recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Cerro de Pasco** zvan i *Chaupimarca* je grad od 27,388 stanovnika. i aglomeracija 61,800 stanovnika u sredini Perua u Departmanu Pasco u kom je administrativni centar.

Karakteristike
--------------

Cerro de Pasco se prostire u planinama Anda na nadmorskoj visini od 4,338 metara, po tom je jedan od najviših gradova na svijetu. 
Od glavnog grada Lime sa kojim je povezan željeznicom i cestom 3N udaljen je 257 km sjeveroiistočno.

Poznat je kao *Rudarska prijestolnica Perua*, zbog nalazišta srebra, bakra, cinka i olova.

Historija
---------

Njegove rudnike zlata i srebra koristili su još Inke, a nakon njih i španjolski kolonisti, koji su ga formalno osnovali 27. novembra 1578. pod imenom - *Ciudad Real de Minas*.
Bogata nalazišta srebra otkrivena 1630. godine, omogućila su mu da je puna dva vijeka bio glavni snabdjevač srebra na svijetu.

Tokom 1970-ih je 2 km sjevernije podignut novi grad *San Juan de Pampa*.

Cerro de Pasco je i danas rudarski grad, u kom se iskapa bakar, olovo, cink i i bizmut.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Cerro de Pasco Conglomeration in Pasco*" (engleski). City population. Pristupljeno 30.05.2023.
2. 1 2  „*Cerro de Pasco in Pasco (Pasco Region)*" (engleski). City population. Pristupljeno 30.05.2023.
3. 1 2 3  „*Cerro de Pasco, Peru*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 30.05.2023.
4. 1 2  „*Cerro de Pasco, Capital Minera del Perú*" (španjolski). Parlamento Andino Perú. Pristupljeno 30.05.2023.

Vanjske veze
------------

***Cerro de Pasco*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad Provincial de Cerro de Pasco* (službene stranice) (`en`)
Portret koji je izradio Jan Anthonisz van Ravesteyn, 1620.
**Christian Mlađi od Braunschweig-Wolfenbüttela** (20. septembar 1599 – 16. jun 1626) bio je njemački plemić i titularni vojvoda Braunschweig-Lüneburga, poznat kao jedan od vođa protestantskih snaga u početnim fazama Tridesetogodišnjog rata, gdje se istakao izuzetnom hrabrošću, ali i stekao reputaciju fanatičnog antikatolika.

Biografija
----------

Rodio se kao pripadnik Welfa, jedne od najuglednijih plemićkih kuća Evrope. Otac mu je bio vojvoda Heinrich Julius od Braunschweig-Lüneburga, a majka danska princeza Elizabeth. Nakon očeve smrti je 1613. otišao u Dansku, gdje se obrazovao pod patronatom ujaka, kralja Christiana IV. 

Godine 1620. se kao mladić priključio vojsci nizozemskog protestantskog princa Mauritza Oranskog, koja je vodila rat protiv katoličkog Španskog Carstva, a koji se paralelno vodio sa Tridesetogodišnjim ratom u susjednoj Njemačkoj. Ubrzo nakon toga je uspio formirati vlastitu vojsku te se priključiti Friedrichu V Falačkom, nominalnom vođi njemačkih protestanata. Pod njegovim zapovjedništvom je vodio tri velike bitke - kod Höchsta, gdje ga je porazio katolički zapovjednik Tilly, kod Fleurusa gdje je u borbi protiv Španaca izgubio ruku, i konačno Stadtlohna 1623. godine, gdje ga je ponovno porazio Tilly. Nakon te pobjede je Friedrich potpisao primirje sa katoličkim carem Ferdinandom II, odnosno pristao na katoličku dominaciju nad protestantima u Carstvu. Christian je, međutim, odlučio nastaviti otpor uz podršku svog ujaka, uglavnom poduzimajući pohode na sjeveru Njemačke. Prilikom jednog od njih se razbolio i umro.

Vanjske veze
------------

***Christian od Braunschweig-Wolfenbüttela*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Rudolf(administrator)** | **biskup Halberstadta**1616-1623(administrator) | Slijedi:**Christian William** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 259585141
* LCCN: nr93005951
* ISNI: 0000 0000 6120 2133
* GND: 10212809X
* SUDOC: 188638717
* ULAN: 500340997
* RKD: 485798

 |
**Christian Jürgensen Thomsen** (29. decembar 1788. - 21. maj 1865.), bio je danski arheolog zaslužan za trodjelnu periodizaciju prahistorije na; Kameno, Brončano i Željezno doba, kao faza čovjekova tehnološkog razvoja u Evropi.

Njegov trodjelni sistem unio je red u arheologiju i stvorio bazu za buduće kronološke sisteme u drugim dijelovima svijeta.

Thomsen je gotovo čitav svoj radni vijek proveo kao kustos Nacionalnog muzeja Danske u Kopenhagenu, u kom je radio od 1816.- 65. Kako je muzej tek počeo sa radom (otvoren je 1807.) Thomsen je uglavnom radio na sistematizaciji i uređenju velike kolekcije skandinavskih starina. 

Na bazi tog iskustva je 1836. objavio knjigu- *Ledetraad til nordisk Oldkyndighed* (Vodič po sjevernjačkim starinama), u kojoj je objavio i svoju trodjelnu periodizaciju. U njoj je upotrijebio i termin - Arheološka kultura, koji je kasnije postao općeprihvaćen među arheolozima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Christian Jürgensen Thomsen*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 27.9. 2020.

Vanjske veze
------------

***Christian Jürgensen Thomsen*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Christian Jürgensen Thomsen* (`en`)
**City of Carlisle** (čita se *Siti of Karlajl*) je grad i jedan od šest distrikta Grofovije Cumbria od 107,527 stanovnika

Tako je nazvan po svom najvećem gradu i administrativnom centru Grofovije Cumbria - Carlislu.

Geografske karakteristike
-------------------------

City of Carlisle leži na sjeverozapadu Engleske, nedaleko od škotske granice.

Svojom površinom od 1,040 km² predstvlja najveći distrikt u Engleskoj.

Pored Carlisla u njemu leže i gradići Brampton, Longtown i sela Dalston i Wethera. Velik dio distrikta je ruralan kraj, netaknute prirode u kom leži i planina Cold Fell visoka 622 metara. .

Historija
---------

*Glavni članak: Carlisle, Cumbria*
Distrikt City of Carlisle osnovan je nakon donošenja zakona o lokalnoj upravi 1972. ujedinjenjem dotadašnjih distrikta *Grad i borough Carlisle* i *Ruralnog distrikta Border*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Carlisle*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 27. 11. 2016.

Vanjske veze
------------

***City of Carlisle*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Carlisle City Council* (`en`)
**Bay City Rollers** je bio škotski pop bend koji je uživao vrhunac popularnosti 1970-ih. Osnovan je 1969. u Edinburghu, a ime je dobio po gradu Bay City u američkoj državi Michigan; izbor je napravljen nakon što su članovi benda pogodili pikadom na karti SAD. Slavu je u Britaniji. Sastavi grupe su se mijenjali s godinama, ali je najpoznatiji onaj koji su činili gitaristi Eric Faulkner i Stuart Wood, pjevač Les McKeown, basist Alan Longmuir i bubnjar Derek Longmuir. Bend je uspjeh u Britaniji postigao 1975. godine, kada je pjesma *Bye, Bye, Baby (Baby Goodbye)* postala najprodavanija singlica. *Bay City Rollers* su svoje poklonike pronašli uglavnom među mlađom publikom i brzo stekli status tinejdžerskih idola; bili su agresivno promovirani kao "najveća grupa od Beatlesa". Fenomen njihove popularnosti, nazvan Rollermania, je već 1976. prešao Atlantik, te su se *Bay City Rollers* ne samo probili na američke top-liste nego i dobili vlastitu TV-seriju. Sve veća nesklonost članova benda da stvaraju bubblegum pop muziku u svojim kasnim 20-im, ali i nesposobnost da održe popularnost sa svojim fanovima koji su brzo odrastali je dovela do gašenja benda 1981. Bay City Rollers su danas poznati i kao veliki tragičari suvremene muzičke industrije, s obzirom da su bez obzira na procijenjenih 30 miliona prodanih ploča ostalih bez tantijema koje su im ostale dužne diskografske kuće.

Izvori
------

1. ↑  Strong, Martin C. (2000). *The Great Rock Discography* (5th izd.). Edinburgh: Mojo Books. str. 2–3. ISBN 1-84195-017-3.

Vanjske veze
------------

***Bay City Rollers*** na Wikimedijinoj ostavi

* Neslužbena stranica
Engleska bašta
Bašta u San Francisku
**Baštovanstvo** (ili **vrtlarstvo**) je praksa uzgajanja i negovanja biljaka. Ono je deo hortikulture. U baštama se obično uzgajaju ornamentalne biljke radi njihovog cveta, lišća, ili sveukupne pojave. Korisne biljke, kao što je korenasto povrće, lisnato povrće, voće, i lekovito bilje, se uzgajaju za konzumaciju, za upotrebu kao boje, ili za medicinsku ili kozmetičku primenu. Baštovanstvo mnogi ljudi smatra relaksirajućom aktivnošću.

Baštovanstvo se kreće u opsegu od voćnjaka, do dugih bulevara biljki sa jednim ili više različitih tipova grmova, drveća, i zeljastih biljki, do stambenih dvorišta uključujući travnjake i zasade, do biljaka u velikim ili malim kontejnerima koje se uzgajaju unutar ili izvan kuće. Baštovanstvo može da bude veoma specijalizovano, sa uzgojom samo jednig tipa biljki, ili da obuhvata veliki broj različitih biljki na mešovitim zasadima. Ono ukljućuje aktivno učešće u uzgoju biljki, i može da zahteva naporan rad.

Literatura
----------

* J. L. Budd; Niels E. Hansen (1902). *American Horticultural Manual Part One*. London: John Wiley & Sons. Pristupljeno 2008-05-11.
* J. L. Budd; Niels Ebbesen Hansen (1911). *American Horticultural Manual, Part Two: Systematic Pomology*. London: John Wiley & Sons. Pristupljeno 2008-05-11.
* *Arizona Master Gardener Manual*. Cooperative Extension, College of Agriculture, University of Arizona. 1998. Pristupljeno 2007-08-06.
* Thomas Joseph Dwyer (1903). *Guide To Hardy Fruits And Ornamentals*. Cornwall, N.Y.: T. J. Dwyer & Son. Pristupljeno 2008-05-11.
* Robert Hogg (1860). *The Fruit Manual*. London: Cottage Gardener Office. Pristupljeno 2008-05-11.
* Margaret Willes (2011). *The Making of the English Gardener: Plants, books and inspiration 1560-1660*. New Haven, Connecticut: Yale University Press.
* Jeremy Naydler (2012). *Gardening as a Sacred Art*. London: Floris Books.
* Gardening Can Make You Happy[*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Baštovanstvo*** na Wikimedijinoj ostavi

* National Gardening Association (USA)
* Baštovanstvo na Projektu Open Directory
**Chocho** (Chocholteca).- Indijanski narod iz grupe Popoloca nastanjen na sjeveru Oaxace (distrikti: Coixtlahuaca, Teposcolula, Tlaxiaco i Nochixtlán), Meksiko. Poznati i kao Chochones i Chocholtecas. Sami sebe nazivaju Runixa ngiigua 'oni što govore jezik', "los que hablan el idioma", ili 'Those Who Speak The Language. Jezično su srodni plemenima Ixcatec i Popoloca.

Chocho danas žive od poljoprivrede, kukuruz, grah i grašak se obavezno sade, također sakupljaju divlju hranu. Koze, piliće i purane drže zbog mesa. Najznačajniji ekonomski proizvod su im šeširi od palminih vlakana. –Odjeća im nije tradicionalna, nego tipična za meksičkog seljaka. Katolička vjera uveliko je zamijenila tradicionalna vjerovanja, ipak još se kod njih pričaju stare priče o bogovima i duhovima. 
Područje koje naseljavaju bogato je arheološko nalazište.

Jezik
-----

Jezik chocho Mechling (1912) svrstava u svoju 'porodicu' Mazatec. Mason i Johnson ga kasnije klasificiraju u porodicu Popolocan. Ovim jezikom 1990. govori oko 7,000, Chocho Indijanaca. Etnički su puno brojniji jer nisu uključena djeca do 5 godina kao ni veliki dio hispanizirane Chocho-populacije.

Literatura
----------

Hoppe, Walter and Roberto J. Weitlaner
1969 The Chocho. In Handbook of Middle American Indians, Vol.7: Ethnology, edited by Evon Z. Vogt,
pp.506-515. University of Texas Press, Austin:506

Vanjske poveznice
-----------------

* Chochos Arhivirano 2007-06-07 na Wayback Machine-u
Struktura benzil grupe
U organskoj hemiji, **benzil** je supstituent ili molekulski fragment koji ima strukturu C6H5CH2-. Benzil sadrži benzenski prsten vezan za CH2 grupu.

Nomenklatura
------------

U IUPAC nomenklaturi prefiks **benzil** se odnosi na C6H5CH2 supstituent, na primer benzil hlorid ili benzil benzoat. Benzil nije isto što i fenil, čija formula je C6H5. Termin **benzilni** se koristi za opisivanje pozicije prvog ugljenika kovalentno vezanog za benzen ili drugi aromatični prsten. Na primer pozitivno naelekrisanje, koje je stabilizovano u toj poziciji se naziva "benzilni" karbokatjon.

Benzil slobodni radical ima formulu C6H5CH2. Benzil karbokatjon ima formulu C6H5CH2+; karbanjon ima formulu C6H5CH2-. Ovi molekulski oblici se ne mogu formirati u znatnim količinama pod normalnim uslovima, ali su korisni u objašnjavanju mehanizama hemijskih reakcija.

### Skraćenice

Skraćenica "Bn" se često koristi za označavanje benzil grupa u nomenklaturi i u strukturnim opisima hemijskih formula. Na primer, benzil alkohol se može predstaviti kao BnOH. Ova skraćenica se razlikuje od "Bz", koja označava benzoil grupu C6H5C(O)-, kao i fenil grupe C6H5, skraćeno "Ph".
**Cimabue** [tʃimaˈbuːe] (pravo ime **Cenni di Pepo**, **Bencivieni di Pepo**; Firenca, oko 1240. – Pisa, 1302.), talijanski slikar. Prvi majstor talijanskog slikarstva koji se pokušao osloboditi formalizma bizantskog slikarstva i likovima dati individualna obilježja te ih prikazati u pokretu. Utemeljitelj ideja ranoga *trecenta* i prethodnik mlađeg suvremenika Giotta.

U ono vrijeme bio je najveći slikar oltarnih slika. Trudio se životnijem prikazu ljudi i objekata. 
Svete Cimabueove slike imaju veliku izražajnu snagu, a u njima se osjeća bizantinski utjecaj, kako to odaje način prikazivanja draperije i likova. Crtež prevladava nad plastičnim oblikom, a svjetlucavost zlata (svjetlosni učinak) podsjeća na blještavilo mozaika.

Cimabue je slikao freske u objema crkvama sv. Franje u Assisiu (*Majka Božja s Djetetom, anđelima i sv. Franjom*; *Raspeće* i dr.).

U mozaiku je izradio *Sv. Ivana Krstitelja* u apsidi pizanske prvostolnice.

Tehnikom tempere na dasci na zlatnoj pozadini naslikao je nekoliko kompozicija *Majke Božje s Djetetom*.

*Majka Božja s Djetetom* koja se čuva u firentinskoj galeriji Uffizi ima mnogo detalja koji svoje korijene vuku iz bizantske umjetnosti – zlatna pozadina, zlatni detalji na Gospinoj haljini i njihove duge, tanke figure. Bogato ukrašeni tron nema vidljive potpore straga nego nam se doima kako se cijeli uzdiže u vis, potpuno poništavajući svoju stvarnost i težinu. Poput prizora Krista u bizantskoj i romaničkoj umjetnosti i ovaj je naslikan s gestama i proporcijama odrasla čovjeka.

Izvori
------

* Gina Pischel, *Opća povijest umjetnosti 2.*, Mladost, Zagreb, 1975. god.
* Više autora, *Opća povijest umjetnosti*, Mozaik Knjiga, Zagreb, 2003. god.
* *Enciklopedija likovnih umjetnosti*, Matica Hrvatska, Zagreb, 1975. god.
* H. W. Janson, ‘’Art History’’, Thames & Hudson, London, 1997.
* Several Authors, ‘’History Of Western Art’’, McGraw Hill, New York, 2001.

Poveznice
---------

* Slikarstvo gotike
* Gotika

Vanjske veze
------------

***Cimabue*** na Wikimedijinoj ostavi
| Belasica |
| --- |
| Nadmorska visina: | 2 029 |
| Mesto: |  Makedonija,  Bugarska,  Grčka |
| Koordinate: | 41°0′N 22°57′E﻿ / ﻿41.000°N 22.950°E﻿ / 41.000; 22.950 |
| Topo. mapa: | Belasica na karti Republike MakedonijeBelasicaBelasicaPozicija planine Belasica na karti Makedonije |

**Belasica** (makedonski / bugarski: *Беласица*, grčki: Μπέλες / *Beles* ili Κερκίνη / Kerkini, *antički naziv planine*) је planina na tromeđi, između Republike Mekedonije, Grčke i Bugarske. 
U Grčkoj se nalazi 45% površine planine, u Makedoniji 35% a u Bugarskoj 20%.
Ova planina je povijesno poznata po tome, što se na njoj odigrala bitka između bizanskog cara Bazilija II i makedonskog ( ili bugarskog) cara Samuila - 1014. godine, u kojoj je pobijedio Bazilije II. Nakon te bitke prestala je postojati Samulova država.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ovaj planinski masiv dug je oko 63 kilometara, i širok između 7 do 9 kilometara. Proteže se u smjeru istok - zapad, na zapadu granica mu je rijeka Vardar, sa istoka je to rijeka Struma, na sjeveru je to Strumička kotlina, a na jugu kotlina Dojranskog jezera i Serska kotlina. 
Najviši vrh planine je; **Radomir** ( ili *Kalabak* ) na 2 029 metara nadmorske visine (na grčko - bugarskoj granici ). Ostali planinski vrhovi su; : **Kongur** (1 951 m.), **Debelo brdo** (1 951 m.), **Lozen** (1 898 m.) i **Tumba** ( 1 880 m. ), nalazi se na samoj tromeđi. Unutar makedonskog dijela planine nalazi se poznati **Smolarski vodopad**. 
Planina je izvorište mnogih vodotokova ( Аnska reka ) i termalnih voda, među termalnim izvorima značajan je onaj u selu **Bansko** ( u Makedoniji ) koji je sa temperaturom vode od 75 C. najtopliji u Republici Makedoniji. Od nedavno je uređen, i počinje djelovati kao termalno lječilište.
Na sjeveroistočnim obroncima ove planine smješten je makedonski grad Strumica, a sa Bugarske strane grad Petrič, na južnoj grčkoj strani najveće naselje je grad Seres.
Klima ovog masiva je mediteranska, jer podliježe velikom utjecaju obližnjeg Egejskog mora. Planina je dobro pošumljena, bjelogoričnim ( pitomi kesten, hrast, bukva, jasen ) i crnogoričnim ( bor, jela ) vrstama drveća.

Od 2001. godine održava se na ovoj planini manifestacija - **Balkan bez granica**, u kojoj se svakog augusta, planinari i izletnici iz tri pogranične države penju na vrh - **Tumba**.

Područje planine Belolasica, proglašeno je Euroregijom ( 2003.)

Pogled na vrh Radomir
### Park prirode Belolasica

Na bugarskom dijelu planine nalazi se **Park prirode Belasica**, oformljen 28. decembra, 2007. godine. Ima površinu od 11732.4 hektara. 

### Bibliografija

* Belasitsa. Tourist map, Sofija, 2006.
* Благоевъ, Т. А. Бѣласица. Sofija, 1925.
* Динчев, Евг. Атанасов, П. Високите планини на Република Македония. Пътеводител, Sofija, 1998, str. 214-224.
* "Енциклопедия Пирински край". Tom 1, Blagoevgrad, 1995. str. 78.

Vanjske veze
------------

***Belasica*** na Wikimedijinoj ostavi

* Slike sa Belasice zimi Arhivirano 2009-02-13 na Wayback Machine-u
* Planinarske kuće i skloništa na Belasici ( na bugarskom)
***Africitas***, odnosno **afrički latinitet**, pretpostavljeni je afrički dijalekt latinskog jezika. U 20. veku naučnici su raspravljali o koneptu afričkog latiniteta na temelju analize dela koja su napisali pisci kao što su crkveni otac Avgustin i gramatičar Marko Kornelije Fronton. Nakon 1945. godine ova je naučna rasprava zamrla, a zatim je oživela početkom 21. veka, kada je objavljena knjiga *Apulej i Afrika: Routledgeove monografije o klasičnim naukama* (*Apuleius and Africa: Routledge Monographs in Classical Studies*, 2014), u kojoj je ponovo analiziran koncept pretpostavljenog afričkog dijalekta latinskog jezika, ovog puta velikim delom na temelju proznog pisca Apuleja.

Zastupnici teze o postojanju afričkog latiniteta tvrde da je ovaj dijalekt definisan "osobitostima u rečniku, sintaksi, strukturi rečenice i stilu". S druge strane, Catherine Conybeare sa Koledža Bryn Mawr misli da se takvo gledište može smatrati rasisitičkim. U vezi s tim, Vincent Hunink sa Univerziteta u Nijmegenu primećuje da, premda se ne može poreći da su postojale regionalne varijante latinskog jezika, "nikada nije postojala slična naučna debata" o rečniku, sintaksi, strukturi rečenice i stilu nekog "germanskog latiniteta" (*Germanitas*) ili "britanskog latiniteta" (*Britannitas*), sugerišući da je svojevrsna fiksacija na postojanje nekog "afričkog latiniteta" problematična.

Vidi još
--------

* Afrički romanski jezik, koji se u poznoj antici i ranom vizantijskom periodu razvio iz latinskog jezika u severnoj Africi.
**Berlinski međunarodni filmski festival 1952.** (njemački: ) je bilo drugo po redu izdanje Berlinskog filmskog festivala (Berlinale), održano od 12. do 25. juna 1952. godine u tadašnjem Zapadnom Berlinu. Nekoliko mjeseci ranije, u septembru 1951. godine, međunarodna producentska organizacija FIAPF je donijela odluku da će ubuduće status međunarodnog festivala sa nagradama žirijima imati jedino Kanski i Venecijanski festival, pa se na Berlinskom festivalu nagrada dodjeljivala jedino izborom publike. Sam festival je, pak, obilježen s prvim skandalom, odnosno kontroverzom koju je izazvala odluka organizatora da odbiju prikazati *Othello* Orsona Wellesa, a što je obrazloženo Wellesovim "anti-njemačkim" izjavama od prije nekoliko godina. Na samom festivalu je, pak, prikazana švedska melodrama *Plesala je jedno ljeto*, koja je prije toga bila izazvala skandal i javne proteste zbog, za tadašnje standarde, neuobičajeno eksplicitnih scena golotinje; usprkos svega, toga upravo je taj film osvojio Zlatni medvjed.

Nagrade
-------

Sljedeće nagrade su dodijeljene na osnovu glasanja publike:

* Zlatni medvjed: *Hon dansade en sommar*; rež. Arne Mattsson
* Srebrni medvjed: *Fanfan la Tulipe*; rež. Christian-Jaque
* Brončani medvjed: *Cry, the Beloved Country*; rež. Zoltán Korda

Izvori
------

1. ↑  „PRIZES & HONOURS 1952". *berlinale.de*. Arhivirano iz originala na datum 2013-10-15. Pristupljeno 7. VI 2014.

Vanjske veze
------------

* Berlin International Film Festival 1952
* 1952 Berlin International Film Festival Arhivirano 2012-10-01 na Wayback Machine-u
* Berlin International Film Festival:1952[*mrtav link*] at Internet Movie Database

| * p
* r
* u
Berlinski međunarodni filmski festival |
| --- |
| Nagrade | 
* Zlatni medvjed
* Srebrni medvjed
* Velika nagrada žirija
* Režiser
* Glumac
* Glumica
* Nagrada Teddy
* Nagrada Shooting Stars
* Nagrada Alfred Bauer
* Počasni Zlatni medvjed

 |
| Po godinama | 
* 1951
* 1952
* 1953
* 1954
* 1955
* 1956
* 1957
* 1958
* 1959
* 1960
* 1961
* 1962
* 1963
* 1964
* 1965
* 1966
* 1967
* 1968
* 1969
* 1970
* 1971
* 1972
* 1973
* 1974
* 1975
* 1976
* 1977
* 1978
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015
* 2016
* 2017
* 2018

 |
Sa lijeva, u smjeru kazaljke sata: 1492, Christopher Columbus; Američka Revolucija; Francuska Revolucija; Atomska bomba iz Drugog svjetskog rata; Alternativni izvor svjetlosti, Sijalica; Po prvi put je ljudsko biće koračalo po Mjesecu u 1969. tokom Apollo 11 misije; Avion postaje najviše korišteni vid transporta u vazduhu; Napoleon Bonaparte, u ranom 19. vijeku, utiče na Francusku i Evropu, ekspanzionizmom i modernizacijom; Alexander Graham Bell-ov telefon; U 1348. Crna Smrt ubija preko 100 miliona ljudi širom svijeta, i u preko polovine Evrope, za samo dvije godine. (Pozadina: Dio iz Gutenbergove Biblije, prva odštampana knjiga, u 1450-tim)
**2. milenijum** je milenijum, odnosno period koji je započeo 1. januara 1001. godine (nove ere), a završio 31. decembra 2000. godine. U većini historijskih periodizacija obuhvaća razvijeni i kasni srednji vijek, novi vijek i tzv. najnovije doba.

Pregled
-------

Za 2. milenijum su karakteristične demografske, ekonomske, političke i kulturne promjene koje su po svojoj brzini i dalekosežnosti nadmašile promjene u ranijim periodima pisane historijr, a koje su se po svojoj brzini posebno intenzivirale pred sam kraj perioda, odnosno u 20. vijeku. Taj se fenomen obično tumače razvojem tehnologije, prije svega u područjima koja se nazivaju Zapadnim svijetom.

U prvim vijekovima je po svojoj razvijenosti istočnom hemisferom dominirale islamska, indijska i kineska civilizacija, da bi kriza evropskog društva i civilizacije (dijelom izazvana epidemijom Crne smrti, a dijelom efektima tzv. Malog ledenog doba) potakla preispitivanje dotadašnjeg feudalnog sistema i dominacije Rimokatoličke crkve, odnosno početak Renesanse i stvaranja začetaka kapitalističkog sistema. Uvođenje naučne metode je potaklo razvoj i širenje tehnologije, bilo transportne, koja je evropskim istraživačima, a kasnije državama omogućila da u Dobu otkrića stvore prve stalne veze sa zapadnom hemisferom i počnu kolonizirati, a pronalazak štamparske mašine je omogućio brže širenje novih ideja. Organizirana u suparničke države na nacionalnom principu, Evropa je zahvaljujući industrijskoj revoluciju stekla ekonomsku i vojnu prednost nad drugim dijelovima, koja je narušena tek zahvaljujući svjetskim ratovima u 20. vijeku kada je tehnologija također prvi put dovela do mogućnosti da se čovječanstvo uništi u nuklearnom ratu.

Stanovništvo svijeta se u prvih sedam vijekova 2. milenijuma udvostručilo (od 310 miliona 1000. do oko 600 miliona 1700.), da bi se u sljedeća tri vijeka udeseterostručilo (6 milijardi 2000. godine).

Izvori
------


**Milenijumi**

|  |
| --- |
| 1. | 2. | 3. | 4. | 5. | 6. | 7. | 8. | 9. | 10. | 11. i dalje |
| • |
| 11. pne. i ranije | 10. pne. | 9. pne. | 8. pne. | 7. pne. | 6. pne. | 5. pne. | 4. pne. | 3. pne. | 2. pne. | 1. pne. |
**Bertha od Savoje** (italijanski: ; 21. septembar 1051 – 27. decembar 1087), također poznata i kao **Bertha od Torina** (francuski: ) bila je njemačka kraljica i rimsko-njemačka carica, odnosno prva supruga cara Heinricha IV.

Rodila se kao kćer savojskog grofo Oddonea I (Otto) i Adelaide od Suse. Za njemačkog princa i budućeg kralja Heinricha je bila zaručena 25. decembra 1055, dok su oboje još bili djeca. Vjenčala se 13. jula 1066. u Treburu. Kroničari je opisuju kao izuzetno lijepu i privlačnu ženu, te navode da je od samog početka bila iskreno zaljubljena u svog supruga. Ta ljubav, međutim, nije bila uzvraćena, jer je Heinrich preferirao spavati sa svojim konkubinama. Godine 1069. je konačno od njemačkih biskupa zatražio da mu brak ponište; pri tome je, prema navodima Bruna od Merseburga izjavio da za to sama Bertha nije nipošto kriva, odnosno da jednostavno sa njom "nije sretan" te da bi poništenje "moglo otvoriti priliku za sretniji brak"; kako bi biskupima olakšao odluku, zarekao se da je "još uvijek djevica". Biskupi se, međutim, nisu usudili poništiti brak na tako "tankim" osnovama, te su se obratili za pomoć papi Aleksandru II. On je caru poslao kardinala Petra Damjana, koji je ustvrdio da je brak valjan i da se ne može poništiti.

Heinrich se, suočen s crkvenim autoritetom, pomirio sa svojom sudbinom. Sa Berthom je imao petoro djece, od kojih su troje preživjeli djetinjstvo - princezu Agnes od Njemačke, te buduće careve Konrada II i Heinricha V. Bertha je do kraja života bila vjerna Heinrichu, prateći ga u Canossu; 31. marta 1084. je u Rimu službeno okrunjena za caricu.

Literatura
----------

***Bertha od Savoje*** na Wikimedijinoj ostavi

* Bruno von Merseburg: Brunonis Saxonicum bellum. Brunos *Sachsenkrieg*. - Übersetzt v. Franz-Josef Schmale. - In: Quellen zur Geschichte Kaiser Heinrichs IV. - Darmstadt, 1968. - (Ausgewählte Quellen zur deutschen Geschichte des Mittelalters. Freiherr vom Stein-Gedächtnisausgabe ; 12). - S. 191-405.
* Ancestral Roots of Certain American Colonists Who Came to America Before 1700 by Frederick Lewis Weis, Lines 45-23, 274-22, 274-23.

|  |
| --- |
| Bertha od Savoje **Kuća Savoja****Rođen/a:** 21. septembar 1051  **Umro/la:** 27. decembar 1087 |
| Prethodi:**Agnes de Poitou** | **CaricaSvetog Rimskog Carstva**1084–1087 | Slijedi:**Eupraksija Kijevska** |
| **Kraljica Njemačke**1066–1087 | Slijedi:**Constance od Sicilije** |
**Berta Holandska** (francuski: ; nizozemski: ; o. 1055. - 1093.) bila je kraljica Francuske, odnosno prva supruga kralja Filipa I. Poznata je po tome što ju je muž otjerao s dvora kako bi se oženio za svoju ljubavnicu Bertrade de Montfort, a što je izazvalo skandal i političku krizu.

Biografija
----------

Berta je bila kćerka holandskog grofa Florisa I. i njegove žene Gertrude. Za Filipa se udala 1072. zahvaljujući mirovnom sporazumu koji je Filip sklopio sa njenim očuhom, flandrijskim grofom Robertom I "Frizijcem". Tada je postala najniže rangirana od svih plemkinja udanih za francuske kraljeve, s obzirom da je bila tek kćer "običnog" grofa i nije imala nijednog kralja među svojim precima. Povjesničari to tumače specifičnom situacijom u kojoj nije bilo prikladnih kandidatkinja za Filipovu suprugu - sve su bile ili prestare ili premlade, odnosno u previše bliskom srodstvu s kraljevom porodicom. Prvih devet godina Filip i Berta nisu imali djece, sve dok, prema kasnijim hagiografijama, nije uspješno začela zahvaljujući molitvama sv. Arnulfa od Soissonsa. 

S Filipom je imala ukupno petero djece:

* Konstanca Francuska
* Luj VI. Debeli
* Henrik
* Karlo
* Eudes

Nakon rođenja petog djeteta se Filip zaljubio u Bertrade de Monfort, suprugu grofa Fulka IV od Anjoua, koja je zbog njega 1092. napustila muža. Filip se nakon toga za Bertrade vjenčao, usprkos toga što su i Fulk i Berta još uvijek bili živi. Osramoćena Berta, čije je tjeranje s dvora, prema Ordericu Vitalisu, kralj pravdao time da je "debela", se povukla u rodnu Flandriju. Dvostruka bigamija na francuskom prijestolju se pretvorila u jedan od najvećih skandala, ali Berta njegov rasplet i kraljevu ekskomunikaciju nije dočekala. Umrla je već 1093.

Vanjske poveznice
-----------------

***Berthe od Holandije*** na Wikimedijinoj ostavi
**Rijeka Bayano** je rijeka u Panami duga 206 km i po tom treća najduža rijeka u zemlji.

Ime je dobila po istoimenom maronu (odbjegli crni rob) koji je vodio pobunu 16. vijeku.

Hidrologija
-----------

Rijeka se formira sutokom rijeka *Toni* i *Canazas O Nargandi* u Kordiljerima San Blas pod imenom **Rio Chepo** na terenu domorodačkog kotora Madungandí.

Od tamo teče prema istoku uz brojne meandre. Između 1972. - 1976. rijeka je pregrađena branom i stvoreno je akumulaciono jezero površine 350 km², čije se vode koriste za rad hidroelektrane snage 260 MW.

Od jezera nizvodno rijeka se zove **Rio Bayano**, i nadalje meandrira i postepeno mjenja smjer prema jugu do ušća u Panamski zaljev. 
Najveće pritoke su; Mamoní, Ipetí, Chararé i Majé.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Río Bayano*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 3.2. 2023.
2. ↑  „*Bayano, Panama*" (engleski). Power Technology. Pristupljeno 3.2. 2023.

Vanjske veze
------------

* *Chepo River* (Na portalu Mapcarta) (`en`)
*Za ostala značenja, v. Beas (rijeka) (razvrstavanje).*
Rijeka Beas i planine viđene iz Van Vihara, Manali
Rijeka **Beas** (pendžapski: ) je druga najistočnija rijeka Punjaba. Izvire u Himalajama u centralnoj državi Himachal Pradesh u Indiji, te teče 470 km (290 milja) do rijeke Sutlej u zapadnoj državi Punjab. Rijeka je drevnim Indijcima bila poznata pod nazivom *Arjiki* ili *Vipasa* te *Hyphasis* kod drevnih Grka. 

Za trenutno ime **Beas** se vjeruje da potječe od starijeg imena Vipasa. Rijeka je to ime (*Vi-pasa*, onaj tko se riješio konopaca ili *pase* na sanskrit) dobila prema mitu o mudracu Vasisthi. Vasistha je nakon smrti sina Sakthija pokušao samoubistvo skočivši u rijeku vezavši se prethodno konopcima. Ali čim je skočio u rijeku, svi su se konopci odvezali te nije mogao umrijeti. Rijeku još uvijek nazivaju *Vipasha* u Himachalu, posebno među naučnicima. Rijeka Beas predstavlja najistočniju točku osvajanja Aleksandra Velikog godine 326. pne.

Rijeka izvire kraj prijevoja Rothang u državi Himachal Pradesh te utječe u Sutlej kod Harike Pattana južno od Amritsara u Punjab. Sutlej nastavlja teći u pakistanski Punjab te utječe u rijeku Chenab kod Ucha gdje tvori rijeku Panjnad; potonja utječe u Ind kod Mithankota. Vode rijeka Ravi, Beas i Sutlej su pripale Indiji prema Sporazumu o vodama Inda između Indije i Pakistana.

Vanjske veze
------------

***Beas (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Himachal Pradesh Arhivirano 2009-04-14 na Wayback Machine-u
* The Geography of the Rigveda Arhivirano 2018-01-15 na Wayback Machine-u
* Photograph of Beas river at Solang Valley Arhivirano 2007-09-28 na Wayback Machine-u
* Migratory birds find new lake in Himachal Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
Koordinate: 43°46′28″N 11°15′12″E﻿ / ﻿43.774521°N 11.253374°E﻿ / 43.774521; 11.253374

Pogled iz zraka. Laurentinska biblioteka se može identificirati po dugom niu prozora iznad samostana, na lijevom dijelu slike. Viša građevina s dva reda prozora nadesno je vestibul.
**Laurentijska biblioteka** (**Biblioteca Medicea Laurenziana**) u Firenci je poznata po tome što je u njoj uskladišteno preko 11.000 drevnih rukopisa i 4.500 ranih štampanih knjiga. Sagrađena u okviru samostana u medicejskoj bazilici sv. Lovre pod pokroviteljskvom Klementa VII, pape iz porodice Medici, Biblioteka je svima trebala pokazati kako porodica Medici više nisu bili samo trgovci, nego i pripadnici tadašnje inteligencije. Sadrži rukopise i knjige iz privatne zbirke Medicijevih. Biblioteka je poznata po svom arhitektonskom stilu, a sagradio ju je Michelangelo Buonarroti. Smatra se jednim od primjera manirizma.

Izvori
------

1. 1 2   *Medicean-Laurentian Library*. Encyclopædia Britannica. 2007.
2. ↑  Fazio, Michael; Moffett, Marian; Wodehouse, Lawrence, *Buildings across Time* (London: Lawrence King Publishing Ltd, 2009), pp 308-310
3. ↑  Lotz, Wolfgang; Howard, Deborah, *Architecture in Italy, 1500-1600* (New Haven: Yale University Press, 1995), pp 91-94

Vanjske veze
------------

***Biblioteka Laurenziana*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official website (in English)
* Great Buildings on-line: Laurentian Library
* Photos of the Library and vestibule, with Giorgio Vasari's remarks Arhivirano 2005-05-31 na Wayback Machine-u
* Art of the States: Octet for Strings 'La Laurenziana' Arhivirano 2012-06-26 na Wayback Machine-u Work by composer Henri Lazarof inspired by the library

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 133196672
* LCCN: n80049668
* ISNI: 0000 0001 2286 7164
* GND: 1019149-5
* SUDOC: 028954297
* BNF: cb12068304t (podaci)
* ULAN: 500305289
* NLA: 35694469
* NKC: ko2002148880
* CiNii: DA0205922X

 |
***Chassepot***, službeno prozvana ***Fusil modèle 1866***, bila je sporometna puška ostraguša poznata kao standardno oružje francuske vojske na kraju Drugog carstva i početku Treće republike. Uvedena je 1866. kao zamjena za dotadašnje Miniejeve puške sprednjače, nedugo nakon što se u prusko-austrijskom ratu ispostavilo kako su sprednjače inferiorne ostragušama poput pruske Dreyse Model 1849. Dizajneri su uložili veliki trud da *Chassepot* učine superiornim pruskom modelu, a većina stručnjaka se slaže da su u tome uspjeli, odnosno da je u vrijeme nastanka bila najbolja puška na svijetu. Prvi put je iskušana u bitci kod Mentane 1867. a svoju je reputaciju potvrdila protiv *Dreysea* u francusko-pruskom ratu gdje je Nijemcima nanijela velike gubitke, ali na kraju nije mogla kompenzirati nedostatke francuske strategije i njemačku nadmoć u artiljeriji. *Chassepot* je od 1874. zamjenjivana sa Grasovom puškom koja je prva počela koristiti metke s metalnom čahurom.

Izvori
------

1. ↑  Ford, p. 23

Literatura
----------

* Ford, Roger. *The World's Great Rifles* London: Brown Books, 1998. ISBN 978-1-897884-33-1.

Vanjske veze
------------

***Chassepot*** na Wikimedijinoj ostavi

* The French Army 1600-1900

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Tabatièreova puška**  |  **francuska vojnička puška** 1866–1874 | Slijedi: **Fusil Gras Modèle 1874**  |
**Cholulteca** (Cholultec, Čolulteka, Čolulanci; ne smiju se pobrkati sa Choluteca, plemenom iz grupe Manguean), stari indijanski narod iz Meksika sa središtem u Choluli, oko 6 milja ili nešto više od 9 kiometara južno od Tlaxcale. Čolulteci su bili saveznici Asteka i neprijatelji Tlaškalteka, kasnijih saveznika sa Španjolcima. Savezništvo sa Astecima navuklo je Čolultekima Španjolce na vrat. Grad je u svome pohodu 1519. uništio konkvistador Hernán Cortés u savezništvu sa Tlaškalancima, pobivši najmanje 3.000 Čolulteka, a prema Las Casasu (navodi W. H. Prescott) dao je 100 ili više njihovih poglavica nabiti na kolac i ispeći. 

Prema Cortezu glavni čolultečki grad imao je oko 20.000 kuća, a u blizini grada nalazili su se nasadi kukuruza, aloja, čilija i veliki nasadi kaktusa za uzgoj cochinille (Dactylopius coccus), iz koje su dobivali crvenu boju.

Čolulteki su bili vješti zanatstvu, izradi metala, tkanina od pamuka i agave, lončarstvu i drugom. Ljudske žrtve su prinosili.

Literatura
----------

* William H. Prescott, Osvojenje Meksika (prevela Ljubica Topić), Zagreb: Zora, 1955.
* Borivoj Maksimović, Doba velikih geografskih otkriča. Zagreb : Novinarsko izdavačko poduzeće, 1955
* George C. Vaillant, The Aztecs of Mexico, Doubleday, 1962
* Lewis H. Morgan, Drevno društvo, Beograd : Prosveta, 1981
* Jean Descola, Konkvistadori, (preveo Đuro Plemenčić). Zagreb 1962

Izvori
------

Vanjske poveznice
-----------------

* Cholultecas Arhivirano 2013-06-21 na Wayback Machine-u
Zelena alga (Chlamydomonas) - vrsta bičara
**Bičari** su najveća citološki definicsana grupa protista. Prema sistematici bičari su svrstavani u jednoćelijske životinje koje pripadaju tipu praživotinja ili protozoa (*Protozoa*), a pojedini fotoautotrofni oblici su nazvani algama.

Imaju prilično postojan oblik tela. Poseduju dugačak izraštaj (bič, *flagelum*) koji im služi za kretanje. Takođe imaju ćelijska usta (citostom), ali nemaju mesto određeno za izbacivanje nesvarenih materija. Ova grupa protista je veoma široko rasprostranjena, naseljavaju slane i slatke vode. Mogu da žive samostalno i u kolonijama. U ovoj grupi se nalaze i paraziti ljudi, životinja i biljaka, ali ima i onih koji su korisni za domaćine (npr. bičari koji žive u crevima termita i omogućavaju im varenje celuloze). Paraziti iz ove grupe protista imaju složen životni ciklus u kome najčešće menjaju dva domaćina. Među najpoznatije parazite iz ove grupe ubrajaju se tripanozome koje izazivaju spavaću bolest kod čoveka. Takođe poznati paraziti iz ove grupe su: trihomonas koji parazitira u crevima i polnim odvodima čoveka, i leišmanija koji izaziva rane na koži i unutrašnje krvarenje.

Vanjske veze
------------

Wikivrste ima informacije vezane uz:
***Flagellata***

Wikivrste ima informacije vezane uz:
***Mastigophora***

* MeSH *Flagellata*
* *The Flagellates. Unity, diversity and evolution*. Ed.: Barry S. C. Leadbeater and J. C. Green Taylor and Francis, London 2000.

Vidi još
--------

* Volvoks
*Za ostale upotrebe, v. Agon (razvrstavanje).*
**Agon** (grčki: ἀγών = nadmetanje) jeste deo grčke drame, osobito stare atičke komedije, u kome se sukobljavaju dva glumca koja iznose dva oprečna mišljenja. Pri tom obično svakoga podržava po jedna polovina hora, a jedno je i mišljenje samoga pesnika, koje predstavlja osnovni motiv i glavni sadržaj komedije. Dva najpoznatija agona nalaze se u Aristofanovim *Oblacima*, gde se sukobljavaju Pravični i Nepravični govor, te u njegovim *Žabama*, gde dolazi do nadmetanja između Eshila i Euripida.

Agon ima složenu strukturu i može sadržati i do devet delova. Uvodnu pesmu peva hor ili poluhor, zatim sledi kratak poziv (κατακελευσμός) kojim horovođa podstiče jednog od glumaca da govori. Prvi diskutant (protagonist) iznosi svoje argumente, pri čemu ga ostali na sceni mogu prekidati. Vrhunac njegova izlaganja čini zadihani pnigos (ili "makron"), izgovoren ubrzanim ritmom. Onda drugi glumac (antagonist) ponavlja celu shemu, a na kraju hor u tzv. sfragidi (σφραγίς) donosi svoj sud i dodeljuje pobedu jednom od dvojice diskutanata, pri čemu je to obično glumac koji je govorio drugi po redu (antagonist). u Aristofanovim komedijama agon obično dolazi iza parode, a nakon agona glumci napuštaju pozornicu i sledi parabaza, najvažnija deonica hora u komediji.

U grčkoj tragediji agon se ne javlja kao posebnan deo drame, ali su takvi verbalni sukobi ponekad utkani u epizodije. Na primer, u Sofoklovoj *Antigoni* nalazimo dijalektičku raspravu *(agon)* između Antigone i Ismene, a zatim i između Antigone i Kreonta, o ljudskoj i božanskoj pravdi.
**Besplatna radnja** (eng. free shop ili give away shop) je mesto poklanjanja i razmene starih stvari. Funkcioniše tako što ljudi koji imaju viška starih stvari donose stvari u besplatnu radnju umesto da ih bace u kontejner. Način na koji besplatna radnja "posluje" je suprotan novčanoj ekonomiji, jer je u njoj novac bezvredan a sve u radnji je besplatno. Radnja, teoretski, može postojati sve dok jedni u nju donose stvari koje će se poklanjati, a drugi dolaze da ih uzmu. 

Besplatna radnja u Frajburgu.
Ideja o besplatnim radnjama se rodila u zemljama severne Evrope (Holandija, Nemačka) krajem 1990-ih, kada u mnogim zemljama dolazi do smanjenja količine novca koji država izdvaja za najugroženije slojeve stanovništva. Pokretači besplatne radnje dolaze do zaključka da, iako se zemlja ekonomski razvija, raste i broj ljudi koji ne uspevavaju da zadovolje svoje najosnovnije potrebe. Njihova ideja vodilja je bila "*da svog suseda ne gledaju kao konkurenta, već da pokušaju da pronađu načine komuniciranja u društvu koji se ne zasnivaju na profitu.*" Besplatne radnje najčešće funkcionišu u okviru skvotova, jer ne donose profit i vode ih volonteri tako da ne mogu plaćati zakup poslovnog prostora. 

Prva besplatna radnja, "Weggeefwinkel" je otvorena u Lajdenu, u Holandiji od anarhističkog EuroDusnie kolektiva pod sloganom: "*Sreća nije na prodaju*". Namera im je bila suprotstaviti se dominaciji novčane ekonomije na lokalnom, gradskom nivou. Njihova višegodišnja iskustva pokazuju da ljudi u Holandiji više donose stvari nego što ih uzimaju, tako da nastaju problemi sa skladištenjem. Tu se može naći sve, od "igle do lokomotive", od ispravne tehnike, gramofona, knjiga, polovnih računara, do obuće, odeće, nameštaja itd. 

Slogan pokreta besplatnih radnji je vremenom postao: "Ima dovoljno za svačije potrebe, ali ne i za svačiju pohlepu", što su izvorno reči Mahatme Gandija. 

U Beogradu je postojala besplatna radnja koju su vodili Stani pani kolektiv i koja se nalazila u prostorijama nekadašnjeg beogradskog skvota KUDRUC. 

Širom sveta, uključujući i Srbiju, se svake godine održava Dan bez kupovine, gde se na glavnom gradskom trgu organizuje akcija poklanjanja i razmene starih stvari. 

Još jedna inicijativa bliska pokretu besplatnih radnji je Frisajkl mreža (eng. Freecycle - igra reči besplatno i reciklaža), koja je nastala u Arizoni sa svrhom da poveže one koji imaju viška stvari koje im ne trebaju i one kojima trebaju neke stvari. Dogovaraju se uglavnom preko mejling listi a lokalna frisajkl mreža postoji i kod nas.

Vanjske veze
------------

***Besplatna radnja*** na Wikimedijinoj ostavi

* ((de)) Spisak besplatnih radnji u Nemačkoj
* ((en)) Spisak besplatnih radnji u Holandiji
* ((en)) Globalni projekat besplatne ekonomije Arhivirano 2006-09-29 na Wayback Machine-u
* ((sr)) Stani pani kolektiv iz Beograda Arhivirano 2015-09-26 na Wayback Machine-u
* ((en)) Freecycle mreža
**Ahmet Necdet Sezer** (Afyonkarahisar, 13.9. 1941. -) je bio 10. po redu predsjednik Republike Turske. Türkiye Büyük Millet Meclisi (Velika narodna skupština Turske) je Sezera izabrala godine 2000. nakon što je istekao sedmogodišnji mandat Suleymana Demirela.

Biografija
----------

Rođen je 13.9. 1941. u Afyonu, a maturirao je 1958. u srednjoj školi u rodnom gradu. Diplomirao je na pravnom fakultetu u Ankari 1962. te magistrirao na građanskom pravu 1978. U međuvremenu je bio sudac u Ankari, odslužio vojni rok u Vojnoj pješadijskoj akademiji, da bi se zatim ponovno posvetio profesionalnoj karijeri suca u gradu Dicle, a zatim i pomoćnog suca na Višem žalbenom sudu u Ankari.

7.3. 1983. izabran je za punopravnog suca na Višem žalbenom sudu, nakon čega ga 27.9. 1988. tadašnji turski predsjednik Kenan Evren postavlja za suca Ustavnog suda, najvišeg suda u Turskoj. Sezer je 6.1. 1998. izabran za vrhovnog suca Ustavnog suda.

Nakon dugih i bezuspješnih pregovora o predsjedničkom kandidatu, vođe pet stranaka turskog Velikog narodnog sabora složili su se 5.5. 2000. oko imenovanja Sezera na mjesto predsjednika koji bi naslijedio Suleymana Demirela.

Sezer se zakleo na obranu turskih vjerskih institucija, socijalnog mira i teritorijalnog integriteta po svaku cijenu. Gorljivi zagovornik prevlasti zakona i demokratizacije jednom prilikom je rekao: "Ukoliko ne odbacimo elemente koji karakteriziraju policijsku državu, ne možemo udovoljiti zahtjevima koje ima jedno moderno društvo". Također je obećao borbu protiv korupcije, naglašavajući da nitko nije iznad zakona, te je zahtjevao da se ulože veći napori kako bi se ubrzao ulazak zemlje u Evropsku uniju.

Vanjske veze
------------

***Ahmet Necdet Sezer*** na Wikimedijinoj ostavi

* BBC Profile
* Presidency of the Republic of Turkey Arhivirano 2006-02-13 na Wayback Machine-u

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi: **Yekta Güngör Özden**  |  **Predsjednik Ustavnog suda Turske** 1998–2000 | Slijedi: **Mustafa Bumin**  |
| Prethodi: **Süleyman Demirel**  |  **Predsjednik Turske** 2000–2007 | Slijedi: **Abdullah Gül**  |

| * p
* r
* u
Predsjednici Turske |
| --- |
| 
Mustafa Kemal Atatürk |
İsmet İnönü |
Celal Bayar |
Cemal Gürsel |
Cevdet Sunay |
Fahri Korutürk |
Kenan Evren |
Turgut Özal |
Süleyman Demirel |
Ahmet Necdet Sezer |
Abdullah Gül | Recep Tayyip Erdoğan
 | Zastava predsjednika Turske |
**Beatlemanija** (od riječi Beatle i mania) je termin koji je skovan tijekom 60-ih, a opisuje intezivnu maniju obožavatelja prema Beatlesima u njihovim ranijim godinama koje su obilježile njihovu ogromnu popularnost. 

Andi Lothian, bivši promovitelj škotske glazbe, tvrdi da je on skovao termin kada je razgovarao s novinarom na koncertu Caird Hall Beatles koji je bio dio mini turneje Beatlesa po Škotskoj, 7. listopada 1963. Prvi put se u tisku termin rabio u The Daily Mirror 15. listopada 1963. u vijestima o koncertu Beatlesa u Cheltenhamu koji se zbio dan prije.

Beatlemanija se pojavila u Velikoj Britaniji, a potom proširila po cijeloj Europi, zatim u SAD-u i konačno u cijelom svijetu. Manifestirala se u masama obožavateljica grupe, koje su vrištale kad bi se Beatlesi pojavili. Vremenom je rasla i, između ostalog, zbog nemogućnosti da se koncentriraju na svoja koncertna izvođenja, Beatlesi su se povukli sa turneja. Obožavatelji su nastavili da ih progone i poslije toga, sve do konačnog raspada grupe.

Beatlemanija se proširila u SAD-u nakon što su Beatlesi bili izvođači u The Ed Sullivan Showu 1963. Razmjeri Beatlemanije u toj zemlji bili su očiti po popularnosti njihovih singlova i albuma jer su Beatlesi imali singl broj jedan 59 tjedana tijekom 6 i pol godina.
**Agramer Zeitung** (*Zagrebački list*) bile su dnevne novine na njemačkom koje su izlazile u Zagrebu od 1848 do 1912. 
Urednik je bio Franz S. Stauduar , a redakcija i štamparija bile su u Frankopanskoj ulici 26..

Historija izlaženja Agramer Zeitunga
------------------------------------

List je zapravo počeo izlaziti 1830. ali pod imenom - **Agramer politische Zeitung**, to je bio prvi (i dugo vremena jedini) moderni dnevni list u Zagrebu, - dobro štampan, sa ozbiljnom redakcijom, tako da su ga čitali svi pismeni ljudi, a njih je tad bilo malo. Taj sloj sastojao se od austrijskih graničarskih oficira, malobrojne zagrebačke intelegencije i imućnijih obrtnika i trgovaca. 

Od 1849. list se prezvao u **Agramer Zeitung** kog su Zagrepčani od milja zvali *Agramerica*, i rado čitali po kavanama. Zlatne godine *Agramer Zeitunga* bile su od 1830. do 1858. kad je uz dnevnik izlazio i književni dodatak **Luna** (prije toga samostalni časopis *Luna Agramer Zeitschrift*), u kom su kojiput objavljivani književni prilozi i pjesmice na kajkavskom. U Luni je 1880. u nastavcima 
objavljen i roman **Parna kuća** (Das Dampfaus) Julesa Vernea. 

Nakon 82 godine izlaženja list je ugašen - 1912. naslijedio ga je Agramer Tagblatt koji je izlazio do 1923.

Izvori
------

1. ↑  „*Agramer Zeitung*" (hrvatski). Nacionalna i sveučilišna knjižnica u Zagrebu. Pristupljeno 19. 05. 2012.
2. 1 2  „*Novine 19. st. tiskane i sačuvane u Hrvatskoj*" (hrvatski). Hrvatsko knjižničarsko društvo. Pristupljeno 19. 05. 2012.
3. ↑  „*Povijest medijske komunikacije u Hrvatskoj*" (hrvatski). Juraj Mirko Mataušić. str. 11. Pristupljeno 19. 05. 2012.
4. 1 2  Olga Maruševski. „*Kroz prošlost zagrebačkih kavana*" (hrvatski). Matica Hrvatska. Pristupljeno 19. 05. 2012.
5. ↑  Živko Prodanović. „*Djela Julesa Vernea na njemačkom jeziku u hrvatskim novinama u XIX. stoljeću*" (hrvatski). Parsek. Pristupljeno 19. 05. 2012.

Literatura
----------

* Fruk, Marina: Deutschsprachige Presse in Kroatien. // Zagreber germanistische Beitraege :

Jahrbuch fuer Literatur- und Sprachwissenschaft. Beiheft. 7 (2004.)

Vanjske veze
------------

* Agramer Zeitung (broj 78. od 4. jula 1848.) na portalu ANNO (Österreichische Nationalbibliothek)
* Agramer Zeitung (na portalu -Nacionalna i sveučilišna knjižnica u Zagrebu)
* Novine 19. st. tiskane i sačuvane u Hrvatskoj