recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Energija interakcije argonskog dimera. Dalekometni deo je posledica Londonovih disperzionih sila
**Londonove disperzione sile** (LDF, *disperzione sile*, *Londonove sile*, *trenutne dipolom indukovane dipolne sile*, *van der Vaalsove sile*) su tip sila koje deluju između atoma i molekula. One su deo van der Valsovih sila. LDF su imenovane po nemačko-američkom fizičaru Fricu Londonu.

Londonova disperziona sila je slaba međumolekulska sila, koja proističe iz kvantno indukovane trenutne polarizacije multipola u molekulima. One stoga mogu da deluju između molekula bez permanentnih multiponih momenata.

Londonove sile ispoljavaju nepolarni molekuli kao posledicu korelisanog kretanja elektrona u interagujućim molekulima. Pošto elektroni u susednim molekulima "beže" usled međusobnog odbijanja, elektronska gustina u molekulu postaje raspodeljena u blizini drugog molekula. Ovo se često opisuje kao formiranje *trenutnih dipola* koji privlače jedan drugog. Londonove sile su prisutne između svih hemijskih grupa, i obično predstavljaju glavni deo totalne interakcione sile u kondenzovanoj materiji, made su obično slabije od jonskih veza i Vodoničnih veza.

Ona je jedina privlačna intermolekulska sila između neutralnih atoma (e.g. plemeniti gas). Bez Londonovih sila ne bi bilo sile privlačenja između atoma plemenitog gasa, te oni ne bi mogli da postoje u tečnoj formi.

Londonove sile postaju jače sa povećanjem veličine atoma ili molekula. To je posledica povećane polarizabilnosti molekula sa većim, disperznijim elektronskim oblacima. Taj trend se može ilustrovati na halogenima (od najmanjeg do najvećeg: F2, Cl2, Br2, I2). Fluor i hlor su gasovi na sobnoj temperaturi, brom je tečnost, a jod je čvrst. Londonove sile takođe postaju jače sa povećanjem površinskog kontakta. Što je površina veća, to su bliže interakcije između različitih molekula.

Literatura
----------

| * p
* r
* u
Hemijske veze |
| --- |
| **Intramolekulske("jake")** | 

|  |  |
| --- | --- |
| Kovalentne veze | Sigma (σ) • Pi (π) • Delta (δ) • Fi (φ)Jednostruka veza • Dvostruka veza • Trostruka veza • Četvorostruka veza • Petostruka veza • Šestostruka veza3c-2e • 3c-4e • 4c-2eAgostička veza • Savijena veza • Dipolarna veza • π retrodonacijaKonjugacija • Hiperkonjugacija • Aromatičnost • Haptičnost • Antivezivanje |
| Jonske veze | Katjonska-pi veza • Sona veza |
| Metalne veze | Aromatičnost metala |

 |
| Intermolekulske("slabe") | 

|  |  |
| --- | --- |
| Vodonična veza | Divodonična veza • Divodonični kompleks • Vodonična veza niske barijere • Simetrična vodonična veza |
| Druge nekovalentne | Van der Valsova sila • Londonova disperziona sila • Mehanička veza • Halogena veza • Zlatofilnost • Interkalacija • Steking • Sile entropije • Hemijska polarnost |

 |
| *Napomena: najslabije jake veze nisu neophodno jače od najjačih slabih veza* |
**Kontraterorizam**, **antiterorizam** ili **protivterorizam** je izraz koji u najširem smislu mjere, taktiku i strategiju koju pojedine države i organizacije koriste kako bi suzbile terorističke napade. U užem smislu se pod time podrazumijevaju aktivnosti vojske, policije, državnih paravojnih formacija i bezbjedonosnih (obavještajnih) službi. Odjeli tih službi specijalizirani za neposrednu borbu protiv terorista se nazivaju **antiterorističkim jedinicama**. 

U zapadnoj literaturi se ponekad pod pojmom *antiterorizam* podrazumijevaju isključivo defanzivne mjere u svrhu zaštite od, odvraćanja i reagiranja na terorističke napade, dok se pod pojmom *kontraterorizam* podrazumijevaju aktivne, odnosno ofanzivne mjere koje mogu uključivati policijske racije, prepade na terorističke baze i sl.

Povezano
--------

* Kontragerila
* Asimetrično ratovanje
* Specijalna antiteroristička jedinica
* Antiteroristička jedinica Lučko

***Kontraterorizam*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Terorizam |
| --- |
| Generalno | 
* Definicije
* Historija
* Incidenti
* Organizacije

 |
| Ideologije | 
* Anarhistički
* Desničarski
* Komunistički
* Konzervativni
* Ljevičarski
* Nacionalistički
* Narkotički
* Vjerski (budistički • hinduistički • hrišćanski ili kršćanski • islamski • jevrejski • sikistički)

 |
| Metode i taktike | 
* Agroterorizam
* Autobomba
* Bioterorizam
* Improvizirani eksploziv
* Informatički terorizam
* Masovna pucnjava
* Napad vozilom
* Nuklearni terorizam
* Otmica
* Otmica aviona
* Prljava bomba
* Samoubilački napad
* Usamljeni vuk
* Uzimanje talaca

 |
| Povezano | 
* Teror
* Kontraterorizam
* Terorizam pod državnim pokroviteljstvom
* Antiteroristički zakoni

 |
**Kenkateye** (Quencatage, Kencateye, Kenkateie) /Khen-katêyê: mountain people,/ jedno od tri plemena američkih Indijanaca iz skupine Canela, porodica Gé, koje je obitavalo na području brazilske države Maranhão u planinama Serra das Alpercatas. 

Rana populacija iznosila je oko 300 u kasnom 18. stoljću. godine 1910. bilo ih je 250. a uništili su ih 1913. brazilski rančeri-stočari koji su pobili većinu muškaraca. Kenkateye njih oko 150, su živjeli u selu Chinello. Prema Nimuendajú (1946:30) masakr je bio potpun. William H.Crocker prema iskazima pripadnika plemena Apâniekra i Ramkokamekra nadopunjuje da je u selo ujahalo oko 50 stočara koji su Indijance opili kačasom (cachaça; liker od šećerne trske), nakon čega su pobili oko 50 muškaraca. Žene, djeca i nešto muškaraca izbjeglo je plemenima Apanyekra i Krahó. -Danas se vode kao nestali.

Izvori
------

1. ↑  „A forma timbira: estrutura e resistência". Arhivirano iz originala na datum 2005-12-13. Pristupljeno 2014-08-06.
2. ↑  Some Demographic Aspects of the Canela Indians of Brazil
3. ↑  William H.Crocker, The Canela (Eastern Timbira), I: An Ethnographic Introduction
Poslovni centar Londona
**London** je grad u Jugozapadnom Ontariju u Kanadi koji se nalazi duž Koridora Quebec City-Windsor a ima metropolitansko područje s 457.720 stanovnika; sam grad ima 352.395 stanovnika prema popisu stanovništva 2006. godine. 

London je sjedište Okruga Middlesex, na račvanju neplovne rijeke Thames, na pola puta između Toronta i Detroita u Michiganu. Smješten je na 43°0′N, 81°15′W. London i obližnje područje (teritorija između Kitchener-Waterlooa i Windsora) su poznati kao Jugozapadni Ontario. Grad London je posebna općina, politički nezavisan od Okruga Middlesex, iako samo sjedište okruga.

London su Evropljani prvi put naselili 1826. a gradom službeno proglasili 1.1. 1855. Otada je London izrastao u najveću općinu Jugozapadnog Ontarija, a u gradu se razvilo obrazovanje, zdravstvo, turizam i industrija.

Vidi još
--------

* Univerzitet u zapadnom Ontariju

Eksterni linkovi
----------------

***London (Ontario)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Everything London Arhivirano 2018-04-23 na Wayback Machine-u
* Official City of London Website
* Local Weather Arhivirano 2007-04-10 na Wayback Machine-u
**Georgij Apolonovič Gapon** (ruski: ; 17. februar 1870 - 10. april 1906) bio je ruski pravoslavni svećenik i aktivist, poznat kao jedan od osnivača masovnog radničkog pokreta u Sankt Peterburgu. Karizmatski Gapon je brzo stekao veliku popularnost te je početkom 1905. vodio masovne demonstracije sa ciljem da se u tadašnjem Ruskom Carstvu uvedu političke, ekonomske i socijalne reforme. Nakon što su one dovele do masovnog krvoprolića, a potom i revolucionarnih nemira, Gapon je nakratko izbjegao iz zemlje i povezao se radikalnom anti-carističkom opozicijom - eserima i boljševicima. U Rusiju se vratio krajem iste godine nakon što je car Nikolaj II Oktobarskim manifestom pristao na dio reformskih zahtjeva. Gapon je potom ponovno stupio u kontakt sa eserima, ali je tada otkriveno kako je sve vrijeme bio suradnik Ohrane. Eseri na čelu sa njegovim najbližim suradnikom Pinhasom Rutenbergom su ga na proljeće 1906. na prevaru doveli u izoliranu kuću i objesili "kao izdajnika revolucije".

Vanjske veze
------------

***Georgij Gapon*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Story of My Life, by Father George Gapon (1906)
**Klekovača** je krečnjačka planina u zapadnom dijelu Bosne i Hercegovine sa najvišim vrhom Velika Klekovača (1962 m), što je čini najvišom planinom ovog dijela BiH. Okružuju je Srnetica (1375 m), Grmeč (1604 m), Osječenica (1791 m), Lunjevača (1706 m) i Crna Gora (1650 m).

Nalazi se na teritoriji opštine Drvara (južna strana planine) i opština Istočni Drvar i Petrovac (RS) gdje je sjeverni dio. Granica entiteta ide preko vrha Velika Klekovača i spušta se klekovačkim grebenom do Male Kelokovače.

Klekovaču odlikuju velike stijene koje se protežu samim vrhom od Velike do Male Klekovače. Prema mišljenju većine planinara Mala Klekovača je najimpozantniji predio sa surovim sklopom stijena. U tom dijelu planine nalazi se i nekoliko velikih livada i prostranih amfiteatara stijena. Geološki supstrat Klekovače čine krečnjaci.

U sjeverozapadnom dijelu planine, prema planini Osječenici, nalaze se prevoj i mjesto Oštrelj na 1 033 m nadmorske visine, i vrh Oštrelj. Preko Oštrelja vodi put Bosanski Petrovac-Drvar. 

Na Klekovaču se može penjati s više strana, a postoji i alternativa između Male (1413 m) i Velike (1962 m) Klekovače.

Visoka i gusta četinarska šuma raste do nadmorske visine od oko 1500 m, a potom prelazi u rjeđu bukovu šumu. Sam vrh Klekovače obrastao je klekom, niskim rastinjem, pa se pretpostavlja da je po njemu planina i dobila ime.

Na Klekovači se može pronaći i rijetka alpska biljka runolist (*Leontopodium alpinum*). Rijetka ljekovita biljka žuta lincura pretjeranim branjem gotovo je iskorijenjena.

Na Klekovači je moguće sresti i divnog šarenog leptirića, zvanog **Apolonov leptir** (Parnassius apollo, Papilio apollo). Jedan je od najljepših leptirova, ali istovremeno je i u opasnosti da nestane, jer je vrlo osjetljiv na promjene.

Prašuma Lom
-----------

*Glavni članak: Prašuma Lom*
Nedaleko od vrha Velika Klekovača nalazi se Lomska prašuma. Prašumski rezervat "Lom" osnovan je 1956. godine. Zauzima površinu od 297,8 hektara. Ima izdvojeno jezgro - strogi rezervat divljine, veličine 55,8 hektara (kategorija Ia po IUCN - klasifikaciji). Vegetaciju lomske prašume uglavnom čini (75%) tipična šuma ovih dinarskih planina, zajednica bukve-jele-smrče (*Piceo-Abieti-Fagetum illyricum)*.

Literatura
----------

* Jovan Đ. Marković: Enciklopedijski geografski leksikon Jugoslavije, Svjetlost, Sarajevo, 1988.

Vanjske veze
------------

* Članak o Klekovači u Glasu Srpske Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u

***Klekovača*** na Wikimedijinoj ostavi
Blaženi **Gebhard od Salzburga** (cca. 1010 – 15. jun 1088), ponekad navođen i kao **Gebhard od Helfensteina**, bio je nadbiskup Salzburga od 1060. do smrti. Poznat je kao jedan od najžešćih protivnika kralja Heinricha IV za vrijeme spora o investituri.

O Gebhardovom porijeklu se malo zna. Bio je rodom iz Švapske; prema Gabrielu Bucelinu bio je član plemićke Helfenstein, ali ti navodi nisu potvrđeni. Gebhard se navodno obrazovao u Parizu. Ono što se zna jest da je 1055. zaređen u Salzburgu te je kasnije postao kapelan cara cara Heinricha III. Istakao se odanošću Salijskoj dinastiji, kojoj je služio kao izaslanik na bizantskom dvoru u Carigradu, kao i carski kancelar.

Za nadiskupa je izabran 30. jula 1060. Tamo se istakao reogranizacijom sistema crkvene desetine koje su plaćali koruški seljaci, te osnivanjem i reorganizacijom samostana i izgradnjom tvrđava. Iako je godine 1075. podržao kralja Heinricha IV u saksonskom ustanku, u sporu o investituri je stao na stranu njegovih neprijatelja. Odbio je doći na Sinod u Wormsu i umjesto toga je podržao pobunjene kneževe na skupštini u Treburu. Čak i nakon careve kapitulacije u Canossi nastavio je podržavati izbor protiv-kralja Rudolfa od Rheinfeldena u martu 1077. Zbog toga su kraljevske trupe opustošile njegovu nadbiskupiju, a Gebhard je protjeran i na njegovo mjesto postavljen anti-nadbiskup Berthold od Moosburga. Gebhard se u Salzburg vratio tek nedugo prije smrti, uz pomoć bavarskog vojvode Welfa I.

Literatura
----------

* Amon, Karl, 1991: *Die heiligen Bischöfe und Erzbischöfe der Kirche von Salzburg*. In: *Sursum Corda, Festschrift für P. Harnoncourt*.
* Karner, Pius, 1913: *Austria Sancta. Die Heiligen und Seligen Salzburgs*. Vienna.
* Tomek, Ernst, 1935-59: *Kirchengeschichte Österreichs*. Innsbruck/Vienna/Munich: Tyrolia.
* Wimmer, Otto, Melzer, Hartmann, Gelmi, Josef (eds.), 2002: *Gebhard Erzb. von Salzburg*. In: *Lexikon der Namen und Heiligen*. Hamburg: Nikol. ISBN 3-933203-63-5
* Wodka, Josef, 1959: *Kirche in Österreich. Wegweiser durch ihre Geschichte*. Vienna: Herder.
* Wodka, Josef, 1960: *Gebhard EB v. Salzburg*. In: *Lexikon für Theologie und Kirche*. 2nd edition, vol. 4. Freiburg i. B.: Herder.

Vanjske veze
------------

* (`de`) AEIOU Austrijska biografska enciklopedija
* (`de`) Ökumenisches Heiligenlexikon

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Balduin**  |  **nadbiskup Salzburga** 1060–1088 | Slijedi: **Thiemo**  |
**Klerofašizam** je ideologija koja kombinuje političke i ekonomske doktrine fašizma sa teologijom ili religijskom tradicijom. Termin se koristi kako bi se opisale organizacije i pokreti koji kombinuju religijske elemente sa fašizmom. Termin takođe može označavati podršku religijskih organizacija fašizmu, ili fašistički režim u kojem sveštenstvo ima vodeću ulogu.

Istorija termina
----------------

Pojam klerofašizam se ranije uglavnom povezivao sa saradnjom sveštenstva katoličke crkve sa fašističkim državama i režimima. Leksikon stranih reči i izraza Milana Vujaklije definiše klerofašizam kao koncept koji predstavlja moralnu i fizičku saradnju i spregu katoličkog sveštenstva (naročito višeg, sa Vatikanom i biskupima na čelu) sa fašizmom i fašističkim državama u borbi protiv naprednih i demokratskih ideologija i država u svetu koji se najčešće pojavljivao za vreme Drugog svetskog rata.

Štakorski ili pacovski kanali
-----------------------------

***Ratlines*** (*štakorski* ili *pacovski kanali*) je naziv za organizirano spašavanje fašističkih, nacističkih, ustaških i ostalih kolaboracionističkih zločinaca u kojima su sudjelovali visoki predstavnici Katoličke crkve bez zvaničnog znanja Vatikana, na kraju Drugog svetskog rata, kako bi izbjegli kaznene progone. Ugovorene su brojne imigracije u zemlje Južne Amerike, najviše u Argentinu, Urugvaj i Čile.

Vidi još
--------

* Klerikalizam
* Fašizam
**Ljubica Janković** (14. juni 1894 – 3. maj 1974) bila je etnomuzikolog, saradnik Etnografskog instituta Srpske akademije nauka i umetnosti i član više međunarodnih ustanova za proučavanje narodne kulture.

Biografija
----------

Ljubica Janković diplomirala je na Filozofskom fakultetu Univerziteta u Beogradu, gde je studirala jugoslovensku i komparativnu književnost, srpski i grčki jezik i srpsku istoriju. Godine 1937. u Etnografskome muzeju u Beogradu osnovala je Arhiv o narodnim igrama, a od 1939. vodila je Odeljenje za muzički folklor. Od 1951. bila je kustos Muzeja. Sistematski je prikupljala terminološko-enciklopedijsku i bibliografsku građu o narodnim igrama i muzici. U Beogradu je u svojoj kući održavala i kurseve narodnih igara. Za dopisnog člana Srpske akademije nauka i umetnosti izabrana je 5. decembra 1963. s pristupim govorom „Etnomuzikologija i etnokoreologija: Osvrt na definicije, naziv, metode, veze i odnose", a za redovnog 21. marta 1974.

Sa sestrom Danicom izdala je knjigu *Narodne igre* u osam tomova, izdavanih od 1934. do 1964. Knjiga je nastala kao rezultat brojnih istraživanja, a sadrži teorijske rasprave, zapise igara i melodija i crno-bele fotografije. Ljubica i Danica napisale su i devetu knjigu, ali ona nije izdata. Osim toga, objavile su brojne radove u kojima razmatraju značajne etnokoreološke probleme: strukturu, vrste i način zapisivanja igara, odnos između igre i muzike, stil i tehniku igranja, obredne igre, psihološke osnove igranja, ulogu žene u igri, način sakupljanja igara na terenu, vaspitnu ulogu i čuvanje igara. Ljubica i Danica bile su začetnice srpske etnokoreologije. Bavile su se sakupljanjem i proučavanjem tradicionalnih igara, pesama i običaja. Pisale su o kulturnom podrijetlu i očuvanju plesova, a posebno je istaknuto da su prepoznali doprinos "darovitih plesača" u oplemenjivanju plesova. Prilagodba plesa za pozornicu, smatrali su, izvukla je taj ples iz narodnog područja i učinila ga prilagođenim plesom; odbili su išta nazvati narodnim plesom osim anonimno stvorenog plesa koji se izvodi u tradicionalnom okruženju. Sestre Janković skovale su termin parafrazirani folklorni ples za prilagođene plesove.

Obuhvatile su igre s područja današnje Srbije, Crne Gore, Kosova, Bosne i Hercegovine, Severne Makedonije, Hrvatske i pojedinih područja Slovenije. Ujak im je bio etnolog Tihomir Đorđević.

Bibliografija
-------------

* *Narodne igre* (sa sestrom Danicom)
* „Problem i teorija pojedinačne aritmičnosti i ritmičnosti celine izvođenja orske igre i melodije", *Srpski etnografski zbornik*, knjiga LXXXII, 1968;

Nagrade
-------

* Sedmojulska nagrada (1949, sa sestrom Danicom)
**Jupaú** (Uru-Eu-Wau-Wau), slabo poznato pleme američkih Indijanaca naseljeno u brazilskoj džungli na području rezervata Uru-Eu-Wau-Wau, Rondônia. Sami sebe nazivaju Jupaú ("os que usam jenipapo"; *oni koji koriste jenipapo*), dok ih Oro-Uari nazivaju Uru-Eu-Wau-Wau. imaju 4 sela: Alto Jamari, Jamari, Linha 623 i Alto Jaru sa populcijom od 85 ljudi među kojima i nekoliko osoba oženjenih ili udanih u to pleme. Nakon kontakta 1980.-tih mnogi su stradali od pridošlica. 

Ostale njima možda srodne skupine su i Amondawa i Uru-Pa-In, slabo poznati Parakuara i Jurureí, te dvije skupine čija imena nisu poznata. jedna od njih živi na srednjem toku rijeke rio Cautário, a druga na Igarapé Água Branca .

Izvori
------

1. ↑  Uru-Eu-Wau-Wau

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uTupí-Guaraní: Kawahib |
| --- |
|  |
| Amundáwa • Apairandé • Apiaká • Boca Negra • Diahói • Ipotuát • Júma • Jupaú • Jurureí • Mialat • Morerebi • Parakuara • Paranawat • Parintintín • Pawaté • Takwatíp • Tukumanféd • Tenharim • Uru-Eu-Wau-Wau • Wiraféd • Yabutiféd |

 |
| **Hexi Aiwang** (河西哀王) |
| --- |
| Porodično ime: | Juqu (沮渠; jǔ qú) |
| Osobno ime: | Mujian (牧犍, mù jiān)ili Maoqian (茂虔, mào qián) |
| Posthumno ime: | Ai (哀, āi)literary meaning: "žaljenja vrijedan" |
|

**Juqu Mujian** (沮渠牧犍) (? -447), u nekim izvorima **Juqu Maoqian** (沮渠茂虔), formalno **Princ Ai od Hexija** (河西哀王), bio je princ, odnosno posljednji vladar kineske/Xiongnu države Sjeverni Liang. Naslijedio je 433. svog oca Juqu Mengxuna (Princ Wuxuan), pod kojim je država bila postigla svoj teritorijalni vrhunac, ali isto tako bila pod stalnom prijetnjom svojih formalnih sizerena iz države Sjeverni Wei. Juqu Mujian je nastojao podršku dobiti ponudivši vazalstvo južnoj kineskoj dinastiji Liu Song. Njen car Taiwu je godine 439. pokrenuo pohod tokom koga je Guzang, glavni grad države osvojen, a Juqu Mujian zarobljen. Njegova braća Juqu Wuhui i Juqu Anzhou su neko vrijeme nastavili pružati otpor osvajačima, a poslije su odselili na zapad i stvorili izgnaničku državu u Gaochengu. Juqu Mujian je, pak, uživao počasti na dvoru cara Taiwua te se čak oženio za njegovu sestru, ali je 447. godine, nakon što je Taiwu doznao kako priprema ustanak, natjeran da izvrši samoubistvo.

Izvori
------

* *Knjiga Songa*, vol. 98.
* *Knjiga Weija*, vol. 99.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 119, 122, 123.


| Kraljevske titule |
| --- |
|
| Prethodi:**Juqu Mengxun (Princ Wuxuan)** | **Princ Sjevernog Lianga**433–439 | Slijedi:**Juqu Wuhui** |
| **Vladar Kine (Centralni/Zapadni Gansu)**433–439 | Slijedi:**Car Taiwu od Sjevernog Weija** |
kremiranje u Urud, Bali
Javno kremiranje u Kathmanduu.
**Kremacija** (latinski: ) ili **kremiranje** u najširem smislu označava za brzu mineralizaciju tijela mrtvih ljudi i životinja, odnosno njihovo razlaganje na osnovne kemijske sastojke uslijed izlaganja visokim temperaturama, odnosno vatri. U užem smislu se pod kremacijom podrazumijeva spaljivanje mrtvih ljudi u svrhu njihove sahrane, a koji može predstavljati pripremu, odnosno dio pogrebnih rituala ili običaja. Nakon kremacije se preostali ostaci mrtvog tijela - za koje se pretpostavlja da više ne predstavljaju zdravstveni rizik - obično prikupljaju u za to posebno namijenjene posude (urna), te ili sahranjuju na grobljima ili predaju rodbini pokojnika da sa njima raspolažu ovisno o zakonima, običajima ili pokojnikovim željama. 

Postoje dvije osnovne vrste kremacije - na otvorenom, odnosno na pogrebnoj lomači - ili u za to posebno namijenjenim pećima, poznatim pod nazivom krematorijum.

Kremacija kao običaj, odnosno metoda sahrane, se može pronaći u brojnim svjetskim kulturama, odnosno kroz opću historiju. Za nju se općenito može reći da ju preferiraju darmičke religije (hinduizam, džainizam, budizam i sikizam) dok su njoj nesklone ili je zabranjuju abrahamske religije (judaizam, kršćanstvo i islam). Kršćanska zabrana spaljivanja je jedan od razloga zašto je ta praksa u zapadnom svijetu do srednjeg vijeka potpuno iščezla, da bi bila oživljena tek u drugoj polovici 19. vijeka kada je nagli rast velikih gradova i sve veći nedostatak zemljišta za nove grobove potakao traženje alternativa uobičajenom pokopu. Na prostoru bivše Jugoslavije prve inicijative za legalizaciju kremacije i gradnju krematorijuma datiraju iz prve polovice 20. vijeka, ali nisu urodile plodom sve do iza drugog svjetskog rata kada su u formalno ateističkoj Drugoj Jugoslaviji sagrađeni prvi krematorijumi.

Povezano
--------

* Inflamacija (antropologija) za kremiranje prije modernog doba

Eksterni linkovi
----------------

***Kremacija*** na Wikimedijinoj ostavi

* A modern electrical crematorium in India Arhivirano 2012-09-26 na Wayback Machine-u
* Cremation Association of North America homepage
* Scattering Ashes Via Skydive Arhivirano 2011-07-08 na Wayback Machine-u
**Kasari** u svom srednjem i gornjem toku poznat i po imenu- *Teenuse* je rijeka na zapadu Estonije duga 112 km.

Hidrologija
-----------

Kasari izvire zapadno od sela Rabivere na rubu močvare Kelba, od tamo teče prema jugozapadu, preko močvarne ravnice prema ušću u Zaljev Matsalu Baltičkog mora. 
Nekih petnaestak km prije ušća od rijeke se odvaja rukavac Rõude koji uvire na sjeveroistoku zaljeva.

Kasari u svom srednjem i donjem toku često plavi.

Najveće pritoke rijeke su; Vigala 112 (km), Liivi (48), Tuudi (25), Luiste (22), Vardi (20), Konnaveski oja (16), Ellamaa (14).

Pojedini geografi smatraju da je njena pritoka Vigala glavni vodotok, jer je do ušća malo duža od Kasarija.

Porječje rijeke prostire se po Okrugu Rapla na površini od 3,210 km². 
Prosječni godišnji protok na ušću je 25 m³/s.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7   „Kasari jõgi" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 18.09.2021.
2. ↑   „Vigala" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 18.09.2021.

Vanjske veze
------------

***Kasari (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kasari jõgi* (`et`)
**Folklor i vez etničke grupe Matyó** iz grada Mezőkövesda i njegove okolice na sjeveroistoku Mađarske u Županiji Borsod-Abaúj-Zemplén, uvršteni su 2012. na UNESCO-v
Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi.

Karakteristike i historija
--------------------------

Matyó folklor karakterizira naročito vez sa cvijetnim motivima, kojim ukrašavaju svoju narodnu nošnju i predmete po svojim kućama.

Članovi etničke grupe Matyó imaju još od 1947. svoj amaterski folklorni ansambl, djelatnost su pojačali 1991. kad su osnovali udruženje - *Matyó Népművészeti Egyesület* sa sjedištem u Mezőkövesdu, koje danas ima više od 100 članova. Udruženje ima više sekcija od folklorne (ples i pjevanje), ručne radinosti do sekcije vezilja Borsóka. U Borsóki, svatko tko želi može naučiti vještinu i tehnike vezenja od iskusnih članica.

U folklornom ansamblu, članovi nose se fino izvezene [Narodna nošnja|narodne nošnje]], čime doprinose njihovom očuvanju. Kako je matyó vez postao izuzetno popularan u
Mađarskoj a i van nje kao suvenir, prihod od prodaje omogućuje veziljama da održavaju svoju aktivnost i prenose je na mlađe naraštaje.

Udruženje organizira svake godine početkom augusta festival Matyóföldi, koji privuče u grad na hiljade posjetioca.
Svake treće godine organizira izložbu vezova - Szászrózsás, a sudjeluje i na brojnim drugim manifestacijama.

Etnička grupa Matyó je podskupina Paloca, istog zajedničkog slavenskog porijekla, ali ne dijeli isto ime, jer su oni relativno izolirana skupina.

Prema hipotezi etnologa Herkely Károlya, ime - Matyó, nadjenulo im je većinsko protestantsko mađarsko stanovništvo i to kao pogrdno, jer su oni bili katolici.
Za razliku od njega u narodu toga kraja rašireno je mišljenje da su Matyó svoje ime dobili po kralju Matiji Korvinu (Mátyás), koji je 1464. Mezőkövesdu dodjelio status grada.

Izvori
------

1. 1 2 3   „*Folk art of the Matyó, embroidery of a traditional community*" (engleski). UNESCO. Pristupljeno 28. 08. 2016.
2. ↑  „'**NÉPTÁNCEGYÜTTES, Mezőkövesd'**" (engleski). mohacs. Arhivirano iz originala na datum 2007-05-05. Pristupljeno 28. 08. 2016.
3. 1 2  „*Matyó*" (engleski). Matyó Népművészeti Egyesület. Pristupljeno 28. 08. 2016.

Vanjske veze
------------

* Matyó (`en`)
* Mezőkövesdi Matyó népviselet (`hu`)
* Matyó Néptáncegyüttes Arhivirano 2007-05-05 na Wayback Machine-u (`hu`)

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Mađarskoj |
| --- |
|  | 
Obala Dunava, Budimska palača i Andrássy út u Budimpešti • Staro selo Hollókő • Nacionalni park Hortobágy • Kraške spilje Aggteleka i Slovačkog krša 1) • Benediktinska opatija Pannonhalma • Nacionalni park Nežidersko jezero 2) • Ranokršćanska nekropola Sopianae • Tokajski vinogradi
 | Mađarska zastava |
| **Mađarska nematerijalna svjetska baština**
Procesija bušara na Mohaču • Sokolarstvo3) • Folklor i vez etničke grupe Matyó
 |
| 
1) Zajednička svjetska baština Mađarske i Slovačke 
2) Zajednička svjetska baština Mađarske i Austrije 
2) Nematerijalna svjetska baština više zemalja 
 |

***Folklor i vez etničke grupe Matyó*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostala značenja, v. Generacija X (razvrstavanje).*
**Generacija X** (engl. ) je izraz koji u najširem smislu označava pripadnika generacija rođenih nakon završetka poslijeratnog bebi buma u zapadnom svijetu. Iako ne postoji opći konsenzus o vremenskom okviru, pod generacijom X se tradicionalno smatraju osobe rođene od druge polovice 1960-ih preko 1970-ih sve do samog početka 1980-ih. 

Izraz je popularizirao kanadski pisac Douglas Coupland iskoristivši ga kao naslov svog romana *Generation X: Tales for an Accelerated Culture* iz 1991. godine. U svom romanu je opisao život tinejdžera u Južnoj Kaliforniji, a što je poslužilo kao referenca za razlike u odnosu na način života i svjetonazor njihovih roditelja koji su pripadali prethodnoj *baby boomer* generaciji.

U SAD se za pripadnike generacije X ponekad koristio i izraz *baby buster*, kako bi se označila njihova malobrojnost u odnosu na prethodnu generaciju, odnosno pad nataliteta (engleski: ) u odnosu na poratni bebi bum.

Povezano
--------

* MTV generacija

| * p
* r
* u
Kulturne generacije zapadnih društava |
| --- |
| Izgubljena generacija • Najveća generacija • Tiha generacija • Bejbi bum generacija • Generacija X • Milenijalci (Generacija Y) • Generacija Z |
**Kruška crnica**, **tepka kruška**, **crna kruška** ili **karamut** je sorta kruška. Naziv „karamut" potiče od turskih reči (kara-crno armut-kruška). Ova sorta kruške je veoma popularna i poznata kod domaćeg stanovništva.

Izgled i građa
--------------

Kako se radi o sorti kalemnjenoj na divlju krušku raste veoma visoko (5-10 m) formirajući krošnju sfecifičnog izgleda, stablo je otporno na bolesti i vemoa bujno, kora je tvrda i hrapava. Plod je specijalan oblik bobice — pomum i sitan je u odnosu na druge sorte kruške. Prve plodove ova sorta rađa posle 10 godina od kalemnjena, velika stara stabla mogu da rode 800-1000 kg ploda.

Plodovi u vreme berbe nisu jestivi, već mora proći određen period u kome dolazi do macreacije mesa ploda, pri čemu
nastaje tamnosmeđa slatka masa sa izraženim sklereidima (kamenim ćelijama) oko plodišta, izuzetnog je ukusa.

Istorija
--------

Istoričari kažu da u doba Napoleona Bonaparte svaki francuski vojnik morao nositi sadnicu nekog voća i posaditi tamo gde je stacioniran.

Tako su na područja pod Napoleonovom okupacijom na Balkanu početkom HIH veka donesene prve sadnice kruške, a kalem grančice su se proširile i na područja na kome Napoleonova vojska nije bila stacionirana. U nekim delovima Balkanskog poluostrva je zovu i „napoleonka". Po drugima izvorima carica Marija Terezija je naredila da svako domaćinstvo mora posaditi barem jednu sadnicu ove kruške. Kruška karamut je uzgajana na širem području planine Grmeč i podgrmečkih sela. Sadašnji razvoj voćarstva potpuno je zanemario ovu sortu i preti joj izmuiranje.

Upotreba
--------

Kruška karamut je veoma cenjena zbog svoje upotrebe za sušenje plodova kao i za proizvodnju alkohola, jer sadrži veliku količinu šećera i suve tvari. Sušenjem plodova nakon procesa maceracije dobija se kvalitetno suvo voće koje se upotrebljava za pripremu kompota i kolača. Postoje tehnike sušenja sa i bez dimljenja. Rakija od kruške karamut karakteriše lako prepoznatljivom aromom a poznavaoci joj daju prednost u odnosu na druge rakije.

Povezano
--------

* Kruška
**Generacija 5** je jugoslovenska i srpska grupa.

Povijest sastava
----------------

Grupa je osnovana u Beogradu sredinom 1977. godine. Prvu postavu su činili klavijaturista Dragoljub Ilić, bubnjar Boban Đorđević, pjevač Jovan Rašić, gitarista Dragan Jovanović Krle i basista Dušan Petrović. Na prvim singlovima iz 1978. i 1979. godine grupa je svirala hard rock s utjecajem jazz rocka, a sa dolaskom novog pjevača Gorana Miloševića, rođenog brata poznate pjevačice Slađane Milošević, postupno su se okrenuli komercijalnijem zvuku. Na jesen 1979. godine objavili su i treći singl s kojeg se izdvaja njihov najveći hit Ti samo budi dovoljno daleko. Prvi zapaženiji nastup imali su na festivalu u Opatiji 1979. godine, gdje su nagrađeni za najbolje korištenje folklornih motiva.

Prva ploča Generacija 5 izašla je 1980. godine, a druga Dubler dvije godine kasnije. Iz ovog razdoblja ostali su hitovi Dolazim za pet minuta, (tekst napisao Bora Đorđević) Ti i ja, Dubler itd. Njihova glazba je korištena u filmu Zorana Čalića Došlo doba da se ljubav proba iz 1980. godine. Grupa je prestala s radom 1982. godine.

Tijekom pauze glazbeni najaktivniji ostao je klavijaturista Dragan Ilić. Radio je u PGP RTB i surađivao s poznatim glazbenicima poput Željka Bebeka i Slađane Milošević. Skladao je pjesmu Za milijun godina unutar YU rok misije. Dobio je više glazbenih nagrada. Milošević je neko vrijeme bio u skupini Mama Co Co, Jovanović je radio kao studijski glazbenik a Petrović i Đorđević su se odselili u SAD. Deset godina kasnije grupa je obnovila rad. Novu postavu su činili, pored Ilića i Jovanovića, basista Miloš Stojisavljević Cajger (koji je prethodno krajem 70-ih jedno vrijeme mijenjao Petrovića), bubnjar Zoran Radovanović Baki i pjevač i glumac Đorđe David Nikolić. Godine 1994. objavili su kompilacijski album na kojem se nalazila i nova pjesma Najjači ostaju s kojom su doživjeli veliki uspjeh. Ova kompilacija, zajedno sa kocertnim albumom Unplugged & Live vratila ih je u žižu interesovanja tadašnje srpske rock scene. Povratnički album Svijet je tvoj izašao je 1997. godine, s hitovima poput Ritam dodira, Što ćemo sad nas dvoje, Povedi me u noć i Nosi je košava. Đorđe David je napustio grupu 2000. godine i posvetio se samostalnoj karijeri, a novi pjevač postao je Dragan Panjak. Te godine objavili su kompilaciju balada Pomoli se još jednom, a naslovna pjesma bila je i jedina koju je Panjak snimio s grupom. Na posljednjem studijskom albumu Energija iz 2006. godine pjevač je bio Dejan Najdanović Najda, prethodno član grupe Smak.

Diskografija
------------

### Studijski albumi

* *Generacija 5*  (1980)
* *Dubler*  (1982)
* *Svet Je tvoj*  (1997)
* *Energija*  (2006)

### Singlovi

* "Novi život" / "Izgubljeni san" (1978)
* "Svemu dođe kraj" / "Noćni mir" (1979)
* "Umoran od svega" / "Ti samo budi dovoljno daleko" (1979)
* "Spakiraj se, požuri" / "Samo laži" (1981)

 *Kompilacijski albumi* 
* *Generacija 5: Najjači ostaju 1978-1994.*  (PGP RTS, 1994)
* *Pomoli se još jednom ... i druge balade*  (PGP RTS, 2000)

 *Koncertni album* 
* - { *Unplugged & Live* } - (1995)

Vanjske poveznice
-----------------

* Generacija 5 at MySpace
* Generacija 5 at Discogs
Od dinastije Džou do dinastije Ćin kineski vladari nosili su titulu kralja – 王 (*pin-jin:* wáng, *srpski:* vang). 

Carska titula – 皇帝 (*pin-jin:* huángdì, *srpski:* huang-di) koristi se od dinastije Ćin, odnosno prvog kineskog cara Ćin Š’-huanga (秦始皇, *pin-jin:* Qín Shǐhuáng). Sâm Ćin Š’-huang je skovao titulu koju će sledeća dva milenijuma nositi kineski carevi, spojivši titulu božanskog kralja (皇, huang), koja se odnosila isključivo na tri Prva gospodara i titulu kralja-mudraca (帝, di) koja se odnosila na pet mitskih careva Kine.

Kineski carevi su smatrani sinovima neba, i imali su formalno neograničenu vlast. Naravno, neki vladari su bili samo marionete dok su vlast držale dvorske klike, evnusi ili moćne plemićke porodice. 

Carska titula prenosila se sa oca na sina, i u porodici je važilo pravo primogeniture. Naravno, ovo pravo je često osporavano i bilo je uzrok mnogih građanskih ratova. U principu je bilo nemoguće da žena bude vladar, osim jedne, carice Vu C’-tjen iz dinastije Tang.

Veoma bitan element kineskog shvatanja mandata vlasti je konfučijanska ideja o mandatu neba. Prema ovoj teoriji, vladar koji je nepravičan gubi mandat neba i stoga je njegova smena moguća. Na ovaj način dinastije su mogle da budu legitimno smenjene.

Imena kineskih vladara
----------------------

*Videti još i članak: kineska imena*

Imena kineskih vladara sastoje se iz više elemenata. To su: lično ime, koje je za carevog života tabu, vladarska imena koja su se koristila za vreme carevog života i označavala su naziv perioda njegove vladavine (na primer *Večiti mir* ili *Izvorna snaga*), zatim posthumno ime koje je vladaru davano po njegovoj smrti i koje se koristilo prilikom spominjanja vladara, i hramovno ime koje je vladar takođe dobijao posthumno, i koje se koristilo u hramovima.

Navođenje imena kineskih vladara
--------------------------------

Konvencija prilikom navođenja vladarskih imena je sledeća: prvo se navodi ime dinastije, zatim posthumno ili hramovno ime (u zavisnosti od dinastije o kojoj je reč), te vladarevo prezime i lično ime.

> 
> 宋 **太祖** 赵匡胤
>   
> 
> Sung (dinastija) **Tai Cu** (posthumno ime) Džao Kuang-jin (prezime i ime)
> 
> 
> 

Da bi se dala precizna referenca na vladara, dovoljno je navesti samo ime dinastije i posthumno/hramovno ime.

Postoje, međutim i neke razlike. Vladari dinastija Ming i Ćing navode se prema svom vladarskom imenu, ne posthumnom, zato što su njihova posthumna imena bila znatno duža. 

Konvencija navođenja imena za svaku dinastiju navedena je u Tabeli kineskih vladara, ili u pojedinačnim tabelama na stranicama pojedinačnih dinastija (*videti: Kineske dinastije*)

Tabela kineskih vladara
-----------------------

Ova tabela je jedan od najdužih članaka na Vikipediji. Ukoliko vam je potreban neki određeni vladar pogledajte u posebnim člancima o dinastijama

Vidi još
--------

* Kinesko plemstvo
* Kineske dinastije
* Tai-ping ustanak
* Tabela kineskih vladara
|  |
| --- |
| Najčešći vojni činovi |
| Ratna mornarica | Kopnena vojska/zrakoplovstvo | Zrakoplovstvo Commonwealtha |
| Admiral | General | Zračni maršal |
| Komodor | Brigadir | Zračni komodor |
| Kapetan | Pukovnik | Kapetan grupe |
| Zapovjednik | Potpukovnik | Zapovjednik krila |
| Do-zapovjednik | Major | Vođa eskadrile |
| Poručnik | Kapetan | Letački poručnik |
| Potporučnik (mornarica) | Poručnik | Letački oficir |
| Zastavnik | Zastavnik | Zastavnik |
| Narednik (mornarica) | Narednik | Narednik |
| Desetar | Kaplar | Kaplar |
| Mornar | Redov | Redov |

**General** je oficirski čin visokog vojnog ranga. Ovaj termin se koristi gotovo u svakoj zemlji svijeta.

U mnogim zemljama postoje različiti stupnjevi generalskog čina (naprimjer u Armiji RBiH je postojao *brigadni general*, *armijski general* itd.), što predstavlja najviše oficirske činove jedne vojske. Ipak u nekim zemljama postoje i oficirski činovi višeg ranga od generala, kao npr. maršal.

General je historijski gledano armijski čin, ali se često koristi i u vazdušnim snagama. U većini mornarica svijeta, ekvivalent činu generala je čin admirala.

Upotreba čina generala je započela u 17. vijeku u vrijeme organizovanja profesionalnih armija. U početku se general koristio kao sufiks postojećim činovima, naprimjer *pukovnik general*, *kapetan general*, u cilju razlikovanja najznačajnijih vojnih oficira jedne vojske.
Pogled na unutrašnjost kinetoskopa sa rupom za gledanje na vrhu
**Kinetoskop** (engleski: ) je bio rani uređaj za prikazivanje filmova. Zamišljen je za prikazivanje filmova jednom gledatelju, koji ih je promatrao kroz otvor na vrhu uređaja. Bio je prvi uređaj koji je koristio perforiranu filmsku vrpcu sa statičkim snimkama kako bi stvorio iluziju njihovog pokreta, a što je sve do pojave video tehnologije bio osnovni metod prikazivanja pokretnih slika. Kao koncept ga je prvi put opisao američki poduzetnik i pronalazač Thomas Edison 1888. godine, a u praktičnom smislu ga je razvio njegov zaposlenik William Kennedy Laurie Dickson između 1889. i 1892. Dickson i njegov tim u Edisonovoj laboratoriji su također razvili i **Kinetograf**, inovativnu filmsku kameru sa rotirajućim kapcima, koju su koristili prvu za snimanje eksperimentalnih, a potom i komercijalnih filmova.

Kinetoskop je ušao u komercijalnu upotrebu 14. aprila 1894. kada je u New Yorku održano prvo prikazivanje uz korištenje deset uređaja. Njegova pojava je imala značajan uticaj na dalji razvoj filmske tehnologije, velikim dijelom i zbog Edisonove odluke da ne podnosi patente iuzvan američkih granica, što su iskoristili ne-američki filmski pioniri kako bi usavršili Edisonovu tehnologiju. Godine 1895. je Edison uz Kinetoskop uveo i **Kinetofon**, odnosno uređaj koji je Kinetoskop trebao sinkronizirati sa cilindričnim fonografom. Taj pokušaj nije zaživio, a vrlo brzo se ispostavilo kako su projekcije filmova na vanjski ekran, koji Edison ispočetka nije smatrao financijski isplativim, daleko popularnije kod publike nego gledanje pojedinačnih uređaja. Edison je bio prisiljen napustiti Kinetoskop, iako će njegovi kasniji sistemi filmske projekcije koristiti isto ime.

Vanjske veze
------------

 Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Kinetoskop***

* Edison Motion Picture Equipment Chronology part of *Professor Hall's Silent Movies* website
* Machines illustrated survey of early cinematic equipment; part of the *Who's Who of Victorian Cinema* website
* "Motion Pictures" chap. 21 of *Edison, His Life and Inventions* (1910), by Frank Lewis Dyer (Edison lawyer) and Thomas Commerford Martin (AIEE ex-president)
* Technology: Kinetoscope essay with technical analysis of the system; part of the *EarlyCinema.com* website
* Voice Trial—Kinetophone Actor Audition by Frank Lenord mp3 audio file of undated audition; part of *Project Gutenberg*
* Voice Trial—Kinetophone Actor Audition by Siegfried Von Schultz mp3 audio file of undated audition; part of *Project Gutenberg*

### Filmovi za Kinetoskop

* Edison National Historic Site: *Blacksmith Scene* (1893), *Sandow* (1894), *Serpentine Dance* (ca. 1894–95), *Edison at Work in His Chemistry Lab* (n.d.). Note that *The Kiss* (1896) was shot not for the Kinetoscope but for Vitascope projection.
* Library of Congress: twenty-five films from 1891 through 1895
**Džordž Segal** (engl. ; rođen 13. februara 1934) američki je glumac i muzičar. Segal je postao popularan u 1960-im i 1970-im godinama igrajući dramske i komedijske uloge. Neke od njegovih najzanimljivijih uloga su u filmovima poput „Brod budala" (1965), „Kralj pacova" (1965), „Ko se plaši Virginia Vulf-a?" (1966), „Masakr Sv. Valentina" (1967), „Gde je Popa?" (1970), „Barbra Strajsend", „Vrući Rok" (1972), „Blum u ljubavi" (1973), „Dodir klase" (1973), „Kalifornija Split" (1974), „Za dečake" (1991) i „Flertovanje sa katastrofom" (1996).

Mladost
-------

Džordž Segal je rođen u Njujorku 
On je najmlađi od četvoro dece; najstariji brat mu se zove Džon i bio je inovator u kultivaciji novih vrsta hmelja, srednjeg brata Freda, scenariste  i šestogodišnje sestre Grete koja je umrla od pluća prije nego što je Segal rođen.
Segal je bio Jevrej, ali je odrastao kao ateista. Bio je jedan od prvih američkih filmskih glumaca koji su postali vodeći ljudi sa nepromenjenim jevrejskim prezimenom - takvi su bili i Dastin Hofman i Barbra Strajsend.

Karijera
--------

### Film

Prvobitno glumac i muzičar, Segal se pojavio u nekoliko manjih filmova početkom 1960-ih, u poznatom filmu „Najduži dan" (1962) iz Drugog svetskog rata. Potpisao je ugovor o Kolambija pikčers 1961. godine, snimajući svoj filmski debi u „Mladi doktori" i pojavljujući se u televizijskoj seriji „Goli grad". Bio je nominovan za nagradu Oskara za najboljeg glumca za ulogu u filmu „Ko se plaši Virdžinija Vulfa?" i osvojio je dve nagrade Zlatni globus, uključujući nagradu Zlatni globus za najboljeg glumca u muzičkom filmu.

### Televizija

Segal je glumio kao Bif Loman u značajnoj televizijskoj adaptaciji „Smrt trgovca" 1966. godine, a takođe je glumio kao Džordž u adaptaciji 1968. godine u O miševima i ljudima. Tokom sedamdesetih i osamdesetih godina, Segal se često pojavljuje u emisiji Džejnija Karsona; devet puta kao gost i jednom kao domaćin. Godine 1976. Segal je bio domaćin Oskara.

The Goldbergs cast 2014
Počevši od osamdesetih, Segal je počeo da se pojavljuje u brojnim televizijskim filmovima i glumi u nekoliko serija, a takođe i gostujući glumac u emisijama.

Međutim, od 1997. do 2003. godine, Segal je imao najistaknutiju ulogu kada je glumio u En-Bi-Si
sitcom „Samo pucaj!" kao Džek Galo, vlasnik i izdavač modnog časopisa u Njujorku. [21] Bio je nominovan za nagradu Zlatni globus za najboljeg glumca - televizijska serija muzičkih i komedija 1999. i 2000. godine.

Segal se trenutno pojavljuje na Ej-Bi-Si u „Goldenbergovima" (2013-danas), igrajući ekscentričnog ali ljubaznog dedu, Serija ima pet sezona.

### Pozorište

Posle koledža, Segal je dobio posao kao producent u brodevskoj produkciji, gde je igrao u raznim brodvejskim predstavama.

Lični život
-----------

Segal se ženio tri puta. Oženio se filmskim urednicom Marionom Segal Fridom 1956. godine i zajedno su bili 26 godina do razvoda 1983. Imaju dve ćerke. Posle se oženio sa njegovom bivšem ulenicom Sonjom Grinbaum 1996.

Vidi još
--------

* Goldenbergovi
Koordinate: 48°07′N 16°52′E﻿ / ﻿48.117°N 16.867°E﻿ / 48.117; 16.867

„Heidentor"
**Karnuntum** (latinski: , starogrčki:  prema Ptolemeju) je bio drevni rimski vojni logor, odnosno utvrđenje sagrađeno u provinciji Norik, a čiji se ostaci nalaze na istoku današnje Austrije, na putu koji spaja Beč sa Bratislavom. Područje nekadašnjeg Karnuntuma danas čine naselja Petronell-Carnuntum i Bad Deutsch-Altenburg, odnosno Arheološki park Karnuntum.

Prvi put se spominje godine 6. kao Tiberijeva baza operacija protiv Marboda. Kasnije je postao dio provincije Panonije. Pod Hadrijanom je dobio status *municipiuma*, a za vrijeme rata protiv Markomani|Markomana je tamo tri godine stolovao Marko Aurelije i napisao svoje *Meditacije*. U njemu je 193. Septimije Sever proglašen za cara. U 4. vijeku su ga razorila Germani|germanska plemena. Iako je obnovljen pod carem Valentinijanom I, nikada nije povratio svoju važnost, te je Vindobona umjesto njega postala središte regije. Konačno su ga početkom srednjeg vijeka uništili Mađari.

Eksterni linkovi
----------------

***Karnuntum*** na Wikimedijinoj ostavi

* Archaeological Park Carnuntum

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 235455520
* NKC: ge541721

 |
**Juda Kirijak**, poznat kao **Juda Jerusalimski**, je bio praunuk Jude, Isusovog brata, i poslednji jevrejski episkop Jerusalema.

Iako početak njegovog službovanja nije poznat, zna se da je bio na čelu jevrejskih hrišćana nakon Barkohbinog ustanka (132-136), do otprilike jedanaeste godine Antonina Pija (oko 148. godine). Ustanak je imao značajne posledice za jevrejske hrišćane. Vođe jevrejskih hrišćana su posle razaranja Jerusalima nisu živeli tamo nego u Peli.

Nakon rata, jevrejski hrišćani su potpuno marginalizovani, te episkopi Jerusalima više nisu poticali "od onih iz obrezanja", tj. od judeohrišćana, već su ih počeli postavljati Grci. Još za trajanja Judinog episkopata, 135. godine je Marko Jerusalimski postavljen za grčkog episkopa Elije Kapitoline, od strane mitropolita Palestinske Cezareje.

Izvori
------

1. ↑  The Panarion of Epiphanius of Salamis: Book I (Sects 1-46) By Epiphanius, Epiphanius of Salamis, Translated by Frank Williams, 1987 ISBN 90-04-07926-2 p xi
2. ↑  Eusebius, *The History of the Church* (Tr. A. G. Williamson, Penguin Books, 1965. ISBN 0-14-044535-8), see summary in Appendix A.
3. 1 2  Eusebije, Istorija crkve (scribd)

Vidi još
--------

* Judeohrišćani

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Josif**  |  **Episkop Jeruzalema** 135–148 | Slijedi: **Marko**  |
Conrad I Dux, prikaz u *Chronica Sancti Pantaleonis*, Köln, cca. 1237
**Konrad I** (cca. 975 – 12. ili 15. decembar 1011), bio je njemački plemić i velikodostojnik iz Salijske dinastije, odnosno vojvoda Koruške od 1004. do smrti. Bio je treći sin vojvode Otta I, odnosno brat Heinricha od Speyera, oca rimsko-njemačkog cara Konrada II, te Bruna, koji je kasnije postao papa Grgur V. Obojicu je uspio nadživjeti.

Zajedno s ocem je bio kandidat za njemačkog kralja na plemićkoj skupštini 1002. Iste godine, ili u približno vrijeme, oženio se za Matildu (cca. 988 – 29. jul 1031 ili 1032), kćer vojvode Hermana II od Švapske. S njom je imao dva sina - Konrada, koji je kasnije također postao vojvoda, i Bruna, koji je postao biskup Würzburga. Konrad je mro mlad i sahranjen je u katedrali u Wormsu.


|  |
| --- |
| Konrad I od Koruške **Salijska dinastija** **Rođen/a:** cca. 975  **Umro/la:** 1011 |
| Njemačka kraljevska porodica |
| Prethodi: **Otto I**  |  **vojvoda Koruške** 1004–1011 | Slijedi: **Adalbero**  |
*Za ostala značenja, v. Kandaul (razvrstavanje).*
**Kandaul** (Κανδαύλης), također poznat kao Mirsil (Μυρσίλος) bio je kralj drevnog kraljevstva Lidija od 735. pne. do 718. pne. Naslijedio je kralja Melesa a slijedio ga je Gig. Njegovo ime je poslužilo kao izvor naziva za seksualnu sklonost koja se naziva kandaulizam.

Kandaul je prema grčkoj tradiciji bio posljednji vladar heraklidske dinastije, a o načinu na koji je umro postoje više različitih verzija. U Platonovoj *Državi* se navodi kako je Gig dobio prsten koji ga je učinio nevidljivim, te tako uspio ubiti kralja i zasjesti na njegovo prijestolje.

*Kandaul, kralj Lidije, razotkriva svoju suprugu dok se svlači prije odlaska u krevet Gigu, jednom od svojih Ministara*, slika Williama Ettyja. This image illustrates Herodotus's version of the tale of Gyges.
Mnogo je poznatija verzija koju je opisao Herodot u svojoj *Općoj historiji*. Prema njoj se Kandaul imao običaj hvaliti ljepotom svoje kraljevske supruge, ali jedan od njegovih tjelohranitelja, Gig, u to nije htio vjerovati. Kandaul mu je stoga zapovijedio da se sakrije u kraljevskim odajama i promatra kraljicu dok se svlači prije nego što ide u krevet.

Iako Gig nije htio izložiti kraljicu sramoti, morao je poslušati zapovijed. Iste se noći sakrio iza vrata i promatrao kraljicu. Međutim, kraljica ga je vidjela, ali ništa nije rekla. U sebi se, pak, zaklela na osvetu svom suprugu.

Kraljica je Giga sljedeći dan pozvala u svoje odaje i optužila ga je da ju je vidio golu. Nakon toga mu je rekla da ili Kandaul ili on moraju umrijeti. Gig se odlučio za svoj život. Iste večeri ga je kraljica sakrila u svojim odajama te mu dala nož kojim je zaklao Kandaula na spavanju, a nakon toga postao kralj.

Izvori
------

1. ↑  "Kandaul, koga Grci zovu Mirsil..." *Herodot, 1.7.2*

* Translation of *The Histories* by Aubrey de Selincourt Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
* "Sadyattes/Myrsilus/Candaules" by Jona Lendering at www.livius.org Arhivirano 2012-09-21 na Wayback Machine-u


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Meles**  |  **Kralj Lidije** 735?–718? BC | Slijedi: **Gig**  |

***Kandaul*** na Wikimedijinoj ostavi