recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Brijesta** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Ston, Dubrovačko-neretvanska županija.

Stanovništvo
------------

Crkva sv. Ilije i Liberana
Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 78 stanovnika te 29 obiteljskih kućanstava.

Gospodarstvo
------------

Uzagajalište školjaka
Gospodarstvo Brijeste se zasniva na turizmu, poljodjelstvu te ribarstvu. Mjesto je postalo poznato po gradnji Pelješkog mosta jer će kroz Brijestu biti spojna cesta koja će mostom voditi na drugu obalu Malostnoskog zaljeva do mjesta Komarna. Gradnja mosta uvelike će pridonijeti gospodarskom razvoju Brijeste.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Brijesta** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Ston |
| --- |
| Boljenovići • Brijesta • Broce • Česvinica • Dančanje • Duba Stonska • Dubrava • Hodilje • Luka • Mali Ston • Metohija • Putniković • Sparagovići • Ston • Tomislavovac • Zabrđe • Zaton Doli • Žuljana |

Vanjske poveznice
-----------------

***Brijesta*** na Wikimedijinoj ostavi
**Agripine terme** (latinski: *Thermae Agrippae*) bile su rimske terme koje je 19. pne. podigao Marko Vipsanije Agripa, zet i prijatelj cara Augusta. Vodom ga je opskrbljivao akvedukt Aqua Virgo, a ostatci mu leže u rionu Campo Marzio.

Historija
---------

Car Hadrijan je u kompleks termi inkorporirirao Neptunova baziliku, tako da se otad od termi gotovo ništa nije vidjelo, osim zavojitog zida od cigle koji je svojevremeno podupirao kupolu promjera 23 metra. Kako je novac za te terme osigurao August, a Agripa bio samo izvršilac, one se ubrajaju u jedne od prvih carskih termi i kupališta dimenzija oko 90 x 120 metara.

O tim je termama pisao i Plinije Stariji, pa tako znamo da su na jugu imale otvoreni bazen, kao i to da su imale puno skulptura, među inima i čuvenog Lizipovog Apoksiomena. Terme su 80. uništene u požaru, pa ih je obnovio car Hadrijan, a nakon tog između 344.-345. i car Konstans I.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Rome, Baths of Agrippa*" (engleski). Livius. Pristupljeno 10. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

***Agripine terme*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Rome, Baths of Agrippa* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 254918017

 |
|  |
| --- |
| 
Ovaj članak je dio serije:
**Oružane snage Drevnog Rima** 800. pne. – 476. n.e. |
| **Strukturna historija** |
| Rimska vojska (*Tipovi jedinica i činovi*, *legije*, *pomoćne snage*, *Generali*, *Limitanei*, *Comitatenses*) |
| Rimska mornarica (*Flote*, *Admirali*) |
| **Historija pohoda** |
| Popis ratova i bitaka |
| Odlikovanja i kazne |
| **Tehnološka historija** |
| Vojno inženjerstvo (*castra*,*Opsadne sprave*, *Lukovi*, *Ceste/putevi*) |
| Osobna oprema |
| **Politička historija** |
| **Strategija i taktika** |
| Pješadijske taktike |
| Granice i fortifikacije (*limes*,*Hadrijanov zid*) |

**Classis Misenensis** (na latinskom doslovno: "Mizenska flota") je bila glavna flota rimske carske rimske mornarice. Ime je dobila po gradu Mizenumu u blizini Napulja, gdje se nalazilo njeno sjedište, odnosno glavna luka, poznat kao Portus Julius.

Osnovao ju je car August godine 27. pne. kao dio opsežnih reformi tadašnje rimske vojske. Njome je zamijenjena dotadašnja glavna flotna eskadra, koja je sjedište imala u Ostiji. Na čelu Classis Misenensisa je bio posebni admiral, odnosno *praefectus classis*, neposredno odgovoran caru. Glavno područje djelovanja flote je trebao biti zapadni Mediteran.

Iako je prilikom nastanka vjerojatno bila najimpresivnija pomorska sila svog vremena, *Classis Misenensis* u godinama i vijekovima koji su slijedili zbog dugotrajnog mira, poznatog kao *pax Romana*, nije imala prilike borbeno djelovati. Njeno ljudstvo, koje je uglavnom bilo porijeklom iz Egipta, je umjesto toga često korišteno kao radna snaga, odnosno u Koloseumu za *naumahije*, rekonstrukcije pomorskih bitaka. Ponekad bi se mornari koristili i kao vojnici u kopnenim operacijama, pa je u tu svrhu Neron formirao *I legiju Classis*. Jedna od njenih najpoznatijih akcija je, pak, bila mirnodopske prirode - evakuacija, odnosno pokušaj evakuacije rimskih građana za vrijeme erupcije Vezuva prilikom čega je stradao njen komandant, poznati učenjak Plinije Stariji.

Flota je, pak, već borbena djelovanja iskusila tek od 3. vijeka, kada je sudjelovala u ratovima protiv Sasanidskog Carstva, odnosno među zavađenim rimskim vojskovođama. Nakon bitke kod Helesponta 324. ju je car Kontantin Veliki premjestio u novu prijestolnicu Konstantinopol.

Izvori
------

* Erdkamp, Paul (ed.) (2007). *A Companion to the Roman Army*. Blackwell Publishing Ltd.. ISBN 978-1-4051-2153-8.
* Gardiner, Robert (Ed.) (2004). *AGE OF THE GALLEY: Mediterranean Oared Vessels since pre-Classical Times*. Conway Maritime Press. ISBN 978-0851779553.
|  |
| --- |
| 
Ovaj članak je dio serije:
**Oružane snage Drevnog Rima** 800. pne. – 476. n.e. |
| **Strukturna historija** |
| Rimska vojska (*Tipovi jedinica i činovi*, *legije*, *pomoćne snage*, *Generali*, *Limitanei*, *Comitatenses*) |
| Rimska mornarica (*Flote*, *Admirali*) |
| **Historija pohoda** |
| Popis ratova i bitaka |
| Odlikovanja i kazne |
| **Tehnološka historija** |
| Vojno inženjerstvo (*castra*,*Opsadne sprave*, *Lukovi*, *Ceste/putevi*) |
| Osobna oprema |
| **Politička historija** |
| **Strategija i taktika** |
| Pješadijske taktike |
| Granice i fortifikacije (*limes*,*Hadrijanov zid*) |

**Classis Ravennatis** (doslovno: "Ravenska flota") bila je jedna od dvije glavne flote u rimskoj carskoj mornarici. Sjedište joj je bilo u Ravenni, a područje djelovanja istočni dio Mediterana. Osnovao ju je car August u okviru svojih vojnih reformi 27. pne. zajedno sa *Classis Misenensisom* (Mizenskom flotom), zaduženom za kontrolu zapadnog dijela Mediterana. 

Kao i ostali dio carske mornarice, Ravenska flota u decenijama i vijekovima koje su slijedile uglavnom nije sudjelovala u borbenim operacijama zahvaljujući dugotrajnom periodu mira poznatom kao *pax romana*. Umjesto toga je njeno ljudstvo, uglavnom regrutirano iz Egipta i istočnih dijelova Carstva, korišteno za javne radove ili *naumahije*, popularne rekonstrukcije pomorskih bitaka za javnu zabavu. Godine 70. car Vespazijan je dio njenog ljudstva iskoristio kako bi formirao novu legiju poznato kao II *Adiutrix*. 

Jedina važnija operacija se zbila 193. kada su njene jedinice pomagale Septimiju Severu da dođe na vlast, a nekoliko decenija kasnije i u ratovima protiv Sasanidskog Carstva. 

Godine 324. je rasformirana kada je Konstantin premjestio carsku prijestolnicu u Bizantij, koji je učinio glavnom bazom sada jedinstvene carske flote.

Izvori
------

* Erdkamp, Paul (ed.) (2007). *A Companion to the Roman Army*. Blackwell Publishing Ltd.. ISBN 978-1-4051-2153-8.
* Gardiner, Robert (Ed.) (2004). *AGE OF THE GALLEY: Mediterranean Oared Vessels since pre-Classical Times*. Conway Maritime Press. ISBN 978-0851779553.
**Jacoba Fransisca Maria "Cobie" Smulders** ( 3. travnja 1982. Vancouver ) kanadska je glumica najpoznatija po ulozi Robin Scherbatsky u CBS-ovoj seriji *Kako sam upoznao vašu majku* i bivša manekenka.

Karijera
--------

Rođena je u Vancouveru kao kći oca Nizozemca i majke Britanke. Ime Jacoba dobila je po svojoj prateti, a kasnije je dobila nadimak *Cobie*.

Kao dijete željela je biti doktorica ali ju je kasnije počela zanimati gluma. Glumiti je počela u srednjoj školi. Srednju školu završila je 2000. godine sa odličnim uspjehom te je proglašena najboljom u svojoj klasi.

Kao tinejdžerku otkrili su ju kao manekenku te je dobila mnogo revija i nosila ih diljem svijeta. Kada je dobila ulogu Robin u seriji *Kako sam upoznao vašu majku*, izašla je iz svijeta manekenstva te prihvatila ulogu koja ju je proslavila.

Privatni život
--------------

2008. godine objavila je da je trudna s dečkom Taranom Killamom te očekuju bebu u proljeće 2009. godine. Dobra je prijateljica sa glumicom Allyson Hanigann.

Vanjske poveznice
-----------------

* Cobie Smulders na IMDb-u (`en`)
**Collegium musicum Fluminense** je ansambl za staru glazbu na baroknim glazbalima, osnovan 1987. u Rijeci (Hrvatska).

Od osnutka umjetnički mu je voditelj David Stefanutti, a čine ga akademski muzičarii koji su ujedno članovi kulturno-umjetničkog udruženja *Fratellanza* pri Zajednici Talijana u Rijeci.

Pored poznatih baroknih majstora "Collegium musicum Fluminense" izvodi i djela manje poznatih autora kao i djela hrvatskih skladatelja. U interpretaciji ansambl teži spajanju povijesnih činjenica (autentični način izvođenja) i suvremenog umjetničkog pristupa. Suradnjom s pjevačima i solistima nastoji se širiti glazbeni repertoar i ilustrirati živost, raznolikost i izražajnog komorne glazbe od ranog baroka do bečkog klasicizma.

U tijeku svoje kontinuirane i bogate koncertne aktivnosti djelujući u gotovo istom sastavu ansambl je ostvario vrijedne uspjehe kako u zemlji tako i u inozemstvu.

Povezano
--------

* David Stefanutti
* Roberto Haller

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305662945

 |
Prizor s Bjelovarskog sajma
**Bjelovarski sajam** sajamska je priredba, koja se održava na sajamskom prostoru u Gudovcu kraj Bjelovara. Jedan je od najvećih poljoprivrednih sajmova u regiji (uz Gornju Radgonu i Novi Sad).

Na širem prostoru Bjelovara postoji bogata povijest sajmovanja poljoprivrednim proizvodima i razvijena poljoprivredna proizvodnja. Na tim temeljima, osnovao se Bjelovarski sajam 1995. godine na prostoru bivše stočarske farme Koopexport u Gudovcu u predgrađu Bjelovara. Vlasnici sajma su Bjelovarsko-bilogorska županija i Grad Bjelovar. 

Glavne manifestacije su proljetni i jesenski sajam, a ima i niz manjih sajamskih priredbi tijekom godine (pčelarska izložba, sajam konja, malih životinja i sl.) Na prostoru sajma nalazi se niz sajmenih zgrada za izlagače. Postoji i nekoliko zatvorenih prostora, gdje se izlažu domaće životinje poput: krava, konja, svinja, ovaca, koza, peradi i dr. Predstavljaju se i hrvatske pasmine domaćih životinja poput: konja hrvatskog hladnokrvnjaka, turopoljske svinje, boškarina, kokoši Hrvatice i dr. 

Na sajmu se nalazi prva hrvatska Aukcijska dvorana. Sagrađene su i lovačka i šumarska kuća. Sajam ima i međunarodni karakter uz sudjelovanje stranih izlagača, svaki put predstavlja se zemlja domaćin te jedna hrvatska županija. U popratnom programu održavaju se savjetovanja, prezentacije, ocjenjivanja najboljih primjeraka stoke, aukcijska prodaja stoke, nastupi kulturno-umjetničkih društva i sl. Sajam obično otvori državna delegacija.
**Agrarizam** ili **agrarijanstvo**, rjeđe **ruralizam**, je izraz koji u najširem smislu označava socijalna društvenu ili političku filozofiju, odnosno uvjerenje kako je život na selu, odnosno ekonomija bazirana na poljoprivredi moralno superiorniji životu u gradu, odnosno ekonomiji temeljenoj na industiji i bankarstvu.

Pored toga, agrarizam može biti pojam kojim se označavaju razni društveni pokreti koji za cilj imaju "pravedniju" raspodjelu poljoprivrednih resursa, prije svega zemljišta, odnosno pokreti koji se zalažu za agrarnu reformu. U većini razvijenih zemalja, gdje je ruralno stanovništvo čini manjinu, "agrarizam" se sve manje koristi u tom smislu; umjesto toga se koristi za ideologiju, odnosno zajednički naziv za agrarne, odnosno zemljoradničke političke stranke koje nastoje zastupati interese ruralnog stanovništva.

Vanjske veze
------------

* "Agrarianism" Arhivirano 2009-02-08 na Wayback Machine-u in *American Conservatism: An Encyclopedia*
* "Agrarian Valhalla: The Vanderbilt 12 and Beyond" Arhivirano 2006-12-29 na Wayback Machine-u by Joseph Scotchie, *Southern Events*
* Writings of a Deliberate Agrarian
* The New Agrarian
* Agraripedia Arhivirano 2018-08-16 na Wayback Machine-u
**Ahouerhopiheim** (Ahouerhopihein, kod Hodgea; Abonerhopiheim, Ahonerhopiheim), ime kojim bi se moglo označiti dva indijanska plemena i sela na području Teksasa, sjeverno od zaljeva Matagorda. Naziv je evidentno tiskarska pogreška nastala spajanjem prvog i posljednjeg dijela imena plemena koja spominje Henri Joutel (1687), što se može vidjeti na Joutelovom popisu (u Margry, Dec. in, 288, 289, 1878). Ove nazive dobio je od jedng Ebahamo Indijanca, plemena kojemu su vjerojatno bili srodni.

Literatura
----------

* Henri Joutel, Joutel's Journal of La Salle's Last Voyage (London: Lintot, 1714; rpt. New York: Franklin, 1968).
* Isaac Joslin Cox, ed. The Journeys of René Robert Cavelier, Sieur de La Salle (2 vols. New York: Barnes, 1905; 2d ed. New York: Allerton, 1922).
* Frederick Webb Hodge, ed. Handbook of American Indians North of Mexico (2 vols. Washington: GPO, 1907, 1910; rpt. New York: Pageant, 1959).

Vanjske veze
------------

* Ahouerhopiheim Indians
* A- Texas Indian Villages, Towns and Settlements
**Bischofshofen** je grad na sjeveru Austrije od 10,315 stanovnika, koji administrativno podpada pod Okrug Sankt Johann im Pongau.

Geografske karakteristike
-------------------------

Bischofshofen je važno željezničko čvorište na sjeveru Savezne zemlje Salzburg. Grad leži na padinama masiva Hochkönig u dolini rijeke Salzach, 50 km južno od Salzburga.

Historija
---------

Najstarija ljudska staništa pronađena su na planini Götschenberg, a nalazi o proizvodnji bakra na prostorima današnjeg 
Bischofshofena potječu iz druge polovine 4. vijeka pne. iako se on iskapao još od 17. vijeka pne. - ostaci okna na planinama Buchberg i Mitterberg. 
Kult sv. Maksimilijana bio je vjerojatno raširen još od davnih vremena, tako da je samostan sv Maksimilijana osnovao Rupert od Salzburga oko 711./712. on je uništen 820. ali je obnovljen 822.

Bischofshofen je prvi put dokumentran oko 700. pod imenom **Pongo**, a pod imenom *Bischofshofen* tek 1217.
Ekonomski uzlet grada započeo je 1829. kad je obnovljeno iskapanje bakra i kad je do njega stigla željeznica - 1875.

Bischofshofen je status grada stekao tek 2000.

Znamenitosti
------------

Najveće zanmenitosti grada su romaničko-gotička parohijska crkva (14. - 15. vijek) s freskama 
koje datiraju s početka 16. vijeka. 
Gotička crkva sv.Marije iz 1457. podignuta na romaničkim temeljima iz 11. vijeka, sa freskam oslikanim oko 1420. romanička crkva sv. Georga sa freskama iz oko 1230. i romanički toranj koji je tokom 13. vijeka bio rezidencija biskupa od Chiemseea.

Privreda
--------

Za ekonomiju grada najznačajnija je metalo-prerađivačka industrija (Liebherr), proizvodnja građevinskih
strojeva, ljevanje metala, proizvodnja cisterni, proizvodnja izolacijskog stakla uz drvopretrađivačku industriju uglavnom kod Mitterberghüttena.

Pored grada je 1984. podignuta hidroelektrana snage 16 MW.

Bischofshofen je i turistički centar, pored grada nalazi se spilja -Eiskogelhöhle, a tu se održava i finalno natjecanje u skijaškim skokovima u poznatoj Novogodišnjoj turneji.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Unterhaching
* Španjolska, Adeje (Tenerife)

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Salzburg" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Bischofshofen*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 28. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Bischofshofen*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Bischofshofena* (`de`)
* *Turističke stranice Bischofshofena* (`de`)
**Bitka kod Beth-Zechariaha** se odigrala za vrijeme makabejskog ustanka godine 162. pne. između jevrejskih ustanika pod Judom Makabejcem na jednoj i seleukidske vojske pod Lizijom na drugoj strani. Dvije godine ranije ustanici su zauzeli Jeruzalem gdje se od seleukidskih snaga održao jedino garnizon u Akri. Regent Lizija je nastojao deblokirati garnizon te je s vojskom zauzeo strateški važno mjesto Beth-zur, 25 km od grada, prisilivši Judu Makabejca da prekine opsadu Akre i pokuša ga zaustaviti. Kod Beth-Zechariaha je Juda napustio svoju dotadašnju gerilsku taktiku, omogućivši Liziji da brojčano nadmoćnom falangom i bojnim slonovima razbije jevrejske redove. Poražene makabejske snage su se povukle u Jeruzalem koje je Lizija opsjeo. Međutim, od opsade je morao odustati zbog pobune generala Filipa te je umjesto toga započeo mirovne pregovore s makabejskim vođama prilikom kojih je pristao na vjerske slobode Jevreja.

Tokom bitke je jedan od Judinih pomoćnika, Eleazar Horan, nastojao svojim suborcima osobno pokazati kako su slonovi ranjivi. Prilikom bitke je zapazio slona s kraljevskim grbom te se sakrio ispod njega i zario mač u njegov trbuh. Slon je odmah uginuo i pao na Eleazara, skršivši ga svojom težinom. Usprkos toga, Eleazar je zbog svog čina postao jevrejski heroj.
Bibliografija(grč. bibliographia- pisanje knjiga) je u najopćenitijem smislu učenje i opisivanje knjiga. Može biti uređena prema autoru, temi itd. Katalog neke nacionalne knjižnice često je nacionalna bibliografija jer sadrži sva djela koja su izašla u toj zemlji. Bibliografija se dijeli na nabrajačku ili sistematsku i na kritičku ili analitičku. Bibliografska djela se najčešće koriste kao tercijarni izvori. Ovaj članak će govoriti i o anotiranoj bibliografiji, koja daje kratak sadržaj i opis objavljenih radova.

Nabrajačka i analitička bibliografija
-------------------------------------

Nabrajačka bibliografija je indikativni ili iscrpni popis djela i ne može sadržavati više od jednog izvora za pojedinu bibliografiju: autora, naslov, godinu izdanja i listu referenci.
Analitička bibliografija je kritičko proučavanje iste podjeljeno na opisnu, povijesnu i tekstualnu. Opisna bibliografija je temeljito proučavanje knjiga kao fizičkog predmeta. Povijesna bibliografija proučava izdavaštvo. Tekstualna bibliografija se naziva i tekstualnom kritikom. Tekstualna kritika je grana filologije ili bibliografije koja se bavi pronalaskom i ispravljanjem pogrešaka u tekstovima ili manuskriptima.

Anotirana bibliografija
-----------------------

Anotirana bibliografija je vrsta iste koja daje sažetak napravljenog istraživanja. Uz bibliografske podatke, anotirana bibliografija daje i kratak sažetak anotacija. Mora sadržavati sve ili barem neke od sljedećih podataka: objašnjenje autorstva i/ili sposobnosti autora, cilj ili glavnu svrhu rada, bilo koja uočljiva odstupanja, ciljanu publiku i komentar sažetka. Svrha anotacije je da čitateljima pruži detaljniji opis izvora, uključujući i sažetak. Anotacije mogu biti indikativne, informacijske, procjenjivačke i kombinirane. Stil pisanja anotacije može biti telegrafski, pisan cijelim rečenicama i pisan u paragrafima. Bez obzira koji stil pisanja koristimo, podatci bi trebali biti sažeti i samo najvažnije pojedinosti bi trebale biti spomenute. Anotirana bibliografija nam može pomoći da saznamo više o određenoj temi, za formuliranje teza i pomoć drugim istraživačima.

Zaključak
---------

Bibliografije su jako korisne čitateljima u snalaženju među brojnom literaturom. Mogu
biti od pomoći i osobama koje su novaci u znanstvenom radu jer će lakše pronaći temu koja još nije istražena.

Izvori
------

* 
*
Za bitku u drugom punskom ratu, v. Bitka kod Beneventuma (214. pne.).

**Bitka kod Beneventuma**, koja se odigrala 275. pne. između rimskih snaga pod konzulom Manijem Kurijem Dentatom s jedne, te epirskog kralja Pira i njegovih italskih saveznika s druge strane, predstavljala je posljednju bitku Pirovog rata. U taktičkom smislu nije imala jasnog pobjednika, ali je nakon nje Pir pristao na rimske mirovne uvjete, prepustivši de facto Rimljanima hegemoniju nad Italijom.

Uvod
----

Nakon što je Pir 280. pne. došao u Italiju kako bi pomogao grčkim kolonijama na čelu s Tarentom u borbi protiv Rimljana, u dvije je velike bitke - kod Herakleje i kod Askula. Međutim, zbog vlastitih teških gubitaka nije bio u stanju iskoristiti te uspjehe, te je, kada je sklopljen savez Rima i Kartagine, krenuo na Siciliju te tamo uspio osvojiti većinu kartaginskih uporišta. Nevoljkost grčkih kolonija da se stave pod njegovu vlast ga je, pak, ponovno vratila u Južnu Italiju, gdje su Rimljani u međuvremenu konsolidirali svoje redove te obnovili vojsku koja se suprostavila Piru u Kampaniji.

Tok bitke
---------

Bitka se odigrala kod mjesta Maleventum (što na latinskom znači "loš događaj"). Tamo su Rimljani, znajući da Pir ima brojčano jače snage - čiju su većinu ljudstva činili italski saveznici - sagradili utvrđeni logor. Pir je odlučio da logor zauzme iznenadnim noćnim napadom. Pirove trupe su se, međutim, kretale presporo te omogućile Rimljanima da ih pravovremeno zapaze te pripreme obranu. Napad je odbijen uz teške gubitke, pri čemu je Pir izgubio polovicu svojih bojnih slonova.

Sljedeći dan su, pak, Rimljani krenuli u napad. Tada ih je spremno dočekala epirska falanga te uz pomoć slonova natjerala na povlačenje u logor. Rimljani su se, međutim, ponovno pregrupirali i napali slonove koji su, razdraženi, razbili makedonsku falangu. Pir se nakon toga povukao s bojišta.

Posljedice
----------

Pir, koji je prethodnih pet godina pokušao natjerati Rimljane da sklope mir, sada je počeo pregovarati s Rimljanima daleko spremniji da prihvati njihove uvjete. Ključni je bio taj da sa svojom vojskom - 8000 pješaka i 500 konjanika - napusti Italiju. Pir ih je, iscrpljen, prihvatio, kako bi se usredotočio na Balkan, gdje mu je pozicije ugrožavao makedonski kralj Antigon II Gonata. Njegovi italijanski saveznici su ostavljeni na cjedilu te su u roku od nekoliko godina, uključujući Tarent - koji je bio povodom sukoba - pali pod rimsku vlast. Time je Rim ostvario dominaciju nad Apeninskim poluotokom te konačno postao velika sila antičkog svijeta.

Rimljani su u počast bitke, koju su kasnije proglasili svom pobjedom, Maleventum preimenovali u "Beneventum" ("dobar događaj").

Literatura
----------

* Kęciek, Krzysztof, *Benewent 275 p.n.e*, Bellona, Warsaw, 2001.
* Information about this war can be found in Plutarch's *Lives*, Polybius, Dionysius of Halicarnassus, and Livy.
* Michael Grant, The History of Rome, p. 80

Vanjske veze
------------

*
Tri biblijska prizora koji prikazuju tipološku usporednost između epizoda iz Starog i Novog zavjeta: Eva i zmija, Blagovijest i Gideonovo čudo
***Biblia pauperum*** ("Biblija siromaha") je tradicija slikovnih Biblija koja je započela u visokom srednjem vijeku koje su za razliku od ilustriranih Biblija u kojima su slike bile podređene tekstu smještale ilustracije u središte stranice sa samo kratkim tekstom ili bez imalo teksta. Riječi koje izgovaraju likovi u iluminiranim minijaturama ponekad su bile zapisivane na svitcima koji izlaze iz njihovih usta, nalik modernom stripu. Biblije pauperum obično nisu bile pisane latinskim, nego narodnim jezikom.

Isprva su ove knjige bile zapisivane na šarenim ručno obojenim iluminiranim rukopisima na pergamentu, kao što je *Velislai biblia picta*, no u 15. stoljeću počeli su prevladavati tiskani primjerci s drvorezima. Biblia pauperum bila je najčešći tiskani rad u tzv. "Blockbuch" izdanjima, prvenstveno u Njemačkoj i Nizozemskoj gdje su i tekst i slike bili sačinjavani od jednog drvoreza po stranici. Jedna od prvih takvih knjiga tiskana je u Bambergu u Njemačkoj oko 1462. godine, a postojalo je i 18 izdanja u obliku inkunabula. Biblije pauperum nisu bile namjenjene prodaji siromašnima - neki rukopisi bili su raskošno ukrašeni i vrlo skupi iako su "Blockbuch" izdanja bila daleko jeftinija i vjerojatno pristupačna župnicima. Jednostavnije inačine vjerojatno je koristilo svećenstvo kao pomoć u poučavanju nepismenih, dakle većine stanovništva. Ime "Biblia pauperum" nadjenuli su njemački znanstvenici tek u 30-im godinama 20. stoljeća.

Biblia pauperum primjer je u kojemu ilustracija poprima dublje značenje, a tekst potpuno nestaje - Kristov život prikazuje se u tipološkoj formi: starozavjetnim prizorima uvijek se usporedno prikazuju novozavjetni, kao npt. prikaz Eve i zmije i Kristovog iskušenja u pustinji, Abrahama i Izaka uz Krista koji nosi križ penjući se na Golgotu i sl.

Ikonografski program Biblije pauperum također je prisutan i u drugim oblicima srednjovjekovne umjetnosti, kao npr. vitrajima i skulpturama i urezanim slikama biblijskih tema. Budući da su za razliku od njih knjige prenosive, vjerojatno su odigrale važnu ulogu u širenju novih utjecaja u oslikavanju raznih tema. Većina njih, kao npr. Navještenje pastirima može se naći oslikana u vrlo sličnom obliku tijekom vremena, u različitim tehnikama i u više zemalja.

Izvori
------

1. ↑  ISTC British Library
2. ↑  Roelof van Straten, Uvod u ikonografiju, Zagreb, 2003.

***Biblia pauperum*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostale upotrebe, v. Bitka kod Beaupréaua.*

**Bitka kod Beaupréaua** se odigrala 22. aprila 1793. godine na zapadu Francuske za vrijeme Vandejskog rata između vandejskih kontrarevolucionarnih pobunjenika na čelu sa Charlesom de Bonchapsom na jednoj, i snaga republikanske vlade na drugoj strani. Do nje je došlo nedugo nakon bitke kod Vezinsa u kojoj su pobunjenici razbili republikance, prisilivši ih da odustanu od velike ofanzive čiji je cilj bio gušenje ustanka. Ona je također natjerala republikanskog generala Berruyera da napusti svoje uporište Chemillé, a zbog čega se republikanski garnizon u mjestu Beaupréau pod komandom Jean-Marie Gauvilliersa našao izoliran. Kada ga je 22. aprila 1793. godine napala brojčano nadmoćna de Bonchampsova vojska, brzo i lako je razbijen i prisiljen da se u panici povuče preko Loire.

Izvori
------

1. ↑  Ernest Colon : Cartes de lieux de batailles durant la guerre de Vendée

Literatura
----------

* Yves Gras, *La Guerre de Vendée*, éditions Economica, 1994, p. 35.

Vanjske veze
------------

* Ernest Colon : Cartes de lieux de batailles durant la guerre de Vendée
**Brečići** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Pojezerje, Dubrovačko-neretvanska županija.

Stanovništvo
------------

Prema popisima stanovništva od 1981. godine, naselje nije imalo stanovnika niti obiteljskih kućanstava.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:** Iskazuje se od 1991. kao samostalno naselje nastalo izdvajanjem dijela naselja Dubrave. Brečići su također bili samostalno naselje 1900. 1910. i 1948. U 1857. 1869. 1921. i 1931. podaci su sadržani u naselju Pozla Gora. U 1981. 1991. i 2001. bez stanovnika.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Brečići** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Pojezerje |
| --- |
| Brečići • Dubrave • Kobiljača • Mali Prolog • Otrić-Seoci • Pozla Gora |
**Bitka kod Beroje** se vodila u današnjoj Bugarskoj 1122. godine između bizantske vojske pod carem Jovanom II Komninom na jednoj, i Pečenega na drugoj strani. Do nje je došlo tokom pokušaja Pečenega, za koje relativno oskudni historijski podaci sugeriraju da ih je knez Vladimir Monomah protjerao iz Kijevske Rusije ili potakao da napadnu bizantske teritorije preko Dunava. Pečenege, koji su nekoć bili izuzetno moćan nomadski narod, godine 1091. je kod Levuniona u odlučujućoj bitci porazio Jovanov otac Aleksije I Komnin, nakon čega su prestali biti značajan faktor na istoku Evrope. Jovan, međutim, ništa nije htio ostaviti slučaju; povukao je glavninu bizantske vojske iz Male Azije te presreo glavninu pečeneških snaga nakon što su bili prešli Balkan i logorovali kroz današnje Stare Zagore. Jovan je prije bitke Pečenege uspio obmanuti slanjem darova i lažnim pregovorima, te ih uspio iznenaditi prilikom napada. Pečenezi su, međutim, pružili žestok otpor te je Jovan tokom borbe bio ranjen strijelom u nogu. Na kraju su se povukli u svoj kolski logor, gdje je otpor na kraju slomila bizantska varjaška garda koristeći svoje bojne sjekire kako bi se probila u njegovu unutrašnjost. Preživjeli Pečenezi su regrutirani u bizantsku vojsku. Bitka je dovela do nestanka Pečenega koji su se samo za generaciju-dvije potpuno stupili u bugarski i mađarski etnički korpus. Bizantincima je bitka na duže vrijeme stablizirala položaj na Balkanu i omogućila nastavak širenja granica na istoku.

Literatura
----------

* Angold, Michael (1984). *The Byzantine Empire, 1025–1204: A Political History (First Edition)*. London, United Kingdom: Longman. ISBN 978-0-58-249060-4.
* Angold, Michael (1997). *The Byzantine Empire, 1025–1204: A Political History (Second Edition)*. London, United Kingdom: Longman. ISBN 978-0-58-229468-4.
* Birkenmeier, John W. (2002). *The Development of the Komnenian Army: 1081-1180*. Boston, Massachusetts: Brill. ISBN 90-04-11710-5.
* Choniates, Niketas; Magoulias, Harry J. (trans.) (1984). *O City of Byzantium: Annals of Niketas Choniates*. Detroit, Michigan: Wayne State University Press. ISBN 978-0-81-431764-8.
* Cinnamus, Ioannes (1976). *Deeds of John and Manuel Comnenus*. New York, New York and West Sussex, United Kingdom: Columbia University Press. ISBN 978-0-23-104080-8.
* Curta, Florin (2006). *Southeastern Europe in the Middle Ages 500-1250*. Cambridge, United Kingdom: Cambridge University Press. ISBN 978-0-52-181539-0.
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Biševo**. Za druga značenja, v. Biševo (razvrstavanje).* |

**Biševo** ( tal. *Busi* ) je otok u Jadranskom moru nedaleko Visa, poznat po svojoj Modroj špilji, malom plavcu i pješčanim plažama. Površina mu iznosi oko 6 km2, a nalazi se 5 km jugozapadno od gradića Komiže, s kojim je tijekom čitave godine povezan brodskom linijom (prugom).

Po popisu iz 2001. godine otok ima 19 stalnih stanovnika, od kojih je 8 starije od 65 godina. Još 1961. je na Biševu bilo 114 stanovnika ( prije Drugog svjetskog rata preko 200), koji su se preselili uglavnom u Komižu. Mnogi su i dalje ostali vezani za svoj otok na kojem obrađuju vinograde i maslinike, a ljeti uglavnom i borave na njemu.

Uvala Porat na Biševu.

Izvori
------

1. 1 2  Duplančić Leder, T.; Ujević, T.; Čala, M. (2004): *Duljine obalne crte i površine otoka na hrvatskom dijelu Jadranskog mora određene s topografskih karata mjerila 1:25 000*, Geoadria, Vol. 9, No. 1, 5-32.

Vanjske veze
------------

***Biševo*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Biševo** |
**Bitka kod Djerbe** bila je pomorska bitka koja se vodila u maju 1560. kod otoka Djerba u Tunisu između flota Osmanskog Carstva i Kršćanskog saveza pod španjolskim vodstvom, kojim je komandirao genoveški admiral - Giovanni Andrea Doria.

Osmanska pobjeda obilježila je kulminaciju njihove pomorske superiornosti na Mediteranu.

Tok bitke
---------

Nakon pobjede osmanske flote 1538. u Bitci kod Preveze povećao se broj osmanskih napada na zapadni Mediteran, što je ugrozilo španjolsku obalu i Baleare. Da bi se suprotstavili toj agresiji, formiran je novi kršćanski savez koji je okupio flotu od pedesetak brodova pod komandom Giovannija Andreje Dorije, nećaka Andreje Dorije.

Kršćanska flota isplovila je februaru 1560. u kampanju zauzimanja Tripolija na sjeveru Afrike. Međutim primarni cilj misije otkazan je zbog epidemije među mornarima i loših vremenskih prilika.
Umjesto toga u martu je flota doplovila do obala Tunisa i lako zauzela utvrđeni otok Djerbu.
Osmanska mreža sjevernoafričkih fortifikacija brzo je prenijela vijest o padu Djerbe do admirala Pijale paše koji je odmah sakupio flotu od stotinu brodova i otplovio za Djerbu.

Osmanlije su doplovile do otoka u maju, iznenadile kršćane i napale njihovu flotu dok je ona ležala usidrena u luci.
Iznenađena i uspaničena kršćanska flota bila je lak zalogaj za Osmanlije i za nekoliko sati više od polovice brodova kršćanske flote bilo je potopljeno ili zarobljeno. Preostali kršćanski mornari potražili su utočište u Utvrdi Borj El Kebir i izdržali nekoliko mjeseci opsade, prije nego što su se predali.

Pobjeda kod Djerbe utrla je put za osmansku Opsadu Malte 1565.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Battle of Djerba*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 23. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

* *Battle of Djerba* (`en`)
|  |
| --- |
| **Drugi punski rat** |
| Ticin – Trebija – Trazimen – Kana – Nola – Prva Kapua – Betis – Druga Kapua– Numistro– Askul – Bekula – Metaur – Ilipi – Kroton – Zama |

**Bitka kod Bakule** ( 208. pne. ) je bitka između Kartagine i Rimske republike tokom Drugog punskog rata. Bitka se odigrala na tlu Španije. To je bila prva pobeda Scipiona Afričkog nakon što je on preuzeo komandu nad rimskom vojskom u Španiji. Kartaginjansku vojsku je predvodio Hasdrubal Barka.

Uvod
----

Posle Scipionovog iznenadnog napada i osvajanja Nove Kartagine, tri kartaginjanske armije su ostale razdvojene sa generalima koji se nisu slagali jedan s drugim. To je dalo priliku Rimljanima da pritisnu svakoga od njih posebno.
Scipion je pokrenuo vojsku 208. pne. protiv Hasdrubala Barke, koji se nalazio kod Bekule, blizu današnjeg Guadalkivira.

Kad je sazano da se Scipion približava Hasdrubal zauzima jaku obrambenu poziciju. Postavio se na visoki i duboki plato zaštićen rekom napred i nazad. Plato se sastojao od dve stepenice. Na niži položaj Hasdrubal postavlja lakše trupe, a svoj logor iza.
Kada je Scipion stigao bio je nesiguran kako da napadne Hasdrubala na tako dobrom položaju. S druge strane Scipion je bio zabrinut da ako ništa ne čini druge dve kartaginjanske armije se mogu pridružiti. Krenuo je u akciju treći dan.

Bitka
-----

Pred napad Scipion šalje jedinice da blokiraju ulaz u dolinu i prolaz na sever, čime sprečava moguće kartaginjansko povlačenje.
Rimske laka pešadija krenula je protiv kartaginjanske lake pešadije. Rimljani su bili pod kišom strela i morali su se penjati po strmini, ali ipak su uspeli potisnuti Kartaginjane kad je došlo do borbi prsa o prsa.

Sa svojom najboljom vojskom Scipion izvodi napad na bokove kartaginjanskog glavnog logora. Hasdrubal je bio pod utiskom da se i dalje radi samo o manjim okršajima i zbog toga nije upotrebio na vreme svoje glavne snage. NJegova loše pripremljena vojska je bila
sa tri strane obuhvaćena Rimljanima. 

Hasdrubal uspeva pobeći sa slonovima, svom svojom prtljagom i kartaginjanskom vojskom. Najviše je stradala laka pešadija i španski saveznici. Rimski legionari su krenuli sa pljačkom kartaginjanskog logora pa su tako omogućili Hasdrubalov beg.

Posledice
---------

Posle bitke Hasdrubal Barka vodi svoju umanjenu vojsku preko Pirineja i Alpi u Italiju u nameri da pomogne svom bratu Hanibalu.
Usput je prikupio nove vojnike Gale.

Mnogi istoričari su kritikovali Scipiona, smatrajući da je olako pustio da mu Hasdrubal Barka pobegne. Drugi smatraju da bi potera za Hasdrubalom bila rizik jer su po Španiji operisale još dve velike kartaginjanske armije, a postojala je i mogućnost zasede kao u bici kod Trazimenskog jezera.

Umesto toga Scipion se okrenuo sklapanju savezništva sa španskim plemenima. Nakon Scipionovih pobeda mnoga plemena menjaju stranu. U međuvremenu stižu kartaginjanska pojačanja, s namerom da se povrati izgubljeno.

Vidi još
--------

* Drugi punski rat
* Rimska republika
Primjer bifore na zvoniku Krčke katedrale
**Bifora** (od talijanskog: *Bifora*) je tip prozorskog otvora.

To je prozorski otvor okomito podijeljen u dva jednaka dijela. Uobičajeno je razdvojen s jednim stupom ili pilonom (ili na neki drugi način). Iznad stupa su dolazi Arkada s dva luka. Ponekad su unutar tih lukova bili kojekakvi dekorativni elementi, djeteline s tri ili četiri lista.

Bifore se u arhitekturi pojavljuju u 12. stoljeću prvo u armenskoj arhitekturi, potom u islamskoj arhitekturi. Od pojave romanike počinje njihova masovna upotreba u graditeljstvu. 

Gotika je obožavala uske elegantne bifore, na svojim katedralama, ali su se zadržale i u renesansi. Nakon toga bifore izlaze iz mode, ali se vraćaju u 19. stoljeću, za vrijeme historicizma i ponovnog otkrića starih stilova (gotike i romanike)

Ovaj tip prozorskog okvira puno se koristio kod izgradne tornjeva. Niži tornjevi zvonika, uobičajeno bi imali bifore jer se na taj način olakšavala masa tornja, i on je na taj način bio lakši, te se tako moglo doseći veće visine.

Gotičke bifore na zvoniku Trogirske katedrale sv. Lovre

Povezano
--------

* Monofora
* Trifora
* Kvadrifora

***Bifora*** na Wikimedijinoj ostavi
***Bliss*** (sh. *Blaženstvo*) je novela novozelandske spisateljice Katherine Mansfield objavljena u Londonu 1918. godine. Protagonistica je Bertha Young, domaćica koja zajedno sa svojim mužem Harryjem drži večeru na kojoj je jedna od gošća žena po imenu Pearl Fulton prema kojoj Bertha tokom večere počne osjećati neobičnu i neobjašnjivu privlačnost. Prisutnost "ženskastog" (i najvjerojatnije homoseksualnog) gosta Eddieja Warrena, kao i izrazito hladan i neprijateljski Harryjev odnos prema Pearl sugerira kako Bertha i Pearl jedna prema drugoj gaje potisnute lezbijske osjećaje, ali se na kraju ispostavi da je Bertha pogrešno protumačilo to da se Harry i Peral nalaze u preljubničkoj vezi. *Bliss*, čiji ironični naslov potiče od izreke da je "neznanje blaženstvo" se isticao kako modernističkim stilom, kao i prikazom shvaćanja homosekualnosti početkom 20. vijeka. Danas se smatra jednom od najvažnijih priča u opusu Katherine Mansfield, a 1920. je po njoj ime dobila Mansfieldina zbirka *Bliss and Other Stories*.

Vanjske veze
------------

* Full Text
Bazaltna breča
Tektonska breča, Julijski Alpi, Slovenija
Nekarakteristična azuritno-malahitna breča
**Breča** (engl. , fr. *Brèche*, nem. *Breccie*, rus. *Brekčiя*) ili **kršnik** je stena izgrađena od nezaobljenih odlomaka veličine preko 2 mm istovrsnih ili različitih stena, povezanih nekim matriksom. Breče pripadaju grupi klastičnih stena, podgrupi psefita, a nastaju vezivanjem ili cementacijom drobine nekim prirodnim vezivom(karbonatno, silicijsko i dr.). Ime je dobila po latinskoj reči breccia – lomljeni kamen.

Sastav
------

Breča se sastoji od nezaobljenih fragmenata jedne ili više vrsta stena i vezivne supstance. Veličina fragmenata i odnos količine fragmenata prema vezivnoj masi su različiti. Pošto je osnovni materijal iz koga breče nastaju neklasiran po krupnoći (drobina), to su fragmenti breče obično vrlo različitih dimenzija.

U brečama se, osim fragmenata stena, nalaze i fragmenti skeleta i ljuštura organizama, a neke breče su sastavljene isključivo od takvih fragmenata. To su najčešće ljušture školjaka ili fragmenti kostiju. Takve breče, u kojima preovlađuju organski fragmenti, nazivaju se **lumakelama**.

Podela
------

Prema načinu postanka, odnosno prema geološkom procesu koji dovodi do fragmentiranja, breče delimo na:

* padinske – kada su nastale od padinskog (siparskog) materijala;
* obalske – nastale u priobalskim regionima mora ili jezera usled razornog dejstva talasa;
* tektonske – nastale drobljenjem materijala fragmentiranog na rasednim površima;
* vulkanske – nastale vezivanjem grubozrnog nezaobljenog vulkanoklastičnog materijala;
* kontaktne – nastale lomljenjem okolnih stena ili perifernih partija plutona i potom zahvatanih magmom kod raznih vrsta intruzija.

Podela breča vrši se i na osnovu sastava fragmenata, na: krečnjačke, dolomitske, mermerne, serpentinske, heterogene, itd. Kao i kod drobine, i ovde preovlađuje homogeni materijal, jer fragmenti od kojih je breča nastala nisu dugo transportovani.

Cement u brečama može biti vrlo različit. Ili je doveden spolja ili je nastao rastvaranjem materijala same drobine. Obično je cement istog sastava kao i sama breča, ali se sreće i cement drugačijeg sastava.

Prema načinu pojavljivanja, za breče se može reći da su u najvećem broju slučajeva neslojevite stene. Obično su masivne teksture, jer nisu stvarane u vodenoj sredini, nego najčešće na kopnu.

Breče imaju raznovrsnu primenu u građevinarstvu, naročito za dekorativne svrhe.

Povezano
--------

* Spisak stena

Izvori
------

1. ↑  Geološka terminologija i nomenklatura IV petrologija, Beograd, 1975

Literatura
----------

***Breča*** na Wikimedijinoj ostavi

* Đorđević V. Đorđević P. Milovanović D. 1991. *Osnovi petrologije*. Beograd: Nauka
**Bilogorska narodna nošnja** karakteristična je za bilogorski kraj tj. područje Bjelovara i okolice. 

U prvoj polovici 19. stoljeća, narodnu nošnju nosilo je oko 90% stanovništva Hrvatske. Kasnije se broj postepeno smanjivao, kako je moderna odjeća postajala sve dostupnija. Danas se narodna nošnja može naći u etnografskim zbirkama i kulturno-umjetničkim društvima.

Bilogorska narodna nošnja pripada Panonskom nekrojenom ruhu. Odjeća se nije krojila, nego se sastavljala šivanjem po rubu pola platna, koje se nabire i slaže. Osnovni materijali su biljna vlakna lana i konoplje. U hladnijem dijelu godine nose i krzneni ogrtači, kabanice i prsluci zobunci. Dječja narodna nošnja vrlo je slična odjeći odraslih. Predvladava bijela boja. Muškarci nose rubače i gaće (lanene hlače). Žene nose duge suknje do gležnja, oglavlja, rubače, fertune i oplećke. Djevojke nisu pokrivale kosu, koja je bila spletena u pletenice i spuštena niz leđa ili uvijena u punđu i slične oblike. Udane žene na glavi su imale poculice. Muškarci su nosili crne šešire, a zimi šubare od jareće ili janjeće kože. Bila je posebno radna odjeća i posebno svečana (svetašnja) odjeća za svetke i svečanosti, ali se ne razlikuju puno, osim po nekim detaljima. 

Bilogorska narodna nošnja jedna je od najjednostavnijih i najasketskijih u cijeloj Hrvatskoj. Zbog stalne opasnosti od Turaka na području Vojne krajine, zbog čega su često izbivali muškarci, žene su morale obavljati teške fizičke poslove pa nisu imale vremena za izradu raskošne narodnje nošnje, nego su težile funkcionalnosti i jednostavnosti. 

Najstariji sačuvani primjer bilogorske narodnje nošnje, koji potječe iz 1880. godine iz Diklenice, čuva se u Gradskom muzeju u Bjelovaru u etnopostavu.

Izvori
------

1. ↑  Matunci, Gordana Marta: Nošnja naša bilogorska, Novi bjelovarac, Bjelovar 13. lipnja 1996.
2. ↑  Horvat Ž. Stara bjelovarsska graničarska nošnja najasketskija je u cijeloj Hrvatskoj, Bjelovarac, Bjelovar 18. ožujka 2004. str. 10
**Bošnjačka demokratska stranka Hrvatske** (kraće: **BDSH**) je parlamentarna politička partija koja oblikuje i usmerava političku volju i delovanje bošnjačke zajednice u Hrvatskoj. Predsednik stranke je Nedžad Hodžić.

Stranka je osnovana 25. oktobra 2008. godine u Kastavu s ciljem kvalitetnijeg političkog organizovanja bošnjačke nacionalne manjine u Republici Hrvatskoj, te izgradnji Hrvatske kao ravnopravne društvene zajednice svih njenih građana. Prvi kratkoročni cilj stranke je priprema bošnjačke nacionalne manjine za popis stanovništva 2011. godine koji je od izuzetne važnosti za bošnjačku nacionalnu manjinu. Stranka ima zadatak kvalitetnog političkog organizovanja bošnjačke nacionalne manjine u lokalnim sredinama u kojima bošnjaci žive u Republici Hrvatskoj kako bi u organima lokalne uprave bili zastupljeni srazmerno svojoj brojnosti.

Na sedmim parlamentarnim izborima održanim 2011. godine Stranka je osvojila jedno mesto predviđeno za albansku, bošnjačku, crnogorsku, makedonsku i slovensku nacionalnu manjinu u Hrvatskom saboru (12. izborna jedinica). Poslanik u Saboru je Nedžad Hodžić.

Vanjske veze
------------

* Zvanična internet stranica
Bimaristan u Maloj Aziji iz doba Sulejmana Veličanstvenog.
**Bimarestan** ili **bimaristan** je izraz koji se koristi za bolnicu i sličnu ustanovu karakterističnu za islamski svijet. Potiče od perzijske riječi **بیمارستان** (*bīmārestān*), koja pak potiče od srednjeperzijske (Pahlavi) riječi *vīmār* ili *vemār*, što znači "bolestan" te *-stan*, sufiksa za "stanište". Bimaristani potiču od institucija koje su nastale još u doba Sasanidskog Carstva, ali su svoj razvoj počele nakon muslimanskih osvajanja. Osim brige i smještanja bolesnika su služile i za medicinsko obrazovanje, te su imale značajnu ulogu u prijenosu antičkih i perzijskih medicinskih dostignuća do modernog zapadnog svijeta. U tzv. Zlatnom dobu islama od 9. do 13. vijeka, neki od bimaristana su imali i psihijatrijske odjele, odnosno bili su građeni zajedno sa fontanama i vrtovima kako bi se bolesnicima pružila što ugodnija okolina.

Literatura
----------

* Morelon, Régis; Rashed, Roshdi (1996), *Encyclopedia of the History of Arabic Science*, **3**, Routledge, ISBN 0415124107
* Noshwrawy, A.R. *The Islamic Biarmistans in the Middle Ages*, Arabic Translation by M. Kh. Badra, The Arab Legacy Bul. No. 21, P 202

***Bimaristan*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bošnjačko-hrvatski sukob** ili **muslimansko-hrvatski sukob** je naziv za seriju međusobno povezanih oružanih sukoba, odnosno rat koji se od 1992. do 1994. vodio na prostoru Bosne i Hercegovine između vojnih, policijskih i paravojnih, pretežno bošnjačkih formacija odanih vladi Bosne i Hercegovine s jedne, i hrvatskih formacija samoproglašene, pobunjeničke Hrvatske Republike Herceg-Bosne podržane od Hrvatske s druge strane. Predstavljao je dio šire cjeline rata u BiH u kojemu su zaraćene strane bile nominalni saveznici u borbi protiv pobunjeničke Republike Srpske i njihovih saveznika iz SRJ. O uzrocima sukoba postoje različita tumačenja, i ona se uglavnom odnose na temeljno neslaganje vodećih bošnjačkih i hrvatskih političara oko političkog ustrojstva BiH, odnosno granica na etničkom principu stvorenih administrativnih jedinica u očekivanom mirovnom rješenju koje je trebala nametnuti međunarodna zajednica. Sukob je počeo u kasno proljeće 1992. kao serija manjih incidenata između bošnjačkih i hrvatskih paravojnih formacija, da bi konačno eskalirao u otvoreni sukob 1993. godine; osim vojnih operacija, obje strane su vršile brojne ratne zločine i provodile etničko čišćenje. Bošnjačka strana je tokom sukoba imala prednost u ljudstvu, dok su hrvatske snage bile bolje naoružane i opremljene. Početkom 1994. je američka administracija predsjednika Clintona okončala sukob diplomatskom intervencijom, prisilivši hrvatskog predsjednika Tuđmana da odustane od podrške herceg-bosanskim secesionistima; rezultat toga je bio Washingtonski sporazum kojim je stvorena Federacija BiH, a bošnjačke i hrvatske snage ponovno postale saveznici i 1995. uspjeli vojnički poraziti Srbe.

Izvori
------

1. ↑  Magaš (2001), p. 66
2. ↑  „IT-98-34-T, the Prosecutor versus Naletilic and Martinovic". ICTY. 17. 7. 2002.. Pristupljeno 25. IX 2007.

Literatura
----------

* Magaš, Branka; Žanić, Ivo (2001). *The War in Croatia and Bosnia-Herzegovina 1991-1995*. Taylor & Francis. ISBN 0714652040.
**Bitka kod Montreuil-Bellaya** se odigrala na zapadu Francuske 8. juna 1793. godine za vrijeme Rata u u Vendéeu između snaga republikanske vlade na jednoj, i vandejskih kontrarevolucionarnih pobunjenika. Do nje je došlo za vrijeme velike pobunjeničke ofenzive sa ciljem da se zauzme Saumur, važno republikansko uporište na rijeci Loire. Dan ranije je pobunjenička vojska kod Douéa odbacile republikanske snage koje su ih pokušale zaustaviti pred gradom, koji se nakon toga našao uglavnom odsječen. Zapovjednik garnizona Charles Duhoux de Hauterive je poslao zahtjev za pomoć, te je on uslišan kad mu je iz Thouarsa došlo oko 3500-5000 ljudi pod generalom François de Salomonom. Oni su u mjestu Montreuil-Bellay naišli na pobunjeničke snage; usrprkos izrazite brojčane inferiornosti je de Salomon pod krinkom mraka poduzeo smjeli napad, ali je on odbijen zaslugom Fleuriota, pobunjeničkog vođe koji je napadačima iznenada napao bok i natjerao ih na povlačenje.

Liteatura
---------

* Yves Gras, *La Guerre de Vendée*, éditions Economica, 1994, p.47-50.
* Jean Tabeur, *Paris contre la Province, les guerres de l'Ouest*, éditions Economica, 2008, p.92-97.
* Šablon:Ouvrage, p.170-.
* Charles-Louis Chassin, *La Vendée Patriote (1793-1800)*, Tome II, édition Paul Dupont, 1893-1895, p.47.