recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Truman Capote** (30.9. 1924. - 25.8. 1984.) bio je američki pisac rođen u Louisiani, u gradu New Orleansu, a umro u 59. godini u Los Angelesu. Film snimljen prema njegovom životu u 2006. godini pod jednostavnim naslovom "Capote" dobio je nagradu Oscar za najbolju glavnu mušku ulogu - Philip Seymour Hoffman.

Mladost
-------

Capote je rođen kao **Truman Streckfus Persons**. Bio je usamljen kao dijete, što se odrazilo i na njegov daljnji književni stil. Majka mu je pri porodu imala samo 16 godina što je rezultiralo razvodom roditelja kada je Truman imao samo 4 godine, te je tada poslan u Alabamu gdje su ga odgajali majčini rođaci, koje je kasnije opisao u pripovjetci *Božićna uspomena*. Bio je susjed i prijatelj Harper Lee, autorice romana *Ubiti pticu rugalicu*. 1933. seli se u New York majci i njenom drugom suprugu, te mu se tako mijenja ime u Truman Garcia Capote. 1935. pohađa Trinity college. Sa 17 godina dobiva dvogodišnji ugovor u New York Timesu. 1943. piše roman *Ljetno krstarenje* koji je naknadno objavljen 2005. a samo zahvaljujući tome što su u njegovom stanu u Brooklynu nađeni rukopisi.

Romani
------

1948. objavljen mu je prvi roman - *Other Voices, Other Rooms*. Na listi bestsellera New York Timesa nalazio se punih devet tjedana, za vrijeme kojih je prodavano i do 26 000 primjeraka knjige. Knjiga govori o mladom tranvestitu u potrazi za srećom.

Nakon toga, uslijedio je mnogo popularniji *Doručak kod Tiffanyja*. Iako nije prodavan kao *Other Voices, Other Rooms*, dostigao je svjetsku popularnost, pogotovo svojom ekranizacijom s Audrey Hepburn kao mladom Holly Golighty koja živi samo za zabavu.

Od poznatijih romana još svakako treba navesti Hladnokrvno ubojstvo (In cool blood), jedini Capoteov krimić.

Privatni život
--------------

Capote je bio otvoreno gej. Jedan od njegovih prvih ozbiljnijih ljubavika bio je Newton Arvin, profesor književnosti. Bio je u dugoj vezi sa Jackom Dunphyjem, takođe piscem.

Smrt
----

Svojevremeno je na televiziji imao svoj talk show, pod jednostavnim nazivom *Truman Capote talk show*. Umro je 25. kolovoza 1984. u 60 godini od predoziranja u Los Angelesu.

| * p
* r
* u
Djela čiji je autor Truman Capote |
| --- |
| romani | 
* *Summer Crossing*
* *Other Voices, Other Rooms*
* *The Grass Harp*
* *Breakfast at Tiffany's*
* *Answered Prayers: The Unfinished Novel*

 |
| priče | 
* "Miriam"
* "Children on Their Birthdays"
* "A Diamond Guitar"
* "A Christmas Memory"
* "The Thanksgiving Visitor"
* "One Christmas"

 |
| zbirke priča | 
* *A Tree of Night and Other Stories*
* *Music for Chameleons*
* *A Capote Reader*
* *The Complete Stories of Truman Capote*

 |
| zbirke eseja | 
* *Local Color*
* *The Dogs Bark: Public People and Private Places*
* *Music for Chameleons*

 |
| Drame | 
* *The Grass Harp*
 |
| Scenariji | 
* *Beat the Devil*
* *Terminal Station* (dijalog)
* *The Innocents* (dijalog)
* *Laura*

 |
| mjuzikli | 
* *House of Flowers*

 |
| publicistikja | 
* *The Muses Are Heard*
* *Observations*
* *In Cold Blood*
* *Too Brief a Treat: The Letters of Truman Capote*

 |


***Truman Capote*** na Wikimedijinoj ostavi
**Vehid Gunić** (Kozarac /BiH/, 9. 2. 1941) bosanskohercegovački je novinar, voditelj i urednik.

Rad na televiziji
-----------------

### Novinarski

Dugogodišnji je novinar, voditelj i urednik u Radio–televiziji Sarajevo, odnosno Radio–televiziji Bosne i Hercegovine. U Radio-televiziji Sarajevo prošao je sve faze novinarskog djelovanja: od gradskog reportera, dopisnika, specijalnog izvještača s velikih svjetskih događaja (Moskva – Dan pobjede nad fašizmom; Los Angeles - Filmski festival i pripreme za Olimpijske igre; Sydney uoči Olimpijade i dr.).

Televizijski gledaoci najviše ga pamte po kultnoj emisiji Meraklije.

### Urednički

Uređivao je radio-dnevnik, TV-dnevnik, emisije "Godinu dana", "Iz noći u noć", informativnu emisiju "Studio 2" i dr. Bio je reporter pa voditelj i urednik nekada kultne emisije Znanje-imanje. Uređivao je vikend-program "Noćni džep", "Nedjeljom zajedno", zatim otvoreni (ratni) program TV BiH. Nakon rata uredio je i realizirao dvije velike serije putopisnih emisija "Rodna Bosno, daleko odosmo" i "Iz bisaga Vehida Hunića".

### Kviz "Olimpijski vremeplov"

Vodio je prvi veliki kviz Televizije Sarajevo **"Olimpijski vremeplov"** uoči XIV. ZOI u Sarajevu 1984. godine.
***Tierra de pasiones*** je američka telenovela produkcijske kuće Telemundo, snimana tokom 2006. godine. Predstavlja rimejk čileanske telenovele *La fiera* iz 1999.

Ttokom 2006. i 2007. se emitovala na Televiziji Pink u Srbiji pod nazivom ***Valerija***. U BiH se emitovala na programu NTV Hayat, a u Hrvatskoj na programu Nova TV pod nazivom ***Zemlja strasti***.

Sinopsis
--------

Valerija je prelepa žena snažnog karaktera, karaktera koji joj je pomogao da ne pada pred velikim ljubavnim razočarenjima, frustriranim majčinstvom, odbijanja od strane svog oca, i ogromne samoće u kojoj živi. Upravlja porodičnim vinogradima zajedno sa svojim ocem Ćemom, sa kojim je u lošem odnosu s obzirom da on oduvek prema njoj pokazuje prezir. Ustvari, dan pre njenog venčanja, otkriva da je njen otac platio njenog dečka da je oženi.

S druge strane, Francisko je istaknuti publicista koji je pre par godina postao udovac i živi u gradu sa svojim sinom jedincem. Jednog dana dolazi u obilazak porodičnog imanja i otkriva da se njegov otac oženio dosta mlađom ženom koja, ne samo da ga je dovela na rub bankrota, nego ga je dovela i do depresivnog stanja, potom i izvršavanja samoubistva. Tada Francisko odlučuje da ostane na svom imanju kako bi spasio od bankrota porodični biznis.

Ta životna okolnost ga dovodi do upoznavanja sa Valerijom, sa kojom sklapa poslovni dogovor koji je od obostrane kosristi. Na početku njihovi teški karakteri se sudaraju, ali se vremenom između njih dvoje krene razvijati strastvena ljubav koja ne zna za granice, i za koju će se oboje neumorno boriti do samog kraja.

Između osoba koje će ih pokušati razdvojiti nalaze se Ćema (Valerijin otac), Marsija (udovica Franciskovog oca i buduća Ćemina ljubavnica) Paula (Franciskova bivša devojska, Marsijina sestra) i Migel (Valerijn bivši dečko koga samo zanima njen novac).

Uloge
-----

| Glumac: | Uloga: |
| --- | --- |
| Gabrijela Spanik | Valerija San Roman |
| Saul Lisazo | Francisko Kontreras |
| Katerine Sijačoke | Marsija Hernandez |
| Francisko Gatorno | Pablo Gonzalez |
| Hektor Suarez | Hose Marija Čema San Roman |
| Đeraldin Bazan | Belinda San Roman |
| Rikardo Čavez | Migel Valdez |
| Ferd Valjes | Gustavo Kontreras |
| Arijel Lopez Padilja | Havijer Ortigoza |
| Karolina Lizarazo | Paula Hernandez |
| Serhio Katalan | Horhe San Roman |
| Arap Betke | Roberto Kontreras |
| Lilijana Rodrigez | Lurdes Lilu Agilar |
| Isabel Moreno | Marijana Nana Sančez |
| Teresa Tucio | Gabrijela Lopez |
| Džesika Cerezo | Danijela Domingez |
| Eduardo Kuervo | Mauro Lopez |
| Karlos Est | Alehandro Domingez |
| Karlos Meseber | Herardo Agilar |
| Franciska Matiej | Lupe |

Eksterni linkovi
----------------

* Tierra de pasiones Arhivirano 2009-01-21 na Wayback Machine-u en msnlatino.telemundo.com
Mons. **Valter Župan** (Ćunski, otok Lošinj, 10. kolovoza 1938.), biskup krčki u miru.

Biografija
----------

Rođen je 10. kolovoza 1938. godine u Ćunskom na otoku Lošinju, od oca Guida i majke Ivke rođ. Hrončić. Gimnaziju i sjemenište započeo je u Zadru, a završio u Pazinu. Studij teologije također je završio u Pazinu jer je u to vrijeme Visoka teološka škola iz Rijeke bila premještena u Pazin.

Za svećenika Krčke biskupije zaređen je 8. srpnja 1962. godine. Vršio je sljedeće službe: 

* župni vikar u Malom Lošinju (od 1962. do 1970.)
* župnik i dekan u Omišlju (od 1970. do 1974.)
* župnik i dekan u Cresu (od 1974. do 1979.)
* župnik i dekan u Malom Lošinju (od 1979. do 1989.)
* generalni vikar Krčke biskupije (od 1989. do 1997.)

Imenovan je dijecezanskim administratorom Krčke biskupije 6. listopada 1997. godine.

Papa Ivan Pavao II. imenovao ga je krčkim biskupom, 31. siječnja 1998. Za biskupa je zaređen 15. ožujka iste godine u krčkoj katedrali. Glavni zareditelj je bio kardinal Josip Bozanić, nadbiskup zagrebački, a suzareditelji msgr. Anton Tamarut, nadbiskup riječko-senjski i msgr. Ivan Milovan, biskup porečko pulski.

Službe u HBK:

* predsjednik Vijeća HBK za obitelj
* član Biskupske komisije HBK za liturgiju
* član Biskupske komisije za Papinski hrvatski zavod sv. Jeronima u Rimu

Izvori
------

1. ↑  HBK



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305610587
* ISNI: 0000 0004 2164 7110

 |
**Veton Surroi** (sh. *Ветон Сурој*) (Priština, 17. jula 1961.) je kosovski novinar i političar.

Život
-----

Veton Surroi je sin istaknutog kosovskog pisca i novinara Rexhaia Surroia, koji je bio jugoslovenski ambasador u Boliviji, Meksiku i Španiji. Kao rezultat toga, Veton je proveo deo svog života u španskom govornom području, gde se školovao.

Diplomirao je na Nacionalnom Autonomnom Univerzitetu u Meksiku (UNAM). Pored albanskog, govori i srpski, engleski, španski.

Njegova sestra Flaka Surroi je glavni i odgovorni urednik dnevnog lista ''Koha Ditorë''.

Novinarska karijera
-------------------

Osamdesetih godina bio je novinar prištinske Rilindje. 1994. godine osnovao je u Prištini nedeljnik *Koha* (*Vreme*), koji od 1997. izlazi dnevno pod nazivom ''Koha Ditorë''. Veton Surroi je vlasnik najmoćnije kosovske medijske kuće *Koha*, u koju, pored dnevnog lista, ulazi i televizija *Kohavision*.

Politička karijera
------------------

U jesen 1989. godine bio je osnivač prištinskog ogranka Udruženja za jugoslovensku demokratsku inicijativu i prvog nezavisnog sindikata radnika na Kosovu. U godinama uoči raspada Jugoslavije bio je predsednik druge po snazi političke stranke na Kosovu, Parlamentarne partije.

1999. godine potpisao je u ime kosovske delegacije nerealizovani sporazum propalih jugoslavensko-kosovskih pregovora u Rambujeu, Francuskoj.

2004. godine Surroi je jedan od osnivača Reformističke stranke ORA i postaje njen predsednik. Od 2004. do 2008. godine bio je poslanik u Skupštini Kosova. U decembru 2007. Surroi i članovi predsedništva stranke podneli su ostavke zbog slabih rezultata na parlamentarnim i lokalnim izborima toga meseca.

Prema informacijama iz kosovske štampe, Surroi se nudio 2011. godine predsedniku vlade Hashimu Thaçiju kao mogući kandidat za Predsednika Kosova.

Literatura
----------

* Elsie, Robert, *Historical dictionary of Kosova*, Scarecrow Press: 2004; st.288-289 ISBN 978-0-8108-5309-6
* Sell, Louis, *Slobodan Milošević and the destruction of Yugoslavia*, Duke University Press: 2003 ISBN 978-0-8223-3223-7

Spoljašnje veze
---------------

* „Koha (Digest), 1994-1997". Koha. 1994-1997. Pristupljeno 05.02.2013. [*mrtav link*]
**Vasilije Tomić** (Korenita, 14. januar 1949) je pravoslavni teolog i sveštenik u činu protojereja stavrofora.

Bogoslovski fakultet je završio 1973. godine u Beogradu.

Biografija
----------

Protojerej-stavrofor Vasilije Tomić rođen je na Svetog Vasilija, 14. januara 1949. godine, u selu Korenita, kod Bijeljine. Roditelji Stanko i Ivka, rođena Popović, bili su seljaci. Na Svetog Iliju, 1956, poveden je u manastir svete Trojice, Tavnu, s namerom da leto provede kod svoje tetke, monahinje Anastasije, namesnice toga manastira. Zavoleo je tetku i ostao u manastiru.

U manastiru je završio osmogodišnju školu: prvih četiri razreda u Tavni, a narednih četiri u Janji, kod Bijeljine. Kada je, 1964. godine, otvorena obnovljena Karlovačka bogoslovija, upisao se u prvi razred, prvo kolo ove škole.

Proveo je dve godine na postdiplomskim studijama, u Nemačkoj; prvo na Rimokatoličkom teološkom fakultetu, u Regenzburgu, prvi semestar; potom, tri semestra na Tibingenskom univerzitetu, baveći se religijskom pedagogijom.

Na Filološkom fakultetu na katedri za srpskohrvatski jezik i jugoslovensku književnost, diplomirao je 1980. godine.

Oženio se, 1973. godine, sa Gordanom, rođenom Majstorović, iz Čačka. Sa njome ima tri kćerke: Anastasiju (1974), Dobrilu (1976) i Jelenu (1979).

Vladika zvorničko-tuzlanski g. Longin (Tomić) rukopoložio ga je u manastiru Tavni, 29. novembra 1975. godine, u čin đakona, a 1. decembra, iste godine, u čin sveštenika. Bio je postavljen za paroha tuzlanskog, gde je služio do Velike Gospojine, 1977. godine. Te godine prelazi u Arhiepiskopiju beogradsko-karlovačku i biva pribrojen bratstvu Hrama Svete trojice, u Beogradu. U oktobru, 1978, prelazi u Hram Svetog Marka, gde služi do svog prelaska u Eparhiju kanadsku, 1. jula 1985. godine. Episkop kanadski, Georgije, postavio je ga za paroha nijagarskog. Godine 1987, 1. oktobra, prelazi u crkvu Svetog Save, u Torontu, gde služi do 2010. kada prelazi u crkvu svetog Arhangela Gavrila u Ričmond Hilu.

Sarađivao je manje više u svim istaknutijim crkvenim glasilima. Kratko vreme je uređivao „Pravoslavlje" i skoro dvadeset godina „Istočnik", list Eparhije kanadske.

Član je Udruženja književnika Srpske i Udruženja književnika Srbije.

Dela
----

* „Oganj u srcu razgorio", 2002.
* „Riječ Božija nesputana", 2009.

Izvori
------

1. ↑  Parohija Svetog Arhangela Gavrila (2010). „Parohija Svetog Arhangela Gavrila". Arhivirano iz originala na datum 2011-08-31. Pristupljeno 19. 7. 2011.

Spoljašnje veze
---------------

* „Istočniku" dodeljena Vukova nagrada
* Intervju (Novine Toronto) Arhivirano 2012-03-11 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 314897536
* LCCN: n2015013213

 |
***Timarion*** (grč. Τιμαρίων) je naslov jedne vizantijske satire, čiji je autor nepoznat i koja je verovatno napisana sredinom 12. veka.

Ova imitacija Lukijana, obrađuje temu puta u podzemni svet, temu silaska u Had. Neposredan uzor je Lukijanova *Nekiomantija*, tj. *Razgovori mrtvih*. Ovde preovlađuje humorističko-satirički ton i slobodan stav u odnosu na hrišćanstvo. U tome je srodan *Filopatrisu*, satiri iz 10. veka koja predstavlja kombinovani dijalog i monolog sa nategnutom raspravom između paganstva i hrišćanstva. Zbog takvog je tona *Timarion* naišao na oštru osudu crkvenih i ortodoksnih krugova uopšte.

Spis o Timarionovom silasku u Had započinje njegovim putovanjem u Solun, gde prisustvuje svečanostima povodom dana sv. Dimitrija. Po povratku u Carigrad žestoko oboli, pa ga pogrebnici (νεκραγωγοί), misleći da je umro, odnose u podzemni svet, gde on nailazi na klasičan dekor paganskog pakla. Međutim, on mora da se pojavi pred sudom u Hadu, u kome, pored Minosa, zasedaju Asklepije, Hipokrat i drugi lekari, pa zatim car Teofil u pratnji svog anđela čuvara. Naravno, Timariona vraćaju na zemlju, ali on koristi svoju posetu da dobaci nekoliko zajedljivih primedbi onima koje prepoznaje. On se podsmeva Pselovom govoru u kome je Konstantin IX Monomah bio upoređen sa Kraljem-Suncem. U paklu je on razgovarao i sa svojim učiteljem retorike, koji mu je priznao da je mršava hrana koju tu dobija zdravija od obilnih ručkova na koje su ga carevi pozivali. Video je i velike antičke filozofe koji su odbacili Diogena smatrajući ga cinikom, dok su Jovana Itala smatrali Galilejcem.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 215952257
* GND: 4448322-3

 |
***Fabian of the Yard*** (sh. *Fabian iz Yarda*) je britanska kriminalistička TV-serija koja se od 1954. do 1956. emitirala na programu BBC Television Service, a koja se smatra prvim ostvarenjem policijskog žanra u historiji britanske televizije. Naslovni protagonist, čiji je lik tumačio Bruce Seton, bio je Robert Fabian, stvarna ličnost, odnosno bivši detektiv Scotlanda Yarda koji se nakon završetka policijske karijere posvetio pisanju kriminalističkih romana. Sadržaj epizoda je u pravilu rekonstruirao neke od najpoznatijih slučajeva Scotland Yarda 1920-ih i 1930-ih, pri čemu bi u njenom epilogu stvarni Fabian publici govorio o pravnim posljedicama za otkrivene počinitelje. Epizode su se snimale na filmskoj vrpci, što je omogućilo da se 1955. snimi cjelovečernji omnibus film sastavljen od tri epizode, namijenjen dijelu publike koja tada još uvijek nije posjedovala televizore.

Vanjske veze
------------

* *Fabian of the Yard* na sajtu IMDb
* *Fabian of the Yard* na AllMovie-u ()
* *Fabian of the Yard* na Filmskoj i TV bazi podataka Britanskog filmskog instituta ()
Victor Serge
**Viktor Ljvovič Kibaljčič** (ruski Виктор Львович Кибальчич) (Bruxelles, 30.12. 1890 - Ciudad de Mexico, 17.11. 1947.) poznatiji pod nadimkom **Victor Serge** bio je ruski revolucionar, novinar i pisac.

Odrastao je u porodici radikalnih ruskih političkih emigranata u Bruxellesu, a u mladosti je s oduševljenjem prihvatio anarhizam, zalažući se kao urednik anarhističkih novina za njegove najekstremnije oblike. Zbog toga je protjeran iz rodne Belgije, a u Francuskoj je osuđen na zatvor. Bio je jedan od rijetkih javnih ličnosti koja je na početku prvog svjetskog rata predvidjela da će kao njegov rezultat biti revolucija u Rusiji.

Godine 1917. je pušten iz zatvora, a početkom 1919. je došao u Rusiji. Iako se u potpunosti nije odrekao anarhističkih ideja, zaključio je da je boljševizam praktičniji te se priključio Komunističkoj partiji Sovjetskog Saveza i radio u Kominterni.

S vremenom je Kibaljčič postao izuzetno kritičan prema birokratizmu i autoritarnosti sovjetskog režima, te se 1923. priključio antistaljinističkoj Lijevoj opoziciji čiji je član bio i Trocki. Godine 1928. je izbačen iz Partije, a 1933. uhapšen. Pušten je nekoliko godina kasnije i pronašao utočište u Meksiku, gdje je i umro.

Poznat je po posthumno objavljenom romanu *Slučaj druga Tulajeva* u kome prikazuje staljinističke progone.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 71397710
* LCCN: n50016856
* ISNI: 0000 0003 6854 2757
* GND: 118613359
* SELIBR: 91100
* SUDOC: 027132684
* BNF: cb11924462w (podaci)
* BIBSYS: 90069446
* NLA: 35490221
* NDL: 00456123
* NKC: js20020925127
* BNE: XX848416
* CiNii: DA0206473X
* CONOR.SI: 113191011
* NSK: 000772404

 |
**Vetije Valens** (*Vettius Valens*, 8. februar 120 - cca. 175) bio je helenistički astrolog rodom iz Antiohije, poznat prije svega kao autor astrološkog traktata u 10 knjiga pod nazivom *Antologija*. Tokom života i karijere se upoznao s tadašnjom egipatskom, grčkom i babilonskom astrologijom i svoja saznanja sažeo u knjizi koja predstavlja najpotpuniji sačuvani tekst, odnosno najdragocjeniji izvor o astrološkim metodama i praksi antičkog svijeta.

Eksterni linkovi
----------------

* Professor Mark Riley's A Survey of Vettius Valens
* Section on Valens in Internet Encyclopedia of Philosophy article
* Project Hindsight – on Vettius Valens and contemporaries
* Vettius Valens Translation Project

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 288633051
* LCCN: n85297348
* ISNI: 0000 0003 9418 9424
* GND: 118904787
* SELIBR: 99661
* SUDOC: 028851315
* BNF: cb13091862f (podaci)
* BIBSYS: 90349447
* BNE: XX1708550
* CiNii: DA02034386
* CONOR.SI: 73825123

 |
***In Old California*** (sh. *U Staroj Kaliforniji*) je američki kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1910. u režiji D. W. Griffitha. Po žanru je kostimirana melodrama, radnjom smještena u Kaliforniju pod na početku 19. vijeka gdje se za naklonost lokalne dame bore bogati španski doseljenik i lokalni trubadur. Film je historičarima važan prije svega zbog toga što je snimljen na autentičnim kalifornijskim lokacijama, odnosno u tada zabačenom selu po imenu Hollywood. Griffith je bio oduševljen živopisnim lokacijama, prema filmu prijateljski raspoloženom stanovništvu kao i velikim brojem sunčanih dana koje je bitno olakšavalo tadašnje snimanje, te je za nekoliko godina tamo preselio svoju produkciju.

Dugo vremena se, pak, smatralo da je prvi film snimljen u Hollywoodu DeMilleov *The Squaw Man*. Otkriće da čast prvog hollywoodskog filma pripada naslovu *In Old California* je dovelo do toga da mu se 2004. podigne spomenik nedaleko od Hollywood Boulevarda.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *In Old California* na sajtu IMDb
* *In Old California (film, 1910)* na filmskoj bazi podataka TCM
***Bijeg*** (rus. *Бег*) je sovjetski igrani film snimljen u režiji Aleksandra Alova i Vladimira Naumova i premijerno prikazan početkom 1971. godine. Predstavlja adaptaciju istoimene drame Mihaila Bulgakova, djelomično inspirirane autorovim iskustvima na kraju građanskog rata. Film se sastoji od dva dijela; prvi dio prikazuje kako se godine 1920. grupa pripadnika i simpatizera kontrarevolucionarnog bijelog pokreta na Krimu suočava sa napredovanjem boljševičke Crvene armije i dilemom da li pružiti uzaludni otpor ili ne; drugi dio prikazuje njihov život u emigraciji u Istanbulu i Parizu 1920-ih.

*Bijeg* je dijelom snimljen u nastojanju da se obilježi 50. obljetnica završetka građanskog rata odnosno konsolidacije sovjetske vlasti; zbog toga su Alov i Naumov za film uspjeli osigurati ne samo ogromne svote novca i korištenje zapadnih lokacija. Alov i Naumov su također film zamislili kao film, koji bi zbog sličnosti teme i likova, trebao predstavljati svojevrsni sovjetski odgovor na *Doktor Živago*. U tu svrhu su, iako je *Živago* zbog navodno antisovjetskog sadržaja bio zabranjen za prikazivanje u SSSR, uspjeli nabaviti kopije te ih privatno prikazati glavnim glumcima i članovima ekipe. Tokom produkcije je *Bijeg*, isto kao i predložak, zbog toga što građanski rat prikazuje iz perspektive poražene strane, na sebe navukao neprijateljski stav službenih partijskih ideologa. Od odlaska u bunker je navodno spašen tek zahvaljujući tome što su Alov i Naumov uspjeli izlobirati njegovo puštanje u kino-dvorane igrajući partiju dominoa zajedno sa nekoliko članova Politbiroa. Osim u SSSR je prikazan i na Kanskom festivalu gdje je dobio pohvale.

Vanjske veze
------------

* [391 «Бег»] на сайте «Энциклопедия отечественного кино» ()
* «Бег» Arhivirano 2022-02-27 na Wayback Machine-u на Рускино.ру
* *Bijeg* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi Aleksandra Alova |
| --- |
| 
* Trevožnaja molodost (1954)
* Pavel Korčagin (1956)
* Vjeter (1958)
* Mir onome koji ulazi (1961)
* Moneta (1962)
* Skvernjiji anekdot (1966)
* Beg (1970)
* Legenda o Tile (1976)
* Tegeran-43 (1980)
* Bereg (1984)

 |

| * p
* r
* u
Filmovi Vladimira Naumova |
| --- |
| 
* Trevožnaja molodost (1954)
* Pavel Korčagin (1956)
* Vjeter (1958)
* Mir onome koji ulazi (1961)
* Moneta (1962)
* Skvernjiji anekdot (1966)
* Beg (1970)
* Legenda o Tile (1976)
* Tegeran-43 (1980)
* Bereg (1984)
* Vjibor (1987)
* Zakon (1989)
* Desjat ljet bez prava perepiski (1990)
* Beliji prazdnik (1994)
* Časi bez strelok (2001)
* Džokonda na asfaljte (2007)
* Skazka o care Saltane (2014)

 |
***Bijele udovice*** je hrvatski televizijski humoristično-igrani show koji je s emitiranjem krenuo u rujnu 2004. na riječkoj lokalnoj televiziji Kanal Ri. Zbog odličnog odaziva publike s Kvarnera i Istre, emisija je u svibnju 2008. prešla na državnu postaju i emitirala se unutar emisija "In Magazin" i "Red Carpet" u kraćem 15-minutnom izdanju. Voditelji emisije su Mario Lipovšek i Davor Jurkotić.

Koncept emisije
---------------

U emisiji **"Bijele udovice"** autori projekta Mario Lipovšek i Davor Jurkotić interpretiraju dvije starice, Hrvaticu talijanskih korijena **Mariju Pomiju** i proždrljivicu muškaraca **Davorku** koje u 45-minutnom izdanju protresaju aktualne teme iz svijeta poznatih i slavnih, svijeta politike, glazbe itd. Unutar emisije emitiraju se i parodije na poznate hrvatske televizijske emisije ostalih TV kuća, pjevače, glumce i političare. Svaka emisija ima i specijalnog gosta.

U 1. sezoni emitiranja stalni član postave bio je i novinar i voditelj Pjer Orlić koji je tumačio lik treće starice **Pjerine**. Orlić se nije vratio u 2. sezoni, te je njegov lik umro. Pjerinina smrt spomenuta je u prvoj epizodi 2. sezone. Kao Orlićeva zamjena doveden je Ivan Corneretto koji je tumačio lik Srpkinje **Živadinke Krstulović**.

Raspored emitiranja
-------------------

Emisija je svoju premijeru doživjela u rujnu 2004. na riječkoj lokanoj televizijskoj postaji Kanal Ri i emitirala se u 21:00 sat. S prelaskom na Novu TV, termin emisije se mijenjao. Kad bi se "Bijele udovice" emitirale u sklopu emisije "Red Carpet", termin emitiranja bio bi 22:30 h. Ako bi se emitirale u sklopu emisije "In Magazin", termin emitiranja bio bi 17:30 ili 18:30 h.

Kraj
----

Posljednja epizoda "Bijelih udovica" emitirana je 20. studenog 2009. na Novoj TV. Lipovšek i Jurkotić umirovili su likove Marije i Davorke, te umjesto njih prihvatili su novi angažman u rubrici "Red Carpeta" - "Egzorcisti".

Izvori
------

1. ↑  Datum početka emitiranja[*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* Blog Bijelih udovica Arhivirano 2011-09-06 na Wayback Machine-u
**Viktor iz Vite** (latinski: , rođen oko 430) bio je biskup u provinciji Bizaceni u Africi, a nazvan je *Vitensis* po tome što mu se biskupsko središte nalazilo u Viti (možda ruševine Beni-Derraja). Značajan je kao autor jednog dela pod naslovom *Istorija progona u pokrajini Africi u vreme vandalskih kraljeva Gajzerika i Hunerika* *(Historia persecutionis Africanae provinciae temporibus Geiserici et Hunirici regum Wandalorum)*, u kome obrađuje uglavnom savremene događaje i opisuje okrutnost s kojom su arijanski Vandali postupali prema pravovernim hrišćanima u severnoj Africi.

Ranije je ovo delo bilo podeljeno u pet knjiga, a u moderno je vreme sve građa raspoređena u tri knjige, od kojih prva opisuje događaje u vreme vladavine kralja Gejzerika (427–477) i temelji se na podacima dobijenim iz druge ruke, dok se druga i treća knjiga, koje obrađuju razdoblje Hunerikove vladavine (477–484), bave savremenim događajima kojima je i sam autor bio svedok. U delu ima dosta preterivanja, ali nema izvrtanja i izmišljanja istorijskih događaja.

Viktor baca dosta svetlosti na društveni i verski život u Kartagini i na afričke liturgijske običaje tog razdoblja. Njegova povest sadrži mnoga dokumenta koja iz drugih izvora nisu poznata, na primer ispovest vere koju je za pravoverne biskupe sastavio Eugenije iz Kartagine i predstavio je Huneriku na sastanku pravovernih i arijanskih biskupa 484. godine. Dva dokumenta, koja se nalaze u svim rukopisima i danas u štampanim izdanjima, verovatno ne potiču od Viktora: *Stradanje blaženih mučenika koji su u Kartagini stradali pod bezbožnim kraljem Hunerikom* *(Passio beatissimorum martyrum qui apud Carthaginem passi sunt sub impio rege Hunerico* i *Popis provincija i gradova u Africi* *(Notitia provinciarum et civitatum Africae)*. *Stradanje* je možda sastavio neki Viktorov savremenik, dok se u *Popisu* nalaze imena pravovernih biskupa koji su 484. bili pozvani na sastanak te nazivi njihovih biskupskih sedišta u latinskim provincijama u severnoj Africi, razvrstanih redom po ovim provincijama: Prokonzularna Afrika *(Proconsularis)*, Numidija *(Numidia)*, Bizacena *(Byzacena)*, Cezarejska Mauretanija *(Mauretania Caesariensis)*, Sitifenska Mauretanija *(Mauretania Sitifensis)*, Tripolitanija *(Tripolitana)* i Sardinija *(Sardinia)*.

Izdanja
-------

* Starija izdanja Viktorovog dela nalaze se u: Migne, *Patrologia Latina*, LVIII.
* Karl Felix Halm (Berlin, 1879) u: Monumenta Germaniae Historica: Auct. Antiq. III, 1; i Petchenig (Vienna, 1881); Corpus Scrip. Eccles. Lat. VII; Ferrere, De Victoris Vitensis libro qui inscribitur historia persecutionis Africanae Provinciae (Paris, 1898).

Literatura
----------

* Healy, Patrick Joseph (1915), „Victor Vitensis", *The Catholic Encyclopedia*, **13**, New York: Robert Appleton Company

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 58151776835918012960
* LCCN: no2006055841
* ISNI: 0000 0001 2280 469X
* GND: 100963803
* SUDOC: 06700606X
* BNF: cb125405266 (podaci)
* BIBSYS: 95005161
* NLA: 36010943
* NKC: jo2003163239
* NSK: 000135426

 |
***Ne okreći se, sine*** je jugoslavenski film, snimljen 1956. godine u režiji Branka Bauera. Nastao je prema istoimenom dečjem romanu Arsena Diklića.

Prema anketi hrvatskih filmskih kritičara iz 1999. godine, *Ne okreći se, sine* je proglašen za osmi najbolji hrvatski film ikada snimljen.

Kratak sadržaj
--------------

Partizanski ilegalac, inžinjer Neven Novak beži iz voza sa kojim ustaše prevoze zatvorenike u Jasenovac. Posle uspešnog bekstva on, iz zagrebačkog ustaškog dečijeg doma, pokušava izbaviti sina Zorana, dečaka koji je indoktriniran ustaškom i nacifašističkom ideologijom. Kada Zoran sazna da mu je otac neprijatelj režima, odbija da beži sa njim na partizansku teritoriju. Novak se suočava sa sinovljevim otporom i mrežom koju oko njega stežu policija i agenti.

Likovi
------

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Bert Sotlar | Neven Novak |
| Zlatko Lukman | Zoran Novak |
| Lila Andres | Vera |
| Radojko Ježić | Leo |
| Zlatko Madunić | Agent |
| Tihomir Polanec | Čistač cipela |
| Marija Merlić | Paola |
| Viki Glovacki | Portir |
| Branko Špoljar | Brkić |
| Nikša Štefanini | Šef ustaške službe |
| Kruno Valentić | Policajac |

Nagrade
-------

* Pulski filmski festival, 1956. - Zlatna arena za najbolji film

Zanimljivosti
-------------

Jedna od scena u filmu, u kojoj ustaški agenti tokom racije na ulici privode Židova, a on bez uspjeha moli građane da mu pomognu, se temelji na anegdoti kojoj je sam Bauer bio svjedočio za vrijeme rata.

Film je poznat i po tome što je u njemu budući hrvatski predsjednik Stipe Mesić statirao u ulozi ustaškog časnika. Kao pomoćnik režisera u snimanju filma je sudjelovao i bivši partizanski oficir Simo Dubajić, poznat po sudjelovanju u blajburškom masakru.

Izvori
------

1. ↑  „Baza HR kinematografije". hrfilm.hr. Pristupljeno 2023-11-06.
2. ↑  „"Tko pjeva, zlo ne misli" najbolji hrvatski film svih vremena!". *Slobodna Dalmacija*. 1999-11-28. Pristupljeno 2013-02-08.
3. ↑   *My Son Don't Turn Round (1956) - Awards - IMDb*, pristupljeno 2023-11-06

Eksterni linkovi
----------------

* *Ne okreći se, sine* na sajtu IMDb
* *Ne okreći se, sine* na Filmski-Programi.hr
*Neobični doživljaji gospodina Vesta u zemlji boljševika*
***Neobični doživljaji gospodina Vesta u zemlji boljševika*** (ruski: ) je sovjetski crno-bijela nijema filmska komedija snimljena 1924. u režiji Leva Kulješova. Glavni protagonist, koga tučai Porfirij Podobed je John C. West, američki aktivist Kršćanskog udruženja mladih ljudi (YMCA) koji dolazi u SSSR kako bi u njoj osnovao podružnicu svoje organizacije. Radnja prikazuje kako nedugo pod dolasku grupa lokalnih kriminalaca koristi njegove antikomunističke i antisovjetskom propagandom stvorene predrasude o "strašnim", "divljim" i "barbarskim" bolješevicima kako bi mu na prevaru iznuđivala novac, prije nego što ih u tome spriječi sovjetska milicija. Film je u mnogo čemu predstavljao nastojanje sovjetskih sineasta da putem humora i satire odgovore na negativne stavove o mladoj državi u svjetskoj javnosti, ali i svojevrsni satirički komentar na dominaciju američke kinematografije na svjetskim tržištima, a koja nije zaobišla čak ni SSSR. Tako je glavni junak "modeliran" po uzoru na tada popularanog komičara Harolda Lloyda, a njegov najbolji prijatelj je stereotipni kauboj nalik na one iz vestern filmova. Često se navodi da su upravo *Neobični doživljaji gospodina Vesta* prvi eksplicitno antiamerički film u historiji.

Vanjske veze
------------

* *Neobičajnjije priključenja mistera Vesta v strane Boljševikov* na sajtu IMDb
* "Mr. West" Program Notes Arhivirano 2012-02-12 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Filmovi Leva Kulješova |
| --- |
| Sumerki (1917) • 
Proekt inženera Praйta (1918) • 
Pesni ljubvi nedopetaja (1919) • 
Na krasnom fronte (1920) • 
Neobičajenije priključenja mistera Vesta v strane boljševikov (1924) • 
Luč smerti (1925) • 
Po zakonu (1926) • 
Vaša znakomaja (1927) • 
Veselaja kanarejka (1928) • 
Dva-bujdi-dva (1929) • 
Gorizont (1932) • 
Veliki utešitelj (1933) • 
Kraža zrenija (1934) • 
Dohunda (1936) • 
Sibirjaki (1940) • 
Kljatva Timura (1942) • 
Učiteljnica Kartašova (kao dio omnibusa «Junje partizani»)( 1942) • 
Mi s Urala (1943) |
**Vladimir Dimitrijević Dudincev** (ruski: **Влади́мир Дми́триевич Дуди́нцев**; ukrajinski: **Володимир Дмитрович Дудинцев**; Kupijansk, 29. srpnja 1918. - Moskva, 23. srpnja 1998.) je bio sovjetski, ukrajinski i ruski pisac najpoznatiji po svom romanu *Ne samo s kruhom*, iz 1956. izdanom tokom Hruščovljeva otapanja.

Vladimir Dudincev je rođen u ukrajinskom mjestu Kupijansk 29. srpnja 1918.. Njegov otac je bio belogardejac kog su pogubili boljševici. Usprkos porijeklu, Dudincev je uspio upisati Moskovski pravni institut. Tokom Drugog svjetskog rata, Dudincev je napredovao do čina zapovjednika, ali je nakon ranjavanja kod Lenjingrada demobiliziran te je ostatak rata proveo u uredu ratnog tužitelja. Nakon rata, radio je kao novinar za časopis *Komsomolskaja Pravda*.

Godine 1953. izdao je zbirku priča *U semi bogatrej*. Nekoliko priča iz te zbirke bavilo se timom za demoliranje koji uništava planine kako bi se izgradila željeznica.

Tokom svojih putovanja, Dudincev je čuo priču o radniku koji nije uspio uvjeriti sovjetske aparatčike da je otkrio vrijedno nalazište nikla, samo zato što je sovjetska dogma tvrdila kako je to nemoguće. To je postala osnova za njegov roman *Ne samo s kruhom*. Ipak, Dudincev je imao problema s pronalaženjem izdavača tako da je rukopis stajao neobjavljen sve dok Nikita Hruščov u veljači 1956. nije otvoreno napao staljinizam. U valu liberalizacije umjetnosti, *Novij mir* je odlučio tiskati Dudincevljev roman. Ipak, Hruščov je ubrzo napao Dudinceva da je s "zlonamjernim zadovoljstvom opisivao negativne strane sovjetskog života." Ubrzo su neke strane zemlje iskoristile Dudincevljevu knjigu u svoje propagandne svrhe, što je jako naljutilo Dudinceva. Isto tako, Dudinceva je žestoko napala i Unija književnika te je autor čak pao u nesvijest tokom sjednice.

Nakon napada, Dudincev je praktički izoliran. Tokom 1959. i 1963. je uspio izdati još dvije knjige, te jednu SF priču 1960. pod naslovom *Novogodišnja bajka*. U tom je periodu preživljavao od zajmova i darova. Godine 1987. nakon što je Mihail Gorbačov oslobodio umjetnost od cenzorske birokracije, Dudincev je izdao svoj roman *Bijele kute* u kojima je iznio fiktivnu verziju devastacije koju je Trofim Lisenko donio sovjetskoj genetici. Za taj je roman, sljedeće godine, dobio Državnu nagradu SSSR-a.

Umro je u Moskvi 23. srpnja 1998. godine.

Vanjske poveznice
-----------------

* Vladimir Dudintsev on Lib.ru electronic library ()
* Not By Bread Alone. Detailed summary of the controversial novel. From SovLit.net
***Blackadder*** (sh. *Crna Guja*) je BBC-jeva humoristična serija u četiri sezone i više zasebnih epizoda govori o životu Edmunda Crne Guje. Svaka se sezona bavi drugim povijesnim razdobljem i shodno tomu i drugom Crnom Gujom koji je uvijek reinkarnacija onoga prijašnjega. U svakoj inkarnaciji Rowan Atkinson glumi glavni lik, Crnu Guju. Uz njega još se samo njegov ne prepametni pratitelj Baldrick pojavljuje u sve četiri sezone, a glumi ga Tony Robinson. Svaka od četiri sezone ima svoju osobitu kvalitetu, a istodobno se uklapa u cjelinu. I drugi se glumci pojavljuju tijekom cijele serije, ali ne glume uvijek isti lik.

Sezone
------

### 1. sezona: *The Black Adder*

Serija počinje 1485. godine dok Engleskom vlada Richard III. i završava 1498. vladavinom kralja Richarda IV. Serija prati događaje vezane uz njegova drugoga sina Edmunda Crnu Guju, vojvodu od Edinburgha, koji je na kraju razriješen svih dužnosti.

### 2. sezona: *Blackadder II*

Druga sezona Crne Guje smještena je u doba kraljice Elizabete I. Kraljica je prikazana kao ekscentrična vladarica sklona čudnim snovima koji uključuju konje. Crna Guja u ovoj je sezoni jedan od najbližih kraljičinih prijatelja. U ovoj se sezoni već prepoznaje specifičan humor tipičan za ovu popularnu seriju.
Uz Crnu Guju pojavljuje se i Baldrick, kao jedini lik koji se konstantno pojavljuje u sve četiri sezone.

### 3. sezona: *Blackadder the Third*

U ovoj je sezoni Crna Guja batler princa Georgea u vrijeme vladavine kralja Georgea III. Princ George čovjek je s mnogo čarapa. Ima čak 432.507 pari, a Crna Guja tvrdi da ne poznaje nikoga s manjim mozgom od njegova. Ovo je jedina sezona u kojoj Crna Guja ne umire na kraju.

### 4. sezona: *Blackadder Goes Forth*

Četvrta sezona ove popularne serije smještena je u razdoblje prvoga svjetskog rata. Crna Guja sada je satnik u britanskoj vojsci koji se nalazi na frontu i koji se neprestano svađa, kako s nadređenima, tako i s podređenima. Zadnja epizoda sezone toliko je dirljiva i osobita da je ušla u svjetske televizijske anale. Na kraju te epizode umiru svi glavni likovi osim generala Melchetta.

Vanjske veze
------------

* IMDb:
	+ *Blackadder* na sajtu IMDb
	+ *Blackadder* na sajtu IMDb
	+ *Blackadder* na sajtu IMDb
	+ *Blackadder* na sajtu IMDb
	+ *Blackadder* na sajtu IMDb
	+ *Blackadder* na sajtu IMDb
	+ *Blackadder* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
*Crna Guja* |
| --- |
| Likovi | Edmund Crna Guja  •  Baldrick  •  Melchett  •  Lord Percy Percy  •  Kapetan Dragi  •  George |
| Glumci | Rowan Atkinson  •  Tony Robinson  •  Stephen Fry  •  Tim McInnerny  •  Hugh Laurie  •  Miranda Richardson |
| Serije | *Crna Guja*  •  *Crna Guja II*  •  *Crna Guja Treći*  •  *Crna Guja stupa naprijed* |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 185869908
* GND: 7749078-2
* BNF: cb16617745t (podaci)

 |
Scena iz *Rađanja nacije* jednog od najpoznatijih nijemih filmova.
**Nijemi film** u najširem smislu označava svaku filmsku snimku koja u sebi ne sadrži audio-snimak. 

Iako je tehnologija snimanja i reprodukcije zvuka postojala prije nastanka prvih filmova krajem 19. vijeka, sve do 1920-ih i razvoja sistema nalik na Vitaphone nisu postojale adekvatne metode sinkronizacije vizualnog i zvučnog zapisa na filmskoj vrpci. Stoga su, uz pojedine eksperimentalne izuzetke, svi dotada snimljeni filmovi u pravilu bili nijemi. Taj je period - poznat kao **era nijemog filma** - završio 1927. godine kada je proizveden i prikazan *The Jazz Singer*, prvi komercijalno distribuirani zvučni film.

Eksterni linkovi
----------------

***Nijemi film*** na Wikimedijinoj ostavi

* Silent-Movies.Com Arhivirano 2010-03-09 na Wayback Machine-u
* The Silent Era
* Biographies of the Silent Era
* Jeffrey Dym, Associate Professor of History, California State University, Sacramento. *A Brief History of Benshi (Silent Film Narrators)*
***Feldzug in Polen*** (sh. *Pohod u Poljskoj*) je njemački crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1940. u režiji Fritza Hipplera. U njemu je prikazana njemačka invazija Poljske u septembru 1939. godine, odnosno početak drugog svjetskog rata u Evropi. Nastao je u produkciji Ministarstva propagande Reicha i za svrhu je imao opravdati njemačku invaziju kroz navodni progon njemačke manjine u Poljskoj, odnosno incident u Gleiwitzu. Film, nastao velikim dijelom od snimki filmskih ekipa koje su tokom pohoda pratile jedinice Wehrmachta (i među kojima je jednu vodila proslavljena Leni Riefenstahl), je ostavio snažan dojam prikazom efikasnosti njemačke oružane sile i strategije *blitzkriega*. Poseban je naglasak stavljen na opsadu Varšave, odnosno razaranje koje je prikazano kao besmislena posljedica tvrdoglavosti poljskih branitelja. Film također sadrži snimke zajedničke parade koju su Wehrmacht i Crvena armija održali u Brestu na demarkacionoj liniji. *Feldzug in Polen* je kasnije poslužio kao uzor za autore ratnih dokumentaraca u drugim zemljama.

V. također
----------

* *Osvoboždenije*, rež. Aleksandar Dovženko

Vanjske veze
------------

* *Feldzug in Polen* na sajtu IMDb
* *Feldzug in Polen* na filmportal.de ()
* Bundesarchiv: "Feldzug in Polen". Filmische Kriegspropaganda von NSDAP und Wehrmacht
**Vesoul** je grad i općina od 14,914 stanovnika i aglomeracija 28,394 stanovnikana istoku Francuske u Deparmanu Haute-Saône.

Pored samog Vesoula u sastavu te aglomeracije su i naselja (općine); Andelarre, Andelarrot, Chariez, Charmoille, Colombier, Comberjon, Coulevon, Echenoz-la-Méline, Frotey-lès-Vesoul, Montcey, Montigny-lès-Vesoul, Mont-le-Vernois, Navenne, Noidans-lès-Vesoul, Pusey, Pusy Epenoux, Quincey, Vaivre et Montoille i Villeparois

Vesoul je i administrativni centar departmana Haute-Saône i istoimene prefekture.

Geografske karakteristike
-------------------------

Smješten je ispod brda "Motte" visokog 384 metra i duž rijeke Durgeon, udaljen oko pedesetak km sjeverno od Besançona.
Na brdu je 1854. podignuta je kapela u zahvalu Bogorodici što je poštedjela grad od kolere.

Nalazi se na raskršću dviju državnih cesta (RN57 i RN19), i na trasi željezničke pruge Mulhouse - Pariz.

Historija
---------

Za rimskih vremena na terenu grada nalazio se kastrum.

Prvi put je dokumentiran u 9. vijeku. 
U srednjem vijeku na brdu Motte podignut je zamak koji je tad imao veliku stratešku važnost. U podnožju brda niknule su prve kuće i nastalo naselje, koje je kasnije izraslo u trgovište okruženo bedemom.

Poprilično je stradao u vjerskim ratovima krajem 16. vijeka i za Tridesetogodišnjeg rata u 17. vijeku. Vesoul je nakon tog nekoliko puta mijenjao vlasnike sve do 1678. kad ga je nakon završetka Francusko-holandskog rata i potpisivanja Nijmegenskog mira anektirala Kraljevina Francuska Louisa XIV.

Vesoul je doživio snažnu ekspanziju između 1950-ih - 60-ih, dolaskom vornice automobilskih dijelova *Stellantis* i izgradnjom novih kvartova.

U uspomenu na veze koje je Jacques Brel imao sa gradom u oktobru se održava muzički festival.

Pobratimski grad
----------------

* Njemačka Gerlingen, Njemačka od 1964.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Vesoul in Vesoul (Haute-Saône)*" (engleski). City population. Pristupljeno 26.09.2022.
2. 1 2 3 4  „*Vesoul Agglomeration in France*" (engleski). City population. Pristupljeno 26.09.2022.
3. ↑  „*Les 20 communes de l'agglomération*" (francuski). Vesoul. Pristupljeno 26.09.2022.
4. 1 2 3 4  „*Vesoul France*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 26.09.2022.
5. 1 2 3 4  „*Vesoul*" (francuski). Vesoul. Pristupljeno 26.09.2022.
6. 1 2  „*Vesoul over the centuries*" (engleski). Vesoul. Pristupljeno 26.09.2022.
7. ↑  „*Jumelage*" (francuski). Vesoul. Pristupljeno 26.09.2022.

Vanjske veze
------------

***Vesoul*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Vesoul* (službene stranice) ()
Za ostale osobe s istim imenom, v. Walter Scott.
**Walter Scott**
**Walter Scott** (Edinburgh, 15.8. 1771. - Abbotsford, 21.9. 1832.) bio je škotski pjesnik i romanopisac.

Od djetinjstva je pokazivao interes za povijest, pjesništvo, neobična putovanja i fantastične pripovijesti. Sakupljao je škotske balade i 1802. javio se zbirkom »Minstrelsko pjesništvo sa škotske granice«. Na početku je pisao isključivo poeziju s temama iz srednjeg vijeka i škotske povijesti. Kao moralist nastoji da pobjeđuje dobro. Junaci njegovih romana hrabri su i velikodušni, a pravda na kraju nadjača nepravdu. U svojoj prozi daje dramatične zaplete, viteške običaje i snažne ličnosti, a karakteriziraju ga poznavanje škotske i engleske prošlosti te romantičarska raspoloženja.

Nakon što je odbio položaj pete laureatusa 1813. Scott se okrenuo pisanju povijesnih romana. Prvi u nizu više od 20 romana bio je »Waverly« (1814.). Uslijedili su: »Crni patuljak« (1816.), »Rob Roy« (1817.), »Srce Midlothiana« (1818.) i »Ivanhoe« (1820.) koji su naišli na široki odjek među čitateljima. Svojim djelima snažno je utjecao na pisce u SAD-u i Europi. Među mnogima i na Augusta Šenou kojeg često nazivaju "hrvatskim Walterom Scottom".

Zanimljivo je da su svi njegovi romani do 1827. izlazili pod raznim pseudonimima. Uz slavne priče u stihovima i romane, Scott je napisao i niz drama s kojima nije postigao toliki uspjeh. Sir Walter Scott umro je 1832.

Prema Goetheu preveo je i *Hasanaginicu* na engleski jezik.

Djela
-----

* Waverly (1814.)
* Crni patuljak (The Black Dwarf, 1816.)
* Rob Roy (1817.)
* Srce Midlothiana (The Heart of Midlothian, 1818.)
* Ivanhoe (1820.)
* Quentin Durward (1823.)
* *Letters on Demonology and Witchcraft* (1831)
* Lammermoorska zaručnica
* Nigelovi doživljaji
* Quentin Durward

Vanjske veze
------------

***Walter Scott*** na Wikimedijinoj ostavi

* Walter Scott Digital Archive at the University of Edinburgh library: includes much primary material
* The Edinburgh Sir Walter Scott Club
* Sir Walter Scott, biography by Richard H. Hutton, 1878, from Project Gutenberg
* Djela čiji je autor Walter Scott na Projektu Gutenberg
* University of Pennsylvania e-texts of some of Walter Scott's works
* Sir Walter Scott's death mask
* Dandie Dinmont Terriers named after a character in Guy Mannering Arhivirano 2007-03-15 na Wayback Machine-u
* The Keepsake Stories Arhivirano 2007-10-22 na Wayback Machine-u at Arthur's Classic Novels website.
* My Native Land audio - Bullwinkle voice impression
* WorldCat Identities page for 'Scott, Walter Sir 1771-1832' Arhivirano 2012-07-26 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 95207079
* LCCN: n78095541
* ISNI: 0000 0001 2144 1874
* GND: 118612409
* SELIBR: 211278
* SUDOC: 027129489
* BNF: cb11924221r (podaci)
* BIBSYS: 90058655
* ULAN: 500069589
* MusicBrainz: 627f5ca8-c745-4e1c-a646-facdfe1cabdf
* NLA: 35486165
* NDL: 00455918
* NKC: jn19990007395
* RSL: 000081966
* BNE: XX913959
* KulturNav: id
* RKD: 254119
* CONOR.SI: 22497635
* NSK: 000042990

 |
***Tri Ane*** je jugoslavenski crno-bijeli igrani film snimljen 1959. godine u režiji je Branko Bauer, koji je napisao i scenario zajedno sa Arsenom Diklićem. Po žanru je drama, a protagonist, čiji lik tumači Dušan Stefanović, je penzionirani vozač tramvaja kome je u Drugom svjetskom ratu nestala kćer, mala djevojčica po imenu Ana. Radnja prikazuje kako je godinama kasnije, potaknut vijestima da je možda ipak preživjela, pokušava pronaći pri čemu ga trag vodi kod tri različite porodice koje su posvojile ratnu siročad, odnosno tri sada već odrasle žene po imenu Ana. *Tri Ane* se smatra jednim opskurnijih naslova u Bauerovoj filmografiji, iako je napravljen u vrijeme kada je Bauer bio na vrhuncu karijere i bio prikazan na Pulskom festivalu. Današnji kritičari to tumače time da je, u stilu italijanskog neorealizma, prikazivao život u tadašnjoj Jugoslaviji iz perspektive siromašnih i neobrazovanih nižih slojeva, a što se nije svidjelo tadašnjim komunističkim vlastodršcima, te su ga zbog toga, kao i za tadašnje standarde mračne završnice, na duže vrijeme strpali u neslužbeni "bunker", prije nego što je prikazan na JRT-u 1980-ih.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Dubravka Gal | Ana 1 |
| Marija Kon | Ana 2 |
| Svetlana Mišković | Ana 3 |
| Dušan Stefanović | Marko Petrić |
| Dušan Janićijević |  |
| Vladimir Medar |  |
| Janez Vrhovec | Dr. Ostojić |
| Branko Tatić | Nešić |
| Ružica Komnenović | Nešićka |
| Milivoje Popović | Stevo |
| Stjepan Jurčević | Recepcioner hotela |
| Dušan Vuisić | Medicinski tehničar |

Izvori
------

1. ↑  „Tri Ane". filmovi.com. Pristupljeno 7. 7. 2013.
2. ↑  Marko Njegić (29. 09. 2013). „TRI ANE: Restaurirani vjesnik jugoslavenskog 'crnog vala'". Slobodna Dalmacija. Pristupljeno 12 decembar-просинац 2014.

Spoljašnje veze
---------------

* *Tri Ane* na sajtu IMDb
Šablon:Other uses)

**Vilhelm Buš** (nem. *Wilhelm Busch*; Vidensal, 15. april 1832 — Mihnshauzen, 9. januar 1908), bio je nemački crtač, slikar i pesnik. 

Od 1851. studirao je na Akademiji u Diseldorfu i Antverpenu gde se upoznao sa holandskim slikarstvom 17. veka. Godine 1854. nastavio je školovanje na Akademiji u Minhenu kod Kolbaha. Tu su nastale njegove studije pejzaža i karikature za publikacije udruženja umetnika J‏ung-München čiji je član bio. Godine 1858. počeo je da sarađuje na *Fliegenden Blätten* i *Münchener Bilderbogen*. Jedno od njegovih najuticajnijih dela, satirična priča u slikama *Maks i Moric* pojavila se 1865. godine. Iako se od 1884. u većoj meri okrenuo slikarstvu oko 1000 njegovih slika među kojima i veliki broj pejzaža u malom formatu i žanr slike nisu poznate široj publici jer tokom njegovog života nisu javno izlagane.

Djela
-----

* "Šale u slikama",
* "Max i Moritz" (1865.),
* "Pobožna Jelena",
* "Gospodin i gospođa Knopp",
* "Istina i obmana",
* "Plisch i Plum".

Galerija
--------

* Max i MoritzMax i Moritz
* Fipps der Affe*Fipps der Affe*
* Gospodin i gospođa KnoppGospodin i gospođa Knopp
* Hans Huckebein, der Unglücksrabe*Hans Huckebein, der Unglücksrabe*

***Wilhelm Busch*** na Wikimedijinoj ostavi