma brzo, pretvarajući se u stanje čvrstog ugljenika. Prilikom razaranja Pompeje vulkanskom lavom, mnoge organske stvari poput nameštaja su bili ugljenisani.

Ugljenisanje u proizvodnju biodizel goriva
------------------------------------------

Ugljenisanje (karbonizacija) je korišćeno za pravljenje novih katalizatora za dobijanje biodizela od etanola i masnih kiselina. Katalizator je dobijen karbonizacijom šećera kao što su glukoza i saharoza. U jednom primeru, šećeri su izloženi azotu pri temperaturi od 400 stepeni punih 15 sati i ta reakcija je rezultovala time da se šećer pretvara u ostatke crnog ugljenika koji se sastoji od mešavine slojeva policikličnog aromatičnog ugljenika.

Proces nastanka uglja
---------------------

Ugljenisanje drveta obično zahteva temperature iznad 280 °C. Ugljenisanje se može smatrati i kao spontan raspad drveta sve dok se ne dobije ugalj. Ovakav ugalj i dalje sadrži prilične količine ostataka drveta, pepela i ostalih primesa.

Spoljašnje veze
---------------

* carbonization processes at Herculaneum site Arhivirano 2012-07-17 na Wayback Machine-u
* Carbonation and Acidity Arhivirano 2014-07-19 na Wayback Machine-u
**Eorcenberht od Kenta** (također **Ærconberht**, **Earconberht** ili **Earconbert**) (? - 14. jul 664) bio je anglosaksonski kralj Kenta od 640. do smrti.

Bio je sin prethodnog kralja Eadbalda, a neki izvori navode da mu je majka bila franačka princeza Emma od Austrazije. Drugi izvori navode da je imao starijeg brata Eormenreda koji je ili bio namjerno "preskočen" prilikom nasljeđivanja ili bio zajednički vladar u prvim godinama nakon očeve smrti. 

Za razliku od oca, koji je neko vrijeme koketirao sa paganstvom, Eorcenberht se pokazao kao potpuno kršćanski kralj. Beda Uvaženi navodi da je bio prvi anglosaksonski vladar koji je naredio da se unište paganski "idoli" te tjerao svoje podanike na Korizmu. Kada je godine 655. umro Sveti Honorije, Eorcenberht je na ispražnjenu stolicu kenterberijskog nadbiskupa imenovao Deusdedita, prvog Anglosaksonca na toj dužnosti.

Oženio se za Seaxburh, kćer istočnoanglijskog kralja Anne. Sa njom je imao dva sina - Ecgberthta i Hlotherea - koji će obojica postati kraljevi, te dvije kćeri - Eorcengotu i Ermenildu, koje će obje postati svetice.

Fusnote
-------

1. ↑  Bede; Jane, L. C. (translator) (1903), *Ecclesiastical History of the English People*, **3**

Literatura
----------

* Bede, *The Ecclesiastical History of the English People*
* Kirby, D. P. (1991). *The Earliest English Kings*. London: Unwin Hyman. str. 42–44. ISBN 0044456913.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Eadbald** | **Kralj Kenta**640–664 | Slijedi:**Ecgberht** |

| * p
* r
* u
Monarsi Kenta |
| --- |
| 
Hengest •
Horsa •
Oisc •
Octa •
Eormenric •
Æthelberht I •
Eadbald •
Æðelwald •
Eorcenberht •
Eormenred •
Ecgberht I •
Hlothhere •
Eadric •
Mul •
Swæfheard •
Swæfberht •
Oswine •
Wihtred •
Aelfric •
Eadbert I  •
Æthelbert II •
Eardwulf •
Eadberht II •
Sigered •
Eanmund •
Heaberht •
Egbert II •
Ealhmund •
Eadberht III Præn •
Cuthred •
Coenwulf¶ •
Ceolwulf I† •
Baldred •
Egbert‡ •
Æthelwulf\* •
Æthelstan\* •
Æthelberht\* •
Æthelred
 |
| ¶ Također vladar Mercije. † Također vladar Istočne Anglije i Mercije. ‡ Također vladar Wessexa, Essexa, Sussexa i Mercije. \* Takođe vladar Wessexa. |
Henry Chadwick
**Henry Chadwick** (Exeter, Engleska, 5.10. 1824 – Brooklyn, 20.4. 1908.), često nazivan "Otac bejzbola," bio je sportski novinar, statističar i historičar bejzbola.

Chadwick je odrastao u porodici radikalnog engleskog novinara Jamesa Chadwicka. Za razliku od svog starijeg polubrata Sir Edwina Chadwicka, koji je ostao u Britaniji i postao veliki društveni reformator i utemeljitelj modernog sanitarnog sistema, mladi je Henry s ocem 1837. godine otišao u SAD.

Chadwick je odrastao uz kriket, ali ga je u novoj domovini fascinirala nova igra bejzbol. Kao novinar i statističar-amater učinio je mnogo na njenoj popularizaciji, kao i razvoju nove discipline zvane sportsko novinastvo.

Chadwick je bio urednik *The Beadle Baseball Player*, prvog vodiča za bejzbol. Također je bio član mnogih odbora koji su mijenjali pravila igre. Također je poznat kao autor *box scorea* - standardne tablice za bilježenje najvažnijih statistika u bejzbol-utakmici, koju je stvorio na temelju slične tablice za kriket. Također je popularizirao statistike kojima se dan-danas mjeri kvaliteta pitchera i udarača, kao što su batting average and earned run average.

Chadwick se u svojim spisima također često obarao i na ono što je smatrao štetnim pojavam u bejzbolu. To se prije svega odnosilo na sklonost alkoholu kod igrača, kao i utjecaj ilegalnih i legalnih kladionica na ishod utakmica.

Pred kraj života, Chadwick je ušao u žestoki spor sa svojim dugogodišnjim prijateljem Albertom Spaldingom oko toga od čega se razvio bejzbol. Chadwick je držao da je bejzbol nastao od engleske igre zvane *rounders*. Spalding je, pak, držao da je bejzbol isključivo američki pronalazak. Chadwick i Spalding su se složili da kontroverzu riješi posebna komisija koja je na kraju kao pronalazača bejzbola imenovala američkog generala Abnera Doubledaya. Chadwick je prema toj tvrdnji - danas odbačenoj od strane historičara - izrazio prezir.

Chadwick je umro u dobi od 83 godina, a sahranjen je na groblju Green-Wood Cemetery u Brooklynu. Na grobu mu piše "Otac bejzbola".

Godine 1938. je imenovan u Bejzbolsku Halu slavnih.

Literatura
----------

* Tygiel, Jules. *Past Time*.

Eksterni linkovi
----------------

* Baseball Hall of Fame Arhivirano 2006-04-21 na Wayback Machine-u
* 
* BaseballLibrary Arhivirano 2007-04-28 na Wayback Machine-u - biography
* Djela čiji je autor Henry Chadwick na Projektu Gutenberg
* Henry Chadwick's Hall of Fame plaque Arhivirano 2007-04-09 na Wayback Machine-u
**Israel Military Industries Desert Eagle**  (*Izraelske vojne industrije - Desert Eagle*), još znan kao *Deagle*, velikouokvireni je plinski operirani, poluautomatski pištolj kojeg je dizajnirala tvrtke Magnum Research u SAD-u. Tijekom proteklih 25 godina MRI je odgovoran za dizajn i razvoj Desert Eagle pištolja. U proizvodnji je do danas, postoje 3 varijante i proizvodi se u više kalibara. Desert Eagle je prikazan u oko 500 filmova i time je povećao svoju popularnost i prodaju. Desert Eagle pištolje je originalno proizvodila tvrtka IMI sve do 1995.-e kada je MRI predao ugovor o proizvodnji drugoj tvrtki - Saco Defense-u u Maineu.

Detalji dizajna
---------------

Skica koja pokazuje Desert Eagleov plinski mehanizam.
Njegov nacrt je osmislio Bernard C. White u siječnju 1983.-e. Time je konstruiran osnovni izgled Desert Eaglea. Druga prijava patenta predana je u prosincu 1985.-e, nakon što je IMI poboljšao osnovni dizajn koji se na kraju i počeo proizvoditi. Deagle ima plinsko upravljani mehanizam koji se koristi u puškama i time ima prednost da omogućava uporabu moćnijih metaka. Kada je metak ispaljen, plinovi se prenesu kroz malu rupu u cijevi. To odlazi naprijed kroz malenu tubu ispod glavne cijevi prema uskom cilindru blizu te cijevi. Odvojeni vijak/slajd (eng. *slide*) ima mali klip ispred kojeg se uklapa u taj cilindar i kada plinovi od pucnja dođu tamo, oni gurnu klip unatrag da se izbaci čahura ispaljenog metka. Činjenica je da destimulira korištenje olovnih metaka koji nemaju tzv. "punu metalnu jaknu" (eng. *full metal jacket*), tj. dok se olovne čestice habaju i troše tijekom paljbe, mogu začepiti slavinu plina za otpuštanje i poremetiti pravilnu funkciju.

Vanjske poveznice
-----------------

* magnumresearch
* IMI Israel Arhivirano 2012-09-27 na Wayback Machine-u
* Modern Firearms & Handguns - IMI / Magnum Research Desert Eagle pistol
	+ .357 Magnum
	+ .41 Magnum
	+ .44 Magnum
	+ .50 AE
	+ .440 Cor-Bon
**Eochaid Gonnat** ili **Gunnat** ("ranjavajući"?), sin Fiacha sina Imchada sina Bresala sina Sírchada sina Fíatach Finna, bio je, prema irskim srednjovjekovnim legendama i tradiciji, veliki kralj Irske. Na prijestolje je došao nakon smrti Cormac mac Airta. Vladao je godinu dana prije pogibije u bitci. Izvori se spore oko toga tko ga je ubio - tako se spominju Lugaid mac Lugna, Lugaid Menn sin Óengusov te Lugna Feirtre. Naslijedio ga je Cormacov sin Cairbre Lifechair. Kronologija Keatinogove *Foras Feasa ar Éirinn* mu vladavinu smješta u period 244-245, a *Annals of the Four Masters* u 266-267.

Izvori
------

1. ↑  R. A. Stewart Macalister (ed. & trans.), *Lebor Gabála Érenn*: The Book of the Taking of Ireland Part V, Irish Texts Society, 1956, p. 339
2. ↑  Geoffrey Keating, *Foras Feasa ar Éirinn* 1.46
3. ↑  *Annals of the Four Masters* M267

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Cormac mac Airt**  |  **veliki kralj Irske** FFE 244-245AFM 266-267 | Slijedi: **Cairbre Lifechair**  |
**John Moses Browning** (Ogden, Utah, SAD, 23. siječnja 1855. – Liège, Valonija, Belgija, 26. studenog, 1926.) je bio američki konstruktor oružja koji je izumio raznovrsna vojna i civilna oružja, metke i mehanizme koji su još u uporabi diljem svijeta. On je najvažnija i najznačajnija osoba zaslužna u razvoju i stvaranju suvremenih automatskih i poluautomatskih oružja, napravio je 128 patenata. John je napravio svoje prvo vatreno oružje u dobi od 13 godina u oćevoj radnji za oružje, također je bio nagrađen za svoj prvi patent 7. listopada 1879. kada je imao 24 godine. Browning je pod utjecajem gotovo svih kategorija i vrsta oružja. On je izumio revolucionarne pomake u djelovanju sačmarica, revolvera itd. Njegovi najveći doprinosi su bila oružja koja su se automatski punila, bila pouzdana u korištenje i koja su bila kompaktna za svoju veličinu. Njegov najuspješniji izum je pištolj Colt M1911.

Vidi još
--------

* Paul Mauzer
* Ferdinand Manliher

Vanjske veze
------------

***John Browning*** na Wikimedijinoj ostavi

* Brauning muzej

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 6667376
* LCCN: n96109989
* ISNI: 0000 0000 4530 4199
* GND: 1079425292

 |
**Eoljani** ili **Eolci** (starogrčki: ) bili su jedno od četiri glavna grčka plemena i navodni potomci mitskog Eola, sina Helenova. Prema mitu, Helen je svoje kraljevstvo u Tesaliji prepustio Eolu, svom najstarijem sinu. Jedna oblast u Tesaliji u davnini se zvala Eolidom, a najvažniji njen grad bio je Arna;  iz te su oblasti Tesalijci proterali eolske Beoćane, koji su se onda naselili u Beotiji. Neki pretpostavljaju da se ova Eolida nalazila u Pagasetskom zalivu, no postoje i dobri razlozi za pretpostavku da se nalazila u unutrašnjosti Tesalije i da se njeno područje poklapalo s Tesaliotidom u kasnijem razdoblju.

Osim u Tesaliji i Beotiji, Eoljani se sreću i u mnogim drugim delovima stare Grčke, a u najstarijem razdoblju pojavljuju se kao najmoćnije i najbrojnije grčko pleme. Čini se da su napredni Minijci takođe pripadali eolskom rodu, a Eoljani se spominju i u Etoliji, Lokridi, Korintu, Elidi, Pilu i Meseniji, što bi značilo da su u najstarije vreme veliki delovi severne Grčke i zapadne strane Peloponeza bili naseljeni eolskim Grcima. U većini eolskih naselja nalaze se predispozicije za bavljenje pomorstvom, a čini se da su Eoljani kao svoje glavno božanstvo poštovali upravo Posejdona. Eoljani su se naselili i u Maloj Aziji, i to u oblasti koja je po njima nazvana Eolidom, kao i na ostrvu Lezbu; ova eolska migracija obično se smatra prvim talasom iseljavanja do koga je došlo nakon upada Eoljana u Beotiju i dorske najezde na Peloponez. Smatralo se da su se Ahejci, koje su iz njihovog zavičajnog Peloponeza isterali Dorani, u Beotiji pridružili jednom delu drevnih stanovnika Beotije i delu njihovih eolskih osvajača. Ovi su Eoljani, izgleda, imali najveći uticaj, budući da je po njima cela migracija nazvala eolskom, a ponekad se naziva i beotskom.

Eolski dijalekt grčkog jezika obuhvatao je nekoliko lokalnih varijanti, ali je naposletku kao standard prevladao jezik kojim su govorili kolonisti na Lezbu i na maloazijskoj obali, a koji je svoj savršen pesnički izraz našao u lezbljanskoj lirskoj poeziji Sapfe i Alkeja.

Prema Herodotu, Eoljani su se isprva nazivali Pelazgima.
Za ostale ličnosti sa istim imenom, v. Eochaid.
**Eochu** (ili **Eochaid**) **Uairches**, sin Lugaid Íardonna, bio je, prema irskim srednjovjekovnim legendama i tradiciji, veliki kralj Irske. Nakon što mu je oca Lugaida svrgnuo i ubio Sírlám, Eochu je protjeran preko mora, ali se dvanaest godina kasnije vratio te Sírláma ubio strijelo i preuzeo prijestolje. Značenje nadimka mu je nepoznato; *Lebor Gabála Érenn* navodi da ga je stekao zbog progonstva, dok Geoffrey Keating objašnjava da to znači "goli kanui", jer su on i sljedbenici sa kanuima pljačkali susjedne zemlje. Vladao je dvadeset godina, prije nego što su ga ubili Eochu Fíadmuine i Conaing Bececlach. *Lebor Gabála* navodi da je vladao u doba Artakserksa I od Perzije (465-424. pne.). Kronologija Keatingove *Foras Feasa ar Éirinn* mu vladavinu datira u period 633-621. pne. a *Annals of the Four Masters* u 856-844. pne.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Sírlám**  |  **veliki kralj Irske** LGE 5. vijek pne.FFE 633-621. pne.AFM 856-844. pne. | Slijedi: **Eochu Fíadmuinei Conaing Bececlach**  |

Izvori
------

1. ↑  R. A. Stewart Macalister (ed. & trans.), *Lebor Gabála Érenn: The Book of the Taking of Ireland Part V*, Irish Texts Society, 1956, p. 255-257
2. ↑  Geoffrey Keating, *Foras Feasa ar Éirinn* 1.27
3. ↑  *Annals of the Four Masters* M4344-4356
**Vinogradci** su naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i nalaze se u sastavu grada Belišća.

Geografija
----------

Vinogradci se nalazi na 92 metara nadmorske visine u nizini istočnohrvatske ravnice. Selo se nalazi oko 2 km zapadno od državne ceste D34 Valpovo- Donji Miholjac. Susjedna naselja: sjeveroistočno Belišće, sjeverno Kitišanci, sjeverozapadno Tiborjanci, te jugozapadno Gorica Valpovačka i Bocanjevci. Istočno se nalazi grad Valpovo, a zapadno se nalaze Marijanci naselje u istoimenoj općini. Pripadajući poštanski broj je 31554 Belišće, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila OS (Osijek). Površina katastarske jedinice naselja Vinogradci je 6,93 km2.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Crkva
-----

U selu se nalazi rimokatolička crkva Sv. Kraljice Krunice  koja pripada katoličkoj župi Bezgrješno začeće BDM u Valpovu i valpovačkom dekanatu Đakovačko-osječke nadbiskupije. Crkveni god (proštenje) ili kirvaj slavi se prve nedjelje u mjesecu listopadu.

Obrazovanje i školstvo
----------------------

U selu nalazi škola do 4. razreda koja radi u sklopu Osnovne škole Ivan Kukuljević Belišće.

Sport
-----

NK Zrinski Vinogradci natječe se u sklopu 3.ŽNL Liga NS Valpovo. Klub je osnovan 1947.

Ostalo
------

U selu djeluje Dobrovoljno vatrogasno društvo Vinogradci, osnovano 1927..

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Vanjske veze
------------

* 
* Arhivirano 2014-01-23 na Wayback Machine-u
* Arhivirano 2014-02-01 na Wayback Machine-u

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Vinogradci** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Belišća |
| --- |
| Belišće • Bistrinci • Bocanjevci • Gat • Gorica Valpovačka • Kitišanci • Tiborjanci • Veliškovci • Vinogradci |
**IMO broj** je identifikacijski broj koji u skladu s Međunarodnom konvencijom o sigurnosti na moru, 1974. (SOLAS 74) s dopunama. IMO broj mora biti dodijeljen brodu, vlasniku broda ili kompaniji. Broj je uveden radi pomorske sigurnosti i spriječavanja pomorskih prijevara. 

IMO je broj Međunarodne pomorske organizacije (*International Maritime Organization*), agencije Ujedinjenih naroda koja se bavi regulacijskim okvirom koji promiče sigurnost i zaštitu okoliša. 

IMO broj ostaje zauvijek dodijeljen određenom brodu, bez obzira na to je li plovilo promijenilo ime, zastavu ili vlasnika.

Povezano
--------

* ENI broj
* MMSI broj
* Pozivni znak
* Svjetski pomorski sustav pomoći u pogibli i opasnosti

Izvori
------

* Pravilnik o načinu vođenja i podacima koji se unose u upisnike pomorskih objekata, vođenju postupka EOP upisa, obrascima, te nadležnosti lučkih kapetanija za upis Arhivirano 2014-07-20 na Wayback Machine-u
* Englesko-hrvatski pomorski rječnik Arhivirano 2014-10-27 na Wayback Machine-u

Vanjske veze
------------

* Standardni pomorsko-komunikacijski izrazi[*mrtav link*]
*Za ostale upotrebe, v. Eol.*Eol
**Eol** (grč. *Αίολος* [*Aíolos*]) je bog i gospodar vjetrova.

Mitologija
----------

### Tri Eola

Eol je zajedničko ime za tri boga - živio je u pećini na otoku Lipari u Eolskom arhipelagu, u kojoj je držao vjetrove i iz koje je njima upravljao i zapovijedao.

Prema Diodoru, podjela je sljedeća:

* **Prva je osoba** sin Helena i osnivača eolske rase; bio je sin Helena i nimfe Orseide. Opisan je kao vladar Eolije (kasnije Tesalije) i smatra se praocem Eoljana, a oženio je Enaretu, Demahovu kćer.
* **Drugi je Eol** je bio sin Posejdona i Arne, kći prethodnog Eola.
* **Treći je Eol** bio sin Hipota koji je spomenut i u Homerovoj *Odiseji* te Vergilijevoj *Eneidi*. Sva su tri Eola geneaološki povezana.

### Potomci

Među Eolovim vjetrovima najznačajniji su bili osmero braće Anemoi:

* Boreas, siloviti sjeverni vjetar;
* Notos, južni vjetar, topao i vlažan;
* Euros, suhi istočni vjetar koji nosi lijepo vrijeme;
* Zefiros, nježan i blag zapadni vjetar;
* Kaikos, sjeveroistočni vjetar koji u rukama nosi masline;
* Apeliotes, jugoistočni vjetar koji u rukama nosi zrelo voće;
* Libos, jugozapadni vjetar zaogrnjen maglom;
* Skiron, sjeverozapadni vjetar koji u ruci nosi urnu punu vode, uvijek spreman da je izlije na zemlju.

Sam Eol imao je šest sinova i šest kćeri koji su se međusobno poženili i rodili nove vjetrove.

### Odisej i Eol

Kada je Odisej, na svom povratku iz Troje, pristao sa svojim brodovljem uz obalu Lipari, ugostio ga je Eol. Dirnut njegovom pričom o njegovom lutanju u potrazi za rodnom Itakom, odlučio mu je pomoći. Dao mu je mješinu u koju je zatvorio sve zle vjetrove nepovoljne za plovidbu, a Zefiru, blagom zapadnom vjetru, naredio da ga prati na putovanju. Dok je Odisej spavao a njegovo brodovlje plovilo prema istoku, neki su njegovi suborci, vjerujući da se u mješini nalazi blago koje im je on zatajio, otvorili mješinu iz koje su izašli svi pobješnjeli vjetrovi, uzrokovavši takvo nevrijeme koje je preživio samo Odisejev brod.

Vanjske veze
------------

***Eol (mitologija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Eol u klasičnoj literaturi
* Prvi Eol u grčkoj mitologiji
* Drugi Eol u grčkoj mitologiji
Teke u Kazahstanu
**Eolsko jezero**, takođe i **deflaciono** je tip erozivnog jezera karakterističan za pustinjske i polupustinjske predele. Nastaje izduvavanjem lesa i peska radom vetra i formiranjem blagih ulegnuća — depresija, koje dopiru do gornje površine izdani. Izdanska voda tom prilikom ispunjava basen i formira se jezero. U Africi, se nazivaju „šotovi", veoma su brojni i velikim površina širom Sahare. Najpoznatiji su Šot Džerid i Šot el Hodna. U Aziji oko Kaspijskog jezera nazivaju se „takiri". Neka eolska jezera se zahvaljujući pomeranju dina i ulegnuća „sele" sa jednog mesta na drugo i u srednjoj Aziji ih zovu „bair".

U Srbiji se ovakava jezera formiraju u međudinskim ulegnućima Banatske peščare i ima ih ukupno pet — Palić, Ludoško, Kelebijsko, Krvavo i Slano.

Vidi još
--------

* Eolski proces
* Jezero
* Dina

Literatura
----------

***Eolsko jezero*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dukić, D. i Gavrilović Lj. (2006): *Hidrologija*, Zavod za udžbenike i nastavna sredstav, Beograd.
* Mastilo, Natalija (2005): *Rečnik savremene srpske geografske terminologije*, Geografski fakultet, Beograd

| * p
* r
* u
Tipovi jezera |
| --- |
| Tektonska | 
* Reliktno
* Vulkansko
* Urnisko
* Meteoritsko

 |  |
| Erozivna | 
* Glacijalno
	+ Cirkno
	+ Valovsko
* Riječno
	+ Protočno
	+ Mrtvaja
	+ Hodovsko
* Kraško
	+ Periodsko
	+ Termokraško
	+ Sufoziono
	+ Pećinsko
* Eolsko

 |
| Akumulativna | 
* Glacijalno (Morensko)
* Riječno (Protočno)
* Primorsko
	+ Laguna
	+ Liman
* Zoogeno

 |
| Vještačka | 
* Akumulacija
* Ribnjak

 |
Kralj **Yeonyang od Goguryeoa** (? - 618) (vl. 590 - 618) bio je 26. po redu vladar države Goguryeo, najsjevernijeg od Tri kraljevstva Koreje. Yeongyang je bio sin prethodnog kralja Pyeongwona, koga je naslijedio 590. Kao i njegovi prethodnici, vodio je uglavne neuspješne pohode protiv južnih država Baekje i Silla. Sa druge strane, ostvario je dobre diplomatske odnose sa sjevernim narodima Khitan i Mohe. Najvažniji događaj vladavine je, pak, bio sukob sa odnedavno ujedinjenim Kineskim Carstvom, koji će biti poznat kao Goguryeo-Sui ratovi. Yeonyang je ispočetka imao relativno dobre odnose sa dinastijom Sui i njenim carom Wenom, ali je 598. Wen, koristeći kao povod upade na poluotok Liaodong, pokrenuo veliki pohod na Goguryeo. On je završio velikim neuspjehom uslijed oluje koja je uništila korejsku flotu. Wenov nasljednik car Yang je pak 612. nastojao osvetiti očev neuspjeh sa još spektakularnijim pohodom. Međutim, vojska Goguryeoa je u velikoj bitci na rijeci Salsu gotovo u potpunosti uništila kinesku vojsku. Ta katastrofa, kao i još dva neuspjela pohoda, su bili razlozi zbog kojih su u Kini izbili ustanci koji će dovesti do kolapsa dinastije Sui 618. Iste godine je Yeonyang umro, i naslijedio ga je polubrat Go Geon-mu (kralj Yeongnyu).

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Pyeongwon** | **Kralj Goguryeoa**590 – 618 | Slijedi:**Yeong-nyu** |
Vlaho Bukovac
"Razvitak hrvatske kulture", golema kompozicija smještena iznad središnjeg nosivog luka u Velikoj čitaonici u Hrvatskom državnom arhivu. Slikana svjetlom kromatskom skalom, bojama mjestimice prozračnim poput akvarela, prikazuje povorku od 27 hrvatskih velikana. Slijeva na desno se između ostalog nalaze Marko Marulić, Julije Klović, Petar Zrinski, Marin Getaldić, Ivan Gundulić, Ruđer Bošković, Maksimilijan Vrhovac, Ljudevit Gaj i Josip Juraj Strossmayer. 
**Vlaho Bukovac** (pravo ime **Biagio Faggioni**, franc. **Blaise Bukovac**) (Cavtat, 4. srpnja 1855. – Prag, 23. travnja 1922.), hrvatski slikar.

Životopis
---------

Studirao je u Parizu i ondje je djelovao petnaestak godina. Došavši 1893. u Zagreb, postaje središnja ličnost umjetničkog i kulturnog života grada. Okuplja mlade umjetnike i književnike, potiče izgradnju ateljea, Umjetničkog paviljona, osniva Društvo hrvatskih umjetnika i nastoji afirmirati hrvatsku umjetnost u svijetu.

Od 1903. do smrti živi u Pragu, gdje je bio profesor na Likovnoj akademiji. Bukovčevo djelovanje u Zagrebu obilježava početak novoga razdoblja u hrvatskom slikarstvu. Tada radi velike dekorativne kompozicije: *Dubravka*, *Gundulićev san* na zastoru u Hrvatskom narodnom kazalištu.

U posljednjoj, praškoj fazi slika i eksperimentira u novousvojenoj poentilističkoj maniri. Bukovac je začetnik i glavni predstavnik hrvatske moderne i ide u red naših najplodnijih slikara. Najistaknutiji hrvatski slikar na prijelazu 19. na 20. stoljeće.

Galerija
--------

***Vlaho Bukovac*** na Wikimedijinoj ostavi

* Gundulićev san, Sveučilišna knjižnica u Zagrebu, 1897.*Gundulićev san*, Sveučilišna knjižnica u Zagrebu, 1897.
* Hrvatski narodni preporod, svečani zastor Hrvatskog narodnog kazališta u Zagrebu, 1898.*Hrvatski narodni preporod*, svečani zastor Hrvatskog narodnog kazališta u Zagrebu, 1898.
* Sat engleskog*Sat engleskog*
* Isus prijatelj malenih, Župna crkva u Tomislavgradu, Bosna i Hercegovina*Isus prijatelj malenih*, Župna crkva u Tomislavgradu, Bosna i Hercegovina
* Sveti Dominik*Sveti Dominik*
* Crnogorka*Crnogorka*
* Guslar*Guslar*
* Isidor Kršnjavi*Isidor Kršnjavi*
* U iščekivanju*U iščekivanju*
* Fantazija*Fantazija*
* Sanak*Sanak*
* Korta u Cavtatu*Korta u Cavtatu*
* Dub u šumi*Dub u šumi*
* Jesenji pejzaž*Jesenji pejzaž*

Izvori
------

1. ↑  Hrvatski državni arhiv, "Obilazak zgrade", Zagreb 2009.
2. ↑  nacional.hr Arhivirano 2013-05-07 na Wayback Machine-u Članak u Nacionalu povodom Bukovčeve izložbe u Haagu 2008.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 64279475
* LCCN: nr88003252
* ISNI: 0000 0000 6663 4795
* GND: 123911516
* SUDOC: 162009763
* BNF: cb14970767x (podaci)
* ULAN: 500007811
* NKC: jn20010601508
* RKD: 13959
* CONOR.SI: 20820323

 |
**Jovica Stanojević** (1952. - 1984.), jugoslavenski majstor borilačkih vještina. Nosilac je 3. Dana u aikidu. Utemeljitelj je aikida u SFR Jugoslaviji.

Životopis
---------

Jovica Stanojević se bavio gimnastikom prije nego što je počeo da vježba aikido. Sa 19 godina je počeo da se bavi aikidom, a prije toga je bio prvak Srbije u športskoj gimnastici. U 21. godini života, u Beogradu, Jovica Stanojević je počeo da vodi aikido na osnovu znanja stečenih na seminarima u Italiji koje su vodili japanski majstori. Učitelj mu je bio Hiroshi Tada. Stanojević je osnovao najstariji aikido klub u SFR Jugoslaviji, koji je blizu dva desetljeća radio i razvijao ideju aikida, u prostorijama Društva za tjelesno vaspitanje i rekreaciju Partizan u Beogradu. Iz tog su kluba najstarije aikidoke osnivale svoje klubove, koji su nastavili surađivati sa matičnim klubom stvarajući prvu aikido organizaciju na prostorima SFR Jugoslavije, Aikido društvo Beograd. Godine 1980. je u Firenci kod Hiroshi Tade položio za 3. Dana u aikidu, što je u to vrijeme bila rijetkost (Fujimoto Yoyi je tada imao 4. Dan).

Jovica Stanojević je umro 1982. godine, u 32. godini života. Od 1993. njegovo ime nosi klub u Beogradu.

Djela
-----

* *Aikido: Put ljubavi (uvod u aikido)* (Beograd, 1985)

Izvori
------

1. ↑  „Kako je sve počela moja aikido priča". seinshin.org.rs. 5 August 2017. Pristupljeno 2016-05-07.

Vanjske povezice
----------------

* Aikido klub Jovica Stanovijević
Zastava Ekvadora
**Zastava Ekvadora** je usvojena 26. septembra 1860. godine. Sastoji se od tri horizontalne trake žute, plave i zelene boje. Na državnoj zastavi se, za razliku od civilne nalazi i grb Ekvadora. 

Iako dizajner zastave kaže da je bio inspirisan Geteom i simbolikom boja u njegovim delima ove boje imaju snažno nacionalno značenje za Ekvadorce. Po njima žuta je simbol poljoprivrede i bogastva, plava okeana i neba a crvena onih koji su dali svoje živote za slobodu. 

***Zastava Ekvadora*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Zastave država i teritorija Južne Amerike |
| --- |
| Afrika • Azija • Evropa • Oceanija • Sjeverna Amerika |
| Samostalne države | 
* Argentina
* Bolivija
* Brazil
* Čile
* Ekvador
* Gvajana
* Kolumbija
* Paragvaj
* Peru
* Surinam
* Urugvaj
* Venezuela

 |
| Zavisni teritoriji | 

|  |  |
| --- | --- |
| Francuska | Francuska Gvajana |
| Nizozemska | 
* Bonaire
* Curaçao

 |
| Ujedinjeno Kraljevstvo | 
* Falklandski otoci
* Južna Georgia i arhipelag Južni Sandwich

 |

 |
**Franc Rode** (Rodica, 23. rujna 1934.) - slovenski katolički svećenik, nadbiskup i metropolit ljubljanski, lazarist, kardinal, nekadašnji pročelnik Kongregacije za ustanove posvećenog života i družbe apostolskog života

Kao dijete, nakon Drugog svjetskog rata, s mnogo drugih Slovenaca našao je utočište u Argentini. Studirao je u Buenos Airesu, gdje je ušao u redovničku zajednicu lazarista. Nakon studija filozofije otišao je na studij u Rim, gdje je studirao teologiju. Nastavio je studij u Parizu, gdje je 1963. promaknut u doktora teologije. 

Godine 1965. vraća se u Sloveniju i dvije godine radio na pastoralnom području. Godine 1968. postao je izvanredni profesor na Bogoslovnom fakultetu. Imenovan je za konzultanta tajništva konsultatorija u Rimu. Od 1977. bio je član tajništva Biskupske konferencije Jugoslavije. On je također pokrajinski poglavar slovenskih lazarista te urednik teološkog časopisa.

Dana, 11. veljače 2004. papa Ivan Pavao II. imenovao ga je prefektom Kongregacije za ustanove posvećenog života i družbe apostolskog života. Dana, 24. ožujka 2006. papa Benedikt XVI. imenovao ga je kardinalom.

Bio je papin izaslanik na vjerskoj proslavi u Rumunjskoj 2009. godine.

Franc Rode otvoreno je u medijima govorio o pitanjima pobačaja, školskog vjeronauka i o drugim vjerskim i političkim temama.
**Jim Jones** (rođen kao James Warren Jones; Crete, 13. 5. 1931. – Jonestown, 18. 11. 1978) bio je osnivač sekte Hram naroda, a postao je poznat tako što je odveo u smrt 914 svojih sljedbenika od čega 276 djece, nakon što su ispili voćne sokove pomiješane s cijanidom. Članovi koji su odbili popiti napitak ubijani su vatrenim oružjem, a ljude se u sektu privuklo porukama o rasnoj harmoniji i socijalnoj pravdi. Rodio se kao sin jednog pripadnika Ku Klux Klana u Lynnu u Indiani. Njegova je majka, kako je tvrdio, bila pripadnica indijanskog plemena Cherokee. Ta činjenica nije nikada potvrdena. Kao dijete bez nadzora, Jonesa je crkva fascinirala u vrlo ranoj dobi. Već 1963. imao je vlastitu zajednicu u Indianapolisu: *The People's Temple Full Gospel Church*. Bila je to međurasna zajednica, što je u to vrijeme u Indiani bilo nečuveno. Mladi je Jim Jones neumorno i žestoko zagovarao Afroamerikance i njihova prava. Zalagao se za pomoć najslabijim članovima društva bez obzira na rasu i tako razvio izrazito socijalistička i komunistička stajališta, uz ismijavanje licemjerja "bjelačkog" kršćanstva. Uzor u Philadelphiji bio mu je crni propovjednik Father Divine pa je i sam članove svoje zajednice poticao da ga nazivaju "Ocem", a od sljedbenika je tražio i da ga smatraju utjelovljenjem Isusa i Boga, upozoravajući pri tome na skori dolazak fašizma, međurasnog rata i nuklearnog holokausta. Kad su poreznici 1973. godine posjetili Hram naroda zbog sumnje da taji porez, Jim Jones je počeo stvarati drugu zajednicu u džungli Gvajane, a prijestolnicu je sebi u čast nazvao Jonestown. U godinu dana tamo je doveo oko 1000 onih koji su slijepo vjerovali u utopijsku priču o skladnoj međurasnoj grupi i životu od poljoprivrede.

Izvori
------

1. ↑

Literatura
----------

* Chidester, David, *Salvation and Suicide: Jim Jones, the People's Temple and Jonestown (Religion in North America)*, 2nd rev.ed. Indiana University Press, 2004. ISBN 978-0-253-21632-8
* Hall, John R. (2004), *Gone from the Promised Land, 2nd ed. with a new introduction*, Transaction Publishers, ISBN 978-0-7658-0587-4
* Hutchinson, Sikivu. *White Nights, Black Paradise*. Infidel Books, 2015. ISBN 978-0692267134
* Klineman, George and Sherman Butler. *The Cult That Died*. G.P. Putnam's Sons, 1980. ISBN 0-399-12540-X.
* Layton, Deborah (1999), *Seductive Poison*, Anchor Books, ISBN 0-385-48984-6
* Levi, Ken (1982), *Violence and Religious Commitment*
* Maaga, Mary McCormick. *Hearing the voices of Jonestown*. Syracuse University Press, 1998. ISBN 0-8156-0515-3.
* Naipaul, Shiva. *Black & White*. Hamish Hamilton, London, 1980. ISBN 0-241-10337-1.
* Reiterman, Tom; Jacobs, John (1982), *Raven: The Untold Story of Rev. Jim Jones and His People*, Dutton, ISBN 0-525-24136-1
* Wessinger, Catherine (2000), *How the Millennium Comes Violently: From Jonestown to Heaven's Gate*, Seven Bridges Press, ISBN 978-1-889119-24-3

Vanjske veze
------------

***Jim Jones*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) The Jonestown Institute
Zastava Republike Benin (1959-1975) i (1990 i dalje
Zastava Republike Benin (1975-1990)
**Zastava Benina** je usvojena 1959. Promenjena je nakon dolaska marksističkog režima 1975. i ponovo vraćena nakon njegovog odlaska 1. avgusta 1990. Boje su tradicionalno panafričke, gde zelena predstavlja nadu, žuta bogatstvo, a crvena hrabrost.

Vidi još
--------

* Grb Benina

***Zastava Benina*** na Wikimedijinoj ostavi

Zastave država u Africi

Položaj Afrike
Alžir • 
Angola • 
Benin • 
Bocvana • 
Burkina Faso • 
Burundi • 
Čad • 
Džibuti • 
Egipat1) • 
Ekvatorijalna Gvineja • 
Eritreja • 
Esvatini • 
Etiopija • 
Gabon • 
Gambija • 
Gana • 
Gvineja • 
Gvineja Bisau • 
Jemen1) • 
Južnoafrička Republika • 
Kamerun • 
Kenija • 
Komori • 
Demokratska Republika Kongo • 
Republika Kongo • 
Lesoto • 
Liberija • 
Libija • 
Madagaskar • 
Malavi • 
Mali • 
Mauricijus • 
Mauritanija • 
Maroko • 
Mozambik • 
Namibija • 
Niger • 
Nigerija • 
Obala Slonovače • 
Ruanda • 
Sejšeli • 
Senegal • 
Sijera Leone • 
Somalija • 
Centralna Afrička Republika • 
Sudan • 
Sao Tome i Principe • 
Tanzanija • 
Togo • 
Tunis • 
Uganda • 
Zambija • 
Zelenortska Ostrva • 
Zimbabve

**Teritorije i nepriznate države**: 

Ceuta (Španija) • 
Južni Sudan • 
Kanarska ostrva (Španija) • 
Madeira ostrva (Portugal) • 
Mayotte (Francuska) • 
Melilla (Španija) • 
Reunion (Francuska) • 
Somaliland • 
Sveta Helena (Velika Britanija) • 
Zapadna Sahara • 
Zanzibar (Tanzanija)

1)Smatrani i dijelom Azije.

**Ostale zastave**: 

Zastave Afrike • 
Zastave Azije • 
Zastave Evrope • 
Zastave Južne Amerike • 
Zastave Okeanije • 
Zastave Sjeverne Amerike
Solarni kalendar - латиницом
**Соларни календар** је календар чији датуми/надневци указују на положај Земље током њене револуције око Сунца, одн. привидни положај Сунца приликом његовог кретања по небеској сфери.

Тропски соларни календари
-------------------------

Ако се положај Земље (или Сунца) прати у односу на еквинокс, (равнодневицу, пролећну или јесењу), онда датуми указују на годишње доба (чиме су синхронизовани са деклинацијом Сунца). Такав календар се зове **тропски соларни календар**. 

Средња календарска година таквог календара апроксимира неки облик тропске године (типично средњу тропску годину или годину пролећне равнодневице).

Следећи календари су соларни:

* Грегоријански календар
* Јулијански календар
* Бахаистички календар
* Коптски календар
* Ирански календар
* Малаyаламски календар
* Тамилски календар
* Тајландски соларни календар

Сви ови календари имају годину од 365 дана, која се повремено продужава за један дан, током преступне године.

Сидерални соларни календари
---------------------------

Ако се положај Земље рачуна у односу на положај непокретних звезда, онда датуми указују на зодијачко сазвежђе близу којег се налази Сунце. Такав календар се назива **сидерални соларни календар**.

Средња календарска година таквог календара апроксимира сидералну годину.

Хинду календар и Бенгалски календар су сидерални соларни календари. И они обично имају годину од 365 дана и повремено додају један дан у преступној години.

Несоларни календари
-------------------

Од календара који *нису* соларни, имамо исламски календар који је чисто лунарни календар, као и календаре који су синхронизовани са синодичким периодом Венере или са хелијакалним изласцима звезда.

Лунисоларни календари
---------------------

Лунисоларне календаре можемо сматрати за соларне календаре, мада њихови датуми указују још и на месечеве мене. Пошто типични лунисоларни календар има годину састављену од целог броја лунарних месеци, он не може указати на положај Земље на орбити око Сунца тако добро као чисто соларни календар.

Такође погледати
----------------

* Аналемски календар
Heljdina kaša
Ječmena kaša
William Hemsley (1893)
**Kaša** je jelo od žitarica, koje se dobije prokuhavanjem zrna žitarica.

Jede se najviše u Srednjoj i Istočnoj Europi (osobito u Rusiji, Ukrajini i Poljskoj) te u Sjedinjenim Američkim Državama.

U slavenskoj Europi, naziv se odnosi na kašu u cjelini, a može biti od heljde ili neke druge žitarice kao što su: pšenica, ječam, zob, proso, raž i dr.. Kaša je jedno od najstarijih poznatih jela u srednjoeuropskoj i istočnoeuropskoj kuhinji, posljednjih tisuću godina.

Kaša se dobije kuhanjem zrna žitarica, može se popeči na masti i začiniti. Heljdina kaša ima iznimno visoku biološku vrijednost i iskoristivost bjelančevina. Organizam može iskoristiti 74% bjelančevina iz heljde, a ima naročito visok sadržaj lizina koji je vrlo bitan za iskoristivost i pretvorbu bjelančevina. Zobena kaša je sastavni dio jelovnika mnogobrojnih nutricionista, sportaša i pobornika zdravog načina života, jer njene blagodati su mnogobrojne.

Izvori
------

1. ↑  Molokhovets, Elena (1998). Classic Russian Cooking.
2. ↑   Preuzeto 22. rujna 2014.
3. ↑   Preuzeto 22. rujna 2014.

Literatura
----------

* Gert von Paczensky, Anna Dünnebier: *Kulturgeschichte des Essens und Trinkens*, Orbis, München 1999, ISBN 3-572-10047-X

Vanjske veze
------------

* 

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Porridge***
* Bennett, Lynne Char (5 January 2005). „Morning comfort / From Irish oatmeal to Chinese congee to Mexican champurrado, every cuisine offers steaming bowls of cereal to stave off winter's chill". *San Francisco Chronicle*.
Zdravstvena i**ntervencija** je aktivnost na promoviranju ponašanja koje poboljšava mentalno i fizičko zdravlje, odnosno destimulira ili preoblikuje ponašanja povezana sa zdravstvenim rizicima. 

Intervencija se može provoditi u različitim uslovima koji su obično povezani sa bolestima, poremećajima, sindromima ili povredama. Trijas kliničkih uslova u kojima se sprovodi intervencija kao sastavni deo proučavanja zdravstvenog problema u medicininskim istraživanjima su životni vek, kvalitet života, zdravstveni rizici, itd.

Faze intervencije
-----------------

Intervencija u medicini obuhvata nekoliko faza,

* *preinterventna faza*, ili faza priprema za intervenciju
* *faza intervencije*, period intervencije koji može trajati od nekoliko minuta do više godina
* *postinterventna faza* koja obuhvata period praćenje rezultataintervencije ili evaluacija rezultata dobijenih u intervenciji, koja može da traje više časova, dana ili godina, ponekad je to period koji traje do kraja života - bilo pojedinca, bilo člana kohortne skupine.
François Boucher: Jupiter (Zeus) i Kalisto, 1744.
**Kalisto** (grč. **Καλλιστώ**, *Kallistố*) bila je kći kralja Arkadije Likona ili je pak bila nimfa.

Etimologija
-----------

Kalistino grčko ime dolazi od riječi καλλίστη, kallístê = najljepša.

Mitologija
----------

Tizian: Dijana (Artemida) i Kalisto, 1556. - 1559.
Kalisto je bila Artemidina sljedbenica i zavjetovala se ostati djevicom. Ali u nju se zaljubio Zeus te su vodili ljubav dok je on bio prerušen u Apolona (za razliku od ove Heziodove, Ovidijeva inačica mita donosi da se Zeus prerušio u samu Artemidu). Kad se kupala s Artemidinim nimfama, otkriveno je da je trudna te ju je božica pretvorila u medvjeda, a u tom je obličju rodila i svoga sina Arkada. Druga inačica priče govori da ju je Hera pretvorila Kalistu u medvjeda da bi se osvetila zbog muževe prijevare.

Mit govori da ju je njezin sin Arkad gotovo ubio u lovu kopljem, ali je Zeus to spriječio i oboje ih postavio kao zviježđa Veliki medvjed i Mali medvjed na nebu. Druga inačica mita govori da su lovci uhvatili i nju i njezina sina te ih doveli Kalistinu ocu Likonu, a Zeus ih je potom pretvorio u zviježđa.

Heri se to nije svidjelo te je tražila Tetiju da joj pomogne. Tetija ih je proklela da zauvijek kruže nebom i da nikad ne zađu ispod obzora (zato su cirkumpolarni).

Literatura
----------

* Heziod: **Teogonija**
* Ovidije: **Metamorfoze**

Eksterni linkovi
----------------

***Kalisto (mitologija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kalisto u grčkoj mitologiji (`en`)
**Juta** (od indoarijskog jhōṭo, jhuṭo, staroindijski jūṭaḥ = pletenica kose) latinski: 
*Corchorus*, je tropska biljka iz roda od oko 40 - 100 vrsta skrivenosjemenica iz porodice slezovki.

Karakteristike
--------------

Juta je zeljasta jednogodišnja biljka koja izraste prosječno od 3 do 3,6 m u visinu, sa cilindričnom stabljikom debelom kao prst. 
Radi vlakna se uzgajaju dvije slične vrste; *Corchorus capsularis* ili bijela juta, i *Corchorus olitorius*. One se razlikuju samo po formi svojih sjemenih mahuna, te karakteristikama vlakana.

Većina sorti jute najbolje uspjeva na suhoj, pjeskovitoj ilovači, uz toplu, vlažnu klimu sa prosječnim mjesečnim količinama oborina od najmanje 7,5 do 10 cm / m² tokom perioda vegetacije. Stabljika ima svjetlo zeleno lišće nazubljenih rubova, dugo od 10 do 15 cm, široko do 5 cm i male žute cvjetove.

Vlakna jute nalaze se ispod kore i okružuju drvenkasti centralni dio stabljike. 
Juta se obično žanje nakon što biljka odcvjeta, ali prije nego što joj sjeme potpuno sazri. Ako se juta ožanje prije toga, ima slabo vlakno, a ako se ostavi da joj sjeme sazri, vlakno je čvršće ali i grublje i nema karakterističan sjaj.

Historija eksploatacije
-----------------------

Juta je biljka čija je pradomovina Bengal (današnji Bangladeš). Izvoz sirove jute iz Indijskog potkontinenta na zapad počeo je krajem 18. vijeka. U to vrijeme juteno vlakno se prvenstveno 
koristilo za proizvodnju užadi, ta era završila je 1822. kad je proizvodnja jutene pređe otpočela u škotskom Dundeeu, koji je ubrzo postao centar za tu vrst industrije.

U indiji se počelo tkati jutu 1855. pa je Kalkuta postala centar. Nakon podjele Britanske Indije - 1947. velik dio proizvodnje jute ostao je u Istočnom Pakistanu (današnji Bangladeš), u kom su podignuti brojni objekti za preradu.

Juta se i danas najviše uzgaja na Indijskom potkontinentu, pored tog i u Kini i Brazilu. 
Dok su najveći uvoznici jutenih vlakana; Japan, Njemačka, Ujedinjeno Kraljevstvo, Belgija i Francuska.
Ona kao biljno vlakno zauzima drugo mjesto, odmah iza pamuka, a svijetska proizvodnja iznosi nekoliko 
miliona tona.

Izvori
------

1. 1 2  „*juta*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 08. 09. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Jute*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 08. 09. 2016.

Vanjske veze
------------

***Juta (biljka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Jute* (`en`)
* *juta* (`sh`)
**Zaštićeno stanište** je područje čiji je prioritetni cilj zaštita određenih vrsta ili staništa i upravljanje. Ovakvo stanište pripada kategoriji IV, jednoj od 6 (šest) kategorija u sistemu IUCN kategorizacije zaštićenih područja. Mnoga zaštićena područja ove kategorije imaju redovne i aktivne intervencije kako bi se odgovorilo na zahtjeve pojedinih vrsta, i to je zahtjev drugih kategorija.

Primarni cilj: održavanje, očuvanje i obnavljanje staništa i vrsta. Ostali ciljevi:

* Zaštita vegetacijskih obrazaca ili drugih bioloških svojstava putem tradicionalnih pristupa gospodarenja;
* Zaštita fragmenata staništa kao sastavnih dijelova strategija očuvanja krajolika ili morskog krajolika;
* Razviti javno obrazovanje i uvažavanje dotičnih vrsta i/ili staništa;
* Osigurati način na koji urbani stanovnici mogu ostvariti redovan kontakt s prirodom.

Zaštićena područja kategorije IV obično pomažu u zaštiti ili obnavljanju: biljnih i faunskih vrsta od međunarodnog, nacionalnog ili lokalnog značaja, uključujući rezidentnu ili migratornu faunu i/ili staništa. Veličina područja varira, često može biti relativno mala, i po tome se ne pravi razlika između zaštićenih staništa.

Upravljanje se razlikuje ovisno o potrebama.
**Yusuf ibn Tashfin**, također **Tashafin**, **Teshufin** ili **Yusuf**; (puno ime: Yûsuf bnu Tâšfîn Nâçereddîn bnu Tâlâkâkîn as-Sanhâjî, arapski: يوسف بن تاشفين ناصر الدين بن تالاكاكين الصنهاجي ‎; vladao cca. 1061 - 1106) bio je vladar Maroka i (kasnije) al-Andalusa (muslimanska Španija) iz Almoravidske dinastije, poznat kao osnivač grada Marakeša u Maroku, te po velikoj pobjedi nad kršćanima u bitci kod Sagrajasa, kojom je za nekoliko generacija zaustavljena Reconquista.

Jusuf se rodio u berberskoj porodici, kao rođak almoravidskog poglavice Abu Bakr ibn Umara; historijski izvori navode da nikada nije naučio pravilno govoriti arapski. Usprkos toga se istakao svojim vojničkim i administrativnim vještinama, tako da mu je Abu Bakr s vremenom povjeravao sve više i više vlasti; tako je i još prije Abu Bakrove smrti preuzeo vlast nad gotovo cijelim Marokom. Kada su ga nakon pada Toleda u kršćanske ruke tamošnje muslimanske taife zamolile za pomoć, prešao je preko Gibraltarskog tjesnaca s velikom vojskom i 1086. kod Toleda nanio težak poraz Alfonsu VI od Kastilje. Iako je Toledo ostao u kršćanskim rukama, Jusuf je uspio zaustaviti dalje kršćansko napredovanje, pri čemu je uspio nanositi poraze i velikom kršćanskom junaku El Cidu. S druge strane je kod muslimanskih vladara al-Andalusa vrlo brzo stekao nepopularnost, zbog nastojanja da njihove taife stavi pod centralnu vlast, ali i osude njihovog "dekadentnog" načina života te tolerancije prema kršćanima i Jevrejima koje je držao nespojivim sa vlastitim viđenjem islama. Naslijedio ga je sin Ali ibn Yusuf.

Jusuf ibn Tašfin se pod imenom "Ben Yussuf" pojavljuje kao lik u znamenitom historijskom filmu *El Cid*, gdje ga tumači Herbert Lom.

Literatura
----------

* Richard Fletcher, *Moorish Spain*, (University of California Press, 1992)
* Ibn Idhari, *Al-bayan al-mughrib* Part III, annotated Spanish translation by A. Huici Miranda, Valencia, 1963.
* N. Levtzion & J.F.P. Hopkins, *Corpus of early Arabic sources for West African history*, Cambridge University Press, 1981, ISBN 0-521-22422-5 (reprint: Markus Wiener, Princeton, 2000, ISBN 1-55876-241-8). Contains English translations of extracts from medieval works dealing with the Almoravids; the selections cover some (but not all) of the information above.
* E. A. Freeman, *History and Conquests of the Saracens*, (Oxford, 1856)
* Codera, *Decadencia y desaparicion de los Almoravides en España* (1889)
* H. R. Idris, *Regierung und Verwaltung des vorderen Orients in islamischer Zeit*, (Brill Academic Publishers, 1997)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Abu-Bakr Ibn-Umar**  |  **Almoravidi** 1061–1106 | Slijedi: **Ali ibn Yusef**  |


He founded the city of Marrakech and led the Muslim forces in the Battle of Zallaqa/Sagrajas.