recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Heraklije** (latinski: , ? - 16. mart 455) je bio eunuh i velikodostojnik na dvoru Zapadnog Rimskog Carstva. Kao *primicerius sacri cubiculi* (komornik) je stekao izuzetan uticaj na cara Valentinijana III. Godine 454. je našao zajedničke interese sa Petronijem Maksimom, uticajnim rimskim senatorom koji je nastojao ukloniti moćnog vojskovođu Flavija Aecija. Heraklije je počeo uvjeravati cara da ga Aecije namjerava likvidirati i preuzeti prijestolje. Valentinijan mu je povjerovao te je 21. septembra 454. iznenada vlastitom rukom ubio Aecija dok mu je on podnosio redovni izvještaj na dvoru. Aecijeva je smrt, pak, označila kraj saveza sa Petronijem. Kada je Petronije tražio od cara da ga imenuje konzulom, on je to odbio upravo na Heraklijev nagovor. Petronije se stoga povezao sa Optilom i Traustilom, dvojicom bivših Aecijevih oficira koji su služili cara, ali mu nisu mogli oprostiti ubistvo svog komandanta. Njih dvojica su 16. marta na Petronijev nagovor izvršili dvostruki atentat - Optila je ubio cara, a Traustila Heraklija.

Literatura
----------

* Jones, Arnold Hugh Martin, John Robert Martindale, John Morris, "Heraclius 3", *The Prosopography of the Later Roman Empire*, volume 1, Cambridge University Press, 1992, ISBN 0-521-07233-6, p. 541.
Koordinate: 42° 05′ 10" SGŠ, 21° 23′ 53" IGD

**Gluvo** (mak. *Глуво*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Gluvo je naselje u okviru opštine Čučer-Sandevo, koja obuhvata severna predgrađa Skoplja.

Gluvo ima veliki značaj za srpsku zajednicu u Republici Makedoniji, pošto Srbi čine manjinu u naselju.

Prirodni uslovi
---------------

Gluvo je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Skoplja, selo je udaljeno 10 kilometara severno.

Selo Gluvo se nalazi u istorijskoj oblasti Crnogorje, u južnoj podgorini Skopske Crne gore, na približno 410 metara nadmorske visine. Severno od naselja izdiže se planina, a južno se pruža Skopsko polje.

Mesna klima je kontinentalna.

Stanovništvo
------------

Gluvo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 349 stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (91%), a manjina su Srbi (9%). Početkom 20. veka Srbi su bili isključivo stanovništvo u selu.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

|  |
| --- |
| **Gluvo** |
| **godina popisa** | **1981..** | **2002..** |
| Makedonci | 431 (87,2%) | 318 (91,1%) |
| Srbi | 29 (6,9%) | 31 (8,9%) |
| ostali | 34 (0,0%) | 0 (0,0%) |
| **UKUPNO** | **494** | **349** |

Vidi još
--------

* Opština Čučer-Sandevo
* Srbi u Makedoniji

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

1. ↑  Savezni zavod za statistiku i evidenciju FNRJ i SFRJ, popisi stanovništva 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. i 1991. godine.

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Makedonija***  |

* http//www.cucersandevo.gov.mk/ Zvanična stranica opštine Čučer-Sandevo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Čučer-Sandevo |
| --- |
| **Čučer-Sandevo** • 
Banjani • 
Blace • 
Brazda • 
Brest • 
Brodec • 
Gluvo • 
Gornjani • 
Kučevište • 
Mirkovce • 
Pobožje • 
Tanuševci |  |
**Guido II** (ponekad **Guido III**; francuski: ; ? - kraj 882/početak 883) bio je kratkotrajni vojvoda Spoleta koji je vladao od 880. do smrti.

Rodio se kao sin vojvode Lamberta I, od koga je naslijedio i titulu markgrofa Camerina, koju će kasnije preuzeti njen stric Guido. Za očevog nasljednika su ga izabrali lokalni velikaši. Njegovu kratku vladavinu je obilježila izuzetno ambiciozna i agresivna politika teritorijalne ekspanzije, usmjerena na zapad i jug, čija su glavna meta bila papska područja. Ona je svoj odraz pronašla u sačuvanoj diplomatskoj koresponednciji pape Ivana VIII, koji je mladog vojvodu prvo nastojao zaustaviti povlađivanjem, a potom u pomoć pozvao Karla Ćelavog, koga je 12. februara 881. okrunio za cara. Guido, koga je papa u svojim pismima zvao "Rabbia" ("Bijesni", "Ludi"), je konačno zaustavljen tek kada ga je Karlo na mirovnoj konferenciji u Ravenni početkom 882. natjerao da odustane od vojnih akcija protiv pape. Tada su se i on i njegov stric Guido obavezali papi vratiti oduzete teritorije, ali su to odlagali sve do Guidove smrti.

Guido je umro mlad, a pošto su mu djeca bila maloljetna naslijedio ga je stric. Njegov sin Guido IV je kasnije vladao Spoletom, ali i Beneventom. Kćer Itta mu se udala za Guaimara I od Salerna.

Literatura
----------

* Caravale, Mario (ed). *Dizionario Biografico degli Italiani: LXI Guglielmo Gonzaga – Jacobini*. Rome, 2003.

| Italijansko plemstvo |
| --- |
| Prethodi:**Lambert I** | **vojvoda Spoleta**880–883 | Slijedi:**Guy III** |
| **markgrof Camerinoa**880–883*Guido*  *(880–883)* |
**Larache** (čita se *Larače*) ili **El-Araish** (arapski: سوق الاربعاء) je lučki grad na sjeveru Maroka od 125,008 stanovnika. On je i administrativni centar vlastite prefekture.

Geografija
----------

Larache leži duž atlanske obale na ušću rijeke Loukkos, udaljen 86 km južno od Tangera.
Historijski centar opasan bedemima, proteže se između sjeverne i južne citadele. Još uvijek ima dobro očuvane utvrde *Kebibat* (u njoj je danas smještena bolnica) i *La Cigognu*, koju su oko 1700. izgradili Španjolci.

Moderni dio grada podignut je duž rijeke obale.

Historija
---------

Larache je niknuo kao fenička kolonija. Njeni ostatci vide se još i danas tri kilometra sjeveroistočno od centra, na sjevernoj obali rijeke Loukkos. To naselje **Lixus** nakon tog je bilo kartažansko pa nakon tog i rimsko.

Između 1610. i 1689. Larachom vladaju Španjolci, a nakon njih alauitski vladari Španjolci ponovno vladaju gradom od 1912. do 1956.

Privreda
--------

Melioracijom močvarnoga donjeg toka i ušća rijeke na početku 20. vijeka, dobijene su vrlo kvalitetne oranice pa je to danas jedan od najplodnijih krajeva Maroka..

Larache je trgovački centar poljoprivrednog kraja i ribarska luka.
Iz prilično prometne luke izvozi se drvena građa i vuna.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Španija Almuñécar, Španjolska
* Irak Faludža, Irak

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Morocco*" (engleski). City population. Pristupljeno 22. 11. 2018.
2. 1 2 3 4  „*Larache*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 11. 2018.
3. ↑  „*Larache*" (engleski). Tourisme Maroc. Arhivirano iz originala na datum 2019-02-04. Pristupljeno 22. 11. 2018.
4. 1 2  „*El-Araish*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMH. Pristupljeno 22. 11. 2014.

Vanjske veze
------------

***Larache*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Larache* Arhivirano 2019-02-04 na Wayback Machine-u (`fr`)
**Halifax** (izgovor: [Halifaks]) je grad od 90,472 stanovnika na sjeveru Engleske.

On je i administrativni centar Metropolitanskog borougha Calderdale.

Halifax je od davnina bio trgovački centar, u kom se trgovalo žitom, vunom i tkaninama koje su izrađivale njegove zanatlije, svoju vodeću poziciju je tokom 19. vijeka izgubio u utrci sa rivalskim Bradfordom.

Geografske karakteristike
-------------------------

Halifax leži u Grofoviji West Yorkshire u brdovitom kraju, u dolini potoka Hebble (pritoka rijeke Calder). Gradom dominira brdo - *Beacon* visoko 260 metara, sa kojeg se vidi čitav grad. Cestovni i željeznički mostovi premošćuju dolinu. 
Nakon Drugog svjetskog rata na sjevernoj strani grada, podignut je gotovo čitav novi grad.

Historija
---------

Za anglosaksonskih vremena Halifax je bio dio velikog feudalnog imanja - Wakefield, vlasništvo kralja Edwarda Ispovjednika. Taj feud se nakon normanskog osvajanja Engleske u Domesday Booku - 1086. navodi pod imenom *Feslei*. Tad je bio vlasništvo earla Williama od Warenne i Surreya, koji ga je poklonio (zajedno s Halifaxom) jorkširskoj crkvi, odnosno klinijevskom samostanu Lewes iz Sussexa.

Od najranijih vremena građani Halifaxa bavili su se trgovinom tkaninama i odjećom. Zbog tog su i svoju crkvu posvetili Ivanu Krstitelju, koji je zaštitnik tkalaca vune.

Prvi dokumentirani tkalac zabilježen je 1275. a po računovodstvenim knjigama iz 1473. -75. - Parohija Halifax proizvodila je najviše tkanina u West Ridingu (jedna od tri jedinice na koju je bila podjeljena historijska Grofovija Yorkshire), tu poziciju Halifax je zadržao slijedeća tri vijeka.

Znamenitosti
------------

Halifax je izgrađen najvećim dijelom tokom 19. vijeka, za industrijske ere, iako ima i nešto starijih objekata kao što je 
parohijska crkva izgrađena u gotičkom stilu. Ona je interesantna jer se na njoj još vide tragovi dviju starijih crkava, od kojih je starija iz normanskih vremena.
Zapadni crkveni toranj dovršen je 1482. jedinstven je po tom što ima prozore od običnog stakla. 

Među javnim zgradama ističu se gradska vijećnica, koju je projektirao Charles Barry u paladijanskom stilu (otvorena 1863.) , te viktorijanske palače *Centralne biblioteke* i *Muzeja Bankfield*.

Privreda
--------

Halifax je i danas industrijski grad, ali više nije povezan sa tekstilnom industrijom koja je bankrotirala u 20. vijeku. Od nje je jedino preživjela proizvodnja tepiha, danas je poznat po pivu, slatkišima i alatnim strojevima.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Aachen, Njemačka

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Yorkshire and the Humber" (engleski). City population. Pristupljeno 30. 12. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Halifax*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Halifax, West Yorkshire*** na Wikimedijinoj ostavi

* Halifax Courier (`en`)
**Država Lara** (španjolski: *Estado Lara*) je jedna od 23 savezne države Venecuele, koja se nalazi na sjeverozapadu zemlje. 

Ime je dobila po heroju Venezuelanskog rata za nezavisnost Jacintu Lari.

Karakteristike
--------------

U Lari živi 1,774,867 stanovnika na površini od 19,800 km²
Država se prostire po brdovitom kraju, kog često pogađaju suše .

Lara sa sjevera graniči sa saveznom državom Falcón, sa istoka sa Yaracuyem, sa juga sa Portuguesom i Trujillom i sa zapada sa Zuliom.

Najveći i glavni grad u toj državi je Barquisimeto, on je i najveći Industrijski centar.

Privreda
--------

Poljoprivreda dominira privredom te države, najviše se uzgaja Glavni usjevi su kava, šećerna trska, kukuruz, citrusi, krumpir, paradajz, paprika, luk i grožđe. I stočarstvo je važna komponenta lokalne ekonomije, kao i proizvodnja vina i alkoholnih pića.

U Lari se uzgaja najveća količina sisala u Venezueli, pa je razvijena proizvodnja užadi, vreća i sličnih artikala.

Preko države prolazi autoput koji povezuje Barquisimeto sa najvećim urbanim centrima na sjeveroistoku zemlje.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Lara*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 03. 10. 2017.

Vanjske veze
------------

***Lara (savezna država)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobirno Progresista de Lara* (`es`)
* *Lara* na portalu Encyclopedia Britannica (`en`)

| * p
* r
* u
Administrativna podjela Venezuele |
| --- |
| Savezne države | 
* Amazonas
* Anzoátegui
* Apure
* Aragua
* Barinas
* Bolívar
* Carabobo
* Cojedes
* Delta Amacuro
* Falcón
* Guárico
* Lara
* Mérida
* Miranda
* Monagas
* Nueva Esparta
* Portuguesa
* Sucre
* Táchira
* Trujillo
* Vargas
* Yaracuy
* Zulia

 |  |
| Teritoriji posebne uprave | 
* Savezni teritoriji
* Distrikt glavnog grada

 |
**Halim Malkoč** (1917 - 7. mart 1947) je bio bošnjački (sunitski) imam i vojni kapelan, poznat kao jedini musliman koji je za vrijeme drugog svjetskog rata odlikovan Željeznim križem.

Malkoč je vojnu karijeru započeo kao aktivni oficir kraljevske Jugoslavenske vojske. Godine 1943. se priključio 13. gorskoj SS "Handžar" diviziji, te je nakon tečaja u Berlinu imenovan imamom za pionirski bataljon. U septembru je bio na obuci u okupiranoj Francuskoj u gradu Villefranche-de-Rouergue. Kada je 17. septembra pod vodstvom Ferida Džanića izbila znamenita pobuna, Malkoč je zajedno s njemačkim oficirom dr. Schweigerom uspio pobjeći pobunjeničkim vođama, a potom nagovoriti dio vojnika da se suprostavi pobune. Zahvaljujući tome je pobuna skršena za nekoliko sati. Malkoč i Schweiger su za svoje zasluge odlikovani Željeznim križem.

U oktobru 1944. je imenovan imamom za cijelu diviziju nakon što je njegov prethodnik Abdulah Muhasilović dezertirao. Nakon završetka rata je od strane jugoslavenskih komunističkih vlasti obješen u Bihaću.

Literatura
----------

* Lepre, George. *Himmler's Bosnian Division: The Waffen-SS Handschar Division 1943-1945.* Atlgen, PA: Schiffer Military History, 1997 ISBN 0-7643-0134-9
* Munoz, Antonio J. editor. *The East Came West: Muslim, Hindu and Buddhist Volunteers in the German Armed Forces.* (chapters 2 and 13) Bayside, NY: Axis Europa, 2001 ISBN 1-891227-39-4
* Redžić, Enver, *"Muslimansko autonomaštvo i 13. SS Divizija".* Sarajevo: Svjetlost, 1987.
**Hengist** (ili **Hengest**) i **Horsa** (ili **Hors**) su ličnosti iz anglosaksonske mitologije, odnosno dva germanska brata koji su po predaji sredinom 5. vijeka doveli Angle, Saksonce i Jute na obale Britanije, a Hengist kasnije osnovao prvo anglosaksonsko kraljevstvo poznato kao Kraljevina Kent. Prema predaji ih je u Britaniju pozvao tadašnji kralj Vortigern da bi mu kao najamnici pomogli u borbi protiv Pikta i Škota koji su napadali područja južno od Hadrijanovog zida. Međutim, oni su se protiv njega pobunili i osvojili teritorije na kojima su naselili svoje sunarodnjake i tako stvorili države koje će biti jezgra buduće Engleske.

Hengist i Horsa se prvi put spominju u knjizi Bede Uvaženog u 8. vijeku, te većina historičara smatra da je riječ o mitološkim ličnostima, iako je J. R. R. Tolkien bio uvjeren kako je riječ o osobama koje su stvarno postojale.

Eksterni linkovi
----------------

***Hengist i Horsa*** na Wikimedijinoj ostavi

| Kraljevske titule |
| --- |
| **Nova titula**Osvajanje | **Kralj Kenta**455/456–488 | Slijedi:**Oisc** |
General **Ignatius Kutu Acheampong** (Kumasi, 23. rjna 1931. - Accra, 16. lipnja 1979.) je bio ganski general i diktator koji je od 13. siječnja 1972. do 5. srpnja 1978. obnašao dužnost vođe Gane. Iako je na vlast došao pučem, Acheampong je i sam svrgnut u dvorskom udaru kojeg je predvodio Fred Akuffo. Kada je i Akuffo svrgnut u puču pod vodstvom Jerryja Rawlingsa, Acheampong je pogubljen zajedno s ostalim predstavnicima vojnog režima.

Acheampong je rođen u Kumasiju u katoličkoj obitelji. Prije nego je 1959. godine regrutiran u vojsku, školovao se na Središnjem trgovačkom koledžu. Kao vojnik, bio je dio mirovnih snaga Ujedinjenih nacija tokom krize u Kongu. 

Acheampong je 13. siječnja 1972. izvršio uspješan državni udar protiv demokratske vlade premijera Busije i došao na čelo zemlje kao predsjednik Vrhovnog vojnog vijeća. Acheampongova diktatura dovela je do niza opsežnih reformi u svakodnevnom životu Gane, među kojima se ističu uvođenje vožnje desnom stranom, pokretanje programa autarkije gospodarstva i renoviranje stadiona kako bi udovoljavali međunarodnim standardima. No, istovremeno su dolazile glasne optužbe za korupciju upućene Acheampongovoj glavi. 

Acheampongov glavni plan bilo je objedinjenje vojske i civilne vlasti u takozvanu "Unificiranu vladu", što je koncept koji je naišao na glasne kritike i postao jedno od najvažnijih nacionalnih pitanja. Dana 30. ožujka 1978. održan je i referendum na kojemu je Acheampongov plan prošao glasovanje, ali se smatra kako su rezultati namješteni. Ipak, Acheampong nije imao vremena provesti svoj plan jer je 5. srpnja 1978. svrgnut u dvorskom puču kojeg je predvodio general Fred Akuffo. Acheampong je stavljen pod kućni pritvor. 

Nakon Četvrtojunske revolucije Jerryja Rawlingsa, Acheampong je pogbljen zajedno s ostalim predstavnicima vojnog režima, među kojima su bili Akwasi Afrifa i Fred Akuffo. 

| * p
* r
* u
Predsjednici Gane |
| --- |
| Pečat predsjednika Gane | 
* Kwame Nkrumah (1960–1966)
* Joseph Arthur Ankrah\* (1966–1969)
* Akwasi Afrifa\* (1969–1970)
* *Nii Amaa Ollennu*
* Edward Akufo-Addo (1970–1972)
* Ignatius Kutu Acheampong\* (1972–1978)
* Fred Akuffo\* (1979–1979)
* Jerry Rawlings\* (1979)
* Hilla Limann (1979–1981)
* Jerry Rawlings\* (1981–2001)
* John Kufuor (2001–2009)
* John Atta Mills† (2009–2012)
* John Dramani Mahama (2012–2017)
* Nana Akufo-Addo (2017–)

 | Standard predsjednika Gane |
| *Italik* označava vršitelje dužnosti predsjednika • † - umro tokom mandata • \* - vojni vođa |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 226003932
* LCCN: n50036876
* ISNI: 0000 0003 8537 6797
* GND: 1023407647

 |
**Gradaščevića kula** je stambeno-fortifikacijski objekat iz osmanlijskog perioda u naselju Bijela, Brčko, Bosna i Hercegovina. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

Lokacija
--------

Gradašćevića kula sa avlijom i avlijskim zidovima nalazi se u naselju Bijela u južnom dijelu Brčko Distrikta, na posljednjim obroncima planine Majevice.

Historija
---------

Podigao ju je Osman-paša Gradaščević krajem XVIII ili početkom XIX stoljeća. Porijeklo Gradaščevića nije u potpunosti utvrđeno, ali se osnovano pretpostavlja da su došli iz Ugarske i da nisu srednjovjekovni bosanski feudalci, jer se u srednjovjekovnim izvorima o Bosni nigdje ne spominju. Od 1730. godine, kada je formirana Gradačačka kapetanija, svi poznati kapetani potječu iz porodice Gradaščevića. Do konačnog razlaza između Husein kapetana (Zmaja od Bosne) i brata mu Osman-paše 1831 došlo je upravo u Bijeloj. Osman paša bio je za reforme, a Husein za pokret protiv reformi. 

Kula kasnije prešla je u posjed Fadilpašića i Džinića, sarajevskih begovskih porodica. Mevhiba Džinić sa svojom porodicom živjela je u kuli u Bijeloj do 10. juna 1948. godine kada je izvršena nacionalizacija.

Nepažnjom novih korisnika došlo je 03. marta 1949. godine do požara u odžaku koji je u potpunosti izgorio. Kula je napuštena prije rata 1992-1995. godine, a u toku samog rata nije korištena i nije pretrpjela nikakva ratna oštećenja.

Opis
----

Kula sastoji se od glavnog stambeno-fortifikacionog objekta-kule, ljetne kuhinje, 2 bunara i zidova oko avlije. Visina kule do donje strehe krova je cca 17,50 m, a do vrha krova cca 23,00 m. Krovni pokrivač je biber-crijep. U sredini krova je jarbol-šiljak. Obe strehe su sa ukrasnim rubnim daskama i opšavom streha sa donje strane. Iz donjeg krova proveden je dimanjak kamina. Soba u najgornjem katu ispod završnog svoda ili ćemera zove se ćemerodaja. Kula u Bijeloj čini iznimku, jer u njoj sprat iznad ćemera nije čatma, nego su ovdje zidovi od kamena, debljine 70 cm, dok su u prizemlju 152 cm. 

Oko prostrane avlije (dvorište) je zid. Na južnom dijelu zida je ulazna kapija, kao jedini otvor u zidu. Zid je visine sa unutrašnje strane oko 2,50 m, a sa vanjske promjenjive visine. Izveden je od pritesanog lomljenog kamena i pokriven je dovodnim drvenim krovićem pokrivenim biber-crijepom. Ogradni zid je zidan sa dva lica u krečnom malteru, debljine 130 cm, obostrano dersovan. Ostali objekti koji su se nalazili u avliji danas ne postoje.

Literatura
----------

* Hamdija Kreševljaković, Naše starine godišnjak Zavoda za zaštitu spomenika kulture Bosne i Hercegovine, broj II, Sarajevo, 1954. godine -KULE I ODŽACI U BOSNI I HERCEGOVINI

Vanjski linkovi
---------------
**Opatija Heiligenkreuz** (njemački **Stift Heiligenkreuz**) je cistercitska opatija u austrijskoj općini Heiligenkreuz u Wienerwaldu u saveznoj zemlji Donjoj Austriji.

Historija
---------

Opatiju Heiligenkreuz osnovao je 1133. austrijski markgrof Leopold III, i poklonio joj relikviju, komadić drva iz Palestine koji je navodno bio dio križa na kojem je bio pribijen Isus, po toj relikviji je opatija dobila ime Heiligenkreuz (*Sveti križ*). To je drugi najstariji cistercitski samostan u Austriji, koji je bio nukleus iz kog su izniknuli i brojni drugi samostani Zwettla (1138), Baumgartenberg (1142), Marienberg (1197), Lilienfeld (1202) i brojni drugi.

Najipresivniji objekt u tom kompleksu je opatijska crkva, romanička jednobrodna bazilika, posvećena 1187. s romaničkom fasadom, transeptom iz 13. vijeka i impresivnim korom koji je posvećen 1295. i predstavlja remek djelo austrijske gotike. Samostanski klaustar podignut je između 1220. i 1240. ali je kompletno rekonstruiran u 19. vijeku u neogotičkom stilu. Uokolo njega nižu se gotičke zgrade sa spavaonicma.

Barokna faza izgradnje opatije započela je 1641. a završila je 1662. u tom periodu obnovljene su i podignute nove spavaonice i južni klaustar. Izgradnja sakristije i zvonika započela je 1667. a završila je 1674. godine. Osmanlije su 1683. zapalile Heiligenkreuz, nakon tog je obnovljen. Tad mu je dograđeno barokno dvorište, s kužnim stupom posvećen sv. Trojstvu (1736. - 1739.) i Josef fontana od Giulianija (1739).

Opatija ima veliku biblioteku i grobnice babenbergovaca; Leopolda IV, Leopolda V, Friedricha I i Friedricha II. U opatijskom parku podignuta je Kalvarija između 1731. i 1750. Opatija Neukloster iz Wiener Neustadta se 1881. ujedinila s Opatijom Heiligenkreuz, a 1954. Heiligenkreuz je podigao novi filijalni samostan u Mönchhofu u Gradišću za cistercitske redovnice iz njemačkog Landshuta. Opatija Heiligenkreuz je 1999. imala 53 redovnika, 17 povezanih parohija i jednu teološku akademiju (osnovanu 1802.).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Heiligenkreuz*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 12. 3. 2016.

Vanjske veze
------------

***Heiligenkreuz (opatija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Opatije Heiligenkreuz (`de`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 244990997
* LCCN: nr88006972
* GND: 80820-9
* BNF: cb10125757v (podaci)

 |
**Grof Iblis** (engl. ) je izmišljeni lik vanzemaljca iz originalne verzije TV-serije *Battlestar Galactica*, a koga je tumačio Patrick MacNee.

Grof Iblis se pojavljuje u dvodijelnoj epizodi *War of the Gods* kojom je završena prva sezona, odnosno originalna serija. U njoj članovi piloti "Vipera", istražujući nestanak svojih kolega, dolaze na neobičnu crvenu planetu i tamo pronalaze grofa Iblisa, koji tvrdi da je jedini preživio pad svemirskog broda. Iblis je doveden na *Galacticu* gdje svojim izuzetnim šarmom brzo stiče popularnost među posadom. Iako se Iblis odbija podvrgnuti medicinskim testovima ili išta reći o svom porijeklu, *Galacticu* impresionira i svojim telekinetičkim sposobnostima, ali i tako što izvede dva čuda - natjera izdajničkog grofa Baltara da se mirno preda *Galactici* i uspije uzgojiti oštećene usjeve na poljoprivrednom brodu. Zbog svega toga raste raspoloženje da mu se preda mjesto predsjednika u zamjenu za pomoć pri određivanju lokacije Zemlje. Usprkos toga, komandant Adama je sumnjičav i šalje Apolla, Starbucka i Shebu natrag na crvenu planetu da otkriju pravu istinu. Tamo ih dočeka Grof Iblis, sa kojim ulaze u sukob prilikom koga se ispostavi da je u pitanju demonsko biće nalik na Đavla, a prilikom koga Apollo pogine. U posljednjem trenutku, međutim, Apolla ožive anđeoski Serafi i objasne da je Iblis bio jedan od njih.

Grof Iblis se pojavljuje o stripovima o *Battlestar Galactici* izdanim sredinom 1990-ih, ali nema svoj ekvivalent u redizajniranoj seriji.
**Harilaj**, također poznat i kao **Haril**, bio je legendarni kralj Sparte sredinom 8. vijeka pne.. Smatra se nasljednikom svog djeda Eunoma, iako Pauzanija sugerira da je Harilajev otac Polidekt bio kralj prije samog Harilaja.

Harilaj je najpoznatiji kao štićenik i učenik spartanskog reformatora Likurga. Za vrijeme njegove vladavine, Spartanci su napali Argolidu. Dugogodišnje neprijateljstvo sa Tegejom također potječe iz Harilajevog vremena .

Harilaja je naslijedio njegov sin Nikandar.

Bilješke
--------

1. ↑  Pausanias, tr. W.H.S. Jones and H.A. Ormerod (1918) *Description of Greece*. Robert Hale Ltd. London, Book 3, VII, 2.
2. ↑  Plutarch, *Lives: Lycurgus*.
3. ↑  Pausanias, tr. W.H.S. Jones and H.A. Ormerod (1918) *Description of Greece*. Robert Hale Ltd. London, Book 3, VII, 3.

Eksterni linkovi
----------------

* Plutarch on Lycurgus Arhivirano 2007-01-20 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Eunom**  |  **Euripontidski kralj Sparte** cca.780-cca.750. pne. | Slijedi: **Nikandar**  |
**Glavočić crveni** (lat. *Millerigobius macrocephalus*), ili kako se još naziva batoglavčić, je riba iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Ova mala ribica naraste do 4,4 cm duljine, a živi u zaljevima i na ušćima rijeka, na kamenitom terenu, između stijena ili ispod njih. Ima sve odlike glavoča, a samo tijelo mu je nešto zdepastije od svoje vrste. Boje je crvenkaste do svijetlo sive, sa 9-11 tamnijih okomitih šara, koje su izraženije kod mlađih primjeraka. Živi na malim dubinama, u samom plićaku, do 4 m.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavočić crveni živi u Mediteranu , tj. on je endemska vrsta Mediterana. Za sada se zna da obitava u Jadranu, Egejskom moru, Jonskom moru, Tirenskom moru i Ligurijskom moru.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Millerigobius macrocephalus (fishbase.org)

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavočić crveni** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavočić crveni** |

***Glavočić crveni*** na Wikimedijinoj ostavi
**Lan** (lat. *Linum usitatissimum*) je jednogodišnja ili dvogodišnja zeljasta biljka sa kratkim vretenastim korijenom.

Opis biljke
-----------

Stabljika je visoka (30–80 cm), uspravna, okrugla, bez dlaka, obrasla listovima, u gornjem dijelu je granata. Listovi su naizmjenično raspoređeni, lancetasti, dugački 2–3 cm, široki 2–4 mm, bez dlaka, zeleni ili sivozeleni. Liska je zašiljenog vrha, sa osnovom suženom u dršku. Cvjetovi su na vrhu stabljike na dugačkim drškama, nalaze se u cimoznim cvatima. Čašica i krunica su od po pet listića, krunični svjetloplavi, ružičasti ili ljubičasti, na vrhu zaobljeni, a ka osnovi klinasto suženi i žućkasti. Plod je loptasta čaura sa mnogo sjemena, 6–8 mm dugačka. Sjem je do 5 mm dugo, do 2 mm široko, spljošteno, s jedne strane zaobljeno, s druge suženo. Svjetlosmeđe je boje, sluzavog i uljastog ukusa kada se zagrize, bez mirisa. Cveta od juna do avgusta.

Samoniklo raste u poljima, pored puteva, po obodu šume; česta je biljka, rasprostranjena od ravničarskih do alpskih područja. Lan se uzgaja na plodnom zemljištu umjerenog klimata gdje traži dosta vode.

Lan se kosi ili čupa, a sjeme se odvaja mlaćenjem. Masno ulje se dobija cijeđenjem zrelog sjemena. Treba voditi računa da sjeme, kada se dugo i nepropisno čuva, ne počne da klija, jer tada može biti otrovno.

Upotreba
--------

Sjeme lana je jedno od najvažnijih izvora sušivih ulja. Postoje podaci da se lan u tu svrhu uzgajao još prije 6 000 godina. Sadržaj ulja u sjemenu je od 32% do 43%. Laneno ulje se uglavnom koristi za pravljenje boja, lakova, mekih sapuna i štamparskih boja. Savremene sintetičke podne podloge se prave od plastičnih polimera od kojih se mnogi i danas dobijaju iz sjemenih ulja. Laneno ulje koristi se za izradu nekih farmaceutskih preparata. Ostaci posle cijeđenja ulja se koriste kao stočna hrana bogata bjelančevinama.

Lan se komercijalno, radi sjemena, uzgaja uglavnom u Argentini, Ukrajini, Francuskoj, Bangladešu Etiopiji, Rusiji, Indiji, Kini, Kanadi i u SAD-u. Rusija je najveći proizvođač lanenih tekstilnih vlakana sa 70% učešća u svjetskom tržištu.

Lanena vlakna su izuzetno jaka, čvrsta i istegljiva. Upotrebljavaju se za izradu lanenog sukna, konca, grubog platna, kvalitetnog papira, izolacionih materijala.

Historija
---------

Lan je nekada bio najvažnija tekstilna biljka, a sada je po značaju iza pamuka. Porijeklo lana nije sasvim jasno jer je poznat kao kulturna biljka još od prahistorije. Stari Egipćani su nosili odjeću od lana, uvijali mumije u laneno platno, a slike biljke lana se mogu vidjeti na zidovima u grobnicama. Stari Grci su uvozili lan davno prije kršćanstva.
**Hristifor Gopčević** - Христифор Гопчевић (Herceg Novi, 1765.- Trst, 1850.), bio je poznati austrijsko - trščanski brodovlasnik porijeklom iz Herceg Novog.u 
Boki Kotorskoj.

Biografija
----------

Za Hristofora se zna da je bio oženjen sa Sofijom Kvekić iz (Herceg Novi, 1792.- Trst, 1854.) sa kojom je dobio dva sina Đorđa (1814.) i Spiridona (1815.)

Hristifor Gopčević je prvi put došao u Trst 1805. a uskoro se i preselio iz Herceg Novog (koji je tad pripao Austriji) sa svoja tri 
brigantina u Trst, privučen njegovim eksplozivnim rastom i mogućnošću zarade. 

Zahvaljujući svom uspješnom poslovanju i trgovini, bio je jedan od osnivača Novog Ilirskog osiguravajućeg društva, zajedno sa 
partnerima Jacobom Curielom i Alessandrom Galattijem.

Izvori
------

1. 1 2 3   „*Genti di San Spiridone. I Serbi a Trieste 1751-1914* "(talijanski). Comune di Trieste. Pristupljeno 10. 09. 2015.
2. ↑   „*Girolamo Agapito, Compiuta e distresa descrizione della fedelissima città e porto-franco di Trieste*" (talijanski). Schubart. Pristupljeno 10. 09. 2015.
**HPL-21 *Ankaran*** (slovenski ***h**itra **p**atruljna **l**adja*) je prvi pravi ratni brod Slovenske vojske. Radi se o brzom patrolnom brodu izraelske klase *Super Dvora MK II*, a imenovan je po slovenskom primorskom mjestu Ankaranu. Namenjen je za ophodnju u priobalnim vodama, nadzoru akvatorija te traganju i spašavanju na moru.

Brod je izgrađen u Izraelu, a kršten je 1. kolovoza 1996. godine te potom preuzet u operativnu uporabu.

Plovilo je dugo 25,4 metara, široko 5,67 metara, pogonjeno je dvama dizelskim motorima koji mogu razviti brzinu i do 45 čvorova. Prvi slovenski ratni brod naoružan je s dva 20-milimetarska topa i dvije strojnice kalibra 7,62 milimetra. Brod je opremeljen s navigacijskim radarom za izvođenje taktičke navigacije, satelitski prijemnik i elektronska navigacijska karta. 

Brod se nalazi u sastavu 430. mornaričkog divizijuna.

Izvori
------

* ((sl)) *Sedemletnica krsta edine vojaške ladje Slovenske vojske*
* ((sl)) Hitra patruljna ladja SUPER DVORA MK2 Arhivirano 2009-03-30 na Wayback Machine-u
**Glavočić veleljuskaš trećeperac** (lat. *Thorogobius macrolepis*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Ova vrsta glavoča naraste do 6,5 cm duljine. Kod nas je pronađen na nekoliko lokacija u okolici Splita. Blijedo je smeđe boje, sa svijetlijim trbušnim dijelom. Tijelo mu je prekriveno brojnim mrljama, koje su na boku smeđe boje, a žućkaste kako se približavaju leđnoj peraji. Sve peraje su vrlo svijetle do prozirne. Ime trećeperac je dobio po izduženijoj trećoj šipčici leđne peraje.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavočić veleljuskaš trećeperac živi samo u zapadnom dijelu Mediterana uključujući i Jadran.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Large-scaled goby (fishbase.org)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavočić veleljuskaš trećeperac** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavočić veleljuskaš trećeperac** |

***Glavočić veleljuskaš trećeperac*** na Wikimedijinoj ostavi
Lacrosse u dvorani
**Lacrosse** je momčadski sport s loptom. Igraju ga dvije momčadi s po 10 igrača, 9 u polju i 1 vratar, odnosno dvije djevojčadi s po 12 igračica, 11 u polju i 1 vratarka. Cilj igre je teškom gumenom loptom postići pogodak, koristeći pri tome štap s pričvršćenom mrežicom na vrhu (sliči na reket s opsega 20 cm) za dodavanje lopte suigraču ili šut na gol.

Štap za lacrosse
Lacrosse se uglavnom igra na otvorenom, na travnatim terenima, iako postoji i dvoranska varijanta. Domenzije terena na otvorenom su slične dimenzijama nogometnog igrališta, i iznose 100x50 metara. Gol je dimenzija 180x180 cm te opremljen mrežom sličnom onoj na golu u hokeju na ledu.

U dva navrata se ovaj sport našao i na programu Olimpijskih igara, više o tome u članku Lacrosse na Olimpijskim igrama.

Danas je ovaj sport raširen uglavnom na sjeverno-američkom kontinentu, i to u SAD i Kanadi, ali i u Francuskoj i Engleskoj. Posebno je čest studentski sport na sjevernoameričkim sveučilištima. Izvan tog područja lacrosse nije previše popularan sport.

Igra potječe od jedne indijanske igre koju su igrali Indijanci sa područja sjevernog SAD-a i južne Kanade. Igra je služila ratnicima za izoštravanje ratničkih vještina, ali imala je i vjersku podlogu.

Danas postoji inačica lacrossea koju Indijanci i dan-danas igraju, samo što je ta indijanska inačica dosta grublja od natjecateljskog lacrossea. 

***Lakros*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Timski sportovi |
| --- |
| Bendi  • Bejzbol  • Boćanje  • Brumbol  • Vaterpolo  • Košarka  • Kriket  • Flurbol  • Rukomet  • Hurling  • Kabadi  • Korfbol  • Lakros  • Netbol  • Petank  • Polo  • Softbol  • Odbojka  • Fudbal (Keltski fudbal  • Fudbal na pesku  • Futsal)  • Ragbi (Američki fudbal  • Australijski fudbal  • Kanadski fudbal  • Ragbi liga  • Ragbi društvo)  • Hokej na travi  • Hokej na ledu  • Hokej na rolerima  • Rink hokej  • Ulični hokej |
**Ema Havajska** (eng. *Emma of Hawaii*; 2. siječnja 1836. - 25. travnja 1885.) bila je kraljica Havaja kao supruga kralja Kamehamehe IV.

Biografija
----------

### Rani život

Ema je bila rođena u Honoluluu, kao kćer Georgea Na'ee i Fanny Kekelaokalani. Posvojili su ju njezini teta i tetak, Grace Kamaʻikuʻi Young Rooke i Thomas Charles Byde Rooke, preko tradicije *hānai*. Odrastala je s njima, a pohađala je Kraljevsku školu. U školu je išla i njezina starija polusestra, Mary Polly Paʻaʻāina. Emin je tetak dao zadatak Sari Rhodes von Pfister da bude Emin tutor. On je bio pisac te je utjecao na nju tako što ju je ohrabrivao da čita knjige. Počela se zanimati za čitanje i pisanje. U dobi od 20 godina, Ema je bila odrasla žena, vitka, velikih tamnih očiju, glasovita po sviranju te vješta jahačica. 

Prije pohađanja škole, Ema je imala samo jednog prijatelja, svog bratića Petra Kaʻeoa.

### Brak

Ema se udala za kralja Kamehamehu IV. 19. lipnja 1856. 20. svibnja 1858. Ema je rodila princa Alberta Kamehamehu.

Ono po čemu je kraljica bila najpoznatija bila je njezina dobrota. Ohrabrivala je svoga supruga u pomaganju ljudima te je sama posjećivala bolnicu koju je osnovala.

Ipak, Emin život bio je pogođen dvjema nesrećama - njezin sin je umro 1862. a suprug godinu dana kasnije. Ema se više nije udavala niti je imala djece.

### Krštenje

Ema je bila krštena iste godine kad joj je umro sin, kao Emma Alexandrina Franis Agnes Lowder Byde Rook Young Kaleleokalani. Ona i njezin suprug osigurali su sredstva za crkvu sv. Andrije.

### Izbor monarha

Skoro se dogodilo da je Ema postala kraljica vladarica. Nakon smrti kralja Lunalila, ona se natjecala za monarha, zajedno s Davidom Kalākauom. Premda je većina ljudi podržavala nju, ipak je njezin suparnik postao kralj. Morala je prihvatiti da je on postao kralj, ali nikada nije razgovarala s njegovom ženom Kapiʻolani, budući da je nju krivila za Albertovu smrt. 

### Kraljica udovica

Ema je bila dobra prijateljica kraljici Viktoriji. 1865. Ema je otišla u London u posjet toj velikoj vladarici. Ema je očarala Viktoriju svojom dostojanstvenošću. Ema je u svojoj zemlji bila znana jednostavno kao "stara kraljica".

### Smrt

Ema je umrla 1885. u dobi od 49 godina. Pokopana je u kraljevskom mauzoleju.

Literatura
----------

* Barbara Bennett Peterson, *Emalani: Queen Emma Kaleleonālani‎*

Vanjske poveznice
-----------------

***Ema Havajska*** na Wikimedijinoj ostavi
**Groblje sv. Ive u Livnu** je arheološki lokalitet u Livnu, Bosna i Hercegovina. Na sjednici komisije za očuvanje nacionalnih spomenika održanoj 6. do 10. jula 2008. godine, groblje proglašeno je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović (predsjedavajuća), Ljiljana Ševo i Tina Wik. Nacionalni spomenik čini historijsko područje sa ostacima kasnoantičke crkve i grobnica na svod, dijela srednjovjekovnog franjevačkog samostana posvećenog sv. Ivanu, srednjovjekovnih i kasnijih grobnica i arheološki materijal pohranjen u Franjevačkom muzeju - galeriji Gorica u Livnu.

Lokacija
--------

Lokalitet Groblje sv. Ive nalazi se pored bolnice u ravnici, uz desnu obalu rijeke Bistrice, u centru Livna.

Historija
---------

Lokalitet je, od antičkog, preko kasnoantičkog doba, do početka XX stoljeća, bio funeralno-sakralnog karaktera. On je to ostao sve do danas, samo što mu je promijenjen izgled pretvaranjem u arheološki park. Na lokalitetu su uočene mnoge pregradnje, tako da su stariji ostaci stradali i ponekad ih je teško determinirati. Također je kasnije groblje prekrilo skoro cijeli teren. Bujice rijeke Bistrice, prije regulacije obala, su raznijele ruševine na sjevernom i istočnom dijelu lokaliteta.

Arheologija
-----------

Godine 1974. godine, pri gradnji bolnice, fra Bono M. Vrdoljak je otvorio dvije male sonde kod jugoistočnog i sjeverozapadnog ugla kapelice. 
Tokom 1991. godine izvršena su djelimična iskopavanja pod rukovodstvom Tihomira Glavaša, višeg kustosa u Zemaljskom muzeju u Sarajevu i fra Bone Vrdoljaka iz Samostana Gorica u Livnu, uz saradnju i nadzor stručnjaka iz Republičkog zavoda za zaštitu kulturne i prorodne baštine iz Sarajeva. Završni radovi na iskopavanju obavljeni su 1994 -1995. godine. Konzervatorski radovi vršeni su 1995 -1996. godinepod nadzorom Mate Zekana, arheologa iz Muzeja hrvatskih arheoloških starina, Split, a uz djelimičnu finasijsku podršku Ministarstva kulture Republike Hrvatske, kroz angažiranje Konzervatorskog odjela Državne uprave za kulturnu i prirodnu baštinu u Splitu, tj. stručne pomoći konzervatora Ive Vojnovića. Pokretni arheološki materijal se nalazi u Muzeju-galeriji Gorica u Livnu. Rezultati arheoloških iskopavanja nisu objavljeni, te je nemoguće dati potpune opise i determinaciju svih istraženih građevinskih, konzerviranih i djelimično rekonstruiranih dijelova zgrada.

Opis
----

Najstariji nađeni ostaci pripadaju dijelovima zgrada iz antičkog doba. Nalaze se uz obalu rijeke Bistrice. Uz zapadni zid antičke zgrade vežu se krajnji ostaci kasnoantičke bazilike. Zapadno od ostataka bazilike su i dvije kasnoantičke grobnice na svod, koje su bile preslojene ostacima samostanske zgrade iz srednjeg vijeka. 

Izuzetno brojan pokretni arheološki materijal potječe iz nekoliko perioda, od prahistorijijskog do kasnog srednjeg vijeka. Iz prahistorijog perioda pokretni nalazi se pripisuju bronzanom i željeznom dobu.

Literatura
----------
**Guinnessova knjiga rekorda** (eng: *Guinness World Records*) je godišnji pregled svjetskih rekorda, kako čovjekovih postignuća tako i prirodnih fenomena.

Prvi put ju je 1955. godine objavila pivarska tvrtka „*Guinness*". Danas se objavljuje u više od stotinu zemalja širom svijeta na više od 23 jezika.

2005. godine je izašlo 50. jubilarno izdanje knjige.

Historija
---------

10. novembra 1951. godine sir Hugh Beaver je lovio u Weston Haroboru uz rijeku Slaney, u grofoviji Wexford, na jugoistoku Irske. Biva uključen u raspravu koja ptica je brža - zlatni žalar (lat. *Pluvialis apricaria*) ili jarebica od svih evropskih ptica koje se love. Iste večeri dolaskom u Castlebridge House shvata da je uz pomoć dostupnih referentnih knjiga nemoguće dokazati da li zlatni žalar jeste ili nije najbrža od svih evropskih ptica koje se love.

Shvatio je da se i o mnogim drugim sličnim pitanjima svake večeri raspravlja u 81.400 krčmi širom Velike Britanije i Irske, a da nema nijedne knjige koja bi sporove u vezi sa rekordima razriješila. To ga je dovelo do zaključka da bi se ovakva knjiga mogla pokazati izuzetno popularnom. Njegova ideja postaje realnost 12. septembra 1951. kada je uposlio blizance Norrisa i Rossa McWhirter, da vide može li tome pomoći njihova londonska agencija za utvrđivanje činjenica. Otvoren je ured koji je započeo rad na prvom izdanju, od 198 strana, čiji su prvi primjerak štampari povezali 27. augusta 1955. Prije Božića iste te godine Ginisova knjiga rekorda našla se na prvom mjestu liste bestselera, da bi na njemu sve dosad ostala, osim 1957. i 1959. kada nisu štampana nova izdanja.

Ginisova knjiga rekorda danas je najviše fokusirana na ljudska takmičenja, ali pored takmičenja sadrži neke činjenice kao na primjer, koja je najkraća rijeka na svijetu i sl.

Eksterni linkovi
----------------

***Guinnessova knjiga rekorda*** na Wikimedijinoj ostavi

* Guinness World Records (službena stranica)
* Guinness World Records Corporate Arhivirano 2012-05-12 na Wayback Machine-u (stranica korporacije)
* Guinness World Records Gamer's Edition Arhivirano 2011-12-31 na Wayback Machine-u (službeno izdanje Gamer's Edition)
* Guinness World Records Facebook page
* Guinness World Records on Twitter
* The Jim Pattison Group (matična kompanija)
* Guinness World Attractions (službeni webiste Muzeja)
**Glavočić crnotrus**  (lat. *Pomatoschistus canestrinii*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Ova mala ribica naraste do 5,5 cm duljine, a živi na pješčanom i muljevitom dnu, i to u zaljevima i na ušćima rijeka. Duguljastog je tijela, vretenastog oblika, tupaste glave, zaobljene repne peraje. Boje je pepeljaste, sa sitnim i brojnim crnim točkicama po tijelu. Hrani se raznim malim beskralješnjacima. Razmnožava se nakon završetka zime, odnosno od ožujka do lipnja, a ženka se mrijesti nekoliko puta u sezoni.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavočić crnotrus živi samo u Jadranu , tj. on je endemska vrsta Jadrana. Rasprostire se od Sjevernog dijela, pa do ušća Neretve. Naseljen je u jezero Trasimeno u Italiji, gdje danas također obitava..

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Pomatoschistus canestrinii (fishbase.org)

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavočić crnotrus** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavočić crnotrus** |

  


***Glavočić crnotrus*** na Wikimedijinoj ostavi
Crkva Sv. Romualda i Svih Svetih
**Groblje Kozala** je groblje u Rijeci koje je zaštićeno kulturno dobro. Nalazi se na predjelu Kozala.

Rješenjem Ministarstva kulture – Uprave za zaštitu kulturne baštine od 23. ožujka 2006. zaštićena je trajno kao kulturno-povijesne cjeline. Rješenjem je dobilo svojstvo kulturnog dobra te je upisana u Registar kulturnih dobara Republike Hrvatske – Listu zaštićenih kulturnih dobara. 

Na području ove Kulturno-povijesne cjeline već postoje pojedinačno zaštićena kulturna dobra koja su upisana u registar kulturnih dobara RH – Listu zaštićenih kulturnih dobara. To su: Mauzoleji Gorup, Manasteriotti i Whitehead. 

Groblje Kozala jedno je od bitnih prepoznajnica grada Rijeke, posvjedočenje njezine bogate povijesti, ali i prinosa mnogobrojnih građana koji su životom i djelovanjem ondje ostavili tragove. Groblje Kozala je najstarije i najljepše monumentalno gradsko groblje u Rijeci od današnjih osam grobalja riječkoga komunalnog društva.

Hortikulturna oprema groblja kao spomen parka tj. zelenilo među grobnicama i pojedinim dijelovima groblja je važan spomenik pejzažne arhitekture.

Groblje je od osnutka namijenjeno različitim religijama: katolicima, protestantima, pravoslavcima, židovima. Na grobovima su višejezični natpisi i prezimena: hrvatski, mađarski, talijanski, francuski, engleski, njemački, latinski.

Povijest
--------

Gradska uprava nekadašnje Rijeke otkupljivala je zemljište od polovice 18. stoljeća. Zemljište je ogradila 1800. godine. Uređivala ga je od početka 19. stoljeća, a službeno započela ukopima 1. prosinca 1838. godine.

Groblje je zasnovano je na kvalitetnoj regulatornoj osnovi i izvedbi umirovljenog carskog i kraljevskog inženjera Luigia de Emilija iz 1856. godine. De Emilio je osnovao i zasebni dio Židovskog groblja 1885. godine i sagradio kapelu sv. Mihovila i pomoćne zgrade.

Evidenciju ukopa u Knjizi mrtvih datira od 1872. pa se katkad taj dan uzima kao službeni početak ovog groblja.

Venceslao Celligoi je 1886/1892. zamislio središnji dio groblja (tkz. potkovu, Ferro di Cavallo) te periferne dijelove u raznim razinama. Groblje je potom je prošireno na regulatornoj osnovi. Zamisao je sprovedena je između 1895. i 1915. g.

Po planovima ing. Artura Heringa na zapadnom dijelu groblja između 1910. i 1918. građene su secesijske niše. Na istočnom dijelu između 1929. i 1942. građene su jednostavne zidne niše moderne ing. Bruna Anghebena.

Izvori
------

* Arhivirano 2013-11-06 na Wayback Machine-u Grad Rijeka
* Daina Glavočić.  Riječko groblje Kozala

Vanjske veze
------------

* Arhivirano 2015-10-09 na Wayback Machine-u

**Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s mrežnih stranica Grada Rijeke ili Moja Rijeka. Vidi Dopusnicu Grada Rijeke.
**Glavočić vodenjak** (lat. *Knipowitschia panizzae*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Ova vrsta je endemska vrsta Jadranskog mora i naraste do 5,5 cm duljine. Nastanjuje lagune, ušća rijeka, a također živi i u potpuno slatkoj vodi, u rijekama i potocima koji se ulijevaju u more. Živi manje od 2 godine, na muljevitom i pjeskovitom terenu skriven među biljnim svijetom, a hrani se malim beskralježnjacima. Bijeložućkaste je boje s mrljama po tijelu, koje su osobito guste bliže repu. Uništavanjem riječnih ušća u Jadranskom moru, ova vrsta je postala ugrožena.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavočić vodenjak živi samo u Jadranu, odnosno, on je endemska vrsta Jadranskog mora.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Knipowitschia panizzae (fishbase.org)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavočić vodenjak** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavočić vodenjak** |

***Glavočić vodenjak*** na Wikimedijinoj ostavi
O klubu
-------

**HNK Krilnik Split** bio je nogometni klub iz grada Splita. Nastao je 1992. g. u jeku Domovinskog rata. Osnivači kluba u početku su mu dali ime Nada - smatrajući da bi bilo primjereno obnoviti nekada poznati, ali odavno ugašeni splitski klub. Nekoliko godina kasnije u sezoni 1994/95. klub mijenja svoj dotadašnji naziv. Izabrano je novo ime - Krilnik.   

Pritisnit problemima besparice, snalazeći se na razne načine, novi splitski klub nastupao je u 1. županijskoj ligi Splitsko-dalmatinske županije. Iako je na početku djelovanja - u svojoj prvoj sezoni - bio pravo iznenađenje, osvojivši umalo prvo mjesto, u kasnijem periodu, tijekom *dvije tisućitih* nije više imao naročitih uspjeha, uglavnom se zadržavajući u donjim dijelovima prvenstvenih ljestvica.   

Od sezone 2010/11. klub više nema seniorski sastav, već ima samo mlađe uzrasne kategorije.

Uspjesi u sezonama
------------------

Škola nogometa
--------------

Škola nogometa HNK Krilnik djeluje u svim uzrastima - mlađi pioniri, stariji pioniri, kadeti i juniori.
Kadeti i juniori natječu se u 1. ŽNL.

Trener kadeta i juniora je Ante Zebić.

Stadion
-------

Krilnik je svoje utakmice - kao domaćin - igrao na stadionu Sv.Nikola, koji se nalazi u velikom kompleksu splitske ratne luke Lora. Na njemu i sada djeluje klupska Omladinska škola.
**Aristip**
**Hedonizam** (grč. hēdonē, užitak) etički je nauk koji, kao podvrsta eudaimonizma, užitak smatra vrhovnim dobrom i ciljem ljudskog djelovanja. Pritom se užitak može odrediti vrlo različito: kao osjetilni, kao duhovni, ili oboje. Ugoda je najviše dobro, a svako bi djelovanje trebalo težiti što većem povećanju ugode (ne nužno radnikove). 

Prvi je teoretičar hedonizma bio Aristip iz Kirene, Sokratov učenik i utemeljitelj kirenske filozofske škole. Razvijajući Sokratovu temu dobra, Aristip je dobro odredio kao užitak. Čovjeku pripada samo ono što je sadašnje te stoga treba uživati od danas do sutra, jer je nada u neko buduće dobro uvijek povezana s nemirom uzrokovanim neizvjesnošću sudbine. Bitno je da mudrac dominira užitkom, a ne obratno. 

Pojam užitka ključan je element i u filozofiji Epikura i Epikurove filozofske škole. No dok filozofi kirenske škole prednost daju užicima kakvi su radost i veselje, Epikur je smatrao da užitak čine stanja kakva su sloboda od straha i požuda i odsutnost boli. Prema Epikuru, ljudsko djelovanje treba biti upravljeno postizanju nepomućenosti duha (ataraksije).

U čitavoj su povijesti filozofi kritizirali nauk hedonizma. Među najvećim mu je protivnicima Kant, prema kojemu se moral ne može povezati s užitkom ili zadovoljstvom. U modernoj filozofiji nisu se mogle zaobići psihologijske teorije koje u užitku vide odlučujući faktor motivacije. Tako na primer Marcuse – zadržavajući ipak kritički odmak – priznaje da vrijednosti hedonizma imaju svoje mjesto u harmoničnom razvoju osobe.

Eksterni linkovi
----------------

* (`en`) O hedonizmu (Stanford Encyclopedia of Philosophy)