recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Stari zavjet |
| --- |
| *Judaizam, Protestantizam,Katoličanstvo, Pravoslavlje** Knjiga Postanka
* Knjiga Izlaska
* Knjiga Levitska
* Knjiga Brojeva
* Ponovljeni zakon
* Jošua/Isus Navin
* Knjiga o Sucima
* Ruta
* Prva knjiga o Samuelu
* Druga knjiga o Samuelu
* Prva knjiga o Kraljevima
* Druga knjiga o Kraljevima
* Prva knjiga Ljetopisa
* Druga knjiga Ljetopisa
* Ezra
* Nehemija
* Estera
* Job
* Psalmi
* Mudre izreke
* Propovjednik (Kohelet)
* Pjesma nad pjesmama
* Izaija
* Jeremija
* Tužaljke
* Ezekiel
* Daniel
* Hošea
* Joel
* Amos
* Obadija
* Jona
* Mihej
* Nahum
* Habakuk
* Sefanija
* Hagaj
* Zaharija
* Malahija
 |
| *Deuterokanonske knjige** Tobija
* Judita
* Prva knjiga o Makabejcima
* Druga knjiga o Makabejcima
* Knjiga Mudrosti
* Knjiga Sirahova
* Baruh
* Pismo Jeremije proroka
 |
| *Pravoslavlje** Ezra
* Treća knjiga o Makabejcima
* Ode
* Psalm 151
 |
| *Istočno i rusko pravoslavlje** Ezra
 |
| *Istočno pravoslavlje** Jubileji
* Henok
 |
| uredi |

**Knjiga Baruhova** (ili **Knjiga Varuhova**) je jedna od knjiga Biblije i Staroga zavjeta. Pripada u deuterokanonske knjige. Biblijska kratica knjige je Bar. 

Baruh je jedna od deuterokanonskih knjiga, koje kao sastavni dio Staroga zavjeta priznaju katolici i pravoslavni. Ne nalazi se u Hebrejskoj Bibliji, ali se nalazi u prvim prijevodima Biblije na latinski (Vulgata) i grčki jezik (Septuaginta), svrstana u proročke knjige. Knjiga je pripisana Baruhu, prijatelju i tajniku proroka Jeremije (Jr 36,4; 45.1). On je sin Nerijin iz ugledne obitelji. Njegov brat službovao je kod židovskog kralja Zedekije. Baruh je od 605. pne. stalni pratitelj proroka Jeremije. Pisao je u njegovo ime i prenosio poruke. Spominje se više puta u Jeremijinoj knjizi. Živio je u Babilonu nakon progona Židova. Knjiga se sastoji od 5 poglavlja, a ponekad se Pismo Jeremije proroka pripisuje kao 6. poglavlje. Teme knjige su priznanje grijeha, molitva Bogu za milosrđe, razmišljanja o Mudrosti, ohrabrivanje židovskih prognanika u Babilonu. U Novom zavjetu ima nekoliko poveznica s ovom knjigom. u Rimokatoličkoj Crkvi odlomak iz Baruhove knjige (Bar 3,9-38) čita se na Veliku subotu. Crkveni oci poput sv. Tome Akvinskog i sv. Klementa Aleksandrijskog citirali su ovu knjigu u svojim djelima.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2010-02-27. Pristupljeno 2011-08-01.

Literatura
----------

* R.H. Charles, *The Apocripha and Pseudepigraphia of the Old Testament*, I, 1913, c. 569-595
* R.R. Harwell, *The Principal Versions of Baruch*, 1915.

Vidi još
--------

* Varuhova grčka apokalipsa
* Varuhova sirijska apokalipsa
* Stari zavet
**Madame Olympe Maxime** ravnateljica je akademije Beauxbatons, francuske čarobnjačke škole. Njezin omiljeni oblik prijevoza kada putuje sa svojim učenicima je kočija koju vuče dvanaest krilatih konja koje Madame Maxime sama uzgaja. U filmu je glumi britanska glumica Frances de la Tour. Olympe Maxime prvi put susrećemo u četvrtoj knjizi Harry Potter i Plameni pehar kada sa nekolicinom svojih učenika dolazi u Hogwarts zbog Tromagijskog turnira, takmičenja tri škole.

Iako je polu-div, Madame Maxime u javnosti nijeće svoje pretke. Za sebe tvrdi da samo ima "krupne kosti". Hagrid joj se neko vrijeme udvarao, ali ona ga je u jednom trenutku s gađenjem odbila zato što je "primijetio" da je i ona poludiv. Uz to ga je i koristila kako bi došla do informacija o Tromagijskom turniru, ali ipak joj je bilo stalo do njega kada je Rita Skeeter objavila članak o prošlosti Hagridove obitelji, ali on je to shvaćao kao pokušaje da sazna još toga o turniru. Do kraja knjige su ipak prohodali.

U knjizi je opisana kao nadasve elegantna žena koja nosi pelerine od crnog satena, a u filmu je prikazana potpuno drugačije - kao neuredna i nespretna, te je nosila pelerinu od ružne krokodilske kože. Opisana je kao žena maslinaste kože i zgodnih osobina (kad se 'zgodno' primijeni na žene znači atraktivno, ali ne baš lijepo).

U petoj knjizi je (Harry Potter i Red feniksa) spominje Hagrid. On kaže Harryju, Ronu i Hermioni da su Madame Maxime i on tokom ljeta posjetili divove. U šestoj knjizi (Harry Potter i Princ miješane krvi) Olympe Maxime je među onima koji su došli odati počast Dumbledoreu. Nije spominjana tokom knjige, ali čini se da su Hagrid i ona još uvijek u vezi.

Vanjske veze
------------

* Olympe Maxime na vanjskoj Harry Potter Wiki
**Katarinski Sajam** obrtništva, malog i srednjeg poduzetništva je tradicionalni sajam koji se održava svake godine od 24.11. do 28.11. u Slavonskom Brodu. Sajam već godinama predstavlja jedan od prepoznatljivih simbola grada Slavonskog Broda, koji promiče njegove gospodarske potencijale, turističku ponudu i osobnost, ne samo u nacionalnim okvirima nego i znatno šire.

Sajmom se spajaju višestoljetna sajamska tradicija s modernim trendovima u proizvodnom i uslužnom obrtništvu i malom poduzetništvu. Sajam je prvi puta održan 1769. godine, neprekidno je održavan sve do početka Drugog svjetskog rata. Ponovno je obnovljen 1996. godine, kada je održan na Trgu Ivane Brlić-Mažuranić. Ovogodišnji, 13. Katarinski sajam se održava na području Tvrđave Brod.

12. Katarinski sajam - 2007. godina
-----------------------------------

12. Katarinski sajam se brojnošću izlagača i posjetitelja, raznolikim sadržajima i vrhunskom organizacijom pokazao kao dosad najuspjeliji, bio je rekordan po broju izlagača (njih 165 iz svih krajeva Hrvatske, Bosne i Hercegovine i Srbije, a po prvi put iz Slovenije). Sajam prate i brojni popratni sadržaji; čvarkijada, koncerati, kazališne predstave i dječji sajam.

Prošlogodišnji Sajam je bio smješten u Tvrđavi Brod, u dosad najveći, kvalitetno uređen prostor. Osobitost Sajma je bila "Kuća hrvatskih brandova" koja je bila u Galeriji Ružić u kojoj su se promovirale i velike hrvatske tvrtke (poput Vindije, Podravke, Đure Đakovića, Zvečeva i drugih).

Vanjske poveznice
-----------------

* Katarinski sajam Arhivirano 2008-12-31 na Wayback Machine-u
* Povijest Katarinskog Sajma
Koordinate: 50°24′55″N 2°53′24″E﻿ / ﻿50.4154°N 2.8900°E﻿ / 50.4154; 2.8900

Ilustracija događaja neposredno nakon nesreće u pariškom *Petit Journalu*.
**Katastrofa u Courrièresu** francuski: ) je naziv za eksploziju u rudniku ugljena na sjeveru Francuske koja se zbila 10. marta 1906. godine i izazvala smrt 1099 rudara, što je čini najgorom rudarskom nesrećom u historiji Evrope i drugom najgorom u historiji svijeta (iza eksplozije u kineskom rudniku Benxihu 1942. godine).

Rudnikom je upravljala kompanija *Compagnie des mines de houille de Courrières* i bio je smješten u departmanu Pas-de-Calais, oko 220 km sjeverno od Pariza. U njemu je u 6:30 eksplodirala ugljena prašina. Uzrok eksplozije nikada nije utvrđen, iako postoje pretpostavke da bi mogao biti u korištenju svjetiljki s otvorenim plamenom od strane rudara, a od čega se zapalila ugljena prašina. Akcija spašavanja je počela već istog jutra, ali ju je značajno usporio nedostatak za nju izvježbanog ljudstva, kao i to da je dvije trećine svih rudara poginulo ili zarobljeno ispod zemlje. Tek dva dana kasnije su došli izvježbani spasioci iz Pariza i susjedne Njemačke. Na sam dan eksplozije je do površine uspjelo doći oko 600 rudara, od koji su mnogi bili teško ozlijeđeni. 30. marta je pronađena grupa od 13 preživjelih, a 4. aprila posljednji preživjeli. 

Katastrofa je duboko pogodila francusku javnost i izazvala humanitarne akcije za pomoć porodicama nastradalih rudara, ali i kritike uprave rudnika od strane socijalističkih političara i aktivisti za radnička prava.

Vanjske veze
------------

***Katastrofa u Courrièresu*** na Wikimedijinoj ostavi

* Centre historique minier de Lewarde Arhivirano 2006-02-13 na Wayback Machine-u (`fr`)
* "Commemorating France’s Worst Mining Tragedy: 1099 Workers Perished to Profit the Bosses" Arhivirano 2020-07-07 na Wayback Machine-u, article from *L'Humanité* (`en`)
**Kate Claxton** (rođena kao *Kate Elizabeth Cone*; 24. august 1848 - 5. maj 1924) je bila američka kazališna glumica. Karijeru je otpočela 1870. godine, a već nakon nekoliko godina stekla slavu tumačeći lik Louise u predstavi *Les Deux Orphelines* (Dvije sirotice) francuskih autora Adolphea D'Enneryja i Eugenea Carmona. Istu je ulogu tumačela 5. decembra 1876. u Brooklynu kada je u tamošnjem kazalištu izbio katastrofalni požar. Claxton je tekst predstave adaptirala za američku publiku, odnosno na njega stekla autorska prava. Kasnije je kao scenarist sudjelovala i u nekoliko njenih filmskih adaptacija, uključujući znameniti *Orphans of the Storm* D. W. Griffitha 1921.

Izvori
------

Literatura
----------

* Ryan, Pat M. "Claxton, Kate" *Notable American Women.* Vol. 1, 4th ed. The Belknap Press of Harvard University Press, 1975

Vanjske veze
------------

* Kate Claxton na Internet Broadway Database (`en`)
* Kate Claxton na IMDb-u (`en`)
* Kate photo Arhivirano 2015-10-05 na Wayback Machine-u
**Luis Somoza Debayle** (León, 18. novembar 1922. - Managua, 13. april 1967.) bio je drugi član porodične dinastije Somaza, koji je kao predsjednik vladao Nikaragvom od 1956. do 1963. nakon što mu je otac Anastasio Somoza García ubijen u atentatu.

Biografija
----------

Luis je kao najstariji sin svog oca, školovan na vojnoj akademiji La Salle u New Yorku, tako da je sa 18 godina postao je kapetan Nikaragvanske nacionalne garde. Od 1950. je poslanik u parlamentu, a nakon tog i u senatu.

Za svog predsjedničkog mandata bio je poznat po liberalno orijentiranoj administraciji. Za njegove vladavine kontrola opozicije nije bila toliko snažna i kruta. Pokušao je modernizirati zemlju pa je pokrenuo brojne ekonomske i [[društvo|društvene reforme. Ponovno je zabranio da se bivši predsjednici ponovno kandidiraju, kao i to da ih bliski rođaci nesmiju direktno nasljeđivati na toj funkciji.
Angažirao se na unapređenju domaće privrede i na gradnji boljih veza sa drugim centralnoameričkim državama.

Kad je 1963. podnio ostavku nastavio je vladati iz sjene, jer je odabrao tko će ga naslijediti, isprva je to bio René Schick Gutiérrez (1963.-66.) a nakon njega Lorenzo Guerrero Gutiérrez (1966-67.).

Formalno se povukao u senat, u kom je ostao do svoje smrti. 
Iako je naizgled imao relativno progresivne stavove, nikada nije dopustio da se pozicija njegove porodice i njen utjecaj na politiku Nikaragve dovede u pitanje.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Luis Somoza Debayle president of Nicaragua*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 02.05.2023.

Vanjske veze
------------

***Luis Somoza Debayle*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Anastasio Somoza Debayle president of Nicaragua* (na portalu Encyclopaedia Britannica) (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 6026286
* LCCN: n81120972
* ISNI: 0000 0000 2605 5158
* GND: 12996588X

 |
Katarina Grujić

Données clés| Ime | Katarina Grujić |
| Alias | Kaća |
| Rođenje | 20. maj 1992.Beograd, Srbija, SRJ |
| Zanimanje | Pevačica |
| Muzički žanr | Pop-folk |
| Period aktivnosti | od 2013 |

uredi Konzultiraj dokumentaciju šablona

**Katarina "Kaća" Grujić** (Beograd, 20. maj 1992) je srpska pop-folk pevačica koja je početkom 2010-ih postala popularna zahvaljujući Zvezdama Granda. Smatra se da je ona treća pevačica u ovoj deceniji, pored Milice Pavlović i Aleksandre Prijović koja se probila na muzičkoj sceni Srbije. Budući da njene pesme dostignu milion pregleda na Jutjubu za manje od jednog dana, Katarina se smatra jednom od najpopularnijih Zvezda Granda, ali i jednom od najtraženijih pevačica u zemlji. 

Završila je privatnu gimnaziju i student je fakulteta "Medija i komunikacija" u Beogradu. U sezoni 2012/2013 Katarina se takmičila i osvojila je osmo mesto. Prvu pesmu je snimila zajedno sa ostalima takmičarima, ali njena pesma Jedno đubre obično jedino izdvojila. Pesma je postigla veliki uspeh na Jutjubu. Druga pesma – Lutka, objavljena 2014. godine, naišla je na podjednako velik uspeh. 25. juna 2015. Katarina je izdala još jednu pesmu Greška koja je nakon dve sedmice ostvarila uspeh preko 2 miliona pregleda na sajtu Jutub, a trenutno beleži više od 32 miliona pregleda. Četvrta pesma je Drugovi i za kratko vreme je postala jedna od najvećih hitova današnjice i broji vise od 23 miliona pregleda. Katarina tokom leta 2017. godine objavljuje pesmu Paranoičan, koja je obeležila leto i broji 19 miliona pregleda. Posle toga, Katarina najavljuje svoj album prvenac, koji će svetlost dana ugledati u martu 2018. godine.

Diskografija
------------

### Singlovi

* *Jedno đubre obično* (2013)
* *Lutka* (2014)
* *Greška* (2015)
* *Drugovi* (2016)
* *Paranoičan* (2017)
* *Vino po vino* (2017)
* *Nisam kao druge* (2018)
* *Ti i ja* (2018)
* *Komotno* (2018)
* *Jača doza mene* (2018)
* *Emotivno dno* (2018)
* *Rođena za bol* (2018)
* *Dok mirno spavaš* (2018)
* *Kraljica* (2018)
* *Bonjour* (2018)
* *Napad panike* (2018)
* *Tuđa* (2019)
* "muška kurva" (2020)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* MusicBrainz: df4d9b76-1be5-4f80-871f-7fa04d772b8d

 |
**Katarina Kresal** (Ljubljana, 1973 - ) je slovenska pravnica i političarka, najpoznatija po tome što je trenutna predsjednica Liberalne demokracije Slovenije (LDS). 

Maturirala je na Gimnaziji Bežigrad u Ljubljani i zatim upisala Pravni fakulteti u Ljubljani. Tamo je diplomirala godine 1996. a godine 1999. položila pravosudni ispit. Trenutno je na istom fakultetu upisana na magistarski studij.

Katarina Kresal je na početku karijere bila zaposlena kao pripravnica na Višem sudu u Ljubljani, a zatim je kao savjetnica za privredne sporove radila na ljubljanskom Okružnom sudu. Kasnije je kao pravnica radila u Kapitalskoj družbi d.d. te danas raspuštenom Western Wireless International, američkom poduzeću sa sjedištem u Ljubljani. Od godine 2003. radi kao advokat u advokatskoj kancelariji Mira Senice. Bavi se privrednim, korporacijskim, stečajnim i autorskim pravom. Članica je nadzornih odbora nekoliko poduzeća.

Kresal se maja 2007. kandidirala za predsjednicu Liberalne demokracije Slovenije i bila izabrana 30. 6. 2007. sa 287 od 329 glasova delegata na stranačkoj konvenciji.

Vanjske veze
------------

***Katarina Kresal*** na Wikimedijinoj ostavi

* LDS.si Arhivirano 2010-03-24 na Wayback Machine-u
**Katarina Peović** (Zagreb, 16. studenoga 1974.), hrvatska književna i kulturna teoretičarka i komparatistkinja.

Biografija
----------

Rođena je 16. studenoga 1974. u Zagrebu. Komparativnu književnost i hrvatski jezik i književnost diplomirala na Filozofskom fakultetu u Zagrebu (1993–99). Na istome je fakultetu magistrirala s temom *Književnost i tehnologija novih medija* (2004) i doktorirala s temom *Novomedijska pismenost: Perspektive digitalne i mrežne tekstualnosti i društvenosti* (2010). Na Institutu za društvena istraživanja u Zagrebu radila kao asistentica (2004–05). Od 2005. radi na Odsjeku za kulturalne studije Filozofskog fakulteta u Rijeci (2005. asistentica, 2012. docentica), gdje predaje kolegije iz područja medijske i kulturne teorije. Urednica književno-teorijskog časopisa *Libra Libera* (od 1999), članica uredništva *Zareza* (2004–09) i urednica radijske kulturno-medijske emisije *Elektrosfera* Trećeg programa HR-a (2008–09). Priredila je zbornik tekstova američkog teoretičara Hakima Beya *Privremene autonomne zone i drugi tekstovi* (2003). Autorica je desetak znanstvenih radova i više priloga u zbornicima.

Djela
-----

* *Mediji i kultura : ideologija medija nakon decentralizacije*. Zagreb 2012. online izdanje 2014.
* *Marx u digitalnom dobu : dijalektički materijalizam na vratima tehnologije*. Zagreb 2016.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Katarina Peović Vuković". Univerzitet u Grazu. 15. siječnja 2015. Pristupljeno 19. prosinca 2017.
2. 1 2 3 4  „Katarina Peović Vuković". Hrvatsko društvo pisaca. 2013. Arhivirano iz originala na datum 2017-05-29. Pristupljeno 19. prosinca 2017.
3. ↑  Vlasta Ilišin (ur.) (2014). „Institut za društvena istraživanja u Zagrebu 1964. – 2014.". Zagreb: Institut za društvena istraživanja u Zagrebu. str. 227. Pristupljeno 19. prosinca 2017.
4. 1 2 3  „Katarina Peović Vuković". Sveučilište u Rijeci. Arhivirano iz originala na datum 2018-11-17. Pristupljeno 19. prosinca 2017.

Eksterni linkovi
----------------

* Djela čiji je autor Katarina Peović u Hrvatskoj znanstvenoj bibliografiji
* Peović Vuković, Katarina na Besplatne elektroničke knjige
Žena plemena Hesquiaht, jednog od plemena Nootka. Na sebi nosi ogrtač izrađen lika ili unutarnje mekane kore drveta poznate kao tapa. odjeću od tape izrađivala su plemena Sjeverozapadne obale.
Teritorij Hesquiahta
**Hesquiaht**.- indijansko pleme iz grupe Nootka sa zapadne obale središnjeg Vancouvera, Kanada, nekada na ili sjeverno od Barclay Sounda. Swanton navodi tek jedno njihovo selo, Heshque. Danas ovi Indijanci žive na 6 malenih rezervata (reserves; utemeljenih 1886.), a glavno naselje im je na Refuge Cove I.R. No. 6. , gdje je preseljeno 1964. nakon što je njihovo izvorno naselje uništio plimni val. 
Ime plemena Hesquiaht u značenju "people of the sound made by eating herring eggs off eel grass," kapetan Walbram objašnjava time da na obale naselja Hesquiaht dolaze velike količine morske trave 'segmo', koja sa sobom donosi, posebno u vrijeme mriještenja haringi, ikru, koja je među Indijancima na glasu kao poslastica. 
Početkom novog tisućljeća moglo bi biti oko 500 Hesquiahta od kojih većina živi van rezervata. Ribarstvo im je danas glavna ekonomska aktivnost.

Popis rezervata
---------------

* Hesquiat Indian Reserve 1
* Homais Indian Reserve 2
* Maahpe Indian Reserve 4
* Refuge Cove Indian Reserve 6
* Teahmit Indian Reserve 3

Vanjske poveznice
-----------------

***Hesquiaht*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hesquiaht First Nation Arhivirano 2007-07-17 na Wayback Machine-u
* Foto galerija
| Julijske Alpe |
| --- |
| Dio Alpa |
| Pogled na vrhove Julijskih AlpiPogled na vrhove Julijskih AlpiPogled na vrhove Julijskih Alpi |
| Dužina masiva: | km |
| Širina masiva: | km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | Triglav (2 864 m) |
| Zaštićene oblasti: | Nacionalni park Triglav |
| Država: |  Slovenija Italija |

**Julijske Alpe** (slov. *Julijske Alpe*, tal. *Alpi Giulie*) je planinski masiv dio Istočnih Alpi, koji leži na granici Slovenije i Italije.

Geografske karakteristike
-------------------------

Julijske Alpe se protežu jugoistočno od Karnijskih Alpi i grada Tarvisia na sjeveroistoku Italije, skoro sve do Ljubljane u Sloveniji.

Sa zapada granice masiva formiraju kotlina rijeke Fella (pritoka Tagliamenta) i planinski prijevoj Sella di Camporosso, a sa sjevera i istoka Sava. Najviši vrh tog vapnenačkog masiva je Triglav 2864 m, koji formira i vododjelnicu između crnomorskog i jadranskog sliva. 

Prijevoj Predel (talijanski: *Passo del Predil*) visok 1156 m dijeli masiv na dva dijela.

Po masivu leže brojne doline i ljetovališta, pa je popularan među planinarima i alpinistima, i puno popularnih zimovališta – skijališta.

Masiv je ime dobio još za antike po Gaju Juliju Cezaru.

Najviše planine
---------------

### Istočne (slovenske) Julijske Alpe

* Triglav (2864 m);
* Škrlatica (2740 m);
* Mangart (2679 m)
* Jalovec (2643 m)
* Razor (2601 m)
* Kanjavec (2569 m)
* Prisojnik (2547 m)
* Špik (2472 m)
* Krn (2244 m);
* Črna prst (1844 m)

### Zapadne (talijanske) Alpi Giulie

* Jôf di Montasio (Montaž) (2753 m)
* Jôf Fuart (Viš) (2666 m)
* Visoki Kanin / Monte Canin (2587 m)

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   „*Julian Alps*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 18. 04. 2014.

Vanjske veze
------------

***Julijske Alpe*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Julian Alps* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Mistelbach** je grad na sjeveroistoku Austrije od 11,140 stanovnika.

Mistelbach je administrativni centar Okrug Mistelbach.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mistelbach leži na sjeveroistoku Donja Austrija u Weinviertelu, na ušću potoka Mistelbach u riječicu Zayu, udaljen nekih 55 km sjeverno od Beča.

Historija
---------

Naselje je prvi put dokumentirano između 1025. - 1030.. Negdje oko 1372. Mistelbach je dobio pravo da održava sajmove, a status grada.dobio je 1874.

Znamenitosti
------------

Znamenitost Mistelbacha je kasnogotička parohijska crkva, sa bedemima i grobljem koja je kasnije barokizirana.

Privreda
--------

Oko 81 % zaposlenih od njih 4,475 (1991.) radilo je u administraciji i uslužnom sektoru (najviše u bolnici koja je najveći poslodavac), a ostali rade u drvnoj industriji i tvornici koja proizvodi poljoprivredne alatke.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Neumarkt in der Oberpfalz
* Mađarska, Pécel

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Niederösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 01. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Mistelbach*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 28. 01. 2016.

Vanjske veze
------------

***Mistelbach, Austrija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Mistelbacha* (`de`)
**Kanal Ismailia** ili **Kanal slatke vode** je kanal na sjeveru Egipta koji dovodi vodu iz Nila do Sueskog kanala i gradova duž njega Ismailije, Sueza i Port Saida.

Kanal je iskopan za gradnju Sueskog kanala, jednim dijelom kako bi se taj sušni pustinjski kraj napojio pitkom vodom, i da se podigne nivo vode u Jezeru Timsah budućoj trasi Sueskog kanala.

Karakteristike i historija gradnje
----------------------------------

Kanal su projektirali francuski inženjeri.
Iskapanje tog kanala, obavljeno je uglavnom ručno, prisilnim radom više hiljada egipatskih seljaka.

*Kanal Ismailia* prosječno je širok 18 metara, a dubok do 2,4 metra.
Prva (glavna) dionica od Kanala Zakazik (*Ras El Vadi*) do Jezera Timsah dužine 32 km, dovršena je u februaru 1862.

Krak kanala prema Suezu dug 80 km dovršen je u decembru 1863. Pojas od Jezera Timsah do Port Saida ispočetka se snabdjevao pitkom vodom cjevovodom, a nakon tog krakom kanala koji je iskopan do Port Saida 1869.

Kasnije je utvrđeno da kanal treba prokopati direktno do Nila, kako bi dotok vode bio ravnomjeran tokom cijele godine, a ne kao dotad samo do kanala u Zakaziku.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Construction of the Suez Canal*" (engleski). International Society for Soil Mechanics and Geotechnical Engineering. Pristupljeno 11.7. 2020.

Vanjske veze
------------

***Kanal Ismailia*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ismailia Canal, Egypt* (`en`)
Koordinate: 41° 26′ 39" SGŠ, 20° 31′ 01" IGD

**Otišani** (mak. *Отишани*) su naseljeno mesto u Republici Makedoniji, u krajnje zapadnom delu države. Otišani pripadaju opštini Debar.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Otišani je smešteno u krajnjem zapadnom delu Republike Makedonije, na samoj granici sa Albanijom (1 km zapadno). Od najbližeg većeg grada, Debra, naselje je udaljeno 10 km južno.

**Reljef**: Otišani su jedno od dva sela moja se nalaze u makedonskom delu istorijskoj oblasti Golo Brdo, dok se veći deo oblasti nalazi u Albaniji. Selo je smešteno na severnim padinama planine Jablanice. Južno od naselja se nalazi glavno bilo planine, dok se istočno tlo spušta u dolinu Crnog Drima, koja je u ovo delu pregrađena, pa je tu obrazovano veštačko Debarsko jezero. Nadmorska visina naselja je približno 620 metara.

Klima u naselju je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2002. godine Otišani su imali 530 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su entički Makedonci (57%), dok su u manjini Turci (Torbeši) (32%) i Albanci (9%).

Većinska veroispovest u naselju je islam.

Vidi još
--------

* Opština Debar
* Golo Brdo

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična stranica opštine Debar Arhivirano 2013-10-16 na Wayback Machine-u

***Otišani*** na Wikimedijinoj ostavi

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Debar |
| --- |
| **Debar** • 
Banište •
Bomovo •
Gari •
Gornji Kosovrasti •
Donji Kosovrasti •
Konjari •
Krivci •
Mogorče •
Osoj •
Otišani •
Rajčica •
Selokući •
Spas •
Tatar Elevci •
Trnanić •
Hame •
Džepište |
Kanal Savino Selo-Novi Sad kod naselja Rumenke
**Kanal Dunav – Tisa – Dunav** je jedinstveni sistem kanala protiv poplava kao i za navodnjavanje zemljišta; kao i plovni put, za otpadne vode, za turizam, lov i ribolov. Sistem kanala koji se protežu na oko 12.700 km², između reka Dunav i Tisa, u Bačkoj i Banatu, na teritorije Vojvodine. 

Ukupna dužina kanala je 929 km, uključujući nove i stare kanale i pritoke koje su bile cele ili declom obnovljene i integrisane u sistem kanala. U mreži kanala postoje 51 objekta - 24 kapije, 16 predvodnica, 5 sigurnosnih kapija, 6 pumpi, kao i 180 mostova. Ova mreža omogućava sušenje oko 700.000 ha zemnjišta i navodnjavanje 50.000 ha. Moguća plovidba kanalom je 664 km. U sistemu kanala nalazi se 14 luka za utovar-istovar tereta.

Od 1958-1976 rađena je rekonstrukcija, kao i novi kanali u postojećem sistemu kanala koji su pravljeni još za vreme Austro-Ugarske, tada poznato pod imenom Ferenc čatorna *(Ferenc-csatorna)*. U tom periodu sagrađeno je 84 mosta - 62 za vozila, 19 za železnicu i 3 pešačka mosta. Jedna od najznačajnih građevina na kanalu je brana kod Novog Bečeja na Tisi, koja reguliše vodostaj i navodnjava oko 300.000 ha zemljišta u glavnom kanalu u Banatu.

**Sistem manjih kanala koji čine kanal DTD**|  | Ukupna dužina (km) | Plovno (km) | Neplovno (km) |
| --- | --- | --- | --- |
| Begeč-Bogojevo | 90.0 | 90.0 | - |
| Vrbas-Bezdan | 90.0 | 89.9 | - |
| Novi Sad-Savino Selo | 80.9 | 80.9 | - |
| Bajski kanal | 39.1 | 39.1 | - |
| Odžaci-Sombor | 12.7 | 12.7 | - |
| Bački Petrovac-Karavukovo | 52.0 | 52.0 | - |
| Prigrevica-Bezdan | 31.7 | 31.7 | - |
| Kosančić-Mali Stapar | 21.1 | 21.1 | - |
| Jegrička | 65.4 | - | 65.4 |
| # Bačka (ukupno) | 420.8 | 355.4 | 65.4 |
| Banatska Palanka-Novi Bečej | 147.3 | 147.3 | - |
| Begej | 34.6 | 34.6 | - |
| Plovni Begej | 31.4 | 31.4 | - |
| Stari Begej | 37.1 | - | 37.1 |
| Kikindski kanal | 50.3 | 32.0 | 18.3 |
| Zlatica | 35.0 | - | 35.0 |
| Tamiš | 116.8 | 3.0 | 113.8 |
| Karašac | 5.8 | - | 5.8 |
| Brzava | 19.9 | - | 19.9 |
| Moravica | 17.4 | - | 17.4 |
| Rojga | 12.6 | - | 12.6 |
| # Banat (ukupno) | 508.2 | 248.3 | 259.9 |
| # Ukupno | 929.0 | 603.7 | 325.5 |

Veze
----

* Veliki bački kanal
* Mali bački kanal

Eksterni linkovi
----------------

***Kanal Dunav – Tisa – Dunav*** na Wikimedijinoj ostavi

* Vode Vojvodine
* Plovni put, Beograd Arhivirano 2006-04-14 na Wayback Machine-u
**Kanal Ibrahimija** (arapski: : الترعة الإبراهيمية/at-Turʿat/at-Tirʿat al-Ibrāhīmiyya) je kanal u Egiptu, koji teče od Asjuta do Gize, svojom dužinom 350 km je jedan od najdužih na svijetu.

Karakteristike i historija
--------------------------

Kanal je iskopan za vladavine egipatskog kediva Ismail-paše između 1867. - 1873. 
U početku se koristio za navodnjavanje plantaža šećerne trske, i nije imao nikakvih brana ni akumulacija, već se voda iz Nila prirodnim padom slijevala u kanal.

Danas kanal počinje kod brane na Nilu kod Asjuta, nakon 60 kilometara toka dolazi do Dejruta, gdje se nakratko spaja sa Kanalom Bar Jusuf, koji teče prema sjeverozapadu do Oaze Fajum i Jezera Karun.
Kanal Ibrahimija nastavlja teći prema sjeveroistoku preko muhafaza; Minja, Beni Suejf i Giza, sve do grada El Ajata gdje uvire u Nil.

Kanal Ibrahimija osim na nekoliko mjesta gdje prati dijelove antičkih kanala, teče paralelno sa Nilom duž zapadne obale na udaljenosti do 5 kilometara.

Brana na Nilu kod Asjuta podignuta je između 1898. - 1903. da za niskog vodostaja preusmjerava vodu u kanal.

Njime se navodnjava oko 6900 km² oranica (1/5 plodne zemlje u Egiptu), teren u kom živi oko pet milijuna ljudi.

Između 2012. - 2018. podignuta je nova brana kod Asjuta, duga 900 metara, sa hidroelektranom i dvije ustave koju je gradilo 7000 radnika.

Kanal je plovan samo od Asjuta do Assyuta i Dejruta, nizvodno ima puno brana, ustava i akumulacija za kontrolu vodostaja, pa se neda ploviti.

U prvim dekadama vodostaj kanala je jako varirao, zimi je bio i po 20 puta veći nego ljeti. Danas je reguliran Asuanskom branom i branom kod 
Asjuta.

Duž kanala (manje više sa desne strane) ide Željeznička pruga od Kairo-Asuan.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Ibrahimiyya Canal*" (engleski). Looklex. Arhivirano iz originala na datum 2018-07-10. Pristupljeno 10.8.2020.
2. ↑  „*New Assiut Barrage, Egypt*" (engleski). Bauer Spezialtiefbau GmbH. Pristupljeno 10.8.2020. [*mrtav link*]
3. 1 2  „*Mammutbau für Kleinbauern*" (njemački). KfW. Pristupljeno 10.8.2020.

Vanjske veze
------------

***Kanal Ibrahimija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ibrahimiyya Canal* Arhivirano 2018-07-10 na Wayback Machine-u (`en`)
* *Karta kanala* (`en`)
Kravate
**Kravata** je dekorativni odjevni predmet, oblika trake, koji se nosi oko vrata provučen ispod kragne košulje, izrađen od svile ili nekog drugog platna.

Etimologija i nastanak
----------------------

Ime joj dolazi od francuske riječi *cravate*, koja je nastala 1630-ih kada je tadašnji francuski kralj Louis XIII unajmio puk najamnika iz hrvatske, odjevene u narodne nošnje. Okovratni povez, u ono doba uvek crvene boje, je u nedostatku dugmeta, držao kragnu košulje koja je bila široka i težila je da se razdrlji. Kada je ta jedinica defilirala u Parizu, izazvala je veliko zanimanje svojom odjećom, a povez je dobio ime po *Croat* – francuskoj riječi za Hrvate. 

Kravata ili litar kao deo narodne nošnje postojala je i u Bosni. Nosili su se crveni sukneni ogrtači, ličke kape s kićankom, a oko kragne na košulji, ispod džemadana i ječerme, crvene litare koji su se na zapadu odavno pretvorile u kravate.

Kravata je verovatno evoluirala od obične marame oko vrata koja je imala višestruku funkciju a ne samo ukrasnu. Da se stavi preko lica radi zaštite od prašine prilikom jahanja, da se njome previje i učvrsti rana, da upija znoj oko vrata ili da se stavi na glavu kako zaštita od sunca. Takođe se koristila i kao filtar za filtriranje mehanički nečiste vode.

Cravate je vrlo brzo prihvaćena od francuskog plemstva za koje se počelo izrađivati od svile i finih materijala. Godine 1660. ju je u Englesku, prilikom povratka iz izgnanstva doveo kralj Charles II, te se s vremenom počela širiti u drugim evropskim državama.

Eksterni linkovi
----------------

***Kravata*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kako vezati kravatu na Wikiknjigama (`en`)
Kanal kroz Nürnberg
Plan Kanala
Od 1992. godine najkraći put za brodove između Sjevernog i Crnog mora
**Kanal Rajna – Majna – Dunav** (*Kanal Majna – Dunav*, *RMD kanal* ili *Evropski kanal*), umjetni kanal u Bavarskoj (Njemačka), spaja rijeke Majnu i Dunav, na pravcu od Bamberga, preko Nürnberga do Regensburga. Osigurava plovnu vezu između delte Rajne (kod Rotterdama u Nizozemskoj) i delte Dunava u istočnoj Rumunjskoj, povezujući Sjeverno more i Atlantski ocean sa Crnim morem. Završen je 1992. godine i dugačak je 171 km.

Od Bamberga do Fürtha, kanal prati dolinu Regnitza, pritoke Majne. Od Fürtha do iza Rotha, prati dolinu Rednitza, pritoke Regnitza. Kanal tada prolazi kroz Franačku Juru i spaja se sa rijekom Altmühl blizu Dietfurta. Od Dietfurta do Kelheima na Dunavu, kanal teče kroz dolinu Altmühla.

***Kanal Rajna – Majna – Dunav*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 239884796
* GND: 4049798-7
* SUDOC: 028231058
* NKC: ge1156011

 |
**Regione Molise**|  |
|  |
| **Glavni grad** | Campobasso |
| **Predsjednik** | Donato Toma(*Forza Italia*) |
| **Pokrajine** | CampobassoIsernia |
| **Broj općina** | 136 |
| **Površina** | 4438 km² |
|   | 19. u Italiji (1.5 % Italije) |
| **Stanovništvo** (2017.) - Ukupno 
 - Poredak 
 - Gustoća | 308.493  19. (0.51 %)70/km² |
|  |
| Mapa pokazuje položaj regije Molise u Italiji |
|  |

**Molise** je regija u južnoj Italiji, druga najmanja od svih talijanskih regija. Do 1963. je, zajedno s regijom Abruzzo, bila dio regije "Abruzzi e Molise". Molise graniči s regijama Abruzzo (na sjeverozapadu), Lacij (na zapadu), Kampanija (na jugu), Apulija (na jugoistoku). Sjeveroistočni dio regije je na obali Jadranskog mora.

Regija pokriva 4438 km² i dom je za oko 330 000 stanovnika. U regiji žive i dvije etničke manjine:

* Moliški Hrvati - oko 2500 ljudi koji govore moliškohrvatskim dijalektom, temeljenim na štokavskoj ikavici
* Moliški Albanci - koji govore starim dijalektom albanskog, vrlo različitim od današnjeg albanskog jezika. Moliški Albanci su uglavnom pravoslavci.

Tijekom 2. svjetskog rata, saveznici su imali veliku bazu u Campobassu, a kanađani su grad zvali *grad lista javora*. Većina naselja u regiji je doživjela značajna razaranja tijekom rata, a jedan od rijetkih gradova koji su to izbjegli je grad Larino. Njegov *Centro Storico* (povijesni centar) je jedan od najvećih u južnoj Italiji. 

Grad je 2002. pogodio potres, no Larino je obnovljen i danas predstavlja sliku života Moliseu u 18. i 19. stoljeću.

Glavni grad regije je Campobasso. Regija je podijeljena u dvije pokrajine: Campobasso i Isernia.

Još neki važniji gradovi su: Termoli, Larino, Casacalenda, Montorio, Montelongo, Ururi i Campomarino.

Moliški Hrvati uglavnom žive u selima Kruč (*Acquaviva Collecroce*), Štifilić (San Felice del Molise) i Mundimitar (*Montemitro*).

Vanjske veze
------------

***Molise*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice regije Molise
* Molise Città Arhivirano 2007-08-17 na Wayback Machine-u
* Global Geografia
* ItalianVisits.com

| * p
* r
* u
Regije Italije |
| --- |
| Regije | 
* Abruzzo
* Apulija
* Basilicata
* Emilia-Romagna
* Kalabrija
* Kampanija
* Lacij
* Ligurija
* Lombardija
* Marke
* Molise
* Pijemont
* Toskana
* Umbrija
* Veneto

 |
| Posebni autonomni status | 
* Furlanija-Julijska krajina
* Trentino-Južni Tirol
* Sardinija
* Sicilija
* Valle d'Aosta

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 140705768
* ISNI: 0000 0001 1554 6370
* GND: 4101127-2
* BNF: cb12043425f (podaci)
* NKC: ge420459
* BNE: XX455436

 |
**Otišić** je selo u Splitsko-dalmatinskoj županiji, blizu grada Vrlike.

Smješteno je u dalmatinskom zaleđu, južno od grada Vrlike, čiji je gradski dio uz državnu cestu D1 koja povezuje Vrliku sa gradom Sinjem. Selo broji oko 20 stanovnika, većinom pripadnika srpske nacionalne manjine.

Otišić površinom zauzima prostor od 51,01 km2, između planine Svilaje na jugoistoku i akumulacijskog jezera Peruča na sjeveroistoku.

Selo ima nekolicinu zaselaka i to su:

* Draga Otišićka,
* Gaj,
* Poljana,
* Dubrava,
* Ječmište,
* Krivošija,
* Ograde,
* Poljice Otišićko,
* Rudopolje Sinjsko,
* Svilaja,
* Ševina Njiva,
* Tavan i
* Vlake.

Povijest
--------

U selu se nalazi pravoslavna crkvica sv. Arhanđela Mihaila  koji datira iz 1889. godine. Selo je zanimljivo i po tome što je su u njemu pronađeni nalazi iz kamenog i rimskog doba te ostaci starokršćanske crkve.

U NOB-u tijekom Drugog svjetskog rata sudjelovalo je 95 stanovnika.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika naselja Otišić za razdoblje od 1857. do 2001.***

Izvori
------

1. ↑  Pravoslavni hram sv. Arhanđela Mihaila
2. ↑  Iz povijesti Dalmacije (str. 122) - Bernard Stulli ISBN 86-7397-073-3
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Otišić** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Vrlike |
| --- |
| Garjak • Ježević • Koljane • Kosore • Maovice • Otišić • Podosoje • Vinalić • Vrlika |
**Kihnu** (njemački: Kühnö) je estonski otok u Baltičkom moru. Površina otoka je 16,4 km², te je najveći otok u Riškom zaljevu i sedmi po veličini estonski otok. Dužina otoka je 7 km, širina 3,3 km a najviša točka je na 8,9 m nadmorske visine. Prema podacima iz 2004. godine na otoku živi 604 stanovnika raspoređenih u četiri naselja (Lemsi, Linaküla, Rootsiküla i Sääre), prosječna gustoća naseljenosti 36,87 stan./km². Zajedno sa susjednim otocima čini općinu Kihnu koja je jedna od najmanjih općina u zemlji s površinom od 16,8 km ².

Kultura i znamenitosti
----------------------

Baltički otoci Manija i Kihnu su naseljeni malenom skupinom autohtonog stanovništva čiji su muškarci godinama morali ribariti na otvorenom moru, dok su žene ostajale i skrbile za otok. Žene su postale zaštitnice tradicionalne kulture uključujući ručne radove, plesove, igre i glazbu. Vunene rukavice *ülalistmine* i prugaste suknje su poznate u mnogim zemljama. Glazba je osobito bila važna u tradiciji Kihnua, a podrazumijeva vjerske gozbe i druga slavlja, ali i drevne predkršćanske runo pjesme (Kalevalska ljestvica) koje se izvode u narodnoj nošnji ukrašenoj jakim bojama i simbolima drevnih legendi i epova.

Zahvaljujući geografskoj izolaciji i snažnom osjećaju duha zajednice i baštine predaka, stanovnici Kihnua su uspjeli sačuvati svoje obrte i običaje. Kulturni krajolik Kihnua je od 2003. godine po zaštitom UNESCO-a kao nematerijalna svjetska baština.

* Morska obala KihnuaMorska obala Kihnua
* Muzej otoka KihnuMuzej otoka Kihnu
* Kihnu crkvaKihnu crkva
* Ubožnica na otokuUbožnica na otoku
* Folklorna skupina Kihnu Virve usljed slavlja vatre 2009. god.Folklorna skupina *Kihnu Virve* usljed slavlja vatre 2009. god.

Izvori
------

1. ↑  UNESCOv opis svjetske baštine Kihnua

Vanjske veze
------------

* Informacije o otoku

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kihnu** |

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Estoniji |
| --- |
|  | Historijski centar grada Tallinna (**Vanalinn**) • otok **Kihnu**  • **Struveov luk**1
 | Estonija |
| **Nematerijalna svjetska baština** u **Estoniji** |
| 
**Baltička slavlja plesa i pjesme**2  • kulturni prostor otoka Kihnua  • polifona glazba **Seto Leelo**
 |
| 1 Zajednička svjetska baština deset zemalja (Latvija, Norveška, Švedska, Finska, Estonija, Litvanija, Rusija, Belorusija, Ukrajina, Moldavija)  • 2 Zajednička svjetska baština Estonije, Latvije i Litvanije. |
**Morgause** (zvana i *Morgawse*, *Morcades*, *Bellicent* ili *Belisent*) je jedan od likova legende o Kralju Arthuru, iako je naizgled sporedna (čak i današnjim djelima na tu temu) u komparaciji sa ženskim likovima kao što je Guinevera i Morgane le Fay, ona je jedan ključnih likova.

Prema Thomasu Maloryju, ona je jedna od tri kćeri koje su dobili Igraine i Vojvoda od Cornwalla - Gorlois, i polusestra Kralja Arthura, a kasnije, žena orknejskog Kralja Lota i majka četvorice vitezova Okruglog stola Gawaina, Agravaina, Gaherisa, Garetha i izdajice 
Mordreda.

U zavisnosti od autora teksta, ponekad nosi ime -**Anna**, kao kod Geoffreya od Monmoutha u njegovoj *Historia Regum Britanniae* i Layamonovom *Brutu*. 

Ponekad se zove **Belisent** kao u epu *Aliterativna Arturova smrt* (Alliterativna Morte Arthure) i Tennysonovoj *Kraljevim idilama* (Idylls of the King). 
Zbog njene minorne uloge, njen lik se često, kao u John Boormanovom filmu Excalibur, spaja sa njenom zloglasnijom sestrom, Morganom le Fay. Tako da je obično potisnuta od ozloglašene Morgane le Fay - Morgause najpoznatija po incestu sa Arthurom, snošajem u kom je zatrudnila i rodila Mordreda.

U srednjovjekovnim poemama, naročito u francuskom Ciklusu Vulgata i Postvulgata, Arthur se zagledao u nju kao ženu kralja Lota, neznajući njeno porijeklo, a zaveo je tako da se pretvarao da je njen muž, tek nakon tog je shvatio da je napravio incest i Mordreda kao rezultat tog čina.

U suvremenim adaptacijama legende o Kralju Arthuru, koje se baziraju na Maloryju, incest sa Arthurom u velikoj mjeri isprovocira sama Morgause, pa je ona Mordredova majka ne samo biološki nego i psihički, koristeći ga kao alat da uništi oca.
Tako da današnja Morgause (kao i Morgana) poprima zlokobnu prirodu koju nikad nije imala u ranijim tekstovima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „*Morgause*" (engleski). Camelot Project. Pristupljeno 14. 09. 2017.

Vanjske veze
------------

* *Morgause* na portalu Camelot Project (`en`)

| * p
* r
* u
Legende o Kralju Arthuru |
| --- |
| Ključne osobe | Kralj Arthur • Constantine • Sir Ector • Vojvoda od Cornwalla • Guinevere • Igraine • Izolda • Gospa od jezera • Kralj Lot • Kralj Mark • Merlin • Mordred • Morgana le Fay • Morgause • Uther Pendragon |
| Vitezovi Okruglog stola | Aglovale • Agravain • Bagdemagus • Bedivere • Bors • Breunor • Calogrenant • Caradoc • Dagonet • Dinadan • Gaheris • Galahad • Gareth • Gawain • Geraint • Griflet • Hector de Maris • Kay • Lamorak • Lancelot • Leodegrance • Lionel • Lucan • Maleagant • Marhaus • Palamedes • Pelleas • Pellinore • Percival • Safir • Sagramore • Segwarides • Tor • Tristan • Urien • Ywain • Ywain Kopile • Elyan Bijeli • Sir Ector |
| Predmeti | Excalibur • Sveti gral • Okrugli stol • Opasna stolica |
| Mjesta | Avalon • Brocéliande • Caerleon • Camelot • Corbenic • Cornwall • Logres • Lyonesse • Sarras • Tintagel |
**Koprivnjice** (češ. *Kopřivnice*, nem. *Nesselsdorf*) su grad u Češkoj Republici, u okviru istorijske pokrajine Moravske. Koprivnjice pripadaju upravnoj jedinici Moravsko-Šleski kraj, u okviru se nalaze u okrugu Novi Jičin.

Prirodni uslovi
---------------

Koprivnjice se nalaze u krajnje istočnom delu Češke republike. Grad je udaljen 360 km istočno od glavnog grada Praga, a od prvog većeg grada, Ostrave, 30 km južno.

Grad Koprivnjice je smešten u istorijskoj pokrajini Moravskoj. Grad leži u velikoj dolini severne Moravske, okruženoj pobrđem, dok se na istoku izdižu zapadni ogranci Karpata. Nadmorska visina grada je oko 320 m. Kroz grad protiče rečica Šutirova Studanka.

Istorija
--------

Područje Koprivnjica bilo je naseljeno još u doba praistorije. Naselja na mestu današnjeg grada prvi put se u pisanim dokumentima spominju u 13. veku. Grad Koprivnjice pod današnjim nazivom obrazovao spajanjem nekoliko bližih sela tek 1959. godine.

1919. godine područje Koprivnjica je postao deo novoosnovane Čehoslovačke. Međutim, veći deo mesnog stanovništva su bili Nemci, koji se nisu lako mirili sa odvojenošću od matice. Stoga je 1938. godine dato područje ocepljeno od Čehoslovačke i pripojeno Nemačkoj, u sklopu izdvajanja Sudetskih oblasti. Posle Drugog svetskog rata područje je ponovo vraćen Čehoslovačkoj, a mesni Nemci su prisilno iseljeni u maticu. U vreme komunizma grad je naglo industrijalizovan. Posle osamostaljenja Češke došlo je do opadanja aktivnosti teške industrije i do problema sa prestrukturiranjem privrede.

Stanovništvo
------------

Koprivnjice danas imaju oko 24.000 stanovnika i poslednjih godina broj stanovnika u gradu stagnira. Pored Čeha u gradu žive i Slovaci i Romi.

Slike gradskih građevina
------------------------

* Gradska Crkva sv. VartolomejaGradska Crkva sv. Vartolomeja
* Tehnički muzej „Tatra"Tehnički muzej „Tatra"
* Etnološki muzejEtnološki muzej
* Trg u KoprivnjicamaTrg u Koprivnjicama

Spoljašnje veze
---------------

***Kopřivnice*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.koprivnice.cz Zvanična stranica grada Koprivnjica (`en`)(`cs`)
**Kijevski nacionalni univerzitet Tarasa Grigoroviča Ševčenka** (ukrajinski: Київський національний університет імені Тараса Шевченка; latinski: ; ruski: ; engleski: ) je treći najstariji univerzitet u Ukrajini (nakon Univerziteta u Lavovu i Univerziteta u Harkovu) čije je sjedište u glavnom gradu Kijevu.

Osnovan je 1834. kao *Univerzitet svetog Vladimira*, a u svojoj je dosadašnjoj istoriji nekoliko puta mijenjao naziv. Danas je poznat kao najveća i najprestižnija institucija visokog obrazovanja u zemlji. 2019. godine QS World University Rankings rangirao je univerzitet među 650 najboljih institucija visokog obrazovanja na svijetu.

U sovjetskom periodu univerzitet je bio jedan od tri najprestižnija u SSSR-u, uz Moskovski državni univerzitet i Lenjingradski državni univerzitet. Univerzitet je često na listama najboljih univerziteta rangiran kao najbolji univerzitet u Ukrajini. Neki od bivših studenata univerziteta su i Mihajlo Gruševski, Mihail Bulgakov i Leonid Kravčuk.

Fotografije kampusa
-------------------

* Fakultet kibernetikeFakultet kibernetike
* Univerzitetska bibliotekaUniverzitetska biblioteka
* Institut međunarodnih odnosaInstitut međunarodnih odnosa

Značajni bivši studenti
-----------------------

* Mihajlo Gruševski
* Vladimir Kličko
* Vitalij Kličko
* Ljudmila Pavličenko
* Mihajlo Gruševski
* Mihail Bulgakov
* Leonid Kravčuk

Vanjske veze
------------

* www.univ.kiev.ua/

Izvori
------

***Kijevski nacionalni univerzitet Tarasa Grigoroviča Ševčenka*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  „УХВАЛА Вченої ради "Про кадрову політику Київського національного університету імені Тараса Шевченка"" (Ukrainian). 2009-11-02.
2. ↑  „Taras Shevchenko National University of Kyiv". QS World University Rankings. Pristupljeno 2 March 2021.
Rijeka Sigatoka jedan je od centara Koraljne obale
**Koraljna obala** (engleski: *Coral Coast*) je dio obale fidžijskog otoka Viti Levu, koji se proteže između gradova Sigatoke i Suve. Koraljna obala poznata je kao jedan od nekoliko turističkih centara na Fidžiju. 

Koraljna obala izrazito je važna turistička lokacija, a duž područja se nalazi niz hotela i odmarališta koji čine značajan dio turističkih prihoda Fidžija. Središte Koraljne obale nalazi se u donjem toku rijeke Sigatoke, u blizini istoimenog grada. Ponuda uključuje uživanje u prirodnim bogatstvima Fidžija, druženje s lokalnim stanovništvom u obližnjim selima te kušanje fidžijske nacionalne kuhinje. 

Jedno od najpoznatijih mjesta na obali je Pacific Harbour, odmaralište koje obiluje brojnim sportskim aktivnostima, kao što su jet ski ili ronjenje. 

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 6150323818609972591

 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Koordinate: 42° 03′ 20" SGŠ, 22° 34′ 52" IGD

**Moštica** (mak. *Moštica*) je naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Moštica je u sastavu opštine Makedonska Kamenica.

Prirodni uslovi
---------------

Moštica je smeštena u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Delčeva, naselje je udaljeno 25 kilometara zapadno.

Naselje Moštica se nalazi u istorijskoj oblasti Pijanec. Naselje se razvilo visoko, na južnim padinama Osogovskih planina. Nadmorska visina naselja je približno 750 metara. 

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Stanovništvo
------------

Moštica je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 543 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.MakedonskaKamenica.gov.mk Zvanična stranica opštine Makedonska Kamenica

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Makedonska Kamenica |
| --- |
| **Makedonska Kamenica** • 
Dulica •
Kosevica •
Kostin Dol •
Lukovica •
Moštica •
Sasa •
Todorovci •
Cera |  |
Predstava porodičnog stabla Otonske dinastije na rukopisu iz 12. veka.
**Otonska dinastija** (nem. *Liudolfinger, Ottonen*) je bila dinastija nemačkih kraljeva (919-1024), koja je dobila ime po svom prvom caru. Dinastija se još naziva *Saksonska*, ili *Liudolfinzi*, po najranijem poznatom pretku, saksonskom vojvodi Liudolfu (805—864/866). Otonski vladari smatraju se prvom dinastijom vladara Svetog rimskog carstva. Oni su nasledili franačku karolinšku dinastiju i Karla Velikog koji se smatra osnivačem Svetog rimskog carstva. 

Henrik I Ptičar, saksonski vojvoda, bio je osnivač Otonske dinastije, iako nikada nije postao car. NJegov sin, Oto Veliki, krunisan je za cara Svetog rimskog carstva, što je bio slučaj sa većinom kasnijih nemačkih kraljeva. Pod vlašću otonskih vladara istočna franačka kraljevina postala je Nemačka. Ova država je ujedinila regije: Lotaringija, Saksonija, Frankonija, Švabija, Tiringija i Bavarska. Unija Nemačke i Svetog rimskog carstva, koja je dominirala nemačkom istorijom do 1806, počela je krunisanjem Otona I u Rimu 962. Planovi o ponovnom uspostavljanju Rimskog carstva propali su već do vremena Otona III. 

Poslednji otonski car bio je Henrik II. Dinastija se ugasila njegovom smrću 1024. Otonsku dinastiju nasledila je Salijska dinastija. Kći cara Otona I, Luitgard, bila je supruga Salijskog vojvode Konrada Crvenog od Lorene. NJihov praunuk Konrad postao je Konrad II, car Svetog rimskog carstva. 

**Otonski kraljevi i carevi:**

* Henrik I Ptičar, kralj Nemaca i vojvoda Saksonije, umro 936.
* Oton I Veliki, car Svetog rimskog carstva i vojvoda Saksonije, umro 973.
* Oton II, umro 983.
* Oton III, umro 1002.
* Henrik II Sveti, umro 1024.

Vidi još
--------

* Otonska umetnost
* Konkordat u Vormsu

Spoljašnje veze
---------------

***Otonska dinastija*** na Wikimedijinoj ostavi