recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nikanor** (svetovno *Veljko Bogunović*; Međeđa kod Knina, 20. avgust 1952) je episkop banatski.

Biografija
----------

Episkop Nikanor, u miru Veljko Bogunović, rođen je u Međeđi, Hrvatska, 20. avgusta 1952. godine. Bogosloviju Sv. Tri Jerarha u manastiru Krki, Hrvatska, završio je 1975. godine. Posle položenog bogoslovskog ispita zrelosti — mature, zamonašen je 27. avgusta 1975, a u čin jerođakona rukopoložen je 28. avgusta, na dan Uspenja Presvete Bogorodice iste godine.

Posle monašenja i rukopoloženja, odlazi na bogoslovske studije u Zagorsk (Sergijev Posad), Rusija, koje završava 1979. godine. Rukopoložen je u čin jeromonaha dana 1. januara 1978, a potom u periodu 1981—1982. odlazi na postdiplomske studije u Njemačku.

Episkop
-------

Na majskom redovnom zasjedanju Svetog arhijerejskog sabora godine 1985. izabran je za episkopa hvostanskog, vikara mitropolita crnogorsko-primorskog Danila. Čin arhijerejske hirotonije 11. avgusta 1985, obavio je patrijarh srpski German, uz učešće više arhijereja Srpske pravoslavne crkve. Na ovoj dužnosti ostaje sve do izbora za episkopa Eparhije gornjokarlovačke godine 1991. čiji je tron bio upražnjen smrću episkopa Simeona (Zlokovića), jednog od najumnijih arhijereja Srpske pravoslavne crkve.

Sveti arhijerejski sabor 1999. godine, bira ga za episkopa upražnjene Eparhije za Australiju i Novi Zeland Mitropolije novogračaničke i administratora Eparhije australijsko-novozelandske. Upravljao je ovim eparhijama sve do 2003. kada je izabran za episkopa upražnjene Eparhije banatske na kom položaju se i danas nalazi.

Vidi još
--------

* Eparhija banatska

Literatura
----------

* Episkop Nikanor (Bogunović)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Simeon Zloković** | **episkop gornjokarlovački1991 — 1999.** | Nasljednik:**Fotije Sladojević** |
**Zuidelijk Flevoland** (Južni Flevoland) je posljednji polder napravljen u okviru projekta isušivanja Zuiderzeea u nizozemskoj provinciji Flevolandu.

Geografija
----------

Polder Zuidelijk Flevoland ima površinu od 430 km² i nalazi se na jugoistočnoj strani jezera IJsselmeera, koje je nekad bilo morski zaljev Zuiderzeea. Otet je od mora velikim melioracionim radovima izvedenim od 1959. do 1968. godine. Ideja o izgradnji tog poldera, koji je trebao zadovoljiti rastuće stambene potrebe Amsterdama, sazrila je 1958. godine. Kad je polder konačno isušen 1968. počela je izgradnja grada Almerea, a prvi stanovnici uselili su se u novembru 1976. godine. Do 1980. već ih je bilo 10.000, a do kraja 2000. preko 140.000. Drugo veće naselje na polderu je Zeewolde u kog su se prvi stanovnici uselili 1979. godine.

Povezano
--------

* IJsselmeer
* Noordoostpolder
* Oostelijk Flevoland
* Zuiderzee
* Afsluitdijk

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Geschiedenis van Flevoland*" (holandski). Dronten Flevoland. Arhivirano iz originala na datum 2014-10-03. Pristupljeno 21. 1. 2014.

Vanjske veze
------------

* Geschiedenis van Flevoland Arhivirano 2014-10-03 na Wayback Machine-u ()
**Klimatologija** je znanost o klimi. Predmet joj je proučavanje značajki klima raznih dijelova svijeta, njihova klasifikacija i rasprostranjenost.
Klimatologija se dijeli na:

1. opću (fizičku) klimatologiju i
2. klimatografiju.

Opća klimatologija proučava fizičke osnove klime kao prosječnog stanja atmosfere. 
Klimatografija je prikaz klima pojedinih regija ili meteoroloških postaja.
Suvremena klimatologija je kompleksna znanost jer osim pojedinačnih klimatskih elemenata istražuje i njihove međusobne odnose kako bi se došlo do što pouzdanijih podataka.

Kako je klima osim u prostoru promjenljiva i u vremenu, unutar klimatologije razvila se i paleoklimatologija koja proučava klimu prošlosti.

Vidi još
--------

* Povijesni razvoj klimatologije

Literatura
----------

Šegota, T. 1988.: Klimatologija za geografe. 1-486, Školska knjiga, Zagreb

Eksterni linkovi
----------------

***Klimatologija*** na Wikimedijinoj ostavi

* MeteoLogos - svet meteorologije, MeteoLogos
* Yugoslavia climatological data, library.noaa.gov (1900, 1920-45, 1946-50, 1951-65, 1949-78, 1949-54, 1962-69)
* Meteorološki godišnjak - klimatološki podaci, RHMZ Srbije (1949-2022)
**dr. Jure Turić** (Gospić, 3. svibnja 1861. – Zagreb, 9. veljače 1944.), hrvatski književnik i pedagog.

Klasičnu gimnaziju završio je u Gospiću. Doktorirao je na pedagoškom fakultetu u Jeni (Njemačka) 1892. Kasnije se dr. Turić vraća u Hrvatsku i BiH i tamo predaje u Sarajevu, Petrinji i Zagrebu 1919. do 1926. gdje je profesor na sveučilištu. On je bio jedan od značajnijih pedagoga našeg vremena. I puno se zalagao za prava seoskog naroda da i taj sloj dođe do školstva.

Najpoznatija djela
------------------

* "Darovi svijeta", priča 1889
* "Der Entschluss in dem Willensprozesse, aus dem Gesichtspunkt von Herbarts Metaphysik und Psychologie erörtert", Jena 1892. - disertacija na njemačkome
* "Igra životom", 1909
* "Tko je kriv?", 1940
* "Pod kabanicom ", priče 1909

Zanimljivosti
-------------

* I po njemu se danas zove jedna (jedina) osnovna škola u Gospiću "OŠ dr. Jure Turića Gospić"

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 250451111
* ISNI: 0000 0003 7100 9320
* GND: 130628662
* NKC: js2016913388

 |
**Jelenski kameni spomenici** pripadaju kulturi nomadskih naroda Evrope i Azije iz kasnog bronzanog doba. Datiraju se otprilike od 1200. do 600. godine prije nove ere. 

Oko 1.500 ovih spomenika otkriveno je širom evroazijske stepe, klasifikovanih u tri različita oblika na osnovu njihovih umjetničkih obilježija. Gotovo uvijek se nalaze unutar nekropola sa grobnim humkama ljudskih ukopa, ostataka konja i žrtvenicima.

Jelenski kameni spomenici su oblika stele, visine do četiri metra, sa urezanim stilizovanim slikama jelena ili njegovih dijelova tijela. Bogato ukrašeno kamenje postavljeno je direktno u zemlju pojedinačno ili u grupama.

Svjetska baština
----------------

Više od osamdeset posto ovih spomenika nalazi se u Mongoliji. Značajnija nalazišta su: Koid Tamiru, Jargalantin Am, Urtin Bulag i Ušigin Ever. U smislu ukrasa, kulturnog značaja, Arheologija|arheološkog i pejzažnog konteksta, spomenici su jedinstveni i neki od najspektakularnijih izraza megalitske umjetnosti u svjetskoj spomeničkoj baštini iz bronzanog doba. Najvažnije su arheološko blago u zemlji bilo gdje u svijetu. Proglašeni su Svjetskom baštinom UNESCO-a na sjednici komiteta UNESCO-a 2023. godine.

* 
* 
* 
*

Izvori
------

1. ↑  Jelenski kameni spomenici - Smitssonian .Pristupljeno, 15.1.2024
2. ↑  „Mongolija, spomenici upisani na listu svjetske baštine". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 10. 1. 2024.
3. ↑  „Spomenici od jelenskog kamena i srodna nalazišta iz bronzanog doba". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 8. 1. 2024.

***Jelenski kameni spomenici*** na Wikimedijinoj ostavi
Jáchym Topol
**Jáchym Topol** (Prag, 4.8. 1962.-) je česki pisac, poznat po tome što je bio pripadnik češke underground književne scene 1980-ih, te jedan od osnivača književnog časopisa Revolver Revue.

Biografija
----------

Jáchym Topol potječe iz ugledne porodice čeških književnika. Otac Josef Topol je ugledni dramatičar, pjesnik i prevoditelj Shakespearea.

Jáchym Topol se pisanjem počeo baviti praveći tekstove za rock grupu Psí vojáci, koju je krajem 1970-ih i početkom 1980-ih vodio njegov brat Filip.

Godine 1982. je bio jedan od osnivača samizdat časopisa *Violit*, a godine 1985. časopisa *Revolver Revue*. S obzirom da mu je otac bio antikomunistički disident, Topolu je zabranjen pristup univerzitetu. Stoga je Jachym Topol nakon završene gimnazije zarađivao za život kao fizički radnik. Usprkos toga, nalazio je vremena ne samo za pisanje, nego i bavljenje politikom. Nekoliko puta je pritvaran zbog ilegalne samizdat djelatnosti, kao krijumčarenja antikomunističke literature u suradnji s poljskim pokretom Solidarnost. Topol je poznat kao najmlađi potpisnik Povelje 77 kojom su se zahtjevala ljudska prava u Čehoslovačkoj.

Jáchym Topol je godine 1989. sudjelovao u Baršunastoj revoluciji, i to kao izdavač nezavisnog časopisa *Informační servis*. Taj je časopis kasnije postao *Respekt*. Za Respekt, kao i Revolver Revue je radio kao novinar.

Pozmnat je i kao autor tekstova za albume Monike Naceve.

Trenutno živi u Pragu sa suprugom i dvije kćeri.

Djela
-----

### Pjesme

* *Miluji tě k zbláznění* (1988) – izdana kao samizdat.

  

* *V úterý bude válka* 1993) –

### Romani

* *Výlet k nádražní hale* (1994)
* *Sestra* (1994)  
/
* *Anděl* (1995)  
/
* *Nemůžu se zastavit (Rozhovory)*, Portál (2000)
* *Noční práce* (2001)
* *Kloktat dehet* (2005)

  


***Jáchym Topol*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 118416563
* LCCN: n93074475
* ISNI: 0000 0001 1085 9044
* GND: 115527184
* SELIBR: 309983
* SUDOC: 032040679
* BNF: cb123146463 (podaci)
* BIBSYS: 90608194
* NKC: jn19990209928
* BNE: XX1794841
* NSK: 000024683

 |
Proglas staroslovenskog prevoda
**Proglas** (starosl. Прогласъ, glagoljica: ⰒⰓⰑⰃⰎⰀⰔⰟ - predgovor) je predgovor prvog staroslovenskog prevoda četiri evanđelja. Napisao ga je Konstantin Filozof između 863. i 867. godine u Velikoj Moravskoj (današnja Moravska i Slovačka).

Proglas se smatra prvom poemom na književnom staroslovenskom jeziku.

Odlomak
-------

> 
> Рѣшѧ бо они: слѣпїи прозьрѧтъ,
> 
> 
> глоуси слꙑшѧтъ слово боукъвьноѥ.
> 
> 
> Бога же ѹбо познати достоитъ.
> 
> 
> Того же ради слꙑшите, Словѣне, си:
> 
> 
> Даръ бо ѥстъ отъ Бога сь данъ 
> 
> 
> 
>

Vanjske veze
------------

***Proglas*** na Wikimedijinoj ostavi

* Wikisource *Proglas* (moderna transliteracija)
* Wikisource *Proglas* (staroslovenska ćirilica)
* Wikisource *Proglas* (glagoljica)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Proglas** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

1. ↑  Wikisource *Proglas* (staroslovenska ćirilica)
Evanđelje kneza Vukana, ilustracija Hrist Emanuil, oko 1200 g, Lenjingrad, Publičnaja biblioteka.
**Vukanovo jevanđelje** je jedno od najstarijih i najvažnijih spomenika srpskog jezika. To je takođe jedini raški spomenik iz tog vremena. Ono se čuvalo na Svetoj Gori u karejskoj ćeliji Svetog Save. Odatle ga je u Rusiju odneo Porfirije Uspenski i ono se i danas nalazi u Sankt Peterburgu u njegovoj Nacionalnoj biblioteci. Daleko je skromnije ukrašeno nego Miroslavljevo jevanđelje.

Nastalo je u Raškoj u vreme kada je vladao Vukan Nemanjić (najstariji Nemanjin sin). Posle Nemanjine smrti došlo je do sukoba braće zbog prestola. Mislilo se da je jevanđelje posvećeno Vukanu, ali danas se većina istraživača slaže da je ono napisano ranije, u vreme prve vladavine Stefana Prvovenčanog (1196-1202). U tom zapisu starca Simeona bila je posveta Stefanu, a kada je Vukan zavladao i Stefan bio proteran, izgrebano je Stefanovo ime i napisano Vukanovo. Zapis starca Simeona morao je nastati pre 1202. jer je Vukan tad zavladao Raškom.

Ovo je izborno jevanđelje i pripada novom, **Mstislavskom tipu** (vezan za rusku tradiciju). Većina potonjih jevanđelja je ovog tipa.
Rukopis je većim delom sačuvan, ima 189 listova, nedostaju samo manji delovi. Učestvovalo je 8 pisara, ali nisu svi dali jednak doprinos prepisivanju ovog dela. U prvom delu (1/6 rukopisa) smenjuju se pisari, a nakon toga imamo samo jednog - starca Simeona. Ovo upućuje na to da je posao počeo u nekoj pisarskoj radionici, a kasnije nastavio verovatno u manastirskoj pisarskoj radionici. U zapisu Simeon kaže da je posao završio u Peći u gradu Rasu. Peć se odnosi na pećinu. Ras je bio utvrđen grad, ispod njega su monaške pećine, isposnice.

Fototipsko izdanje je iz 1967. godine, a izdao ga je Josip Vrana. Fototipsko izdanje treba da bude kao original - u istom formatu, baš kako je ono zaista izgledalo. Ovo fototipsko izdanje je u smanjenom formatu i druge je boje.

Pisari (8) pripadaju različitim tradicijama. Glavni pisar (starac Simeon) koristi u velikoj meri ligature, što je odlika **raške pravopisne škole**, kao i „debelo jer" koje drugi pisari nisu imali.

Vukanovo jevanđelje je prepisano sa dva predloška. Prvi predložak je znatno arhaičniji i većina istraživača se slaže da je to morao biti staroslovenski arhaični predložak. Drugi deo je prepisan sa nekog drugog predloška, ali tu se istraživači ne slažu da li je u pitanju predložak ruske ili makedonske provencijencije.

Povezano
--------

* Marijino jevanđelje
* Miroslavljevo jevanđelje
**Kalina Kovačević** – Ćaldović je srpska glumica rođena 22. novembra 1983. godine u Beogradu. Njena majka, Ljiljana Blagojević, je poznata glumica, a otac, Siniša Kovačević, je dramaturg i profesor Akademije umetnosti. Od njih je nasledila talenat za umetnost pa je završila muzičku školu i svira klavir.

Diplomirala je na Fakultetu dramskih umetnosti u Beogradu u klasi sa koleginicama Marijom Karan i Nadom Macanković.

Prvi put na malim ekranima se pojavila 1991. godine u televizijskom filmu "Mala šala".

2003. godine je bila deo glumačke ekipe kratkog filma "Beži, zeko, beži" u kojem je imala ulogu devojke.

Glumila je Anicu Granfild u filmu "Jesen stiže dunjo moja" koji je snimljen 2004. godine. Na Filmskom festivalu u Nišu je za ovu ulogu dobila nagradu "Carica Teodora". Pojavila se u filmu "Sinovci" koji je prikazan 2006. godine. U ovoj drami je glumila Nadu Katunac, ćerku majora Vukašina Katunca čije je telo misteriozno nestalo iz kovčega zbog čega je sa majkom otišla na ratište da ga traži. Iste godine se pojavila u drami "Optimisti" koja obuhvata pet priča inspirisanih Volterovim romanom "Kandid".

2007. godine je snimljen nastavak filma "Jesen stiže dunjo moja" koji se zove "Konji vrani", a Kalina je ponovo glumila Anicu.

2008. godine se po treći put pojavila u filmu "Bledi mesec", poslednjem delu trilogije koji obuhvata "Jesen stiže dunjo moja" i "Konji vrani". Glumila je i u televizijskoj seriji "Gorki plodovi" u kojoj joj je pripala uloga Milijane "Maše", Srpkinje koja je izbegla iz Hrvatske.

2010. godine je prikazana serija "Miris kiše na Balkanu" u kojoj je Kalina tumačila ulogu Nine, jedne od sestara Salom.

Takođe je glumila i na daskama koje život znače, i to u predstavama: "Izvinjavamo se, mnogo se izvinjavamo", "Miris kiše na Balkanu", "Goli kralj", "Tri sestre", "Narodni poslanik", "Velika drama", itd.

27. februara 2011. godine se udala za sportskog menadžera Radeta Ćaldovića sa kojim je bila dve godine u vezi. U junu iste godine Kalina se porodila i na svet donela devojčicu koju su nazvali Miona. Imala je visokorizičnu trudnoću koju je morala da održava u bolnici. Nakon porođaja je imala traumatično iskustvo, tj. dobila je sepsu i četiri nedelje se nije znalo da li će preživeti.

U budućnosti bi volela da se ponovo ostvari kao majka. Iako ima mnogo poslovnih i porodičnih obaveza, trudi se da ne zapostavi svoje prijatelje.

Redovno vežba u teretani i ima ličnog trenera.

Uloge
-----

|  |
| --- |
| **Filmografija glumca Kaline Kovačević** |
| God. | Naziv | Uloga |
| 1991. | Mala sala |  |
| 2002. | Aurora | Ana |
| 2003. | Beži zeko beži | devojka |
| 2004. | Jesen stiže, dunjo moja | Ančica Granfild |
| 2006. | Sinovci | Nada Katunac |
| 2006. | Optimisti |  |
| 2007. | Konji vrani |  |
| 2008. | Bledi mesec | Ančica |
| 2008. | Zaboravljeni umovi Srbije |  |
| 2008. | Gorki plodovi | Maša (Milijana) |

Vanjske veze
------------

* Kalina Kovačević na sajtu IMDb
* Kalina Kovačević - intervju („Politika", 29. avgust 2010)
SG BBM Bietigheim

**Darko Stanić** (srpski: **Дарко Cтaнић**; Mojkovac, 8. listopada 1978.), rukometni golman i bivši reprezentativni golman Srpske rukometne reprezentacije. Rođen je 8. listopada 1978. u Mojkovcu u Crnoj Gori, gdje je i započeo rukometnu karijeru. 

Njegova karijera bila je uglavnom vezana uz klubove iz bivše SFRJ - igrao je u 3 crnogorska (Brskovo, Berane, Lovćen), 1 srpskom (Crvena Zvezda), 1 slovenskom (RK Koper) i u makedonskom Metalurgu, gdje igra od 2011. godine. Ranije u karijeri igrao je u švicarskom Grasshopperu i u njemačkom TV Großwallstadtu, što su bili jedini klubovi izvan kruga bivše SFRJ u kojima je igrao. 

U razdoblju od svibnja 2006. do svibnja 2008. bio je suspendiran od strane IHF-a zbog konzumacije kokaina. Nakon isteka suspenzije pridružio se srpskoj reprezentaciji gdje je, nakon umirovljenja Dimitrija Pejanovića, postao prvi vrata. Na Europskom prvenstvu 2012. proglašen je za najboljeg vratara turnira i uvršten u idealnu momčad prvenstva.



***Darko Stanić*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za britanski televizijski kanal, v. .tv*
**.tv** najviši Internet domen državnih kodova (ccTLD) za Tuvalu. 

Osim za rezervirana imena kao .com.tv, .net.tv, .org.tv i druga, svaka osoba na svijetu može registrirati .tv domenu za određenu tarifu, koja predstavlja važan izvor prihoda za vladu i stanovništvo Tuvalua.Ime domene je popularno (i ekonomski isplativo) zato što predstavlja skraćenicu riječi 'televizija' (drugi slični ccTLDi su .fm, .am, .cd i .dj). Imena domena koje se koriste na ovaj način su poznata hakerske domene. 

Domenom trenutno opravlja The .tv Corporation, VeriSignova kompanija (čiji je raniji vlasnik bio Idealab).

Postoje određene kontroverze oko toga kome bi sve trebalo dozvoliti domenu .tv. Značajan postotak domena s .tv URL-om su pornografske i u drugom smislu seksualno eksplicitne prirode. Iako je to značajno povisilo prihod za malu državu, isto tako je izazvalo i sukobe. Mnogi stanovnici Tuvalua su konzervativni kršćani, te smatraju da je prihod iz tog izvora nemoralan.

**Tuvaluanska** vladina stranica Arhivirano 2007-09-16 na Wayback Machine-u je napravljena kao wiki koristeći TikiWiki softver.

Idealab, Ujedinjeni Narodi, Tajvan
----------------------------------

Iznajmljivanje korištenja .tv domene kompaniji Idealab  je Tuvaluu dalo dovoljno novca da godine 2000. postane članom Ujedinjenih naroda. To je omogućilo Tuvaluu da posluži kao saveznik svom dugogodišnjem diplomatskom i ekonomskom partneru , Republici Kini (Tajvan) u UN.   (V. također ina i Ujedinjeni narodi i Vanjski odnosi Tajvana.)

Eksterni linkovi
----------------

* The .tv Corporation

  


|  |
| --- |
| **Najviši Internet domeni državnih kodova** |
| **Aktivni:**  .ac  .ad  .ae  .af  .ag  .ai  .al  .am  .an  .ao  .aq  .ar  .as  .at  .au  .aw  .ax  .az  .ba  .bb  .bd  .be  .bf  .bg  .bh  .bi  .bj  .bm  .bn  .bo  .br  .bs  .bt  .bw  .by  .bz  .ca  .cc  .cd  .cf  .cg  .ch  .ci  .ck  .cl  .cm  .cn  .co  .cr  .cu  .cv  .cx  .cy  .cz  .de  .dj  .dk  .dm  .do  .dz  .ec  .ee  .eg  .er  .es  .et  .eu  .fi  .fj  .fk  .fm  .fo  .fr  .ga  .gd  .ge  .gf  .gg  .gh  .gi  .gl  .gm  .gn  .gp  .gq  .gr  .gs  .gt  .gu  .gw  .gy  .hk  .hm  .hn  .hr  .ht  .hu  .id  .ie  .il  .im  .in  .io  .iq  .ir  .is  .it  .je  .jm  .jo  .jp  .ke  .kg  .kh  .ki  .km  .kn  .kp  .kr  .kw  .ky  .kz  .la  .lb  .lc  .li  .lk  .lr  .ls  .lt  .lu  .lv  .ly  .ma  .mc  .me  .md  .mg  .mh  .mk  .ml  .mm  .mn  .mo  .mp  .mq  .mr  .ms  .mt  .mu  .mv  .mw  .mx  .my  .mz  .na  .nc  .ne  .nf  .ng  .ni  .nl  .no  .np  .nr  .nu  .nz  .om  .pa  .pe  .pf  .pg  .ph  .pk  .pl  .pn  .pr  .ps  .pt  .pw  .py  .qa  .re  .ro  .rs  .ru  .rw  .sa  .sb  .sc  .sd  .se  .sg  .sh  .si  .sk  .sl  .sm  .sn  .sr  .st  .sv  .sy  .sz  .tc  .td  .tf  .tg  .th  .tj  .tk  .tl  .tm  .tn  .to  .tr  .tt  .tv  .tw  .tz  .ua  .ug  .uk  .us  .uy  .uz  .va  .vc  .ve  .vg  .vi  .vn  .vu  .wf  .ws  .ye  .za  .zm  .zw |
| **Rezervisani/nedodeljeni:** .ax  .cs  .eh  .kp       **Dodeljeni/neiskorišćeni:** .bv  .gb  .sj  .so  .um  **Započeti/u tranziciji:**  .eu  .tl  .tp       **Obrisani/zastareli:** .bu  .cs  .dd  .yu  .zr |
**Paraíba do Sul** (portugalski: *Rio Paraíba do Sul*) ili jednostavno samo **Paraíba** je rijeka na istoku Brazila duga oko 1,100 km.

Hidrologija
-----------

Rijeka se formira sutokom rijeka Paraibuna i Paraitinga istočno od São Paula, između gradova Mogi das Cruzes i Jacareí. 
Od tamo teče uz velike meandre u smjeru sjeveroistoka, primajući pritoke sa masiva Serra da Mantiqueira i Serra do Mar. Jednim dijelom svog toka formira granicu između saveznih država Minas Gerais i Rio de Janeiro. 
Nakon grada São Fidélis, spušta se brzacima do atlanske obalne ravnice i uvire u ocean kod São João da Barra.

Paraíba koja je u donjem toku plovna, dugo igrala važnu ulogu u ekonomskom životu Brazila.

Sliv rijeke ima površinu od 55,500 km² i prostire se po teritoriju saveznih država São Paulo (13.900 km²), Rio de Janeiro (20.900 km²) i Minas Gerais (20.700 km²). U slivu rijeke živi otprilike 14 miliona ljudi, pa je vitalna za vodovod metropolskog São Paula.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Paraíba do Sul River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 5.05.2024.
2. 1 2  „*A Bacia Hidrográfica do Rio Paraíba do Sul*" (portugalski). Abrhidro. Pristupljeno 5.05.2024.

Vanjske veze
------------

***Paraíba do Sul*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Paraíba do Sul* (na portalu Mapcarta) ()
**Tocantins** (portugalski: *Rio Tocantins*) je velika brazilska rijeka duga 2699 km koja čitavim svojim tokom teče kroz Brazil do ušća u rijeku Pará, desni rukavac Amazone u njezinoj delti. Po rijeci je dobila ime brazilska država Tocantins koja je 1988. izdvojena iz države Goiás.

Hidrografija
------------

Karta porječja Tocantinsa
Tocantins nastaje spajanjem više manjih vodotoka koji izviru na zapadnim padinama masiva Serra do Cocalzinho, na jugozapadu države Goiás, na nadmorskoj visini 1070 m, oko 100 km sjeverozapadno od grada Brazilija.

Isprva teče ravno prema sjeveru kroz države Goiás i Tocantins sve do ušća pritoke Manuel Alves Grande. Odatle skreće na sjeverozapad i formira granicu između država Tocantins i Maranhão čitavom dužinom toka sve do ušća svoje najveće pritoke Araguaie. Odatle Tocantins ponovno skreće prema sjeveru kroz državu Pará, do svog ušća u rijeku Pará, desni rukavac Amazone u njegovoj delti, pored ušća u Atlantski ocean.

Tocantins je sve do 1990-ih bio samo djelomično plovan, zbog brojnih slapova i brzaka, ali i zbog velike hidroelektrane kod mjesta Tucuruí, zbog tog su poduzeti radovi na izgradnji kanala, da se ta mjesta zaobiđu, tako da je danas plovan u dužini od 1 000 km sve do mjesta Lajeado.

Tocantins ima porječje od 800.000 km² i prosječni istjek od 11.364 m³/s na ušću u Paru. 
Neki geografi ubrajaju porječje Tocantinsa sa njegovom pritokom Araguaia, samo kao dio porječja Amazone, dok ga većina danas smatra za nezavisno.

Povezano
--------

* Lista najdužih rijeka na svijetu

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Tocantins River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

***Tocantins (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Tocantins River* na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Juan Fernando Arango Sáenz** (Maracay, 16. svibnja 1980.) je umirovljeni venezuelanski nogometaš i reprezentativac, koji je posljednje igrao za New York Cosmose u američkoj MLS ligi kao ofenzivni vezni. 

Rođen je u Maracayju kao sin kolumbijskih imigranata, a svoju nogometnu karijeru započeo je u rodnoj državi. Godine 2000. prelazi u Meksiko, odakle nakon četiri godine i tri kluba prelazi u španjolsku Mallorcu, gdje je odigrao ponajbolji nogomet svoje karijere; godine 2007. stekao je i španjolsko državljanstvo. Nakon pet godina, prelazi u njemački klub Borussia Mönchengladbach, s kojom je igrao i Ligu prvaka. Godine 2014. ponovo se vraća u Meksiko, odakle odlazi u Sjedinjene Države. Profesionalnu karijeru završava 2017. godine.

Za reprezentaciju je debitirao 1999. a s godinama je postao jedan od najvažnijih igrača. Sudjelovao je na nekoliko kontinentalnih prvenstava, a od 2007. je bio i reprezentativni kapetan. Trenutno je, sa 129 nastupa, rekorder po broju nastupa za reprezentaciju Venezuele. Umirovio se 2015. godine. 

***Juan Arango*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ada**, programski jezik visokog nivoa, koji je zasnovan na Paskalu. Projektovalo ga je Ministarstvo odbrane Sjedinjenih Američkih Država, krajem sedamdesetih godina 20. veka, sa ciljem da bude primarni jezik ovog ministarstva.

Zanimljivo je da je naziv dat po Ejdi Bajron, grofici od Lavlejsa, koja se često navodi kao Ada, kćerki engleskog pesnika lorda Bajrona i Anabele Milbank. Baveći se matematikom, Ejda se, kao asistentkinja Čarlsa Babidža, zainteresovala za projekat analitičke mašine, koja se smatra prvim mehaničkim računarom u devetnaestom veku, a Ejda prvim programerom.

Istorija
--------

Ada je dizajnirana kao odgovor na zahtev da se napravi zajednički jezik višeg nivoa za sve odbrambene aplikacije. U takmičenju za novi jezik pobedio je tim Jean Ichbiah-a u "Honeywell Bull"-u.

Ada je ANSI i ISO standard (Reference Manual for the Ada Programming Language,
ANSI/MIL-STD-1815A-1983)

Takođe Ada prethodi otkriću objektno orijentisanog dizajna. Međutim ona podržava mnoge strategije OO dizajna i pruža podršku za konsturkciju apstraktnih tipova podatka (objektno orijentisana Ada - "Ada 95").

Bitno svojstvo Ada jezika je "multitasking" ili "multithreading". "Multitasking" omogućava multiprogramiranje jednom korisniku tako što mu omogućava istovremeno izvršavanje većeg broja programa.

Sintaksa je jednostavna, konzistentna i čitljiva. Na primer "if x > 0 then y := 0; end if;" dakle, nepravilno bi bilo "if x > 0 then y := 0;" završetak mora biti sa "end if;".

"Hello, world!"
---------------

```
with Ada.Text\_IO; 
 
procedure Hello is
begin
  Ada.Text\_IO.Put\_Line("Hello, world!");
end Hello;

```

Dijalekti
---------

Ada 83, Ada 95, Ada 2005

Uticaji
-------

ALGOL 68, Pascal, C++ (Ada 95), Smalltalk (Ada 95), Java (Ada 2005)

Programski jezik Ada na: C++, PL/SQL, VHDL

Vidi još
--------

* Ada Programming/Tutorials Arhivirano 2008-01-12 na Wayback Machine-u
* Ada programming language

Literatura
----------

* J.G.P. Barnes, "Programming in Ada plus Language Reference Manual", 3rd ed, Addison-Wesley, 1991. ISBN 0-201-56539-0
* Narain Gehani, "Ada, an Advanced Introduction including Referebce Manual for the Ada Programming Language", Prentice-Hall

Literatura
----------

* adaworld Arhivirano 2008-03-16 na Wayback Machine-u
* Računarski rečnik, Microsoft Press,1999.


| * p
* r
* u
Programski jezici |
| --- |
| Ada • ALGOL • APL • AWK • BASIC • C • C++ • C# • COBOL • ColdFusion • Common Lisp • Delphi • Eiffel • Focus • Forth • FORTRAN • Haskell • IDL • Java • JavaScript • Lisp • Modula • Objective-C • OCaml • Pascal • Perl • PHP • Prolog • Python • Ruby • SAS • Scheme • Smalltalk • SQL • Visual Basic |
James Tissot - The Lord's Prayer (Le Pater Noster) - Brooklyn Museum
**Očenaš** (lat. *Pater noster*, starosl. Отьче нашь) je molitva u kršćanstvu dana od samog Isusa Krista i zapisana u Bibliji.

Jevanđeoski izveštaji donose dva različita teksta ove molitve. Jevanđelje po Luki ima nešto sažetiji tekst koji započinje rečima »Oče, sveti se ime tvoje«, dok Jevanđelje po Mateju donosi duži tekst, koji se koristi i u liturgiji Crkve, a započinje riječima »Oče naš, koji jesi na nebesima«. 

Kod Luke, Isusa njegovi učenici traže da ih nauči moliti, nakon što su i njega vidjeli kako moli. Nakon što ih je poučio ovoj molitvi, Isus nastavlja govoriti o tome kako moraju imati poverenja u Boga koji uvijek čuje njihove prošnje. Kod Mateja, »Oče naš« dio je Govora na gori i to onog njegovog dijela koji se neposredno tiče milostinje, molitve i posta. Sva ova tri čina čovek mora da vrši u skrovitosti, a ne iz želje da ga drugi vide i pohvale.

Oče naš na srpskohrvatskom
--------------------------

*Oče naš* na staroslavenskom

|  |  |
| --- | --- |
| **Srpska verzija**
*Oče naš,*
*Koji si na nebesima,*
*da se sveti ime Tvoje;*
*da dođe Carstvo Tvoje,*
*da bude volja Tvoja,*
*i na zemlji kao na nebu.*
*Hleb naš nasušni daj nam danas;*
*i oprosti nam dugove naše,*
*kao što i mi opraštamo dužnicima svojim;*
*i ne uvedi nas u iskušenje,*
*no izbavi nas od zloga.*
*Jer je tvoje carstvo, i sila, i slava u vekove vekova. Amin.*
(Mt. 6, 9; Lk. 11, 2) | **Hrvatska verzija'**
*Oče naš,*
*koji jesi na nebesima,*
*sveti se ime tvoje;*
*dođi kraljevstvo tvoje,*
*budi volja tvoja,*
*kako na nebu tako i na zemlji.*
*Kruh naš svagdašnji daj nam danas,*
*i otpusti nam duge naše,*
*kako i mi otpuštamo dužnicima našim,*
*i ne uvedi nas u napast,*
*nego izbavi nas od zla.*
*Amen.* |

Oče naš na grčkom
-----------------

"Oče naš" na grčkom u kapeli u Jeruzalemu
Πάτερ ἡμῶν ὁ ἐν τοῖς οὐρανοῖς·  

ἁγιασθήτω τὸ ὄνομά σου·  

ἐλθέτω ἡ βασιλεία σου·  

γεννηθήτω τὸ θέλημά σου,  

ὡς ἐν οὐρανῷ καὶ ἐπὶ τῆς γῆς·  

|τὸν ἄρτον ἡμῶν τὸν ἐπιούσιον δὸς ἡμῖν σήμερον·  

καὶ ἄφες ἡμῖν τὰ ὀφειλήματα ἡμῶν,  

ὡς καὶ ἡμεῖς ἀφίεμεν τοῖς ὀφειλέταις ἡμῶν·  

καὶ μὴ εἰσενέγκῃς ἡμᾶς εἰς πειρασμόν,  

ἀλλὰ ῥῦσαι ἡμᾶς ἀπὸ τοῦ πονηροῦ.  

ἀμήν.  

  

Pater hēmōn ho en tois ouranois,  

hagiasthētō to onoma sou;  

elthetō hē basileia sou;  

genēthētō to thelēma sou,  

hōs en ouranōi, kai epi tēs gēs;  

ton arton hēmōn ton epiousion dos hēmin sēmeron;  

kai aphes hēmin ta opheilēmata hēmōn,  

hōs kai hēmeis aphiemen tois opheiletais hēmōn;  

kai mē eisenenkēis hēmas eis peirasmon,  

alla rhusai hēmas apo tou ponērou.  

Amēn.

Očenaš na latinskom
-------------------

Latinski očenaš audio
Pater noster,  

qui es in cælis,

sanctificetur nomen tuum;  

Adveniat regnum tuum.  

Fiat voluntas tua, sicut in cælo et in terra.  

Panem nostrum quotidianum da nobis hodie.  

Et dimitte nobis debita nostra,  

Sicut et nos dimittimus debitoribus nostris,  

Et ne nos inducas in tentationem;  

Sed libera nos a malo.  

Amen.

Povezano
--------

* Isusovo učenje
* Kršćanstvo
* Molitva

Eksterni linkovi
----------------

***Oče naš*** na Wikimedijinoj ostavi

* Oče naš na 1663 jezika
**Ante Premužić** (Kobaš, Slavonski Brod, 11. siječnja 1889. - Zagreb, 30. studenog 1979.), šumarski inženjer, nastavnik, viši ministarski savjetnik.

Po završetku Kraljevske velike gimnazije u Požegi, završava studij na Šumarskoj akademiji u Zagrebu. Službovao je u mnogim mjestima Hrvatske, baveći se većinom poslovima vezanima uz građevinarstvo. U dva je navrata radio kao šef Građevinskog odsjeka tadašnjeg Ministarstva šuma i rudnika u Beogradu. Bio je inicijator, projektant i graditelj brojnih šumarskih i planinarskih putova po Velebitu, ali i na Plitvičkim jezerima, Rabu, Mljetu i Krku. Pisao je o ulozi šumarstva i planinarstva u razvoju turizma i razmatrao probleme šumarskog i seljačkog gospodarenja na kršu, zalažući se za poboljšanje života seljaka na hrvatskom kršu. Bio je istinski ljubitelj prirode, zaštitar i istraživač Velebita.

Najpoznatiji je po projektiranju i izvedbi planinarskog puta kroz sjeverni i srednji Velebit koji je po njemu nazvan Premužićevom stazom koja je financirana zaslugom njegovog velikog prijatelja, kolege planinara, strastvenog zaljubljenika u Velebit, Ivana Krajača. Ta je staza građena od 1930. do 1933. dok je Ante Premužić bio građevinski referent u Direkciji šuma na Sušaku, a nakon završetka staze bio je i direktor te Direkcije (u razdoblju između dva svjetska rata, kad je Rijeka bila u sastavu Italije).

Krajač i Premužić su kao veliki ljubitelji Velebita zajedno godinama istraživali tu hrvatsku planinu. Sam Krajač je pionirom istraživanja velebitskih pećina, pa je tako zaslužnikom hrvatske speleologije. U tome mu je pomogao Premužić, s kojim je istražio pećinu Varnjaču u Rožanskim kukovima. Pored Premužićeve staze, njihovi zajednički projekti koje su ostvarili su Rossijevo sklonište, tiskanje vodiča za po Velebitu te kuća na Zavižanu.

Izvori
------

1. 1 2  Hrvatski planinarski savez Iz prošlosti.
2. ↑  Hrvatski planinarski savez Iz prošlosti. Rezultate je objavio u Hrvatskom planinaru 1930. godine.

Vanjske poveznice
-----------------

* Biografija Ante Premužića
**Pierre Charles** (30. jun 1954 – 6. januar 2004) je bio dominički političar, koji je vršio dužnost premijera od 2000. do 2004. 

Prije bavljenja politikom je bio učitelj i lokalni aktivist. Godine 1985. je kao kandidat Dominičke laburističke partije izabran u Dom skupštine Dominike|parlament te do smrti zastupao Grand Bay.

Na mjesto premijera je stupio 1. oktobra 2000. nakon iznenadne smrti njegovog prethodnika Rosieja Douglasa. U jesen 2003. se razbolio i bio prisiljen podvrći se kirurškoj operaciji srca, prilikom čega ga je privremeno zamjenjivao Osborne Riviere. Nedugo nakon povratka iz bolnice Charles je tokom vožnje sa sastanka kabineta doživio srčani udar i umro. Privremeno ga je zamijenio Osborne Riviere, dok formalno dužnost nije preuzeo Roosevelt Skerritt.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Rosie Douglas**  |  **Premijer Dominike** 3. oktobar 2000 - 6. januar 2004 | Slijedi: **Roosevelt Skerrit**  |

| * p
* r
* u
Šefovi vlade Dominike |
| --- |
| (*Glavni ministri 1960-1967*) Baron • LeBlanc • (*Premijeri 1967-1978*) LeBlanc • John • (*Premijeri 1978–*) John • Seraphin • E. Charles • James • Douglas • P. Charles • Skerrit | Flag of Dominica |
Antoan Fransoa Prevo (fr. ; 1697 — 1769) je bio francuski književnik i povremeni član benediktanskog reda.

Biografija
----------

Prevo je rođen u Edenu, u pokrajini Artoa, gde mu je otac bio sudski činovnik. Porodica ga upisuje na jezuitski kolež u Edenu, želeći da postane sveštenik, ali ga on napušta (1712) da bi stupio u vojsku kao dobrovoljac. Kada je rat završen odlazi u Pariz, u kolež Arkurt. Godine 1717. ulazi u novicijat kod jezuita, u kolež La Fleš, ali posle godinu dana napušta red, opet stupa u vojsku, da bi je 1720. napustio i prešao u Holandiju. Odatle se brzo vraća i traži utočište kod benediktanaca. Tu piše satirične portrete svoje manastirske sabraće, a u potaji radi na svom prvom avanturističkom romanu. Iste godine Prevo beži iz manastira i sklanja se od policijske potere u Englesku, gde je proveo dve godine. Bavi se pisanjem, učenjem engleskog jezika, a izdržava se radeći kao kućni učitelj. London napušta 1730. i odlazi ponovo u Holandiju, da bi se tri godine kasnije vratio u London sa svojom prijateljicom Lenki Ekhart, bežeći od zajmodavaca. Ova londonska epizoda se umalo završila kobno. U krajnjoj materijalnoj krizi Prevo falsifikuje menicu na ime svog bivšeg učenika, zbog čega ga hapse. Kazna predviđena za ovaj prekršaj je tada bila smrt vešanjem, ali je, na intervenciju svog učenika i njegovog oca, oslobođen. Vraća se u Francusku i uz pomoć svojih pariskih prijatelj, kao pokajnik, ponovo stupa u red benediktanaca. Nastojeći da se materijalno osigura Prevo postaje tajni saradnik pamfletiste Gotjea. Kada je policija uhvatila pamfletistu i Prevoova aktivnost je bila otkrivena, pa je morao da pobegne u Brisel, a zatim u Frankfurt. Kada se afera stišala, vratio se u Pariz (1742) i posvetio mirnijem životu, najviše se posvetivši prevođenju raznih dela sa engleskog. Poslednje godine života provodi u svojoj kući u Sen-Firmenu kod Šantija, gde i umire.

Literatura
----------

***Antoine François Prévost*** na Wikimedijinoj ostavi

* Francuska književnost, knjiga druga, u okviru Edicije strane književnosti, Izdavačko preduzeće „Nolit", Beograd, 1976.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 17228264
* LCCN: n50027694
* ISNI: 0000 0001 2259 0361
* GND: 118596462
* SELIBR: 196695
* SUDOC: 027082547
* BNF: cb11920607b (podaci)
* BIBSYS: 90260907
* NLA: 36562374
* NDL: 00453309
* NKC: jn20000710488
* BNE: XX902959
* CiNii: DA00811794
* CONOR.SI: 30400099
* NSK: 000059896

 |
**Anton Ante Josipović** (Banja Luka, 22. oktobar 1962.) bio je olimpijski pobednik na Olimpijskim igrama 1984.

Kao član banjalučkog bokserskog kluba „Slavija" osvojio je prvenstvo Jugoslavije 1982. Balkanski prvak je postao 1983.

Na Olimpijskim igrama 1984. u Los Anđelesu postao je prvi jugoslavenski sportista koji je osvojio zlatnu medalju bez borbe. Josipović je u finalu ostao bez protivnika nakon što je jugoslovenski sudija Gligorije Novičić diskvalifikovao američkog boksera Evandera Holifilda koji je u drugom polufinalnom meču udario i nokautirao svog protivnika, Novozelanđanina Kevina Barija, nakon znaka za prekid borbe.

Budući da je bio diskvalifikovan, Holifild, kasniji dvostruki svetski prvak u teškoj kategoriji, nije imao pravo da nastupi u finalu OI. Budući da se i Bari nije mogao takmičiti jer je bio nokautiran, Josipović je osvojio zlatno medalju bez borbe. Ubrzo nakon toga okončao je amatersku karijeru.

Profesionalnu boksersku karijeru započeo je 1990. pobedivši u prvih osam borbi.

Aleksandar Josipović, profesionalni igrač u najpoznatijem svetskom kabareu Mulen ruž, u srodstvu je sa Antonom Josipovićem.

Anton Josipović danas živi u rodnoj Banjoj Luci.

Vanjske veze
------------

* Rezultati boksa
* Olimpijski komitet Srbije Arhivirano 2007-07-12 na Wayback Machine-u
Opera omnia, 1621
**Apulei Madaurensis** odnosno **Apulej** iz Madaura u Numidiji, rođen je oko 125. g. n. e. Studirao je u Atini. Živeo je kao advokat u Rimu i Kartagini. Poznato delo mu je Metamorphoseon u 11 knjiga, docnije poznato kao Asinus Aureus.

To je roman u kome su ispričani doživljaji nekog Lucija koji je otišao u Tesaliju da se uputi u magiju ali je bio pretvoren u magarca i posle mnogih
doživljaja ponovo dobio ljudski lik. U roman je vešto umetnuto nekoliko pripovedaka - jonske novele (fabulae Milesiae) slične onima u Bokačovom Dekameronu i Balzakovim Contes drolatiques - među njima je i Pripovetka o Amoru i Psihi, koje je Lucije čuo u raznim prilikama i za koje su Apuleju kao izvor poslužile savremene mu, sada izgubljene, zbirke pripovedaka.

Pripovetku o Amoru i Psihi uzeo je iz Sizeninog prevoda Miletskih priča grčkog pisca Aristida koji je živeo oko 100. pne. Optužen zbog nekih vradžbina, koje su onda bile u modi Apulej je napisao Apologiju (Odbranu)

Pripovetku o Amoru i Psihi preveo je R. Marić, a čitave Metamorfoze A. Vilhar.

***Apulej*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 32115433
* LCCN: n80126286
* ISNI: 0000 0001 2126 8143
* GND: 11850374X
* SELIBR: 175389
* SUDOC: 034995145
* BNF: cb125686918 (podaci)
* BIBSYS: 90686489
* NLA: 36114121
* NDL: 00462414
* NKC: jn19981000130
* RSL: 000019022
* BNE: XX1029880
* CiNii: DA01025528
* CONOR.SI: 7177827
* NSK: 000014955

 |
**Areta iz Cezareje** (grč. Ἀρέθας, oko 860–posle 932), rođen u gradu Patri u Grčkoj, bio je učenik Fotijev, koji je početkom 10. veka postao arhiepiskop u Cezareji i koji se danas smatra jednim od najučenijih teologa grčke crkve.

Od Arete su sačuvane sholije uz različite crkvene oce, dogmatički i polemički teološki spisi, spis o jurističkom sporu oko četiri braka cara Lava VI i dr. Autor je jednog od retkih vizantijskih komentara uz *Apokalipsu*, pri čemu je najvećim delom ponovo izneo komentar Andrije iz Cezareje, ali ga je ispravio i dopunio. Uostalom, u Vizantiji se problem originalnosti uopšte nije postavljao kao danas, jer se smatralo da pisac pokazuje svoju zrelost ako dobro pozneje stare pisce. U svojim teološkim delima vraća se na davno zaboravljenog cara Julijana i kritikuje njegovu kritiku Evanđelja. Pisao je i veliki broj pohvalnih govora, npr. jedno posvećeno prenosu mošti sv. Lazara u Carigrad i opisu crkve. 

Areta je istovremeno i jedan od pionira ponovnog oživljavanja klasičnih studija u Vizantiji. Posedovao je bogatu biblioteku i dao o sopstvenom trošku da se prepisuju rukopisi (Homer, Platon, Euklid, Aristid, Lukijan i dr.), i te je rukopise opremio dragocenim sholijama. Tematika njegovih mnogobrojnih pisama je vrlo različita: prijateljstvo, sudska terminologija, politika. Jedno pismo je posebno interesantno, jer predstavlja vid književne kritike. Aretin je stil komplikovan i često nerazumljiv. Areta je vodio književnu polemiku sa Lavom Hirosfaktom, koji je sastavljao književna pisma, epigrame, crkvene himne i teološka dela.

Vanjske veze
------------

* Catholic Encyclopedia, Arethas of Caesarea
Za ostale osobe s istim imenom, v. Asklepijad.
**Asklepijad iz Mirleje** (starogrčki: ) u Bitiniji, a poreklom **iz Nikeje**, sin Diotimov, bio je helenistički grčki gramatičar i historičar. Prema *Sudi*, bio je učenik nekog Apolonija (možda Rođanina), a živeo je "u vreme pergamskih kraljeva Atala i Eumena [...] podučavao je u Rimu za vreme Pompeja Velikog, a kao mladić je boravio u Aleksandriji pod Ptolemejem IV".

Pisao je komentare i gramatičke spise, a napisao je i jednu historiju Bitinije (Βιθυνικά) u 10 knjiga te opis plemenâ (περιήγησις τῶν ἐθνῶν) u Turdetaniji na jugu Hispanije, na koju se i Strabon poziva u svojoj *Geografiji* kad opisuje tu oblast. Među komentarima na pesnička dela nalazio se komentar Homerove *Odiseje* (ὑπόμνημα τῆς Ὀδυσσείας), kojem možda pripadaju neki od sačuvanih fragmenata; zna se i za *Nestoridu* (περὶ Νεστορίδος), tj. alegorijsku interpretaciju motiva Nestorovog pehara u *Ilijadi*. Pored toga, verovatno se bavio i Pindarom, Teokritom, Apolonom Rođaninom i Aratom. Spominju se i njegova dela o gramatičarima ili gramatikama (περὶ γραμματικῶν). Smatra se da je on autor i jedne historije Aleksandra Velikog koju spominje Arijan.

Neki su ispitivači sugerisali da su zapravo postojala dva Asklepijada iz Mirleje i da je možda jedan od njih bio sin ili unuk onog drugog. Prema toj teoriji, mlađi Asklepijad podučavao je gramatiku u Rimu i napisao delo o plemenima u Hispaniji, dok bi drugom pripadala ostala dela.
**Audrey Marie Munson** (8. jun 1891 – 20. februar 1996) je bila američki umjetnički model i filmska glumica, koja je zbog svojih tjelesnih proporcija uživala veliku popularnost 1910-ih, stekavši nadimak "Miss Manhattan," "Izložbena djevojka" i "američka Venera". Godine 1915. je nastupom u filmu *Inspiration* stekla status prve glumice koja se pojavila gola u jednom američkom "mainstream" filmu. Karijeru ju je, međutim, uništio skandal stvoren kada je 1919. njen stanodavac dr. Walter Wilikins ubio vlastitu suprugu kako bi se za nju mogao oženiti. Zbog toga su joj se angažmani prorijedili, a 1922. je prvi put pokušala samoubistvo. Godine 1931. je prisilno smještena u psihijatrijsku bolnicu gdje je provela ostatak života.

Vanjske veze
------------

* Spirit of Life by Daniel Chester French Arhivirano 2011-09-28 na Wayback Machine-u
* Blog devoted to Munson in NYC
* Audrey Munson na sajtu IMDb
* Audrey Munson na Internet Broadway Database ()
* The Big Apple, article
* Image from *Heedless Moths* Arhivirano 2011-06-11 na Wayback Machine-u (Univ. of Washington Sayre Collection)

***Audrey Munson*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 897688
* LCCN: n97868279
* GND: 122531353

 |
**Kim Tai-chung** (5. 6. 1957. – 27. 8. 2011) u gradu Pusan, jedno vrijeme bio poznat pod umjetničkim imenom Tong Lung (唐龍) je koreanski Taekwondo ekspert. 1978. je bio izabran između više od hiljadu kandidata da dublira Bruce Leea u njegovom zadnjem filmu, *Game of Death*.

Zajedno sa Yuen Biaom (koji je bio kaskader), Kim je glumio Bruce Leeovog lika veoma dobro I tako se dokazao pred producentima, pa su ga oni tako iskoristili nekoliko godina kasnije. Taj film je bio nastavak Game of Death-a i tu Kim nije samo dublirao Brucea nego je i glumio njegovog brata. Film se zvao *Tower of Death* u završnoj borbi Kim se sastao sa glumcem po imenu Hwang Jang-lee i napravio jednu od najboljih scena u istoriji hongkonške kinematografije. Tih godina Kim je bio poznat pod imenom ‘’Tong Lung’’, pa je tako 1982. godine nastupio zajedno sa glumcem po imenu Jackie Chang u filmu "Fist Of Death" , gdje je igrao Brucea Leea. Tri godine kasnije Kim je nastupio u Jean Claude Van Dammovom prvom filmu *No Retreat, No Surrender* tu je glumio Bruce Leeovog duha koji je došao kako bi pomogao mladiću u nevolji (Kurt McKinney). Nakon ovog filma Kim se vratio u Koreju i postao biznismen.

2008. godine saznalo se da je Kim 1981. godine imao glavnu ulogu u filmu "Miss, Please Be Patient" (아가씨 참으세요[1]) za sada taj film nepostoji na VHS-u ili DVD-u.

Filmografija
------------

* *Game of Death* (1978)
* *Tower of Death* (1981)
* *Miss, please be Patient* (1981)
* *Fist Of Death AKA Bruce & Jackie To The Rescue* (1982)
* *No Retreat, No Surrender* (1985)

Vanjske veze
------------

* IMDB entry

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 225763115
* ISNI: 0000 0003 6449 4372
* BNF: cb16564381q (podaci)
* BNE: XX5523005

 |
**Hans Ottar Lindberg** (Høje-Taastrup, 1. kolovoza 1981.), danski rukometaš i reprezentacije Danske koji trenutno igra za Füchse Berlin. Svoju rukometnu karijeru započinje još kao 14-o godišnjak u lokalnom rukometnom timu *Ølstykke* ali na visokom nivou igra tek od 1999. za *Team Helsinge*. Broj pogodaka zadnje tri sezone u klubu stavile su ga na top ljestvicu danske lige po broju pogodaka i to redom: drugi, treći pa opet drugi. Prelazi u *Viborg HK* 2005.
Počinje igrati za reprezentaciju 2003. ali nije bio na EP u Rukometu 2006. Igrao je za dansku reprezentaciju na SP u rukometu 2007. i s njima osvojio broncu ali je imao slabu minutažu. U Norveškoj na EP u rukometu 2008. igra za Dansku koja u finalu pobjeđuje reprezentaciju Hrvatske. Na Olimpijskim igrama u Pekingu igra za Dance koji osvajaju četvrto mjesto. Igra i za dansku rukometnu reprezentaciju na SP u Švedskoj 2011. godine.

U sezoni 2009/2010 je sa svojim sadašnjim timom HSV Hamburgom bio najbolji strijelac Bundes lige s 257 pogotkom a iz sedmeraca je iste sezone pogađao 135. puta što je rekord njemačke lige.

S Danskom je 2013. godine osvojio srebro na svjetskom prvenstvu u Španjolskoj. Španjolska je u finalu doslovno ponizila Dansku pobijedivši s 35:19. Nikada nijedna momčad nije izgubila s toliko razlikom kao Danci čime je stvoren novi rekord u povijesti finala svjetskog rukometnog prvenstva.

Izvori
------

1. 1 2 3  Sramota Danske: Španjolci ih dobili 16 razlike u finalu SP-a
**Rolando Uríos Fonseca** (Bayamo, 27. siječnja 1971.) je umirovljeni kubansko-španjolski rukometaš i reprezentativac. Za vrijeme igračke karijere je bio pivot te je slovio za jednog od najboljih rukometaša svoje generacije. Nakon kratkih karijera u Veszprému i Ivryju, Uríos je 2001. godine potpisao za BM Ciudad Real, gdje je igrao do umirovljenja 2009. godine. S Realom je osvojio nekoliko domaćih i europskih naslova, a njegov broj (17) je za vrijeme postojanja kluba bio trajno umirovljen. Tu je čast uz njega imao samo Talnt Dujšebajev. 

Reprezentativnu karijeru je započeo s Kubom, s kojom je 1999. godine bio najbolji strijelac Svjetskog prvenstva u Egiptu, postigavši 57 golova. Kuba je turnir završila na osmom mjestu, što im je bio najbolji plasman u povijesti. Uríos je na tom turniru ušao i u idealnu momčad na mjestu pivota. S Kubom je igrao i na Olimpijadi 2000. godine te je, iako je Kuba s pet poraza ispala već u prvoj fazi, uspio završiti na četvrtom mjestu najboljih strijelaca. Nedugo zatim, Uríos je stekao španjolsko državljanstvo te je započeo igrati za tu zemlju, s kojom je 2005. godine bio svjetski prvak, a naredne godine i europski doprvak. 

Nakon umirovljenja, od 2011. godine, bavi se trenerskim poslom. 

| * p
* r
* u
Najbolji strijelci IHF Svjetskih prvenstava u rukometu |
| --- |
| 
1938: Švedska Lamberg / Njemačka Theilig • 
1954: Njemačka Maychrzak • 
1958: Danska Olsen • 
1961: Rumunija Ivănescu / Čehoslovačka Rada • 
1963: Mađarska Fenyő / Socijalistička Federativna Republika Jugoslavija Milković / Rumunija Moser • 
1967: Zapadna Njemačka Lübking / Zapadna Njemačka Schmidt / Socijalistička Federativna Republika Jugoslavija Milković • 
1970: Sovjetski Savez Maksimov • 
1974: Rumunija Birtalan • 
1978: Poljska Klempel / Mađarska Kovács • 
1982: Rumunija Stîngă • 
1986: Južna Koreja Gang • 
1990: Sovjetski Savez Tučkin / Kuba Duranona • 
1993: Švicarska Baumgartner / Južna Koreja Yun / Mađarska Éles • 
1995: Južna Koreja Yun • 
1997: Južna Koreja Yun • 
1999: Kuba Uríos • 
2001: Rusija Kokšarov • 
2003: Mađarska Pérez • 
2005: Tunis Hmam • 
2007: Island Sigurðsson • 
2009: Severna Makedonija Lazarov • 
2011: Danska Hansen • 
2013: Danska Eggert • 
2015: Slovenija Gajić • 
2017: Severna Makedonija Lazarov • 
2019: Danska Hansen • 
2021: Katar Marzo • 
2023: Danska Gidsel
 |

***Rolando Uríos*** na Wikimedijinoj ostavi