recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Turpilije** (lat. *Turpilius*) bio je rimski komediograf. Prema Hijeronimu, umro je kao starac 103. pne. u Sinuesi. Od njegovog imena poznat je samo *nomen gentilicium*, dok se *praenomen* i *cognomen* u antičkim izvorima ne spominju. Nejasno je na osnovu čega je Petar Krinit Turpiliju pripisao lično ime *Sextus* (Sekst).

Sačuvano je oko 200 stihova i trinaest naslova Turpilijevih palijata: *Boethuntes*, *Canephoros*, *Demetrius*, *Demiurgus*, *Epicleros*, *Hetaera*, *Lemniae*, *Leucadia*, *Lindia*, *Paedium*, *Paraterusa*, *Philopator*, *Thrasyleon*. Svi naslovi su grecizmi ili grčka vlastita imena, a nekoliko njih ukazuju na to da se možda radi o preradama Menandrovih komedija.

Većina sačuvanih fragmenata nalazi se kod filologa Nonija, ali ima ih i kod Cicerona, Diomeda Gramatičara, Hijeronima, Isidora Seviljskog i Priscijana. Iz nekih fragmenata moguće je rekonstruisati zaplet *Leukadije*, koja obrađuje legendu o Faonu i Sapfi. Pisanjem komedija na mitološke teme sledio je važan eksperiment koji je Plaut napravio sa *Amfitrionom*. Ni u jednom fragmentu ne nalazimo aluzije na rimsku tematiku, ali po jezičkoj i metričkoj raznolikosti bio je bliži Plautu nego Terenciju.

Turipilijeve palijate s uspehom su se prikazivale sve do Ciceronovog doba. Književni kritičar Volkacije Sedigit smestio je Turpilija na sedmo mesto u svom popisu najboljilh rimskih komediografa.
**Benedikt Kuripečič** je bio slovenski diplomat, notar, putopisac i prevodilac, \* okoli leta 1490, Gornji Grad, † (?)

Prema navodima ljubljanskoga arhiva za godinu 1525. se vidi kako je Kuripečič u Ljubljani obavljao posao notara. Značajna je i njegova uloga prevodioca, kada je godine 1530. putovao s diplomatima tadašnjeg rimsko-njemačkog (austrijskog) carja Ferdinanda I. u Osmansko Carstvo. Sljedeće godine (1531), odnosno po povratku iz Carigrada je svoje putovanje opisao u knjizi pod naslovom *Itinerarium Wegrayss Kün. May potschafft gen Constantinopel zu dem Türkischen Keiser Soleyman Anno XXX.* Kuripečičev potopis je jedan od prvih koji je Evropljanima detaljno opisao Balkan pod osmanskom vlašću, te predstavlja dragocjen izvor historijskih, geografskih i etnografskih podataka. Danas je sačuvano nekoliko originalnih primjeraka koji se čuvaju u NUK. Kuripečič je iste godine izdao i *Ein Disputation oder Besprech zwayer Stallbuben*, u kome je na duhovit način opisao društvene, političke i vjerske razlike Osmanske Turske i Habsburške monarhije. Taj je tekst na slovenski prvi put preveo Silvo Kranjec (*Mladika* 1931).

Viri
----

* Enciklopedija Slovenije; knjiga 6, Mladinska knjiga, Ljubljana, 1992
* Veliki splošni leksikon; knjiga 9, DZS, Ljubljana, 2006

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 121829365
* LCCN: n86853205
* ISNI: 0000 0001 1816 5717
* GND: 120325098
* SELIBR: 342338
* SUDOC: 244025193
* BNF: cb12686571g (podaci)
* NKC: mzk2010612945
* CONOR.SI: 20074339

 |
**Damir Radić** (Zagreb, 1966 .) je hrvatski književnik, sineast, filmski i književni kritičar.

Na Filozofskom fakultetu u Zagrebu diplomirao povijest i komparativnu književnost. Objavio je tri knjige poezije, tzv. intertekstualnu i intermedijalnu trilogiju: *Lov na risove* (Meandar/vlastita naklada, Zagreb, 1999.), *Jagode i čokolada* (Vuković & Runjić, Zagreb, 2002. Nagrada Kvirin na manifestaciji Kvirinovi poetski susreti), *Pokopana tajna*˙ (Vuković & Runjić, Zagreb, 2010.). Izbor iz vlastite poezije objavio je u elektroničkoj knjizi *Meko kao snijeg i toplo iznutra - najljepši hitovi i rariteti* (od 2006. dostupna). Objavio je također i egzistencijalističko-erotski roman s ključem *Lijepi i prokleti* (NCL Media, Zagreb 2007.). Autor je i niza eksperimentalnih i eksperimentalno-dokumentarnih filmova, obilježenih s jedne strane tzv. found footage i ready-made praksom, s druge tzv. nultim stupnjem dokumentarizma: *Melody ili studija o horizontalnom close upu u nepriređenom fragmentu vremena*, 2008. *Djevojčice (triptih o stvarnosti)*, 2008. *Samo je zemlja ispod ovog neba*, 2009. *Ljubav i role*, 2010. *Crvenokosa*, 2010. *Idiotska noć 2*, 2010. *Malena*, 2010. *Ustrajnost*, 2011. *Pretty little things (film istina)*, 2011. *Eksploatacija čovjeka po čovjeku*, 2011. *Poduka za mladicu (na starim zasadama)*, 2011. *Nevinost (bez zaštite?)*, 2011. *Prozori i glasovi, glasovi i prozori – Martek – Pogačar – Dimitrijević – Šalamun - Kozlowski – Vaništa – Sikora*, 2011. Za svoj filmsko-kritičarski rad dobio je Nagradu Vladimir Vuković (2004.), a njegova priča *Nema sreće bez ljubavi* uvrštena je u antologiju hrvatske erotske proze *XXX files* (Fokus komunikacije, Zagreb, 2002.).

Vanjske poveznice
-----------------

* Kino Radić
* Kratka biografija Arhivirano 2012-05-04 na Wayback Machine-u
* Arhiva Radićevih filmskih kritika na Nacionalu Arhivirano 2012-09-01 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 30768587
* SUDOC: 24521951X

 |
**Darko Glavan** (Rijeka, 29. VI. 1951. – Varaždin, 12. VII. 2009.), jugoslavenski, hrvatski povjesničar umjetnosti i glazbeni kritičar.

Životopis
---------

Rođen je u Rijeci gdje je pohađao osnovnu i srednju školu. Diplomirao je na Odsjeku povijesti umjetnosti i komparativne književnosti na Filozofskom fakultetu u Zagrebu, gdje je 1989. - 1993. predavao na Odsjeku muzeologije.

Od 1978. godine (s kraćim prekidom 1995. - 2003.) radi kao kustos u Muzeju Mimara i kasnije kao voditelj odnosa s javnošću. Autor je desetak međunarodnih i stotinjak nacionalnih izložbi s područja slikarstva, stripa, fotografije i grafičkog dizajna. Njegov interes na području likovne umjetnosti bili su novi mediji i masovna kultura, osobito strip, plakat i dizajn (naročito u početku profesionalne karijere).

Kao muzičkii kritičar počeo je raditi još kao student, od 1972. u Vjesnikovoj kući kada objavljuje svoje prve rock kritike.

Djela
-----

* *Punk*, Dečje novine, Gornji Milanovac, 1980.
* *Ništa mudro*, suautor Dražen Vrdoljak, Zagreb, 1981.
* *The Rolling Stonnes - Rock'n'Roll Babilon*, suautor Hrvoje Horvat, Šareni dućan, Koprivnica, 1998. ISBN 953-6683-01-6
* *Sve je lako kad si mlad*, suautor Hrvoje Horvat, Minerva, Europa press holding, Zagreb, 2000. ISBN 953-6377-06-3
* *Milan Trenc: retrospektiva: strip, ilustracija, film*, Galerija Klovićevi dvori, Zagreb, 2005. ISBN 953-6776-74-X

Izvori
------

1. ↑  HRT, Hrvatska radiotelevizija: Poginuo Darko Glavan, 13.07.09.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**David Fulton "Dave" Karsner** (1889–1941) bio je američki književnik, novinar i publicist socijalističke orijentacije, danas najpoznatiji kao autor biografija američkih historijskih ličnosti. Socijalizmu se priklonio kao mladi novinar u Chicagu pod uticajem Uptona Sinclaira i Jacka Londona. Godine 1907. se formalno priključio Socijalističkoj partiji Amerike a od 1908. pisao za njen dnevni list *New Yokr Call*. Sa strankom se razišao 1923. godine smatrajući da je, u nastojanju da se ogradi od boljševičke Sovjetske Rusije skrenula suviše udesno, a iz *New York Calla* izašao zbog odbijanja da objavi antisovjetski članak čiji je autor bila britanska tajna služna. Poslije se uglavnom prepustio pisanju biografija ličnosti kao što su predsjednik Andrew Jackson, John Brown i Horace Tabor. Neke od njih su kasnije poslužile kao predložak za hollywoodske filmove u tzv. predkodovskom periodu.

Vanjske veze
------------

* Kelli Piotrowski, "Guide to the David Karsner Papers," Arhivirano 2011-07-02 na Wayback Machine-u Tamiment Library and Robert F. Warner Labor Archives, New York University.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 35876258
* LCCN: n85039282
* ISNI: 0000 0001 1054 2653
* GND: 1055650148
* SUDOC: 189013710

 |
**Dejan Šoškić** (Beograd, 15. mart 1967) je srpski ekonomista, vanredni profesor na Ekonomskom fakultetu Univerziteta u Beogradu i bivši guverner Narodne banke Srbije.

Biografija
----------

Rođen je 1967. godine u Beogradu, a diplomirao je 1989. godine na Ekonomskom fakultetu, kao student generacije Beogradskog univerziteta. Magistrirao je 1993. godine na Ekonomskom fakultetu sa tezom *„Hartije od vrednosti i svojinska transformacija: svetska iskustva i jugoslovenski slučaj"*, a zvanje doktora je stekao 1999. godine, takođe na Ekonomskom fakultetu, sa tezom *„Portfolio menadžment i investicioni fondovi: ekonomsko-statistička analiza na primeru SAD"*. Pored studija na Ekonomskom fakultetu, Šoškić je dodatno obrazovanje stekao Francuskoj (1990), Sjedinjenim Američkim Državama (1994,1998,2002) i Švajcarskoj (2001), a bio je i stipentista Fulbrajtovog programa.

Bio je guverner Narodne banke Srbije u periodu od 28. jula 2010. do 6. avgusta 2012. godine. Na mesto guvernera dolazi sa mesta predsednika Saveta Narodne banke Srbije. 
Ostavku na mesto guvernera podneo je predsedniku Narodne skupštine 2. avgusta 2012. godine zbog najavljenih, a kasnije i usvojenih izmena Zakona o NBS kojima je narušena nezavisnost centralne banke u odnosu na izvršnu vlast što nije u skladu sa međunarodnim standardima.

Vidi još
--------

* Ekonomski fakultet
* Narodna banka Srbije.

Spoljašnje veze
---------------

* Šoškić: Srbija nije prezadužena („Politika", 9. oktobar 2010)
* Razočaraću špekulante - intervju („Politika", 31. decembar 2010)
* Šoškić: Neću štampati novac privredi („Večernje novosti", 16. decembar 2011)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Radovan Jelašić** | **guverner Narodne banke Srbije2010 - 2012** | Nasljednik:**Jorgovanka Tabaković** |
**Diane Ellis** (20. decembar 1909 – 15. decembar 1930) bila je američka glumica, koja se smatra jednom od prvih koja je status hollywoodske zvijezde stekla zahvaljujući zvučnim ostvarenjima.

Prije početka glumačke karijere je radila kao sekretarica u Uredu za istraživanje filmova (*Film Research Bureau*). Debitirala je 1927. u filmu *Is Zat So?*. Godine 1929. je imala zapažen nastup u filmu *High Voltage*, a 1930. u filmu **Laughter** gdje su joj partneri bili Fredric March i Nancy Carroll.

14. oktobra 1930. se u Francuskoj udala za Stephena Caldwella Milletta Jr. Za vrijeme medenog mjeseca su otišli na putovanje u Indiju. U Madrasu se teško razboljela i umrla.

Literatura
----------

* Ott, Frederick W. *The Films of Carole Lombard*, The Citadel Press, 1972, ISBN 0-8065-0278-9
* Quirk, Lawrence J. *The Films of Fredric March*, The Citadel Press, 1974, ISBN 0-8065-0413-7

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Diane Ellis*** na Wikimedijinoj ostavi

* Diane Ellis na sajtu IMDb
* Diane Ellis na Internet Broadway Database ()
**Domagoj Novokmet** (Zagreb, 22. ožujka 1977.) hrvatski je televizijski novinar, scenarist i voditelj.

Životopis
---------

Najstariji je od trojice braće. U početku zaljubljen u informatiku i matematiku, Novokmet godine 1994. dok je još pohađao XV. gimnaziju u Zagrebu, počinje raditi na televiziji postavši voditeljem *Briljanteena*, emisije za mlade koju ne napušta od prve emisije do kraja 6. sezone. Nakon toga vodi dječju emisiju *Dizalica*. Uz to što je u navedenim emisijama bio scenarist, radio je scenarije i za druge TV emisije HRT-a, uključujući i Doru.

Novokmet je hrvatskoj javnosti najpoznatiji kao višegodišnji (od 2004.) voditelj popularne TV emisije *Dobro jutro, Hrvatska*.

Godine 2005. Novokmet se pojavio u jednoj epizodi TV serije "Bitange i princeze". Diplomirao je ekonomiju na Ekonomskom fakultetu u Zagrebu. Član je HND-a, Hrvatskog društva filmskih djelatnika i Volonterskog centra Zagreb, u kojem je u dva mandata bio i član Upravnog obora.

* 2010.-2012. urednik Mozaičnog programa HTV-a.
* 2012. vršitelj dužnosti Glavnog ravnatelja HRT-a.
* 2013. vršitelj dužnosti Urednika Informativnog programa HTV-a.

Vanjske poveznice
-----------------

* Domagoj Novokmet na sajtu IMDb

Izvori
------

1. ↑  Otvorenje višenamjenskog igrališta Arhivirano 2008-06-10 na Wayback Machine-u, mioc.hr
2. ↑  DOMAGOJ NOVOKMET, voditelj Dizalice Arhivirano 2009-08-28 na Wayback Machine-u, hrt.hr
3. ↑  vjesnik.hr[*mrtav link*]
4. ↑  Da mi je biti honorarac, slobodnadamacija.hr
5. 1 2  Voditelji "Jutra" Arhivirano 2009-10-29 na Wayback Machine-u, hrt.hr
6. ↑  IMDb
7. ↑  HND: novoprimljeni članovi[*mrtav link*]
***Irréversible*** (naslov preveden kao ***Nepovratno***) je francuski igrani film snimljen 2002. u režiji Gaspara Noea. Po žanru je drama, a radnja se prikazuje non-linearno; film se od 13 scena prikazanih obrnutim kronološkim redom. Protagonist, čiji lik tumači Vincent Cassell, zajedno s prijateljem odlazi u "problematični" dio grada kako bi se osvetio za brutalno silovanje i premlaćivanje djevojke (čiji lik tumači Monica Belluci).

*Irréversible* je odmah nakon premijere na Kanskom filmskom festivalu stekao reputaciju jednog od najkontroverznijih filmova svog vremena i oštro podijelio kritičare. Glavni razlog za to su izuzetno dugotrajne, detaljne i realistične scene nasilja, pogotovo u slučaju silovanja protagonistice, koje su izazvale neugodu među brojnim gledateljima. Autoru Noeu su mnogi zamjerali larpurtističko, pa i pornografsko prikazivanje najodvratnijih prizora. Dio kritičara je, pak, filmu spočitao i homofobiju.

Drugi dio kritičara je, pak, Noea hvalio zbog spretnog korištenja nekonvencionalnih narativnih tehnika, kao i muzike i stila režije kako bi stvorio različite ugođaje u različitim scenama. Noe je tako na Stockholmskom filmskom festivalu osvojio nagradu za najbolji film. Irreversible se među kritikom često navodio i kao jedan od predstavnika tzv. *Nove ekstremnosti*, odnosno struje u francuskoj kinematografiji 21. vijeka koju karakterizira hiperrealistički prikazi nasilja i patološkog ponašanja.

Uloge
-----

* Monika Beluči - Aleks
* Vensan Kasel -Markus
* Alber Dipontel -Pjer
* Žo Prestija - Le Tenia
* Filip Naon - Filip

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Irreversible* Arhivirano 2011-03-14 na Wayback Machine-u on Le Temps Détruit Tout (Unofficial & International website about Gaspar Noé)
* *Irréversible* na sajtu IMDb
* *Irréversible* na AllMovie-u ()
* *Irréversible* na Rotten Tomatoes-u ()

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Gaspar Noé |
| --- |
| Vlastiti filmovi | 
* Carne
* I Stand Alone
* Irréversible
* Enter the Void

 |
| Segmenti | 
* "We Fuck Alone" u *Destricted*
* "SIDA" u *8*
* "Ritual" u *7 Days in Havana*

 |
***Istraga*** je hrvatski kriminalističko-dokumentarni TV-magazin koji se prikazivao na programu kanala Nova TV od 2005. do 2009. Emisija je kao temu imala kriminal u suvremenoj Hrvatskoj, s posebnim naglaskom na najteža kaznena djela kao što su ubojstva, silovanja i ratni zločini. Koncept serije je osmislio Andrej Rora, a voditelj bio novinar Robert Valdec.

Svaka od emisija se sastojala od nekoliko reportaža vezanih uz aktualne kriminalističke slučajeve, kao i praktične savjete gledateljima kako svoje živote i imovinu sačuvati od potencijalnih kriminalaca. Najpopularniji, ali i najkontroverzniji, dio emisije su, pak, bile rekonstrukcije zločina pri čemu su nastupali naturšcici i profesionalni glumci.

Iako je hvaljena kao jedan od rijetkih primjera istraživačkog novinarstva na hrvatskim televizijama, *Istraga* je s vremenom počela izazivati kontroverze. Jedan od razloga je bio neuobičajeno realističan i eksplicitan prikaz najbrutalnijih oblika nasilja, uključujući ono nad malom djecom, u rekonstrukcijama zločina, a što je dio javnosti smatrao neprimjerenim za elitni termin. U kasnijim je sezonama, međutim, sadržaj velikim dijelom bio posvećen ratnim zločinima počinjenim u ratovima 1990-ih, pri čemu se emisija gotovo isključivo bavila zločinima koji su nad Hrvatima na području tzv. RSK izvršili njihovi srpski susjedi. Emisija je zbog toga bila optuživana da promiče međunacionalnu mržnju, ali i radikalno desni svjetonazor; tome je dosta doprinijela epizoda u kojoj je kontroverzni pjevač Marko Perković Thompson objašnjavao svoje stavove odnosno reagirao na zabranu svog koncerta u Puli krajem 2008. Emisija je nekoliko mjeseci nakon toga skinuta s programa.

Godine 2012. je postala predmetom istrage hrvatskih vlasti zbog navodnih financijskih malverzacija u koje je navodno bio upetljan Siniša Svilan, urednik Zabavnog programa Nova TV.

V. također
----------

* Crna kronika

Izvori
------

1. ↑  „Istraga u službi više sile: Robert Valdec propovijeda "evanđelje po Thompsonu" - Vijesti.net - Index.hr". Pristupljeno 1. V 2012.
2. ↑  
„'Svilanu sam nosio kuvertu od Šelebaja i Čuljak sa 5000 eura' - tportal.hr /vijesti/". Pristupljeno 1. V 2012.
*Za ostale upotrebe, v. Republika Kina (razvrstavanje).*

  


  

**Beiyanška vlada** (tradicionalni kineski: ; pinyin: *Běiyáng Zhèngfǔ*; Wade-Giles: Pei-yang Chêng-fu), službeno **Republika Kina** (tradicionalni kineski: ; pinyin: *Zhōnghuá mínguó*; Wade-Giles: Chunghwa Minkuo), ponekad navođena kao **Peiyanška vlada** ili **Prva Republika Kina**, je izraz koji se koristi za Republiku Kinu, odnosno njenu centralnu vlast u periodu od 1912. do 1928. godine, kada je njeno sjedište bilo u Pekingu. 

Ime je dobila po Beiyanškoj armiji, koja je imala ključnu ulogu u uspostavi Republike i čiji je zapovjednik Yuan Shikai postao njen prvi predsjednik, koristeći je kao sredstvo za stvaranje autokratskog režima. Nakon Yuanove smrti 1916. godine Beiyanška armija se počela raspadati na nekoliko međusobno suprostavljenih oficirskih klika, započevši dugogodišnji period anarhije poznat kao Era gospodara rata. Beiyanška vlada je zbog toga neposrednu vlast imala tek u Pekingu i okolici, ali je, sa druge strane, uživala diplomatsko priznanje Japana i zapadnih velesila. Spremnost Beiyanške vlade na ustupke strancima i nesposobnost da suzbija separatizam i zavede red i mir je protiv nje okrenuo narod, te je 1920-ih stvorena pokret na čelu sa nacionalističkom strankom Kuomintang sa bazom u južnim provincijama. Vođe Kuomintanga su u savezu sa komunistima godine 1926. pokrenuli tzv. Sjevernu ekspediciju kojom su uspjeli poraziti klike, ući u Peking i do 1928. prisiliti sve gospodare rata da priznaju novu Koumintangovu vlast pod Chiang Kai-shekom.

Izvori
------

1. ↑
***Seks i Lucia*** (španjolski *Lucía y el sexo*) je špansko-francuski erotski dramski film iz 2001. koji je režirao i napisao Julio Médem. Glavne uloge tumače Paz Vega, Tristán Ulloa, Najwa Nimri i Daniel Freire. Film je dobio pohvale kritičare te je nominiran za nekoliko nagrada.

Radnja
------

Konobarica Lucia je sa prijateljom Lorenzom u Madridu. Nakon kraja te veze, Lucia bježi na jedno ostvro te oktriva tamnu historiju svoje veze s njim. Zbog nesporazuma, smatra da je Lorenzo umro. Na ostvru živi sa Elenom, koja tamo vodi zgradu za turiste i ima dosta opuštenu ljubavnu vezu sa Antonijom, vodičem za ronjenje, a koji pod lažnim imenom Carlos živi kod nje. Elena smatra da je Lorenzo u stvari otac njene kćeri Lune. Luna je naime ubijena od psa kod dadilje Belen, dok je Lorenzo bio kod njih, nakon što je dugo tražio svoju kćer. Belen je živjela sa majkom Manuelom i njenim partnerom Antonijom zajedno, sve dok sve troje nije nestalo. Elena pokaže Luciji priču koju je poslao njen partner preko chata, a Lucia u njoj prepozna knjigu na kojoj je Lorenzo radio. Shvaća da je Lorenzina knjiga bila namijenjena za Elenu. Preko knjige otkriva da je sam Lorenzo bio uzrok Lunine smrti: kako bi ga zavela, Belena se zaključala s njim u spavaćoj sobi te ostavila psa i dijete bez nadzora. Na kraju, Elena sreće Lorenza na cesti. Po prvi puta nakon smrti Lune, Elena može opet plakati. Poziva Lorenza i njegovog prijatelja Pepe k sebi na večeru, bez da išta kaže Luciji, koja još uvijek vjeruje da je Lorenzo mrtav.

Glavne uloge
------------

* Paz Vega - Lucía
* Tristán Ulloa - Lorenzo
* Najwa Nimri - Elena
* Daniel Freire - Carlos / Antonio
* Elena Anaya - Belén
* Silvia Llanos - Luna

Kritike
-------

Simon Wardell je filmu dao četiri od pet zvijezdica:

"Jedan od najinventivnijih i najerotičnijih filmova koje ćete ikada vidjeti ove godine, basijskog režisera-scenarista Julia Medema koji je svojevrsan nastavak njegovog filma *Ljubavnici polarnog okruga*, još je jedan Möbiusov strip od drame. Ova zamršena priča ostavlja izravno i jasno prilično rano, samo da bi se zgodno vratila tome na kraju... A sve se odvija oko seksa, od razmnožavanja do pornografije, prikazane na nesramežljiv, eksplicitan nalin što je običaj u evropskim art kinima ovih dana. Opojno iskustvo"

Izvori
------

1. ↑  Simon Wardell (8.5. 2002), *Sex and Lucia (Lucia y el sexo)*, bbc.co.uk

Eksterni linkovi
----------------

* *Sex and Lucia* na sajtu IMDb
* *Sex and Lucia* na AllRovi-u
* *Sex and Lucia* na Box Office Mojo-u
* *Sex and Lucia* na Rotten Tomatoes-u ()
* *Sex and Lucia* na Metacriticu
Put svjetla kroz Gregorian teleskop
**Gregorian teleskop** je vrsta reflektorskog teleskopa, koji je konstruirao škotski matematičar i astronom James Gregory u 17. stoljeću, a prvi je sagradio Robert Hooke 1673. Jedino prije toga je napravljen Newtonov teleskop, kojeg je sagradio Isaac Newton, 1668.

Historijske činjenice
---------------------

Gregorian teleskop iz 1735 godine
Konstrukciju Gregorian teleskopa je objavio James Gregory 1663. u knjizi *"Optica Promota"*. Slične teoretske konstrukcije su napravili Bonaventura Cavalieri u knjizi *"Lo Specchio Ustorio"* 1632. i Marin Mersenne 1636. u knjizi *"Harmonie universalle"*. Rani pokušaji Gregoryja nisu uspjeli, jer nije imao prektičnog iskustva i nije mogao pronaći vješte optičare za njegove leće. Nakon 10 godina, Robert Hooke je uspio sagraditi Gregorian teleskop.

Konstrukcija
------------

Gregorian teleskop se sastoji od dva ogledala: primarno veliko ogledalo (konkavni paraboloid) skuplja svjetlost i dovodi ga skoro u žariste, da bi da sekundarno malo ogledalo (konkavni elipsoid) reflektirao nazad, kroz otvor u centru primarnog ogledala, do okulara. Ova konstrukcija je uglavnom istisnuta sa **Cassegrain teleskopom**, ali za astronome amatere ipak je lakše izraditi Gregorian teleskop, jer je lakše napraviti i testirati sekundarno malo ogledalo.

Vanjske veze
------------

* Kenyon College Arhivirano 2012-02-14 na Wayback Machine-u
* The Encyclopedia of Astrobiology, Astronomy, and Spaceflight Arhivirano 2011-12-29 na Wayback Machine-u
***It Had to Be You*** je američka zabavna pjesma iz 1924. za koju je muziku komponirao Isham Jones, a tekst napisao Gus Kahn. Tekst govori o ljubavi prema partneru koji je nesavršen i izaziva probleme, ali i tome da je to cijena koja se mora platiti za ljubavnu sreću. Među prvim izvođačima su bili Marion Harris i orkestar Paula Whitemana. Stekla je veliku popularnost i obrađivana je mnogo puta od poznatih izvođača kao Billie Holiday, Frank Sinatra, Tony Bennet, Barbra Streisand, John Travolta i Liza Minelli.

Popularnost je uživala i među filmašima, te se može čuti u nizu poznatih filmova; tako ju je Priscilla Lane izvodila u gangsterskom filmu *The Roaring Twenties* 1939. godine, Dooley Wilson u *Casablanci* 1942. godine i Diane Keaton u filmu *Annie Hall* 1977. godine. Verzija Harryja Connicka Jr. predstavlja jednu glavnih tema soundtracka popularne komedije *When Harry Met Sally*.

Literatura
----------

* *Who Wrote that Song?* Dick Jacobs & Harriet Jacobs, published by Writer's Digest Books, 1993

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 1082512001

 |
**Paul-Louis Courier** (4. januar 1772 - 10. april 1825) je bio francuski publicist i prevodilac, koji je uživao ugled kao jedan od najvećih helenista svog vremena. Kao mladić je postao sudionik Revolucije i vatreni republikanac. Godine 1793. se priključio vojsci i sudjelovao u brojnim pohodima revolucionarnih i napoleonskih ratova prije nego što su ga razmjere krvoprolića kod Wagrama potakle da napusti vojnu karijeru i posveti se pisanju i prevođenju klasičnih grčkih tekstova. Nakon povratka Burbona na vlast i obnove monarhije, pisao je brojne pamflete u kojima je, zalažući se za ustavnu monarhiju kritizirao novi režim. U njima je također kritizirao brojne lokalne uglednike zbog nepravdi na račun seljaka i običnih građana, te je tako stekao brojne neprijatelje. 10. aprila 1825. je pronađen njegov leš sa ranama od metaka. Tek nakon pet godina se ispostavilo da su ga ubile njegove vlastite sluge bojeći se da će izgubiti posao i prihode.

Courierova smrt je godine 1949. postala predmetom igranog filma *La Ferme des sept péchés* u kojoj je njegov lik tumačio Jacques Dumesnil.

Vanjske veze
------------

* Site consacré à Paul-Louis Courier.
* Textes intégraux des pamphlets Arhivirano 2009-05-09 na Wayback Machine-u
* Textes divers en ligne sur la Bibliothèque électronique de Lisieux.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 5724843
* LCCN: n50017642
* ISNI: 0000 0001 2119 0008
* GND: 118670255
* SELIBR: 182323
* SUDOC: 032339356
* BNF: cb12338809t (podaci)
* BIBSYS: 1089119
* NLA: 36535946
* NDL: 00520883
* NKC: jo20000080562
* BNE: XX1007927
* CiNii: DA02242394

 |
**Portimão** je grad i općina od 59,845 stanovnika na jugu Portugala.

Geografske karakteristike
-------------------------

Portimão se nalazi u Regiji Algarve na ušću Rijeke Arade u Atlantik, udaljen 282 km južno od Lisabona..

Historija
---------

Pretpostavlja se da je Portimão niknuo na mjestu feničke i kartažanske trgovačke kolonije. 
Kako ima puno arheoloških nalaza iz rimskih vremena, isto tako se pretpostavlja da se da tu nalazio lučki grad, ali 
se nezna dali je to bio *Portus Hanibalis* ili *Portus Magnus*.

Za srednjeg vijeka spao je na malo ribarsko selo, kog su zauzeli Mauri i vladali njime 5 vijekova, 
Portugalci su ga zauzeli 1250. za vladavine kralja Afonsa III. 
Zbog stalnih napada gusara, duž obale, nije se smatralo sigurnim za život pa je ostao selo.

U 15. vijeku je službeno osnovan kao novi grad pod imenom **Vila Nova de Portimão** i zaštićen bedemima. 
Sve do 16. vijeka Portimão je često bio meta napada berberskih korsara i engleskih, nizozemskih i 
francuski pirata. 
Zbog tog su izgrađene dvije utvrde, sa obje strane Rijeke Arade; São João do Arade i Santa Catarina.

Grad je razoren za potresa 1755 i naknadnog cunamija pa su se brojni građani raselili.
Oporavio se krajem 19. vijeka, kao centar za konzerviranje riba.

Portimão je danas druga najvažnija ribarska luka i drugi po veličini grad u Regiji Algarve. 
Tokom 20. vijeka izgradnjom brojnih hotela i apartmana, transformirao se u poznato ljetovalište.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*History of Portimão*" (engleski). AlgarveTips. Pristupljeno 12.02.2024.
2. 1 2 3 4 5  „Portimão Municipality in Faro (Portugal)" (engleski). City Population. Pristupljeno 12.02.2024.

Vanjske veze
------------

***Portimão*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipio de Portimão* ()
Ovo je članak o nadbiskupu Rheimsa.  Za snukeraša sa istim nadimkom, vidi Peter Ebdon.  
**Ebbo** (ili **Ebo**) (cca. 775 – Hildsheim, 20. mart 851) bio je nadbiskup Rheimsa od 816. do 835. godine, te od 840. do 841. godine, poznat po važnoj ulozi u franačkoj politici, odnosno u Karolinškoj renesansi.

Rodio se u današnjoj Njemačkoj kao kmet na kraljevskom imanju Karla Velikog. Sa vremenom je došao služiti na kraljev dvor, gdje se obrazovao, stekao položaj glavnog bibliotekara, a potom postao glavni savjetnik kralja Louisa I. Louis ga je 816. postavio na mjesto nadbiskupa Rheimsa. Tamo je imao važnu ulogu u nastojanjima da se pokrsti Sjeverna Evropa, te je zajedno sa biskupima Halitgarom i Wilerichom propovijedao Dancima, iako bez uspjeha.

Kada su se godine 830. protiv Louisa pobunili njegovi sinovi Lotar, Ludvig i Pipin, Ebbo je ispočetka bio odan caru, ali se 833. na kraju ipak priključio pobunjenicima. Krajem iste godine je organizirao crkveni sinod u Soissonsu na kome je kralja natjerao da prizna lažne grijehe. Potom je postao Lotarov sljedbenik, i na njegovoj strani ostao čak i nakon što se Louis 834. vratio na vlast. Oko godine 835. su ga uhvatili Louisovi sljedbenici i doveli na sinod u Thionvilleu gdje je on sam priznao lažne grijehe te bio svrgnut. Na mjesto nadbiskupa Rheimsa se vratio poslije Louisove smrti 840. ali ga je već sljedeće godine odatle otjerao Karlo Ćelavi. Bez uspjeha je od Sergija II tražio da ga vrati na mjesto nadbiskupa. Umjesto toga je otišao u Njemačku gdje je postao biskup Hildsheima, gdje je i umro.

Poznat je po tome što je naručio *Ebbova evanđelja*.

| Rimokatoličke crkvene titule |
| --- |
| Prethodi:**Wulfaire** | **Nadbiskup Reimsa**816–835 | Slijedi:**Hincmar** |
| Prethodi:**Rembert** | **Biskup Hildesheima**835–847 | Slijedi:**Altfrid** |

Eksterni linkovi
----------------

***Ebbo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Opera Omnia* of Ebo Rheminensis Episcopus, with analytical indexes, edited by Jacques-Paul Migne, *Patrologia Latina*
* *Ebonis Vita Ottonts episcopi Bambergensis*.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 47118966
* LCCN: nr98025714
* ISNI: 0000 0000 5526 6616
* GND: 100940269
* NKC: kup19980000024186

 |
**Edo Stojčić** (Karlovac, 20. lipnja 1952. – Rijeka, 29. rujna 2013.), jugoslavenski i hrvatski novinar i pisac.

Biografija
----------

Rodio se 20. lipnja 1952. u Karlovcu. Od 1959. živio je u Rijeci. Prve prozne radove objavio je 1970-ih u časopisima *Osvit* i *Val*. Završivši 1976. studij na Ekonomskom fakultetu u Rijeci, radio je kao novinar u *Karlovačkom tjedniku* (1976–78) i na Radio Karlovcu. Od 1978. pisao je za riječki *Novi list*. U njemu je kao novinar pisao izvještaje i reportaže te bio urednik gradske i unutarnjopolitičke rubrike, subotnjeg revijalnog broja, šef redakcije i pomoćnik glavnog urednika. Pokrenuo je i uređivao više serijskih publikacija: prvi glavni urednik *Butige* (1994–2013), *Goranskog Novog lista* (1996–2000) i *Moga grada* (2005–13. za Rijeku, 2006–09. za Veliku Goricu, 2008-09. za Opatiju i 2008–13. za Sl. Brod). U *Butigi* je u kolumni *Ispod pulta* na satiričan i ironičan način analizirao društvenu svakodnevnicu, sabravši napisano u pet zbiraka (*Boje kupleraja*, 1999; *Moja žena mene vara*, 2001; *Drug Tito je kriv za sve*, 2002; *Moja deva Barica : osam priča iz Egipta i šezdeset pet iz Hrvatske*, 2003. i *Bože, zašto sam tako glup?*, 2005). Pod utjecajem Ephraima Kishona, u kolumni je u formi kratkih priča donosio duhovite slike svakodnevnog života sebe, svoje obitelji i prijatelja. Neobične satirične priče koje je od ožujka 2003. do ožujka 2006. objavljivao u astrološkom časopisu *Zvijezde* izdao je u knjizi *Bajke za velike Hrvate* (2008). Autor je i višestruko izvođenih kazališnih komada *Gdje je moj sombrero?* (2001), po predlošku *Boje kupleraja* i *Moja žena mene vara*, te *Diže li se vama, gospodo?* (2003) i *Antrax* (2004), od kojih je posljednji preveden i izveden za slovenski teatar.

Djela
-----

### Zbirke kolumni

* *Boje kupleraja*. Rijeka 1999.
* *Moja žena mene vara*. Rijeka 2001.
* *Drug Tito je kriv za sve*. Rijeka 2002.
* *Moja deva Barica : osam priča iz Egipta i šezdeset pet iz Hrvatske*. Rijeka 2003.
* *Bože, zašto sam tako glup?* Rijeka 2005.
* *Bajke za velike Hrvate*. Rijeka 2008.

### Drame

* *Gdje je moj sombrero?*
* *Diže li se vama, gospodo?*
* *Antrax*

Izvori
------

1. ↑  „Samo netalentirani mogu doživjeti duboku starost". Aktiviraj Karlovac. 4. siječnja 2014. Pristupljeno 29. rujna 2016.
2. ↑  „Butiga slavi 18. rođendan". *Glas Istre*. 26. travnja 2012. Pristupljeno 29. rujna 2016.

Eksterni linkovi
----------------

* Faraguna, Robert. »Moje knjige čitaju luđacima prije spavanja«. *Slobodna Dalmacija*. Objavljeno 19. kolovoza 2002. Pristupljeno 29. rujna 2016.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 12146402
* LCCN: nr00019748
* ISNI: 0000 0000 4546 5187
* CONOR.SI: 35081315

 |
*Chronicon Universale* - Ekkehard od Aura.
**Ekehard iz Uraha** (njemački: ;) je bio nemački monah, pisac koji svojim delom obuhvata period krstaških ratova.

Iako nije učestvovao u krstaškom ratu, posetio je sva „sveta mesta". U povratku za Nemačku doživeo je razne peripetije. Kada je stigao 1105. svrstao se u tabor neprijatelja cara Hajnriha IV. 1112. godine postao je opat manastira Aura. Tu je napisao Hroniku koja obuhvata period do 1114. godine i ima izvornu vrednost za poslednje godine vladavine Hajnricha IV i početak vladavine Hajnriha V. Delo sadrži Ekehardova lična zapažanja i podatke iz ranijih hronika koje je Ekehard namontirao na izlaganje jednog ranijeg dela.

Godine 1117. izdvojio je iz teksta opis krstaškog rata. Proširio ga je i prezentovao kao samostalno delo pod imenom Hierorolymita. Mada je Ekehard prilično naivan čovek njegovo delo je ipak od značaja za istoriju.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 288066149
* LCCN: no2005083739
* ISNI: 0000 0000 4361 1144
* GND: 118688529
* SUDOC: 106914782
* BNF: cb12903390b (podaci)
* NKC: kup19980000024753

 |
**Pavle Bihali** (Zemun, 8. 8. 1889 – Beograd, 17. 7. 1941) je bio jugoslavenski književnik, izdavač i prevodilac jevrejskog porekla, osnivač izdavačke kuće Nolit.

Član Komunističke partije Jugoslavije od njenih početaka. Streljan od nacista u okupiranom Beogradu 17. 7. 1941. godine.

Biografija
----------

Pavle Bihali je rođen 8. 8. 1889 godine u Zemunu. Bio je jevrejskog podrijetla. U svojim ranim dvadesetim godinama već je preuzeo očev privatni posao vezan za uređenje enterijera i moleraj.

Iako se time bavio predano i širio je posao, Pavle se potajno zanimao za umetnost, naročito književnost i slikarstvo. Iz toga je proizašao 1928 godine časopis "Nova Literatura", koji je bio pravo osveženje za siromašan kulturni život Beograda ali i regiona. Posle časopisa koji je gradio zajedno sa svojim bratom Otom, Pavle je osnovao danas već uveliko poznatu izdavačku kuću "Nolit", te postigao veliki uspeh. Ne samo da je bio glavni i odgovorni urednik, već i grafički dizajner, prevodilac, pisac mnogobrojnih eseja i stvaralac legendarnih intervjua. Bio je član Komunističke partije Jugoslavije (KPJ) od 1920 godine. Mladi tog vremena bili su fascinirani magazinima, knjigama, slikama i reportažama koje je Pavle donosio iz Evrope, a uz saradnju mnogih prijatelja iz sveta umetnosti. Ipak, to je sa sobom nosilo i breme vremena i netrpeljivost tadašnje vlasti Kraljevine Jugoslavije koja nimalo nije bila naklonjena literalnim delima zapadnog sveta, a naročito Nemačke-Austrije. Uz uticaj koji je imao na zapadu Pavle je napravio čvrsta prijateljstva i poslove sa nekim od najpoznatijih svetskih imena kao što su: Jack London, Pablo Picasso, Albert Einstein, Bertolt Brecht, Gustav Krklec, Teodor Drajzer, Maksim Gorki, Egon Ervin Kiš, Erich Maria Remarque i mnogim drugima. Iako je bio jevrejsko-mađarskog porekla, Pavle je oženio rođenu Bečlijku i katolkinju Mariju Fingstl sa kojom je 1938 godine dobio sina Ivana, koji je kršten pravoslavnoj crkvi.

Posle okupacije Karljevine Jugoslavije i početka progona jevreja, 1941 godine, sklonio se u Gornji Milanovac. Kao poznatog kulturnog radnika, ali i levičara i antifašistu, Gestapo ga je uhapsio 17. 5. 1941 godine i odveo u Beograd. Streljan je 17. 7. 1941. godine u Beogradu.

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Partizanska spomenica 1941. | Portal NOBSegment isključivo posvećen **Narodnooslobodilačkoj borbi.** |

* Romano, Jaša (1980). *Jevreji Jugoslavije 1941-1945: žrtve genocida i učesnici narodnooslobodilačkog rata*, Beograd: Jevrejski Istorijski Muzej, Saveza jevrejskih opština Jugoslavije.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 3063152200782514400003
* LCCN: n85131009

 |
Pančićeva omorika
**Pančićeva omorika** (lat. *Picea omorika*) je crnogorična vrsta drveća iz porodice Pinaceae. U Srbiji i Bosni (Podrinje) je endemska vrsta, ali je raširena i u Europi i Sjevernoj Americi. Otkrio ju je 1875. godine Josif Pančić kod Zaovina i Rastišta na planini Tari. Pančić je rođen u naselju Ugrini u Bribiru, u Hrvatskoj a od 1846. godine radio je u Srbiji gdje se bavio izučavanjem flore i faune, mineralogije i geologije.

Opis
----

Stablo omorike je izvanrednih estetskih osobina. Visoko je 30–40 m i oko 50–60 cm u promjeru, sa pravim i vitkim deblom, usko­ piramidne krošnje. Kora joj je tanka, crveno­-smeđa, a ljušti se u većim nepravilnim komadima. Grane tanke, a vršne su lučno, prema gore usmjerene, dok su srednje vodoravne, a donje opuštene, sa uzdignutim vrhovima.

Kestenjasti pupoljci su sitni, jajoliki i bez smole, dugi oko 3–4 mm. Gornja strana iglica je tamnozelena i sjajna, a donja ima dvije plavičastobijele pruge stoma (kao kod jele). Cvjeta u aprilu i maju. Muški cvjetovi su svijetlo do ljubičasto-smeđi i vise prema dolje. Dugi su 5–6 cm, a široki oko 1–2 cm. Sjeme sazrijeva u godini cvjetanja, u oktobru i novembru. Jajoliko je i tamno, dugo oko 2,5–3 mm, sa krilcima oko 8 mm.

Pančićeva omorika kao *živi fosil* svjetske flore predstavlja naučnu zagonetku: porijeklo, smanjivanje prirodne sredine samo na srednji tok rijeke Drine, slabost u konkurenciji sa drugim biljnim vrstama i osjetljivost na negativno djelovanje čovjeka u prirodnim staništima. Sa druge strane dobro podnosi hladnoću i veliku sušu i dobro uspjeva u zagađenim urbanim uslovima, jer je otporna i na dim, prašinu i izduvne gasove.

Literatura
----------
**Izgubljeni film** je izraz koji se koristi za cjelovečernji ili kratki film za koga se zna da je proizveden, odnosno da je postojao, ali se danas nijedan njegov primjerak ne može pronaći u studijskim arhivima, privatnim zbirkama ili javnim kinotekama. Izgubljeni filmovi su karakteristika ranih perioda, odnosno prvih decenija filma, pa se tako, npr. pretpostavlja da je u SAD daleko više nijemih filmova izgubljeno nego što ih je sačuvano, odnosno da je izgubljeno oko polovice svih zvučnih filmova u periodu od 1927. do 1950.

Kao jedan od razloga za tako veliki broj izgubljenih filmova se navode tehničke karakteristike, odnosno korištenje nitroceluloze za izradu filmske vrpce, koja ih je činila zapaljivom i osjetljivom na oštećenja. Najvažniji je, međutim, bio u komercijalnim razlozima, odnosno nastojanju ranih filmskih proizvođača i studija da uštede na troškovima skladištenja, odnosno shvaćanju filma kao "jeftine" zabave za prostačke mase koja nema nikakvu historijsku ili umjetničku vrijednost. Filmovi su također bili uništavani iz političkih razloga, odnosno kao ekstreman oblik cenzure.

V. također
----------

* Wiping
* Film u bunkeru

Eksterni filmovi
----------------

* Subterranean Cinema Arhivirano 2019-04-24 na Wayback Machine-u a website about the search for lost and rare cinema
* List of lost silent films at www.silentera.com
* List of lost films of the 1970s at The Weird World of 70s Cinema - Arhivirana kopija na sajtu Wayback Machine
* Vitaphone Project, restoring Vitaphone films and finding Vitaphone discs
* Josef von Sternberg. The Case of Lena Smith Book on Josef von Sternberg's last silent movie—one of the legendary lost masterpieces of the American cinema; Published by the Austrian Film Museum
* Film Threat's Top 50 Lost Films of All Time Arhivirano 2011-08-24 na Wayback Machine-u
* Lost Films database
* Allan Ellenberger's blog on the many fires at Universal Studios Arhivirano 2011-01-23 na Wayback Machine-u
| Napomene |
| --- |
| \* Nastupi i (golovi) u profesionalnim klubovima broje se samo za ligu iz koje je klub.
\* Nastupi i (golovi) u profesionalnim klubovima zadnji su put ažurirani 27. lipnja 2012. |

**Radomir Vukčević** (Knin, 15. rujna 1941.) je bivši hrvatski nogometni vratar.

Klupska karijera
----------------

Braniti je počeo u rodnome Kninu za Dinaru. 1963. godine prelazi u splitski Hajduk. Za *bile* je branio u 402 utakmice i osvojio jugoslavensko prvenstvo 1971. te kup maršala Tita 1967. godine. Nakon deset godina provedenih u Hajduku prelazi 1973. u francuskog drugoligaša AC Ajaccio. U dvije sezone, koliko je proveo u Francuskoj, za Ajaccio je branio u 31 ligaškoj utakmici. U Ajacciju je i završio karijeru. Jedan je od najboljih vratara Hajduka svih vremena a prema mnogima odmah iza Vladimira Beare. Nakon završetka igračke karijere nije se bavio trenerskim poslom.

Reprezentativna karijera
------------------------

U devet navrata branio je i za jugoslavensku reprezentaciju. Prvi put nastupio je 1967. godine protiv reprezentacije Nizozemske u Rotterdamu (2:1) a posljednji put 1971. godine protiv reprezentacije Meksika u Sarajevu (4:0). Bio je u sastavu reprezentacije koja je bila drugoplasirana na Europskom prvenstvu u Italiji 1968. godine.

Priznanja
---------

### Klupska

**Hajduk Split**

* Prvak Jugoslavije **(1) :** 1970./71.
* Kup maršala Tita **(1) :** 1967.

### Reprezentativna

**Jugoslavija**

* Italija 1968.: Srebrna medalja.

Vanjske veze
------------

* () Profil na reprezentacija.rs
Katedrala sv. Nikole sa Pogačarjevog trga
**Katedrala sv. Nikole** (sl. *Stolnica svetega Nikolaja*) je glavna rimokatolička crkva u gradu Ljubljani i prijestolnica Ljubljanske nadbiskupije.

Katedrala sv. Nikole
--------------------

Objekat se nalazi na Trgu Ćirila i Metodija, u blizini Plečnikove tržnice, Robbove fontane, Tromostovja i Rotovža u uskom centru grada. Južno od katedrale uzlazi brijeg tvrđave (sl. *Grajski grič*) sa Ljubljanskom tvrđavom na vrhu, dok četvrt uskih ulica oko crkve je omeđena tokom rijeke Ljubljanice na sjeveru.  

Sveti Nikola je lako prepoznatljiv po zelenoj kupoli i dvama tornjevima i predstavlja jedan od najvažnijih baroknih spomenika u zemlji. Na njezinom mjestu je se u 13. stoljeću nalazila trobrodna romanička bazilika, isto posvećena sv. Nikoli, koja se najranije spominje u 1262. Nakon velikog požara 1361. crkva je obnovljena i proširena u gotskom stilu. Godine 1461. je car Friedrich tu osnovao biskupiju u zahvalu za pomoć u borbi protiv Celjskih grofova. No 1469. je ponovno spaljena i sumnjalo je se o podmetnutom požaru.  

Gradnja nove katedrale trajala je 1701. do 1706. godine prema projektu Andreje Pozza i nova crkva je posvećena 8. maja 1707. Osnovni tlocrt je zasnovan prema vignoline rimske Crkve Isusa a unutrašnjost je ukrašena baroknim freskama Giulia Quaglia iz početka 18. stoljeća. Dvoranska crkva s bočnim kapelama ima transept natkriven kupolom, što je u historiji bila prva crkvena kupola u Ljubljani.  

Godine 1836. prezbiterij katedrale je predložio da se drvena kupola zamijeni zidanom, jer je smatrao da bi u slučaju požara mogla doći do neprocjenjive štete. Dvije Quagline freske sa stare kupole su restaurirane i prenešene u Dol pri Ljubljani a nova kupola visoka 24 metra je sagrađena 1841. od graditelja Mateja Medveda i tesara Jurja Pajka. Naslikao ju je Matevž Langus u ljetu 1844. godine.  

Godine 1952. Jože Plečnik je izradio nacrt za biskupsko prijestolje i darovao ga crkvi, te je obnovio kapelicu sv. Križa i u njoj ukrasio čudotvorni gotički križ.
U 20. stoljeću mnoga su vrata obnovljena. Tone Demšar je naslikao prikaz slovenske povijesti u spomen na obljetnici 1250 godina kršćanstva u zemlji, a Mirsad Begić je oblikovao bočna vrata s portretima lokalnih biskupa.  

Katedrala je povezana sa biskupskom palačom.

Glavni umjetnici
----------------

Razglednica iz 1916.
* Giulio Quaglio
* Matevž Langus
* Francesco Robba
* Angelo Pozzo
* Paolo Groppelli i Giuseppe Groppelli
* Franc Ksaver Zajec
* Ivan Pengov
* Tone Demšar
* Mirsad Begić

Bilješke
--------

1. ↑  Andrea Pozzo (Trento, 1642 – Beč, 1709), isusovac iz Firenci, također kapuciner, arhitekta, slikar.

Izvori
------

Bibliografija
-------------

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 135220843
* LCCN: no2004044458
* GND: 4759120-1
* NKC: ko2010599420

 |
**Ar-Raka** (*Ar-Raqqah*, (arapski: **الرقة**‎, također i **Rakka**) je grad u sjevernom dijelu centralne Sirije, smješten na lijevoj obali Eufrata, oko 160 km istično od Alepa. Predstavlja sjedište gubernije Ar-Raqqah i jedan od glavnih gradova historijske oblasti Diyār Muḍar, zapadnog dijela Jazīre. U njemu živi oko 191.784 stanovnika (prema procjenama iz 2008).

Osnovao ga je u 3. vijeku pne. seleukidski kralj Seleuk II Kalinik te je po njemu dobio ime Kalinik (grčki: , latinski: ). Godine 542. ga je uništio sasanidski kralj Hosroj I, ali je ubrzo obnovljen od strane bizanstkog cara Justinijana. U 6. vijeku je postao jedno od središta sirijskog monasticizma. Raka je svoj procvat doživjela u doba dinastije Abasida. Godine 772. kalif al Mansur naredio je gradnju, po uzoru na Bagdad, grada vojarne al Rafike, pored antičke Rake. Dva grada poslije su se stopila u jedana. Od 796. do 809. moćni kalif Harun al-Rašid preselio je prijestolnicu Abasida iz Bagdada u Raku koja leži na raskrižju puteva između Bizanta, Damaska i Mezopotamije. Niknuo je grad palača i džamija. Uništen je za vrijeme mongolskih osvajanja u 13. vijeku, a obnovljen 1864. kada su otomanske vlasti u njega naseljavale Čerkeze i druge muslimanske izbjeglice sa Balkana i Kavkaza.

Većinom grad sunitskog islama, Raka je smještena u dolini Eufrata, nedaleko od Turske i 160 kilometara istočno od Alepa te 200 km od iračke granice. Gradnja brane blizu grada Tabke omogućila je da Raka postane ekonomski važna zbog razvoja poljoprivrede.

Vanjske veze
------------

Commons logoCommons logo
U Wikimedijinom spremniku nalazi se još materijala vezanih uz temu:
***Raka (Sirija)***

Vijesti i događaji
* eraqqa Website for news relating to ar-Raqqah

Historija i arheologija
* Inscription of ar-Raqqah on the World Heritage Tentative List
* The Citadel of ar-Raqqah - article in German Arhivirano 2007-07-06 na Archive.is-u
* Industrial Landscape Project - Nottingham University
* al-Raqqa at the Euphrates: Urbanity, Economy and Settlement Pattern in the Middle Abbasid Period - Jena University Arhivirano 2011-05-15 na Wayback Machine-u

35°57′N 39°01′E﻿ / ﻿35.950°N 39.017°E﻿ / 35.950; 39.017
Za fudbalera, vidite članak Vladimir Tintor (fudbaler).

**Vladimir Tintor** (Novi Sad, 18.7. 1978.) je srpski glumac.

Biografija
----------

Rođen je 18. srpnja, 1978. u Novom Sadu, gdje završava osnovnu i srednju školu. 1996. u rodnom gradu upisuje AU. Tijekom studiranja sudjeluje u brojnim debitantskim filmskim projektima, a već od druge godine akademije počinje surađivati s kazalištima u Somboru, Novom Sadu i Zrenjaninu. 2003. igra ulogu Petra u filmu «Žurka», redatelja Aleksandra Dadića i tada ga uočava jedna TV produkcija, koja mu nudi sudjelovanje u dječjem programu «Fazoni i fore». Paralelno nastavlja rad u kazalištu te godine 2001. dobiva nagradu za glavnu mušku ulogu na «Susretima profesionalnih pozorišta Vojvodine». Do sad je igrao u preko 20 predstava, od čega voli istaknuti sljedeće: «Momci iz benda», r: Olivera Đorđević, «Ravangrad», r: Dejan Mijač, «Chorus Line», r: Mihajlo Vukobradović, «Četvrta sestra», r: Radoslav Mileković, «Othello», r: Olivera Đorđević. Za sebe će reći da nema neki poseban hobi jer zahvaljuci poslu kojim se bavi stalno isprobava nove stvari: od macevanja, voznje autobusa, preko klaunovskih i mađioničarskih trikova do klasicnog baleta. I nada se da to nije sve. Ne može zamisliti život bez glazbe te voli reći da je ona soundtrack njegova zivota.

Kazališne uloge
---------------

* "Edmond" kao Edmond (1998)
* "Ludilo udvoje" kao On (1999)
* "Momci iz benda" kao Michael (1999)
* "Saloma" kao Sv. Jovan (1999)
* "Božiji klovn" kao Božiji klovn (1999)
* "Antigona" kao Kreont (2000)
* "Slučajna smrt jednog anarhiste" kao komesar Callabresi (2001)
* "Bombardovali smo New Haven" kao narednik Henderson (2001)
* "Otelo" kao Kasio (2002)
* "Pacijent doktora Frojda" kao Adolf Hitler (2002)
* "Ravangrad" kao Dušan Malogajski (2002)
* "Iza kulisa" kao Geri (2003)
* "Četvrta sestra" kao Kosta (2003)
* "Bogojavljenska noć" kao Sebastijan (2004)
* "Sveti Đavo Raspućin" kao Manus (2004)
* "Graditelj Solnes" kao Ragnar Bruvik (2005)
* "Chorus Line" kao Richie Walters (2005)
* "Četiri male žene" kao Viktor (2006)
* "Učene žene" kao Klitandar (2006)
* "Ruža na asfaltu" kao Trenk (2007)
* "Šišmiš" kao Komornik (2008)
* "Chicago" (2007 -)

Televizijske uloge
------------------

* Sve će biti dobro kao Mladić u kafiću (2009)
* Zakon Ljubavi kao Andrej Žerjavić (2008-2009)
* Ponos Ratkajevih kao Mačko (2008)
* Zabranjena ljubav kao Franjo Barišić (2006 - 2008)
* Fazoni i fore kao voditelj "Vesti iz nesvesti"

Filmske uloge
-------------

* "Libero" kao Peša (2005)
* "Žurka" kao Petar (2004)

Vanjske poveznice
-----------------

* Arhivirano 2021-01-22 na Wayback Machine-u
*