recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Departman Rivas** (španjolski: *Departamento de Rivas*) je jedan od 15 departmana i dvije autonomne regije na koji je Nikaragva podjeljena.

Karakteristike
--------------

Rivas se nalazi na jugu zemlje, na prevlaci između Jezera Nikaragva i Pacifika.

Sa sjevera graniči sa Departmanom Granada, sa zapada sa Departmanom Carazo, sa istoka sa Jezerom Nikaragva i Departmanom Río San Juan, sa jugoistoka sa Pacifikom i sa juga sa Kostarikom.

Departman ima površinu od 2,162 km², na kojoj je 2021. živilo 183,611 stanovnika.

Administrativna podjela
-----------------------

Departman je podjeljen na 10 općina (španjolski: *municipalities*), to su; Altagracia, Moyogalpa, San Jorge, Buenos Aires, Potosí, Belén, Rivas, Cárdenas, San Juan del Sur i Tola.

Administrativni centar departmana je grad Rivas koji ima 35,512 stanovnika.

Historija
---------

Prevlaka je od prahistorije bila most preko koje su vršene migracije u Nikaragvu, preko nje su ušla i tri velika plemena Karibi, Chorotege i Nahue, koji su je naselili.

To je bio prvi teritorij Nikaragve koji su istražili španjolski konkvistadori tokom dviju ekspedicija, prve koju je vodio Gil González Dávila 1522. i druge koju je poveo Francisco Hernández de Córdoba 1524.
Po njihovom caciqu - *Nicarau* (ili Nikaragvi), Španjolci su taj kraj nazvali *Dolina Nikaragve* (Valle de Nicaragua).
Kasnije je tako nazvana i prijestolnica (današnji Rivas), kojoj je 1720. ime promjenjeno u *Villa de la Pura y Limpia Concepción de Rivas* (Gradić čistog i bezgrašnog začeća od Rivasa) u čast Francisca Rodrígueza de Rivasa, guvernera Generalne kapetanije Gvatemale.

Departman Rivas je osnovan je 1858.

Izvori
------

1. 1 2  „*Rivas, Department in Nicaragua*" (engleski). City population. Pristupljeno 24.4.2023.
2. 1 2 3  „*Rivas*" (španjolski). MapaNicaragua. Pristupljeno 24.4.2023.
3. ↑  „*Rivas in Rivas*" (engleski). City population. Pristupljeno 24.4.2023.
4. 1 2 3  „*Departamento de Rivas*" (španjolski). Visita Nicaragua. Pristupljeno 24.4.2023.

Vanjske veze
------------

***Rivas (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Departamento de Rivas* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani i autonomne regije Nikaragve |
| --- |
| Zastava NikaragveZastava Nikaragve | 
Boaco • Carazo • Chinandega • Chontales • Estelí • 
Granada • Jinotega • León • Madriz • Managua • Masaya • Matagalpa • Nueva Segovia • Río San Juan • Rivas • Autonomna regija Sjeverni Atlantik • Autonomna regija Južni Atlantik
 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Prikaz razvojnih faza nepotpune preobrazbe ravnokrilaca
Poljski šturak *(Gryllus campestris)*
Mladi zeleni konjic *(Tettigonia virdissima)*
**Ravnokrilci** *(Orthoptera)* red su srednje velikih do velikih kukaca kojima dugačke i snažne stražnje noge služe za skakanje. Prednja su im krila obično uska a pri mirovanju položena na zatku poput krova. Stražnja krila povećana su analnom lepezom i za mirovanja složena po duljini ispod prednjih krila. Većina ravnokrilaca su slabi letači, a dobro lete samo migratorne šaške.

Izgled
------

Glava im je velika, ticala kraća ili dugačka s mnogo jednakih članaka. 
Mužjaci obično imaju stridulacijske organe kojim se glasaju za toplih ljetnih večeri. Vrste se razlikuju i prema "pjesmama". Za slušanje imaju timpanalne organe na različitim mjestima na tijelu. Ženke obično imaju leglicu.

Prehrana
--------

Gotovo svi ravnokrilci drže se tla, gdje se djelomično hrane biljkama, a djelomično su grabežljivci te love druge kukce.

Ličinke
-------

Ženke polažu jaja u tlo ili na biljke. Ličinke nalikuju odraslima (jedino nemaju krila) a u nekih vrsta su drugačijih boja. Razvijaju se nepotpunom preobrazbom a brzina razvoja u mnogih vrsta ovisi o dostupnosti hrane i vremenskim prilikama.

Poznatije porodice
------------------

Poznato je preko 20 000 vrsta, najviše ih živi u tropskim krajevima.

* Iz podreda *Ensifera* u Hrvatskoj žive porodice: konjici *(Tettigoniidae)*, šturci *(Gryllidae)*, rovci *(Gryllotalpidae)*, *Rhaphidophoridae*, *Bradyporidae*.
* Iz podreda šaške *(Caelifera)* u Hrvatskoj žive porodice: prave šaške *(Acrididae)*, *Pyrgomprphoidae*, *Tridactylidae*, *Tetrigidae*.

Izvori
------

1. ↑  Ivo Matoničkin, Ivan Habdija, Biserka Primc-Habdija, Beskralješnjaci, biologija viših avertebrata, Školska knjiga, Zagreb, 1999. ISBN 953-0-30824-8

Vanjski linkovi
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Ravnokrilci** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Orthoptera** |

***Ravnokrilci*** na Wikimedijinoj ostavi
**Dr. Nela Sršen**, (Metković, 30. travnja 1965.), liječnica, kirurginja, počasna konzulica Republike Hrvatske u Italiji, predsjednica Udruge Hrvatska kuća u Padovi.

#### Liječnica

Do dolaska na Hvar, gdje je provela djetinjstvo, živjela je u Vidu, mjestu nedaleko Metkovića, poznatom po drevnom rimskom gradu Naroni, čiji se ostaci tamo nalaze. Srednju školu završila je u Splitu. Nakon toga upisuje studij medicine u Padovi. Diplomirala je prije roka. Karijeru započinje u Hitnoj službi u Trevisu, a nakon toga u padovanskoj bolnici. Nakon specijalizacije u New Yorku postala je najmlađa članica tima za transplantaciju jetara prof. Davida D'Amica, najcjenjenijega talijanskoga kirurga Sveučilišne bolnice u Padovi.

#### Počasna konzulica RH

U srpnju 2004. na preporuku predsjednika Republike Hrvatske Stjepana Mesića, proglašena je počasnom konzulicom Republike Hrvatske u regiji Veneto, u Italiji. Iza tog promaknuća stoji dugogodišnji naporan rad i zalaganje u spašavanju života mnogih teških bolesnika iz Hrvatske.

Jedan od prvih pacijenata, kojemu je njezinim zalaganjem spašen život, bila je dvogodišnja Snježana Turić iz Travnika, operirana 1996. Djevojčica sada normalno odrasta. Zahvaljujući Nelinoj upornosti i požrtvovnosti spašeno je još stotinjak pacijenata iz Hrvatske, među kojima slikar Dalibor Jelavić i kantautor i pjesnik Arsen Dedić. Utemeljiteljica je i predsjednica humanitarne udruge *"Hrvatska kuća"* čiji je trenutni projekt kupnja jedne kuće u Padovi u Italiji koja bi bila namijenjena boravku hrvatskih građana u teškim situacijama odlaska na liječenje u stranu zemlju, koje često puta zna biti dugotrajno.

Izvor
-----

* Arhivirano 2007-07-12 na Wayback Machine-u

Vanjski izvori
--------------

* Arhivirano 2015-01-05 na Wayback Machine-u
Arabijski poluotok na početku Rida ratova u ljeto 632. godine; područja pod kontrolom kalifa označena zeleno.
**Ratovi Ride** (Arabic: حروب الردة), također poznati kao **Ratovi Apostaze** je naziv za niz vojnih pohoda koje je 632. i 633. vođa arapskih muslimana, kalif Abu Bekr poduzeo protiv arapskih plemena koja su se pobunila protiv njegovog kalifata neposredno nakon smrti proroka Muhameda. Tradicionalni muslimanski historičari te sukobe smatraju vjerskima, odnosno kao motiv pobune navode apostazu arapskih plemena i odbacivanje tek prihvaćenog islama; suvremeni i ne-muslimanski historičari, pak, drže da su motivi pobune bili politički, odnosno odbijanje autoriteta novouspostavljene arapske islamske države. U svakom slučaju, muslimani su pod Abu Bekrom u roku od samo nekoliko mjeseci uspjeli ugušiti ustanke, a do 633. nametnuti vlast područjima današnjeg Bahreina, Omana i Jemena, odnosno na cijelom Arabijskom poluotoku. Tako konsolidirana islamska država je mogla već za nekoliko godina krenuti u spektakularne pohode protiv susjednih ne-muslimanskih velesila - Bizantskog i Perzijskog Carstva.

Literatura
----------

* Fred McGraw Donner: *The Early Islamic Conquests*. Princeton University Press, 1986.ISBN 0-691-05327-8
* Elias S. Shoufani: *Al-Riddah and the Muslim conquest of Arabia*. Toronto, 1973. ISBN 0-8020-1915-3
* Meir J. Kister: *The struggle against Musaylima and the conquest of Yamama*. In: *Jerusalem Studies in Arabic and Islam*, 27 (2002)
* Ella Landau-Tasseron: *The Participation of Tayyi in the Ridda*. In: *Jerusalem Studies in Arabic and Islam*, 5 (1984)

Eksterni linkovi
----------------

* A brief history of the Ridda wars Arhivirano 2014-12-15 na Wayback Machine-u
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Nicarao**. Za druga značenja, v. Nicarao (razvrstavanje).* |

**Nicarao**, indijanski narod iz grupe Nahua nastanjen u prvoj polovici 16. vijeka u Nikaragvi uz obale istoimenog jezera. U kontakt sa prvim Europljanima dolaze 1520.-tih godina dolaskom španjolskog istraživača i trgovca robljem Francisca Fernándeza de Córdobe (1524.) koji vodi ekspediciju u Nikaragvu i osniva prva španjolska naselja, današnje gradove Granadu na Jezeru Nicaragua i León na Jezeru Managua. Nicarao Indijanci prisiljeni su tada raditi u rudnicima i na španjolskim farmama. Nikaragva je dobila ime po plemenu i poglavici čije je ime bilo Nicarao.

Nicarao i Pipili, plemena koja su govorila nahuatskim vode porijeklo sa prostora današnjeg centralnog i južnog Meksika, njihove migracije na jug vjerojatno su indirektno povezane sa kolapsom Teotihuacana. U nekoliko valova od 700.-tih pa do 1350.. Nahua plemena se sele na prostore Centralne Amerike. Te selidbe predstavljaju, kaže William R, Fowler Jr. najveće migracije Mezoameričke prahistorije. Oko 1200. godine dolazi do novijih migracija koje su odcijepile Nicaraoe od Pipila.

Vanjske poveznice
-----------------

* Nicaragua History
* Nicaragua
**Atlatl Cauac** bio je vladar Teotihuacana pri početku znatnog širenja teotihuakanskog carstva. Njegovo ime u prijevodu znači *Sova koja baca atlatl (ili koplje); Spearthrower Owl*) .

Zasjeo je na prijestolje 4. svibnja 374. te vladao vrlo dugo, sve do svoje smrti 9. lipnja 439

Budući da nema poznatih Teotihuakanskih zapisa, poznat nam je iz spisa naroda Maja. Tijekom njegove vladavine Teotihuakanska je vojska pokorila većinu središnjeg majanskog područja i njihovih gradova. Njegov je vojskovođa Siyah K'ak' osvojio Peten. Nakon što je osvojen Tikal, car Teotihuacan je za mjesnog vladara postavio svojeg sina Nun Yax Ayina, a vladajuči kralj Tikala, Jaguarova Šapa, je bio ubijen. Siyah K'ak' je postavljen kao vladar susjednog grada Uaxactuna.

Kasniji Mayanski vladari još su i nakon pet naraštaja na građevinama isticali da su nasljednici Atlatla Cauaca. Brojni su gradovi koristili ornamente i ukrase u gradnji koji ukazuju na jaki utjecaj koji je Teotihuacan ostavio za sobom. Osim u Tikalu i Uaxactunu, Atlatl Cauac spomenut je i u drugim majanskim gradovima, uključujući Yaxchilan i Toninu.

Izvori
------

1. ↑  PARI Newsletter
**NK Samobor** je nogometni klub iz Samobora i trenutačno igra u IV NL središte Zagreb.

Povijest
--------

Utakmica na stadionu NK Samobor
**Nogometni klub Samobor** utemeljen je 1. srpnja 1925. godine pod imenom **HŠK Samobor**, a predhodili su mu ŠK Okić iz Samobora 1921. godine.

NK Samobor je prvu utakmicu odigrao u Brežicama koju su i pobijedili. Prvo igralište našlo je svoje mjesto pored stare ciglane u Samoboru. Već 1926 bio je stalni član Zagrebačkog Podsaveza. Još tada HŠK Samobor nije se redovito natjecao do sezone 1934/35.

1996. godine Samoborski prvak se uspio provući kroz 2. HNL i plasirati u 1. HNL. Te godine NK Samobor je prvi puta ušao u 1. HNL, ali se nije uspio zadržati. Tražila se karta viška i nije bilo mjesta na popularnoj zapadnoj tribini. Samobor je cijelu sezonu odigrao odlučno ali ne dovoljno odlučno da ostane u društvu najboljih.

Nastupi u završnicama kupa
--------------------------

### Kup maršala Tita

**1985./86.**

* šesnaestina završnice: NK Samobor - FK Budućnost Titograd 0:1

### Hrvatski nogometni kup

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene stranice NK Samobora
**Rozala od Italije** (također poznata i kao **Suzana od Italije**; c. 956 – 1003)

bila je kćer kralja Berengara II od Italije, kasnije poznata kao grofica od Flandrije i kraljica Francuske. Pripadala je sedmoj generaciji potomaka Karla Velikog.

Rozala se prvi put udala za grofa Arnulfa II od Flandrije (u. 987). S njim je imala troje djece: Balduina (980–1035); Eudes od Cambraija i Mathildu (u. 995). Nakon muževe smrti je neko vrijeme služila kao regent svom malodobnom sinu.

Godine 988. se udala za Roberta Pobožnog, francuskog prijestonasljednika. Brak, koji je bio ugovorio Robertov otac Hugo Capet, nije bio po volji Robertu. Glavni motiv za brak je bio nevjestin miraz u obliku Montreuila i Ponthieua. Nakon vjenčanja je Rozala uzela ime "Suzana".

Nakon što joj je tast umro, Rozala je ostala bez glavnog zaštitnika. Mladi kralj ju je, u nastojanju da se oženi za Berthu od Burgundije, jednostavno protjerao s dvora, ali je svjedno zadržao miraz. Rozala se vratila u Flandriju, gdje je i umrla.

Bilješke
--------

1. ↑   Rozala, princeza od Ìtālija

  


|  |
| --- |
| Rozala od Italije **Kuća Ivrea****Rođen/a:** c. 956  **Umro/la:** 1003 |
| Francuska kraljevska (carska) porodica |
| Prethodi: **Adelaide od Akvitanije**  |  **Kraljica Francuske** 996 | Slijedi: **Bertha ood Burgundije**  |
**Filip** latinski:  je bio kratkotrajni katolički protupapa 768. godine, poznat po tome što je njegov sporni "pontifikat" trajao samo jedan dan. Prije toga je bio redovnik u samostanu sv. Vida na Eskvilinu. Do njegovog dolaska na mjesto (anti)pape je došlo zahvaljujući kaosu u koji je Rim bačen nakon smrti pape Pavla I, odnosno puča kojim je 767. na vlast došao antipapa Konstantin II. Konstantin se za podršku obratio franačkom kralju Pipinom Malom, dok je rimski *primicerius* Kristofor zajedno sa svojim bratom Sergijem podržavao Langobarde. Langobardski kralj Deziderije je na Rim poslao vojsku koja je Konstantina zbacila i ubila, te poslao langobardskog svećenika Waldiperta da nadgleda izbor novog pape. Waldipert je nakon toga 31. jula 768. ušao u samostan i tamo odabrao Filipa kao novog papu. Kristofor, međutim, nije bio obaviješten o izboru, i bio je razbješnjen time što se, po njegovom mišljenju, prekršilo kanonsko pravo. Pod njegovim pritiskom je Filip odustao od papinstva i isti se dan vratio u samostan; Kristofor je nakon toga nadgledao izbor novog pape koji će biti poznat kao Stjepan III.

| * p
* r
* u
Antipape u Katoličkoj Crkvi |
| --- |
| 
sv. Hipolit •
Novacijan •
Feliks II. •
Ursin •
Elulalije •
Laurencije •
Dioskur •
Teodor II. •
Paskal I. •
Konstantin II. •
Filip •
Ivan VIII. •
Anastazije III. •
Kristofor •
Bonifacije VII. •
Ivan XVI. •
Grgur VI. •
Benedikt X. •
Honorije II. •
Klement III. •
Teodorik •
Albert •
Silvestar IV. •
Grgur VIII. •
Celestin II. •
Anaklet II. •
Viktor IV. •
Viktor IV. •
Paskal III. •
Kalist III. •
Inocent III. •
Nikola V. •
Klement VII. •
Benedikt XIII. •
Aleksandar V. •
Ivan XXIII. •
Klement VIII. •
Benedikt XIV. •
Feliks V.
 | Vatikanski grb |
Srebrenjak Antioha I. Na grčkom piše ΒΑΣΙΛΕΩΣ ΑΝΤΙΟΧΟΥ (kralj Antioh).
**Antioh I Soter** (324/323. pne. -261. pne. ) bio je car Seleukidskog carstva. Vladao je od 282. pne. -261. pne. .

Teško održanje velikog carstva i pobeda nad Galima
--------------------------------------------------

Kada mu je ubijen otac Seleuk 281. pne. , pred njim se našao težak zadatak održanja velikog carstva. Odmah izbija pobuna u Siriji.
Antioh odustaje od osvajanja Makedonije i Grčke. Sa Ptolemejem II sklapa mirovni sporazum. U Maloj Aziji nije uspevao da pokori Bitiniju ili Kapadokiju. Suočio se sa invazijom keltskih Gala na Malu Aziju 278. pne. , ali u borbama sa njima pobeđuje pa je prozvan Soter ("spasilac" ).

Stalni sukobi sa Egiptom zbog Sirije
------------------------------------

Pri kraju 275. pne. ponovo se otvara stari problem Sirije, tačnije doline Beka. To je stalna sporna tačka između Ptolemejida i Seleukida još od podele 301. pne.. Zbog Sirije izbija Prvi sirijski rat. Dolina Beka je ostala u vlasti Ptolemejida, ali Seleukidi su nastavili da polažu svoje pravo na taj deo Sirije. Rat nije mnogo menjao granice dva carstva, nego su samo gradovi kao Damask i obalna područja Male Azije menjala gospodare.

Poraz od Pergama
----------------

Oko 262. pne. Antioh pokušava da osvoji brzorastuću silu Pergam. Međutim blizu Sarda je poražen 262. pne. , a brzo posle toga 261. pne. umire.
Najstarijeg sina je ubio zbog pobune, tako da ga nasleđuje drugi sin Antioh II.

Vidi još
--------

* Seleukidi
* Ptolemejidi


|  |
| --- |
| Antioh I Soter **Seleukidska dinastija****Rođen/a:** 324. pne.  **Umro/la:** 261. pne. |
| Prethodi:**Seleuk I Nikator** | **Seleukidski kralj**281–261. pne. | Slijedi:**Antioh II Theos** |

***Antioh I Soter*** na Wikimedijinoj ostavi
**Walid ibn Yazid** ili **Walid II** (? - 16. april 744) (arapski: الوليد بن يزيد‎) bio je omejadski kalif koji je vladao od 743. do svoje smrti 744. Naslijedio je svog strica, kalifa Hišama ibn Abd al-Malika. 

Još prije dolaska na vlast, Walid je uživao lošu reputaciju zbog sklonosti piću, što se smatralo neprimjerenim za muslimana, a pogotovo budućeg kalifa. Hišam ga je zbog toga nastojao disciplinirati šaljući u progonstvo njegove prijatelje i ukidajući mu džeparac. Međutim, prije nego što je stigao imenovati prikladnijeg nasljednika, Hišam je početkom 743. umro.

Walid je na sebe odmah privukao neprijateljstvo brojnih članova porodice koji su ga smatrali lošim izborom za kalifa, ali i javnosti kojoj se nije sviđalo njegovo pijančevanje, nemoral i organiziranje konjskih utrka. Walid je, smatrajući opasnošću, uhapsio i dao mučiti svog rođaka, popularnog generala Sulejmana ibn Hišama. U međuvremenu je njegov rođak Jezid ibn al-Walid počeo propovijedati protiv kalifovog nemorala. To je potaklo generala Marvan ibn Muhameda pa pokrene vojsku na Damask. Kalif se sklonio u zamak izvan grada i odatle pružao žestok otpor pobunjenicima, ali je na kraju poginuo. Naslijedio ga je Jezid, koji će kasnije postati poznat kao Jezid III.

Literatura
----------

* Muhammad ibn Jarir al-Tabari History, v. 26 "The Waning of the Umayyad Caliphate," transl. Carole Hillenbrand, SUNY, Albany, 1989
* Glubb, Sir John, The Empire of the Arabs, Hodder and Stoughton, london, 1963

Vanjske veze
------------

***Al-Valid II*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Hisham**  |  **kalif** 743–744 | Slijedi: **Yazid III**  |

| * p
* r
* u
Omejadski kalifi |
| --- |
| Porodično stablo • Mediji |
| Kalifi u Damasku(661–750) | Muawiya I • Yazid I • Muawiya II • Marwan I • Abd al-Malik • Al-Walid I • Sulayman • Umar II • Yazid II • Hisham • Al-Walid II • Yazid III • Ibrahim • Marwan II |
| Emiri u Kordobi(756–929) | Abd ar-Rahman I • Hisham I • Al-Hakam I • Abd ar-Rahman II • Muhammad I • Al-Mundhir • Abdullah • Abd-ar-Rahman III |
| Kalifi u Kordoobi(929–1031) | Abd-ar-Rahman III • Al-Hakam II • Hisham II • Muhammad II • Sulayman • Hisham II • Sulayman • *Ali ibn Hammud al-Nasir*[H] • Abd ar-Rahman IV • *Al-Qasim ibn Hammud al-Ma'mun*[H] • *Yahya ibn Ali al-Mu'tali*[H] • *Al-Qasim ibn Hammud al-Ma'mun*[H] • Abd ar-Rahman V • Muhammad III • *Yahya ibn Ali al-Mu'tali*[H] • Hisham III |
| [H] označava hamudidske uzurpatore |
Aqua Appia na karti drevnog Rima
**Aqua Appia** je bio prvi rimski akvadukt. Sagradio ga je godine 312. pne. Apije Klaudije, isti rimski cenzor zaslužan za izgradnju znamenite Via Appie. Izvor mu je, prema Frontinu bio oko 780 koraka od via Praenestine, koju je bio sagradio Caius Plautius Venox.

Aqua Appia se pružala dužinom od 16,4 km u grad Rim kroz Porta Maggiore, te završavala na Forum Boariumu, kraj Porta Trigemine. Skoro cijelom dužinom je bila ispod zemlje, što je bilo nužno zbog reljefa, ali i zaštite od napada za vrijeme samnitskih ratova kada je trajala gradnja. Razlika između nadmorske visine na početku i na kraju je iznosila tek 10 m, što je predstavljalo jedno od najimpresivnijih građevinskih dostignuća tog doba.

Frontin je izračunao da je ona svaki dan mogla dovoditi 73.000 kubnih metara vode u Rim.

Vanjske veze
------------

***Aqua Appia*** na Wikimedijinoj ostavi

* Aqua Appia entry on the Lacus Curtius website
* Information on Roman aqueducts
* Photographs of models showing the layout of Aqua Appia and Aqua Marcia in the city of Rome
* (`it`) Map of Roman aqueducts
* From a list of 25 aqueducts described in detail Arhivirano 2006-06-15 na Wayback Machine-u
* Arhivirano 2007-02-25 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 108144647644489532111

 |
**Roza Papo** (Sarajevo, 6. februara 1914. – Beograd, 25. februara 1984.), lekarka, učesnica Narodnooslobodilačke borbe i general-majorica sanitetske službe JNA.

Biografija
----------

Rođena je 6. februara 1914. godine u Sarajevu. Medicinski fakultet je završila u Zagrebu 1939. godine. Pre Drugog svetskog rata je radila kao lekarka u bolnicama u Sarajevu, Begovom Hanu i Olovu.

Posle okupacije Kraljevine Jugoslavije, 1941. godine uspostavila je veze sa Narodnooslobodilačkim pokretom na Ozrenu i sarađivala je sa Ozrenskim partizanskim odredom, a u decembru mu se pridružila i postala upravnik bolnice Odreda. Potom je bila referent saniteta Prvog udarnog bataljona i Šeste istočnobosanske udarne brigade.

Dr. Roza Papo (u sredini) sa grupom drugarica, u Guči 1944.
Marta 1943. godine, prilikom evakuacije ranjenika iz manastira Lovnica i okoline Šekovića, formirana je velika partizanska bolnica u selu Donja Trnova, kod Bijeljine, čiji je organizator i upravnik bila Roza. Septembra 1943. godine je postavljena za referenta saniteta i upravnika bolnice 17. istočnobosanske divizije. Kasnije je bila upravnik Hiruške pokretne bolnice Druge armije JA i dr.

U članstvo Komunističke partije Jugoslavije (KPJ) primljena je 1942. godine.

Posle oslobođenja Jugoslavije, nastavila je profesionalnu lekarsku karijeru u Jugoslovenskoj armiji. Završila je specijalizaciju iz infektologije i bila prva načelnica novoformirane Klinike za zarazne bolesti (1961) na Vojnomedicinskoj akademiji (VMA), a od 1965. godine je bila i profesor za infektivne bolesti. Bila je predsednik Glavne vojno-lekarske komisije VMA.

Penzionisana je u činu general-majora sanitetske službe JNA i bila je jedna od dve žene sa generalskim činom u Jugoslovenskoj narodnoj armiji (druga je dr. Slava Blažević). 

Umrla je 25. februara 1984. godine u Beogradu.

Nosilac je Partizanske spomenice 1941. i drugih jugoslovenskih odlikovanja, među kojima su Orden zasluga za narod sa srebrnom zvezdom, Orden bratstva i jedinstva sa srebrnim vencem i dr.

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Partizanska spomenica 1941. | Portal NOBSegment isključivo posvećen **Narodnooslobodilačkoj borbi.** |

* *Vojna enciklopedija* (knjiga šesta). Beograd, 1973.
**Nutjak**, povijesni grad kod Trilja. Stanovnici Trilja i Garduna je jednostavno zovu "Kuletina".

Nalazi se na početku sutjeske rijeke Cetine nizvodno od Trilja. Smješten je na litici iznad desne obale rijeke, na povijesnoj međi između starohrvatske županije Cetine i Poljica.

Izgradio ga je krajem 15. stoljeća poljički knez Žarko Dražojević (1438. -1508.) radi zaštite krajeva zapadno od rijeke Cetine pred turskim prodorima, no već početkom 16. st. dolazi pod otomansku vlast. Oslobođen je u Morejskom ratu, 1685. godine. Tada je razrušen te poslije više nije obnavljan.

Djelomično je arheološki istražen, a njegovi ostaci su konzervirani. Od 2006. godine vode se zaštitna arheološka istraživanja pod vodstvom kustosice Muzeja triljskog kraja gđa. Angele Tabak. U njegovoj neposrednoj blizini danas se nalazi most preko rijeke Cetine na Autocesti A1. 

Prilaz kuli je moguć stazom, koja se na četvrtom kilometru odvaja od ceste Trilj - Bisko. Uspon traje 15 minuta.

Izvori
------

* Nutjak
**Riječnim dupinima** se nazivaju četiri vrste kitova zubana koji, za razliku od ostalih dupina, žive u slatkoj vodi. 

Ranije se ove četiri vrste svrstavalo i jednu porodicu (Platanistidae) ili nadporodicu (Platanistoidea). U međuvremenu se smatra, da su te četiri poznate vrste nastale nezavisno jedna od druge. Zajedničke osobine, kao zakržljale oči i izraženo kljunasta njuška, razvile su se prema tome samo kroz proces konvergentne evolucije, dakle na temelju vrlo sličnih životnih uvjeta. 

Kineski riječni dupin je jedan od najrjeđih sisavaca, 1998. je izbrojano još samo 7 jedinki. Uništavanjem njihovog okoliša su i drugi riječni dupini akutno ugroženi da izumru.

To su slijedeće vrste (Rice, 1998.):

* Boto *(Inia geoffrensis)*, poznat i pod imenom Amazonski dupin
* Baiji *(Lipotes vexillifer)*, poznat i pod imenom Kineski riječni dupin
* Indijski riječni dupin *(Platanista gangetica)*, poznat i pod imenom Ganges dupin
* La Plata riječni dupin *(Pontoporia blainviller)*

I među "pravim" dupinima postoje vrste koje žive dijelom u slatkoj vodi. No, njih se ne ubraja u riječne dupine. To su prije svega sotalia i Kamerunski riječni dupin

 
Wikivrste imaju podatke o:
***Platanistoidea***
**Roberto Saviano** (Napulj, 22 septembar, 1979) je italijanski novinar, autor i borac za ljudska prava. Autor je bestselera "Gomorra" i "NulaNulaNula". Tvorac je serije "Gomora".

U svojoj knjizi Gomorra (2006.) upotrijebio je istraživačku i književnu formu kako bi ispričao ekonomsku stvarnost i određena obilježja camorrina carstva. Godine 2006. na priredbi za pravednost Saviano se popeo na pozornicu i izrekao poznate riječi: "Iovine, Schiavone, Zagaria ne vrijedite ništa!" Na glavnome trgu u mjestu Casal di Principe mladi je pisac prozvao šefove organiziranoga kriminala u Kampaniji.

Nakon Gomorre objavljuje niz zbirki eseja i članaka te nekoliko romana: Ljepota i pakao. Zapisi 2004.-2009. (2009.), Riječ protiv Camorre (2010.), Pođi sa mnom (2011.) (djelo je nastalo po istoimenoj te iznimno uspješnoj italijanskoj tv-emisiji), istraživački roman Nula Nula Nula (2013.) te roman o odrastanju La paranza dei bambini (2016.).

Za svoje autorsko djelovanje i društvenu angažiranost dodijeljene su mu mnoge nagrade, a poznati nobelovci Orhan Pamuk, Dario Fo, Rita Levi Montalcini, Günter Grass, Desmond Tutu i Mihail Gorbačov 2008. godine potpisali su članak u kojem podupiru Saviana u borbi protiv camorre. Saviano piše za poznate novinske časopise La Repubblica, L’Espresso, El Paìs, The New York Times, Die Zeit, Expressen i The Washington Post. 

Od 2006. živi pod strogom policijskom zaštitom te i dalje piše usprkos camorrinim prijetnjama.

Vanjske veze
------------

***Roberto Saviano*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official website
* Članci Roberta Saviano objavljeni na Nazione Indiana
* *Il Sistema Camorra*
* *Gomorra* na IMDb-u (`en`)
Ratovanje Ilira u Epiru u savezu sa Dionizijem sa Sirakuze
**Rat sa Molosijanima** vodili su Iliri 385. god. pne. na teritoriji Epira, protiv epirskog plemena Molosijci. 

Stanovništvo Epira činila su manja nomadska ili polunomadska plemena, okupljena u poznate tri plemenske zajednice: Tesprotijci, Molosijci i Kaonijci. Bili su govornici grčkog jezika (zapadno-grčki dijalekat, sličan makedonskom dijalektu). Najmoćniji su bili Molosijci i njihov je vladar dominirao čitavim Epirom. Uglavnom su bili prirodni partner Makedonije u sukobima sa Ilirima.

Tokom 385. god. pne. kralj Alketaj iz Epira bio je izbjegao na Siciliju, kod tiranina Dionizija. U namjeri da kontroliše pomorske puteve u Jonskom moru, Dinonizije je želio imati i saveznika u Epiru. Poslao je vojsku od 2.000 kopljanika i 500 konjanika. Istovremeno angažovao je i Ilire i poklonio im 500 kompleta grčke hoplitske vojne opreme, kojom su opremili najbolje vojnike (atistoe). Sa svojim kraljem Bardilisom Iliri su napali Molosijane i opustošili Epir. Ubili su 15.000 Molosijaca i obezbijedili Alketaju da sjedne na vladarski tron. Nakon toga Alketaj je predvodio Ilire u napadu na hram u Delfima. U sukob se umiješala i Sparta sa svojim vođom Agesilejem. Uspio je pobijediti Ilire koji su se povukli. 

Zbog ovog rata i kasnijih stalnih ilirskih pritisaka, nakon 25 godina Molosijani su se povukli prema jugu Grčke, prepuštajući Ilirima sjeverne epirske obale sa gradom Apolonijom.

Literatura
----------

* Greenwalt, William S. (2010). „Macedonia, Illyria, and Epirus". *A Companion to Ancient Macedonia*. Oxford, Chichester, & Malden: Wiley-Blackwell. str. 279–305. ISBN 978-1-4051-7936-2.
* Hammond, Nicholas Geoffrey Lemprière (1989). *The Macedonian State: Origins, Institutions, and History*. Oxford: Clarendon Press. ISBN 0-19-814883-6.
* Worthington, Ian (2008). *Phillip II of Macedonia*. New Haven and London: Yale. ISBN 978-0-300-12079-0.
* Miočević, Duje Rendić (1968). *Ilirski vladari u svjetlu numizmatičkih i epigrafskih izvora*. Historijski zbornik, Povijesno društvo Hrvatske, Zagreb. Arhivirano iz originala na datum 2020-01-30. Pristupljeno 2020-03-04.
* {{cite book |last = Papazoglu |first = Fanula |title = Porijeklo i razvoj ilirske države |url=  Arhivirano 2020-07-14 na Wayback Machine-u |publisher
Ispresjecan reljef Madagaskara dijeli njegovu hidrografsku mrežu u pet slivnih područja različitih veličina.

1. **Sliv Masiva Ambre**
2. **Sliv Masiva Tsaratanana**
3. **Istočni sliv** čije vode teku u Indijski ocean
4. **Zapadni sliv** (i sjeverozapadni) čije vode teku u Mozambički kanal
5. **Južni sliv**

Vododjelnica između Mozambičkog kanala i Indijskog oceana prolazi duž tri velika otočka planinska lanca koji se protežu poput kičme duž Madagaskara od sjevera do juga.

Sliv Masiva Ambre
-----------------

Teren tog vulkanskog masiva je prošaran malim uskim, izduljenim koritima brzaka, punih kamenih
blokova. Sliv Planine Ambre pokriva površinu od 11 200 km², što iznosi 1.8 % površine Madagaskara.

Najveće rijeke su;

* Irodo
* Saharenana
* Besokatra

Sliv Masiva Tsaratanana
-----------------------

Naborani Masiv Tsaratanana na sjeveru otoka, jednako je udaljen od Indijskog oceana i Mozambičkog kanala. Rijeke koje imaju izvor u ovom masivu (bez razlike teku li na istočnu ili zapadnu obalu) imaju uska duboka korita u svom gornjem toku, i veliki pad (30 do 40 m/km), ali kad pređu u obalnu ravnicu tad imaju plitko korito i jako uspore. To je razlog zašto se rijeke tog masiva koje pokrivaju nešto više od 20 000 km² (3,3 % površine otoka) uzimaju kao posebna geografska jedinica.

Najveće rijeke su;

* Sjeverni Mahavavi
* Sumbiruno
	+ Ramena
* Maevarano
* Bemarivo

Istočni sliv
------------

Sa površinom od oko 150 000 km² porječje rijeka ovog sliva zauzima oko 25,2 % površine Madagaskara. To geografsko područje, ima oblik kvadrata dugog oko 1 200 km (od Fort Dauphina na jugu do Antalahe na sjeveru). Prosječna širina tog kvadrata je oko 100 km (maksimalna je 190 km kod Ankaratra), na najužem dijelu je širok samo 60-70 km (kod Fort Carnota, sjeverno od Fort Dauphina). Rijeke ovog sliva generalno uzevši, su kratke ali imaju veliki pad

* Mananara
* Mangoro
	+ Onive
* Rianila
* Maningori
* Mananjari

Zapadni sliv
------------

To je površinom najveći sliv koji pokriva gotovo 365 000 km² ili 61,3 % površine Madagaskara, sa najviše vodotokova. Oni se mogu podjeliti u dvije grupe:
1. Velike rijeke, koje plave velike površine na centralnoj visoravni, čija porječja imaju oblik trokuta (gledano od ušća ka izvoru).
2. Obalne rječice koji teku između porječja velikih rijeka, koje presuše od aprila do novembra.

### Velike rijeke

Popis rijeka od sjevera prema jugu;

* Sofia
	+ Mangarahara
	+ Anjoboni
	+ Bemarivo
* Mahajamba
* Betsiboka
	+ Ikopa
	+ Mananara
* Južni Mahavavi
* Manambolo
* Tsiribihina
	+ Sakeni
	+ Mania
	+ Mahajilo
* Mangoki
	+ Matsiatra
	+ Mananantanana
	+ Zomandao
* Onilahi

### Manje rijeke

* Ankofia
* Tsinjonorona
* Sambao
* Manabaho
* Moronadava
* Maharivo
* Fiherenana

Južni sliv
----------

Ovaj sliv pokriva površinu od 48 750 km² ili oko 8,2% površine Madagaskara. 

* Linta
* Menarandra
* Mandrare
	+ Manambovo

Bilješke
--------

1. 1 2 3 4 5  M. Aldegheri: Rivers and streams on Madagascar, na portalu google books (pristupljeno: 6. 9. 2011.)

***Rijeke Madagaskara*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 41° 07′ 06" SGŠ, 21° 26′ 29" IGD

**Radobor** (mak. *Радобор*) je naselje u Republici Makedoniji, u južnom delu države. Radobor pripada opštini Mogila.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Radobor je smešteno u južnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Bitolja, naselje je udaljeno 15 km severoistočno.

Radobor se nalazi u središnjem delu Pelagonije, najveće visoravni Republike Makedonije. Naseljski atar je ravničarski, dok se dalje ka istoku izdiže Selečka planina. Zapadno od naselja protiče Crna reka. Nadmorska visina naselja je približno 580 metara.

Klima u naselju je kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Radobor je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imao 145 stanovnika.

Pretežno stanovništvo po poslednjem popisu su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Mogila

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.mogila.gov.mk Zvanična stranica opštine Mogila

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Mogila |
| --- |
| **Mogila** • 
Alinci • 
Beranci • 
Budakovo •
Vašarejca • 
Gornja Čarlija • 
Donja Čarlija • 
Dedebalci • 
Dobruševo •
Donji Srpci • 
Ivanjevci • 
Loznani • 
Mojno • 
Musinci •
Novoseljani • 
Nošpal • 
Podino • 
Puturus • 
Radobor •
Sveti Todori • 
Trap • 
Trnovci • 
Crničani |  |
Posada američkog ratnog broda USS Rentz pokušava ugasiti požar koga su na svom presretnutom plovilu izazvali krijumčari narkotika nastojeći uništiti dokaze o svojoj djelatnosti.
**Rat protiv droge** (engleski: ) je izraz kojim se u najširem smislu označava nastojanje države da suzbije zloupotrebu opojnih droga, prije svega kroz eliminiranje ponude, odnosno suzbijanje ilegalne trgovine drogom. U svom užem smislu se pod time podrazumijeva službena politika SAD u posljednjih nekoliko decenija, prije svega nastojanje da se ilegalna trgovina drogom suzbije oštrim represivnim mjerama na unutrašnjem planu kao što su stroge zatvorske kazne za krijumčare droga i povećanje policijskih ovlasti, odnosno intenzivnim korištenjem obavještajnih, pa i vojnih resursa izvan američkih granica. Kao početak Rata protiv droge se obično navodi 1971. godine, kada je taj izraz prvi iskoristio tadašnji predsjednik Richard Nixon; u stvarnosti je on samo nastavio politiku koja je 1914. godine započeta pod Wilsonom (kada su doneseni prvi federalni zakoni protiv narkotika), te intenzivirana pod Rooseveltom i Nixonovim prethodnikom Johnsonom. Najveća eskalacija rata protiv droge se zbila 1980-ih, kada je administracija Ronalda Reagana intenzivirala napore sa suzbijanje droge potaknuta tzv. epidemijom cracka i uz nju povezanim porastom kriminala i nasilja na američkim ulicama, a Reaganov nasljednik Bush je dodatno eskalirao korištenjem američkih oružanih snaga protiv krijumčara izvan američkih granica, pri čemu je najpoznatiji primjer invazija Paname 1989. godine. Rat protiv droge je, međutim, sve godine imao brojne kritičare, pretežno iz libertarijanskih i ljevičarskih krugova; najčešće se spominje kako Rat protiv droge služi kao izgovor za masovno kršenje ljudskih i građanskih prava, kako neproporcionalno pogađa pripadnike crnačke manjine i time posredno nastavlja rasno ugnjetavanje i segregaciju, te kako je na njega, kao u slučaju Prohibicije i vijetnamskog rata utrošena ogromna količina novca i resursa a da se nije postigao željeni rezultat.

Povezano
--------

* Korupcija
* Red i zakon
* Narkobos
**Riječki komorni orkestar** osnovan je 1976. od strane nekolicine glazbenih entuzijasta, u želji da se u Rijeci odvija i taj vid glazbene aktivnosti. Ansambl se sastoji od gudačkog korpusa, koji čini jezgru ansambla, kojemu se po potrebi mogu pridružiti i drugi glazbenici na puhačkim instrumentima.

Svi članovi ansambla su diplomirani glazbenici, a mnogi od njih sviraju i u drugim komornim sastavima ili se bave koncertnom djelatnošću kao solisti, dok se neki bave i pedagoškim radom odgajajući nove generacije glazbenika.

Umjetnički i glazbeni ravnatelj ansambla je od osnutka bio maestro prof. Peter Škrjanec, dok je 1991. godine tu dužnost preuzeo violončelist David Stefanutti.

Repertoar orkestra sadrži djela svih razdoblja, od baroka do suvremenih autora, a posebna pažnja je usmjerena izvođenju djela suvremenih hrvatskih autora.

Tijekom svoje dugogodišnje aktivnosti Riječki komorni orkestar postigao je laskave uspjehe u mnogim koncertnim sjedištima Hrvatske, Slovenije i Italije (Venezia, Vicenza, Trst) sudjelujući u velikom broju glazbenih smotri.  

1999. snimio je nosač zvuka "Od Zajca do naših dana".

Riječki komorni orkestar je do sada surađivao sa vrsnim solistima i dirigentima: Josip Klima, Stanko Arnold, Anton Grčar, Valter Dešpalj, Olga Šober, Anđelka Rušin, Jadranka Gašparović, Nina Kovačić, Diana Grubišić-Ćiković, Valter Veljak, Roberto Haller i Ingrid Haller, Dušan Prašelj, Giovanni Fornasieri, Tea Grubišić, Mauro Šestan, Ida Cavaliere, Fabrizio Maschino, Valentin Skljarenko, Kristina i Robert Kolar, Saša Britvić, Stjepan Hauser, Adriano Martinolli D'Arcy, Luisa Sello, Jasna Corrado-Merlak i drugi.

Česti su nastupi i s Riječkim oratorijskim zborom kojeg vodi maestro Dušan Prašelj.

Povezano
--------

* David Stefanutti

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305530737

 |
**Astronomski časovnik** je časovnik sa specijalnim mehanizmom i brojčanikom koji pokazuje relativne položaje Sunca, Meseca, zodijačku konstelaciju i pojedine glavne planete. 

Jedan od najpoznatijih ovakvih časovnika je na starogradskoj većnici u Pragu, Češka. Poznat je kao „Pražský orloj". Centralni deo završen je 1410. Četiri figure se pokreću svakog sata, a „Smrt" (predstavljena skeletom) meri vreme. Za svaki sat postoji po jedna statua Dvanaest apostola na postolju iznad sata, a svih dvanaest se pokazuju u podne. Pokazivač kalendara je dodat 1870. ispod sata.

Lice astronomskog sata s pokretnim figurama u Pragu
Za vreme Drugog svetskog rata sat su gotovo uništili nacisti. Zahvaljujući herojskim naporima građana Praga najvažniji delovi sata su sačuvani. Postepeno je obnavljan do 1948. Sat je 1979. još jednom očišćen i renoviran. Prema lokalnoj legendi grad će zadesiti velika nesreća ako se sat zapusti, pa se zato stalno održava u dobrom stanju.

Olomouc, bivši glavni grad Moravske u istočnom delu Češke Republike, takođe ima jedan impresivan astronomski sat na glavnom trgu.

Muzej nauke (London) ima vernu kopiju 'Svemirske mašine', koji je 1092. konstruisao Su Sung u Kini. Ovaj veliki astronomski sat bio je visok deset metara a radio je pomoću pada vode i žive.

Astronomski sat na katedrali Lund u Švedskoj, *Horologium mirabile Lundense* napravljen je krajem 14. veka. Pošto je bio u skladištu od 1837, restaurisan i vraćen na mesto 1923. Kada radi, čuje se muzika *In dulci jubilo* sa najmanjih orgulja u crkvi, dok šest drvenih figura, koje pradstavljaju tri maga i njihove sluge, prolaze pored Bogorodice i Isusa. 

Gradska većnica u Kopenhagenu ima kompletan astronomski sat, koji se nalazi u jednoj prostoriji. Sat je pravio preko 50 godina astronom amater i profesionalni sajdžija Jens Olsen. Sklapan je od 1948. do 1955. Između 1995. i 1997. sat je kompletno restauriran.

Versajska palata u blizini Pariza (Versaj) ima raskošan stoni astronomski sat u rokoko stilu koji su jedan sajdžija i inženjer pravili 12 godina. Poklonjen je Luju XV 1754.

*Gros Horloge* (veliki sat) u Ruana je čuveni astronomski sat iz 14. veka, a nalazi se u istoimenoj ulici.

Zytglogge u Bernu je poznati astronomski sat iz 15. veka koji se nalazi u glavnom gradu Švajcarske.

Katedrala Sen Žan u Lionu takođe ima astronomski sat iz 14. veka.

Nedavno je časovničar Kristijan van der Klauv napravio ručni astrolab, „Astrolabium 2000." Ulis Narden takođe prodaje astronomske ručne satove, „Astrolabium", „Planetarium" i „Tellurium J. Kepler".

Vanjske veze
------------

***Astronomski časovnik*** na Wikimedijinoj ostavi
**Odežda** (ruski i staroslovenski: odjeća) je svečana odeća pravoslavnih sveštenika u bogosluženju. Takođe, u istom značenju ovu reč koriste i unijati. U istorijskom i regionalnom kontekstu, ova reč se koristila za svečanu odeću vladara, vitezova, kraljeva, plemića; 

U ranom hrićanstvu sveštenoslužitelji su nosili odežde po kroju slične svakodnevnoj odeći, ali izrađene od skupocenog materijala, i odevali su je samo pri bogosluženjima. Postojale su i odežde nalik starozavetnim. Crkva, čuvajući predanje, u kasnijim vekovima nije bitnije menjala oblik starih odeždi.

Crkvene odežde su određenih boja, od kojih svaka ima posebno značenje. Bela boja je simbol radosti, čistote i prosvećenja. Crvena boja ima značenje krvi koju su prolili Hristos i njegovi učenici, apostoli, svetitelji i mučenici. Zelena boja je simbol nade na večno blaženstvo, stečeno zaslugom Isusa Hrista i darom Svetoga Duha. Crna i tamno crvena boja predstavljaju kajanje i žalost.

Same odežde opominju sveštenika da pobožno obavlja bogoslužbene radnje i podsećaju ga na vrline kojima treba da se odlikuje.

Svaka sveštena odežda obavezno se osvećuje od strane episkopa ili sveštenika. Kad se odežde oblače, izgovaraju se Tipikom propisane molitve. Odežde se mogu upotrebiti samo u bogoslužbene svrhe. Što se tiče boje crkvenih odeždi u početku je dominirala bela boja. Kasnije su uvedene u vreme posta purpurne ili crne odežde, a tokom godine i crvene, zelene, zlatne i druge. Obično su vezene i ukrašene.

Pošto kod pravoslavnog sveštenstva ima tri stepena, to i svaki stepen ima svoje određene odežde. 

* **đakonske odežde** su: stihar (obično beo sličan grčkoj haljini hitonu, prekriva celo telo od vrata do dole), narukvice i orar (dugačka traka koju đakon nosi na levom ramenu i daje znak za zajedničku molitvu tokom bogosluženja);
* **prezviterske (svešteničke) odežde** su: stihar, epitrahilj (orar čija su oba kraja napred sastavljena, sveštenik ga stavlja oko vrata), pojas, narukvice i felon (ogrtač bez rukava sa otvorom da se preko glave obuče, oblači se preko stihara);
* **arhijerejske (episkopske) odežde** su: stihar, epitrahilj, pojas, narukvice, nadbedrenik (četvorougaono platno koje se za jedan ugao veša oko pojasa na desno bedro; nadbedrenik takođe nose i zaslužni sveštenici), sakos (odeća nastala kombinovanjem odeće vizantijskih imperatora i odeće starozavetnih prosveštenika, razrezan sa strane i povezan zlatnim praporcima; oblači se preko stihara), omofor (nosi ga arhijerej preko oba ramena prebačenog), mitra (na grčkom: pojas, šal kojim se obavija glava; kapa) i žezal (matealni štap koji se dodeljuje arhijereju na rukopoloženju). Znaci episkopskog dostojanstva su još i panagija i naprsni krst.

Povezano
--------

* Kamilavka, sveštenička kapa
**Arnulf** (umro 14. jula 937.), zvani **Loši** (nem. *der Schlimme*) ili **Zli** (nem. *der Böse*), bio je vojvoda od Bavarske od 907. do svoje smrti. Bio je član dinastije Luitpolding.

Mladost
-------

Arnulf je bio sin Margravea Luitpolda, vojvode od Bavarske i Kunigunde, kćerke Bertolda I, grof-palatina od Švabije. Posle smrti njegova oca u bici kod Brezalauspurka 907. nasledio ga je kao vladar bavarskih poseda u okolini Regensburga.

Kasnije godine
--------------

Opsednut povremenim upadima Mađara i očajan u pokušaju da poveća sredstva za finansiranje odbrane, Arnulf je povećao svoju moć zaplenom crkvenog zemljišta i dobara, zbog čega je zaradio nadimak "Loši". On je obnovio plemensko vojvodstvo Bavarsku i, konačno, pregovarao o primirju sa Mađarima koji su odonda masovno prolazili kroz Bavarsku tokom njihovih upada na ostale nemačke teritorije.

Arnulf se snažno odupro kralju Konradu I, koga je podržao tokom njegovog izbora i koji je 913. oženio njegovu majku Kunigundu. U Konradovom konfliktu sa Erhangerom i Burhardom II od Švabije on je podupirao svoje švabijske rođake i posle izazvao Konradovog naslednika, Henrika I Ptičara od Saksonije. Prema *Annales Iuvavenses*, iz 920. *Baiuarii sponte se reddiderunt Arnolfo duci et regnare ei fecerunt in regno teutonicorum*: Bavarci, sa nekim ostalim Istočnim Francima, su izabrali Arnulfa za kralja nasuprot Henriku (zapravo 919.). Arnulfova "vladavina" je bila kratkovečna. Henrik ga je porazio u dva pohoda 921. potvrdivši svoj suverenitet nad Bavarskom zauzvrat za Arnulfovo odricanje svih svojih kraljevskih titula.

Arnulf je umro u Regensburgu 937. i sahranjen je u opatiji Svetog Emerama.

Brak
----

Mnogi veruju da je Arnulf oženio Judit od Friulija, kćerku grofa Eberharda od Friulija i Gizele od Verone. Datumi se, ipak, ne poklapaju. Judit od Friulija je umrla oko 881. Prema tome bi venčanje bilo između dečaka (ili bar mladog) Arnulfa i starije Judit, koja bi trebala roditi nekoliko dece 23 godine ili više posle njene smrti. Verovatnije, prema tome, da je oženio Judit od Zulihgaua (rođena oko 888.), kćerku Eberharda od Zulihgaua.

Arnulfova kćerka Judit se udala za Henrika I od Bavarske, brata Otona I, Svetog Rimskog cara.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Luitpold** | **Vojvoda Bavarske (907 — 937)** | Nasljednik:**Eberhard** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**nema** | **Antikralj (919 — 921)** | Nasljednik:**Rudolf Rajnfeld** |
**Asuka period** (飛鳥時代, *Asuka jidai*?), je period u historiji Japana koji se tradicionalno smješta između 538. i 710. godine (dio historičara navodi godine 592-645). Prethodio mu je Kofunski period, koji predstavlja prvi dio šireg Yamato perioda, iako sve više historičara smatra kako je podjela na Kofunski i Asuka period umjetna. Karakteriziralo ga je naglo snaženje Yamato državnopravnog entiteta koji predstavlja začetak sadašnje japanske države, a čije je sjedište bila oblast Asuka, oko 25 km južno od današnjeg grada Nara; po toj oblasti je period dobio ime.

Asuka period je poznat kao doba izuzetno velikih društvenih, političkih i kulturnih promjena, a kojima je značajan poticaj dao dolazak budizma iz susjedne Koreje sredinom 6. vijeka. Jedna od brojnih promjena je bila promjena imena države od Wa (倭, *Wa*?) u Nihon (日本, *Nihon*?).

U kulturnom smislu se period često dijeli na dva pot-perioda - tzv. pravi Asuka period (sve do tzv. Taika reformi sredinom 7. vijeka), koje karakteriziraju budistički uticaji sjeverne Kine i Tri kraljevstva Koreje; i kasniji Hakuhō period koji odaje daleko veći uticaj kineskih dinastija Sui i Tang.

Izvori
------

1. ↑  Fred S. Kleiner, Christin J. Mamiya (2005). *Gardner's art through the ages*. Belmont, CA: Thomson/Wadsworth. str. 222. ISBN 0-534-64095-8.
2. ↑  Rowthorne, Chris (2003). *Lonely Planet Japan*. Hawthorn: Lonely Planet Publications. str. 34. ISBN 1740591623.

* Japan, lcweb2.loc.gov


***Asuka period*** na Wikimedijinoj ostavi