recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Godwin od Wessexa** (staroengleski: ) (? - 15. april 1053), je bio jedan od najmoćnijih feudalnih velmoža (earlova) u Engleskoj pod vlašću danskog kralja Knuta Velikog i njegovih nasljednik. Knut ga je proglasio prvim earlom od Wessexa. Godwin je bio otac Edith, supruge engleskog kralja Edwarda Ispovjednika, kao i Harolda Godwinsona, posljednjeg anglosaksonskog kralja Engleske.

Većina historičara vjeruje da je Godwin bio sin Wulfnotha Cilda, južnosaksonskog *thegna* koji se 1008. pobunio protiv kralja Ethelreda Nespremnog. Što se samog Godwina tiče, vjeruje se da je bio sljedbenik prijestonasljednika Ethelstana Ethelinga koji mu je oporučno ostavio dio zemalja 1014. Godwinov uspon je, pak, započeo s dolaskom Knuta Velikog na englesko prijestolje 1016. Od 1019. do 1026. je Knuta pratio na nizu pohoda u Danskoj, a oženio se za Gythu, koja je bila u srodstvu s kraljem.

Godwin je još veći uticaj stekao nakon Knutove smrti 1035. i podjele njegovog kraljevstva. Godwin je podržao Knutovog sina Harolda Brzonogog koji je preuzeo prijestolje u Engleske; iste godine je na prevaru zarobio Alfreda Aethelinga, nezakonitog sina Ethelreda Nespremnog koji je pokušao podići ustanak. Kada je Harold Brzonogi 1040. umro, podržao je dolazak na prijestolje njegovog polubrata Hartaknuta koji je vladao Danskom. Hartaknut je samo dvije godine kasnije umro, a Godwin je potom ishodio da na prijestolje dođe domaći, anglosaksonski vladar Edward Ispovjednik, jedan od Ethelredovih sinova.

Godwin se s novim kraljem vezao tako što mu je kćer dao za ženu, ali je također postao jedan od vođa dvorske stranke koja se protivila sve većem uticaju Normana u sviti koje je kralj doveo iz normandijskog izbjeglištva. Kada je 1051. došlo do sukoba Anglosaksonaca sa normanskim posjetiocima u Doveru, Godwin je stao na stranu domaćeg stanovništva, a suprotno željama kralja. Godwin i sinovi su potom protjerani, ali su se ubrzo vratili, kada je cijela Engleska zaprijetila ustankom.

Godwin je iznenada umro na gozbi u Winchesteru. Prema predaji se to dogodilo kada je držao govor kojim je nastojao opovrgnuti optužbe o izdaji. Većina historičara drži da je umro od moždanog udara. Sin Harold ga je naslijedio na mjestu earla od Wessexa.

| Perstvo Engleske |
| --- |
| **Nova titula** | **Earl od Wessexa**cca. 1019–1053 | Slijedi:**Harold Godwinson** |
| **Nova titula** | **earl od Kenta**1020–1053 | Slijedi:**Leofwine Godwinson** |

Literatura
----------

* Mason, Emma. *The House of Godwine: The History of Dynasty*. Hambledon Press, 2003.
* Stenton, F.M. *Anglo-Saxon England (Oxford History of England)*, 2001.
* Thorne, J.O. and Collocott, T.C. *Chambers Biographical Dictionary*, Revised Edition. (Edinburgh: Chambers, 1984) ISBN 0-550-16010-8
* Walker, Ian. *Harold: The Last Anglo-Saxon King*, 1997.

Vanjske veze
------------

* Discussion on soc.genealogy medieval of Godwin's genealogy and possible descent from Alfred the Great's brother.
* Regia Anglorum Kingmakers - the story of the House of Godwin
Podjela Norveške za vrijeme Haralda I. Ljepokosog. Posjedi jarlova Lade su označeni ljubičastom bojom.
**Jarlovi Lade** (*Ladejarler*) ili staronordijski **Hlaðira** su bili dinastija norveških vladara koja je vladala Trøndelagom i Hålogalandom od 9. do 11. stoljeća.

Lade Gaard
----------

Tradicionalno sjedište jarlova bio je posjed Lade na mjestu današnjeg Trondheima (*Lade Storgård i Trondheim*). Povijesni posjed nalazio se u istočnom dijelu Trondheima. Graničio je sa Trondheimsfjordom, važnim morskim putom u vikinškom dobu.

Prema Snorreu, kralj Harald I. Ljepokosi je bio veliki zapovjednik, ali nije imao flotu. Za to mu je pomogao Håkon Grjotgardsson. U znak zahvalnosti, Harald I. mu je dao posjed Lade i proglasio ga prvim jarlom Lade.

Značajni jarlovi Lade
---------------------

* Hákon Grjótgarðsson, saveznik Haralda I. Ljepokosog pri ujedinjavanju Norveške
* Sigurðr Hákonarson, prijatelj i savjetnik Haakona Dobrog
* Hákon Sigurðarson, de facto kralj Norveške
* Eiríkr Hákonarson, upravitelj najvećeg dijela Norveške pod Svenom I. Rašljobradim
* Sveinn Hákonarson, upravitelj dijela Norveška pod Olafom Švedskim
* Hákon Eiríksson, upravitelj Norveške pod Knutom Velikim

Izvori
------

1. ↑  *Ladejarler* (Store norske leksikon)
2. ↑   *Lade – storgård i Trondheim* (Store norske leksikon)
3. ↑  *Lade Gaard* (Om Kunsthistorie)

Vanjske poveznice
-----------------

* Lade Gaard Arhivirano 2012-12-20 na Archive.is-u
**Josip Prša** (Obrež Zelinski, 1922. — Kalnik, rujan 1943.) bio je sudionik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

Biografija
----------

Rođen je 1922. godine u Obrežu Zelinskom, u siromašnoj obitelji. Do 1941. godine bavio se poljodjelstvom. Dok je još bio dijete, roditelji su mu se doselili u selo Gredu kod Siska. Imao je mnogo braće i sestara, te je od rane mladosti morao raditi kao seoski nadničar.

Član Saveza komunističke omladine Jugoslavije postao je 1939. godine. Uskoro je postao tajnik skojevske skupine u svome selu, a postao je i članom Općinskog komiteta SKOJ-a u Selima. Sudjelovao je i u radu Okružne konferencije SKOJ-a u blizini Siska 1940. godine. Iste godine postao je član Komunističke partije Jugoslavije.

Nakon početka rata, narodnooslobodilačkom pokretu priključio se u kolovozu 1941. godine. U prvim danima borbe, njegovom zaslugom u partizane je otišlo preko 150 boraca iz sela Grede. Nakon formiranja Banijske proleterske čete, ušao je u njen sastav. Kada je četa rasformirana, bio je postavljen za političkog komesara Prvog bataljuna Kalničkog partizanskog odreda. Kada je taj bataljun prešao u sastav Šesnaeste omladinske brigade „Joža Vlahović", Prša je bio postavljen za zamjenika komesara te brigade. Godine 1943. bio je upućen, na poziv Okružnog komiteta KPH Varaždin, na mjesto tajnika Kotarskog komiteta KPH za Novi Marof.

Poginuo je početkom rujna 1943. godine u selu Kalniku, u borbi protiv ustaša. Za vrijeme rata su mu poginula trojica braće, a otac mu je bio ubijen u logoru Jasenovcu.

Ukazom predsjednika Federativne Narodne Republike Jugoslavije Josipa Broza Tita, 27. srpnja 1953. godine, proglašen je narodnim herojem.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Biografija na Portalu *Deseti korpus*
**Provincija Chaco** (španjolski: *Provincia de Chaco*) je jedna od 23 provincija argentine.

Karakteristike
--------------

Provincija se nalazi na sjeveroistoku zemlje, na prosječnoj nadmorskoj visini od 102 metara.
Prostire se na površini od 99,633 km², na kojoj živi 1,142,963 stanovnika.

Sa sjevera je Rijeka Bermejo i njen rukavac Teuco razdvaja od Provincije Formosa, a sa istoka ga rijeke Paragvaj i Paraná razdvajaju od Paragvaja i Provincije Corrientes. Na jugu graniči sa Provincijom Santa Fe
, na zapadu sa Provincijom Santiago del Estero i na sjeverozapadu sa Provincijom Salta.

Provincija se prostire po šumovitoj ravnici Gran Chaca, koji se na sušnijem sjeverozapadu pretapa u savanu.

Historija
---------

Teritorij je 1528. istražila španjolska ekspedicija Sebastiana Cabota. Tokom 17. vijeka jezuiti su osnovali brojne misije da evangeliziraju i pokrste Indijance. 
Nakon tog je 1875. osnovan grad Resistancia, a 1884. Chaco je organiziran kao nacionalni teritorij koji je 1950. prezvan u Presidente Juan Perón.
Teritorij Presidente Juan Perón je 1951. dobio status provincije, a nakon državnog udara i rušenja Peróna vraćeno joj je orginalno ime Chaco 1955.

Administrativna podjela
-----------------------

Administrativni centar provincije je grad Resistancia koji ima 290,723 stanovnika.

Provincija je administrativno podjeljena na 25 departmana i 70 općina.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Chaco Province in Argentina*" (engleski). City population. Pristupljeno 18.10.2023.
2. 1 2 3  „*Chaco province, Argentina*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 18.10.2023.
3. ↑  „*Resistancia in San Fernando (Chaco)*" (engleski). City Population. Pristupljeno 18.10.2023.

Vanjske veze
------------

***Chaco (provincija, Argentina)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobierno de la Provincia de Chaco* (službene stranice) ()
**Provincija Chubut** (španjolski: *Provincia de Chubut*) je jedna od 23 provincija Argentine.

Karakteristike
--------------

Chubut se prostire na jugu zemlje u Patagoniji, između 42 i 46 južne paralele.
Sa sjevera graniči sa Provincijom Río Negro, na istoku sa Atlantskim oceanom, na jugu sa Provincijom Santa Cruz i na zapadu sa čileanskim regijama Los Lagos i Aysen.

Prostire se na površini od 2224,686 km², na kojoj je 2022. živjelo 603,120 stanovnika.

Provincija se da podijeliti na šumoviti -zapad, prošaran jezerima i plodnim obroncima Anda i sušni istok slanih ravnica i jezera.

Na zapadu se nalazi Nacionalni park Los Alerces površine 1,875 km², u kom se nalaze visoke planine, i brojna glacijalna jezera i izvori rijeka.

Provinciju oplakuje Rijeka Chubut koja je presijeca od zapada prema istoku.

Istok je poznat po Poluotoku Valdés, koji je 1999. uvršten na UNESCO-vu Listu svjetske baštine.
Taj poluotok koji štrči u Atlantik razdvaja zaljev San José od južnog Zaljeva Nuevo. Zaljev San José je još 1974. proglašen Rezervatom prirode kao stanište u kom se razmnožavaju i kote kitovi i morski slonovi.

Historija i privreda
--------------------

Chubut su kolonizirali ponajviše velški doseljenici, 1884. je proglašen Nacionalnim teritorijema, a status provicije je dobio nakon promjene ustava 1955.

Ovčarstvo je sve do nedavno bilo baza privrede, danas je to i nafta koja se crpi sa polja kod grada Comodoro Rivadavia. Tu se proizvodi oko 1 5 argentinske nafte.

Administrativna podjela
-----------------------

Administrativni centar provincije je grad Rawson koji ima 24,616 stanovnika

Provincija je administrativno podjeljena na 15 departmana i 47 općina.

Izvori
------

1. 1 2  „*Chubut Province in Argentina*" (engleski). City population. Pristupljeno 01.11.2023.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Chubut province, Argentina*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 01.11.2023.
3. ↑  „*Rawson in Rawson (Chubut)*" (engleski). City Population. Pristupljeno 01.11.2023.

Vanjske veze
------------

***Chubut (provincija, Argentina)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobierno de la Provincia de Chubut* ()
**Provincija Formosa** (španjolski: *Provincia de Formosa*) je jedna od 23 provincija argentine.

Karakteristike
--------------

Provincija Formosa nalazi se na krajnjem sjeveru zemlje, na prosječnoj nadmorskoj visini od 115 metara.
Prostire se na površini od 72,066 km², na kojoj živi 606,041 stanovnika.

Na sjeveru i istoku granicu sa Paragvajem formiraju rijeke Pilcomayo i Rijeka Paragvaj, a na jugu Rijeka Bermejo i njen rukavac Teuco su granice sa Provincijom Chaco. Dok sa zapada graniči sa Provincijom Salta.

Provincija se prostire po ravnici Gran Chaca, sušnom kraju obraslom šumama i travnjacima, bez rijeka, osim uz granice gdje su močvare.

Historija
---------

Teritorij je 1528. istražila španjolska ekspedicija]] koju su vodili Sebastian Cabot i Diego García de Moguer. Jezuiti su osnovali misiju 1590. koju su Indijanci razorili 1632. 
Nakon tog u taj kraj nitko nije ulazio, osim povremenih ekspedicija niz rijeke Pilcomayo i Bermejo, sve do 1763. kad su Jezuiti osnovali novu misiju. Četiri godine kasnije Jezuiti su protjerani iz Novog svijeta, pa je sve do iza Paragvajskog rata (1864.-1870.), Formosa je i dalje bila vrlo pust kraj u koji su zalazile samo 
kaznene ekspedicije da se osvete za indijanske napade.

Nakon poraza Paragvaja, dotad sporni teritorij postao je službeno dio Argentine. Tad je 1879. osnovan grad Formosa da postane sjedište administracije 1884. teritorije koja je postala provincija 1955.

Privreda
--------

Privreda se bazira na ratarstvu, (pamuk, riža, banane, avokado), stočarstvu i šumarstvu (tanin) iz samoniklih drva kebračo).

Administrativna podjela
-----------------------

Administrativni centar provincije je grad Formosa koji ima 257,970 stanovnika.

Provincija je administrativno podjeljena na 9 departmana i 55 općina.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Formosa Province in Argentina*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.10.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Formosa province, Argentina*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 16.10.2023.
3. ↑  „*Formosa in Formosa (Formosa)*" (engleski). City Population. Pristupljeno 16.10.2023.

Vanjske veze
------------

***Formosa (provincija, Argentina)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobierno de la Provincia de Formosa* (službene stranice) ()

| * p
* r
* u
Argentinske provincije |
| --- |
| Provincije | 
* Buenos Aires
* Catamarca
* Chaco
* Chubut
* Córdoba
* Corrientes
* Entre Ríos
* Formosa
* Jujuy
* La Pampa
* La Rioja
* Mendoza
* Misiones
* Neuquén
* Río Negro
* Salta
* San Juan
* San Luis
* Santa Cruz
* Santa Fe
* Santiago del Estero
* Tierra del Fuego
* Tucumán

 |  |
| Autonomni grad | 
* Buenos Aires (Ciudad Autónoma de Buenos Aires)

 |
**Provincija Jujuy** (španjolski: *Provincia de Jujuy*) je jedna od 23 provincija argentine.

Karakteristike
--------------

Provincija Jujuy osnovana 1834. nalazi se na krajnjem sjeverozapadu zemlje.
Prostire se na površini od 53,219 km², na kojoj živi 797,955 stanovnika.

Sa sjevera graniči sa Bolivijom sa zapada sa Republikom Čile i na istoku i jugu sa Provincijom Salta.
Prostire se po planinama Anda na zapadu i manjim dijelom po ravnici Gran Chaco na istoku, tako da ima prosječnu nadmorsku visinu od 3,433 metara.

Na zapadu obuhvaća nekoliko masiva Anda, koji se uzdižu do nadmorske visine od 5,000 metara, razdvojenih istočnim dijelom visoravni Altiplano visoke 3,500 m. Planinski dio se spušta prema istoku do ravnica Gran Chaca (300 m).

Provinciju oplakuju dvije rijeke Grande i San Francisco. Grande se prema jugu probija kanjonima, od kojih je najvažniji Quebrada de Humahuaca dug 160 km sve do San Salvadora de Jujuya. Kanjon je 2003. uvršten na UNESCO-ovu Listu svjetske baštine. Tokom historije bio je važan kao trgovačka ruta prema Boliviji i Peruu.

Krajem 15 i početkom 16. vijeka Jujuy je bio dio Carstva Inka, Prvi španjolski kolonisti su upravo po njihovom tadašnjem lokalnom vođi i nazvali taj kraj-Jujuy. Za Vicekraljevstva Peru velike hacijende proizvodile su hranu za bolivijske rudnike srebra.

Administrativna podjela
-----------------------

Administrativni centar provincije je grad San Salvador de Jujuy koji ima 257,970 stanovnika.

Provincija je administrativno podjeljena na 16 departmana i 61 općina.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Jujuy Province in Argentina*" (engleski). City population. Pristupljeno 15.10.2023.
2. 1 2 3 4  „*Jujuy province, Argentina*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 15.10.2023.
3. ↑  „*San Salvador de Jujuy in Doctor Manuel Belgrano (Jujuy)*" (engleski). City Population. Pristupljeno 15.10.2023.

Vanjske veze
------------

***Jujuy (provincija, Argentina)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobierno de la Provincia de Jujuy* (službene stranice) ()
**Maddalenski arhipelag** (talijanski: *Arcipelago della Maddalena*) je arhipelag od sedam većih i puno manjih talijanskih otoka smještenih u tjesnacu Bonifacio između Sardinije i Korzike, u Tirenskom moru.

Geografija
----------

Maddalenski arhipelag leži točno nasuprot rivijere Costa Smeralde. Veći otoci arhipelaga su La Maddalena, Caprera, Santo Stefano, Budelli, Santa Maria, Razzoli i Spargi, ukupne površine (zajedno s manjim otočićima i hridima) 51 km². Čitav arhipelag je jedna administrativna jedinica, komuna La Maddalena. Administrativni centar iste smješten je na najvećem otoku La Maddaleni. Od svih otoka samo su La Maddalena, Caprera i Santo Stefano naseljeni.

Nacionalni park
---------------

*Glavni članak: Nacionalni park Maddalenski arhipelag*
Čitav arhipelag, zajedno sa 150 km² okolnog mora, godine 1996. proglašen je nacionalnim parkom La Maddalena (Parco Nazionale dell'Arcipelago di La Maddalena) kao područje od posebne prirodne, historijske i kulturne baštine, te stanište rijetkih vrsta faune (veliki zovoj, mali zovoj, mala burnica, sredozemni galeb).

Izvori
------

1. 1 2  „*Maddalena Archipelago*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 5. 2013.
2. 1 2  „*Arcipelago di La Maddalena, Parco nazionale dell'*" (engleski). Enciclopedia Italiana Treccani. Pristupljeno 28. 5. 2013.

Vanjske veze
------------

***Maddalenski arhipelag*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Maddalena Archipelago* na portalu Encyclopædia Britannica ()
* *Parco Nazionale dell'Arcipelago di La Maddalena* Arhivirano 2012-02-26 na Wayback Machine-u ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 235982467
* GND: 4217826-5
* SUDOC: 114242712
* BNF: cb15500525f (podaci)

 |
**Manal aš-Šarif** (arapski: منال الشريف‎) je aktivistkinja koja se bori za ženska prava u Saudijskoj Arabiji i koja je pomogla pokrenuti kampanju da se ženama dozvoli da voze u toj državi 2011. godine. Vadžeha al-Huvajder, koja je i sama vozila, je snimila aš-Šarif kako vozi automobil u sklopu kampanje. YouTube i Facebook su objavili video. Aš-Šarif je zadržana ali oslobođena 21. 5. samo da bi bila ponovno uhićena idućeg dana. Dana 30. 5. aš-Šarif je puštena na slobodu uz jamčevinu, uz uslov da se vrati na ispitivanje ako ju zatraže, te da ne smije voziti ili razgovarati s medijima. *The New York Times* i *Associated Press* su povezali ovu kampanju s Arapskim proljećem a dugo trajanje njenog pritvora sa strahom vlasti od prosvjeda u zemlji.

I nakon te kampanje, aš-Šarif je ostala kritična prema sauidjskoj vlasti, te tweetala o temama kao što su zatočene strankinje koje su došle raditi u zemlji, manjka izbora u sastavljanju Savjetodavne skupštine, kao i ubojstvo Lama al-Gamdi. Njen rad priznali su *Foreign Policy*, *Time* i *Oslo Freedom Forum*.

Izvori
------

1. 1 2  Abdullah al-Shiri (21. 5. 2011). „Manal al-Sherif, Saudi Woman, Detained For Defying Driving Ban". Huffington Post.
2. 1 2  Atika Shubert (27.5. 2011). „Saudi woman claims she was detained for driving". CNN.
3. ↑  Wajeha al-Huwaider (23.5. 2011). „The Saudi woman who took to the driver's seat". observers.france24.com.
4. ↑  Caryle Murphy (31.5. 2011). „Saudi woman driver released from jail after nine days". The National.
5. ↑  Neil MacFarquhar (24.5. 2011). „Saudis Arrest Woman Leading Right-to-Drive Campaign". New York Times.

Eksterni linkovi
----------------

***Manal aš-Šarif*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni website Arhivirano 2016-03-23 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 67151110791737062542
* LCCN: no2016144683
* ISNI: 0000 0004 9778 957X
* GND: 1142006980
* NLA: 61266207

 |
"**Marvelous Persona**" je singl japanskog benda Ling tosite sigure koji je službeno objavljen 16. studenog 2022. godine kao digitalni singl. Kasnije je uvršen na studijski album *last aurorally*, koji je izdan 2023. godine, kao jedan od čak šest singlova koji su bili prisutni na tom albumu. Pjesma je bila korištena kao uvodna pjesma za dramu *The Ender*, koja je izašla u Japanu, a čime je bend nastavio svoju suradnju na različitim scenskim projektima, a koja je započela singlom "abnormalize", koji je bio uvodna pjesma prve sezone animea *Psycho-Pass*. 

Kronološki je ovo bio 11. singl benda, a objavljen je iste godine kada i "竜巻いて鮮脳", što je bio prvi put nakon 2019. godine da je bend izdao dva singla u istoj godini. Također, bio je to drugi uzastopni singl, nakon singla "竜巻いて鮮脳", koji je objavljen isključivo digitalno, odnosno koji nije izašao u fizičkom izdanju. Glazbu i tekst za pjesmu napisao je Tōru Kitajima frontmen benda, a uz njegov, u pjesmi se čuje i vokal gitaristicce Miyoko Nakamura. Kako se radilo o digitalnom izdanju, "Marvelous Persona" bila je jedina pjesma u sklopu ovog singl izdanja, što je također bio slučaj i sa singlom "竜巻いて鮮脳". Podaci o uspjehu na top listama nisu dostupni jer se pjesma nije našla na top listama u Japanu. Za pjesmu je objavljen i videospot.

Vanjske veze
------------

* Diskografija

| * p
* r
* u
Ling tosite sigure |
| --- |
| **Tōru "TK" Kitajima • Miyoko "345" Nakamura • Masatoshi "Pierre" Nakano** |
| Studijski albumi | *#4 • Inspiration is DEAD • just A moment • still a Sigure virgin? • i'mperfect • #5 • last aurorally* |
| Mini-albumi | *es or s* |
| Kompilacije | *Best of Tornado* • *PSYCHO-PASS：Cutting the Digital Domination* |
| EP | *Feeling Your UFO* |
| Singlovi | "Telecastic fake show" • "moment A rhythm" • "abnormalize" • "Enigmatic Feeling" • "Who What Who What" • "DIE meets HARD" • "laser beamer" • "Neighbormind / laser beamer" • "Perfake Perfect" • "竜巻いて鮮脳" • "Marvelous Persona" • "アレキシサイミアスペア" • "狐独の才望" |
**Rajko Kasagić** (15. oktobar 1942, Razboj Ljevčanski) je srpski političar i bivši predsednik Vlade Republike Srpske.

Biografija
----------

Rođen je 15. oktobra u Razboju, opština Srbac, u vrijeme Drugog svjetskog rata. Do preuzimanja funkcije predsednika Vlade Republike Srpske, bio je predsednik Izvršnog odbora SO Banja Luka. Dr Rajko Kasagić je bio Predsednik Vlade Republike Srpske u periodu 16. oktobar 1995. - 18. maj 1996. godine. U toku svog mandata je bio član Srpske demokratske stranke. Prof. Dr Rajko Kasagić je redovni profesor Ekonomskog fakulteta Univerziteta u Banjoj Luci na predmetu Poslovno pravo, Međunarodno poslovno pravo i Pravo Evropske Unije.

Povezano
--------

* Predsednik Vlade Republike Srpske
* Vlada Republike Srpske

Izvori
------

***Rajko Kasagić*** na Wikimedijinoj ostavi

* Vlada Republike Srpske Arhivirano 2013-01-21 na Wayback Machine-u ()
* Glas Srpske: Političari Republike Srpske Arhivirano 2011-05-30 na Wayback Machine-u ()

| * p
* r
* u
Predsjednici vlada Republike Srpske |
| --- |
| Branko Đerić  **•**  Vladimir Lukić  **•**  Dušan Kozić  **•**  Rajko Kasagić  **•**  Gojko Kličković  **•**  Milorad Dodik  **•**  Mladen Ivanić  **•**  Dragan Mikerević  **•**  Pero Bukejlović  **•**  Milorad Dodik  **•**  Aleksandar Džombić  **•**  Željka Cvijanović | Flag of Republika Srpska |
Ležeći policajac na ulici u Beogradu, 2006
**Ležeći policajac** je naziv za prepreku koja se postavlja preko uličnog kolovoza ili preko ceste kako bi se na tom mjesto natjeralo vozače da smanje brzinu. Ako se brzina ne smanji, automobil ili vozilo odskoči i dobro se protrese kad prelazi preko ležećeg policajca, što može dovesti do oštećenja donjeg dijela vozila.

Mjesta postavljanja
-------------------

Ležeći policajci obično se postavljaju u blizini škola, predškolskih ustanova ili drugih objekata u kojima borave djeca i gdje ih je potrebno zaštititi od nesavjesnih vozača. Mogu se postavljati i na drugim mjestima gdje je potrebno usporiti saobraćaj, npr. u ulicama ili na cestama na kojima ima mnogo pješaka, prolaznika ili šetača, tj. u ulicama koje se povremeno pretvaraju u gradska korza ili turističke šetnice. Mogu se postavljati i na mjestima gdje se sporedne ceste ili ulice spajaju s cestama ili ulicama koje imaju pravo prvenstva da bi se spriječilo izlijetanje vozila na takve ceste.

Način izrade
------------

Ležeći policajci u početku su se pravili od tvrdih materijela, obično od betona, ali se zbog održavanja, brzine postavljanja ili popravke sve više koriste elastični materijali, kao što je guma.

Uspornik
--------

U Hrvatskoj je skovana riječ uspornik kojom se pokušava zamijeniti sintagma "ležeći policajac".

***Ležeći policajac*** na Wikimedijinoj ostavi
**Univerzitet u Bremenu** (nem. *Universität Bremen*) je javni univerzitet u Bremenu u Nemačkoj. Osnovan 1971. godine, univerzitet je jedan od najmlađih državnih univerziteta u Nemačkoj. Od 2012. do 2017. godine, univerzitet je bio među jedanaest nemačkih visokoškolskih institucija koje su, u okviru treće faze prestižne savezne *Exzellenzinitiative* (Inicijative izvrsnosti), bile nagrađene najizdašnijom linijom podrške pod nazivom *"Zukunftskonzept"* (Koncept budućnosti) koje su podržavale strateški razvoj.

Istorija
--------

Latinska škola *Gymnasium Academicum* nastala je u Bremenu još 1584. godine, a 1610. škola je transformisana u *Gymnasium Illustre*, visokoškolsku instituciju sa četiri fakulteta, teološkim, pravnim, medicinskim i filozofskim. *Gymnasium Illustre* nastavio je da deluje do 1810. godine kada ga je Napoleon I Bonaparte rasformirao. Tokom Napoleonove vlasti razmišljalo se o osnivanju novog francusko-bremenskog univerziteta ali se ideja nije ostvarila. Nakon završetka Drugog svetskog rata 1948. godine razmatrala se ideja osnivanja Međunarodnog univerziteta u Bremenu.

1960. godine pokrajinski Senat je formirao Univerzitetsku komisiju, a 1961. godine Gradsko veće odobrilo je realizaciju projekta osnivanja univerziteta. Senat je imenovao 16 profesora u Osnivačku komisiju, odredivši lokaciju univerziteta iza gradske šume 1963. godine. Iste godine, doneta je odluka o finansiranju Univerziteta u Bremenu. 1971. godine sporazum o finansiranju univerziteta potpisan je između saveznih država Berlin, Bremen, Hamburg, Hessen, Donja Saksonija i Severna Rajna-Vestfalija. 1968. godine Senat je zatražio akademsku podršku od Univerziteta Göttingen tokom faze osnivanja novog univerziteta u Bremenu. Osnivački senat 1969. godine odobrio je paritet studenata u najvišem tijelu univerziteta i pozdravio 1970. godine nacrt Bremenskog zakona o visokom obrazovanju. 1977. godine Državni ustavni sud Slobodnog hanzeatskog grada Bremena proglasio je taj paritet neustavnim.

Postavljanje kamena temeljca obavljeno je u novembru 1968. godine, a od strane studenata i učenika novi univerzitet šaljivo je nazvan "Marx&Moritz-Universität" prema imenu tadašnjeg ministra obrazovanja Moritza Thapea. Thomas von der Vring postao je prvi rektor 1970. godine, a Hans Heinrich Maaß prvi kancelar univerziteta. Akademska aktivnost univerziteta započela je sa 459 upisana studenata u zimskom semestru 1971. godine. Faza osnivanja u 1960-ima bila je vrlo kontroverzna i dovela je do prekida Bremske koalicije između SPD-a i FDP-a 1971. godine. Pratila ju je i afera vezana uz građevinsko zemljište.

Vidi još
--------

* Lista univerziteta u Njemačkoj
* Obrazovanje u Njemačkoj

Izvori
------
Karl Benzov model automobila iz 1894. godine
**Automobil** je motorno vozilo s karoserijom raznih oblika postavljenom na dvije osovine s četiri kotača, a većinom se koristi za prijevoz putnika. Razgovorno se automobil najčešće naziva **auto**, a vrlo rijetko se koristi i **samovoz**, što je doslovni prijevod tuđice "automobil".

Razvoj današnjih automobila je počeo 1886. godine u Njemačkoj. Prvi automobil je konstruirao i napravio Karl Benz, 3. jula 1886. u Mannheimu. Kratko nakon toga su i Gottlieb Daimler i Wilhelm Maybach u blizini Stuttgarta kao i Siegfried Marcus u Beču proizveli svoje verzije automobila.bio je sexy

Povezano
--------

* Popis proizvođača automobila
* Klasifikacija automobila

Vanjske veze
------------

***Automobil*** na Wikimedijinoj ostavi

* Auto dictionary.
* Automobil - web site, online magazin, Šabac Arhivirano 2016-10-13 na Wayback Machine-u
* Russian Car Market, July 2006.
* NHTSA.gov.
* Automobile Information at MadeHow.com - Background, History, Raw Materials, Design, The Manufacturing Process, and Quality Control.
* Wikicars.org
* Automuseum Dr. Carl Benz, Ladenburg/Germany
* Bertha Benz Memorial Route

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **automobilu** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85010201
* GND: 4129315-0
* BNF: cb11930996t (podaci)
* HDS: 013901
* NDL: 00574667
* NKC: ph114108
* BNE: XX525492

 |
**Aethelbert** (također **Æthelberht**, **Æthelbert**, **Aethelberht**, **Aethelbert** ili **Ethelbert**; cca. 560 – 24. februar 616) bio je kralj Kenta od oko 580. ili 590. do smrti 616. Prema navodima Bede Uvaženog je imao *imperium* nad ostalim anglosaksonskim kraljevstvima, a kasnija *Anglosaksonska kronika* tvrdi da je bio *bretwalda* (vladar Britanije). Najpoznatiji je, pak, po tome što je bio prvi anglosaksonski kralj koji je prešao na kršćanstvo. 

Aethelbert je bio sin kralja Eormenrica, koga je, po *Kronici,* naslijedio na prijestolju. Haribert I, franački kralj Pariza mu je, pak, dao ruku svoje kćeri Berthe. Aethelbert, koji je, kao i gotovo svi njegovi podanici bio pagan, ženidbom za kršćansku princezu je Kent učinio saveznikom jedne od tada najmoćnijih država zapadne Evrope. Njegova supruga se, pak, odmah prepustila misionarskom radu, nastojeći obnoviti kršćanstvo na područjima pogođenim invazijom paganskih Anglosaksonaca. Ti su napori bili toliko uspješni da je papa Grgur I Veliki organizirao veliku gregorijansku misiju s ciljem ponovnog pokrštavanja Britanije. Misija na čelu s Augustinom je došla na Thanet 597. gdje joj Aethelbert dozvolio dizanje crkve danas poznate kao opatija sv. Augustina. S vremenom je i sam kralj prešao na kršćanstvo.

Za vrijeme njegove vladavine je Kent postao najbogatijim dijelom Britanije, a kralj je također nastojao provesti društvene reforme. U tom smislu je donio Zakon Aethelbertha, tekst koji predstavlja prvu pisanu kodifikaciju prava na germanskim jezicima. Za vrijeme njegove vladavine ili neposredno nakon nje se prvi put u Britaniji nakon rimskog vremena počele izrađivati kovanice, a na kojima je bilo Aethelberthovo ime.

Kasnije je proglašen svecem, i slavi se 25. februara.

Vanjske veze
------------

***Aethelbert od Kenta*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Laws of Æthelberht, at Mediaeval Sourcebook

| * p
* r
* u
Monarsi Kenta |
| --- |
| 
Hengest •
Horsa •
Oisc •
Octa •
Eormenric •
Æthelberht I •
Eadbald •
Æðelwald •
Eorcenberht •
Eormenred •
Ecgberht I •
Hlothhere •
Eadric •
Mul •
Swæfheard •
Swæfberht •
Oswine •
Wihtred •
Aelfric •
Eadbert I  •
Æthelbert II •
Eardwulf •
Eadberht II •
Sigered •
Eanmund •
Heaberht •
Egbert II •
Ealhmund •
Eadberht III Præn •
Cuthred •
Coenwulf¶ •
Ceolwulf I† •
Baldred •
Egbert‡ •
Æthelwulf\* •
Æthelstan\* •
Æthelberht\* •
Æthelred
 |
| ¶ Također vladar Mercije. † Također vladar Istočne Anglije i Mercije. ‡ Također vladar Wessexa, Essexa, Sussexa i Mercije. \* Takođe vladar Wessexa. |

| * p
* r
* u
Bretwalde |
| --- |
| Ælle od Sussexa • Ceawlin od Wessexa • Æthelberht od Kenta • Rædwald od Istočne Anglije • Edwin od Deire • Oswald od Bernicije • Oswy od Northumbrije • Wulfhere od Mercije† • Æthelred od Mercije† • Ethelbald od Mercije† • Offa od Mercije† • Cœnwulf od Mercije† • Egbert od Wessexa |
| † Ne spominje se u Anglosaksonskoj kronici, ali je imao sličnu ili veću moć. |
**Bitka kod Hatfield Chasea** se odigrala 12. oktobra 632.  kraj Doncastera u današnjem Yorkshireu između nortumbrijske vojske pod kraljem Edwinom na jednoj, i savezničke vojske gwyneddskog (velškog) kralja Cadwallon ap Cadfana i mercijskog kralja Pende na drugoj strani. Edwin, koji je kao prvi kršćanski kralj sjeverne Engleske, stekao titulu Bretwalde, odnosno hegemona svih tadašnjih anglosaksonskih kraljevstava, je prije toga uspješno ratovao protiv Brita, uključujući i Gwynedd gdje je Cadwallonu uspio preuzeti teritorije. Cadwallon, iako kršćanin, je zbog toga sklopio savez sa anglosaksonskim paganskim kraljem Pendom koji je u Edwinu vidio svog glavnog suparnika. U bitci su saveznici odnijeli odlučujuću pobjedu, a Edwin je poginuo; zajedno s njim je poginuo sin Osfrith, a drugi sin Eadfrith je zarobljen i kasnije pogubljen do Pende. To je dovelo do privremenog kolapsa i raspada nortumbrijske države na Deiru, kojom je zavladao Osric, i Berniciju kojom je zavladao Eanfrith. Cadwallon je, međutim, nastavio svoj pohod na sjevernu Englesku i ubio oba kralja. On je zaustavljen tek kada ga je u bitci kod Heavenfilda 634. ubio Oswald od Bernicije.

Izvori
------

1. ↑  Beda Uvaženi navodi 12. oktobar u svojoj *Crkvenoj historiji engleskog naroda* (book II Arhivirano 2011-05-13 na Wayback Machine-u, chapter 20), ali *Anglosaksonska kronika* navodi 14. oktobar. Beda također navodi godinu 633; međutim, s obzirom da postoje razlike u mišljenju oko toga kada je Beda, zapravo, započinjao godine, postoji mogućnost da se bitka zapravo dogodila godine 632.
Lobanja
 *Ardea cinerea*

  

**Siva čaplja** (lat. *Ardea cinerea*) je kod nas redovita gnjezdarica, koja nastanjuje močvare i rado se zadržava u trsticima stajaćih voda.

Opis
----

Siva čaplja je velika ptica duga 90-100 cm, s rasponom krila od 175-195 cm te težinom od 1 do 2 kg. Perje ove ptice je sive i bijele boje. Hrani se ribama i žabama, a osim njih i malim sisavcima i pticama. Zimi kada se stajaće vode zalede, sive čaplje odlaze do najbliže rijeke i tamo provode zimu. Odrasle sive čaplje na glavi imaju prepoznatljivu kukmu crne boje. Sezona parenja počinje u veljači, a završava krajem travnja. Siva čaplja gnijezdi se u koloniji. Mužjak i ženka zajedno grade gnijezdo, ženka izleže 1-6 jaja koja su svjetloplave boje i ovalna oblika. Inkubacija traje oko mjesec dana, a za mladunce skrbe oba roditelja.

Taksonomija
-----------

Postoje četiri podvrste sive čaplje:

* Ardea cinerea cinerea Linnaeus, 1758. Europa, Afrika, zapadna Azija
* Ardea cinerea jouyi Clark, 1907. istočna Azija
* Ardea cinerea firasa Hartert, 1917. Madagaskar
* Ardea cinerea monicae Jouanin & Roux, 1963.

Jako je slična američkoj velikoj plavoj čaplji, a razlika je u neznatno manjoj veličini i kestenjasto-smeđim bokovima i butovima.

Ponašanje
---------

### Hrana i hranjenje

Hrani se u plitkoj vodi, a najčešće lovi ribe, žabe i insekte sa svojim dugim kljunom. Čaplje također mogu uloviti male sisavce, gmizavce, a povremeno love čak i tek izležene ptiće, piliće i ostale male ptice.  U lovu često nepomično čekaju plijen ili se polako prikradaju svojoj žrtvi. 

U Nizozemskoj, siva čaplja je postala jako raširena vrsta u ovom desetljeću zato što su se čaplje u velikom broju preselile u urbanu sredinu. Tamo čaplje love na svoj uobičajeni način, ali također mogu jesti hranu koju su im ostavili ljudi ili hranu iz kaveza ptica kao što su pingvini i pelikani u zoološkim vrtovima, a neke čak ljudi hrane u svojim domovima.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Vanjske veze
------------

* Život ptice, vrste  ()
* videi crne čaplje Arhivirano 2016-03-09 na Wayback Machine-u na internetskoj kolekciji ptica()
* Fotografije vrsta sive čaplje u Crnoj šumi, Njemačka ()
* Poziv sive čaplje (Prava audio zvučna datoteka sa radija Sveriges Radio P2) ()
* Dob i parenje (PDF), Javier Blasco-Zumeta Arhivirano 2013-11-12 na Wayback Machine-u ()
* Fotografije sive čaplje Arhivirano 2013-04-30 na Wayback Machine-u Slike i oglašavanje sive čaplje ()
* Siva čaplja lovi, ubija i jede malog zeca ()

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Ardea cinerea** |
**Despot** (od grč. δεσπότης [despótēs] — „gospodar"), bila je starija vizantijska dvorska titula koja je dodjeljivana sinovima ili zetovima vladajućeg cara, a prvobitno je označavala prestolonasljednika. Iz Vizantijskog carstva se tokom srednjeg vijeka proširila na Balkansko poluostrvo, a dodjeljivana je i u državama koje su bile pod vizantijskim uticajem, kao što su Latinsko carstvo, Bugarska, Srbija i Trapezund. To je dovelo do uzdizanja nekoliko kneževina na rang „despotovine" koje su postojale kao nezavisne države ili kao zavisna teritorija kneževa koji su imali i titulu despota, među kojima su najpoznatije Epirska despotovina, Morejska despotovina i Srpska despotovina. Supruga despota je bila **despotica** (od grč. *δεσπότισσα*).

U savremenom značenju, riječ je stekla drugačije značenje: despotizam je oblik vladavine u kome jedan pojedinac vlada sa apsolutnom vlašću. Semantičkom promjenom termin je izjednačen sa termin „tiranin", antičkom grčkom riječju koja prvobitno nije imala negativno značenje i latinskom riječju „diktator", vladar koji ima potpuni autoritet u Rimskoj republici. U savremenom govornom grčkom jeziku, riječ se često koristi za episkope.

Povezano
--------

* Signoria
* Principat
**Slavko Stančir - Jurek** (Budenec kraj Sesveta, 8. ožujka 1925. — Sesvetski Kraljevec, 30. lipnja 1944.) bio je sudionik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

Životopis
---------

Rođen je 1925. godine u Budencu kraj Sesveta. U vrlo ranoj dobi je počeo raditi kao tesar. Savez komunističke omladine Jugoslavije ga je već 1939. godine primio za svog člana.

Neposredno pred okupaciju, a posebno poslije kapitualcije Jugoslavije 1941. skupljao je oružje, municiju, sanitetski i drugi materijal. Raspančavao je ilegalni tisak i letke, sudjelovao u sabotažama i radio na okupljanju antifašistički raspoložene omladine. Narodnooslobodilačkom pokretu se priključio 1941. godine. Od srpnja se nalazio u jednoj omladinskoj grupi koja je djelovala na komunikaciji Zagreb-Varaždin.

U jesen 1942. godine, postao je tajnikom Kotarskog komiteta SKOJ-a u Svetom Ivanu Zelini, a kasnije i član Okružnog komiteta SKOJ-a za Zagreb. Iste godine postao je i član Komunističke partije Hrvatske. Kao skojevski rukovoditelj i pripadnik ilegalnih partizanskih skupina, organizirao je i vršio niz akcija protiv neprijatelja u okolici Zagreba. Tako je polovinom 1943. godine sa još četiri omladinca na putu između Zagreba i Dugog Sela napao kolonu ustaške žandarmerije. U toj akciji, ubili su nekoliko ustaša. Stančir je od 1942. do smrti 1944. godine, bio jedan od poznatijih partizanskih diverzanata u okolici Zagreba.

Neke od ostalih akcija koje je uspešno izvršio bile su paljenje veće količine pšenice za ustaše i napad na automobil s njemačkim časnicima na putu između Zagreba i Varaždina. Tom je prilikom bio ubijen njemački general, a nekoliko je časnika bilo ranjeno.

Stančir je organizirao i stalne omladinske udarne grupe, s kojima je operirao u Kraljevcu, Žerjavincu, Planini, Glavnici, Bunjaku i drugim selima. Ove su grupe izvršile niz uspješnih akcija u kojima su oduzimale neprijatelju oružje. Posebno je bila zapažena akcija udarne omladinske grupe rušenja telefonsko-telegrafskih stupova kod sela Žeravice.

Stančir je u proljeće 1943. organizirao i slao nove borce u partizane. Njegova posljednja akcija bila je početkom 1944. godine, kada je zaustavio promet na putu prema Svetom Ivanu Zelini. Tom prilikom zarobio je nekoliko neprijateljskih vojnika i časnika, ali ga je uskoro opkolila ustaška žandarmerija iz Cerja. Slavko je pružio otpor, ali su ga ranjenog ustaše uhvatili. Bio je podvrgnut mučenju i ispitivan. Pošto nisu od njega mogli dobiti informacije, ustaše su ga objesili na željezničkoj postaji u Sesvetskom Kraljevcu, 30. lipnja 1944. godine.

Ukazom predsjednika Federativne Narodne Republike Jugoslavije Josipa Broza Tita, 27. studenog 1953. godine, proglašen je za narodnog heroja.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  *Narodni heroji Jugoslavije*. „Mladost", Beograd 1975. godina
2. 1 2 3 4  Deset-korpus.com
3. ↑  „Portal *Zagreb se bori*". Arhivirano iz originala na datum 2014-05-16. Pristupljeno 2014-07-27.
**Willibrord** (Northumbrija, cca. 658 – Echternach, 7. novembar 739) bio je northumbrijski kršćanski misionar i svetac, poznat kao "Apostol Frizijaca". Poznat je i kao prvi biskup Utrechta. 

Bio je sin Saksonca po imenu Wilgis (kasnije poznatog kao sv. Hilgis) koji se povukao iz svijeta i sagradio malo svetište. Mladi Willibrord se obrazovao kod biskupa Wilfrida, potom u irskoj Opatija Rathmelsilgi, te potom zaredio kao benediktinac. Na zahtjev franačkog majordoma Pipina ga je Sveti Egbert poslao na sjeverne franačke granice, odnosno u Friziju kako bi pokrstio tamošnje pagansko stanovništvo. Godine 698. je imenovan biskupom sa sjedištem u bivšoj rimskoj vili u današnjem Echternachu. Njegovi napori da pokrsti Frizijce ispočetka nisu imali uspjeha zbog otpora kralja Radboda. Tek nakon Radbodove smrti 719. te uz vojnu zaštitu Karla Martela i pomoć misionara Svetog Bonifacija je u tome imao više uspjeha. Poslije smrti je proglašen svecem.

Alkuin je napisao njegovu hagiografiju.

Eksterni linkovi
----------------

* A reconstructed portrait of Willibrord, based on historical sources, in a contemporary style.
* Beda Venerabilis (731), „Book V: 10, 11; About Willibrord", *Ecclesiastical History of the English Nation*, arhivirano iz originala na datum 2014-08-14, pristupljeno 2011-10-09
* Biography of St. Willibrord[*mrtav link*]
* The Dancing Procession of Echternach Arhivirano 2008-05-14 na Wayback Machine-u

Izvori
------

Literatura
----------

***Willibrord*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bitka kod Caserosa** odvila se 3. februar 1852. između koalicionih snaga Justa Urquiza zvane **Velika armija** i vojske Argentinske konfederacije Juana Rosasa. U bitci se vojska Konfederacije raspala i panično razbježala.

Činilo se da je bitka ključna za budućnost Konfederacije, ali su sukobi nakon nje postali još žešči.

Historija
---------

Kad je 1829. Juan Manuel de Rosas postao guverner Provincije Buenos Aires, postepeno je počeo vladati i 
nad cijelom Argentinskom konfederacijom. Ispočetka autoritativno a nadalje sve više kao diktator, protivnik bilo kakve čvršće federacije i donošenja ustava. Razlog je bio prozaičan, to bi značilo raspodjelu prihoda od carina sa ostatkom zemlje i gubitak hegemonije Buenos Airesa.

Počevši od 1851. Justo José de Urquiza, njegov bivši saveznik, odlučio se suprotstaviti vladi u Buenos Airesu i okupio koaliciju šarolikih pristaša, kako argentinskih tako i inozemnih iz donedavne Ujedinjene Provincije Río de la Plate.

Pored svoje milicije iz Provicije Entre Ríos okupio je u svojoj Velikoj armiji i vojnike iz Provincije Corrientes, 
Brazilskog Carstva i Urugvaja i krenuo prema Buenos Airesu i porazio Rosasa.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „La Batalla de Caseros – Fin de una época" (španjolski). El Historiador. Pristupljeno 8.11. 2023.

Vanjske veze
------------

***Bitka kod Caserosa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *La Batalla de Caseros – Fin de una época* ()
**Poopó** (španjolski: *Lago Poopó*) je jezero na zapadu Bolivije u Departmanu Oruro.
Jezero zauzima plitku depresiju na visoravni Altiplano, na nadmorskoj visini od 3,686 metara.

Karakteristike i historija
--------------------------

Svojevremeno je svojom površinom od 2,530 km², dužinom od 90 km i širinom od oko 32 km bilo drugo po veličini jezero u zemlji nakon Titicace. 
Ali kako je vrlo plitko duboko je svega 2,4 - 3 metra, desilo se da u januaru 2015. doslovno presušio, zbog dugotrajne suše potaknute klimatskim promjenama i zbog nakupljanja sedimenta iz okolnih rudnika.

Plamenci na jezero
Istina je da je suša gotovo isušila jezero još sredinom 1990-ih, ali kad je kiša ponovno počela padati rijeka Desaguadero i potok Márquez ponovno su ga napunili vodom ii vratili ga u život.

Međutim kako je tokom sljedeće dvije dekade globalno zatopljenje podiglo temperaturu na Altiplanu, stupanj evaporacije jezera se utrostručio. 
Pored tog su klimatske promjene povećale učestalost i intenzitet El Niña, tako da je negdje padalo previše, a drugdje nimalo, kao što je to bio slučaj sa Jezerom Poopó. 
U nedostatku uobičajenih količina padavina koje bi obnovile vodu u jezeru, ono se isušilo i pored napora da se očuva koje je financirala Evropska Unija svojim bespovratnim sredstvima u iznosu od oko 15 miliona $. Posljedice za floru i faunu bile su katastrofalne, kao i za ekonomiju, naročito za one koji su živjeli od ribolova u jezeru. Zbog tog su opustjela ionako rijetka naselja duž obala jezera, jer je njegov nestanak prisilio mnoge da se presele.

Jezero je vodom punila rijeka Desaguadero koja izvire iz Titicace , a otjecalo je rijekom Laca Jahuira, koja je za visokog vodostaja, znala plaviti slanu ravnicu Coipasa, 80 km jugozapadno.

Jezero je 2002. uvršteno na Listu vlažnih područja Ramsarske konvencije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11   „Lake Poopó lake, Bolivia" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 21.09.2023.
2. ↑   „Lagos Poopó y Uru Uru" (engleski). Ramsar Sites Information Service. Pristupljeno 21.09.2023.

Vanjske veze
------------

***Poopó (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lake Poopó lake, Bolivia* ()
**Kamena stolica iz Kosora**  je jedna od 42 kamene stolice pronađene na teritoriji srednjovjekovne bosanske države. Predstavljaju uštinski simbol vlasti i ugleda feudalnog društvenog sloja. Smještene su na otvorenom prostoru, a najčešće u utvrđenim gradovima srednjovjekovne bosanske države gdje ih se može naći i više u okviru jednog lokaliteta.

Stolica je pronađena u selu Kosor, oko jedan kilometar udaljena od kuća, na lokalitetu Varda. Ispred stolice se nalazila ploča kao postolje gdje i danas stoji (podatak iz 1991.). Stolicu je pronašao, krajem XIX stoljeća i prvi pisao o njoj Vjenceslav Radimski. Zabilježio je natpis na stolici, dimenzije i naznačio da je propala u zemlju. Po narodnoj predaji stolica je poznata kao „Herceg-Stjepana stolica", jer je na njoj često sjedio herceg Stjepan Vukčić Kosača i sudio narodu (Radimski).

Šefik Bešlagić je dimenzije ispravio i detaljnije opisao stolicu. Sjedište je pravougaonog oblika, u podnožju 
usječena da bi se noge mogle podviti. Vanjski izgled usječene šupljine je kvadrat, dok je naslon za leđa nešto malo koso nagnut pravougaonik. Bočne strane stolice su u svom srednjem dijelu više od naslona za leđa, dok su u prednjem usječene i povijene, da bi služile kao naslon za ruke.

Opis
----

Dimenzije: 

* sjedište 50 cm x 30 cm x 68 cm
* naslon 50 cm x 20 cm
* ukupna visina 120 cm

### Epitaf

Stolica iz Kosora je jedna od tri koje imaju natpis. Na vanjskoj, desnoj strani, stolice, nalazi se u šest redova natpis, pisan srednjovjekovnom bosanskom epigrafskom ćirilicom. Po svojim paleografskim, jezičkim i drugim osobinama, natpis ima mnogo zajedničkoga sa natpisima na stećcima. U transkripciji glasi:

> Si kami nь(na) Varda. Či li je bio, či li (j)e sade, či li neć(e) b(i)ti?
> 
>

Nacionalni spomenik
-------------------

Danas se stolica nalazi u Botaničkoj bašti Zemaljskog muzeja u Sarajevu. Prenesena je 1953. god. iz naselja Kosora kod Mostara Spomenik potiče sa kraja XIV stoljeća.

Stolica je dio zbirke od 33 kamena spomenika iz srednjeg vijeka sa teritorije Bosne i Hercegovine. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 26. juna 2019. godine, donijela je odluku da se zbirka proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Amir Pašić (predsjedavajući), Goran Milojević i Radoje Vidović.

Literatura
----------

* Bešlagić, Šefik (1985). *Kamene Stolice Srednjovjekovne Bosne I Hercegovine*.


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
Krov "Sony Centra".
**Potsdamer Platz** važan je trg i saobraćajni čvor Berlina, glavnog grada Nemačke. Ime je dobio po Potsdamu, gradu nadomak Berlina.

Dvadestih i tridesetih godina dvadesetog veka, bio je jedan od najopterećenijih saobraćajnica u celoj Evropi. Većina zgrada je uništena snažnim bombardovanjem Berlina tokom Drugog svetskog rata. Kada je grad podeljen na Istočni Berlin i Zapadni Berlin posle rata, trg je podeljen na dva dela. Godine 1963, kada je izgrađen Berlinski zid, ovo područje grada je postalo totalno izolovano.

Posle pada zida 1989, Rodžer Voters organizovao je spektakularni koncert grupe *The Wall* 21. jula 1990, kako bi obeležio kraj podele između Istočne i Zapadne Nemačke. Posle toga, Potsdamer plac bio je prostor na kome su se održavali mnogi koncerti superzvezda.

Posle 1990. Trg je ponovo privukao pažnju kao atraktivna lokacija u blizini samog centra grada. Gradske vlasti su odlučile da površinu podele na četiri dela, koje bi bile prodate investitorima i na kojima bi se izgradile nove zgrade. Tokom period izgradnje, Potsdamer plac je postao najveće gradilište u Evropi.

Potsdamer Platz
Drugi po redu najveći deo pripao je japanskoj korporaciji Soni, koja tu izgradila novo predstavništvo za Evropu. Ovaj Soni Centar, arhitekte Helmuta Jana, impersivna je građevina od gvožđa i stakla, napravljena tako da reprezentuje pravu modernu arhitekturu Berlina.

Ceo projekt je i dalje tema mogih diskusija oko opravdanosti gradnje ovakvih komercijalnih zgrada. Isto tako, trg dnevno poseti 70.000 turista. U svako doba dana trg je pun ljudi i postao je neizbežna stanica svakog posetioca Berlina. 

Na Potsdamer placu se nalazi nekoliko bioskopa, filmska akademija i muzej filma. Tu se održava i Berlinski filmski festival.

Spoljne poveznice
-----------------

***Potsdamer Platz*** na Wikimedijinoj ostavi

* Šetnja kroz Berlin: Potsdamer plac Arhivirano 2004-08-03 na Wayback Machine-u
* Panorama novog Potsdamer placa Arhivirano 2005-03-12 na Wayback Machine-u
* Construction at Potsdamer Platz Arhivirano 2008-06-10 na Wayback Machine-u
* Fotografije Potsdamer placa 1989, 1990. i 1999. godine.