recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mondego** (portugalski: *Rio Mondego*) je peta po veličini portugalska rijeka i najveća koja čitavom svojom dužinom od 258 km teče isključivo po nacionalnom teritoriju.

Hidrologija
-----------

Rijeka izvire na sjevernim obroncima Masiva Serra da Estrela u Distriktu Guarda na nadmorskoj visini od 1,525 metara.
Od tamo teče prema jugozapadu preko grada Coimbra do ušća u Atlantik kod grada Figueira da Foz.

Na svom toku uzvodno od Coimbre prima pritoke; Alvu, Ceiru i Dão, a nizvodno; Pranto, Aruncu i Egu.

Utjecaj plime proteže 19 km od ušća.
Rijeka je plovna za brodove plićeg gaza 84 km od ušća.

Sliv ima površinu od 6,645 km², i proteže se po distriktima Guarda, Viseu i Coimbra.

Sliv rijeke Mondego prilično je reguliran, izgradnom više brana od 1980-ih nadalje. Tad su izgrađene dvije velike brane sa hidroelektranama; Aguieira (86 km od ušća) i Raiva (80 km od ušća), 6 višenamjenskih brana (1,6-89 hm³) i nekoliko manjih brana.

Brana na mostu kod Coimbre (oko 45 km od ušća), podignuta 1981. za zaštitu od poplava, vodovod i navodnjavanje, bila je nepremostiva prepreka za migratorne vrste sve do 2011. godine, kad je izgrađen riblji prolaz.

Dolina rijeke poznata je po uzgoju riže.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Bacia hidrográfica do Mondego*" (portugalski). Universidade de Évora. Pristupljeno 20.02.2024.
2. 1 2 3  „Mondego River" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 20.02.2024.

Vanjske veze
------------

***Mondego*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mondego River* (na portalu Mapcarta) ()
***Civilization II: Test of Time*** (sh. *Civilizacija II: Test vremena*) je strategijska igra na poteze koju je 1999. godine objavlila američka izdavačka kuća MicroProse. Predstavlja remake, odnosno svojevrsnu modifikaciju *Civilization II* izdane tri godine ranije. U suštini nije donijela značajne promjene prema grafičkom sučelju ili načinu igranja, ali je zato igraču omogućila da produži originalnu kampanju, odnosno nastavi igrati kao kolonist na Alpha Centauri i sukobljava se sa vanzemaljskom civilizacijom. Osim toga je dodan scenario u kome se budući kolonisti sukobljavaju sa vanzemaljskim kolonistima na planetu u sistemu zvijezde Lalande 21185, kao i kampanju i scenario temeljen na nordijskoj mitologiji. *Test of Time* je izdan u vrijeme kada se serija po prvi put suočila sa konkurencijom u obliku igara *Sid Meier's Alpha Centauri* i *Civilization: Call to Power*, koje su bile dodale elemente science fictiona. Kritike su bile uglavnom loše, zamjerajući igri nedostatak originalnosti kao i "kozmetičke" novitetete.

Vanjske veze
------------

* Installation Guide Arhivirano 2018-01-12 na Wayback Machine-u
* *Civilization II: Test of Time* na MobyGames
* CivFanatics Civilization Site
* Apolyton Civilization Site
* *PC Team review (French)*
* *Power Play review (German)*
* *Strategy guide*
* *PC Gamer review*
* *Computer Gaming World review*
* *Reviews in "Software and CD-ROM Reviews on File"*

| * p
* r
* u
Serija *Civilization* |
| --- |
| Video igre | 
* *Civilization*
* *II*
	+ *Conflicts in Civilization*
	+ *Test of Time*
* *III*
	+ *Play the World*
	+ *Conquests*
* *IV*
	+ *Warlords*
	+ *Beyond the Sword*
	+ *Colonization*
* *Revolution*
* *V*
	+ *Gods & Kings*
	+ *Brave New World*
* *World*
* *Revolution 2*
* *Beyond Earth*
	+ *Rising Tide*
* *VI*
	+ *Rise and Fall*

 |
| Društvene i kartaške iogre | 
* *Civilization* (igra na ploči, 2002)
* *The Card Game*
* *Civilization* (igra na ploči, 2010)

 |
| Preteče | 
* *Civilization* (igra na ploči, 1980)
* *Advanced Civilization*
* *Incunabula*
* *Avalon Hill's Advanced Civilization*

 |
| Srodne igre | 
* *Sid Meier's Colonization*
* *Sid Meier's Alpha Centauri*
* *Call to Power*
	+ *II*
* *CivCity: Rome*
* *Sid Meier's Starships*

 |
| Besplatne igre i modovi | 
* *Freeciv*
* *C-evo*
* *FreeCol*
* *Rhye's and Fall of Civilization*

 |
| Razno | 
* Muzika
	+ "Baba Yetu"

 |
*Za ostale upotrebe, v. Mira.*
 *Za ostale upotrebe, v. Myra (razvrstavanje).*
Drevni grčki teatar u Miri, sa uklesanim grobovima lijske nekropole u pozadini.
**Mira** (antički grčki: *Μύρα* [*Mýra*], latinski: *Myra*) je bio drevni grad u antičkoj Likiji, smješten u današnjem gradiću Kale (*Demre*) u turskoj provinciji Antalija. Bio je smješten na rijeci Myros (*Demre Çay*), u plodnoj aluvijanoj ravnici između planine Alaca Dağ, i Egejskog mora.

U historijskim izvorima se prvi put pojavljuje kao član Likijskog saveza (168. pne. - 43), a prema Strabonu je bio najbogatiji grad. U antičko vrijeme su kraj grada u stijeni uklesani živopisni grobovi. Poznat je i kao rano kršćansko središte, a početkom 4. vijeku je tamo kao biskup stolovao Sveti Nikola. Grad su 809. zauzeli Abasidi, a potom ga preoteli Bizantinci, prije nego što je pao pod vlast Turaka Seldžuka krajem 11. vijeka, otkada je postepeno napušten.

V. također
----------

* Crkva sv. Nikole u Demreu

Vanjske veze
------------

***Mira (Likija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Notes on Myra at Turkish Ministry of Culture site
* Sites in Myra Arhivirano 2020-10-19 na Wayback Machine-u
* Numismatic Links[*mrtav link*]
* Demre Guide
* Finally a mass in the church of Saint Nicholas in Myra article from AsiaNews.it
* „Myra". *Catholic Encyclopedia*. New York: Robert Appleton Company. 1913.

= Fotografije i video-snimci
----------------------------

=

* QTVR fullscreen panoramas of the Church of St. Nicholas and the Roman theatre
* Myra Guide and Photo Album
* Demre – Kale Guide and Photo Album
* Virtual tour of the ancient city Arhivirano 2012-04-14 na Wayback Machine-u
* Livius.org: Myra Arhivirano 2008-03-17 na Wayback Machine-u (Pictures)

36°15′50″N 29°58′18″E﻿ / ﻿36.26389°N 29.97167°E﻿ / 36.26389; 29.97167

***Mira (Likija)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Univerzitet Nazarbajev** (kazaški: Назарбаев Университеті, engleski: , ruski: , kineski: ) je prestižni, u formalno-pravnom smislu autonomni istraživački univerzitet u Nursultanu u Kazahstanu. Institucija je 2010. godine osnovana kao rezultat snažne lične inicijative dugogodišnjeg, bivšeg predsednika Kazahstana Nursultana Nazarbajeva. Predavanja na univerzitetu održavaju se na engleskom jeziku, a veliki deo administrativnog osoblja i profesora su strani državljani. Prosečno, na 85 prijavljenih, samo se 10 kandidata prima na osnovne studije koji su besplatni za sve primljene studente i na kojima studenti sa visokim prosekom primaju i stipendije. Na 9 studenata na univerzitetu u proseku dolazi po 1 profesor.

Univerzitet je osnovan kao ogledni primer sa zadatkom da promoviše Kazahstan kao destinaciju za visoko obrazovanje. Institucija nastoji da kombiniše nacionalne prakse visokog obrazovanja sa najboljim primerima iz ostatka sveta.

Galerija
--------

* Centralni koridorCentralni koridor
* LaboratorijaLaboratorija
* Studentski domStudentski dom
* Poseta ekvadorske delegacijePoseta ekvadorske delegacije

Vidi još
--------

* Lista univerziteta u Kazahstanu

Vanjske veze
------------

***Univerzitet Nazarbajev*** na Wikimedijinoj ostavi

* nu.edu.kz

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 317285202
* LCCN: no2015113997
* ISNI: 0000 0004 0495 7803

 |
Mapa evropskih neolitskih kultura. Dnjestar-Bug kultura je desno, označena žutom bojom
**Dnjestar-Bug kultura**  je arheološki otkrivena na prostoru Moldavije i Ukrajine i pripada periodu neolita u vremenu 6300–5500 g. pne. U vremenu oko 1000 god. prolazila je kroz različite kulturne faze ali se populacija nije mijenjala.

Neolit u ovom području se razvijao autohtono iz predhodnog mezolitskog perioda. Stanovništvo se dominatno bavilo lovom na divlja goveda, vepra, jelena i ribolovom. Od oko 6200 počeli su sa proizvodnjom keramičkih posuda, nakon što su na njihovo područje došli lovci-skupljači sa Bajkalskog jezera u Aziji. Posebna karakteristika lonaca je šiljato dno, izgrađeno za kuhanje iznad vatre. Bili su dekorisani valovitim linijama.

Ova lokalna kultura bila je pod uticajem susjedne neolitske Starčevačke-Kris kulture čije porijeklo potiče iz Podunavlja i Karpatskog bazena. Poljoprivrednici Kris Kulture došli su u doline rijeka Seret i Prut oko 5800-5700. pne. Divlje trave su napuštene a zamijenile su ih jednozrna i dvozrna pšenica i pir. Pripitomljeno je i goveče.  
Naslijedila ju je Kultura Cucuteni, pod uticajem Kulture trakaste keramike i Boian kulture

Lista neolitskih kultura u Evropi
---------------------------------

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Sesklo | Egej | 6500 pne | 5000 pne | Prva neolitska kultura u Evropi |
| Dimini | Egej | 5000 | 4400 |  |
| Starčevo | Centralni Balkan, Podunavlje | 6200 | 4500 | Kereš (Mađarska), Kriš (Rumunija) |
| Vinča | Centralni Balkan, Podunavlje | 5700 | 4500 |  |
| Impresso | Jadran (Mediteran) | 6400 | 5500 | eng: Cardium pottery culture |
| Danilo | Jadran | 5400 | 3900 |  |
| Kakanj | Jadran | 6230 | 4900 |  |
| Butmir | Jadran | 5100 | 4500 |  |
| Hvarsko - lisičićka | Jadran | 4200 | 2500 |  |
| Karanovo | Istočni Balkan | 6200 | 3500 |  |
| Boian | Istočni Balkan | 4300 | 3500 |  |
| Trakasta keramika | Srednji Dunav | 5500 | 4500 | eng: Linear Pottery culture |
| Lenđel | Srednji Dunav | 5000 | 3400 |  |
| Tisa | Srednji Dunav | 5000 | 3400 |  |
| Dnjestar-Bug | Moldavija, Ukrajina | 6200 | 4700 |  |
| Cucuteni | Moldavija, Ukrajina | 5500 | 2700 | (rus: Tripolje) |
|
**Tomar** je grad i općina od 40,677 stanovnika u sredini Portugala u Distriktu Santarém.

Geografske karakteristike
-------------------------

Tomar se prostire duž obala Rijeke Nabão udaljen šesdesetak km sjeverozapadno od svog administrativnog centra Santaréma.

Historija
---------

Tomar je nastao nakon što ga je 1147. od Maura preoteo kralj Afonso I i nešto kasnije 1157. darovao Velikom majstoru Templarskog reda Gualdimu Paisu.

Templari su već do 1160. podigli zamak za zaštitu od Maura.
Nakon tog su ga podigli kao uredan grad pravilnog rasporeda ulica sa brojnim crkvama i samostanima.
Među njima se ističe Samostan Kristovog reda, iz 1314. kog je UNESCO 1984. uvrstio na Listu svjetske baštine.

Ostale važne građevine su sinagoga iz 15. vijek, jedini židovski hram u Portugalu iz tog vremena; eremitorij *Sao João Gregório* i crkva *Sao João Batista* (16. vijek).

Ruševna palača Henrika Moreplovca obnovljena je u 16. vijeku.

Privreda
--------

Tomar je danas trgovački centar poljoprivrednog kraja, poznatog po vinu, maslinovom ulju, voću i povrću.
Većina ljudi u gradu radi u tercijarnom sektoru povezanim sa turizmom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Tomar" (portugalski). Infopedia. Pristupljeno 19.02.2024.
2. 1 2 3 4 5 6  „Tomar Municipality in Santarém District" (engleski). City Population. Pristupljeno 19.02.2024.
3. 1 2  „*Tomar*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 19.02.2024.

Vanjske veze
------------

***Tomar*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Tomar Cidade Templaria* (službene stranice) ()
Zgrada Crvenog krsta, Sarajevo, među prvim objektima izgrađenim u duhu Moderne arhitekture u Bosni i Hercegovini
**Helen Baldasar** (Dubrovnik, 23. januara 1894. – Splitska, 8. avgusta 1970.), jugoslavenski, hrvatski i bosanskohercegovački arhitekta, jedan od graditelja koji su u godinama neposredno po završetku Prvog svjetskog rata donijeli u Bosnu i Hercegovinu ideje Moderne.

Biografija
----------

Rođen u Dubrovniku 23. januara 1894. godine. Srednju školu završio je u Splitu, a diplomirao je na Visokoj tehničkoj školi u Pragu 1921. godine. Od 1923. do 1932. godine Baldasar je radio kao nastavnik na Državnoj tehničkoj srednjoj školi u Sarajevu. Njegovi učenici su bili kasnije značajni predstavnici moderne: braća Reuf i Muhamed Kadić, Jahiel Finci, Leon Kabiljo i drugi.

U tom periodu, pored pedagoškog rada, aktivno se bavio projektantskim radom. Ovu fazu rada obilježavaju uticaji češke moderne, odnosno kubizma. Aktivno je učestvovao i u izložbenim djelatnostima, naročito kod izvođenja Prve bosanskohercegovačke izložbe zanatstva u Sarajevu 1924. godine, zajedno sa grupom autora.

Godine 1932. Helen Baldasar se vratio na rad u splitsku Srednju tehničku školu, a istovremeno je osnovao svoj projektantski biro. U toj fazi rada (splitski opus) primjetan je uticaj Bauhausa. Umro je na otoku Braču 8. avgusta 1970. godine.

Djela
-----

* Kuća Damić, zajednički projekat sa Dušanom Smiljanićem, Sarajevo, 1926.
* Dom za nezbrinutu djecu "Ljubica Ivezić", Sarajevo
* Kupalište Bembaša,
* Zgrada Crvenog krsta, u ulici Kranjčevićeva broj 2 u Sarajevu izvedena je prema prvonagrađenom konkursnom rješenju iz 1928. godine, s tim da je gradnja objekta završena 1929. godine.
* Stambena višespratnica Bratinske blagajne
* Kuća porodice Rašidagić

Literatura
----------

* Jahiel Finci - Razvoj dispozicije i funkcije u stambenoj kulturi Sarajeva, Zavod za stambenu izgradnju SR BiH, Sarajevo, 1963
* Predrag Milošević - Arhitektura u kraljevini Jugoslaviji (Sarajevo 1918-1941), „Prosvjeta", Foča.
* Nedžad Kurto - Sarajevo 1462 – 1992, „Oko", Sarajevo, 1997
**Allmusic** (prije **All Music Guide** ili **AMG**) servis je podataka o muzici u vlasništvu All Media Guidea. Allmusic je osnovan 1991. od strane Michaela Erlewinea kao vodič za potrošače.

Sadržaj
-------

Recezenti su Jason Ankeny, Roxanne Blanford, Marisa Brown, John Bush, Al Campbell, Eugene Chadbourne, Matt Collar, Ken Dryden, Bruce Eder, Stephen Thomas Erlewine, Katherine Fulton, Jo-Anne Greene, David Jeffries, Thom Jurek, Andy Kellman, Rudyard Kennedy, Don Kline, the late Cub Koda, Andrew Leahey, Steve Leggett, Jason Lymangrover, Scott McClintock, Greg McIntosh, Opal Louis Nations, Wilson Neate, Heather Phares, Greg Prato, Ned Raggett, Margaret Reges, Eduardo Rivadavia, John Phillip Roberts, William Ruhlmann, Tim Sendra, Michael Sutton, Rob Theakston, Richie Unterberger, Joe Viglione, Sean Westergaard i Scott Yanow.

Allmusicova baza podataka sadrži:

* **Osnovni podaci**: imena, žanrovi, bodovi, podatci o autorskim pravima.
* **Opisni sadržaj**: stilovi, melodije, raspoloženja, teme, nacionalnosti.
* **Relacijski sadržaj**: izvođači i albumi, utjecaji.
* **Urednički sadržaj**: biografije, recenzije, ljestvice.

Izvori
------

1. ↑  Allmusic - about
2. ↑  Greg Prato Preuzeto 6.3. 2011.
3. ↑  AMG Editors Arhivirano 2011-02-25 na Wayback Machine-u Preuzeto 6.3. 2011.

Vanjske veze
------------

* Službena stranica
**Kauhava** je grad i općina na zapadu Finske od 16,908 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kauhava leži u Regiji Južna Ostrobotnija, duž rijeke Kauhavanjoki, udaljena 40 
km sjeverozapadno od administrativnog centra Seinäjokija, 80 istočno od Vaase i 
Botnijskog zaljeva i oko 400 km od Helsinkija.

Historija
---------

Kauhava je novi grad formiran 1. januara 2009. ujedinjenjem općina; Alahärmä, Kauhava, Kortesjärvi i Ylihärmä, tako da je danas Kauhava drugi po veličini grad Južne Ostrobotnije.

Industrijalizacija je zahvatila Kauhavu polovicom 19. vijeka, proizvodnjom tekstila i noževa - *häjy*, po kojima je grad postao poznat širom Finske.
Oni se proizvode još i danas u tvornici - Iisakki Järvenpää, koja radi od 1879.

Od 1950-ih počeli su se proizvoditi strojevi za poljoprivredu i obrađivati drvo.

U Kauhavi je 1881. osnovana prva omladinska organizacija u Finskoj.

U novije vrijeme Kauhava se razvija kao turistički grad.

Gradovi prijatelji
------------------

* Estonija, Rapla
* Norveška, Rygge
* Danska, Skærbæk
* Švedska, Općina Vimmerby
* Island, Þorlákshöfn

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Finland: South Ostrobothnia" (engleski). City population. Pristupljeno 19. 11. 2015.
2. ↑  „Kartat" (finski). Kauhava. Pristupljeno 19. 11. 2015.
3. 1 2 3 4 5  „City of Kauhava" (finski). Kauhava. Arhivirano iz originala na datum 2016-05-06. Pristupljeno 19. 11. 2015.

Vanjske veze
------------

***Kauhava*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Općine Kauhava* ()
**Kraljevska rezidencija Marfa** nalazi se 30  km sjeverozapadno od Lisabona, Portugal. Izgradio ju je kralj João V od Portugala počevši od 1711. a završena je 1755 godine po njegovom shvatanju koncepcije monarhije i države.

U ovoj impozantnoj četvorougaonoj građevini nalaze se kraljeva i kraljičina palata, kraljevska kapela u obliku rimske barokne bazilike, franjevački samostan i biblioteka koja sadrži 36.000 svezaka.

Svjetska baština
----------------

Kompleks se sastoji od Cerco vrta geometrijskog rasporeda i kraljevog lovnog parka (Tapada) što je sve zajedno ilustracija moći portugalskog kraljevstva. Žoao V je usvojio rimske i italijanske barokne arhitektonske i umjetničke modele i naručio umjetnička djela koja Mafru čine izuzetnim primjerom italijanskog baroka.

Ovaj ogromni kompleks, većim dijelom izgrađen od lokalnog *lioz* krečnjaka, s površinom od skoro 40.000 m² jedna je od najvećih kraljevskih palača. Pročelje je dugo 220 metara, a cijeli kompleks obuhvata 37.790  m² s oko 1.200 soba, više od 4.700 vrata i prozora, te 156 stepeništa.

Projektovao ju je njemački arhitekt Johann Friedrich Ludwig kao simetričan kompleks u kojem sredinju osu zauzima bazilika i nastavlja se po dužini kroz glavnu fasadu (dugu 220 m) do dva tornja s gomoljastom kupolom. Zgrade samostana nalaze se iza glavne fasade, a u njima se nalazi i velika biblioteka s oko 30.000 rijetkih knjiga. Bazilika je ukrašena s nekoliko italijanskih kipova i uključuje šest orgulja i dva kariljona od 98 zvona u tornjevima bazilike.

### Palača

Prostrani kraljevski apartmani smješteni su na drugom spratu, kraljevi na kraju palače, a kraljičini udaljeni 200 m na drugom kraju. Lovačka trofejna soba (*Sala dos Troféus*) ukrašena je brojnim lobanjama jelena, namještaj je izrađen od rogova i prekriven jelenjom kožom, a čak su i svijećnjaci napravljeni od jelenjih rogova. Galerija Benedikta (*Sala da Benção*) graniči s gornjim nivoom bazilike. Kraljevska porodica mogla je ovdje prisustvovati molitvi, sjedeći kraj prozora koji se otvarao u baziliku.

Godine 2019. rezidencija je uvrštena na UNESCO-ov popis svjetske baštine.

Fotogalerija
------------

  

* Palača u Mafri - Palácio Nacional de Mafra
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Izvori
------

1. ↑  „Spomenici upisani na listu svjetske baštine u Portugalu". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 19. 04. 2023. ()
2. ↑  Nacionalna palača Marfa - web.archive.org - Pristupljeno 30.04.2023
3. ↑  „Kraljevska rezidencija Marfa - br.1387". *UNESCO: Svjetska baština - whc.unesco.org*. Pristupljeno 9. 4. 2023. ()

***Palača u Mafri*** na Wikimedijinoj ostavi
**Celjski grofovi** (njemački *Grafen von Cilli*, slovenski *Celjski grofje,* mađarski *Cillei grófok*), njemačka plemićka porodična dinastija, koja je tokom 13. i 14. vijeka značajno utjecala na život po Sloveniji i Hrvatskoj.

Historija
---------

Celjska dinastija počela se širiti iz malog dvorca i posjeda Braslovče u dolini Savinje, kog su zahvaljujući rodbinskim vezama, naslijedili u 12. vijeku od dotadašnjih Žovneških gospodara (Herren von Sanneck).
Svoj glavni posjed Celje stekli su 1322. nakon što su izumrli njegovi prvi vlasnici koruški grofovi iz Heunburga.

Stalnim širenjem svojih posjeda po slovensko, hrvatsko, ugarskim zemljama, dobijali su i titule koje su išle uz to; 1397. postali su zagorski kneževi, zatim su 1407. postali hrvatsko-slavonsko-dalmatinski banovi, nakon toga 1430. i ugarski banovi, da bi kao kruna njihova hijerhijskog uspona 1437. postali državni kneževi.
*Herman I. Celjski* oženio se Katarinom, kćerkom bosanskog bana Stjepana II. Kotromanića. Iz tog braka rodio se sin - Herman II. koji je ostvario zenit porodične moći. On je stekao naklonost cara Sigismunda zahvaljujući hrabrosti, jer je upravo on spasio cara od smrti nakon poraza od Osmanlija u Bitci kod Nikopolja 1396. Uz njegovu pomoć stekao je Međimurje i posjede u Hrvatskom zagorju, a proširio je porodična imanja i vlast na grofovije *Ortenburg* i *Sternberg* te vlastelinstva u Koruškoj i Kranjskoj.

I Celjski grofovi su htjeli ženidbama i udajama, povećati svoju moć i uticaj, pa su svoje kćeri udavali su za potomke tada moćnih vladarskih dinastija iz srednje Evrope i Balkana, bosanskim Kotromanićima, poljskim Pjastovićima, Jagelovićima, srpskim Brankovićima.

Od svih njih svakako je najbolje prošla udala kći grofa Hermana II. **Barbara Celjska**, jer se udala za njemačkog cara i ugarsko - češkog kralja - Sigismunda Luksemburškog.

Posljednji muški potomak Ulrih II, imao je silne ambicije da zasjedne na tron kao vladar, zbog svojih ambicija ušao je u sukob sa ugarskom dinastijom Hunjadi. Kad su ga Habsburgovci konačno postavili za regenta umjesto maloljetnog kralja - Ladislava, oni su ga odlučili ubiti. Priliku su dobili u novembru 1456. kad se u Beogradu okupila velika križarska vojska, da spriječi daljnji turski prodor u Evropu. Ulriha II ubio je u Beogradu 9. novembra 1456. - Ladislav Hunjadi, sin Janoša Hunjadija.

Ubojstvom Ulriha II Celjskog, umro je i poslednji muški potomak Celjskih grofova. Dinastija je odumrla a njihovo imanje je prešlo u ruke Habsburgovaca.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Zgodovina" (slovenski). Zavod Celeia Celje. Arhivirano iz originala na datum 2019-06-09. Pristupljeno 03. 05. 2014.

Vanjske veze
------------

* von Cilli family Arhivirano 2009-04-16 na Wayback Machine-u ()
**Paulo Jorge de Moura Pereira** (Amarante, 21. ožujka 1965.), portugalski rukometni trener te aktualni izbornik rukometne reprezentacije Portugala.

Paulo Pereira nije se profesionalno bavio rukometom, a u trenerske je vode ušao već tijekom 1980-ih, kada je bio trener juniora CD Portugala. Tijekom 1990-ih godina bio je mahom pomoćni trener, a prvi posao glavnog trenera dobio je u malom klubu CPN Porto, odakle je 1999. godine prešao u Porto, prvo kao pomoćni trener, a od 2002. i glavni trener. Na tom je mjestu naslijedio Branislava Pokrajca. Dok je Pereira boravio u klubu, Porto je osvojio tri naslova prvaka, jedan kup, dva liga kupa i jedan superkup. Godine 2006. potpisao je za španjolskog drugoligaša Cangasa, koji je vodio dvije sezone. 

Godine 2008. odlazi u Angolu i posvećuje se ženskom rukometu, isprva kao trener kluba Atlético Sport Aviação, da bi već 2009. godine preuzeo žensku reprezentaciju, s kojom je 2010. godine postao prvak Afrike. Nakon toga preuzeo je i žensku momčad Primeiro de Agosta, s kojom je također ostvario značajne uspjehe. Nakon Angole ostaje u Africi, ali odlazi u Tunis, gdje prvo preuzima žensku reprezentaciju, s kojom 2014. postaje afrički prvak, a onda i mušku momčad Espérancea.

Godine 2016. vraća se u Portugal i postaje novi izbornik muške reprezentacije; na tom je mjestu naslijedio Rolanda Freitasa. Portugal je u to vrijeme bio jedna od lošijih europskih reprezentacija, ali momčad je pod Pereirom doživjela veliki procvat i postala respektabilan protivnik. Pereira je u momčad uveo agresivni, ofenzivni rukomet, koji je potpuno promijenio igru portugalske reprezentacije, a uz to je i značajan trud ulagao i u psihološku pripremu. Trud se isplatio jer je Portugal pod njegovim vodstvom osvojio šesto mjesto na EHF Euru 2020. što je bio njihov najbolji rezultat, te je po prvi puta nastupio na Olimpijskim igrama u Tokyu, gdje su završili na devetom mjestu. Za svoja postignuća osvojio je niz nagrada, uključujući i onu za trenera godine u Portugalu.

Od 2017. do 2019. paralelno je vodio rumunjski CSM București, a 2022. godine kratko je preuzeo klupu Al-Kuvajta, s kojim je osvojio AFC Ligu prvaka.

Vanjske veze
------------

* Paulo Pereira na stranicama EHF-a ()
* Paulo Pereira na *zerozero.pt* ()
**Iranska studentska novinska agencija** (perz. خبرگزاری دانشجویان ایران, engl. ; akr. **ISNA**) je iranska novinska agencija čiji internetski portal uređuju univerzitetski studenti. Utemeljena je 4. 11. 1999. godine od strane A. Fateha kao prvi privatni medij, u vrijeme predsjedničkog mandata M. Hatamija i njegovih društvenih reformi. Tokom 2010-ih ISNA se profilirala kao jedna od vodećih iranskih novinskih agencija, zajedno s Farsom (FNA), Mehrom (MNA) i IRNA-om. Kod zapadnjačkih i međunarodnih mas-medijskih kuća, ISNA je hvaljena kao umjeren i pouzdan iranski izvor informacija, no bila je i predmetom kritika zbog odmaka od izvornih reformističkih načela. Teme koje portal obrađuje su nauka i tehnologija, iransko društvo, ekonomija, politika, međunarodni odnosi, umjetnost i sport, a sadržaj je na perzijskom, engleskom, arapskom i francuskom jeziku. Čelništvo agencije postavlja Akademski centar za obrazovanje, kulturu i istraživanje (ACECR), nevladina organizacija sa sjedištem u Teheranu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  () ISNA (2015). „درباره خبرگزاري دانشجويان ايران". Tehran: Iranian Students News Agency. Arhivirano iz originala na datum 2015-10-27. Pristupljeno 2. 11. 2015.
2. 1 2 3 4 5  () Joobani, Hossein Aghaie (okt. 2014). *A "Fourth Estate" Under Duress: ISNA as the Official Voice of Iranian Students*. Asian Politics & Policy. **6 (4)**. Boston: Wiley-Blackwell; Policy Studies Organization, Center for Asian Politics and Policy. str. 644-647. DOI:10.1111/aspp.12134. ISBN 1943-0779. OCLC 5693967749.

Vanjske veze
------------

***Iranska studentska novinska agencija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice ISNA-e ()()()()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 309630838
* GND: 1053460570

 |
Peadar Kearney.
**Peadar Kearney** (1883 - 1942) bio je irski revolucionar, pisac irske himne, i ujak irskog pisca Brendana Biana.

Kirni je rođen 12. 12. 1883. u Dablinu. Sa 14 godina napustio je školu i bavio se popravljanjem bicikala, da bi kasnije postao moler. U pozorištu Abbey se zaposlio 1911, i tu je neko vreme radio kao scenograf.

Bio je član Gelske lige, Irskog republikanskog bratstva i Irskih dobrovoljaca, a učestvovao je i u Uskršnjem ustanku 1916. Takođe je učestvovao u Irskom ratu za nezavisnost. Kirni je podržavao Majkla Kolinsa u potpisivanju Anglo-irskog sporazuma, i bio je na njegovoj strani tokom građanskog rata, ali posle toga je prestao da se bavi politikom.

Osim irske himne (1907), Kirni je napisao još mnoge pobunjeničke pesme, često sarkastične. Najpoznatije su: *Down by the Glenside (The Bold Fenian Men)*, *The Three-coloured Ribbon*, *Down by the Liffey Side*, *Erin go Bragh*, *The South Down Militia*, *Nell Flaherty's Drake*, *Whack Fol the Diddle*, *Knockcroghery* itd.

Kirni je umro je 23. 11. 1942. i sahranjen je na groblju Glasnevin kod Dablina.

Vanjski linkovi
---------------

* Arhivirano 2010-11-22 na Wayback Machine-u
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 17425887
* LCCN: no2007042667
* ISNI: 0000 0000 8360 7430
* GND: 140082026
* BNF: cb14055192q (podaci)
* MusicBrainz: 202c867e-bfc5-466b-a803-fc1b3a67d891

 |
**Pravaštvo** je naziv za hrvatsku nacionalističku ideologiju, odnosno pojedince, stranke i pokrete koji se pozivaju na tradiciju Stranke prava iz 19. vijeka, odnosno stavove njenog osnivača Ante Starčevića. Kao sinonim se zbog toga često koristi izraz **starčevićanstvo**. 

Pravaštvo bi se u najširem smislu moglo označiti kao nastojanje da se stvori hrvatska država koja bi trebala biti samostalna i suverena, odnosno imati maksimalnu autonomiju u odnosu na neke šire entitete. U 19. vijeku su se pravaši tako zalagali za koncept samostalne Hrvatske nasuprot koncepta Hrvatske u Habsburškoj Monarhiji, a u 20. vijeku protiv Hrvatske u Jugoslaviji. Raspadom SFRJ, odnosno stvaranjem samostalne i suverene hrvatske države 1990-ih pravaštvo je postiglo svoj cilj, ali postoje pretpostavke da bi ponovno moglo postati aktualno ulaskom Hrvatske u Evropsku Uniju i eventualnim pokretanjem pitanja hrvatskog suvereniteta u toj organizaciji.

Od današnjih pravaških političkih stranaka parlamentarni status (temeljem najnovijih izbornih rezultata) imaju HSP dr. Ante Starčević sa jednim mjestom u Hrvatskom saboru (izbori 2011. godine) i HSP BiH sa 2 mjesta u Parlamentarnoj skupštini Bosne i Hercegovine.
***Encyclopædia Iranica*** je međunarodni projekt američkog sveučilišta Columbia u New Yorku čiji je cilj stvaranje sveobuhvatne i mjerodavne enciklopedije na engleskom jeziku o historiji, kulturi i civilizaciji iranskih naroda od prahistorije do danas. 

Projekt je začet 1973. godine na inicijativu iranskog profesora Ehsana Jaršatera s prebivalištem u Sjedinjenim Državama. Enciklopedija je prvo izdanje doživjela 1982. godine, a do 2009. izdano je 15 svezaka u tvrdom uvezu od ukupno 45 planiranih. Domena enciklopedije nije ograničena na granice suvremenog Irana već obuhvaća i druge teritorije koji su danas ili kroz historiju bili naseljeni iranskim narodima. Ta područja u današnjem kontekstu obuhvaćaju i Afganistan, Tadžikistan, Anatoliju, Kurdistan i Kavkaz, a u historijskom i Centralnu Aziju, Mezopotamiju, sjever Indijskog potkontinenta, Istočnu Evropu i zapadnu Kinu. 

Na projektu je doprinosilo najmanje 1200 akademski afirmiranih autora iz SAD-a, Evrope, Irana i drugih država, a financirale su ga brojne naučne udruge kao što su *American Council of Learned Societies*, *Union Académique Internationale*, *Iran Heritage Foundation*, itd. Od 1996. godine *Encyclopædia Iranica* dostupna je i u zatvorenom nekomercijalnom internetskom obliku.

Eksterni linkovi
----------------

* () *Encyclopædia Iranica*, mrežno izdanje
* () O projektu *Encyclopædia Iranice*
* () Povijest *Encyclopædia Iranice*
* () Urednici *Encyclopædia Iranice*
**Operabase** je internetska (on-line) baza podataka o izvedbama opera, opernim kućama i trupama, opernim izvođačima kao i njihovim agentima. Stvorio ju je godine 1996. engleski softverski inženjer i zaljubljenik u operu po imenu Mike Gibb. Ispočetka je Gibbu predstavljala hobi, da bi mu se nakon tri godine u potpunosti posvetio.

Operabase je trenutno (jun 2013) dostupna javnosti na 23 različita jezika (uglavnom službeni jezici država EU), te sadrži podatke o oko 315.000 opernih izvedbi i 750 opernih trupa. Postoji i profesionalna sekcija stranice, koja je dostupna uz pretplatu od oko 750 eura godišnje, a koja uglavnom služi opernim umjetnicima i njihovim agentima.

Operabase također sadrži statistike o najpopularnijim operama (prema broju izvedbi) u prethodnih pet sezona.

Izvori
------

Napomene

1. ↑  New York Times, Edward Schneider (29 July 2001). Singing and Their Suppers. pristup 13. V 2011.
2. ↑  Higgins, *The Guardian* (London)

Literatura
* Operabase main web page
* Charlotte Higgins, "Operabase.com", *The Guardian* (London), 23 May 2003
* Opera Europa, Mike Gibb and Muriel Denzler "Operabase's 10th Anniversary" Arhivirano 2011-04-01 na Wayback Machine-u on opera-europa.org, a European opera company service organization with 117 member companies, 25 August 2006
**Porto Velho** je grad od 500,540, općina od stanovnika 548,952na sjeverozapadu Brazila u Saveznoj državi Rondônia u kojoj je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Porto Velho se prostire duž istočne obale rijeke Madeira, udaljen 160 km jugozapadno od bolivijske granice.

Historija
---------

Luka
Grad je osnovala 1907. američka kompanija *Madeira Mamoré Railway* za radnike koji su radili na željezničkoj pruzi (danas ukinutoj) do Bolivije.

Kao važna luka i željeznička stanica za transport kaučuka u oktobru 1914. je dobio status općine. Kad je osnovan Federalni teritorij Guaporé 1943. postao je administrativni centar Države Rondônije.

Porto Velho je od 1982. sjedište *Federalnog univerziteta Rondônia*.

Danas je administrativni-trgovački i financijski centar Države Rondônije, ali i grad drvne industrije i centar rudarskog kraja u kom se iskapa kositar i zlato.

Cestom N° 319 povezan je sa Manausom, a cestom N° 364 sa Rio Brancom na zapadu
Cesta N° 364 ide i do 2,994 km udaljenog São Paula na jugoistoku.

Kao i svi veći brazilski gradovi i on ima *Internacionalni aerodrom Jorge Teixeira de Oliveira* (IATA: **PVH**, ICAO: **SBPV**) udaljen 7 km južno od centra grada, kog dijeli sa brazilskom ratnom avijacijom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Porto Velho in Rondônia" (engleski). City Population. Pristupljeno 28.01.2024.
2. 1 2 3 4  „Porto Velho Municipality in Rondônia" (engleski). City Population. Pristupljeno 28.01.2024.
3. 1 2 3 4 5  „*Porto Velho Brazil*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28.01.2024.
4. 1 2  „*Porto Velho*" (portugalski). Prefeitura de Porto Velho. Pristupljeno 28.01.2024.
5. ↑  „*Histórico* "(portugalski). Universidade Federal de Rondônia. Pristupljeno 25.01.2024.

Vanjske veze
------------

***Porto Velho*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Prefeitura de Porto Velho* (službene stranice) ()
Grb biskupa Perića
**Mons. Ratko Perić** (Tuk kraj Rovišća, 2. veljače 1944.) je mostarsko-duvanjski biskup i apostolski upravitelj trebinjsko-mrkanski u miru.
Osnovnu školu pohađa u Rotimlji i Crnićima (kod Stoca), sjemenišnu gimnaziju u Zagrebu, Filozofski fakultet u Zagrebu, te Teološki studij u Rimu.
Doktorirao teologiju 1971. na sveučilištu Urbaniana.

Zaređen za svećenika 29. lipnja 1969. u Prisoju, a za biskupa koadjutora 29. svibnja 1992. u Neumu.
Kao rezidencijalni biskup Mostarsko-duvanjske biskupije i apostolski upravitelj trebinjsko-mrkanski ustoličen je 23. lipnja 1993. Glavni zareditelj je bio msgr. Franjo Kuharić, suzareditelji msgr. Pavao Žanić i msgr. Josip Uhač.

Vanjske poveznice
-----------------

* Biografija Arhivirano 2015-09-23 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 41098872
* LCCN: n96000741
* ISNI: 0000 0003 7399 8986
* GND: 114496332X
* BNF: cb150738634 (podaci)

 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Mostarsko Duvanjski biskup i apostolski upravitelj Trebinjsko Mrkanski 1993.-2020.** | Nasljednik: |
| **Pavao Žanić** | **Petar Palić** |
**TV Slagalica** je zabavan i poučan kviz na Radio-televiziji Srbije (RTS), koji okuplja čitavu porodicu. Za razliku od mnogih drugih kvizova, u ovom nije novac na prvom mjestu, nego znanje.

Nastanak kviza
--------------

Kviz je osmislio Nikola Nešković i nazvao ga "**Muzička slagalica**". Značajan doprinos prilikom pripreme kviza dali su članovi Enigmatskog društva "Dr. Đorđe Natošević" iz Sombora Željko Dimović i Tomislav Munišić. Prva emisija emitovana je 22. XI. 1993. godine, a prvi voditelj bio je Ivan Bauer. Ubrzo je "Muzička slagalica" promijenila ime u "TV Slagalicu" i postala ne samo najgledaniji kviz, već i najgledanija emisija na svim srpskim televizijama. Prikazuje se u kontinuitetu sve do danas, a već je emitovana i 7000. emisija.

Prikazivanje
------------

"TV Slagalica" se prikazuje na Prvom programu RTS-a tokom cijele sedmice od 19 sati (UTC) , a svaka emisija traje 20-ak minuta. Trenutne voditeljke su Kristina Radenković, Marija Veljković-Milovanović i Jelena Simić, a supervizorka je Milka Canić.

Aktuelne igre
-------------

Trenutno se "TV Slagalica" sastoji od ovih igara: **"Slagalica"** (permutiranje slova u cilju dobijanja što duže riječi), "**Moj broj"** (kombinovanje brojeva i matematičkih operacija da se dobije zadani broj), **"Korak po korak"** (igrači po rečenicama koje nešto opisuju nešto traže tačnu riječ), **"Skočko"** (pronalaženje kombinacije znakova; igra poznatija pod imenom mastermind), "**Ko zna, zna"** (igra opšteg znanja) i "**Asocijacije"**.

Internet
--------

Na sajtu RTS-a ne postoji zvanična stranica posvećena "TV Slagalici", osim ove najave superfinala na kojoj se vide voditeljka Danijela Pantić i supervizor Milka Canić, kao i izgled studija.

Na sajtu Slagalica.tv moguće je "online" igrati igre iz "TV Slagalice".

Maskota
-------

"TV Slagalica" ima i svoju maskotu. Zove se **Skočko**, kao i igra pronalaženja kombinacije znakova (mastermind). To je neobično biće, koje ima veliku oblu žutu glavu, s crvenim nosom i ustima, velikim očima, pipcima iznad očiju i nesrazmjerno velikim naočarima. Umjesto tijela, ima oprugu (Slika Skočka).
Sjedište Nove Stranke Azerbejdžana u Bakuu.
**Stranka Novi Azerbejdžan** (SNA; azerski: *Yeni Azərbaycan Partiyası*, akronim YAP) je konzervativna politička stranka u Azerbejdžanu je osnovana u prosincu 1992. godine Stranka je osnovana od strane Hejdar Aliyev, bivši predsjednik Azerbejdžana, koji je vodio sve do svoje smrti 2003. Njegov trenutni lider je Ilham Alijev, trenutni predsjednik Azerbejdžana. Novi Azerbejdžan stranka vladajuće stranke u Azerbejdžanu.

New Azerbejdžan party nastao po logici raspada Sovjetskog Saveza. Pad Sovjetskog Saveza i Komunističke partije dovela je do osnivanja novih političkih stranaka i uvođenje novih institucija u Azerbejdžanu, koja je postala nezavisna država. Institucije Azerbejdžana su nastale za vrijeme popularne pokreta koji je započeo 1988. godine, a broj institucija su osnovana početkom 1990-tih. Azerbejdžan, međutim, bio je u ozbiljnoj krizi. U ovom periodu osnovana u New Azerbejdžan stranka je osnovala Hejdar Alijeva, bivšeg komunističkog službene i član KGB. Alijev je bio kontroverzna ličnost što čini za saradnju sa Azeri mafije i nezakonito bogaćenje. Predsjednik SNA i postao nakon žalbe 91 intelektualaca u kojoj je bio zamolio da dođe u glavu stranke. Na osnivačkoj skupštini stranke održanoj 21 nov 1992 Aliyev je jednoglasno izabran za predsjednika. Na Osnivačkoj skupštini su uspostavljeni i drugih organa stranke.

Stranka je zvanično postavljen na poziciju desnog centra. SNA ima za cilj uspostavljanje socijalne tržišne ekonomije, i solidarnost i socijalnu pravdu prikazuje kao osnovu njihove ideologije.

Izvori
------

1. ↑  The Program of the New Azerbaijan Party. Stranka Novi Azerbejdžan. Pristupljeno 4. Maj 2014.
Kloniranje ovce Dolly
**Dolly** [ˈdɒli] (Edinburgh, 5. srpnja 1996. – Edinburgh, 14. veljače 2003.), ovca, prvi sisavac koji je uspješno kloniran iz odrasle somatske stanice. Klonirana je na Institutu Roslin u Midlothianu u Škotskoj, te je živjela do svoje smrti u dobi od šest godina. Njeno rođenje je objavljeno 22.2. 1997.

Ovca je ispočetka imala šifrirano ime "6LL3". Naziv "Dolly" je došao od farmera koji su pomagali njenom rođenju, u počast Dolly Parton, s obzirom da je klonirana stanica od mliječne žlijezde. Tehnika koju je ovjekovječilo njeno rođenje je somatski stanični nuklearni transfer, u kome se stanica stavlja u ovum bez jezgre, a potom dvije stanice spajaju i razvijaju u embrion. Kada je Dolly klonirana godine 1996. iz stanice šestogodišnje ovce, postala je predmetom kontroverzi koje traju do današnjih dana. 

Dana 9. travnja 2003. njeni su punjeni ostaci izloženi u edinburškom Kraljevskom muzeju, dijelu Nacionalnih muzeja Škotske.

Vidi još
--------

* Zhong Zhong i Hua Hua
* lista kloniranih životinja

Izvori
------

1. ↑  BBC News. 2000. *Listen to public, says Dolly scientist*

Eksterni linkovi
----------------

***Dolly (ovca)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dolly the Sheep, 1996-2000 from the Science Museum, London Arhivirano 2008-11-06 na Wayback Machine-u
* Roslin Institute: Update on Dolly and nuclear transfer Arhivirano 2006-06-18 na Wayback Machine-u
* Photos of Dolly and other cloned animals Arhivirano 2007-07-08 na Wayback Machine-u
**Aleksandra Slađana Milošević** (Beograd, 3. oktobra 1955. – Beograd, 26. marta 2024.), jugoslavenska i srpska pevačica koja se smatrala ikonom novog talasa osamdesetih u Jugoslaviji.

Biografija
----------

Slađana je pokazivala interesovanje za muziku još u detinjstvu. U svojoj petoj godini je primljena u muzičku školu na odsek klavira. Svoj doprinos modernoj muzici dala je već u svojoj dvanaestoj godini života svirajući i pevajući u grupama kao što je Nebeska konjica, Epitaf8, Džentlmeni.

Svoj prvi solo nastup je imala na festivalu "Studentsko ljeto" u Maglaju, 1974. godine, gde je osvojila "Grand Prix".

Godine 1977, isplivala je na površinu jugoslovenske pop-rok scene, sa pesmom "Au, Au" i iste godine imala svoj prvi veći nastup na koncertu kod Hajdučke Česme, gde je nastupala ispred Bijelog Dugmeta. Slađana je počela rušiti tabue, kad je izdala pesmu pod nazivom "Seksi dama", koja je bila zabranjena za emitovanje na brojnim radijskim i televizijskim programima.

Godine 1979, stvorila je nov pokret u jugoslovenskoj muzici poznatijim pod nazivom "New wave", zahvaljujući pesmi "Amsterdam". 1981. godine nastupila na izboru za jugoslovenskog predstavnika na Pesmi Evrovizije u Beogradu i osvojila osmo mesto sa kompozicijom "Recept za ljubav".

1983. godine odlazi u Nemačku, gde osniva grupu "Neutral Design", sa kojom je izdala album, veoma uspešan u Nemačkoj i Švedskoj. 1984. godine se rađa pesma pod nazivom "Princeza", duet sa Dadom Topićem, koja je prevedena i na engleski jezik ("Starlight"). 1989. godine odlazi u Sjedinjene Države, gde je neko vreme svirala sa grupom "Baby Sister" ali takođe radila i druge poslove. Jedno vreme je bila broker na berzi, a radila je i u marketinškim agencijama. 1995. godine vraća se u Beograd i poslednjih godina živi na relaciji Beograd — Los Anđeles.

Knjige
------

Godine 2001, zajedno sa Dr. Jasminom Malešević, Slađana Milošević izdaje knjigu pod nazivom "Adame ne ljuti se", koja je predstavljena u "Aeroklubu" pored istaknutih ličnosti književnosti i kritičara kao što su, Prof. Dr. Ratko Božović, Velja Pavlović i Dušica Milanović. Knjigu je izdao, "Draslar partner", a Slađana i Jasmina pišu novu knjigu - "Pastirice", i to, kako kaže, iz navike.

Diskografija:
-------------

1976. Mikado

1977. Au, au

1978. Baby

1978. Sexy lady

1979. Amsterdam

1981. Recept za ljubav

1983. Neutral design

1984. Samsara

1984. Princeza

1985. Fantasticno putovanje MESAM

1988. Alexandra Sladjana Milosevic & Darko Kraljic

1998. Harmony

2000. Animal tested

2002. Metamorfoza compilation, vol.1, 2 i 3

2008. Fantastično putovanje CD + DVD

Vanjske veze
------------

* Zvanični sajt Slađane Milošević
* Fotogalerija na zvaničnom sajtu Arhivirano 2019-11-10 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* MusicBrainz: f73c898a-b843-4cbc-a9b4-31fe73bc9095
* MusixMatch: SLAĐANA-MILOŠEVIĆ

 |
**Davidova loza** ili **Kuća Davida** (hebrejski: בֵּית דָּוִד, Bet David) odnosi se na porodično stablo koje vodi poreklo od kralja Davida, jedne od najistaknutijih figura u judaizmu i centralnog lika u Bibliji. Kralj David, poznat po svojim vojnim uspesima, pesništvu i kao tvorac Jerusalima kao duhovnog centra jevrejskog naroda, smatra se predakom mesijanskog linija u judaizmu. Njegova loza je značajna ne samo u religijskom, već i u istorijskom i kulturnom kontekstu, obeležavajući temelj za monarhiju u Izraelu i kasnije mesijanske predaje.

Kralj David
-----------

David je postao kralj ujedinjenog Kraljevstva Izrael negde oko 1000. godine pre nove ere. Njegova vladavina, koja je trajala oko 40 godina, ostavila je neizbrisiv trag na jevrejsku istoriju i religiju. David je pripisivan autorstvo mnogih psalama, što ga čini centralnom figurom u jevrejskom bogosluženju.

Mesijansko očekivanje
---------------------

Davidova loza je ključna za mesijansko očekivanje u judaizmu, poznato kao „Mesija sina Davida". Verovanje u dolazak Mesije, potomka Davida, koji će obnoviti Izrael i doneti svetski mir, duboko je ukorenjeno u jevrejskoj tradiciji. Ovo očekivanje je dodatno razvijeno u hrišćanstvu, gde se Isus Hrist smatra Mesijom iz Davidove loze.

Nasleđe Davidove loze
---------------------

Nasleđe Davidove loze se proteže kroz celokupnu jevrejsku istoriju, od drevnih vremena do danas. Mnoge jevrejske porodice, posebno one sa rabinskim i levitskim korenima, tragaju za svojim poreklom do Davidove loze, što ima veliku versku i kulturnu važnost.
**Bioštica** je rijeka u središnjem dijelu Bosne i Hercegovine, sastavnica Krivaje, zajedno sa Stupčanicom.

Izvor Bioštice
--------------

Rijeka izvire ispod planine Devetak, u opštini Sokolac, oko 4 km uzvodno od sela Knežine. Izvor je jedna neistražena pećina sa tri ulaza i iz jednog od ulaza u pećinu ističe rijeka. Cestovni prilaz izvoru Bioštice je regionalnom cestom R-468 (Sokolac-Olovo). Oko 7 km sjeverozapadno od Sokoca, u šumi Maluš, sa regionalne ceste se odvaja šljunčana cesta, koja nakon 2 km dovodi do izvora.

Tok
---

Bioštica teče u pravcu sjeverozapada u dužini od oko 5 km, kroz livade, praveći na mahove blage okuke sa dubljim pasažima. Zatim ulazi u kanjonski dio, dugačak više od 10 km. To je jedan od najatraktivnijih i najljepših kanjona u Bosni i Hercegovini, obrastao stoljetnim borovima i smrekom, izuzetne visine. Pri srednjem vodostaju kanjon je prohodan cijelim tokom, a za većih vodostaja moraju se praviti zaskoci kroz šumu, što uključuje i penjanje po okomitim stijenama. 

Nizvodno od kanjona, Bioštica sa lijeve strane prima jake vode romanijske rijeke Kaljine. Ostale pritoke su Kruševica, Dobrača i Razmjena, tako da do grada Olova postaje dosta jaka rijeka.

Na 2–3 km od centra grada Olova nalazi se izletište i kupalište Zeleni vir. Upravo na ovom lokalitetu rijeka Bioštica je usporena branom koja stvara bazen.

Pedesetih godina prošlog vijeka rijeka je poribljena sa par stotina primjeraka lipljena pa je danas Bioštica lipljenska voda i mušičarski revir. U rijeci se kriju krupne potočare i poneka solidna mladica.

MHE
---

Godine 2020, Vlada Federacije Bosne i Hercegovine zaustavila je razvoj dvije hidroelektrane na rijeci Bioštici, MHE Kruševo i MHE Zeleni vir. Odluka je donesena svega nekoliko mjeseci nakon što je 31 organizacija, uključujući i WWF, potpisala Deklaraciju o zaštiti rijeka Zapadnog Balkana.

Izvori
------

1. ↑  „Vrelo Bioštice". *www.sportskiribolov.co.rs, 2013*. Pristupljeno 13. 2. 2024.
2. ↑  „Kako je spašena rijeka Bioštica". *www.wwf.mg, 2020.*. Pristupljeno 13. 2. 2024.

***Bioštica*** na Wikimedijinoj ostavi
**Spilja Apokalipse** (grčki: Σπήλαιο Αποκάλυψης) ili **Sveta spilja** je hodočasničko svetište na otoku Patmos, koje je 2006. uvršteno na UNESCO-vu Lista mjesta svjetske baštine u Evropi.

Spilja se nalazi na pola puta između Hore i najveće otočke luke Skale, na brdu iznad mora.

Opis
----

To je rupa u stijeni duga 6,60 m, a široka 5,50 m, koja je danas obzidana - tako da predstavlja njeno svetišta. U pećini se ne smije fotografirati, jer je to bio dom Apostola Ivana (Jovana Bogoslova) kad ga je na Patmos prognao rimski car Domicijan. On je u njoj doživio objavu, koju je kasnije izdiktirao svom učeniku Prohorusu, i to je danas posljednja knjiga Novog zavjeta Apokalipsa.

Ulaz u spilju
Spilja je osvjetljena sa sedam srebrnih svjetiljaka koje vise sa stropa, a najveća osvjetljava mjesto gdje je navodno sv. Apostol spavao koristeći stijenu kao jastuk. Danas neki od monaha sjedi na toj stijeni i priča turistima priču o Apokalipsi i kako je ona napisana.

Spilja ima nekoliko kamenih niša, po legendi u jednoj od njih je Apostol polagao glavu, a u drugoj plićoj ruke. U jednoj trostruko lomljenoj je čuo glas Boga, preko Svetog Trojstva.

Spilja ima slavu (Panagia Erimitiriou) 26. septembra tad dolaze mnogobrojni hodočasnici slaviti sveto mjesto.

Pored spilje je Makarios Kalogeras - 1713. osnovao bogosloviju koja je imala veliki značaj za Dodekanez.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Patmos Cave Of Apocalypse*" (engleski). Greeka. Pristupljeno 22. 10. 2013.
2. ↑  WHC-UNESCO-942 „*The Historic Centre (Chorá) with the Monastery of Saint-John the Theologian and the Cave of the Apocalypse on the Island of Pátmos*" (engleski). UNESCO. Pristupljeno 22. 10. 2013.
3. ↑  „*Pátmos*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 10. 2013.

Vanjske veze
------------

***Spilja Apokalipse*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Patmos Cave Of Apocalypse* ()

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Grčkoj |
| --- |
|  | 
Arheološki lokalitet Ege (Aigai)• Atenska Akropola • Hram Apolona Epikura u Basi • Sveta Gora Atos • Manastir Dafni • Delos • Delfi • Asklepijevo svetište u Epidauru • Manastir Hosios Lukas • Stari dio grada Krfa • Meteora • Mikena i Tirint • Mistras • Nea Moni na Hiosu • Olimpija • Srednjovjekovni grad Rodos • Hora, Manastir Jovana Bogoslova i Spilja Apokalipse na Patmosu • Ranokršćanski i bizantski spomenici u Solunu • Pitagoreion i Heraion na Samosu
 | Grčka zastava |
| **Nematerijalna svjetska baština u Grčkoj**

Mediteranska prehrana1) |
| 
1) Zajednička svjetska baština Grčke, Italije, Španjolske i Maroka 
 |