recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Merapi** (jav. *Gunung Merapi*) je planina i aktivni vulkan na indonežanskom otoku Java, nedaleko od grada Džogdžakarta. Od 1548. godine dešavaju se redovne erupcije, od kojih su najznačajnije i najfatalnije bile 1994. (stradalo 64 osobe), zatim 2006. (5.000 žrtava i oko 200.000 ljudi ostalo bez doma) i u listopadu 2010. (oko 25 stradalih osoba). 

Sve erupcije po pravilu je pratio zemljotres. Dana 25. listopada 2010. oko dva sata ujutro, Merapi je izbacio lavu niz svoje južne padine. Sutradan je pronađeno 18 nastradalih osoba u blizini, a taj broj do 27. listopada porastao je na brojku od 25.

Vulkan Merapi je jedan od brojnih nacionalnih parkova u Indoneziji. Značajan je u javanskoj kulturi kao religiozno mesto. Njegovo ime u prevodu sa javanskog jezika značilo bi „vatrena planina" .

Povezano
--------

* Vulkan
* Java
* Džogdžakarta

Izvori
------

1. ↑  Erupcija vulkana Merapi

Spoljašnje veze
---------------

***Merapi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Baza svetskih vulkana — Merapi Arhivirano 2007-03-11 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 242677633
* LCCN: sh88001161
* SUDOC: 029333725
* BNF: cb12098227t (podaci)

 |
**Međunarodni komunistički pokret** je deo levičarskih političkih pokreta koja se bazira na političkoj ideologiji komunizma i marksizma-leljinizma. On nastojati da na principijelan način i pod ravnopravnim uslovima uspostavi i razvije svestranu saradnju sa partijama i pokretima na Svedskoj levici u cilju zajedničke borbe protiv oživljavanja neofašizma, nacional-šovinizma, separatizma, secesionizma, imperijalizma, odnosno nosilaca novog svetskog poretka i takozvanog *mračnjaštva* svake vrste. Prvenstveni zadatak u toj borbi je odbrana vitalnih interesa planete zemlje, pobeda progresa, pravde i istine. Zadatak međunarodnog komunističkog pokreta je da aktivno učestvuje u međunarodnoj saradnji komunista i svih drugih naprednih snaga u svetu. Proleterski internacionalizam je osnovni kriterijum kojim se međunarodni komunistički pokret rukovodi prilikom uspostavljanja i razvijanja saradnje sa bratskim komunističkim partijama i pokretima u svetu, danas međunarodni komunistički pokret zalaže se za institucionalizovanje međunarodnih odnosa među komunista svih zemalja i za osnivanje međunarodne komunističke organizacije.

Vidi još
--------

* Međunarodna konferencija komunističkih i radničkih partija
**Marko Pupije Pizon Frugi Kalpurnijan** (*Marcus Pupius Piso Frugi Calpurnianus*, 1. vijek pne.) je bio rimski političar iz doba kasne Republike.

Pripadao je rodu Kalpurnijevaca, ali ga je usvojio Marko Pupije te mu dao svoje ime. Političku karijeru je započeo u doba Sulinih ratova kao pristaša populares|populara. Nakon smrti Cine je godine 84. pne. oženio njegovu kćer Aniju. Međutim, kada se Sula iskrcao u Italiji, prešao je na njegovu i stranu optimata. Na Sulin nalog se razveo od Anije.

70-ih pne. je imao dužnost pretora, a potom služio u Hispaniji, a pri povratku mu je održan trijumf. U trećem mitridatskom ratu je služio u Pompejevoj vojsci, te ga je Pompej poslao u Rim kako bi se kandidirao za konzula i tako štitio njegove interese. Dužnost je preuzeo godine 61. pne. Za vrijeme mandata je štitio Publija Klodija od posljedica skrnavljena svečanosti Bona Dee. Ciceron mu se zbog toga osvetio spriječivši da dobije mjesto guvernera Sirije.

Pretpostavlja se da je umro prije početka građanskog rata, jer je Marko Antonije 47. pne. već neko vrijeme živio u njegovoj bivšoj kući.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Decimus Junius Silanus i Lucius Licinius Murena**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno sa Markom Valerijom Mesalom Nigerom* 61. pne. | Slijedi: **Lucius Afranius i Quintus Caecilius Metellus Celer**  |
**Mihailo Honijat** (grč. Μιχαὴλ ὁ Χωνιάτης, oko 1140–oko 1220) bio je vizantijski pisac, brat poznatog istoriografa Nikite Honijata i arhiepiskop atinski. Nakon mladalačkih studija u Carigradu, bio je 1175. godine postavljen za atinskog arhiepiskopa. Nakon pada Carigrada 1204. godine i osnivanja Latinskog carstva, povukao se na ostrvo Keos, gde je i umro.

Honijat je bio retor i pesnik, sastavljao je katihetske homilije, panegirike, posmrtne govore u slavu svog učitelja Evstatija i svog brata Nikite, pisma i neke pesme. Njegovo obimno klasično obrazovanje ipak mu nije smetalo da se u potpunosti preda ugledanju na velike crkvene oce i njihove spise pre nego na jednog Demostena ili Pindara. Ipak, kao poznavaoca klasične starine provincijalna i zapuštena Atina ga je razočarala: to zanimljiviji su nam podaci koje daje o njoj. Honijatov inauguralni govor, održan na Akropolju, pokazuje njegovo duboko klasično obrazovanje, poznavanje grčke književnosti i veliki entuzijazam, koji je, međutim, bio u nesrazmeri sa materijalnom i duhovnom bedom njegovog doba. Ovi jadni uslovi su i podstakli Honijata da u heksametru sastavi *Elegiju o Atini* – poznatu i zato što je jedinstvena – o dekadenciji Atine, neku vrstu poetskog i antikvarskog epitafa prošloj veličini.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 32141590
* LCCN: no2001086323
* ISNI: 0000 0000 7973 0110
* GND: 100955711
* SELIBR: 31632
* SUDOC: 060102349
* BNF: cb132074628 (podaci)
* BIBSYS: 2080615

 |
**Međunarodni komitet za težine i mere** (francuski *Comité International des Poids et Mesures*, engleski *International Committee for Weights and Measures*, CIPM se sastoji od od osamnaest osoba iz zemalja članica Konvencije o metru (Convention du Mètre). Osnovni zadatak je da se osigura jednolikost jedinica za merenje i to se čini direktnom akcijom ili predlaganjem Generalnoj konferenciji težina i mera (CGPM).

Skorašnji centar pažnje CIPM-a je bilo uspostavljanje Dogovora o međusobnom priznavanju (*Arrangement de reconnaissance mutuelle* ili *Mutual Recognition Arrangement*, MRA), koje služi kao osnova za međusobno prihvatanje mera koje se odvija u zemljama članicama Konvencije o metru.

CIPM se sastaje jednom godišnje na Međunarodnom birou za težine i mere (BIPM) i diskutuje o izveštajima koje im predstavljaju konsultacioni Komiteti. On izdaje Godišnji izveštaj o administrativnim i finansijskim pozicijama BIPM-a vladama zemalja članica Konvencije o metru.

Eksterni linkovi
----------------

* Za informacije o CIPM-ovom MRA
Poglavica George Dick..
**Awani** (Yosemite, Ahwaneechee, Ahwahneechee, Ah-wah-nee-chee) /*Ahwahneechee, "dwellers in Ahwahnee", dolazi od Ahwahnee, što je bio naziv za dolinu u kojoj su živjeli, = "place of the gaping mouth"**, a dolazi po tome što zidovi u dolini nalikuju na razjapljena medvjeđa usta*/, pleme američkih Indijanaca porodice Moquelumnan, uže grupe Southern Miwok, nastanjeno u vrijeme dolaska prvih bijelaca u dolini Yosemite, na području današnjeg okruga Mariposa u Kaliforniji. Njihova populacija u tadašnje vrijeme iznosila je oko 450 a imali su sljedeća sela: Awani, Hokokwito, Kumaini, Lesamaiti, Macheto, Notontidula, Sakaya i Wahaka.

Sami sebe Awani su nazivali Ahwahneechee, a svoju dolinu Ahwahnee, a značenje mu je "People of Ahwahnee". Naziv Yosemite prema Powersu unakaženi je oblik od indijanskog *uzumaiti*, u značenju  *'grizzly bear'* , naziv koji oni nisu koristili ni za sebe, niti da bi označili dolinu u kojoj su živjeli. Na ovom području do svoga progonstva živjeli su oko 4,000 godina. Najpoznatiji poglavica bio im je Tenaya.

Literatura
----------

* Frederick Webb Hodge, Handbook of American Indians North of Mexico

Izvori
------

1. ↑  „About Our Tribe". Arhivirano iz originala na datum 2009-12-09. Pristupljeno 2014-08-06.
2. ↑  Hodge

Vanjske poveznice
-----------------

* Awani Indian Tribe History
* Yosemite Indians (Ahwahneechee "People of Ahwahnee")
**San Carlos** je malo naselje na sjeveroistoku otoka Istočni Falkland uz Falklandski kanal. Ponekad se naziva **JB** po inicijalima bivšeg vlasnika Jacka Bonnera.

Nešto sjevernije leži drugo naselje u tom kraju Port San Carlos.

Historija nasalja
-----------------

Naselje *San Carlos* nazvano je po španjolskom brodu *San Carlos* koji je 1768. oplovio Falklandski kanal. Naselje je 1861. osnovao Jack Bonner kao farmu za uzgoj goveda, kasnije se farma preorjentirala na uzgoj ovaca.

### Naselje za Falklandskog rata

Za vrijeme Falklandskog rata, naselje San Carlos i istoimeni zaljev, bilo je glavni mostobran Britanske kraljevske mornarice kodnog imena **Blue Beach** preko koje se vršila invazija Istočnog Falklanda - 1982. Tu je bila smještena i poljska bolnica. Usidrene britanske brodove žestoko su napadale argentinske snage i avijacija, tako da je bilo puno poginulih i velikih oštećenja brodova. Kao uspomena na te događaje danas postoji malo groblje (za 14 poginulih) i mali memorijalni muzej.

Izvori
------

1. ↑  Lewis, Jason; Inglis, Alison. „Falklands Information Web - Widley used Falklands Acronyms" (engleski). Pristupljeno 3. 04. 2012.
2. ↑  „*A Chronology of events in the history of the Falkland Islands*" (engleski). Falkland Info. Pristupljeno 3. 04. 2012.
3. 1 2  „*San Carlos*" (engleski). Falkland Islands Tourist Board. Pristupljeno 3. 04. 2012.

Vanjske veze
------------

* San Carlos Cemetery Falkland Islands Arhivirano 2012-09-15 na Wayback Machine-u (`en`)
* *San Carlos* na portalu Falkland Islands Tourist Board (`en`)
* Detaljna karta Falklanda
**Autoritarnost** je društveni odnos koji favorizuje preterano poštovanje autoriteta vlasti ali i pojedinih ličnosti kao neprikosnovenih arbitara u svim značajnim pitanjima od važnosti za socijalnu organizaciju života, institucije i politiku. Iz toga proističe trajna i radikalna nejednakost učesnika u društvenom životu i njihova nemogućnost da slobodno iskazuju i zadovoljavaju svoje potrebe i interese. Ideologija autoritarnosti koja može preći u ideologiju autoritarizma je antidemokratska, potcenjuje vrednosti pojedinca, opravdava ideju sile i počiva na autoritarnom sistemu vrednosti. Ovakav sistem vrednosti najčešće se ostvaruje prinudnim sredstvima preko državnih institucija i organa, političkih stranaka, verskih grupa, sistema obrazovanja ili bilo kojih drugih grupa za pritisak.

Napomene
--------

1. ↑  Delovi članka su preuzeti iz knjige Ivana Vidanovića „Rečnik socijalnog rada", uz odobrenje autora.

Vanjske veze
------------

* Autoritarnost u filozofiji i psihologiji (Powerpoint prezentacija)[*mrtav link*]
Mellotron**Mellotron** je glazbalo s tipkama kojim se postiže zvuk violine, flaute, puhača i gudača te raznih glasova. Mellotron je bio svojevrsna preteča sintisajzera.

O glazbalu
----------

Mellotron je izgrađen ranih 1960-ih godina u Birminghamu, Velikoj Britaniji, a izumio ga je Harry Chamberlin kada je 1946. godine došao na ideju koristeći se magnetofonom.

Glazbalo radi na način da svoju bazu zvučnih zapisa temelji na snimanju jedne note originalnog instrumenta na linearnu magnetsku vrpcu duljine oko 8 sekunda. Pritiskom na tipku klavijature, aktivirao bi se odgovarajući zvučni zapis snimljene note odabranog glazbala ili glasa. Time je mellotron dobivao osebujan i pseudoorkestralni zvuk.

Mellotron je imao najveću popularnost krajem 1960-ih godina, a za to je najzaslužniji Rick Wakeman te sastavi Moody Blues, The Nice, King Crimson, Gentle Giant, Genesis, Yes te Beatlesi u nekim svojim skladbama poput "Strawberry Fields Forever" i "I'm The Walrus". Krajem 1990-ih mellotron nanovo dobiva popularnosti kod izvođača koji su skloni izvedbi specifičnih zvukova kasnih šezdesetih i ranih sedamdesetih kao što su R.E.M. i Mercury Rev.

Izvori
------

1. ↑  Hollowsun.com - Chamberlin Arhivirano 2013-04-04 na Wayback Machine-u
2. ↑  Till.com - Don's Mellotron Page

Literatura
* Zlatko Gall, "Pojmovnik popularne glazbe", Šareni dućan, biblioteka "Mali mrav", Koprivnica, siječanj 2001. ISBN 953-6683-09-1

Vanjske poveznice
-----------------

***Mellotron*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice glazbala
* Planet Mellotron
**Pavle Radoman** (Braćeni, 13. jun 1913 — Beograd, 18. maj 2007) je bio doktor bioloških nauka, profesor Univerziteta u Beogradu.

Biografija
----------

Studije biologije okončao je na Filozofskom fakultetu Univerziteta u Beogradu (grupa biologija) 1938. godine. Do izbijanja Drugog svjetskog rata bio je asistent na Medicinskom fakultetu u Beogradu. Učesnik je ustanka u Crnoj Gori, a u periodu 1942 — 1943. bio je interniran u zatvorima u Italiji. Poslije rata bavio se problemima vezanim za organizaciju Ministarstva prosvete Srbije, Sindikata prosvjetnih radnika Jugoslavije i Centralnog vijeća Saveza sindikata Jugoslavije. Za profesora srednje škole pri Univerzitetu u Beogradu postavljen je 1952. godine, a potom je biran za asistenta, docenta (1955), vanrednog (1960) i redovnog profesora (1967) u Institutu za zoologiju na Prirodno-matematičkom fakultetu u Beogradu. Bio je dekan Prirodno-matematičkog i Biološkog fakulteta, kao i dugogodišnji upravnik Instituta za zoologiju u Beogradu. Akademsku 1956/57. godinu proveo je na specijalizaciji u Oksfordu. Na matičnom fakultetu predavao je predmet "Organska evolucija".

Sa naučnog aspekta, prof. Radoman se naročito bavio evolucionom sistematikom, uporednom morfologijom i biogeografijom, prvenstveno različitih grupa slatkovodnih puževa hidrobiida (Hydrobiidae) – mahom endemita i relikata jugoistočne Evrope i Male Azije. Opisao je preko 70 vrsta i preko 20 rodova novih za nauku.

Napisao je veliki broj srednjoškolskih i univerzitetskih udžbenika, tri monografije i preko sedamdeset naučnih radova.

Djela
-----

* *Život i njegova evolucija*
* *Teorija organske evolucije*

Spoljašnje veze
---------------
**Pavle Paja Marganović** (1904-1929) bio je obućarski radnik, jugoslovenski komunist i jedan od sedmorice sekretara SKOJ-a.

Biografija
----------

Rođen je 17. marta 1904. godine u selu Deliblatu, kod Kovina.

U radničkom pokretu je bio od 1918. godine, a član SKOJ-a je od 1920. godine, član KPJ od 1921. Bio je sekretar Centralne uprave radnika Jugoslavije.

U periodu od 1924. do 1928. godine školovao se na Sverdlovskom univerzitetu u Moskvi.

Na Četvrtom kongresu KPJ u Drezdenu, novembra 1928. godine, izabran za člana Centralnog komiteta KPJ i postao sekretar CK SKOJ-a.

Više puta hapšen i proganjan, posle zadnjeg hapšenja zverski mučen i ubijen, 30. jula 1929. godine, u zagrebačkoj policiji.

Sahranjen je u Grobnici narodnih heroja na Zagrebačkom groblju Mirogoj.

U popularnoj kulturi
--------------------

U TV-seriji *Sedam sekretara SKOJ-a* je njegov lik tumačio Goran Pleša.

Literatura
----------

* **Mala enciklopedija Prosveta**, Beograd 1959. godina

  



|  |  |
| --- | --- |
|  | Sedam sekretara SKOJ-a |
|  Josip Debeljak | Josip Kolumbo | Pavle Marganović | Janko Mišić | Mijo Oreški | Pero Popović Aga | Zlatko Šnajder  |



1. ↑
**Mike Prpich** (Kenaston, Saskatchewan, 27. ožujka 1982.) kanadski je profesionalni hokejaš na ledu hrvatskog podrijetla. Igra na obje krilne pozicije i trenutačno je član hrvatskog KHL Medveščaka koji se natječe u EBEL-u.

Karijera
--------

Prpich je karijeru započeo u juniorskoj BCHL (British Columbia Hockey League) gdje je 2000./01. za Penticton Pantherse odigrao 52 utakmice upisavši 25 golova i 21 asistenciju. Četiri godine studija (2002.-2006.) na prestižnom sveučilištu u Sjevernoj Dakoti bila su odskočna daska za njegovu budućnost. Naime, tijekom tog razdoblja u NCAA-u odigrao je 160 susreta (31 pogodak i 21 asist), a 2005./06. su osvojili konferencijski naslov. 

Kratko se zadržao i na klupi AHL momčadi Iowa Starsa odigravši tek dva susreta. No, zato je 2006./07. u redovima New Mexico Scorpionsa koji igraju u CHL-u potpuno zablistao te je u 64 dvoboja ubilježio 23 gola i 22 asistencije. AHL i CHL otvorila su mu vrata prema najjačoj britanskoj ligi EIHL-u (Elite Ice Hockey League) i Cardiff Devilsima s kojima je odradio dvije sezone. U posljednjoj sezoni bio je prvi strijelac *Devilsa* upisavši u 57 utakmica 35 pogodaka i 34 asistencije. U slaganju momčadi za novu sezonu 2009./10. Prpich je potpisao za hrvatski KHL Medveščak.

Statistika karijere
-------------------

*Bilješka: OU = odigrane utakmice, G = gol, A = asistencija, Bod = bodovi, +/- = plus/minus, KM = kaznene minute, GV = gol s igračem više, GM = gol s igračem manje, GO = gol odluke*

| Sezona | Klub | Liga |   | Regularna sezona |   | Doigravanje |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| OU | G | A | Bod | +/- | KM | GV | GM | GO | OU | G | A | Bod | +/- | KM | GV | GM | GO |
| 2009./10. | KHL Medveščak | EBEL | 22 | 2 | 1 | 3 | -13 | 68 | 0 | 0 | 0
 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

Izvori
------

1. ↑  KHL Medveščak se pojačao dvojicom Kanađana [*mrtav link*]

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil na The Internet Hockey Database

| * p
* r
* u
Trenutačni sastav Medveščak Zagreba |
| --- |
| 
Robert Kristan |
Michael Ouzas |
Andrej Vasiljević |
Vjačeslav Truhno |
David Brine |
Alan Letang |
Kenneth MacAulay |
Andy Sertich |
Dario Kostović |
Ivan Šijan |
Saša Martinović |
Frank Banham |
Sasha Pokulok |
Joel Prpic |
Mislav Blagus |
Ryan Kinasewich |
Geoff Waugh |
Greg Day |
Dominik Kanaet |
Donald MacLean |
Matt Siddall |
Tom Zanoški |
Mario Sertić |
Pascal Morency |
Sašo Rajsar |
Gal Koren |
trener: Marty Raymond
 |
**Pedro Américo de Figueiredo e Melo** (Areia, 29. travnja 1843. – Firenza, 7. listopada 1905.) je bio brazilski umjetnik, pisac i pedagog, jedan od najznačajnijih akademskih slikara iz Brazila. 

Godine 1854. preselio se u Rio de Janeiro, gdje je dobio stipendiju za Carsku akademiju lijepih umjetnosti. Školovanje je nastavio u Europi, poglavito na *École des Beaux-Arts* u Parizu, gdje su mu učitelji bili Jean-Auguste-Dominique Ingres, Hippolyte Flandrin i Carle-Horace Vernet. Américo je dobio niz pohvala za svoje radove, a 1868. godine je i doktorirao u Bruxellesu. 

Po povratku u Brazil, naslikao je sliku *"Nezavisnost ili smrt!" (Povik s Ipirange)*, danas jednu od najpoznatijih slika u historiji Brazila, a koja prikazuje princa Pedra u trenutku proglašenja brazilske nezavisnosti. Iako je primarno stanovao u Firenzi, Américo je redovito putovao u Rio te je radio kao profesor i povjesničar umjetnosti. 

Bio je oženjen za Carlotu de Araújo Porto-Alegre, kći slikara i diplomata Manuela de Araúja Porto-Alegrea. Za života je dobio nekoliko stranih odlikovanja, a 1889. godine je postao zastupnik u Narodnoj skupštini. 

Umro je 1905. godine u Firenzi.
**Baccio Pontelli** (Fiesole, oko 1450. – Urbino, 10. februar 1495) bio je talijanski renesansni arhitekt i skulptor, poznat kao ekspert za fortifikacije.

Biografija
----------

Pontelli je poput drugih arhitekata toga vremena sudjelovao u velikoj urbanoj obnovi Rima, koju je inicirao papa Siksto IV. Projektirao je i gradio svašta, od mostova i tvrđava do crkava i samostana. Ostao je zapamćen po fasadama za rimske bazilike Santa Maria del Popolo (1472–1477) i San Pietro in Vincoli (1471–1475) Pred kraj života posvetio se gradnji fortifikacija, pa je 1482. podigao zamak u opatiji San Nilo u Grottaferrati, između 1483. i 1486. utvrdu u Ostiji, a nakon tog i utvrdu Michelangelo u Civitavecchiji.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Baccio Pontelli*" (talijanski). Info Roma. Pristupljeno 10. 3. 2018.

Vanjske veze
------------

***Baccio Pontelli*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Baccio Pontelli* (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 95811097
* LCCN: n2011004455
* ISNI: 0000 0001 2131 5122
* GND: 121813835
* SUDOC: 148516122
* ULAN: 500021081
* RKD: 130119

 |
Za ostale osobe s istim imenom, v. Paladije (razvrstavanje).
**Paladije** (latinski: , ? - cca. 457/461), kasnije poznat kao **Sveti Paladije**, bio je kršćanski misionar, poznat kao prvi biskup Irske. Prema nekim izvorima je bio blizak prijatelj pjesnika Rutilija Klaudija Namacijana, a bio je oženjen i imao kćer. U Rimu je došao pod uticaj Pelagija te se oko 408/09. odao asketskom životu i kćer dao u samostan. Oko 415. se zaredio, prethodno se odrekavši pelagijanstva. Potom je bio đakon u Rimu te zajedno sa Germanom od Auxerrea sudjelovao 428/29. u misiji kojom se od Rimljana napuštenoj Britaniji nastojalo obnoviti kršćanstvo. Vjeruje se da je oko 431. iz Britanije došao propovijedati u Irsku, i to u područje Leinstera, ali u svojoj misiji nije imao velikog uspjeha, tako da će pokrštavanje Iraca daleko više poći za rukom Svetom Patriku. Paladije se vratio u Britaniju te otišao na sjever, u današnju Škotsku, gdje je imao više uspjeha kod pokrštavanja stanovništva. Danas ga Rimokatolička crkva i Anglikanska zajednica slave kao sveca.

Eksterni linkovi
----------------

* "St. Palladius, Bishop and Confessor, Apostle of the Scots", *Butler's Lives of the Saints*
* „St. Palladius". *Catholic Encyclopedia*. New York: Robert Appleton Company. 1913.
**Blagajnički zapis** (nem. *Schatzwechsel*, engl. ) je kratkoročna hartija od vrednosti kojom se emitent obavezuje da će licu koje poseduje tu hartiju platiti naznačenu nominalnu vrednost u roku dospeća. Izdaje je narodna ili poslovna banka u cilju regulisanja novčane mase u opticaju, ali i zbog prikupljanja dodatnih podataka. Glavne karakteristike su mu da donosi umereni prihod i da nije rizičan instrument. Alternativni nazivi su *trezorski zapis* i *trezorska menica*.

Primeri
-------

Odluku o emisiji blagajnickog zapisa donosi nadlezni organ emitenta, a mogu ih kupovati kako pravna, tako i fizička lica. Na Beogradskoj berzi, učešće u trgovini ovom hartijom predstavlja do 10% ukupnog prometa. Da bi bio validan, blagajnički zapis mora da sadrži osnovne elemente; između ostalog, podatke o izdavaocu i donosiocu, visinu kamatne stope, rok otplaćivanja itd. Kao i u Srbiji i u Hrvatskoj blagajničke zapise izdaju banke, ali to mogu da rade i druge financijske organizacije. Prodaje se uz diskont (popust), tako da mu je cena pri prodaji niža od nominalne, a ređe se prodaje sa kamatnim kuponom. Uobičajeno mu je dospeće 91 do 182 dana. Blagajnički zapisi američke vlade prodaju se otprilike jednom mesečno i sa rokom od 52 nedelje.

Vidi još
--------

* obveznice
* komercijalni zapis
* sertifikat o depozitu
* državni zapis
* sporazum o reotkupu
* menica
* federalni fond

Izvori
------

1. 1 2  Zakon o hartijama od vrednosti Arhivirano 2010-03-14 na Wayback Machine-u Advokatska komora Srbije - elektronska biblioteka
2. 1 2  Riječnik finansijskih pojmova

Vanjske veze
------------

* Vaša pitanja: „Obveznice" Arhivirano 2010-04-16 na Wayback Machine-u
Porinuće batane, 28. kolovoza 2008. godine
**Batana** je tradicionalna rovinjska drvena brodica ravnoga dna, veličine između 4 i 8,5 metara.

Umijeće izgradnje rovinjske batane zaštićeno je nematerijalno kulturno dobro hrvatske kulturne baštine.

Opis
----

Ravnog je dna koje je blago zakrivljeno prema pramčanoj statvi i krmenom zrcalu, s malo izbočenim zaključkom na pramcu i omjerom dužina-širina 1:3. Pojavljuje se na Jadranu u davno doba i širi Europom i svijetom kao pogodna za plovidbu plitkim vodama. Pripada mnogobrojnoj obitelji čamaca ravnog dna kao što su venecijanska gondola, neretvanska trupa ili komiška sandula. Batane izgrađene u drugoj polovici 20. stoljeća rijetko su duže od 5 metara. Potpuno je izgrađena od drva; kostur najčešće od hrastovine, a oplata od jelovine ili smrekovine. Za zakivanje se rabe pocinčani čavli ili ručno izrađeni od kovana željeza. Batanu može pokretati jedro (oglavno četverokutno, veličine ovisno o dužini batane), vesla (za ribarenje dva vrlo duga) ili izvanbrodski motor. Urez na krmenom zrcalu batane bio je namijenjen jednom veslu za veslanje na način gondole. Postoje otvorene, te opalubljene batane koje se koriste za rad mrežama i parangalima. Podnosi svako more jer ne siječe valove i more već po njima skače i propinje se preko vala.

U Rovinju postoji eko-muzej "Kuća o batani" posvećen batani, ribarskoj brodici i lokalnoj zajednici koja je batanu prepoznala kao svoj simbol, jer je upravo batana najrasprostranjenije tradicionalno plovilo u Rovinju. Otud i naziv rovinjska batana.

U makarskom primorju je za batanu uvriježen naziv gondula, no ona ima nešto oštriji pramac od rovinjske batane. Inače, ime batana povezuje se s talijanskom riječi *battere* (udarati) što asocira na zvuk udaranja njena ravnog dna o valove. Neki izvori kažu da ime potječe od drevnog pomorskog naziva *batto* za malenu barku iz 14. stoljeća prethodnicu današnjeg čamca, u anglosaksonskome *bat* i kasnije eng. *boat* (čamac).

Nematerijalna svjetska baština
------------------------------

Batana se nalazi na UNESCO-voj Reprezentativnoj listi nematerijalnog svjetskog nasleđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog nasleđa u Hrvatskoj. Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na zasjedanju koje je održano od 28 novembra 2 decembra 2016. god. u Adis Abebi, Etiopija

Izvori
------

1. ↑  UNESCO: Nematerijalna svjetska baština u Hrvatskoj
2. ↑  UNESCO Batana - ich.unesco.org, Pristupljeno, 17.12.2022

* Kuća o batani
**Sankt Andrä** (slovenski: *Sandrež*) je grad na jugu Austrije od 10,098 stanovnika
, koji administrativno podpada pod Okrug Wolfsberg.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sankt Andrä leži na leži na jugu Koruške u dolini rijeke Lavant.

Pored grada prolazi austrijski Južni autoput A2.

Historija
---------

Grad je imao svoje zvjezdane trenutke između 1228. -1859. kad je bio sjedište Biskupije Lavant.

Znamenitosti
------------

Ostaci gradskih bedema s bastionom; parohijska crkva, nekadašnja katedrala (vjerojatno osnovana u drugoj polovici 8. vijeka), što znači da je Sankt Andrä bio najstarija parohija u Lavantskoj dolini.
To je gotička bazilika građena od 8. do 15. vijeka, obnovljena u doba baroka i u 19. vijeku) s gotičkim freskama.
Tu je i dvorac - *Salzburg Pfleghof* sa imanjem, nekadašnji habsburgški ljetnikovac.

Na sjevernoj periferiji grada leži hodočasnička crkva *Maria Loreto* podignuta između 1683.- 1687. sa samostanom iz 1665.

Privreda
--------

Sankt Andrä je imao 1991. - 1,779 zaposlenih koji su radili u trgovini, industriji i građevinarstvu. 
U gradu se proizvode poljoprivredni strojevi i alati, obrađuju sintetički materijali i drvo.

Na rubu grada je 1959. podignuta termoelektrana snage110 MW, značajan je i turizam (1992. - 30.361 noćenja)..

Pobratimski gradovi
-------------------

* Hrvatska, Jelsa

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Kärnten" (engleski). City population. Pristupljeno 25. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Sankt Andrä*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 25. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Sankt Andrä*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Sankt Andrä* (`de`)
**Bat III od Kirene** ili **Bat III**, poznat i kao **Bat Hromi** (grčki:**Βάττος ο Χωλός**, 6. vijek pne.) bio je peti po redu kirenski kralj i pripadnik dinastije *Batijada*. 

Bat je bio sin-jedinac kralja Arkesilaja II i kraljice Erikso. Nadimak *Hromi* je dobio kada se u djetinjstvu ispostavilo da ne može normalno hodati. U mladosti je bio oženjen za Kirenjanku dorskog porijekla po imenu Feretima.

Godine 550. pne. oca mu je ubio njegov bivši doglavnik Learh i nakratko osvojio vlast u Kireni. Majka Erikso, uz pomoć svog brata Poliarha, je na prevaru ubila Learha te je Bat proglašen za kralja.

Mladi kralj je brzo shvatio kako su mu grad i kraljevstvo postali nestabilni, odnosno kako su nužne promjene da bi se izbjegli dinastijski sukobi i građanski ratovi. Zato je otišao na hodočašće u Delfi, gdje je od proročice dobio savjet da ode u Mantineju i Arkadiji i potraži čovjeka po imenu Demonaks.

Demonaks je uživao veliki ugled među Mantinejcima, te ga je Bat pozvao u Kirenu da mu pomogne napraviti novi ustav grada. Demonaks je pristao te građane Kirene podijelio u tri grupe - ovisno o tome da li potječu sa There, Krete i Peloponeza, odnosno drugih egejskih otoka. Predstavnici sve tri grupe su postali članovi gradskog senata kome je predsjedao kralj. Novi je ustav ograničio kraljevsku vlast, koja se svela na podjelu javne zemlje i vjerske ceremonije. Upravu su vršili efori, a formirana je i gradska policija od 300 ljudi.

Uz unutrašnje reforme, Bat je nastojao osigurati zemlju od susjednog Egipta i to tako što je svoju kći Ladiku dao udati za faraona Amazisa. 

Bat je umro oko godine 530. pne. a naslijedio ga je sin Arkesilaj.

V. također
----------

* Popis kraljeva Kirene
* Kirena
* Kirenaika

Izvori
------

* Herodotus, The Histories, Book 4.
* 
* Arhivirano 2007-08-08 na Wayback Machine-u
* 

|  |
| --- |
| Bat III od Kirene **Dinastija Batijada** **Umro/la:** 530. pne. |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Arkesilaj II** | **Kraljevi Kirene**550. pne.–530. pne. | Slijedi:**Arkesilaj III** |
**Bat IV od Kirene** ili **Bat IV**, poznat pod nadimkom *Zgodni* ili *Lijepi* (grčki: **Βάττος ο Καλός**, 6. i 5. vijek pne.) bio je sedmi po redu kralj starogrčke kolonije Kirena koji je pripadao dinastiji *Batijada*. Bio je prvi od kirenskih kraljeva koji je služio kao perzijski vazal. 

Bat je bio jedino dijete kralja Arkesilaja i neimenovane Libijke, kćeri Alazira, kralja Barke. Otac mu je oko godine 518. pne. prognan iz Kirene, a kasnije ubijen u Barki od kirenskih izgnanika. Za to vrijeme je u Kireni vladala baka Feretima, koju je godine 515. pne. naslijedio na prijestolju. Za razliku od svojih prethodnika, Batova vladavina je, za razliku od svojih prethodnika, bila lišena dramatičnih događaja, a sama Kirena se pod njim znatno obogatila zahvaljujući trgovanjem pšenicom, ječmom, maslinovim uljem i silfijem (još uvijek neidentificiranom biljkom aromatičnih svojstava). Bat je umro godine 465. pne. kada ga je naslijedio sin Arkesilaj.

V. također
----------

* Popis kraljeva Kirene
* Kirena
* Kirenajka
* Silfij

Izvori
------

* Herodot, Historije, Knjiga 4
* 
* Arhivirano 2007-08-08 na Wayback Machine-u
* 

|  |
| --- |
| Bat IV od Kirene **Dinastija Batijada** **Umro/la:** 465. pne. |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Arkesilaj III** | **Kralj Kirene**515 BC–465 BC | Slijedi:**Arkesilaj IV** |
**Pavel Nikolajevič Miljukov** (27. januar 1859 - 31. mart 1943) bio je ruski historičar i liberalni političar, poznat kao osnivač i vođa Konstituciono-demokratske partije (Kadeta). Prije bavljenja politikom je stekao veliki ugled svojim historijskim radovima, ali i neprijateljstvo carističkog režima zbog svojih stavova, te je često bio zatvaran, proganjan i prisiljen odlaziti u egzil u inozemstvo. Iz egzila se vratio za vrijeme Prve ruske revolucije 1905. godine, kada je, iskoristivši Manifest 17. oktobra osnovao Kadete. Oni su pod njegovim vodstvom trijumfirali na izborima za Prvu državnu dumu 1906. godine, te zajedno sa Trudovicima stekli većinu i nastojali ishoditi program radikalnih reformi, zbog kojih je car raspustio Dumu. Pokušaj Miljukova da je nastavi voditi u Viborgu, gdje je izdao Viborški manifest, nije uspio, te su se carističke snage konsolidirale. Miljukov je podržao ulazak Rusije u Prvi svjetski rat, ali je nakon niza poraza vladu i dvorsku kliku optuživao za izdaju i šurovanje sa Nijemcima, prije svega Grigorija Raspućina. Nakon Februarske revolucije je u martu 1917. formirana Privremena vlada kojom su dominirali Kadeti, i gdje je Miljukov držao mjesto ministra vanjskih poslova. Tamo se zalagao za nastavak rata, te zbog toga brzo postao jedan od njenih nanjnepopularnijih članova i bio prisiljen podnijeti ostavku. Nakon Oktobarske revolucije je prebjegao na područje Dona, gdje se počeo okupljati antiboljševički Bijeli pokret. Nakon poraza Bijelih je 1921. godine emigrirao u Francusku. Usprkos svog antikomunizma je pred kraj života podržavao sovjetsku vanjsku politiku, te je tako za vrijeme Zimskog rata rekao da mu je "žao Finaca, ali da želi obnovu ruske Viborške gubernije".

Vanjske veze
------------

Šablon:Commonscatinline

* "An Open Letter to Professor P.N. Miliukov", an early critique of Miliukov's liberalism by Leon Trotsky
**Aškalije** (također poznati i kao **Ashkali**, *Aschkali*, *Hashkali*, *Aškalije* i *Haškalije*) su narod, koji pretežno živi u Albaniji i Srbiji, odnosno u autonomnoj pokrajini Kosovo i Metohija. 

Došli su u 7. veku i to iz nekadašnjeg Persijskog carstva, iz grada Askelona, po kome su i dobili ime.

Aškalije su islamske veroispovesti, a govore albanskim jezikom, koji čini poseban ogranak indoevropske porodice jezika.

S obzirom na to da su narod s posebnim jezikom, kulturom i etničkom pripadnošću, a koji odlikuje briga za očuvanje zajedničkog identitet, u Srbiji su 2002. godine prepoznati kao posebna nacionalna manjina.

Međutim ono što **Aškalije** odvaja od nekih drugih naroda, kao što je na primer religija, u verskim objektima ih upravo izjednačava sa svim ostalim vernicima.  

Njihovi preci su došli na Balkan iz Palestine. Ime *Aškalija* dolazi od imena grada Aškelon u današnjem Izraelu.

Povezano
--------

* Egipćani (Kosovo)
* Demokratska aškalijska stranka Kosova
* Matica Aškalija

Vanjske veze
------------

***Aškalije*** na Wikimedijinoj ostavi

* Marushiakova, Elena et al. Identity Formation among Minorities in the Balkans: The cases of Roms, and Ashkali in Kosovo. Sofia: Minority Studies Society "Studii Romani", 2001 Arhivirano 2011-07-04 na Wayback Machine-u
**Blagajna** ili **riznica** u najširem smislu označava svaki prostor koji je određen za čuvanje odnosno pohranu novca i odgovarajućih dragocjenosti. Osoba koja je u nekoj instituciji ovlaštena da vodi blagajnu, odnosno iz nje uzima i u nju pohranjuje novac naziva se blagajnik.

Instrumenti platnog prometa
---------------------------

Instrumenti platnog prometa su:

• **nalog za uplatu** i **nalog za isplatu**

(instrumenti gotovinskog platnog prometa)

• **nalog za prenos** i **nalog za naplatu**

(instrumenti bezgotovinskog platnog prometa)

**Nalog za uplatu** je gotovinski instrument koji se koristi za uplate u gotovom novcu u korist računa (uplate dnevnog pazara, plaćanje obaveza i druge uplate u korist računa), kao i u slučaju kada građani plaćaju obaveze u gotovom novcu i vrše druge uplate u korist računa klijenta koji se vodi kod banke. Ovaj nalog se koristi i u slučaju kada klijent vrši uplatu dnevnog pazara kod druge banke ili pošte u mestu u kojem se ne nalazi organizacioni deo banke, odnosno banka kod koje ima otvoren tekući račun.

**Nalog za isplatu** je gotovinski instrument kojim pravno ili fizičko lice podiže sa svog računa sredstva u gotovom novcu ili kojim na teret svog računa nalaže isplatu u gotovom novcu primaocu koji nema račun kod banke.

**Nalog za prenos** se koristi kada dužnik nalaže banci da na teret njegovog računa prenese sredstva u korist računa poverioca, za prenos sredstava između dva računa istog klijenta, kao i za evidentiranje istog iznosa sredstava na teret i u korist istog računa po osnovu izmirivanja međusobnih novčanih obaveza (kompenzacija, asignacija, cesija, prenos hartija od vrednosti i dr.).

**Nalog za naplatu** se koristi kada poverilac inicira da se izvrši naplata sa računa dužnika. Poverilac može da inicira naplatu u sledećim slučajevima:

• Kada dobije ovlašđenje koje dužnik daje svojoj banci i svom poveriocu (zamena za akceptni nalog);

• naplata dospelih hartija od vrednosti i dr.instrumenata obezbeđenja plaćanja (menica);

• naplata sa otvorenog akreditiva;

• naplata provizije za usluge platnog prometa i slično;

• naplata izvršnih rešenja izdatih na osnovu zakona i izvršnih sudskih rešenja.

V. također
----------

* Trezor
* Sef
* Kasica prasica
**Belgijske regije** (nizozemski: *Gewest*, francuski; *Régions*) su prvi nivo administrativne podjele na koji je Belgija podjeljena.

Historija i karakteristike
--------------------------

Sve do 1970. Belgija je bila unitarna država, iako je postojalo nepisano pravilo da pored premijera, u vladi mora biti približno toliko flamanskih ministara, koliko ima i valonskih.

Napetosti koje su kulminirale krajem 20. vijeka između dviju etno-jezičnih grupa dovele su do velikog administrativnog restrukturiranja tokom 1970-ih, 80-ih i 90-ih. Čitav niz ustavnih reformi demontirao je unitarnu državu, a kulminacija je bio sporazum sklopljen u septembru 1992), koji je omogućio formiranje federalne države. Parlament ga je odobrio u julu 1993. pa je 1994. uvršten u novi ustav.

Od tad federalna vlada dijeli vlast sa izvršnim i zakonodavnim tijelima triju regija; Flandrijom, Valonijom i Regijom glavnoga grada Bruxellesa.

Na politički život u zemlji veliki utjecaj imaju i tri najveće Jezične zajednice; Flamanska, Francuska i Njemačka.

Regionalne vlade su prvenstveno odgovorne za ekologiju, energetiku, poljoprivredu, transport i javne radove. 
Sa federalnom vladom u čijoj su nadležnosti odbrana, vanjska politika i pravosuđe, dijele odgovornost za ekonomska pitanja, rad i vanjsku trgovinu.

Pitanja jezika i obrazovanja u nadležnosti su pojedinih općinskih vijeća po regijama.

Lista regija
------------

Belgija je podijeljena na tri regije (nizozemski: *gewesten*, francuski: *régions*). Kada su kreirane 1970. nekadašnja Provincija Brabant je od 1995. podijeljena na tri dijela, tako da svaka regija ima dio nekadašnjeg Brabanta.

| Broj | Karta | Ime regijenizozemski / francuski | Stanovništvo(procjena 2021) | Površina (km²) | Administrativni centar |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. |  | FlandrijaVlaams Gewest / Région flamande | 6,653,062 | 13,522 | Bruxelles |
| 2. |  | ValonijaWaals Gewest / Région wallonne | 3,648,206 | 16,844 | Namur |
| 3. |  | Regija glavnoga grada BruxellesaBrussels Hoofdstedelijk Gewest / Région de Bruxelles-Capitale | 1,219,970 | 161 | Bruxelles |

Povezano
--------

* Belgijske zajednice
* Belgijske provincije

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Local government*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16.03. 2022.
2. ↑  „*Provinces of Belgium* "(engleski). Statoids. Pristupljeno 16.03. 2022.
3. 1 2  „*Belgium: Major Cities and Municipalities*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.03. 2022.

Vanjske veze
------------

* *Local government* (`en`)
**Âşıklık** (srpskohrvatski izg. *ašiklik*, turski za „ljubovanje" u značenju „trubadurstva") je trubadurska pjesma koju izvodi mistični trubadur (turski: *âşık*, azerski: *aşıq*, perzijski: عاشیق‎, armenski: *Աշուղ*, gruzijski: აშუღი, grčki: ασίκης; iz arapskog: *ašik* عاشق, što znači „ljubav"), obično uz pratnju dugovrate lutnje (saza). 

Odjeven u tradicionalne nošnje, âşık je zamijenio turkijskog **ozana** koji su opjevavali najranije turkijske pohode prateći vladare još od vremena Atile. Danas su česti izvođač na svadbama, u kavanama i tijekom javnih festivala svih vrsta. Posebice na vjenčanjima, âşık se smatra za instruktora i vodiča čija tradicija crpi i obogaćuje tursku književnu kulturu i svakodnevni život zajednica diljem zemlje. Âşık u snu biva pozvan da poduzme dugo naukovanje u umjetnosti sviranja gudačkih i udaračkih glazbala, pjevanju, pripovijedanju i snalažljivosti koje čine srce poziva. Kako ašici putuju između zajednica, oni pomažu u širenju kulturnih vrijednosti i ideja, ali i olakšavaju socijalni dijalog kroz tematsku poeziju i društvenu i političku satiru. Zbog toga je ovaj običaj upisan na UNESCO-v popis nematerijalne svjetske baštine u Europi 2009. godine. 

Pjesme koje izvode su najčešće o ljubavi, zapisane u rimovanom silabičkom metru i na kraju s katrenom (četverostihom) u kojem âşık izgovori *mâhlas*, svoj ​​pseudonim. Njihovi improvizirani nastupi mogu također uključivati zagonetke, narodne bajke, verbalne duele duhovitost i kreativnost s drugim âşıcima, ali i stihove koji se pjevaju dok trubadur drži iglu u ustima koja ga prisiljava da recitira pjesme izbjegavajući zvukove B, P, V, M i F.

Izvori
------

1. ↑  Studies on the Soviet Union - 1971, Volume 11 - str. 71.
2. 1 2  Âşıklık (minstrelsy) tradition na UNESCO-vim službenim stranicama (`en`) Preuzeto 4. rujna 2014.

Vanjske veze
------------

***Ašik*** na Wikimedijinoj ostavi

* M. Sabri Koz, "Comparative Bibliographic Notes on Karamanlidika Editions of Turkish Folk Stories", Harrassowitz Verlag (`en`)

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Turskoj |
| --- |
| Evropski lokaliteti | 
Historijski dijelovi Istanbula: Konstantinov hipodrom, Aja Sofija, Aja Irena, Cisterna Bazilike, Crkva Hora, Teodozijeve zidine, džamije Ahmedija, Sulejmanija, Šehzada, Jeni, i palača Topkapi Saraj • Džamija Selimija i njezin društveni kompleks
 | Turska zastava |
| Azijski lokaliteti | 
Çatal Höyük • Velika džamija i bolnica u Divriğiju • Nacionalni park Göreme i spomenici u stijenama Kapadocije • Ruševine Hattuše • Antički grad Hierapolis s terasama Pamukkale • Ruševine Ksantosa s Letinim svetištem Letoon • Monumentalne grobnice u brdima Nemruta • Historijski centar Safranbolua • Troja
 |
| Nematerijalna baština | 
Tradicija Âşıklık • Kazalište sjena Karadžoz • Keşkek • Kırkpınar ili rvački festival • Umjetnost javnog pripovjedanja Meddah • Ceremonija Mevlevi Sema • Proslava nove godine Novruz1) • Semah, ritual Alevi-Bektaşi vjernika • Tradicijski Sohbet skupovi
 |
| 1) Slavi se u još desetak država sa značajnim udjelom iranskog stanovništva. |
Mezopauza je granični sloj između mezosfere i termosfere
**Mezopauza** je granični sloj u Zemljinoj atmosferi, između mezosfere i termosfere. Zbog smanjenog Sunčevog grijanja i vrlo jakog zračnog hlađenja od ugljikovog dioksida, mezopauza je najhladnije mjesto na Zemlji, sa temperaturama do – 100 °C. Godinama se pretpostavljalo da ona leži na visini od 85 km iznad Zemljine površine, ali promatranja viših slojeva i proučavanja u zadnjih 10 godina, pokazala su da mezopauza ima dva minimuma: jedan na oko 85 km i još jači minimum na oko 100 km. 

Interesantno je da je mezopauza hladnija ljeti nego zimi. To se ponekad i naziva **nepravilnost mezopauze**. To je zbog uzlaznih struja po ljeti, te silaznih struja u zimi. Zrak koji se diže po ljeti se širi i hladi, tako da je po ljeti i hladnije. Suprotno, po zimi kada se zrak spušta, on se komprimira i tako zagrijava zrak u mezopauzi. Uzlazne struje ljeti nastaju zbog rasipanja gravitacionih valova, koje stvara moment sile nasuprot glavnom toku istok – zapad, pa se stvara slabi tok od sjevera prema jugu. 

U zadnje vrijeme mezopauza je bila u središtu proučavanja globalnog zatopljenja, koje je povezano sa povećanjem ugljikovog dioksida u atmosferi. Za razliku od troposfere, gdje staklenički plinovi zagrijavaju zrak, povećanje ugljikovog dioksida, u mezosferi se zrak više hladi. Promatranja su pokazala smanjenje temperature u mezosferi, iako to smanjenje se mijenja, pa se vode dodatna promatranja i daljnji proračuni i modeliranja.

Izvori
------

1. ↑   International Union of Pure and Applied Chemistry: "Mesosphere". Compendium of Chemical Terminology Internet edition
2. ↑   Xu Jiyao, Liu H.-L. Yuan W. Smith A. K. Roble R. G. Mertens C. J. Russell J. M. Mlynczak, M. G.: "Mesopause structure from Thermosphere, Ionosphere, Mesosphere, Energetics, and Dynamics (TIMED)/Sounding of the Atmosphere Using Broadband Emission Radiometry (SABER)", Journal of Geophysical Research, Volume 112, Issue D9
3. ↑   "The Physics of Atmospheres" John Theodore Houghton, section and references therein of *The general circulation of the middle atmosphere*
4. ↑   Beig G. Keckhut P. Lowe R.P.: "Review of mesospheric temperature trends", Rev. Geophys. 2003.
5. ↑   Roble R.G. Dickinson R.E.: "How will changes in carbon-dioxide and methane modify the mean structure of the mesosphere and thermosphere?" Geophys. Res. Lett. 16, 1989.
6. ↑   Akmaev R.A. Fomichev V.I. Zhu X.: "Impact of middle-atmospheric composition changes on greenhouse cooling in the upper atmosphere", J. Atmos. Solar-Terr. Phys. 68, 2006.
7. ↑   Ingrid Cnossen, Matthew J. Harris, Neil F. Arnold and Erdal Yiğit, "Modelled effect of changes in the CO2 concentration on the middle and upper atmosphere: sensitivity to gravity wave parameterization", Journal of Atmospheric and Solar-Terrestrial Physics, 2008.
**Meilge Molbthach** ("hvalevrijedan"), sin Cobthach Cóel Brega, bio je, prema irskim srednjovjekovnim legendama i tradiciji, veliki kralj Irske. Na prijestolje je došao ubivši svog prethodnika Labraid Loingsecha, očevog ubicu. Vladao je sedam ili sedamnaest godina, prije nego što ga je u Munsteru ubio Mug Corb, unuk Rechtaid Rígderga. Govori se kako je prilikom kopanja njegovog groba iz zemlje izbila voda, te je stvoreno jezero po njemu nazvano Loch Meilge. *Lebor Gabála Érenn* navodi kako je živio u doba egipatskog kralja Ptolomeja III Eurgeta (246-222. pne.). Kronologija Keatingove *Foras Feasa ar Éirinn* mu vladavinu smješta u period 369-362. pne. a *Annals of the Four Masters* u 523-506. pne.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Labraid Loingsech**  |  **veliki kralj Irske** LGE 3. vijek pne.FFE 369-362. pne.AFM 523-506. pne. | Slijedi: **Mug Corb**  |

Izvori
------

1. ↑  *Dictionary of the Irish Language*, Compact Edition, Royal Irish Academy, 1990, p. 467
2. ↑  R. A. Stewart Macalister (ed. & trans.), *Lebor Gabála Érenn: The Book of the Taking of Ireland Part V*, Irish Texts Society, 1956, p. 279-281
3. ↑  Geoffrey Keating, *Foras Feasa ar Éirinn* 1.30
4. ↑  *Annals of the Four Masters* M4677-4694
**Otto Ludwig Preminger** (Wiznitz, Austro-Ugarska 5. prosinca 1905. - New York, SAD, 23. travnja 1986.), bio je austrijsko-američki filmski redatelj, producent i glumac, poznat kao autor više film noira, književnih adaptacija i djela koja su utjecala na pomicanja granica cenzure u filmskoj umjetnosti. Njegov brat Ingo također je bio filmski producent.

Mladost
-------

Rođen je u Wiznitzu, danas *Vyzhnytsia* u Ukrajini, tada u Austro-Ugarskoj, kao sin javnog tužitelja. U dobi od devet godina zajedno s obitelji seli se u Graz, gdje pohađa strogu katoličku školu. 1915. godine Premingerov je otac postavljen na visoku dužnost u ministarstvu pravosuđa te se obitelj seli u Beč, gdje često posjećuje kazalište, što je vjerojatno razlog Premingerove rane glumačke ambicije, i pridruživanja lokalnom kazališnom ansamblu.

Karijera
--------

Nakon kraja prvog svjetskog rata ozbiljno razmatra mogućnost kazališne karijere, te s 16 godina glumi Lysandera u Shakepeareovom Snu ljetne noći. 1923. primljen je u bečki teatar Maxa Reinhardta, koji mu postaje učitelj i mentor. Nezadovoljan podređenom ulogom u Reinhardtovom teatru, napušta glumu i prelazi u režiju. 1934. emigrira u Sjedinjene Države, gdje nastavlja kazališnu djelatnost na Broadwayu i na dramskoj školi univerziteta Yale. 1935. dolazi u Hollywood gdje na filmu isprva glumi manje karakterne uloge. Nakon drugog svjetskog rata započinje uspješnu karijeru redatelja u Hollywoodu, te debitira noirom *Laura*, 1944. godine. Inovativni film s latentnom crtom nekrofilije, izazvao je kritike ali postigao i veliki uspjeh. 1940-ih snima i komercijalne filmove, no 1950-ih ostvaruje svoja najbolja djela: *Angel Face* (1952.), *The Moon is Blue* (1953.) i *Carmen Jones* (1954.) kojima izaziva žestoke polemike radi kreiranja opasnih i zavodničkih ženskih likova. Iste godine režira i Marilyn Monroe u filmu *Rijeka bez povratka*, povoljno primljenom kod kritike i publike. 1953. maestralno je odglumio nacističkog komandanta logora, Pukovnika Von Scherbacha u filmu Billyja Wildera *Stalag 17*. S filmom *The Man with the Golden Arm* otvoreno prikazuje ovisnost o drogama, što je tada na filmu bila tabu tema. Polovinom 1950-ih seli se u Francusku gdje snima film *Bonjour Tristesse* prema knjizi Françoise Sagan. Krajem 1950-ih vraća se u Sjedinjene Države i započinje niz uspješnih ostvarenja kao: *Anatomija jednog umorstva*, (1959.), *Egzodus* (1960.), *Kardinal* (1963.) i *In Harm's Way*. Aktivan je kao redatelj do 1979. kada snima svoj posljedni film, *Ljudski faktor*.

Djelomična filmografija
-----------------------

* *Laura* (1944.)
* *Anđeosko lice* (1952.)
* *Stalag 17* (1953.) - kao glumac
* *Mjesec je plav* (1953.)
* *Carmen Jones* (1954.)
* *The Man with the Golden Arm* (1955.)
* *Anatomija jednog umorstva* (1959.)
* *Egzodus* (1960.)
* *Kardinal* (1963.)
* *In Harm's Way* (1965.)

Vanjske veze
------------

* Otto Preminger na IMDb-u (`en`)