recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Chefchaouen** čita se **Šefšauen** (berberski: *Ashawen*, arapski: شفشاون‎) je gradna sjeveru Maroka od 42,786 stanovnika.

Geografija
----------

Chefchaouen leži u brdima Masiva Rif podjednako udaljen od Tangera (110 km) i Ceute (104 km).

Historija
---------

Historija Chefchaouena počela je 1471. kad je Sharif Mullay Ali Ibn Rachid poznatiji kao Ibn Jouma počeo graditi kazbu radi odbrane od Iberijskih agresora, svoj projekt nije dovršio jer su ga ubili Portugalci. Gradnju je dovršio njegov bratić Ebu El-Hasan ibn Ali Rashid, kad se vratio iz Granade 1480. gdje je ratovao. Naselje iz kojeg je nikao današnji grad premjestio na desnu obalu vadi Fouarata (pritoka Seboa).

Kontinuirani priliv velikog broja prognanih Moriska iz Andaluzije za španjolske rekonkviste doprinjeo je demografskom i arhitektonskom progresu grada i dao mu tipičan izgled maurskog naselja iz okolice Granade.
Pored svoje strateške obrambene uloge Chefchaouen je tokom historije bio i regionalni religijski i spiritualni centar u kom je na malom prostoru podignuto; 20 džamija, 11 medresa i 17 turbeta, zbog to ga zovu **Sveti grad** (*Medina El Saliha*). Sveti je i zato jer je dugo bio je zabranjeni grad za sve one koji nisu muslimani. Od 1920. gradom vladaju Španjolci, to je trajalo do 1956. kad je vraćen Marokanskom kraljevstvu.

Zbog svojih pitoresknih kuća sa plavo obojanim fasadama, bujnih vrtova zaljevanih potocima koji se slijevaju sa planina i lijepe okolice Chefchaouena je postala vrlo popularna turistička destinacija.

Dobrim cestama povezana je sa Al Hoceïmom, Tétouanom i Ouazzanom.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Sjedinjene Američke Države Issaquah, Washington, Sjedinjene Američke Države
* Španija Vejer de la Frontera, Španjolska
* Španija Ronda, Španjolska
* Narodna Republika Kina Kunming, Kina
* Tunis Testour, Tunis
* Maroko Beni Mellal, Maroko

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Morocco*" (engleski). City population. Pristupljeno 29. 11. 2018.
2. 1 2 3 4  „*Chefchaouene*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 29. 11. 2018.
3. 1 2 3 4  „*Médina de Chefchaouen*" (francuski). Ministère de la Culture. Arhivirano iz originala na datum 2018-04-16. Pristupljeno 29. 11. 2018.

Vanjske veze
------------

***Chefchaouen*** na Wikimedijinoj ostavi

* *City of Alhoceima* (`en`)
**Zemgali** (latvijski: *Zemgaļi*, litvanski: *Žiemgaliai*, ili *Zemgalians*, *Semigalls*, *Žiemgaliai*, *Semigalians*, njemački: *Semgallen*), ponekad prevođeni kao **Semigali**, bilo je jedno od baltskih plemena, koje se za Livonskog križarskog rata čitav 13. vijek opiralo nasilnoj kristijanizaciji i okupaciji koju je provodilo Livonsko bratstvo mača i Teutonski viteški red.

Zemgali su imali bliske jezične i kulturne veze sa Žemajtima.

Historija
---------

Njihova zemlja poznata kao Zemgalija prostirala se do Riškog zaljeva i današnje Rige. Sa zapada su graničili sa Kuršima i njihovom zemljom Kurlandijom. 
To je teritorij koji odgovara prostoru današnje centralne Latvije i sjeverne Litvanije.
Njihova brojna naselja ležala su uz rijeku Zapadnu Dvinu - Daugavu (pa su ih zvali i Daugavci).

Vikinzi su prvi imali kontakte sa Zemgalima još polovicom 9. vijeka, a Šveđani početkom 11. vijeka.
Danski historičar Saxo Grammaticus (koji je pisao u 13. vijek) spominje zemgalijski grad "Daugave" u Helespontiji, što odgovara zemgalijskoj gradini Daugmale. Prema jednom objašnjenju ime Helespontija zapravo se odnosilo na stanovnike duž Zapadne Dvine, jer je ona u to vrijeme bila važan trgovački put za Grčku, povezujući Baltičko more sa Helespontom (Dardaneli). Stoga je moguće i da se ime Helespont ne odnosi na mjesto u kom su živjeli Zemgali, već od kud su došli.

Njihove nevolje počele su 1201. kad su Nijemci osnovali Rigu, a 1202. i Livonsko bratstvo mača koje ih je trebalo pokrstiti.
Oni su se tom snažno opirali, pa su se i proslavili kad su 1236. u Bitci kod Saule zajedno sa Kuršima pobijedili Livonsko bratstvo mača.

U Livonskoj rimovanoj kronici spominje se da su brojni Zemgali napustili Zemgaliju, kako bi se pridružili Litvancima u borbi protiv križara, pa su se na njihovo mjesto naselili ljudi iz okolnih zemalja, među njima i brojni Latvijci.

Otpor im je skršen 1290. kad je Teutonski viteški red zauzeo njihove zemlje.

Ime *Zemgali* nestalo je do kraja 16. vijeka, kasnije se koristilo samo kao toponim za zemlje po kojima su nekad živjeli. 

Zemgali su zajedno sa Kuršima, Letonci, Selima i drugim asimiliranim plemenima koja govore finski, formirali današnju Latvijsku naciju.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   „Semigallians (Semigalleons; Semigalls; Zhemgala; Zemgali; Zemgalians & Ziemgalians; Hellespontians; Daugavians)" (engleski). World History. Pristupljeno 23.12. 2021.
2. ↑   „Semigallia" (engleski). DBpedia. Pristupljeno 23.12. 2021.

Vanjske veze
------------

***Zemgali*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Samogitia (Žemaitija)* (`en`)
**WASP** je izraz koji je nastao od engleske skraćenice ***W**hite **A**nglo-**S**axon **P**rotestant* (hrvatski: *Bijeli anglosaksonski protestant*), a koji se u SAD, i rjeđe u Kanadi, koristi za stanovnike koji u najvećoj mjeri vode porijeklo od prvih evropskih protestantskih naseljenika na područje Sjeverne Amerike.

Iako naziv *anglosaksonski* sugerira da su preci današnjih WASP-a bili uglavnom Englezi, odnosno potomci drevnih germanskih naseljenika na Britansko Otočje, u taj naziv se u pravilu uključuju i potomci nizozemskih, švedskih kolonista na području Sjeverne Amerike, kao i potomci Velšana, Škota i Irskih protestanata koji su se zajedno s Englezima naseljavali u 17. i 18. vijeku, isto kao i potomci prvih njemačkih kolonista. Sve te manje etničke zajednice su relativno brzo asimilirale u WASP-ovsku maticu, te ih se često naziva svojevrsnim nukleusom suvremene američke nacije.

Posljednjih godina je izraz WASP dobio pejorativan značaj, te se njime označavaju pripadnici otuđene američke društvene elite, odnosno manjine koja dominira nad većinom koju čine društveno podređeni ne-WASP-ovi.

Vanjski linkovi
---------------

* Anglo-Saxons and Britons
Masakr zatvorenika u pariškom zatvoru Grand Châtelet u rujnu 1792. godine.
**Septembarski masakri** bili su serija ubojstava u Parizu (2. – 7. rujna 1792.) i drugim gradovima tokom kasnog ljeta 1792. godine, u jeku Francuske revolucije. U to je vrijeme postojala bojazan da će strane vojske napasti Pariz i da će zatvorenici gradskih zatvora započeti pobunu i masakrirati građane. Radikali su pozivali na preventivno djelovanje, posebice Jean-Paul Marat, koji je pozivao novake da pobiju zatvorenike prije nego odu u službu. Masakriranje su provele bande članova Nacionalne garde i nekolicina *fédéréovaca*. Pariška komuna, gradska vlast u glavnom gradu, tolerirala je masakr te je pozvala druge gradove da slijede ovaj primjer. Do 6. rujna 1792. polovica pariških zatvorenika bila je sumarno pogubljena, što je bilo između 1,200 i 1,400 ljudi. Među ovima, 233 osobe su bili neprisegnuti katolički svećenici koji su odbili podržati vlast. Masakri su se ubrzo nastavili i u drugim gradovima. 

Neki historiografi ovaj događaj smatraju početkom Jakobinskog terora.

Iako nitko nije službeno optužen za ubojstva, političke posljedice prvo su pogodile žirondince (koji su bili previše umjereni), a onda i jakobince (koji su bili previše brutalni). Sumarno, Septembarski masakri ostaju u historiji zapisani kao ikonski događaj Revolucije, koji je stvorio snažnu podjelu među onima koji su ju podržavali, odnosno koji su joj se protivili.
**Bitka kod Kapetrona** ili **Kapetroua** odigrala se u sjeveroistočnoj Anadoliji (današnja Turska) između bizantsko-gruzijske vojske na jednoj, i vojske Turaka Seldžuka pod Ibrahimom Yinalom na drugoj strani. Do nje je došlo tokom velikog pljačkaškog pohoda kojeg je Ibrahim, polubrat Togrula, osnivača seldžučke države, poduzeo protiv teritorija kojim je upravljao vojvoda Liparit IV od Kledekarija, gruzijski velmoža i saveznik bizantskog cara Konstantina IX Monomaha u borbi protiv gruzijskog kralja Bagrata IV. Liparit je pozvao Bizantince u pomoć, te je car poslao pojačanja pod Aaronom Bugarskim i Katakalonom Kekaumenosom. Saveznička vojska je brojala 50.000 ljudi, ali je svejedno poražena; oskudni izvori navode da se borba vodila noću, što sugerira da su Seldžuci eventualnu brojčanu inferiornost nadoknadili faktorom iznenađenja. Ibrahim Yinal se tako mogao mirno povući sa bogatim ratnim plijenom i brojnim zarobljenicima, uključujući Liparita, koji je pušten nakon nekoliko godina kada je Konstantin pristao otkupiti njegovu slobodu. Muslimanski kroničar Ibn al-Athir je kasnije navodio kako je Yinal sa sobom doveo čak 100.000 zarobljenika, i plijen natovaren na 10.000 kamila. Bizantski magnat Eustahije Boilas je, pak, naveo da je podružje oko Arzena (današnji Erzurum) bilo potpuno opustošeno i lišeno stanovništva.

Izvori
------
|  |
| --- |
| **Rat** |
| Vojna historija |
| Ere |
| Prahistorija · Antika · Srednji vijek  Barut · Industrija · Moderna |
| Ratište |
| Informacije · Kopno · More · Svemir · Zrak |
| Bojišta |
| Arktik · Cyberspace · Džungla  Grad · Pustinja · Planina |
| Oružja |
| Artiljerija · Biološki rat · Konjica ·Kemijski Elektronski · Pješadija · Mehanizirani · Nuklearni  Oklopni · Podmornice· Specijalni  Radiološki · Skije |
| Taktike |
| Amfibijska · Asimetrična · Fortifikacija · Gerila  Invazija · Iscrpljivanje · Konjička · Konvencionalno  Manevar · Nekonvencionalna ·Opsada ·Prsa u prsa  Sadejstvo · Rovovska · Totalna  |
| Strategija |
| Ekonomska · Strategija · Operatika |
| Organizacija |
| Lanac komandiranja · Formacije  Činovi · Jedinice |
| Logistika |
| Oprema · Materijal · Linija snabdijevanja |
| Pravo |
| Vojni sud · Ratni zakoni · Okupacija  Tribunal · Ratni zločin |
| Vlada i politika |
| Regrutiranje · Coup d'état  Vojna diktatura · Ratno stanje  Militarizam · Vojna vlada |
| Vojne studije |
| Vojna akademija · Vojna nauka  Polemologija · Filozofija rata  Mirovne i studije konflikta |
| Popisi |
| Autori · Bitke · Građanski ratovi  Komandanti · Invazije · Operacije  Opsade · Prepadi · Taktike · Teoretičari  Ratovi · Ratni zločini · Ratni zločinciOružja · Pisci |

**Radiološko ratovanje** predstavlja svaki oblik ratovanja koji uključuje namjerno izazivanje radijacijske bolesti kod neprijatelja, a bez da se za to koristi nuklearna fisija ili nuklearna fuzija.

Radiološka oružja se obično smatraju oružjima za masovno uništavanje, te se vrlo često izjednačavaju s radiološkom bombom odnosno tzv. "prljavom bombom" (nuklearnim oružjem čiji je glavno djelovanje radiološko). Bombe su, s druge strane, relativno neefikasno sredstvo za širenje radijacije te je malo vjerojatno da će se takva specijalna oružja u praksi koristiti za vojne svrhe.

S druge strane, radiološko ratovanje može biti od daleko veće koristi teroristima koji nastoje izazvati strah i pomutnju. Ispuštanje radioaktivnog materijala ne mora biti putem posebnog "oružja", pa čak niti direktno ubijati ljude, nego umjesto toga ciljana područja ili objekte učiniti neupotrebljivim i nesigurnim za ljudski život zbog povećane razine radijacije. Tako kontaminirana područja je često prilično teško dekontaminirati. Radijaciju je teško otkloniti iz građene okoline, a treba joj dosta vremena da u potpunosti nestane u prirodnoj okolini.

Kao protupješadijske mine, radiološka oružja se mogu koristiti kao metoda zapriječenja područja.
| * p
* r
* u
PohodiNeoasirskog Carstva |
| --- |
| Uspon Neo-Asirije – Pohodi Ashurnasirpala II – Pohodi Shalmanesera III – Qarqar – Pohodi Tiglath Pilesera III – Pohodi Sargona II – Pohodi Sanheriba – Lahiš – Jeruzalem – Dijala – 1. Babilona – Pohodi Esarhaddona – Pohodi Ashurbanipala – Ashdod – Susa – Elam – 2. Babilon – Arrapha – Assur – Niniva – Harran – Karkemiš |

**Bitka kod Karkara** (ili **Qarqara**) se vodila 853. pne. kada se asirska vojska na čelu s kraljem Shalmaneserom III kod Karkara sudarila s vojskom saveza 12 kraljeva na čelu s Hadadezerom (Ben Hadad) od Damaska i Ahabom od Izraela. Bitka je bila najveća dotada zabilježena po broju sudionika, kao i prvi događaj u kojem se u pisanoj hisoriji spominju neki narodi (kao Arapi). Podaci o njoj su zabilježeni na Monolitu iz Kurkha.

Tok i sudionici bitke
---------------------

Shalmaneser je, prema navodima s Monolita, započeo godišnji vojni pohod napustivši Ninivu na 14. dan mjeseca Aiaru. Prešao je i Tigris i Eufrat bez incidenta, a duž puta su mu u znak poštovanja mnogi gradovi platili danak, uključujući Aleppo. Nakon Aleppoa, Asircima je prvi otpor pružio Iruleni, kralj Hamatha, ali je njegova vojska poražena; u znak odmazde Asirci su krenuli pustošiti Irulenijevo kraljevstvo. Nakon što su osvojili i opljačkali grad Karkar, Asirci su nastavili napredovanje sve dok im se kraj rijeke Oront nije ispriječila saveznička vojska na čelu s kraljem Hadadezerom.

Prema Shalmanaserovim navodima saveznička vojska je imala sljedeći sastav:

1. Hadadezer je zapovijedao s 1200 dvokolica, 1200 konjanika i 20.000 pješaka;
2. Iruleni je zapovijedao s 700 dvokolica, 700 konjanika i 10.000 pješaka;
3. Kralj Ahab od Izraela je poslao 2000 dvokolica i 10.000 pješaka;
4. Zemlja *Kizzuwadne* (Cilicija) je poslala 500 pješaka;
5. Zemlja *Musri* (Egipat) 1,000 pješaka;
6. Kralj Irqanata je poslao 10 dvokolica i 10.000 pješaka;
7. Kralj Matinu-ba'lu od Arwada je poslao 200 pješaka;
8. Kralj Usannata je poslao 200 pješaka;
9. Kralj Adunu-ba'lu od Shianua je poslao 30 dvokolica i "tisuće" pješaka;
10. Kralj Gindibu od Arabija je poslao 10.000 jahača kamila;
11. Kralj Ba'asa, sin Ruhubija, od Amonita je poslao "stotine" pješaka;

Ishod
-----

Slično kao i bitka kod Kadeša nekoliko vijekova ranije, bitka kod Karkara usprkos svojoj spektakularnosti nije imala jasnog pobjednika. Asirski izvori je proglasili velikom asirskom pobjedom, a Shalmanaser je nastavio napredovanje sve do mora, gdje je poslao čak i jednu pomorsku ekspediciju na Cipar. Međutim, suvremeni historičari vjeruju da Asirci nisu postigli odlučujuću pobjedu, o čemu svjedoče sami asirski zapisi nekoliko godina kasnije, kada su Shalmanaser i njegovi nasljednici vodili nove pohode protiv istih država i vladara koji su im se suprotstavili kod Karkara.
Ovo je članak o bitci 1622. godine.  Za bitku 1795. godine, v. Bitka kod Höchsta (1795).  

**Bitka kod Höchsta** se odigrala 20. juna 1622. godine u blizini njemačkog grada Frankfurta za vrijeme Tridesetogodišnjeg rata između protestantske vojske pod Christianom od Braunschweiga na jednoj, i katoličkih snag pod carskim generalom Tillyjem na drugoj strani. Do nje je došlo za vrijeme ofenzive katoličkih snaga na područje Falačke čiji je vladar, izborni knez Friedrich V, bio vođa pobunjenih protestanata u Carstvu. Mjesec dana nakon što je Tilly razbio protestantsku vojsku markgrofa Georga Friedricha od Baden-Durlacha u bitci kod Wimpfena, protestantski vođa Christian od Braunschweiga je Georgu Friedrichu i Ernstu von Mansfeldu došao u pomoć, pri čemu je krenuo zauzimati teritorije Nadbiskupije Mainz. Tillyjeva vojska je odlučila to spriječiti, te je naišla na Christianove snage koje su nastojale prijeći rijeku Majnu kod Höchsta te u tu svrhu sagradila pontonski most. Christian im se odlučio suprotstaviti, ali je, vidjevši kako su Tillyjeve snage, koje su uključivale i snažan španski kontingent izrazito brojčano nadmoćne, naredio povlačenje. Ono se pod katoličkom artiljerijskom paljbom pretvorilo u panični bijeg, pri čemu je daleko više protestantskih landsknechta poginulo utopivši se u rijeci nego u borbi. Iako se Christian poslije toga uspio spojiti sa protestantskim snagama, bitka je imala odlučujući karakter; protestantske snage su se koncentrirale zapadno od Rajne, ostavivši katolike da neometano zauzimaju Falačku, uključujući glavno protestantsko uporište Heidelberg. Ti su događaji za posljedicu imali de facto prestanak vlasti Friedricha V nad Falačkom, čije će teritorije dobiti bavarski izborni knez Maksimilijan I. Friedrich je također ostao bez sredstava da plaća protestantske najamničke vojske, koje su odmah potom preuzeli Nizozemci i iskoristili ih u Španskoj Nizozemskoj a što će dovesti do bitke kod Fleurusa.

Vanjske veze
------------

* Johann Philipp Abelin: Theatrum Europaeum, Vol. 1, Frankfurt am Main 1662, plate 1622, str. 630-633 (njemačke)

Koordinate: 50°5′56″N 8°32′48″E﻿ / ﻿50.09889°N 8.54667°E﻿ / 50.09889; 8.54667
Scribonia u "Promptuarii Iconum Insigniorum "
**Skribonija** (*Scribonia*, 68. pne. - 16. n.e.) je bila rimska plemkinja iz doba prijelaza Republike u Carstvo, najpoznatija kao druga supruga Oktavijana i majka njegove jedine kćeri Julije Starije.

Podaci o njenom ranom životu su oskudni, odnosno predmet špekulacija među historičarima. Skribonija se rodila kao kćer Lucija Skribona Libona, za koga se vjeruje da je bio pretor godine 80. pne. Vjeruje se da joj je prvi muž bio konzul Gnej Kornelije Lentul Marcelin, te da je s njim imala sina po imenu Kornelije Marcelin, a koji je umro u djetinjstvu. Njen drugi suprug je bio Publije Kornelije Scipion Salviton, te je s njime imala sina Publija i kćer Korneliju.

Od drugog muža se razvela godine 40. pne. zato što se s njom nastojao oženiti Oktavijan. Razlog za brak je bio političke prirode - njen brat Lucije je bio pristaša Seksta Pompeja čija je flota remetila dovoz žita i drugih roba u Rim i tako potkopavala Oktavijanov i autoritet Drugog trijumvirata. Oktavijan se nadao kako će preko Lucija postići *reapprochement* sa Pompejem, a što se na kraju dogodilo. Prema Skriboniji, pak, Oktavijan nije osjećao ljubav te antički izvori brak opisuju kao nesretan; Skribonija, koja je od Oktavijana bila starija nekoliko godina, stalno ga je uznemiravala svojim prohtjevima te se Oktavijan s njome razveo godine 39. pne. čim je upoznao Liviju. Kćer Juliju je rodila na dan razvoda, ali je Julija djetinjstvo provela s ocem. Kada je Julija osuđena na izgnanstvo, Skribonija je molila Oktavijana da dozvoli da je prati.
***Silent Running*** (sh. *Tihi pogon*), a čiji se naslov u Jugoslaviji prevodio kao ***Tihi bijeg***, je američki science fiction snimljen 1972. godine u režiji Douglasa Trumbulla, a koji se često navodi kao jedno od najznačajnijih ostvarenja u historiji žanra.

Radnja filma je smještena u budućnost nakon što je na Zemlji u potpunosti izumrli sva flora, a čiji se posljednji tragovi čuvaju u orijaškim staklenicima u obliku geodezijskih kupola priključenih za teretne svemirske brodove American Airlinesa u orbiti Saturna. Protagonist, čiji lik tumači Bruce Dern, je botaničar koji se brine o njima i koji, nakon što dobije nalog da ih uništi, se odmetne te ih uz pomoć robota pokušava spasiti.

Trumbull je prije *Silent Running* bio poznat prije svega kao majstor specijalnih efekata zaslužan za *2001: Odiseju u svemiru*. U književnom predlošku za taj film se znamenita scena prolaza kroz Zvjezdana vrata odigrala u orbiti Saturna, ali je u filmskoj verziji odabran Jupiter iz financijskih razloga. Trumbull se zbog toga odlučio za Saturn kako bi mogao primijeniti neke od svojih zamisli vezanih uz prikaz te planete. Scenario, koja je originalno zamišljen kao poluironična space opera o astronautu-veteranu koji želi izbjeći povratak na Zemlju je, pak, radnji dao post-apokaliptički karakter, ali i ekološku angažiranost, kao i cijeli niz hollywoodskih i drugih SF-ostvarenja tog vremena čija je radnja nastojala upozoriti na industrijsko zagađenje i njegove moguće kobne posljedice po budućnost čovječanstva i života na Zemlji. Film je kritičare impresionirao ne samo svojom porukom, nego i specijalnim efektima na koje će se kasnije naslanjati brojna druga ostvarenja žanra. Andrew Stanton, autor hvaljenog animiranog filma *WALL-E* je tvrdio da je inspiraciju za svoj film pronašao upravo u *Silent Running*.

Scene iz *Silent Running* su nekoliko godina kasnije "reciklirane" u jednoj od epizoda originalne verzije TV-serije *Battlestar Galactica*.

Uloge
-----

* Bruce Dern ... Freeman Lowell
* Cliff Potts ... John Keenan
* Ron Rifkin ... Marty Barker
* Jesse Vint ... Andy Wolf
* Mark Persons ... Drone 1 (Dewey)
* Cheryl Sparks i Steven Brown ... Dron 2 (Huey)
* Larry Whisenhunt ... Dron 3 (Louie)

Napomene
--------

1. ↑  Originalni izraz se odnosi na poseban režim rada podmornica pod vodom u svrhu izbjegavanja detekcije.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Silent Running*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Silent Running* na IMDb-u (`en`)
* *Silent Running* na AllMovie-u (`en`)
* *Silent Running* na Rotten Tomatoes-u (`en`)
* Sci-Fi Movie website analysis
* In-depth review of Silent Running at the Space Review
Za ostale osobe s istim imenom, v. Bernhard Rogge (razvrstavanje).

**Bernhard Rogge** (4. novembar 1899 - 29. jun 1982) bio je njemački mornarički oficir, najpoznatiji po tome što je u prvim godinama Drugog svjetskog rata zapovijedao pomoćnom krstaricom *Atlantis* sa kojom je uspješno vodio krstarički rat protiv savezničkog brodovlja na svjetskim oceanima. Nakon što je *Atlantis* 1941. godine potopljen, Rogge se vratio u Njemačku, postao bliski suradnik Karla Dönitza i dobio čin viceadmirala. Zahvaljujući humanom postupanju prema zarobljenim savezničkim pomorcima nakon rata je izbjegao hapšenje i optužbe za ratne zločine, a nakon što je 1957. u Zapadnoj Njemačkoj osnovana Bundesmarine, ušao je u nju i dobio čin kontraadmirala.

Godine 1960. je o njegovim ratnim pothvatima snimljen italijansko-američki film *Under Ten Flags* gdje je njegov lik tumačio Van Heflin.

Vanjske veze
------------

* Bernhard Rogge u katalogu Njemačke nacionalne biblioteke
* „Boot ohne Kommandant" (njemački). *Der Spiegel* **24**. 1956. Pristupljeno 28 May 2013.
* „Berufliches—Bernhard Rogge" (njemački). *Der Spiegel*. 1962. Pristupljeno 28 June 2015.
* „S. Zt. erschossen" (njemački). *Der Spiegel* **28**. 1965. Pristupljeno 28 May 2013.
* „So etwas unterschreibt man nicht einfach" (njemački). *Der Spiegel* **43**. 1965. Pristupljeno 28 May 2013.
**Vulkanski kompleks Mount Edziza** (engleski: ) je veliki i potencijalno aktivni kompleksni vulkan u Stikine Countryju, oblasti na sjeverozapadu kanadske provincije Britanska Kolumbija, smješten oko 38 km od malog naselja Telegraph Creek. Zauzima jugoistočni dio Tahltan Highlanda, visoravni i niskog gorja istočno od Boundary Rangesa i južno od rijeke Inklin, istočne pritoke Takua. Kao vulkanski kompleks se satsoji od mnogih tipova vulkana, uključujući štitne vulkane, kaldere, lavine kupole, stratovulkanes i pepelne štošce.

Najveći dio vulkanskog kompleksa Mount Edziza se nalazi u provincijskom parku Mount Edzidza. Park ima površinu od 2660,95 km² te je uspostavljen 1972. kako bi očuvao vulkanska i kulturna blaga specifična za sjever Britanske Kolumbije. Vulkanski kompleks Mount Edziza je zabačen, prema njemu ne idu ceste te mu se može pristupiti jedino preko pješačkih staza. Najjednostavniji pristup je od Provincijske ceste 37 i ceste od Dease Lakea do Telegraph Creeka. Od jezera Kinaskan, na Cesti 37, slabo održavana pješačka staza ide 30 km u središte kompleksa. Od Telegraph Creeka druga staza, dužine 25 km, ide do sjevernih padina Mount Edzize.

Izvori
------

1. 1 2  Wood, Charles A.; Kienle, Jürgen (2001). *Volcanoes of North America: United States and Canada*. Cambridge, Engleska: Cambridge University Press. str. 121, 124, 125, 126. ISBN 9780521438117. OCLC 27910629.
2. ↑  Etkin, David; Haque, C.E. and Brooks, Gregory R. (30. 04. 2003.). *An Assessment of Natural Hazards and Disasters in Canada*. Springer. str. 569, 582, 583. ISBN 978-1402011795.
3. ↑  „Mount Edziza Provincial Park and Recreation Area". Government of British Columbia. Pristupljeno 10. IX 2008.

Eksterni linkovi
----------------

***Vulkanski kompleks Mount Edziza*** na Wikimedijinoj ostavi

* Volcanoes of Canada Arhivirano 2011-06-29 na Wayback Machine-u Stikine Volcanic Belt (Mount Edziza area)
* Catalogue of Canadian volcanoes - Mount Edziza Arhivirano 2009-06-07 na Wayback Machine-u
*Za ostale članove ovog roda, v. Postumia gens. Za ostale Postumije s cognomenom "Albus" ili "Albinus", v. Albinus (cognomen).*
**Spurije Postumije Albin** (*Spurius Postumius Albinus*) bio je rimski patricij i političar iz 4. vijeka pne.. Godine 334. pne. je izabran za konzula te je zajedno s kolegom Titom Veturijem Kalvinom napao zemlju Sidicina. Međutim, kada je viđeno koliku su vojsku Sidicini prikupili, te da im u pomoć dolaze Samniti, na mjesto konzula je imenovan diktator Publije Kornelije Rufin.

Godine 332. pne. je izabran za cenzora, a godine 327. pne. za magister equituma kada je Marko Klaudije Marcel držao skupštinu. Godine 321. pne. je, za vrijeme drugog samnitskog rata, po drugi put izabran za konzula zajedno s Titom Veturijem Kalvinom te je marširao protiv Samnita i njihovog komandanta Gaja Poncija. Tada je njegova vojska namamljena u klopku kod Kaudinskih prijevoja i priisljena na predaju, nakon čega se morala simbolički "staviti pod jaram".

Nastojeći spasiti živote svojih vojnika, Albin i njegov kolega su pristali na ponižavajući mirovni ugovor. Kada su se vratili u Rim, osramoćeni konzuli su podnijeli ostavke i odrekli se senatskog mjesta. Također su predložili da sve osobe koje su potpisale mir moraju biti razodjevene, vezane i od strane fecijala odvedene Samnitima. Prijedlog, kojeg naširoko citira Livije, je prihvaćen, ali ih je Poncije odbio primiti, smatrajući kako bi ova nova predaja poništila već prije sklopljen i po Samnite izuzetno povoljan mirovni ugovor..
**Wyandot**, pleme američkih Indijanaca porijeklom od hjuronskog plemena Attignawantan koji su 1649. izbjegli pred Irokezima i stopili se sa Tionontatima (Duhanskim narodom) i na području SAD-a u blizini Detroita stvorili novo pleme pod imenom Wyandot. Ranih 1700-ih njihov poglavica Orontony stvara urotu protiv Francuza sa plemenima Ottawa, Potawatomi, Sioux, Sac, Fox, Shawnee i Miami, ali su 1748. potučeni a njihova naselja razorena. Kasnije su za vrijeme Američke revolucije na strani Engleza. Početkom 1795. prisiljeni su svoje zemlje prepustiti SAD-u, a 1843. preseljeni su na rezervat u Kansas, na područje današnjeg okruga Wyandotte. Dio njih (oko 200) 1857. doselit će na Indian Territory i smjestit se na sjevernoj strani rezervata "Seneca".
Wyandoti i danas žive na rezervatima Kansasa i Oklahome, i ne smiju se brkati sa plemenom Huron, danas naseljenom u Kanadi.

Vidi još
--------

* Huron Indijanci, grupa plemena grane Iroquoian, srodna Irokezima.
* Wendat, konfederacija irokeških plemena iz grupe Huron
* Huron Wendat, danas službeno Nation Huronne-Wendat, pleme u Quebecu porijeklom od preživjelih ostataka konfederacije Huron ili Wendat.

Vanjske poveznice
-----------------

* The Wyandot Tribe
**Veluwe** (fon. **Veljuve**, dosl. *Loša zemlja*) je brdovita regija u nizozemskoj provinciji Gelderland. To je kraj velik nekih 1100 km², vrlo različitih krajolika, od terena pokrivenih šumama, do stepa, malih jezera i najvećih evropskih pješčanih nanosa.

Veluwe je ostatak najvećeg morenskog kompleksa u Nizozemskoj, koji se proteže u dužinu od nekih 60 km od sjevera prema jugu, te dosežu visinu i do 110 metara. Veluwe je nastao glacijacijom prije nekih 200.000 godina, za vrijeme pleistocena. Tad su ledenjaci, debeli i do 200 metara, svojim pomicanjem gurali pijesak u stranu iz delte Rajne, Meuse i Scheldta, stvarajući na taj način brda koja sada čine većinu Veluwea. Kako su ona građena od pijeska, lako i brzo propuštaju kišnicu, koja protiče do dubine od nekih desetak metara, a zatim opet izvire na površinu na rubovima brda.

U Veluweu se nalazi i nacionalni park Hoge Veluwe, čija brda prelaze visinu od 105 metara.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Veluwe*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 26. 1. 2014.

Vanjske veze
------------

***Veluwe*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Veluwe* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
* Službene stranice Nacionalnog parka Hoge Veluwe (`nl`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 125472926
* LCCN: n78095446
* SUDOC: 027748022

 |
**Zazen** (kineski: zuo-čan) je sedeća meditacija koja se upražnjava u zen budizmu. Podrazumeva sjedenje prekriženih nogu u tišini i dubokoj kontemplaciji.

Ova praksa, pod nazivom dhyana, nastala je u Indiji i proširila se cijelim Istokom. Nastavila se stoljećima, i moderni sljedbenici zena još uvijek je se strogo drže. U ovom smislu zazen je prevladavajuća metoda duhovne discipline na Istoku, ali kad se koristi u svezi s koanom dobiva posebnu značajku i postaje monopol zena.

Izvodi se u određenom sedećem položaju, uz ravnomeran ritam disanja i u opuštenom i neaktivnom stanju duha. Um se jednostavno zadržava u sadašnjem trenutku, budan i svestan. Telo se drži uspravno, prekrštenih nogu, suspregnutog daha, dok je um oslobođen bilo kakvih prianjanja, želja, pojmova i sudova. Cilj zazena je dostizanje satorija.

Dogen je sveo budizam na praktikovanje zazena ili „sedeće meditacije", gde se svesni tok sadržaja uma posmatra bez zaustavljanja na bilo kom pojedinačnom predmetu, sve dok se ne smiri i ne sabere, ne doživljavajući više nikakvo uplitanje. U ovom stanju je moguće doživeti probuđenje.

Literatura
----------

* Kembridžova ilustrovana istorija religije, Stylos, Novi Sad. 2006. ISBN 978-86-7473-281-6.

Izvori
------

1. 1 2  Kembridžova ilustrovana istorija religije (pp. 94-97), Stylos, Novi Sad. 2006. ISBN 978-86-7473-281-6.
2. ↑  D. T. Suzuki, *Uvod u zen budizam* (str. 109), Zagreb, 1998.
3. ↑  Kembridžova ilustrovana istorija religije (pp. 98-105), Stylos, Novi Sad. 2006. ISBN 978-86-7473-281-6.

Vidi još
--------

* Zen
* Koan
* Satori

Spoljašnje veze
---------------

* Instructions for Zen Meditation Arhivirano 2010-10-18 na Wayback Machine-u
* Zazen instruction Arhivirano 2012-09-17 na Wayback Machine-u by Shohaku Okumura
* How to Sit Zazen
**Oblici vladavine**  
Serija članaka iz političkih nauka

|  |  |
| --- | --- |
|  | Spisak društvenih uređenja* anarhija
* aristokracija
* autoritarizam
* autokracija
* demokracija

direktna demokracija
predstavnička demokracija* despotizam
* diktatura
* jednopartijska država
* kleptokracija
* komunistička država
* kritarhija
* kritokracija
* meritokracija
* monarhija

apsolutna monarhija
ustavna monarhija* oligarhija
* ohlokracija
* plutokracija
* republika

kapitalistička republika
mješovita vlada
parlamentarna republika
socijalistička republika
ustavna republika* pleme
* teokracija
* timokracija
* tiranija
* totalitarizam
* fašizam
* feudalizam
 |


**Republika** (Latinski "*res*" i "*publica*") u bukvalnom prevodu znači "stvar naroda" ili "narodna stvar" i ovo se odnosi na činjenicu da je republika organizacija države u kojoj je vlast u rukama naroda, a ne jednog vladara ili monarha. Ovaj politički pojam se prvi put koristio u Starom Rimu, gde je bila osnovni princip organizacije države. Republika se ovde sastojala od dve osnovne institucije - Senata i Narodne skupštine. 

U današnjem svetu, republika se definiše kao država u kojoj se vlast ostvaruje putem predstavničke demokratije, u kojoj su vlasti razdvojene, a predsednik države je izabran na određeni period.

Kao politički pojam, reč "*republika*" je korišćena u različitim oblicima u mnogim državama širom sveta. U 18. veku, tokom američke revolucije, Sjedinjene Američke Države su se proglasile republikom, a ovaj princip organizacije države je kasnije postao osnovna forma organizacije države širom celog kontinenta.

U Evropi, reč "republika" je prvi put korišćena tokom Francuske revolucije, kada je republikanski režim zamenio monarhiju. Od tada, republika se širila u druge delove sveta, uključujući Aziju i Afriku, gde su nezavisne države stvarane tokom dekolonizacije.

V. također
----------

* Republikanizam

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Republika** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

***Republika*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  [|Centar za interkulturnu organizaciju]. „Republika".
2. ↑  [|Hrvatska Enciklopedija]. „Sjedinjene Američke Države".
3. ↑  [|Brown University Library Center for Digital Scholarship]. „Paris: Capital of the 19th Century".
**Jezero Zazari** (grčki: *Λίμνη Ζάζαρη*, makedonski: *Зазерци*) je kraško jezero u zapadnoj Makedoniji, na sjeveru Grčke.

Hidrografija
------------

Jezero leži udaljeno 10 km jugozapadno od gradića Amyntaia, administrativno podpada pod Prefekturu Lerin, a nedaleko su granice prefektura Kožani i Kostur.

Jezero Zazari leži na 602 metara nadmorske visine ima površinu od 2 km², prosječnu dubinu od 4,6 metra, dugo je 2 i široko do 1,4 km.

Jezero Zazari zauzima jednu od vapnenačkih vrtača, vodom ga pune potok Sklithros i manji vodotoci koji se slivaju sa planinskog masiva Verno. Vode mu se odljevaju podzemnim kanalima u niže Jezero Himaditida udaljeno svega 2 km istočnije.

Jezera Zazari i Himaditida su dio šireg hidrološkog bazena, u kom se nalazi i Jezero Petron. Ukupna površina ovog bazena iznosi 344 km².
Po jednoj od geoloških teorija, današnja jezera Zazari, Himaditida, Petron i Vegoritida su samo ostatci nekadašnjeg puno većeg jezera **Eordaia**, koje je imalo površinu od 1.000 km² i bilo duboko 250 metara.

Na njegovoj istočnoj obali leži selo Limnochori.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Περιβαλλοντικοί Προβληματισμοί για τις Λίμνες Ζάζαρη και Χειμαδίτιδα*" (grčki). Επιστροφή Συμμετοχές Β΄Φάσης. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-07. Pristupljeno 14. 11. 2017.
2. ↑   „*The Lakes of Florina*" (engleski). Greece is. Pristupljeno 14. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

***Zazari*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Slike s jezera*[*mrtav link*] (`en`)
* Λίμνες Ζάζαρη και Χειμαδίτιδα Arhivirano 2016-03-07 na Wayback Machine-u (`el`)
**Princ Shōtoku** (聖徳太子, *Shōtoku Taishi*?, 7. februar 574 – 8. april 622), također poznat i kao **Princ Umayado**  (厩戸皇子, *Umayado no ōji*?), bio je japanski regent iz Asuka perioda.

Bio je sin cara Yomeija i njegove sestre Princeze Anahobe no Hashihito. Bio je u rodu s uticajnim klanom Soga. Godine 593. je imenovan za regenta (*Sesshō*) od strane carice Suiko. Kao gorljivi budist je nastojao proširiti tu religiju po Japanu, a isto tako i kao opravdanje dalekosežnih reformi usmjerenih na centralizaciju. Godine 603. je na dvoru utemeljio 12 rangova za državne službenike. Također mu se pripisuje i promulgiranje Ustava od sedamnaest članaka.

Osim politikom, Shotoku se bavio i pisanjem budističkih komentara, pri čemu je posebnu važnost davao Lotusovoj sutri, Vimalakirti Sutri i Sutri Kraljice Srimale.

Godine 605. je primio diplomatsku poruku od kineskog cara Yanga od Suija , na što je odgovorio poslavši u Kinu misiju pod Ono no Imokom u 607. U pozdravnoj poruci se za Japan prvi put koristi izraz "Nihon" umjesto dotadašnjeg izraza *Wa*.

Napomene
--------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2010-09-16. Pristupljeno 2011-07-26.
2. ↑  Varley, Paul. (1980). *Jinnō Shōtōki,* p. 128.

Eksterni linkovi
----------------

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Princ Shōtoku***

***Princ Shōtoku*** na Wikimedijinoj ostavi
|  |
| --- |
|  |

**Republika Genova** (punim nazivom zapravo **Presvijetla Republika Genova**, ligurski: *Repúbrica de Zêna*, talijanski: *Serenissima Repubblica di Genova*) je ime historijske države na Apeninskom poluotoku koja je egzistirala od 1005. sve do 1797. kad su je okupirale napoleonske trupe.

Historija
---------

Republika Genova razvila se iz srednjovjekovne slobodne gradske komune Genove. Od samog svog početka počela se sukobljavati sa rivalskim državama onog doba oko prevlasti na moru; Mletačkom Republikom i Republikom Pisom. Nakon velike pobjede u pomorskoj Bitci kod Melorije (1284) nad flotom Pise *Republika Genova* postala je gospodar Tirenskog mora i kontrolirala Sardiniju, Korziku i Siciliju. Rivalstvo sa Venecijom trajalo je do 14. vijeka, sve do katastrofalnog poraza genoveške flote u Bitci kod Chioggie 1379. nakon kojeg se Republika Genova povukla iz Jadrana.

### Vrhunac moći

Na vrhuncu svoje moći *Republika Genova* imala je brojne kolonije po Mediteranu, od Jeruzalema, Jaffe, Cipra, Sirije, Rodosa.

### Propast Republike Genove

Za francuske revolucije, prva apeninska republika koju je Napoleon srušio bila je *Republika Genova*, koja je 1797. postala francuski protektorat pod imenom Ligurska Republika. Nakon tog je napoleonsko Prvo Francusko Carstvo anektiralo Ligursku Republiku 1805.

Đenovežani su se pobunili protiv francuske vladavine 1814. oslobodili grad i ponovno uspostavili svoju Republiku 26. aprila 1814. koja je vrlo kratko trajala, samo do Bečkog kongresa koji je odlučio da se Genova priključi Kraljevini Sardiniji.

Izvori
------

1. 1 2   „*Genova, Repubblica di*" (talijanski). Treccani Enciclopedia Italiana. Pristupljeno 06. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

***Republika Genova*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Genova, Repubblica di* na portalu Treccani Enciclopedia Italiana (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 142696729
* GND: 4020185-5
* SUDOC: 154396494
* BNF: cb11931556q (podaci)

 |
**Puruvesi** je 11 po veličini jezero u Finskoj, na jugoistoku zemlje na razmeđi Sjeverne Karelije 
i Južne Savonije.
Ono je jedno u nizu jezera koje formiraju Jezerski sistem Velika Saimaa (Jezero Saimaa).

Karakteristike
--------------

Jezero Puruvesi je prirodni nastavak Jezera Pihlajavesi, s kojim graniči na jugu, leži na nadmorskoj visini od 75.8 metra, prosječna dubina mu iznosi - 8.76 m, maksimalna 61 m, a ukupna površina 416 km².

Jezero je podjeljeno na više sektora, koji se zovu; *Hummonselkä*, *Pajuselkä*, *Sammalselkä*, *Mustanselkä* i *Ruosteselkä*.

Puruvesi ima 850 otoka i hridi ukupne površine 5,284 ha, a najveći su Hälvä (1077 ha), Hevossalo (711 ha), Laukansaari (689 ha), Vasaransaari (402 ha), Herttuansaari (350 ha) i Patasalo (338 ha).

Puruvesi ima sliv velik 1017 km², od toga na samo jezero otpada 35 %.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Puruvesi (Saimaa)*" (engleski). Jarwiki. Pristupljeno 26. 10. 2015.

Vanjske veze
------------

* *Karta jezera Puruvesi* na portalu Mapcarta (`en`)

| * p
* r
* u
Jezerski kompleks Saimaa |
| --- |
| Enonvesi • Haukivesi • Orivesi • Pihlajavesi • Puruvesi • Pyhäselkä • Pyyvesi • Saimaa • Ukonvesi |  |
**Saskatchewan** (engleski: *Saskatchewan River*) je rijeka u Kanadi duga 550 (ili 1 939 km ako se računa njen najudaljeniji izvor Rijeka Bow u Albarti).

*Saskatchewan* zajedno sa Rijekom Nelson formira plovni put dug 2 575 km koji se proteže od Hudsonovog zaljeva do kanadskih
Stjenovitih planina na zapad.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Rijeka Saskatchewan* nastaje spajanjem rijeka Sjeverni Saskatchewan (1 287 km) i Južni Saskatchewan (1 392 km) 40 km istočno od grada Prince Albert u kanadskoj provinciji Saskatchewan odatle teče 550 km prema sjeveroistoku do svog uvira u Jezero Winnipeg. 

Karta porječja rijeke Saskatchewan
*Rijeka Saskatchewan* ima porječje veliko oko 383 000 km², koje se proteže preko tri kanadske provincije Alberta, Saskatchewan i Manitoba. To je uglavnom prerijski kraj, koji je danas najveća kanadska žitnica. U prošlosti su traperi koristili *Saskatchewan* i njegove pritoke kao plovni put, da se prebace do šuma dalekog zapada u potrazi za krznašima. Danas se rijeka koristi kao energetski izvor, pa su na njoj podignute brojne hidoelektrane od kojih je najveća *Gardine*, sa svojim akomulacionim jezerom Diefenbaker, južno od grada Saskatoon (provincija Saskatchewan).

Ime i historija otkrića
-----------------------

*Saskatchewan* na jeziku indijanaca Kri, znači **Brza rijeka**. Prvi Evropljanin koji je istažio njen tok bio je engleski trgovac krznima - Henry Kelsey 1690.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7   „*Saskatchewan River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Saskatchewan River* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Veliki Tunb** (perz. تنب بزرگ) je otok u Perzijskom zaljevu odnosno iranskoj pokrajini Hormuzgan. Geografski je smješten 11,2 km istočno od Malog Tunba, 27,2 km jugozapadno od Kešma, te 41,6 km od luke Bandar-e Lenge. Kružnog je oblika s približnim promjerom od 4 km i ima površinu od 10,3 km², a najveća visina mu je 52,5 m. Flora otoka sastoji se od bujne trave i grmlja koji prekrivaju otok u kasnu zimu i rano proljeće, dok na središnjim i jugozapadnim obalama prevladavaju smokve i palme. Fauna uključuje ptice, guštere i zmije, a ranije je obilovala i divljim kozama, antilopama i zečevima koji su iščezli sredinom 20. stoljeća prilikom britanske kontrole nad otokom. Postoji i nekoliko manjih izvora, no voda je uglavnom bočata. Historijski, otok je bio pod iranskom kontrolom do sredine 1900-ih godina kada ga zauzimaju Britanci i upravljaju njime iz današnjih Emirata. Prilikom britanskog povlačenja s ovih protektorata Iran je Veliki i Mali Tunb zaposjeo vojskom, a nakon proglašenja nezavisnosti Ujedinjeni Arapski Emirati počinju svojatati otoke čime započinje dugogodišnji spor. Veliki Tunb broji oko 300 stanovnika, a gospodarstvo mu je orijentirano na ribarstvo, vađenje bisera, te rudarenje crvenog oksida. Na jugoistoku otoka nalazi se Aerodrom Veliki Tunb.

Veze
----

* Mali Tunb
* Perzijski zaljev
* Popis iranskih otoka

Literatura
----------

* (`en`) Mirfendereski, Guive (20. srpnja 2005.). *Tonb*, Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University.
* (`en`) Mojtahed Zadeh, Pirouz (2006.). *Boundary Politics and International Boundaries of Iran*. Boca Raton, Florida: Universal Publishers, ISBN 9781581129335, OCLC 182432238.

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Veliki i Mali Tunb** |
**Sogdijana** (označena crvenom bojom) oko 300. pne.
**Sogdijana** (staroperz. *Suguda*, perz. سغد - *Sōġd*, grč. Σογδιανή, kineski 粟特) naziv je za drevnu civilizaciju u Centralnoj Aziji sastavljenu od iranskih naroda, koja je kasnije u doba Ahemenida postala dijelom Perzijske Monarhije. Sogdijana se spominje kao 18. perzijska satrapija na Darijevim zapisima u Behistunu. Regija je imala veliku trgovačku važnost jer je kroz nju prolazio Put svile, zbog čega je cvjetala trgovina s Kinom. Sogdijanske zemlje nikada nisu bile politički ujedinjene, no gravitirale su prema najvažnijem gradu regije Samarkandu, koji se nalazi sjeverno od Baktrije. Teritorij Sogdijane danas se sastoji od modernih pokrajina Samarkanda i Buhare u Uzbekistanu, te dijelova Tadžikistana, Kazahstana i Kirgistana.

Izvori
------

1. ↑  Sogdijana (enciklopedija Britannica)
2. 1 2  Sogdijana (Iranian.com)

Vanjske veze
------------

* Historija Sogdijane, Iranian.com
* Britannica enciklopedija: Sogdijana

| * p
* r
* u
Ahemenidske satrapije |
| --- |
|  | Perzija • Elam • Babilonija • Medija • Saka • Jonija • Pamfilija • Paflagonija • Kapadokija • Karija • Lidija • Likija • Frigija • Skudra • Cipar • Armenija • Asirija • Kilikija • Taksila • Egipat • Gandara • Satagidija • Gedrozija • Karmanija • Maka • Sagartija • Drangijana • Arahozija • Baktrija • Partija • Arija • Horezmija • Sogdijana • Kuš • Arabija • Hirkanija • Margijana • Dahe • Libija | Ahemenidska perzijska zastava |
**Katedralna crkva Svetog trojstva** (engleski: , inače poznata kao **Chichesterska katedrala** (engleski: ), je sjedište anglikanskog biskupa Chichestera. Smještena je u Chichesteru u engleskoj obali Sussex. Kao katedrala je osnovana 1075. godine, nakon što je sjedište biskupa premješteno iz Selseya.

Chichesterska katedrala je poznata kao jedan od ljepših primjera kako normanske tako i gotičke arhitekture, te ju je historičar Nikolaus Pevsner nazvao "najtipičnijom engleskom katedralom". Usprkos toga Chichester se po dva značajna detalja razlikuje od drugih srednjovjekovnih katedrala u Engleskoj - samostalni zvonik i dvostruki redovi. U katedrali se nalaze dvije rijetke srednjovejkovne statue, kao i nešto moderniji primjeri umjetnosti kao tapiserije i vitraži, a od kojih je mnoge naručio dekan Hussey.

Sam grad Chichester je također poznat kao jedan od najmanjih engleskih gradova sa katedralom, te je od samih početaka cjelokupno stanovništvo moglo stati u katedralu, a o čemu je pisao i Daniel Defoe.. Vrh katedrale se može vidjeti miljama oko ravnica Zapadnog Sussexa te je služio za orijentaciju pomorcima, s obzirom da je Chichesterska katedrala, uz onu u Portsmouthu, jedina srednjovjekovna katedrala koja se može opaziti sa obala mora.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  John Harvey, *English Cathedrals*, Batsford (1961)
2. 1 2  Tim Tatton-Brown and John Crook, *The English Cathedral*, New Holland (2002), ISBN 1-84330-120-2
3. ↑  Nikolaus Pevsner and Ian Nairn, *Buildings of England: Sussex*, Penguin Books (1965) (now published by Yale University Press) ISBN 0-300-09677-1
4. 1 2  Alec Clifton-Taylor, *The Cathedrals of England*, Thames & Hudson (1967)
5. ↑  Daniel Defoe, *A Tour Through the Whole Island of Great Britain* (1724)
6. ↑  The Argus *Cathedral troubled by many calamities*, first published Monday 16th Apr 2007. pristup 29. X 2008.

Vanjske veze
------------

***Chichesterska katedrala*** na Wikimedijinoj ostavi

* Chichester Cathedral – official website
**Bisin** ili **Bizin** (latinski: , također poznat i kao Bazin, Bezin; langobardski: Pisen; ? - cca. 510) bio je kralj Tiringa, za koga neki historičari pretpostavljaju da predstavlja kompozit dvije različite, ali istoimene historijske ličnosti.

Bizin se u historijskim zapisima prvi put javlja sredinom 5. vijeka, kada su se, nedugo nakon Atiline smrti, razna germanska plemena u tadašnjoj Centralnoj Evropi oslobodila hunske dominacije. Nastali vakuum su dobro iskoristili Tiringi, čiji je vladar Bizin osvojio prostrani teritorij između rijeke Elbe i Dunava. Prema navodima Grgura Turskog, kralj Bizin je bio oženjen za kraljicu Bazinu. Kod njega je godine 457. uslijed dinastijskih sukoba, sklonio Hilderik I, budući kralj salijskih Franaka. Nakon određenog vremena, kraljica Bazina je, impresionirana Hilderikovim ratničkim vještinama, s njim pobjegla s dvora i rodila mu sina, budućeg kralja Klodviga I.

Bizin se sljedeći put spominje tek nekoliko decenija kasnije, kada je oženio langobardsku princezu po imenu Menija. Izvori navode da je bio moćan kralj, a s Menijom je imao tri sina: Hermanfrieda, Badericha i Bertachara, te kćer Radegundu, koja je kasnije postala suprugom langobardskog kralja Wachoa. Umro je između 506. i 510. Naslijedila su ga tri sina, čije su međusobne sukobe iskoristili Franci kako bi 531. pokorili kraljevstvo Tiringa.

Literatura
----------

* *Григорий Турский*. История франков. Серия «Литературные памятники».— М:Издательство «Наука»,(1987).—С.464.
* *Фредегар*. Хроника (фрагменты). С.33—37 // Хроники длинноволосых королей / автор проекта Горелов Н.—М:Издательство «Азбука-классика»,(2004).—С.352.—ISBN 5-352-00705-7
* *Альфан Л.* Варвары (от Великого переселения народов до тюркских завоеваний XI в.).— СПб:Издательство «Евразия»,(2003).—С.416.—ISBN 5-8071-0135-9

Vanjske veze
------------

* Григорий Турский. История франков. Книга 2. (`ru`)
* Fredegar. MGH Arhivirano 2007-10-27 na Wayback Machine-u (`la`)
* Книга истории франков. (`ru`)
**Ramino korito** poseban je rezervat šumske vegetacije koji se prostire na 234 ha, a dio je velike prašume bukve na južnom Velebitu. Smatra se prašumom zato što se u njoj nikada nije gospodarilo.

Nastavno na te površine i u bližem okružju još su izdvojeni odsjeci koji čine botanički rezervat: vegetacija stijena točila i rudina, a obuhvaćaju nabrojene lokalitete koji ulaze u predloženo zaštićeno područje Velebita: Sadikovac i Šugarski kraj – Pasiji klanac – Milkovića kuk i planinske rudine: Panos – Perin kuk, Ripište, Krivi kuk, Saljev kuk, Stap, V. Stolac.

Na potezu od Ramina korita do Šugarske dulibe još su znatne površine državnih šuma kojima je vlasnik propisao redovno gospodarenje, no to je bez izgradnje cesta nemoguće zbog nepristupačnosti. Dio šuma (317 ha) su sami šumari stavili pod zaštitu (zaštitne šume), a preostalih 1100 ha su ostale prave gospodarske šume. Povremeno se javljaju ideje da se uspostavi veći stupanj zaštite na tom području, a za to bi valjalo što prije pokrenuti zakonsku proceduru.

Koordinate: 44°29′09″N 15°11′42″E﻿ / ﻿44.48589247°N 15.19489309°E﻿ / 44.48589247; 15.19489309