recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  |
| **Chen Wendi** (陳文帝) |
| Porodično ime: | Chen (陳, chén) |
| Osobno ime: | Qian (蒨, qiàn) |
| Hramsko ime: | Shizu (世祖, shì zǔ) |
| Posthumno ime: | Wen (文, wén),doslovno: "uljudan" |
|

**Car Wen od Chena** (陳文帝) (522–566), osobno ime **Chen Qian** (陳蒨), kurtoazno ime **Zihua** (子華), bio je car kineske dinastije Chen. Bio je nećak njenog osnivača cara Wua (Chen Baxian), a nakon njegove smrti 559. godine su ga dvorski službenici proglasili carem, jer je Wuov jedini preživjeli sin Chen Chang bio u zarobljeništvu suparničke države Sjeverni Zhou. U trenutku preuzimanja prijestolja, država je bila iscrpljena građanskim ratom koji je počeo pred kraj prethodne dinastije dinastija Liang i mnogim nominalno lojalnim provincijama su upravljali nezavisni gospodari rata. Car Wen se za vrijeme svoje relativno kratke vladavine s njima uspio obračunati, konsolidirati centralnu vlast te osvojiti teritorije pretendenata na prijestolje Lianga - Xiao Zhuanga i cara Xuana od Zapadnog Lianga.

| Kraljevske titule |
| --- |
|
| Prethodi:**Car Wu od Chena** | **car dinastije Chen**559–566 | Slijedi:**Car Fei od Chena** |
| **car Kine (jugoistočna)**559–566 |
|
| Prethodi:**Xiao Zhuang od Lianga** | **car Kine (istočni Hubei/sjeverni Jiangxi)**560–566 |
|
| Prethodi:**Car Xuan od Zapadnog Lianga** | **car Kine (Hunan)**561–566 |
**Wanyan Sheng**, poznat i kao **Car Taizong od Jina** (25. novembar 1075 – 9. februar 1135) bio je džurčenski car iz dinastije Jin koji je vladao sjevernom Kinom od 27. septembra 1123. do smrti. 

Ime po rođenju mu je bilo Wányán Wúqǐmǎi (完顏吳乞買), a za vrijeme vladavine je koristio ime Tiānhuì (天會). Na prijestolju je naslijedio svog starijeg brata cara Taizua, i to u završnoj fazi sukoba Džurčena sa kitanskom dinastijom Liao. Godine 1125. je džurčenski vojskovođa Wanyan Loushi zarobio kitanskog cara Tianzuoa čime je prestala postojati dinastija Liao. 

Gotovo odmah nakon toga su Džurčeni došli u sukob sa svojim dotadašnjim saveznicima iz kineske dinastije Song. Dvije godine kasnije su džurčenske trupe zauzele zauzele kinesku prijestolnicu Kaifeng te zarobile kineskog cara Qinzonga. To je označilo kraj tzv. Sjeverne dinastije Song, a Džurčeni su zavladali sjevernom Kinu. Qinzongov rođak princ Zhao Gu je, međutim, uspio pobjeći na jug i osnovati tzv. Južnu dinastiju Song. Džurčeni su pokušavali likvidirati i taj ostatak kineske države, ali u tome nisu imali uspjeha.

Pred smrt je Wuqimai za nasljednika imenovao Wanyan Dana, unuka osnivača dinastije Wanyan Agude.

| * p
* r
* u
Carevi dinastije Jin |
| --- |
| 
* Taizu 太祖
* Taizong 太宗
* Xizong 熙宗
* Hailingwang 海陵王
* Shizong 世宗
* Zhangzong 章宗
* Weishaowang 衛紹王
* Xuanzong 宣宗
* Aizong 哀宗
* Modi 末帝
 |
**Car Taizu od Kasnijeg Zhoua** (kineski: ; 904–954) rođen kao **Guo Wei** (kineski: ) bio je prvi car i osnivač dinastije Kasniji Zhou, posljednje od tzv. Pet dinastija koje su vladale sjevernom Kinom u prvoj polovici 10. vijeka.

Po nacionalnosti je bio Han Kinez, ali je od devetnaeste godine živio među Shatuo Turcima, dobro upoznavši njihove običaje. Ušao je u službu Shatuo vojskovođe Liu Zhiyuana koji je postao osnivač dinastije Kasniji Han. Kao izuzetno učen čovjek i sposoban administrator je stekao titulu pomoćnog komesara za vojna pitanja. Kada je na prijestolje došao Liu Zhiyuanov 19-godišnji sin Yindi, Guo Wei je iskoristio priliku da ga svrgne 951. Kineski ljetopisi tvrde da se pokazao kao sposoban vladar, te se trudio poboljšati položaj seljaka. Međutim, razbolio se i umro nakon samo tri godine.

Literatura
----------

* Mote, F.W. (1999). *Imperial China (900-1800)*. Harvard University Press. str. 13–14.

|  |
| --- |
| Car Taizu od Kasnijeg Zhoua **Kuća Guo (951–960)****Rođen/a:** 904  **Umro/la:** 954 |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Yindi car od dinastije Kasnji Han** | **car Kine**951–954 | Slijedi:**car Shizong** |
**Car Taizong od Liaoa** (kineski: ; pinyin: *Liáo Tàizōng*) (25. novembar 902–15. maj 947), rođen kao **Yelü Deguang** (kineski: ; pinyin: *Yēlǜ Déguāng*), bio je drugi car Kitanskog Carstva (dinastija Liao) koji je vladao od 11. decembra 927. do smrti.

Bio je drugi sin poglavice Abaojija, osnivača države. Otac je 916. kao nasljednika proglasio svog prvog sina princa Beija, ali je carica majka Yingtian preferirala Deguanga kao svog sina, te govorila kako on bolje odražava način "života stepe". Tom se stavu priklonilo i kitansko plemstvo, te je nakon Abaojive smrti 927. Deguang postao car. Brat mu je proglašen guvernerom oblasti Dongdan, nedavno osvojene od korejske države Balhae; međutim, odatle je pobjegao u Kinu, ušavši u službu dinastije Kasniji Tang.

Kada se protiv te dinastije 945. pobunio Shi Jingtang, car Taizong mu je pružio pomoć, pokrenuvši veliki pohod; zauzvrat je od novostvorene dinastije Kasniji Jin dobio tzv. Šesnaest prefektura. Kada se dinastija Kasniji Jin okrenula protiv svojih kitanskih saveznika, car Taizong je 947. pokrenuo veliki pohod. U njemu je uspio, ali se, nenaviknut na sjedilački način života, odlučio povući. Umro je na putu. Naslijedio ga je Beijev sin koji će biti poznat kao car Shizong.

Literatura
----------

* Mote, F.W. (1999). *Imperial China: 900-1800*. Harvard University Press. str. 49–52, 64–67. ISBN 0-674-01212-7.

|  |
| --- |
| Car Taizong od Liaoa **Kuća Yelü (915–1125)****Rođen/a:** 902  **Umro/la:** 947 |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Car Taizu** | **car dinastije Liao**927–947 | Slijedi:**car Shizong** |

| * p
* r
* u
Popis careva dinastije Liao |
| --- |
| Taizu 太祖 • Taizong 太宗  • Shizong 世宗  • Muzong 穆宗  • Jingzong 景宗  • Shengzong 聖宗  • Xingzong 興宗  • Daozong 道宗  • Tianzuodi 天祚帝 |


]
**Evropski univerzitet u Sankt Peterburgu** (ruski: ; engleski: ), poznat i pod skraćenicom **EUSP**, je privatni univerzitet za diplomske (master) i postdiplomske (doktorske) studije u Sankt Peterburgu u Rusiji koji je osnovan 1994. godine. Institucija ne organizuje studije na preddiplomskim razinama studija. Priznata je kao jedna od vodećih institucija u Rusiji kada su u pitanju humanističke nauke. Primarni jezik predavanja na instituciji je ruski ali je 1998. godine na EUSP-u pokrenut i diplomski (master) studijski program pod nazivom *Ruske i evroazijske studije* (koji je 2002. bio rangiran kao treći najbolji u sferi sociologije i političkih nauka u cijeloj istočnoj Evropi), a koji se izvodi na engleskom jeziku.

Vidi još
--------

* Sanktpeterburški državni univerzitet

Vanjske veze
------------

***Evropski univerzitet u Sankt Peterburgu*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.eu.spb.ru
* Facebook stranica
* VKontaktu stranica Arhivirano 2019-04-29 na Wayback Machine-u
* YouTube kanal
* Twitter profil

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 140511503
* LCCN: n97025106
* ISNI: 0000 0000 9530 6264
* GND: 5544730-2
* SUDOC: 115948511

 |
**Eslöv** (čita se **Eslev**) je grad od 17,748 stanovnika jugu Švedske, on je i 
administrativni centar Općine Eslöv od 31,587 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Eslöv leži u Grofoviji Skåne, udaljen oko dvadesetak km sjeverno od Lunda, pa je danas u neku ruku samo njegovo predgrađe.

Historija
---------

Eslöv je izrastao pored željezničke stanice podignute nakon 1858. u tadašnjoj općini *Västra Sallerups*. 
Ubrzo je oko stanice procvjetala trgovina i podignuto nekoliko tvornica, tako da se 1875. Eslöv izdvojio iz svoje dotadašnje općine i dobio status trgovišta, kao naselje od oko 1200 stanovnika.

Nakon što je usisao sva okolna naselja, između ostalog i nekadašnji centar oćine Västra Sallerups, Eslöv je 1911. dobio status grada, kao naselje od 5600 stanovnika. 

Nakon tog je vrlo sporo rastao sve do 1950. ali se od tad značajno proširio.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Sweden: Skåne" (engleski). City population. Pristupljeno 31. 05. 2015.
2. 1 2 3  „*Eslövs historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 31. 05. 2015.

Vanjske veze
------------

***Eslöv*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice općine Eslöv* (`sv`)
***Evnuh*** (lat. *Eunuchus*) je komedija rimskog književnika Publija Terencija Afera, sastavljena po uzoru na istoimeni komad (Εὐνοῦχος) grčkog komediografa Menandra, najistaknutijeg pesnika nove atičke komedije. Pri tom su likovi parazita i hvalisavog vojnika uzeti iz Menandrovog *Laskavca* (Κόλαξ), kako i sam pesnik kaže u prologu, u kojem se brani od optužbi za plagijat, navodeći da nije znao kako su Nevije i Plaut ranije koristili iste likove, pa ne može biti reči ni o kakvoj krađi. Premijerno je prikazana 161. pne. na Megalezijskim igrama i doživela je veliki uspeh, zahvaljujući raznolikoj akciji i živim dijalozima. Prolog sadrži stih koji je kasnije postao vrlo poznat: *nullum est iam dictum, quod non dictum sit prius* (= "ništa nije rečeno što već ranije ne bi bilo rečeno").

Zaplet
------

Neki Atinjanin imao je ćerku Pamfilu i sina Hremeta. Pamfila je još kao beba bila oteta i prodata nekom trgovcu s Rodosa; ovaj ju je pak darovao nekoj heteri na Rodosu, koja ju je odgojila sa svojom vlastitom ćerkom, Taidom, nešto starijom od Pamfile. Prođu godine, Taida takođe postane hetera i preseli se u Atinu. Kad joj je umrla majka, njena imovina je stavljena na prodaju, te Pamfilu kao robinju kupi Trason, hvalisavi vojnik, koji je zaljubljen u Taidu i koji se slučajno tad zadesio na Rodosu. Za vreme Trasonovog odsustva Taida se upozna s Fedrijom, mladim Atinjaninom; istovremeno, od Hremeta, koji živi blizu Atine, sazna da je Pamfila zapravo njegova sestra. Trason se vraća i namerava da Taidi daruje robinju, ali prvo želi da se reši Fedrije. Videvši da robinja nije niko drugi do Pamfila, Taida ne zna šta joj je činiti, jer je zaljubljena u Fedriju, ali isto tako želi i da pomogne Pamfili da se ponovo domogne slobode. Zato se Taida pred vojnikom odrekne Fedrije, ali narednog dana objasni mladiću zašto je to učinila te ga moli da dozvoli Trasonu da je tokom naredna dva dana jedini pojavljuje u njenoj kući, uverevajući ga da će se, čim devojka pređe u njene ruke, u potpunosti otarasiti vojnika. Fedrija pristane i odluči da naredna dva dana provede na selu; istovremeno naredi svom robu Parmenonu da Taidi odvede jednog evnuha i jednu Etiopljanku, koje je kupio za nju. Vojnik, pak, šalje Pamfilu, koju slučajno vidi Hereja, mlađi brat Fedrijin; Herija se zaljubi u devojku te nagovori Parmenona da ga uvede u Taidinu kući poturajući ga kao onog evnuha kojeg joj Fedrija šalje na dar. Uskoro potom Trason se posvađa sa Taidom i sa svim svojim pomoćnicima dolazi u njenu kuću zahtevajući da mu se vrati Pamfila, no bude odbijen. Naposletku, Pamfilu prepozna njen brat Hremeta, koji je obeća Hereji za ženu; Trason se, pak, pomiri sa Fedrijom, uz pomoć parazita Gnatona, koji stalno svuda prati vojnika.

Vanjski linkovi
---------------

* Text in Latin Library
* Translated by David M. Christenson Arhivirano 2011-07-15 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Terencijeve komedije |
| --- |
| 
* Devojka s Androsa
* Svekrva
* Braća
* Samomučitelj
* Evnuh
* Formion

 |
**Evropska investiciona banka** (EIB) je finansijska institucija Evropske unije. Osnovana je u Rimu 1958. godine ugovorom o osnivanju Evropske zajednice. Finansira investicione projekte koji doprinose balansiranom razvoju Unije. Akcionari EIB su zemlje članice Evropske unije. Prema tom vlasništvu EIB kao kreditni institut ima mogućnosti da na kapitalnom tržištu nabavi novac po veoma povoljnim uslovima pošto ima klasifikaciju AAA. 

Evropska investiciona banka
EIB nema klijente koju ulažu novac nego isključivo kreditno finansira projekte koji na drugi način ne bi mogli da se finansiraju ili bi po veoma skupoj ceni nabavili kredite. 

Projekti koje banka finansira moraju da imaju ciljeve razvoja Evropske unije: 

* razvoj evropskih industrija,
* razvoj malih preduzeća,
* stvaranje prekoevropskih mreža (transport, telekomunikacije, energija),
* podrška informacionim tehnologijama,
* zaštita prirodne okoline,
* poboljšanje zdravlja i obrazovanja.

Takođe od tih projekta moraju da profitiraju najnerazvijene regije. Projekti moraju da privuku dalje izvore investicija.

EIB je glavni akcionar u Evropskom investicionom fondu (EIF). EIF je stvoren 1994. kako bi omogućio razvoj malih i srednjih preduzeća. Finansijska sredstva se daju putem posrednika i državnih istitucija. EIF deluje osim na teritoriji Evropske unije na teritoriji Evropske slobodne trgovinske zone (engl. ) Lihtenštajn, Islandu i Norveškoj.

EIB je autonomna institucija. Ona radi prema mogućnostima kapitalnih tržišta. Pored toga sarađuje sa svim institucijama Evropske unije. Članovi EIB imaju mogućnosti da prisustvuju sednicama i sastancima svih institucija Unije.

Eksterni linkovi
----------------

* Evropska investiciona banka (oficijelni sajt)
**Commedia all'italiana** (sh. *Komedija na italijanski način*) je izraz koji se koristi za specifičan stil, odnosno teme i likove filmskih komedija karakterističnih za italijansku kinematografiju u periodu koju je okvirno počeo u drugoj polovici 1950-ih, a završio početkom 1970-ih. Za commedia all'italiana je bilo karakteristično da su protagonisti anti-heroji, odnosno da njihovi pokušaji da postignu svoje ciljeve obično nemaju uspjeha; sadržaj je, eksplicitno ili implicitno, bio nadahnut burnim ekonomskim i kulturnim promjenama u Italiji poslije Drugog svjetskog rata, odnosno ekonomskom bumu koji je doveo do naglog porasta životnog standarda, ali isto tako produbio klasne i druge razlike, odnosno stvorio sukob između tradicionalnih i modernih vrijednosti. Začetnikom se tradicionalno smatra Mario Monicelli, čija se komedija *I soliti ignoti* često smatra prvim primjerom novog stila; ime je dobila po filmu *Divorzio all'italiana* Pietra Germija iz 1961. godine. Svi su ti filmovi postigli izuzetan uspjeh ne samo kod publike, nego i kod kritike, a također su postali hitovima i izvan italijanskih granica. *Commedia all'italiana* je počela nestajati u vrijeme kada se italijanska kinematografija počela sve više okretati eksploatacijskim žanrovima i sadržajima, odnosno kada je humor postajao sve "siroviji". Jedan od takvih hibrida su bile seks komedije koje su se počele zvati *commedia sexy all'italiana*.

Vanjske veze
------------

* (`fr`) La Comédie à l'italienne sur le site Comedie Italienne
* (`fr`) La Comédie à l'italienne sur le site du ciné-club de Caen
* (`it`) La Commedia all'italiana sur le site de la RAI
* (`it`) Centro Studi Commedia all'italiana
**Fjodor II.** ( 1589. - 20. srpanj 1605. ) je bio car Rusije između 13. travnja i 1. srpnja 1605. godine.

**Fjodor II.** je bio sin cara Borisa Godunova. Iznenadna očeva smrt 13. travnja 1605. godine tijekom još uvijek neugušene pobune koju vodi Lažni Dimitrije je ubrzo dovela do potpunog rasula lojalističkih snaga. 

Najbolja moguće školovanje koje tijekom svojega djetinjstva stiče ga nije moglo nikako pripremiti za katastrofalnu situaciju u kojoj dobiva krunu. Smrt oca kojega su ljudi slijedili radi njegove karizme nikako se nije mogla nadoknaditi. Kako je odmah od prvih dana došlo do bijega grupe boljara na protivničku stranu, a te akcije se nikako dalje nisu uspjele uspješno spriječiti, njegova majka je odlučila preuzeti kontrolu državnih poslova. 

Ta činjenica je ubrzo dovela do panike i među posljednjim lojalistima pošto je ona bila kćer čovjeka koji je rukovodio opričnicima i supruga cara Borisa Godunova koji je također vodio čistke. Zbog tih razloga kada pismo Lažnog Dimitrija 1. srpnja 1605 stiže u Moskvu s zahtjevom da se sruši cara, boljari ga odlučuju poslušati. **Fjodor II.** je bio uhapšen, a dvadeset dana kasnije zajedno s majkom pogubljen.

Od njega nam je danas ostala prva karta Rusije koju je nacrtao vlastitom rukom.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **car Rusije** | Nasljednik: |
| **Boris Godunov** | **Lažni Dimitrije** |
**Eumen I** od Pergama (? - 241. pne.) je bio vladar grada Pergam odnosno istoimenog kraljevstva u Maloj Aziji. Vladao je od 263. pne. do smrti 241. pne. Bio je sin Eumena, brata Filetera, prethodnog vladara i osnivača Atalidske dinastije,te Satire, kćeri Posejdonijeve.

Stric mu je bio eunuh, te kako nije mogao imati djece, posvojio je mladog Eumena kako bi postao njegov nasljednik. Kada je Eumen stupio na prijestolje, Pergam je bio u vazalnom odnosu prema Seleukidskom Carstvu. Međutim, nedugo nakon toga, Eumen je, najvjerojatnije na poticaj egipatskog kralja Ptolemeja II, podigao pobunu protiv Seleukida. Godine 261. pne. je u bitci kod Sarda porazio seleukidskog vladara Antioha I te je tako Pergam stekao nezavisnost.

Sljedeće dvije decenije je Pergam pod njegovom vladavinom uživao u miru i prosperitetu. Za razliku od drugih maloazijskih vladara, nije imao problema s Galima iz Galatije, najvjerojatnije zato što im je redovno plaćao danak. Iako je bio na čelu de facto nezavisne države, Eumen se nije nazivao kraljem.

Iako izvori spominju da je Eumen imao sina po imenu Filter, on je, po svemu sudeći, umro prije oca. Zbog toga je Eumen dao usvojiti svog rođaka Atala koji će 241. pne. doći na prijestolje kao kralj Atal I.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Fileter**  |  **Atalidski vladar**  | Slijedi: **Atal I**  |

Izvori
------

* Hansen, Esther V. (1971). *The Attalids of Pergamon*. Ithaca, New York: Cornell University Press; London: Cornell University Press Ltd. ISBN 0-8014-0615-3.
* Kosmetatou, Elizabeth (2003) "The Attalids of Pergamon," in Andrew Erskine, ed. *A Companion to the Hellenistic World*. Oxford: Blackwell: pp. 159–174. ISBN 1-4051-3278-7. text
* Livy, *History of Rome*, Rev. Canon Roberts (translator), Ernest Rhys (Ed.); (1905) London: J. M. Dent & Sons, Ltd.
* Pausanias, *Description of Greece*, Books I-II, (Loeb Classical Library) translated by W. H. S. Jones; Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. (1918) ISBN 0-674-99104-4.
* Strabo, *Geography*, Books 13-14, (Loeb Classical Library) translated by Horace Leonard Jones; Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press; London: William Heinemann, Ltd. (1924) ISBN 0-674-99246-6.

***Eumen I*** na Wikimedijinoj ostavi
| **(Liu) Song Shundi** ((劉)宋順帝) |
| --- |
| Porodično ime: | Liu (劉; liú) |
| Osobno ime: | Zhun (準, zhǔn) |
| Posthumno ime: | Shun (順, shùn),doslovno: "sjajan" |
|

**Car Shun od Liu Songa** ((劉)宋順帝) (467–479), osobno ime **Liu Zhun** (劉準), kurtoazno ime **Zhongmou** (仲謀), nadimak **Zhiguan** (智觀), bio je posljednji car južne kineske dinastije Liu Song. Bio je sin cara Minga i njegove konkubine Chen Farong. Na prijestolje je došao godine 477. nakon što je njegov nasilni brat car Houfei zbačen u puču koga je vodio general Xiao Daocheng a nakon čega je Shun postavljen za cara. U stvarnosti je bio Xiaova marioneta, ali je već 479. prisiljen abdicirati, odnosno predati krunu Xiaou čime je okončana dinastija Liu Song i uspostavljena nova dinastija Južni Qi. Iste godine su Shuna ubili stražari, a odmah potom je pobijen cijeli njegov klan.

| Kineska carska porodica |
| --- |
| Prethodi:**Car Houfei od Liu Songa** | **Car Liu Songa**477–479 | **Dinastija okončana** |
| **car Kine (Južna)**477–479 | Slijedi:**Car Gao od Južnog Qija** |
Eurazija označena ljubičasto.
**Eurazija** ili **Evrazija** (engleski: ) je jedna od tri fiktivne svjetske supersile u Orwellovom romanu *1984*. Prema navodima romana je nastala tako što je nakon drugog svjetskog rata Sovjetski Savez anektirao države kontinetalne Evrope te tako stvorio jedinstvenu državu od Portugala do Beringovog tjesnaca. Granice države nisu fiksirane, s obzirom da Eurazija vodi stalni rat sa Istazijom oko područja Mandžurije i Mongolije koje prelaze iz ruke u ruku. Kao vladajuća ideologija Eurazije se navodi "neo-boljševizam".

Eurazija je jedina od stranih država čiji se likovi pojavljuju u romanu, i to kao ratni zarobljenici, odnosno kao robovi koje članovi Unutrašnje partije drže kao sluge. U romanu su u pravilu opisani kao "mongoloidi" ili "Mongoli", iako se povremeno spominju slavenska imena. 

| * p
* r
* u
*Hiljadu devetsto osamdeset četvrta* Georgea Orwella |
| --- |
| Likovi | 
* Winston Smith
* Julia
* O'Brien
* Big Brother
* Emmanuel Goldstein

 |
| Mjesta | 
* Države u *1984*
* Oceanija
* Eurazija
* Istazija
* Aerodromska pista Jedan
* Soba 101

 |
| Klase | 
* Uža Partija
* Šira Partija
* Prolovi
* Bratstvo

 |
| Ministarstva | 
* Ministarstvo ljubavi
* Ministarstvo mira
* Ministarstvo obilja
* Ministarstvo istine

 |
| Koncepti | 
* Ingsoc
* Novogovor
* Dvomisao
* Dobromisao
* Dva + dva = pet
* Zlomisao
* Policija misli
* Telekran
* *Teorija i praksa oligarhijskog kolektivizma*
* Dva minuta mržnje
* Tjedan mržnje
* Prolefeed
* Ne-ličnost

 |
| Adaptacije | 
* američka TV-drama 1953.
* BBC-jeva TV-drama 1954.
* film iz 1956.
* Diamond Dogs
* Appleova reklama
* film iz 1984.
* parodija iz 1999.
* opera iz 2005.

 |
| Uticaj | *Nineteen Eighty-Four* u popularnim medijima |
**Viña del Mar** je grad od 334,248 i općina od 361,371 stanovnika u sredini Čilea u Provinciji Valparaíso.

Viña del Mar je nekad bila predgrađe Valparaísa, danas je potpuno spojena sa njim i zajedno sa gradovim Villa Alemana, Quilpué i Concón, formira konurbaciju - Veliki Valparaíso u kojoj živi 1,020,000 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad se prostire duž obale pacifičkog Zaljeva Valparaíso udaljen niti 5 km sjeveroistočno od centra Valparaísa sa kojim je povezan metro linijom.

Autoputom i željeznicom povezan je sa 120 km udaljenim Santiagom.

Historija
---------

Promenada uz more
Grad je dobio ime - *Vinograd na moru* (Viña del Mar) zbog vinograda - Alonsa de Riberosa, koji su se početkom 19. vijeka prostirali na njegovoj hacijendi uz more.

Ljetna rezidencija čileanskih predsjednika
Metro
Općina Viña del Mar osnovana je 1878. tad je zapačeo i razvoj mjesta kao industrijskog predgrađa.

Nakon potresa koji je 1906. teško razorio Valparaíso, puno tvornica i porodica preselilo se u Viñu del Mar.

Krajem 1920-ih na klifu iznad mora izgrađena je ljetna rezidencija čileanskih predsjednika - Cerro Castillo.
Istovremeno je krenuo veliki val investicija, koji je pretvorio mjesto u turističku destinaciju. Izgrađeni su brojni hoteli, kockarnica, teatar, parkovi,
promenade, kavane, restorani i klubovi.

Od sredine 20. vijeka Viña del Mar je počeo naglo rasti kao stambeno predgađe Valparaísa.
Danas ga je brojem stanovnika i premašio.

Privreda
--------

Pored turizma Viña del Mar je i danas grad prehrambene i tekstilne industrije, i grad petrokemije što se vidi po brojnim skladištima nafte.

Uz sve to Viña del Mar je i veliki garnizon, pun kasarni Čileanske mornarice i vojske.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Chile: Valparaíso*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.12.2020.
2. 1 2 3 4  „*Viña del Mar Municipality in Chile*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.12.2020.
3. ↑  „*Major Agglomerations of the World*" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 12. 2020.
4. 1 2 3 4 5  „*Viña del Mar, Chile*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 16. 12. 2020.
5. 1 2 3 4  „*Reseña Histórica de la Ciudad*" (španjolski). Municipalidad de Valparaíso. Arhivirano iz originala na datum 2020-12-03. Pristupljeno 17.12.2020.

Vanjske veze
------------

***Viña del Mar*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Viña del Mar* (službene stranice) ()
**Palazzo Montecitorio** je barokna palača u centru Rima na trgu Montecitorio u rionu Colonna, u kojoj je danas smješten predstavnički dom talijanskog parlamenta.

Historija i karakteristike
--------------------------

Historija te palače je uzbudljiva, počevši od imena čije porijeklo nije sasvim jasno. Po jednima ono ima genezu iz Antičkog Rima i vremena kad su se tu održavali izborni skupovi (*mons citatorius*), a po drugima lokalitet je ime dobio jer se tu istovarivao građevinski materijal za obnovu nedalekog Marsova polja (*mons acceptorius*).

Izgradnju palače naručio je papa Inocent X. kod Gian Lorenza Berninija, za buduću rezidenciju porodice Ludovisi. Kada je papa umro 1655. godine, radovi su prekinuti zbog nedostatka sredstava i nisu nastavljeni punih trideset godina, sve do pontifikata Inocenta XII. koji je namjeravao prenamjeniti građevinu u hospicij za siromašne, ali je nakon tog promjenio odluku i odlučio je dati apostolskoj kuriji.

U međuvremenu je Bernini umro, a novi arhitekt Carlo Fontana duboko je promijenio Berninijev projekt sa karakterističnom konveksnom fasadom i prozračnim zvonikom. Umjesto toga Fontana je zbog nedostatka sredstava morao pojednostaviti projekt, zgrada je dovršena 1696. i u nju se uselila Rimska kurija, guverner Rima i uprava policije. Kraljevina Italija naručila je 1902. od arhitekta Ernesto Basile rekonstrukciju palače za njenu novu namjenu, kao sjedište predstavničkog doma talijanskog parlamenta.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*La storia del palazzo*" (talijanski). Camera dei deputati. Pristupljeno 10. 5. 2018.
2. ↑   „*Montecitorio*" (talijanski). Camera dei deputati. Pristupljeno 10. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

***Palazzo Montecitorio*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Montecitorio* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 150981124
* LCCN: nr2004010010
* ISNI: 0000 0001 2228 2481
* GND: 4409400-0
* SUDOC: 125982860
* NKC: ntk20211118029

 |
1080p ili Full HD
**1080p** ili **Full HD** je standard prikaza slike na televiziji, koji označava rezoluciju slike po visini (vertikala) od 1080 piksela. Slovo **p** označava reč napredni (progresiv) (engl. ), u smislu naprednog skeniranja slike.

Standard 1080p se danas koristi u velikoj većini novijih plazma ili LCD TV uređaja i kod filmskih kamera. Tačnije, rezolucija je 1920×1080, što je široki filmski format od 16:9. 1080p je danas najkorišćenija rezolucija u svijetu.

1080p i 1080i
-------------

Razlika sa 1080i (1080i označava *interlaced*) je u tome, da kod interlacije izlazna rezolucija slabija odnosno manje kvalitetna, jer nema svih 1080 vertikalnih crta kao kod 1080p; neke od crta se skeniraju polovno, a procesor odradi interlaciju. Ovo je, u stvari, neka vrsta aproksimacije između susednih crta; zato je i slika nešto lošijeg kvaliteta, zbog čega standard 1080i ima samo oznaku HD ready, s tim da je krajnji cilj – zapravo – procesorska obrada nižih rezolucija da se dobije kvalitetnija slika pri izlazu.

Povezano
--------

* HD ready
**Montsinéry-Tonnegrande** je općina u Francuskoj Gvajani od 3,141 stanovnika koji se nalazi na sjeveru zemlje u Arondismanu Cayenne.

Geografske karakteristike
-------------------------

Montsinéry-Tonnegrande se nalazi jugozapadno od glavnog grada Cayenna, sastoji se od dva naselja Montsinérya i Tonnégranda.

Općina je osnovana 1879. ali je sve do 1942. svako naselje imalo vlastitog gradonačelnika i administraciju.

Montsinéry
----------

Montsinéry je nastao iz naselja za robove na plantaži šećerne trske, s kraja 18. vijeka. Nalazi na istoimenoj rijeci, udaljen 36 km automobilom od Cayenna.

Tonnegrande
-----------

Tonnegrande se nalazi na mjestu gdje se formira rijeka Cayenne,- sutokom *Tonnegranda* i *Cascadesa*, udaljen 44 km južno od glavnog grada.
I on je nastao kao naselje oslobođenih robova.

Devet km zapadno se nalaze ruine nekadašnje kažnjeničke kolonije Crique-Anguilleu, osnovane 1931. za zatvorenike iz Indokine.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Montsinéry-Tonnegrande in Cayenne*" (engleski). City population. Pristupljeno 22.12.2023.
2. ↑  „*Présentation de Montsinéry-Tonnegrande*" (francuski). Ville de Montsinery-Tonnégrande. Pristupljeno 22.12.2022.
3. 1 2 3  „*Histoire de la commune*" (francuski). Ville de Montsinery-Tonnégrande. Pristupljeno 22.12.2022.

Vanjske veze
------------

* *Ville de Montsinery-Tonnégrande* (službene stranice) ()
**Bombaški napad u Oklahoma Cityju** je bio teroristički napad na Federalnu zgradu Alfreda P. Murraha, uredski kompleks federalnih službi u središtu Oklahoma Cityja u američkoj državi Oklahoma, izveden 19. 4. 1995. Napad je prouzročio smrt 168 osoba, a preko 800 osoba je ozlijeđeno. Sve do 11. 9. 2001. je predstavljao najgori teroristički akt počinjen unutar granica SAD.

Nekoliko dana nakon napada Timothy McVeigh i Terry Nichols su uhapšeni pod sumnjom da su sudjelovali u napadu. Istražitelji su otkrili kako su McVeigh i Nichols simpatizirali protuvladini milicijski pokret te da je njihov motiv bila odmazda za smrt nedužnih ljudi prouzročenih od strane federalne vlade prilikom opsade u Wacou i incidenta u Ruby Ridgeu. McVeigh je 11. 6. 2001. pogubljen smrtonosnom injekcijom; Nichols je osuđen na doživotni zatvor. Treći zavjerenik, Michael Fortier, koji je svjedočio protiv druga dva zavjerenika, zatvoren je zbog toga što nije upozorio američku vladu. Kao i kod drugih velikih terorističkih napšada, teorije zavjere opovrgavaju službene navode i ukazuju da je u napadu sudjelovalo daleko više osoba.

Napad je američku vladu potakao da donese zakone u svrhu povećanja zaštite federalnih zgrada i sprečavanja daljih terorističkih napada. Zahvaljujući tim tvrdnjama, policijske službe su uspjele zaustaviti preko pedeset pokušaja sličnih napada od strane domaćih američkih terorista. 
Dana 19. 4. 2000. je na mjestu srušene zgrade otvoren Nacionalni spomenik Oklahoma Cityja u svrhu odavanja počasti žrtvama napada.

Vanjske veze
------------

***Bombaški napad u Oklahoma Cityju*** na Wikimedijinoj ostavi

* Blast Loading and Response of the Murrah Building Arhivirano 2008-04-13 na Wayback Machine-u An objective independent engineering analysis of the Murrah building failure mode showing that without a doubt the truck bomb alone did the damage.
* Oklahoma City Bombing Internet Sympathy Card
* Oklahoma City Bombing Trial News archives and special reports at the Denver Post
* Oklahoma City National Memorial Official website
* Special Interactive Report: "The Oklahoma City Bombing": 9:02 April 19th Arhivirano 2008-09-22 na Wayback Machine-u at NewsOK.com
* Oklahoma City Tragedy CNN Interactive Arhivirano 2007-03-20 na Wayback Machine-u
* Memoirs of the Oklahoma City Bombing From MemoryArchive[*mrtav link*]

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh95004645

 |
**Allison Mack** (Alison Mak) (rođena 29. jula 1982. godine) je njemačko-američka filmska i televizijska glumica. Rođena je u Preezu, u Njemačkoj, ali se preselila u SAD, kada je imala dvije godine. Kada je imala sedam godina, počela je pohađati *The Young Actors Space* školu u Los Angelesu. Igrala je ulogu Chloe Sullivan u WB-ovoj seriji *Smallville*. Ona i zvijezda serije, Kristin Kreuk, su postale veoma bliske prijateljice.

Allison je počela glumiti u četvrtoj godini, i to za "Njemačku Čokoladu". Čak je i neko vrijeme bila model, jer je njena majka mislila da "izgleda slatko u odjeći". Njena prva glavna TV uloga je bila u jednoj od epizoda serije WB-a *7th Heaven*, gdje je privukla dosta pažnje, igrajući ulogu djevojke, koja je izvršila samoubistvo.

2000. godine, dobila je uloge u dvije kratke serije: *The Nightmare Room* i *The Opposite Sex*. Što se tiče filmova, u kojima je Allison glumila, ističe se Eric Stoltzov režiserski debi, *My Horrible Year!*, gdje ona glumi djevojku, kojoj ništa ne ide od ruke, kako je napunila šesnaest godina.

Povezano
--------

* Smallville

Vanjske veze
------------

***Allison Mack*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena web-stranica Allison Mack Arhivirano 2017-06-05 na Wayback Machine-u
* Fan web-stranica Allison Mack
* Allison Mack Online Arhivirano 2004-04-01 na Wayback Machine-u
* Allison Mack Fansite

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 66300358
* LCCN: no2008184606
* ISNI: 0000 0000 4729 0536
* GND: 1241337977
* BNE: XX1644857

 |
**Crna knjiga komunizma: Zločini, teror represija** (francuski:  je knjiga grupe međunarodne grupe historičara na čelu sa Stephaneom Courtoisom u kojoj se detaljno dokumentiraju brojevi žrtava terora, represije i masovnih ubistava (uključujući genocide) koji su počinjeni pod komunističkim režimima u 20. vijeku. Knjiga je originalno objavljena u Francuskoj, da bi potom bila objavljena u nizu država, uključujući i Hrvatsku 1999. godine. Glavna je teza autora da je komunizam po svojoj prirodi totalitarna ideologija, a da je u svojoj praksi značajno nadmašio fašizam i nacizam po razmjerima zločina i broju žrtava.

Knjiga je izazvala veliku pažnju i različite reakcije, od oduševljenja i prihvaćanja kao konačni sud o komunizmu, do žestokog osporavanja i tvrdnji da predstavlja ništa drugo do antikomunistički pamflet. Recenzije u masovnim medijima i popularnim publikacijama bile su pretežno pozitivne, dok su akademski tiskovi i specijalističke recenzije bile kritičnije ili mješovite zbog povijesnih netočnosti i manipulacije brojevima, u težnji da konačna brojka premaši 100 miliona. Često se navodi kako je Rezolucija Vijeća Europe 1481/2006 bila temeljena upravo na navodima *Crne knjige komunizma*.

Tri su se glavna urednika knjige javno disasocirala od Courtoisovih izjava na početku knjige i njegovih rezultata zbog opsjednutosti s postignućem velike okrugle brojke od 100 miliona, kao rezultat "aljkavog i pristranog proučavanja", inflacije brojeva koje su daleko nadmašile njihove vlastite figure, ubrajanja nacista i nezačete djece u doba smanjene stope plodnosti kao žrtava komunizma. Okrivili su ga za preuveličavanje broja umrlih u određenim zemljama i odbacili usporedbu komunizma sa nacizmom.

Broj žrtava komunizma, prema Crnoj knjizi komunizma
---------------------------------------------------

Crna knjiga navodi sljedeće procjene o broju ljudi ubijenih od strane komunističke vladavine u navedenim zemljama:

* Kina: 65 miliona
* Sovjetski Savez: 20 miliona
* Kambodža: 2 miliona
* Sjeverna Koreja: 2 miliona
* Etiopija: 1,7 miliona
* Afganistan: 1,5 miliona
* Istočni blok: 1,5 miliona
* Vijetnam: 1 milion
* Latinska Amerika: 150.000
* 10,000 žrtava kao "rezultat djelovanja međunarodnog komunističkog pokreta i komunističkih partija koje nisu na vlasti"

Povezano
--------

* Crna knjiga kapitalizma - odgovor na knjigu Crna knjiga komunizma.

Vanjske veze
------------

* () Extracts by the publisher from many different reviews
* () Reviews on Amazon.com
* () Review – Journal of American History
* () Philippe Bourrinet, "Du bon usage des livres noirs" Arhivirano 2008-03-11 na Wayback Machine-u
* () Noam Chomsky, "Counting the Bodies" Arhivirano 2007-02-18 na Wayback Machine-u, Spectre No. 9
* () Laurent Joffrin, "Sauver Lénine?", *Libération*, December 17, 1997
* () Gilles Perrault, "Communisme, les falsifications d'un «livre noir»", *Le Monde diplomatique*
* () Ronald Radosh, "The Black Book of Communism: Crimes, Terror, Repression" Arhivirano 2013-02-07 na Wayback Machine-u, review on Firstthings.com, February 2000
**Ambrozije Teodozije Makrobije** (*Ambrosius Theodosius Macrobius*, kraj 4. vijeka - početak 5. vijeka) je bio kasno-rimski gramatičar, neoplatonski filozof i pisac, koji je živio u doba careva Honorija i Arkadija. Poznat je prije svega po tekstu *Saturnalia* koje predstavlja jedan od vrijednih izvora o rimskih paganskih običaja i tradicija, kao i komentaru na Ciceronov tekst *Scipionov san*. Iako se o njegovom životu, uključujući i religijske poglede, nema malo pouzdanih podataka, tradicionalno ga se smatra jednim od posljednjih paganskih autora rimske književnosti.

Vanjske veze
------------

***Ambrozije Teodozije Makrobije*** na Wikimedijinoj ostavi

* Macrobius: *The Saturnalia*, the Latin text of the critical edition edited by Ludwig von Jan (Gottfried Bass; Quedlinburg and Leipzig, 1852), web edition by Bill Thayer.
* Iohannis (Scoti) defloratio de Macrobio[*mrtav link*], a paraphrase of Macrobius' De uerborum Graeci et Latini differentiis uel societatibus
* Macrobii excerpta Bobiensa[*mrtav link*], some extracts from Macrobius' De uerborum Graeci et Latini differentiis uel societatibus
* Bibliography on Macrobius' grammatical work[*mrtav link*]
| Engleski seter |
| --- |
| crno-beli engleski setercrno-beli engleski seter |
| Alternativno ime |
| 

|  |
| --- |
| Lawerack |
| Laverack |
| Llewellyn Setter |

 |
| Zemlja porekla |
| Engleska |
| Klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| FCI: | Grupa 7 Sekcija 2 #2 |
| AKC: | Sporting |
| ANKC: | Grupa 3 (Gundogs) |
| CKC: | Grupa 1 - Sporting Dogs |
| KC(UK): | Gundog |
| NZKC: | Gundog |
| UKC: | Gun Dog Breeds |
|

 |
| Odgajivački standardi (spoljne poveznice) |
| FCI, AKC, ANKC, CKCKC(UK), NZKC, UKC |

 
**Engleski seter** je pseća rasa. Pripada porodici setera, u koju spadaju crveni Irski seteri, Irski crveni i beli seteri, kao i crno-braon Gordon seteri.

Osnovno
-------

* Mužjak
	+ Visina-65-69 cm
	+ Težina-25-35 kg
* Ženka
	+ Visina-60-65 cm
	+ Težina-22-33 kg

Spoljašnjost
------------

Deluje jako snažno i vitko. Glava treba da je duga, sa naglašenim stopom, oči su boje lešnika, sjajne, velike, blagog izraza. Nosna pečurka je puna i široka, obično crna ili crnkasta. Uši su viseće, malo naborane.

Rep je malo povijen, sa resama. Dlaka je prava, nikad kovrdžava, svilenkasta. Na grudima, grlu i pozadi na nogama pravi duge rese. Boja je crna i bela, žuta i bela, narandžasta i bela, smeđa i bela i trobojna. Mrlje mogu da budu veće i manje, tačkice po telu mogu da budu takođe veće i manje.

Šablon:Pas klica

***Engleski seter*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ἀνακρέων**
**Anakreont** (grč. **Ἀνακρέων**; Tej, 570. pne. - Tej ili Atena, oko 490. pne.) bio je starogrčki pjesnik koji je u svojim pjesmama često koristio motive ljubavi i vina te slavio vedre strane života. Takva je vrsta poezije prozvana anakreontskom poezijom.

Biografija
----------

Rođen je u Teju, jonskome gradu na obali Male Azije. Prema podacima iz Herodotovih spisa, saznajemo da je djelovao kao Polikratov učitelj na otoku Samu. Kako bi mu zahvalio za usluge i pažnju, Anakreont je Polikratu spjevao brojne ode. Na Polikratovom je dvoru vladalo veselje, ljubav i vino bili su zabava, a Anakreontove su pjesme sasvim odgovarale tom prilično razuzdanom životu.

Nakon Polikratove smrti, oko 522. pne. Pizistratov je sin Hiparh poslao lađu po Anakreonta i svečano ga doveo u Atenu. Kad su Hiparha ubili, otišao je na dvor Aleudu Ehekratu u Tesaliju. Ne zna se gdje je umro, ali se pretpostavlja da je to bilo u rodnome gradu Teju.

Za vrijeme svoga života bio je poznat u Ateni, a na Akropoli je bio i njegov kip, zajedno s njegovim prijateljem Ksantipom, ocem poznatoga vladara Perikla. Njegov je lik bio i na brojim kovanicama grada Teja gdje je bio prikazan kako drži liru. Često ga se prikazivalo kao pripita pjevača.

Poezija
-------

Od pet knjiga pjesama sačuvani su kratki fragmenti. Pisao je popijevke, himne, elegije, epigrame, ode i jambe na jonskome dijalektu s nekim pučkim kolokvijalizmima. Njegove su strofe uglavnom sastavljene od kratkih stihova; kod duljih je stihova koristio razne metričke kombinacije.

Njegova djela pripadaju takozvanoj monodijskoj lirici (pjesme koje su se pjevale uz pratnju lire). Doticao je teme ljubavi, razočaranja, zabava, proslava te promatranja svakodnevnog života ljudi. U njegovim su pjesmama ljudi uživali te su se prenosile naraštajima. Brojni su ga ljudi pokušavali imitirati, a po uzoru na njega kasnije su objavljene i pjesme u zbirci *Anacreontea* iz 10. stoljeća. Epigoni su posebno bili rašireni u Njemačkoj, tzv. *anakreontici*.

U njegovoj poeziji nema strasti i dubine kao kod Alkeja ili Sapfe, njegova je poezija jednostavna, ali opet dražesna, vesela, jasna, pristupačna i puna živosti te je zato brzo osvojila grčka srca. U ljubavnim pjesmama govori i o ženama i o dječacima. Čak je i u dubokoj starosti pun vedrine i ljubavi te duhovito ironizira svoju starost i nemoć.

Djela
-----

* „Jelenče"
* „Ljepotica s Lezba"
* „Starost"
* Fragmenti (engl. jezik)

***Anakreont*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 100165204
* LCCN: n83015407
* ISNI: 0000 0001 2103 3619
* GND: 118649035
* SELIBR: 35573
* SUDOC: 032840225
* BNF: cb11888717x (podaci)
* BIBSYS: 90635390
* MusicBrainz: bb7e871f-48af-4861-8cff-bcf99b231c39
* NLA: 35006145
* NKC: jn20000700044
* BNE: XX974904
* CiNii: DA01472898
* CONOR.SI: 42662499
* NSK: 000192239

 |
**Yan Shigu** (kineski: ; pinyin: *Yán Shīgǔ*; Wade-Giles: **Yen Shihku**) (581–645), formalno ime **Yan Zhou** (), kurtoazno ime **Shigu**, bio je kineski pisac i lingvist iz doba dinastije Tang.

Djed mu je bio znameniti učenjak i kaligraf Yan Zhitou. Njegov otac, po imenu Yan Silu (颜思鲁), kasnije je radio kao državni službenik Li Shimina, budućeg cara Taizonga. Yan Shigu je ušao u državnu službu za vrijeme dinastije Sui. Iz nikada razjašnjenih razloga, došao je u njenu nemilost, i preko deset godina proveo u siromaštvu, prije nego što je rehabilitiran u doba dinastije Tang. Poznat je po komentarima klasičnih tekstova kao što su *Shiji* i *Hanshu*. Umro je 645. za vrijeme pohoda na državu Goguryeo.

Yan Zhenqing, znameniti kaligraf iz 8. vijeka, bio je njegov potomak.

Eksterni linkovi
----------------

* Arhivirano 2017-11-07 na Wayback Machine-u
* Djela čiji je autor Shigu Yan na Projektu Gutenberg

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 109840348
* LCCN: n84033331
* ISNI: 0000 0000 8296 8605
* SUDOC: 178440388
* BNF: cb16655041v (podaci)
* NDL: 00748981
* BNE: XX4722880
* CiNii: DA02610851

 |
Prikaz Petra i Irene, pečat

***Irena Lekapene*** na Wikimedijinoj ostavi

**Irena Lekapene** (grčki Ειρήνη Λακαπηνή, bugarski Ирина Лакапина) bila je grčka plemkinja i bugarska carica, rođena kao **Marija** (Μαρία). Roditelji su joj bili grčki plemić Kristofor Lakapen i njegova supruga, *Augusta* Sofija. Preko oca, Irena je bila nećakinja patrijarha Teofilakta Carigradskog.

Irenin djed, bizantski car Roman I Lakapin, udao je Irenu 8. studenog 927. za cara Petra I od Bugarske. Petar i Irena dobili su trojicu sinova:

* Plenimir od Bugarske
* Boris II
* Roman od Bugarske

Izvori i bilješke
-----------------

1. ↑  MARIA Lekapene. "*The wife of Tsar Peter is the (unnamed) daughter of Christoforos according to Liudprand, the marriage taking place just after the Tsar's accession after which she adopted the name IRINA*."
2. ↑  Charles William Previté-Orton (1975). *Cambridge Medieval History, Shorter: Volume 1, The Later Roman Empire to the Twelfth Century*. *Volume 1 of The Shorter Cambridge Medieval History*. ISBN 0-521-09976-5. str. 256.
Za ostale osobe s istim imenom, v. Andrew Brown.

**Andrew Brown** (London, 1955. – ), britanski novinar, urednik i autor. Živio je u Švedskoj odakle je pisao za *The Spectator*, a nakon povratka u London 1986. priključio se *The Independentu* i desetak godina radio je kao dopisnik zadužen za religijske teme. Godine 1995. primio je nagradu od Zaklade Templeton za najboljeg evropskog komentatora o religijskim temama. Kasnije se priključio *The Guardianu* i uređivao sekciju *Belief* za što je 2009. nagrađen Webbyjem. Povremeno piše i za *Prospect*, *Salon*, *New Statesman* i *Church Times*. U svojim člancima i esejima kritizirao je razne religijske i ireligijske suvremene trendove. Kritizirao je i Wikipediju jer tvrdi da pruža prostor raznim šarlatanima i lažovima, te da je komplicirana za potencijalne kvalitetne korisnike. Brown se bavi i pisanjem knjiga – njegova *In the Beginning Was the Worm* bila je 2004. nominirana za Nagradu Aventis, a *Fishing in Utopia* iz 2008. osvojila je Nagradu Orwell i bila je nominirana za Nagradu Stanford Dolman za najbolji putopis. Živi na sjeveru Essexa, oženjen je i ima dvoje djece.

Opus
----

* *Watching the Detectives*, London: Hodder & Stoughton, 1988, ISBN 9780340396957
* *The Darwin Wars: The Scientific Battle for the Soul of Man*, London: Simon & Schuster, 1999, ISBN 9780684851440
* *In the Beginning Was the Worm: Finding the Secrets of Life in a Tiny Hermaphrodite*, New York: Columbia University Press, 2003, ISBN 9780231131469
* *Fishing in Utopia: Sweden & The Future That Disappeared*, London: Granta Books, 2008, ISBN 9781847080813
* *That Was The Church That Was: How the Church of England Lost the English People* (koautor: Linda Woodhead), London: Bloomsbury, 2016, ISBN 9781472921642

Vanjske veze
------------

* () Andrew Brown, The Guardian
* () Andrew Brown (blog), The Guardian
* () Fishing in Utopia Arhivirano 2016-03-13 na Wayback Machine-u, Granta Books
* () Andrew Brown, Salon
* () Andrew Brown Arhivirano 2016-03-24 na Wayback Machine-u, Prospect
**Zdravko Odorčić** (Osijek, Donji grad, 1951), kazališni redatelj i književnik.

Završio je Pedagoški fakultet i usporedno studirao glumu, ali nije diplomirao. Nakon završetka fakulteta radio je s djecom s poteškoćama u razvoju i usporedno kao kazališni urednik u osječkom Studentskom centru. Bio je jedan od petorice pokretača Osječkog ljeta mladih, na što je posebno ponosan. Pri Studentskom centru radilo je amatersko i profesionalno kazalište u kojima je režirao tuđe i svoje dramske tekstove.

Godine 1998. u potrazi za mirnijim životom i u bijegu od gradske vreve preselio se u Bilje, gdje je postao ravnatelj Hrvatsko-mađarskog kulturnog centra i od tada je jedan od najaktivnijih ljudi na kulturnoj sceni Općine Bilje i cijele Baranje.

Postavio je nekoliko kultnih predstava, kao što su *"Paukova mreža"* i *"Na vrhu igle"*. Ovu drugu postavio je u privatnom kazalištu koje je prvi osnovao u Hrvatskoj, no ono se nakon pet godina ugasilo jer nije dobilo potporu ondašnjih osječkih gradskih vlasti. Od 2007. radi u Gradskom kazalištu BeMa u Belom Manastiru, postavivši četiri predstave, od kojih je jedna *"Na vrhu igle"*. Te predstave vidjelo je puno gledalaca, a sve su više nego dobro prihvaćene.

Napisao je petnaestak dramskih tekstova (*"Paukova mreža"*, *"Beskućnici "*...), od kojih su 10 igrani. Godine 2008. izdao je roman Lega, ne kužiš!,

Izvori
------

* L(idija) Bajić: *"Promocija romana 'Lega, ne kužiš!'"*, Glas Slavonije, 86, 27.652, 17 - Osijek, 17. I. 2008.
* Bogdanka Ćudić Vilić: *"Kazalište mi je oduvijek u srcu"*, Slavonski dom : 3. izdanje : Baranja, III, 517, 5 - Beli Manastir, 9-10. VIII. 2008.
Zang Heng
**Džang Heng** (*Zhang Heng*), 78-139. godina ne. kineski astronom i geofizičar; izumeo je seizmograf za registrovanje zemljotresa.

Zang je rođen u Nanjangu, u provinciji Henan, u vreme dinastije Han. Bio je dvorski istoričar i zvanični astronom.

Astronomski doprinos
--------------------

Zang je uočio je da izvor Mesečeve svetlosti Sunčeva svetlost, i da pomračenja Meseca nastaju usled toga što senka Zemlje pada na Mesec. Zamislio je nebeski globus koji pluta po vodi, okrećući se u skladu s dnevnim okretanjem zvezdanog neba. U oblasti matematike, Zang je uspeo da odredi da pi ima vrednost 365/116 (oko 3,1466), stoje bio značajan napredak u odnosu na do tada prihvaćenu vrednost u Kini, koja je iznosila 3.

Geofizički doprinos
-------------------

Zang Hengov seizmograf
Ipak, svoj najznačajniji doprinos dao je na polju geofizike, kada je 132. godine izumeo primitivni seizmograf. Zang se njime služio pri lociranju i beleženju zemljotresa, što je bila jedna od njegovih zvaničnih dužnosti kao dvorskog istoričara. Bila je to bronzana naprava dužine gotovo dva metra, koja je u sebi sadržala mehanizam načinjen od poluga i klatna, sa osam zmajevih figura raspoređenih po obodu. Jaki seizmički potresi oslobađali bi metalnu kuglu iz zmajevih usta, a pravac njenog kretanja odgovarao je pravcu seizmičkog talasa. Poznato je da je ovaj uređaj zabeležio jedan zemljotres, koji se desio u provinciji Gansu 138. godine. 


***Zhang Heng*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 33416697
* LCCN: n85009541
* ISNI: 0000 0000 7890 0851
* GND: 141317965
* SUDOC: 070261555
* NLA: 36632884
* NDL: 00625476
* NKC: xx0173527

 |