recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Jean Chiappe 1927. godine
**Jean Baptiste Pascal Eugène Chiappe** (Ajaccio, 3. maj 1878 - Mediteran, 27. novembar 1940) bio je francuski policijski i državni službenik, najpoznatiji kao prefekt pariške policije od 1927. do 1934. godine.

Rodio se na Korzici u uglednoj porodici Chiappe. Karijeru je započeo nakon studija prava, zaposlivši se 1899. u Ministarstvu unutrašnjih poslova kao sekretar odjela za zatvorsku upravu. Sa vremenom je napredovao u službi, a od 1924. do 1927. bio načelnik kriminalističke policije. Na čelu pariške policije je godine 1930. donio odluku kojom se, nakon nasilnih demonstracija radikalnih desničara, zabranjuje prikazivanje Buñuelovog filma *Zlatno doba*. Usprkos desničarskih stavova, zadržao je položaj i pod vladama lijevog centra, sve dok nije došlo do javnih optužbi za zataškavanje i iznude vezanu uz aferu Stavisky i druge korupcijske skandale. 3. februara 1934. ga je premijer Edouard Daladier konačno smijenio. Chiappe je, međutim, prethodnih godina stekao takvu popularnost u redovima radikalne desnice da su oni na to reagirali uličnim demonstracijama koje su 6. februara eskalirale u krvoproliće. 

Chiappe je te događaje iskoristio kako bi započeo političku karijeru. Godine 1935. je postao predsjednik pariškog općinskog vijeća, a 1936. godine je izabran u Parlament kao nezavisni zastupnik uz podršku stranaka desnice. Nakon pada Francuske je Chiappe bio odsutan kada je Parlament izglasao ustavne ovlasti maršalu Petainu i time uspostavljen višijski režim. Usprkos toga ga je višijski režim 24. novembra imenovao visokim komesarom za Levant, odnosno guvernerom Sirije i Libanona koji su tada bili pod francuskom vlašću. Tri dana kasnije je na put za Levant odletio avionom Air Francea, kojim je pilotirao proslavljeni avijatičar Henri Guillaumet; avion je nedaleko od obale Sardinije oboren od strane italijanskih lovačkih aviona; iako se danas uglavnom vjeruje da je to toga došlo pogreškom, odnosno da je višijski avion zamijenjen za britanski, višijski premijer Pierre Laval je za incident optužio Britance, te je Chiappe slavljen kao mučenik. 

Njegov brat Angelo Chiappe je također imao istaknutu karijeru u državnoj upravi prije nego što je 1945. godine nakon oslobođenja Francuske pogubljen zbog kolaboracije sa okupatorom; nećak Jean-François Chiappe je bio poznati televizijski režiser.

***Jean Chiappe*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 36910307
* ISNI: 0000 0000 0089 6274
* GND: 1051062411
* SUDOC: 243019750
* BNF: cb10889953f (podaci)
* The Léonore id LH//527/7 is not valid.

 |
**Gaero of Baekje** (?-475, vl. 455-475) bio je 21. po redu vladar države Baekje, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Bio je najstariji sin prethodnog kralja Biyua. Ratovao je sa sjevernom državom Goguryeo, i u početku imao uspjeha kada je godine 466. uspio osvojiti grad Cheongmongnyeon (청목령, 靑木嶺 ; kraj modernog Kaesonga). Godine 472. je poslao izaslanstvo na dvor države Sjeverni Wei nastojeći od nje dobiti podršku u ratu; njegov je prijedlog je odbijen, jer država Sjeverni Wei bila zauzeta s borbom sa suparničkom dinastijom Liu Song. Početkom iste decenije je na Gaerov dvor, prema *Samguk Sagiju* došao budistički redovnik po imenu Dorim, koji je, u stvari, bio agent kralja Jiangsua od Goguryeoa. Dorim je, koristeći igru baduk, stekao kraljevo povjerenje te ga potakao da zanemari obranu sjevernih granica. Kada je godine 475. Goguryeo poduzeo napad, država Baekje je bila nespremna, te je izgubila dolinu Hana, uključujući i prijestolnicu. Gaero je bio prisiljen povući se u planinsku utvrdu Acha gdje su ga ubila dva oficira podmićena od države Goguryeo. kada je po njenu vlast pala dotadašnja Baekje prijestolnica - današnji Seul. Naslijedio ga je sin Munju čiju je kratku vladavinu obilježio kaos i političko nejedinstvo države.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Biyu od Baekjea** | **Kralj države Baekje**455 - 475 | Slijedi:**Munju od Baekjea** |
**Leco** (Leko, Lapalapa), maleno pleme, jezik i jezična porodica američkih Indijanaca nastanjenih u džunglama sjeverozapadne Bolivije, u departmanu La Paz, (provincija Larecaja). Leco je istoimeni i jedini član porodice, raširen na río Mapiri; druga je grupa na Río Kaka (Guanay); treća na Río Coroico; i kod grada Atén. Etničkih ima oko 200 (1991), ali je jezik pred izumiranjem. 

Charles A. Zisa (1970) klasificira ih u veliku andsku porodicu, i Joseph H. Greenberg (1987) u sjevernoandske jezike

Izvori
------

1. ↑  Andean-Equatorial Macro-Phylum (Based on Greenberg): Zisa 1970[*mrtav link*]
2. ↑  Amerind: Greenberg 1987[*mrtav link*]

Literatura
----------

* *Brinton, Daniel G.* 1891. The American race. A linguistic classification and ethnographic description of the native tribes of North and South America. New York
* Zalles Cueto, Alberto 1990. Los lecos: dos enclaves al interior del territorio del ayllu Chalana y su problemática actual.En: Reunión Anual de Etnología, 1990: 49-56. La Paz: MUSEF

Vanjske veze
------------

* Leco
**Jorgovanka Tabaković** (Vučitrn, 20. mart 1960) je srpski političar, ekonomista i članica Srpske napredne stranke.

Biografija
----------

Po obrazovanju je doktor ekonomskih nauka. Godine 1992. postala je član Srpske radikalne stranke, gde je bila član Predsedničkog kolegijuma, kao i poslanik u saveznom parlamentu. Nakon što su radikali ušli u novu Vladu Srbije sa SPS-om i JUL-om, 1998. godine, Tabakovićeva je postala ministar za privatizaciju. Januara 2007. godine, na vanrednim parlamentarnim izborima, kao i u maju 2008. godine na narednim vanrednim parlamentarnim izborima, izabrana je za poslanika Srpske radikalne stranke u Narodnoj skupštini Srbije.

Septembra 2008. godine, nakon raskola u SRS-u, Tabakovićeva je podržala Tomislava Nikolića i postala član poslaničke grupe „Napred Srbijo".

Do 1999. godine živela je u Prištini, a posle toga pa sve do danas živi u Novom Sadu. Majka je troje dece. Zaposlena je u preduzeću „Telekom Srbija" a. d. kao jedan od direktora za regiju Vojvodine.
Avgusta 2012, izabrana je za guvernerku Narodne banke Republike Srbije.
**Jyväskylä** (čita se **Jiveskile**) je grad i općina u sredini južne Finske od 
134,658 stanovnika.

Jyväskylä je i administrativni centar Regije Centralna Finska.

Geografske karakteristike
-------------------------

Jyväskylä leži na sjevernoj obali jezera.Päijänne, južno od Kuopia, 
udaljena 147 km sjeveroistočno od grada Tamperea.

Historija
---------

Jyväskylä se prvi put spominje 1537. kao selo u feudu Mattila. 

Jyväskylä je povelju o statusu grada dobila 1837. od ruskog cara
Nikole I. Za ruske vlasti se počela profilirati kao centar finske kulture i obrazovanja, pa je 
kasnije nazvana - *Finskom Atenom*.
U njoj su djelovale tri historijske obrazovne ustanove: Tu je 1863. startala s radom prva finska učiteljska škola, koja je 1934. prerasla u pedagoški 
institut, koji je 1966. prerastao u univerzitet. Prva finska srednja škola - Lyceum, startala je s radom 1858. a isto tako i 
prva djevojačka škola, koja je započela s radom 1864.

Od znamenitosti Jyväskylä ima nekoliko zgrada arhitekta Alvara Aalta, uključujući i Muzej Centalne Finske. Atrakcija je i 
Muzej Alvara Aalta.

Privreda i transport
--------------------

Jyväskylä je grad industrijski grad u kom se proizvodi celuloza, papir i drugi proizvodi od drva 
(šperploče), pored tog ima i tvornice tekstila, hrane, metalurških proizvoda.i municije.

  

Jyväskylä je značajno željezničko čvorište, i velika jezerska luka
Grad ima aerodrom (IATA: JYV, ICAO: EFJY) udaljen oko 19 km sjeverno kod Tikkakoskija.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Danska, Esbjerg
* Švedska, Eskilstuna
* Mađarska, Debrecen
* Nikaragva, Jalapa
* Kina, Kunming
* Slovačka, Banská Bystrica
* Kina, Mudanjiang
 | * Island, Neskaupstaður
* Japan, Niiza
* Njemačka, Potsdam
* Poljska, Poznanj
* Norveška, Stavanger
* Estonija, Tartu vald
* Rusija, Jaroslavlj
 |

Izvori
------

1. 1 2 3  „Finland: Central Finland" (engleski). City population. Pristupljeno 13. 10. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Jyväskylä*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 13. 10. 2014.

Vanjske veze
------------

***Jyväskylä*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada*[*mrtav link*] (`fi`)
**Grofovija Jämtland** (švedski: *Jämtland län*) je jedna od 21 grofovije na koji je Švedska
administrativno podjeljena, koja leži na zapadu zemlje duž norveške granice.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grofovija Jämtland se prostire po teritoriju tradicionalnih pokrajina Jämtland i Härjedalen.

Jämtland graniči sa grofovijama Blekinge, Gävleborg, 
Västernorrland i Västerbotten. 

Jämtland ima površinu od 49,343 km² u kojoj živi 126,691 stanovnika.

Teren na zapadu grofovije se uzdiže do visine od 1762 metara), ali se na istoku spušta ispod 457 metara. 
Grofoviju oplakuju rijeke Ljungan, Indalsälven, Ångerman i Ljusnan.
Storsjön je najveće od brojnih jezera, njegove obale bile su naseljene još od predkršćanskih vremena.

Historija
---------

Otok - Frösön u Jezero Storsjön, bio je drevna prijestolnica prastanovnika Jämtlanda, kao i mjesto žrtvenog hrama. 
Najsjeverniji švedski Runski kamen bio je podignut pored jezera negdje oko 1050. 
Osim kratkog razdoblja između 1563. - 1570. Jämtland je dio danskih norveških teritorija sve do 1645.

Privreda
--------

Jezgra Jämtlanda je relativno plodna ravnica, tako da je tu koncentrirana poljoprivreda grofovije. Uzgoj muznih krava za mlijeko je glavna 
privredna grana, zajedno sa drvnoprerađivačkom industrijom i kamenolomima.

Lijepa jezera, gorski krajolici i divlje planine sa brojnim slapovima, pretvorili su Grofoviju Jämtland u popularnu turističku 
destinaciju.

Administrativni centar grofovije je Östersund, a Åre je poznato švedsko skijalište.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Jämtland*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 04. 2015.
2. 1 2  „Sweden: Jämtland" (engleski). City population. Pristupljeno 24. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Jämtland (grofovija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Grofovije Jämtland (`sv`)
* *Jämtland* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

 p • r • u  **Švedske grofovije** 

Zastava ŠvedskeZastava Švedske
Blekinge • Dalarna • Gävleborg • Gotland • 
Halland • Jämtland • Jönköping • Kalmar • Kronoberg • 
Norrbotten • Örebro • Östergötland • Skåne • 
Södermanland • Stockholm • Uppsala • Värmland • 
Västerbotten • Västernorrland • Västmanland • 
Västra Götaland
**Lechería** je turistički grad od 45,100 stanovnika u saveznoj državi Anzoátegui, na sjeveroistoku Venecuele. 

Grad je i administrativni centar Općine Diego Bautista Urbaneja.

Lechería je dio konurbacije Gran Barcelona, u kojoj su uz nju i gradovi Barcelona - Puerto La Cruz i Guanta. U Gran Barceloni je po popisu stanovnika iz 2015. živjelo 1.016.000 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Lechería leži spojena sa Barcelonom, kao njeno sjeverno predgrađe na obali Karipskog mora, zapadno od nje prostire se luka Puerto La Cruza.

Historija
---------

Prvo naselje španjolskih kolonista osnovano je 1535. pod imenom **San Miguel de Neverí**, ali su ga naseljenici morali napustiti zbog otpora lokalnih indijananaca Cumanagoto.
*San Miguel* je kasnije postao usputna luka i stanica kolonista na putu prema naseljima na sjeveroistoku.

Centar grada
Naselje je dobilo na važnosti krajem 18. vijeka, kad je španjolska kruna odlučila izgraditi utvrdu Magdalena, koja je dovršena 1799. Ona je trebala spriječiti napade francuskih, nizozemskih i engleskih pirata na trgovačke brodove koji su plovili između Barcelone i Cumane. 
Za vrijeme venezuelanskog rata za nezavisnost utvrdu je 1817. uspio zauzeti Simón Bolívar i nakratko zadržati, ona je tek od 1819. trajno u rukama venecuelanskih revolucionara kad ju je zauzeo general Rafael Urdaneta.

Sredinom 19. vijeka naselje je dobilo današnje ime **Lechería** (Mljekara) jer se tad počelo uzgajati puno koza i ovaca zbog mlijeka koje se isporučivalo u nedaleku brzorastuću Barcelonu. Početkom 20. vijeka počinje razvoj ribarstva i gradnja ribarske luke (danas u centru grada), ta aktivnost prevladavala je gotovo čitavim 20. vijekom.

Na terenu od nekih 900 hektara (prostor nekadašnjih solana) - 1967. počela je izgradnja turističkog naselja El Morro. Ono je potaklo i gradnju ostalih pratećih sadržaja i ukupni rast turizma.

Od devedesetih se u Lecheríji počelo graditi i dosta novih stambenih kvartova.

Lechería je tek 1992. postala administrativni centar novoosnovane Općine Diego Bautista Urbaneja.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Venezuela*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 20. 11. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Historia de Lechería*" (španjolski). Ensitu. Pristupljeno 20. 11. 2017.
3. ↑  „*Gran Barcelona - Sumario*" (španjolski). Declaracion. Pristupljeno 19. 11. 2017. [*mrtav link*]
4. ↑  „*Alcaldía de Lechería* "(španjolski). TuComuna. Arhivirano iz originala na datum 2017-11-01. Pristupljeno 20. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

***Lechería*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldía de Lechería* Arhivirano 2017-11-01 na Wayback Machine-u (`es`)
**Isavrijski** ili **Izaurijski rat** je naziv za ustanak Izaurijaca protiv vlasti bizantskog cara Anastazija I, koji je trajao od 492. do 497. godine i završio Anastazijevom pobjedom.

Uzroci rata su svoje korijene imali u politici Anastazijevog prethodnika Lava I (vl. 457-474), koji je sredinom u siromašnoj, brdovitoj i zabačenoj Izauriji pronašao ne samo dragocjen izvor ljudstva za carsku vojsku, i protutežu germanskim najamnicima koji su sve više dominirali carskom vojskom te tako prijetili da potkopaju Istočno, isto onako kao što su potkopali Zapadno Carstvo. Izaurijci su tako brzo napredovali u redovima carske vojske i uprave, sve dok 474. na prijestolje nije stupio izaurijski general Zenon. Međutim, u prijestolnici Konstantinopolu su Izaurijci bili omraženi kao neobrazovani i sirovi "barbari", te su se još prije Zenonovog dolaska na prijestolje na njegovim ulicama bilježile demonstracije i ustanci protiv izaurijske vlasti. Nakon što je Zenon u proljeće 491. umro, narod je na Hipodromu demonstrirao tražeći "rimskog cara", a protiv Zenonovog brata Longina koji se smatrao najizglednijim izaurijskim nasljednikom. Te zahtjeve je poslušala Zenonova udovica Arijadna, koja je udajom za relativno anonimnog, ali "domaćeg" službenika po imenu Anastazije istome omogućila da zauzme prijestolje.

Anastazije je svoj položaj nastojao osigurati tako što je proveo čistku izaurijskih kadrova u upravi, te konfiscirao i na dražbi prodao njihovu imovinu. Zbog svega toga su godine 492. Izaurijci na čelu sa Longinom digli ustanak. Ustanicima se priključio i izaurijski general Longin od Kardale. Anastazije je na njih poslao vojsku kojima su komandirali generali Jovan Skit i Jovan Grbavac (Flavije Jovan); carska je vojska ustanike iste godine porazila u bitci kod Kotieja. Oni su se međutim, povukli u Izauriju i brdske tvrđave. Godine 493. su se u Kapadokiji vodile i borbe sa promjenjivim ishodom za grad Klaudiopolis. Od 494. do 497. su ustanici uspješno pružali otpor zahvaljujući opskrbi iz kilikijske luke Antiohija Lamotis koju je omogućio general Longin od Selina. Dugotrajni rat je, prema vlastitim riječima, "izmorio" Anastazija, ali mu također pružio i priliku da 496. svrgne "pravovjernog" patrijarha Eufemija s kojim je došao u sukob zbog svojih mijafizitskih uvjerenja. Godine 497. je Jovan Grbavac zarobio Longina od Selina, a potom i druge ustaničke vođe koji su dovedeni u Konstantinopol i prisiljeni da izvedu proskinezu pred pobjedničkim carem. Anastazije je u čast pobjede dao sagradio kapiju Halke, a pjesnik Hristodor ispjevao danas izgubljeni ep *Isaurica* (Ἰσαυρικά).

Literatura
----------

* John Bagnell Bury, *History of the Later Roman Empire*, BiblioBazaar, LLC, 2009, ISBN 1-113-20102-9, p. 433.
* Brian Croke, *Count Marcellinus and His Chronicle*, Oxford University Press, 2001, ISBN 0-19-815001-6, pp. 137-138.
* Jones, Arnold Hugh Martin, John Robert Martindale, John Morris, "Fl. Ioannes qui et Gibbus 93", *The Prosopography of the Later Roman Empire*, volume 2, Cambridge University Press, 1992, ISBN 0-521-20159-4, pp. 617-618.
**Fergus Dubdétach** ("crnozubi") bio je, prema irskim srednjovjekovnim legendama i tradiciji, kralj Ulaida i kratkotrajni veliki kralj Irske. Na prijestolje je došao nakon što je njegov prethodnik Lugaid mac Con, protjeran sa Tare od strane Cormac mac Airta i ubijen u Munsteru od strane Cormacovog pjesnika Ferches mac Commáina. Fergus i njegova dva brata - Fergus Caisfhiachlach ("grubozubi") i Fergus Foltlebair ("dugokosi") - su potom protjerali Cormaca u Connacht, a Fergus je preuzeo prijestolje. Vladao je godinu dana prije nego što ga je u bitci kod Crinne, uz pomoć Tadg mac Céina i Lugaid Láme, porazio i ubio Cormac.

*Lebor Gabála Érenn* uopće ne navodi Fergusovo porijeklo. Geoffrey Keating mu, naprotiv, daje dugi rodoslov prema kome mu je otac bio Finnchad, sin Ogamana i bivšeg velikog kralja Fíatach Finna. *Annals of the Four Masters* tvrdi da je Fergusov otac bio Imchad, ali ne navodi porijeklo.

*Lebor Gabála* navodi kako je Lugaid vladao u vrijeme rimskog cara Komoda (180-192). Kronologija Keatingove *Foras Feasa ar Éirinn* mu vladavinu smješta u period 203-204, a *Annals of the Four Masters* u 225-226.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Lugaid mac Con**  |  **veliki kralj Irske** LGE kraj 2. vijekaFFE 203-204AFM 225-226 | Slijedi: **Cormac mac Airt**  |

Izvori
------

1. ↑  R. A. Stewart Macalister (ed. & trans.), Lebor Gabála Érenn: The Book of the Taking of Ireland Part V, Irish Texts Society, 1956, p. 337
2. ↑  Geoffrey Keating, *Foras Feasa ar Éirinn* 1.42
3. ↑  *Annals of the Four Masters* M226
|  |
| --- |
|  |

**Julska Monarhija** (francuski: *Monarchie de Juillet*) je naziv za period u historiji Kraljevine Francuske od Julske revolucije 1830. godine do Revolucije 1848. godine. Julska Monarhija bila je liberalna ustavna monarhija kojom je 18 godina vladao Louis-Philippe I iz bočne grane dinastije Bourbon.

Julska Monarhija je započela rušenjem Charlesa X i glavne loze Bourbonaca, nakon kojega je na francuski tron došao Louis-Philippe I iz tradicionalno liberalnije dinastije Orléans. "Kralj-Građanin", kako su nazvali Louisa-Philippea zbog velike podrške koju je uživao među buržoazijom, obećao je francuskom narodu *juste milieu*, srednji put između konzervativnih pristaša Bourbonaca i radikalnih ljevičara. Kraljeva popularnost među građanskim slojem dovela je do toga da su upravom Julske Monarhije dominirali buržoazija i visokorangirani časnici iz Napoleonova vremena. Nakon konsolidacije moči tokom 1830-ih i kriznih godina što se tiče vlada, Julska Monarhija je postepeno postajala sve konzervativnija, a vrunac konzervativne politike doživjela je za vrijeme Françoisa Guizota. Kralj je iskoristio svoje prijateljstvo s Britanijom, a bio je i pobornik kolonijalne ekspanzije, što je u tom periodu obilježeno kolonizacijom Alžira. 

S vremenom su monarhija i kralj gubili na popularnosti, posebice zbog konzervativnog zaokreta, što je dovelo do konačnog svrgavanja kraljevine u Francuskoj tokom Revolucije 1848. godine. Julsku Monarhiju zamijenila je kratkotrajna Druga Republika. 

***Julska Monarhija*** na Wikimedijinoj ostavi
**Jerotej Sokolović** je bio patrijarh srpski od 1589--1590. Na tronu Srpske crkve nasledio patrijarha Savatija Sokolovića. Vrlo kratko vreme je proveo kao patrijarh srpski.

O patrijarhu Jeroteju sem dva zapisa nema skoro nikakvih drugih podataka. U zapisu na mineju, koji je ostavio u Šišatovcu prepisivač jeromonah Georgije, 1589. godine, kaže se da je „isti prepisan u dane preosvećenog arhiepiskopa, oca i učitelja Srba i Bugara i drugih mnogih krajeva vladike kir Jeroteja".

Iz zapisa u rukopisnom tipiku manastira Orahovice, koji je prepisan u vreme mitropolita požeškog Vasilija i patrijarha Jeroteja, vidi se da je patrijarh dobro upravljao domom Svetog Save, jer se za njega kaže: „tada je prestolom pećkim dobro upravljao patrijarh kir Jerotej".

Patrijarh Jerotej je umro 17. februara 1591. godine.

Literatura
----------

* „Jerotej Sokolović". *Narodna enciklopedija*. Zagreb: Bibliografski zavod. 1927.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Savatije Sokolović** | **patrijarh srpski1589 — 1590.** | Nasljednik:**Filip Sokolović** |

  


p • r • uPoglavari Srpske pravoslavne crkve

**Žičko-pećki arhiepiskopi (1219-1337):**  
Sveti Sava • Arsenije I Sremac • Sveti Sava II • Danilo I • Joanikije I • Jevstatije I • Jakov • Jevstatije II • Sveti Sava III • Nikodim • Danilo II • Joanikije II
  
**Pećki patrijarsi (1346-1463):**  
Joanikije II • Sava IV • Jefrem • Spiridon • Danilo III • Sava V • Danilo IV • Kirilo • Nikon • Teofan • Nikodim II • Arsenije II
  
**Pećki patrijarsi (1557-1766):**  
Makarije Sokolović • Antonije Sokolović • Gerasim Sokolović • Savatije Sokolović • Jerotej Sokolović • Filip Sokolović • Jovan • Pajsije Janjevac • Gavrilo I Rajić • Maksim Skopljanac • Arsenije III Crnojević • Kalinik I • Atanasije I • Mojsije Rajović • Arsenije IV Jovanović • Joanikije III Karadža • Atanasije II Gavrilović • Gavrilo II Sarajevac • Gavrilo III • Vikentije Stefanović • Pajsije II Grk • Gavrilo IV Grk • Kirilo II • Vasilije Jovanović-Brkić • Kalinik II Grk
  
**Karlovački mitropoliti i patrijarsi (1690-1920):**  
Arsenije III Crnojević • Isaija Đaković • Sofronije Podgoričanin • Vikentije Popović • Mojsije Petrović • Vićentije Jovanović • Arsenije IV Jovanović • Isaija Antonović • Pavle Nenadović • Jovan Đorđević • Vićentije Jovanović Vidak • Mojsije Putnik • Stefan Stratimirović • Stefan Stanković • Josif Rajačić • Samuilo Maširević • Prokopije Ivačković • German Anđelić • Georgije Branković • Lukijan Bogdanović
  
**Beogradski mitropoliti (1831-1920):**  
Melentije Pavlović • Petar Jovanović • Mihailo Jovanović • Teodosije Mraović • Inokentije Pavlović • Dimitrije Pavlović
  
**Patrijarsi Srpske pravoslavne crkve (1920- ):**
  
Dimitrije • Varnava • Gavrilo (V) • Vikentije (II) • German • Pavle • Irinej
**Inar**, isto tako **Inaros**, **Ienheru** ili **Inarus** (cca. 460. pne.) bio je staroegipatski plemić poznat po tome što je godine digao veliki ustanak protiv Perzijskog Carstva.

Antički izvori navode kako je bio libijskog porijekla, odnosno sin princa Psamtika, zbog čega neki historičari vjeruju da je poticao od Saiske, odnosno posljednje domaće dinastije prije perzijskog osvajanja Egipta u 6. vijeku pne. Vlast mu se pružala u dijelu drevne Libije, kao i Delte Nila oko Saisa.

Ustanak je otpočeo oko godine 465. pne. a za što je priliku pružila zbrka u Perzijskom Carstvu izazvana smrću kralja Kserksa. Inaru je pomoć pružio egipatski princ Amirtej, čija je baza također bila oko Saisa i koji je osvojio sjeverne močvare Delte. Inar je postepeno protjerao perzijske sakupljače poreza i ta sredstva uložio kako bi stvorio veliku najamničku vojsku. Također je ostvario dobre kontakte s Atenom koja je u to vrijeme na čelu Delskog saveza još uvijek vodila rat s Perzijom.

Godine 460. pne. Atenjani su Inaru u pomoć poslali eskpedicijski korpus na čelu s Haritimidom. Njemu se suprostavio perzijski satrap Ahemen koji je poražen u bitci kod Pampremisa. Nakon toga se cijeli Egipat oslobodio od perzijske vlasti, osim Memfisa u čijoj su se citadeli utvrdili ostaci perzijske vojske. U međuvremenu je grčko-egipatska flota, kojoj se pridružio i veliki vojskovođa Kimon, nanijela još jedan veliki poraz perzijskoj floti od 50 brodova. Kako bi Perzijancima dao do znanja da je njegova pobjeda potpuna, Inar je novom kralju Artakserksu poslao glavu njegovog ubijenog rođaka Ahemena.

Perzijski kralj, međutim, nije odustao od Egipta. Nakon višegodišnjih priprema je 456. pne. pokrenut veliki pohod na čelu s perzijskim vojskovođom Megabizom. U teškim borbama je garnizon u Memfisu deblokiran, Haritimid ubijen a Inar ranjen kopljem u bedro te prisiljen povući se u svoja uporišta u Delti. Nakon dvije godine Inarovo uporište je osvojeno, a Inar zajedno s grčkim plaćenicima zarobljen i odveden u Susu.

Inar je nakon toga pogubljen nabijanjem na kolac ili pribijanjem na križ. Antički izvori se razilaze po pitanju kada i kako se to dogodilo. Ktesija navodi da je Megabiz Inara na predaju nagovorio obećavši njemu i grčikim najamnicima život. Međutim, na dvoru je kralja Artakserksa kraljica majka Amestris stalno nutkala da pogubi Inara i njegove pristaše, što je Artakserks nakon nekoliko godina učinio, izazvavši revoltiranog Megabiza da sam digne kratkotrajnu pobunu protiv svog vladara. Tukidid, pak, sugerira kako je Inar pogubljen godine 454. pne. odnosno neposredno nakon gušenja ustanka.

Iako nije uspio u cilju da oslobodi domovinu od perzijske vlasti, Inar je, prema Herodotovim navodima, Perzijancima učinio "više štete nego ijedan čovjek prije njega".

Izvori
------
**Fernando VI** (Madrid, 23. septembar 1713. - Villaviciosa de Odón (Madrid), 10. august 1759. bio je treći španjolski kralj iz Dinastije Bourbon, koji je vladao 
od 1746. do 1759. Za svog mandata držao se politike neutralnosti i provodio postepene reforme.

Biografija
----------

Rođen je kao drugorođeni sin u braku Felipea V i njegova prve supruge Marije Louise Savojske. Za vladavine svog oca nije imao nikakvog udjela u političkom životu zemlje, koji se odvijao pod velikim utjecajem njegove druge supruge Isabel (Elisabette) Farnese. Kad je Fernando u maju 1746. naslijedio tron od svog oca, odlučio je izbjeći dvorske i političke intrige, pa je bio u stanju izbjeći sukobe tokom svoje vladavine. Oslanjao se na ministra svoga oca Markiza Ensenada, koji je pokrenuo administrativne i financijske reforme.

Fernando je bio veliki mecena umjetnosti i nauke, 1752. osnovao je Kraljevsku Akademiju likovne umjetnosti San Fernando, kao i botanički vrt i opservatorij. Pomagao je rad brojnih Ekonomskih udruženja prijatelja zemlje (*Sociedad Económica de los Amigos del País*) koja su nastojala unaprijediti poljoprivredni i tehnički život zemlje. 
Bio je vjeran i odan suprug svojoj ženi kraljici - Mariji Bárbari od Bragançe, sa kojom je dijelio ljubav prema muzici i operi.

Fernando je 1753. sklopio konkordat sa Svetom stolicom kojim je vratio prava oduzeta posljednjem kralju iz Dinastije Habsburgovca - Carlosu II, to se naročito odnosilo na pravo imenovanja biskupa i oporezivanje klera.
Nakon smrti supruge Marije Bárbare 1758. Fernando je obolio od tuge tako da nije dugo živio nakon nje.
Kako nisu imali djece kruna je pripala njegovom polubratu dotadašnjem kralju Napuljskog Kraljevstva - Carlosu III.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Kralj Španjolske (1746. do 1759.)** | Nasljednik: |
| **Felipe V** | **Carlos III** |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Ferdinand VI, king of Spain*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 9.1. 2020.

Vanjske veze
------------

***Fernando VI od Španije*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ferdinand VI, king of Spain* (`en`)

| * p
* r
* u
Monarsi Španije |
| --- |
| Spisak |
| Bandera del Rey de España | 
* Carlos I
* Felipe II
* Felipe III
* Felipe IV
* Carlos II
* *nadvojvoda Carlos (III)* (osporavan)
* Felipe V
* Luis I
* Felipe V
* Fernando VI
* Carlos III
* Carlos IV
* Fernando VII
* José I
* Fernando VII
* Isabel II
* Amadeo I
* Alfonso XII
* Alfonso XIII
* Juan Carlos I
* Felipe VI

 | Escudo de armas del monarca de España |
***In vitro*** (u prevodu s *latinskog* *unutar stakla*) se odnosi na eksperimentalne biološke studije koje se sprovode koristeći komponente organizma koje su bile izolovane iz njihovog uobičajenog biološkog konteksta, da bi omogućila detaljnija ili podesnija analiza nego što bi bilo moguće sa celim organizmom. Kolokvijalno, ti eksperimenti se obično nazivaju „eksperimentima u epruveti". Suprotno, termin *in vivo* se odnosi na rad koji se sprovodi na živim organizmima u njihovom normalnom, netaknutom stanju, dok se *ex vivo* odnosi na studije na funkcionalnim organima, koji su odvojeni od organizma.

Uobičajeni primeri *in vitro* eksperimenata su (a) ćelije izvedene iz višećelijskog organizma (ćelijske kulture ili kulture tkiva), (b) subćelijske komponente (npr. mitohondrije ili ribozomi), (c) ćelijski ili subćelijski ekstrakti (npr. pšenične klice ili retikulocitni ekstrakti), ili (d) prečišćeni molekuli u epruveti (često proteini, DNK, ili RNK, bilo individualno ili u kombinaciji).

Literatura
----------

* Jacqueline Nairn; Price, Nicholas C. (2009). *Exploring proteins: a student's guide to experimental skills and methods*. Oxford [Oxfordshire]: Oxford University Press. ISBN 0-19-920570-1.
* Vignais, Paulette M.; Pierre Vignais (2010). *Discovering Life, Manufacturing Life: How the experimental method shaped life sciences*. Berlin: Springer. ISBN 90-481-3766-7.

Vidi još
--------

* Ex vivo
* In situ
* In utero
* In vivo
* In silico
* In natura
**Jajna ćelija** je zenska polna ćelija koja se obrazuje u procesu oogeneze kod životinja i megagametogeneze kod viših biljaka. Sadrži haploidan broj hromozoma kao i spermatozoid, ali zato kod većine vrsta ima mnogo veću količinu citoplazme od njega. Zrela jajna ćelija je relativno velika, odnosno, veća je od prosečme telesne ćelije životinja. Veoma velika jaja imaju ptice, gmizavci, a i neke ajkule. Zbog toga je faza rasta u oogenezi mnogo izraženija nego u spermatogenezi.

Vrste jajnih ćelija
-------------------

Prema količini i rasporedu žumanceta, koje predstavlja rezervnu hranu za embrion, razlikuju se tri osnovna tipa jajnih ćelija: 

* **oligolecitne**,
* **telolecitne** i
* **centrolecitne**.
* Oligolecitne (oligos= malo; lekhitos = žumance) jajne ćelije imaju malu količinu žumanceta koje je ravnomerno raspoređeno po citoplazmi.
* Telolecitne (telos = kraj) imaju neravnomerno raspoređeno žumance, tako da se na njima razlikuju dva pola:
* animalni, na kome je više citoplazme i gde se nalazi jedro, i
* vegetativni na kome je više žumanceta.

Razlikuju se dva tipa ovih ćelija: 

* **umereno telolecitne** i
* **izrazito telolecitne.**

Umereno telolecitne imaju manje žumanceta od izrazito telolecitnih jaja(prisutne su kod vodozemaca). Žumance je u vidu mnogobrojnih tzv. žumancetnih pločica koje su u donjem delu (vegetativni pol), dok se na animalnom polu nalazi više citoplazme.

Izrazito telolecitne sadrže veliku količinu, gusto napakovanog žumanceta, dok je citoplazma sa jedrom svedena na mali disk koji leži na tom žumancetu (jajne ćelije gmizavaca i ptica).

* Centrolecitne jajne ćelije imaju veliku količinu žumanceta smeštenog u centru, a citoplazma je oko njega u vidu površinskog, tankog sloja. U samom centru žumanceta nalazi se ostrvce citoplazme sa jedrom koje je okruženo citoplazmom.
* Jajne ćelije čoveka i ostalih placentalnih sisara su **alecitne** (bez žumanceta), pošto embrion u ishrani zavisi od majke, a ne od žumanceta.

Vanjske veze
------------

* BioNet Škola[*mrtav link*]
**Jernej Kopitar** (rođen 21.8.1780. u Repnju, umro 11.8.1844. u Beču) je bio slovenački lingvista. 

1808. godine objavio je prvu slovenačku gramatiku, *Grammatik der slavischen Sprache in Krain, Karnten und Steyemark*. Bio je najznačajniji saradnik Vuka Karadžića u radu na srpskom književnom jeziku.

Bio je član bečke dvorske biblioteke i cenzor slovenskih i novogrčkih knjiga. Radio je na stvaranju zajedničkog književnog jezika Slovenaca, a pomogao je i projektu Vuka Karadžića u oblikovanju srpskog književnog jezika temeljenog na narodnom govoru. Naime, Jernej Kopitar je preveo (*istolkovao*) reči na nemački i latinski jezik. Kada je Vuk Karadžić došao u Beč 1813. nakon Prvog srpskog ustanka, napisao je knjigu o propasti tog ustanka. Zamolio je Jerneja, kao cenzora slovenskih knjiga u Beču da mu je objavi. Jernej to nije učinio ali se zainteresovao za rad Vuka Karadžića, pa mu je već naredne godine objavio 

* „Pismenicu serbskoga jezika po govoru prostoga naroda napisanu" kao i
* „Malu prosto-narodnju slavenoserbsku pjesnaricu".

Do kraja Kopitarevog života, među njima je vladalo izuzetno prijateljstvo i borba za narodni srpski jezik kao zvaničan u Srbiji.

Kao Vukov saradnik Jernej ga je savjetovao:

1. da objavi prvu gramatiku srpskog jezika
2. da prikuplja a zatim objavi narodne umotvorine
3. da prikuplja reči narodnog govora kako bi izdao Prvi srpski rečnik

Vanjske veze
------------

***Jernej Kopitar*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jernej Kopitar – avtorjeva dela v zbirki Digitalne knjižnice Slovenije (`sl`)
* Josip Marn, Kopitarjeva spomenica, 1880
**Lažna** ili **pogrešna etimologija** (**pseudoetimologija**, **paraetimologija** ili **paretimologija**), poznata i kao **pučka** ili **narodna etimologija**, premda je to i jedan od naučnih lingvističkih termina, naziv je za često rašireno ali pogrešno verovanje o poreklu neke reči, koje često potiče iz nekih "zdravorazumskih" pretpostavki. Takve etimološke konstrukcije često imaju prizvuk urbanih legendi i mogu biti daleko živopisnije od standardnih etimoloških objašnjenja koja se mogu pronaći u rečnicima, kao što je, na primer, verovanje da reč "snob" potiče od prakse na Oksfordskom univerzitetu da se studentima koji nisu bili plemićkog porekla iza imena dodaje latinski akronim *s. nob.* (= *sine nobilitate*, tj. "bez plemstva"), dok zapravo ta reč najverovatnije označava obućara ili obućarskog šegrta, u kojem je značenju zabeležena 1781. Istorijski gledano, pogrešne su etimologije, počev od antike pa kroz ceo srednji vek, nastajale iz neznanja, poglavito zbog nepoznavanja istorijske gramatike i komparativne lingvistike, dok se danas često razvijaju u nastojanju da se odbrane neke sumnjive istorijske ili pseudoistorijske teze. Na velikom broju takvih pogrešnih etimoloških konstrukcija zasniva se, na primer, srpska pseudonaučna "škola", koju predvodi Jovan I. Deretić i gde se, tako, veruje kako su Etrurci zapravo bili Srbi jer u Srbiji postoji grad Ruma, a na etrurskom se grad Rim nazivao ― *Ruma*; opovrgavanjem takvih hipoteza bavi se istoričar Radivoj Radić u svojoj knjizi *Srbi pre Adama i posle njega*.
**Ilo** je grad od 70,400 stanovnika, na jugu Perua u Deparmanu Moquegua u kom je administrativni centar istoimene Provincije.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ilo se nalazi na obalama Tihog oceana južno od ušća rijeke Osmore i sjeverno od Rta Coles.

Od svog administrativnog centra Moquegue u unutrašnjosti je udaljen 95 km.

Historija
---------

Iako se točno nezna kad je osnovan, zna se da je još od 1541. bio usko povezan sa gradom Moquegua kom je služio kao luka.

Uz luku se razvio kolonijalni grad, čiji se tragovi vide i danas u brojnim palačama i crkvama iz tog vremena.
Broj stanovnika mu se naglo povećao posljednih dekada 20. vijeka dolaskom brojnih osiromašenih seljaka iz Anda.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Ilo Locality in Moquegua*" (engleski). City population. Pristupljeno 15.05.2023.
2. 1 2 3  „*Historia de Ilo*" (španjolski). Sonia Layme Chura. Pristupljeno 15.05.2023.

Vanjske veze
------------

***Ilo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad Provincial de Ilo* (službene stranice) (`es`)
*Za ostale upotrebe, v. Lađevci (razvrstavanje).*

**Lađevci** su selo u Hrvatskoj, u Šibensko-kninskoj županiji.

Zemljopis
---------

Lađevci se nalaze na samoj granici grada Skradina i grada Vodica. Selo je od Šibenika udaljeno 25 kilometara, a od Skradina 20 kilometara. Mjesto je smješteno na krškoj rječici Jaruga (Bribišnica), te je okruženo plodnim poljima.

Stanovništvo
------------

Naselje ima prema popisu iz 2001. godine u 51 kućanstvu 127 stanovnika, od toga su 62 stanovnika muškog spola, a 65 ženskog.

Uprava
------

Povijest
--------

Gospodarstvo
------------

Poznate osobe
-------------

Spomenici i znamenitosti
------------------------

* Nacionalni park Krka

Obrazovanje
-----------

Kultura
-------

Šport
-----

Vanjske poveznice
-----------------

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Lađevci (Skradin)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Skradina |
| --- |
| Bićine • Bratiškovci • Bribir • Cicvare • Dubravice • Gorice • Gračac • Ićevo • Krković • Lađevci • Međare • Piramatovci • Plastovo • Rupe • Skradin • Skradinsko Polje • Sonković • Vaćani • Velika Glava • Žažvić • Ždrapanj |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
**Ilopango** (španjolski: *Lago de Ilopango*) je kratersko jezero u Salvadoru, koje se nalazi u sredini zemlje na tromeđi departmana San Salvador, La Paz i Cuscatlán.

Jezero je kaldera koja leži na nadmorskoj visini od 450 metara, 12 km istočno od glavnog grada San Salvadora, .

Karakteristike i historija
--------------------------

Jezero ima površinu od 72 km², maksimalno je duboko 250 metara.
Dugo je oko 11 (istok-zapad) i široko do 8 km (sjever-jug).

Vodom ga pune riječice; Chagüite, Gualachapa i Arenal de Gulushapa, a odljeva se rijekom Jiboa.

Jezero je nastalo nakon velike vulkanske erupcije u 5. vijeku. Za vrijeme erupcija 1879.-80. od izlivene lave nastala su četiri ptočića - Quemadas. Najveći od njih Ilopango (visok 45 m, širok 150 m) nalazi se na sredini. 

Velike kiše 1880. toliko su povećale vodostaj, da su vode probile kanal na istoku i spojile se koritom Rijeke Jiboa, tako da mu danas vode otječu tom rijekom. Velika poplava pogodila je obale jezera i 1928. godine.

Danas je jezero popularna turistička destinacija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Lago de Ilopango*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 26.3.2023.
2. 1 2 3  „*Ilopango*" (engleski). Global Volcanism Program. Pristupljeno 26.3.2023.
3. 1 2  „*Lake Ilopango*" (engleski). Global Volcanism Program. Pristupljeno 26.3.2023.

Vanjske veze
------------

***Ilopango (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ilopango* (`sh`)
* *Ilopango Lake* (`en`)
Lijevo lažno Sunce iznad Stonehengea.
Vrlo sjajna lažna Sunca u mjesto Fargo, Sjeverna Dakota, SAD. Treba zapaziti da vrhove lažnih Sunca dodiruju gore tangentni lukovi.
Desno lažno Sunce iznad mjesta Salem (Massachusetts, SAD) 27. listopada 2012.
**Lažno Sunce** ili **pasunce** u Zemljinoj atmosferi prestavlja optičku pojavu dviju svijetlih mrlja na 22° s obje strane Sunca na istoj visini nad obzorom (horizontom). Pojava je srodna halou, a nastaje kada Sunce (rjeđe i Mjesec) svijetli kroz rijedak oblak heksagonalnih kristalića leda, koji su orijentirani tako da im je glavna (heksagonalna) os usmjerena vertikalno.

Halo
----

*Glavni članak: Halo (optika atmosfere)*
**Halo** (lat. *halo*, akuzativ od *halos* < grč. *ἅλως*: gumno, okruglo mjesto) je optička pojava u Zemljinoj atmosferi (optika atmosfere) kada se Sunce ili Mjesec naziru kroz tanak sloj oblaka s kristalićima leda. Najpoznatiji je krug oko Sunca ili Mjeseca (potpuni ili njegov dio) promjera 22° koji je na unutarnjoj strani crvenkaste, a na vanjskoj strani plavkaste boje; mnogo rjeđi je halo promjera 44°. 

U istu skupinu optičkih pojava spadaju i: 

* **lažna Sunca** ili **pasunca** (grč. *parhelij*), bjelkaste mrlje na dijelu kruga s obiju strana ili samo s jedne strane Sunca ili Mjeseca, a na istom nagibu kao izvor svjetlosti,
* **tangentni lukovi** (bjelkaste su boje i dodiruju krug haloa),
* **svjetlosni stupovi** (pojavljuju se iznad Sunca izravno prije njegova izlaska ili nakon zalaska) i drugo.

Sve te pojave nastaju lomom zraka svjetlosti na kristalićima leda pa se pojavljuju djelomično spektralne boje ili nastaju refleksijom svjetlosnih zraka na plohama kristalića leda uz pojavu bjeličaste boje ili pak nastaju zajedničkim djelovanjem obaju procesa. 

### Sunčev stup

*Glavni članak: Sunčev stup*
**Sunčev stup** ili **svjetlosni stup** je optička pojava u obliku cijele ili isprekidane svijetle vertikalne pruge iznad ili ispod Sunca, obično kada se Sunce nalazi nisko nad obzorom, najčešće pri zalasku ili izlasku. Pojava nastaje u višim slojevima atmosfere zbog odbijanja (refleksije) Sunčevih zraka na stupičastim ili prizmičastim heksagonskim ledenim kristalima, kada im je glavna (heksagonska) os usmjerena vertikalno.

Izvori
------

1. ↑   **pasunce**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2014.
2. ↑   **halo**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2014.
3. ↑   **Sunčev stup**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2014.

Poveznice
---------

***Lažno Sunce*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ljubljanica** je rijeka u sredini Slovenije duga 41 km desna pritoka Save poznata po tome što protiče kroz Ljubljanu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ljubljanica izvire kod lokaliteta Verd (Vrhnika) na nadmorskoj visini od 300 m, iz 11 kraskih vrela, od kojih je Močilnik glavni. Prije nego što uplovi u Ljubljanu teče kroz poznato Ljubljansko barje, koje je poznata močvara još od antike.
Nakon što protekne kroz Ljubljanu uvire u Savu kod naselja Podgrad.

Sliv rijeke velik je oko 1890 km² i prostire se južnim dijelom Ljubljanske kotline. Prosječni istjek kod ušća iznosi oko 25 m3/s.

Kako je često plavila, korito u samom centru Ljubljane joj je regulirano između 1762. - 1780. po projektu i jezuita Matije Grubara, odtad je plovna za manje brodove. 

Nekad su Ljubljanicu namakali sve one trgovce, koji nisu poštovali cehovska pravila, kad bi ulovili takvog stavili bi ga u kavez i potopili ga sa tržnice u Tromostovju u rijeku.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Reke dolge*" (slovenski). Statistički Ured Republike Slovenije. Pristupljeno 19. 04. 2014.

Vanjske veze
------------

***Ljubljanica (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Slovenski vodni krog: Ljubljanica* (`sl`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **vodotoku** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
*Za ostale upotrebe, v. [[Ivan Golac (razvrstavanje)]].*
**Ivan Golac** (Gospić, 1971.) je hrvatski slikar i kipar.

Životopis
---------

Rodio se je u Gospiću 1971. gdje je završio osnovnu i srednju školu. Studirao je u Rijeci na Filozofskom fakultetu gdje je diplomirao na odjelu slikarstva u klasi profesora Marijana Pongratza i Ksenije Mogin. 

Samostalno je izlagao u Delnicama, Gospiću, Karlovcu, Pazinu, Pločama, Samoboru, a skupno na tridesetak izložaba u Hrvatskoj i inozemstvu. Česti je sudionik likovne stvaraonice Hrvatske vojske. Vodi likovnu radionicu za nadarenu djecu grada Gospića. 

Slika krajobraze. Osmislio je više idejnih likovnih rješenja u svezi s uređenjem javnih prostora.

Poznata djela
-------------

* spomenik svećeniku, piscu i jezikoslovcu Šimi Starčeviću u Karlobagu, podignut na prijedlog skupine građana i uprave karlobaškog kapucinskog samostana (postavljen 18. svibnja 2008.)

Nagrade i priznanja
-------------------

* posebno priznanje za izuzetan doprinos u promicanju i očuvanju kulturnih vrijednosti Like i Velebitskog primorja, za spomenik Šimi Starčeviću

Izvori
------

* Kultura. Likovnjaci. Ivan Golac Arhivirano 2015-04-25 na Wayback Machine-u, Ličke novine, arhiva 2013./kultura do 7. travnja 2013. pristupljeno 30. svibnja 2013.

1. ↑  Udruga Vila Velebita Odbor za Izgradnju spomenika Šimi Starčeviću, 2. listopada 2007. preuzeto 12. kolovoza 2012.
**Ljubo Pavešić** (Škrljevo, 28. siječnja 1919.- Rijeka, 19. siječnja 1994.), hrvatski književnik i novinar.

Životopis
---------

Osmogodišnju školu je pohađao na Kukuljanovu, a gimnaziju na Sušaku. Radio je kao novinar u Primorskom vjesniku (1945.-1947.) na Sušaku, Riječkom listu (1947.-1954.), a potom u Bujama i Zagrebu. Mirovinu je dočekao na Radio Rijeci. Kao pjesnik popularizirao je čakavštinu te su mu mnoge pjesme uglazbljene, među njima i najpopularnija "Nebuloza". Uredio je kaconijer čakavskih pjesnika između Učke i Velebita "Besedi s kamika i z mora" (Rijeka, 1968.).
Na Radio Rijeci uređivao je humorističke emisije "Mantinjada bez mužike", "Mantinjada z mužikun" i vrlo popularnu "Primorsku poneštricu".

Djela
-----

Objavljena djela: 

* Mamina starina (pjesme), Rijeka, 1975.
* Ne pozabi napisat (pjesme), Opatija, 1989.
* Litrati i užanci, Viškovo, 1998.
* Narodni heroj Joakim Rakovac, Zagreb, 1952.
* Pjesma na stratištu (pripovijetke), Rijeka, 1954.
* I krv je tekla kršem (crtice i zapisi), Rijeka, 1959. Škrljevo, 2010.
* Na kamenu za kamen (zapisi, crtice, novele), Rijeka, 1980.

Izvori
------

* Izvor:

Fluminensia[*mrtav link*], Goran Moravček

Vanjske poveznice
-----------------

* Nagrada Ljubo Pavešić[*mrtav link*]

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 6459295
* LCCN: n87866275
* ISNI: 0000 0000 3985 5867

 |
**Joseph Jacques Omer Plante**, poznatiji pod kraćim imenom **Jacques Plante** (francuski izgovor: []; 17. januar 1929 – 27. februar 1986) bio je kanadski profesionalni hokejaški golman. Tokom karijere, koja je trajala od 1947. do 1975. godine, je stekao reputaciju jednog od najvećijh inovatora hokeja. Igrao je za tim Montréal Canadiens od 1953. do 1963 godine, kada je sa njim osvojio Stanleyjev kup šest puta, uključujući i pet pobjeda u nizu. Godine 2017. Plante je proglašen jednim od 1000 najboljih igrača NHL u historija.

Plant je otišao u mirovinu 1965. godine, ali su ga uvjerili da se vrati na teren, prvo u proširenom (ekspanzijskom) timu St. Louis Blues 1968. godine, odakle je 1970. godine prešao u Toronto Maple Leafs a 1973. godine u Boston Bruins. Potom je radio kao trener u Svjetskom hokejaškom udruženju i kao menadžer tima Quebec Nrdiks u sezoni 1973-74. Posljednji put je igrao u sezoni 1974/75. za Edmonton Oilers gdje je i završio karijeru.

Plante je poznat kao prvi golman koji je u NHL-u stalno nosio posebno dizajniranu golmansku masku. Nju je lično razvio i dizajnirao uz stručnu pomoć. Bio je također prvi golman koji je igrao izvan svog dijela igrališta i koordinirao ostale igračeu timu. Godine 1978. je ušao Hokejaški dom slavnih, a 1985. proglašen golmanom kanadskog "Tima snova". Godine 1994. je ušao u Kvebečki sportski panteon, a sljedeće godine su Montreal Canadiens njemu u počast službeno povukli br. 1 sa svojih dresova. Plante je tokom karijere u NHL imao 437 pobjeda, a zbog čega se smatra jednim od največih hokejaških golmana.

Vanjske veze
------------

***Jacques Plante*** na Wikimedijinoj ostavi

* Šablon:Icehockeystats
* History by the Minute—re-enactment of the game where Plante first wore a goaltender mask in regulation play
* NHL Network Online video article on Plante, including footage from November 1, 1959 Arhivirano 2009-10-31 na Wayback Machine-u
* Mini biography of Jacques Plante, History by the Minute
* Plante's 1956 appearance on What's My Line?

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 35377772
* LCCN: n50019904
* ISNI: 0000 0000 7262 4470
* GND: 12397870X
* BIBSYS: 3003273

 |