recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bu Saada** ili **Busaada**(arapski: بوسعادة) je grad i općina od 111,787 stanovnika na sjeveru Alžira u Pokrajini Msila.

Geografske karakteristike
-------------------------

Bu Saada leži udaljena 69 km jugozapadno od svog administrativnog centra Msile i 241 km jugoistočno od Alžira.
Ima dva nadimka; *Vrata pustinje* i *Sretni grad*, zbog tog jer je kao oaza bila neizostavna stajanka saharskih karavana.

Historija
---------

Naselje je osnovalo berbersko pleme Sanhadži iz Andaluzije koje se vremenom uklopilo sa starosjediocima Šavijama. Za razliku od tog po lokalnoj predaji tvrdi se da je grad osnovao islamski svetac Sidi Thameur.

Od 1849. za Francuske kolonijalne uprave u gradu je smješen garnizon francuske vojske.

*Bu Saada* je status općine ograničenih prava dobila 1868. a status punopravne općine 1956. u departmanu Médéa. 
Grad je od 1930-ih bio jedna od meka alžirskog turizma. Pokušaj oživljavanja turizma nakon proglašenja alžirske nezavisnosti 1970-ih, neslavno je propao.

Devedestih je grad ponovno postao vijest dana ovaj put zbog nekoliko terorističkih akcija koje je izveo Front islamskog spasa.

Privreda
--------

Grad ima tri industrijske zone na površini od 164 hektara.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Algeria, People's Democratic Republic of Algeria*" (engleski). City population. Pristupljeno 27.4. 2020.
2. 1 2 3 4 5   „*Une ville, une histoire: Bou Saada, l’éternelle cité du bonheur*" (francuski). Réflexion. Pristupljeno 27.4. 2020.
3. 1 2   „*Bou Saâda (Algérie)*" (francuski). Archives nationales d'outre-mer. Pristupljeno 27.4. 2020.
4. ↑  „*Présentation de la wilaya de M'sila*" (francuski). Chambre Algérienne de Commerce et d'Industrie. Arhivirano iz originala na datum 2020-05-01. Pristupljeno 27.4. 2020.

Vanjske veze
------------

***Bu Saada*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Une ville, une histoire: Bou Saada, l’éternelle cité du bonheur* (`fr`)
**Stanište**, **životno stanište**, **biotop** ili **abiocen**, je prostorno ograničena jedinica, koja se odlikuje specifičnim kompleksom ekoloških faktora. 

Svaki organizam živi u određenom tipu životnog staništa, u jednom jezeru, reci ili pustinji, i tu ga je moguće lako pronaći.

**Ekološka niša**, međutim podrazumeva ne samo fizički prostor u kome živi neki organizam, već i njegovu funkcionalnu ulogu u životnoj zajednici (npr. vrstu ishrane), kao i položaj koji zauzima u odnosu na ekološke faktore. Ekološka niša govori o ulozi jedne vrste u ekosistemu. Često se govori da neka vrsta zauzima određenu ekološku nišu, što zapravo znači da se ona razlikuje od druge vrste u pogledu npr. načina ishrane, perioda aktivnosti, korišćenja različitih skloništa i dr. Slikovito objašnjeno – pojam životnog staništa jednog organizma možemo shvatiti kao njegovu *adresu*, a ekološku nišu kao *profesiju*. 
Svako životno stanište naseljeno je određenom kombinacijom biljnih i životinjskih vrsta – životnom zajednicom (biocenozom). 

Životna zajednica i stanište ne mogu postojati odvojeno, već su povezane u celinu u kojoj je biocenoza biotička, a biotop abiotička komponenta. Životnu zajednicu odlikuje, pre svega, određena struktura koju sačinjavaju odgovarajuće ekološke niše, sastav vrsta i dr.

Areal
-----

Pojam staništa treba odvojiti od pojma areala vrste. Areal je prostor ili oblast na Zemlji koju jedna vrsta naseljava. U okviru areala jedne vrste mogu da se nađu različita staništa. Granice areala neke vrste predstavljaju u stvari granice njene rasprostranjenosti. Vrste koje vrlo široko rasprostranjene su kosmopoliti. Nasuprot njima su endemiti, vrste koje naseljavaju samo jednu, često usku oblast. Endemiti nastaju izolovanjem oblasti u kojima se zadržavaju vrste kojih nema u drugim oblastima. Vrste koje se sreću u samo određenim staništima i predstavljaju ostatke izumrlih vrsta koje su živele u ranijim geološkim periodima nazivaju se relikti. Zaštiti tih vrsta mora se pokloniti posebna pažnja.

Sličnosti biotopa na različitim mestima
---------------------------------------

Peščana dina u pustinji *Sahari* i pustinji *Viktoriji* ( Australija ) slične su iako se nalaze na različitim delovima sveta:

* Deo su litosfere
* Jako visoke temperature
* Dnevno kolebanje temperature
* Male zalihe vode

Literatura
----------

* Janković, M.Đorđević, V: *Primenjena ekologija*, Naučna knjiga, Beograd, 1981.
* Đukanović, Mara: *Ekološki izazov*, Beograd, 1991.
* Stanković, S: *Ekologija životinja*, Beograd, 1979.
* Janković, M: *Fitoekologija*, Beograd, 1986.
**Saksofon**, skraćeno **Sax.**, je drveni duvački instrument, iako je, kao i flauta, napravljen od metala, no po izvođačkoj tehnici i građi pripada ovoj porodici, kojoj se pridružio tek polovinom 19. veka. Nazvan je po svom izumitelju, znamenitom graditelju tog doba Adolfu Saksu (*Adolphe Sax*). On je kombinovao iskustva dotadašnjih instrumenata, pa saksofon ima usnik kao klarinet – sa prostim trščanim jezičkom, mehanizam i prstna tehnika su mu najsličniji oboi, a zvuk fagotu (čiji se visoki registar i naziva "saksofonski").

Saksofon se gradi u čitavom nizu registara, od najdublje do najviše zvučnosti, ali najčešći su **alt-**, **tenor-**, a donekle ređi i **sopran-** i **bariton-saksofon**. Najviše varijante imaju pravu cev, pa liče na limenu obou ili klarinet. Ostalima je cev karakteristično savijena u početku i završetku, sa izduženim levkom podignutim uvis. Saksofon je konstruisan za potrebe vojne muzike i u nekim zapadnoevropskim zemljama tu funkciju ima i danas. U simfonijskim orkestrima i umetničkoj muzici se koristi srazmerno retko (Moris Ravel *Bolero* (sopran *in B* i tenor *in B*), Modest Petrovič Musorgski *Slike sa izložbe* u orkestraciji Morisa Ravela (alt *in E♭*), Bendžamin Britn *Simfonia da Requiem* (alt *in E♭*), Mikis Teodorakis *Grk Zorba* (alt *in B*) i drugi), ali je u ansamblima zabavne muzike, naročito u džezu, vrlo istaknut, sa velikim nizom značajnih solista-virtuoza.

Literatura
----------

* *Adolphe Sax* (Adolfu Saksu), Malou Haine, Bruxelles, Editions Université Bruxelles, 1980
* *Sax, Mule & Co*, Jean Pierre Thiollet, Paris, H & D, 2004. ISBN 2 914 266 03 0

Vanjske veze
------------

***Saksofon*** na Wikimedijinoj ostavi

* 
* Adolphe Sax
* Saksofonista, *Mihailo Živanović*
**Rábca** ili *Rábce* kako se zove u gornjem toku (njemački: *Rabnitz*) je rijeka na jugu Austrije i sjeverozapadu Mađarske duga 177 km, desna pritoka dunavskog rukavca Mosoni.

Karakteristike
--------------

Rábca se formira spajanjem potoka Spratzbach i Thalbach kod Hollenthona u austrijskom Okrugu Wiener Neustadt - Land).

Od tamo teče prema jugu dobrih 60 km kroz Austriju, zatim ulazi u Mađarsku, tamo teče preko Županije Győr-Moson-Sopron da bi kod Győra imao ušće u dunavski rukavac Mosoni.

Meliracioni radovi na uređenju Rábce počeli su još 1870. tada je uređeno 20,6 km korita njene pritoke Ikve, ali je rijeka i nadalje plavila. Njen tok uređen je tek 1910. iskapanjem novog korita, i izgradnjom brojnih crpnih stanica.

Rábca ima sliv.velik oko 4506 km².

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Rabnitz*" (njemački). Universal-Lexikon. Pristupljeno .22. 05. 2016.
2. ↑  „*Rábca folyó*" (mađarski). Gurgyo. Arhivirano iz originala na datum 2017-07-30. Pristupljeno .22. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Rábca*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Rábca folyó* Arhivirano 2017-07-30 na Wayback Machine-u (`hu`)
**Sveta Oda** (oko 680. – oko 726.) bila je navodno škotska princeza, koja se proslavila kao pustinjakinja i svetica u Niskim Zemljama.

Biografija
----------

Oda je rođena slijepa, zbog tog ju je otac poslao na hodočašće u Liège da posjeti relikvije sv. Lamberta. Dok se molila na 
njegovu grobu, čudesno je izliječena od sljepoće, kako je zapisano u svetičinoj hagiografiji iz 8. vijeka. 
Nakon tog se vratila u Škotsku i zavjetovala da će život posvetiti Bogu.

Prema zapisima iz 13. vijeka, otac ju je silno želio udati, zbog tog je ona sa sluškinjom pobjegla preko Sjevernog mora. 
Nakon hodočašća u Rim i Gargano, Oda se skitala i molila po selima Niskih Zemalja da bi se konačno skrasila u Venrayu, u kom nije puno 
izdržala zbog nesnosnih svraka. Bježeći od svraka naselila se na šumskom proplanku gdje su joj seljaci sagradili kolibu.

Kako bi zaštitila svoje skromno skrovište od vjetra, tuče, kiše, snijega i ljudi, Oda je zasadila nekoliko grmova, koji su već sutradan su već izrasli u gustu ogradu. 
Otac ju je tražio, pa je uz pomoć novčića kao u priči o sv. Dimfni iz domovine i pronašao, ali kad je pokušao prići njezinom skrovištu, svrake bi 
ga svakiput otjerale. 
Na kraju je odustao i vratio se u Škotsku bez nje, a ona je nastavila živjeti kao pustinjakinja.

### Ikonografija i kult

Sveta Oda obično se prikazuje u dugoj plavoj haljini s jednim golim ramenom, sa štapom ili knjigom (simboli izliječene sljepoće). Uvijek je prikazana sa 
svrakom na ruci i krunom pod nogama što je simbol odbijanja očevog zemaljskog kraljevstva.

Nakon njene smrti, njezina skromna koliba postala je mjesto hodočašća, na kom je kasnije izrastao nizozemski grad Sint-Oedenrode.

Relikvije svete Ode (dijelovi lubanje i zubi) čuvaju se u crkvi sv. Martina u Sint-Oedenrodeu. 
Hodočasnici se mole sv. Odi radi očnih bolesti i drugih boleština povezanih sa glavom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*St. Oda*" (engleski). Catholic organisation. Pristupljeno 13. 09. 2022.

Vanjske veze
------------

***Sveta Oda*** na Wikimedijinoj ostavi

* *St. Oda* (`en`)
**Rhodri ap Hywel** (? - 953) je bio kralj južne velške države Deheubarth, odnosno sin i nasljednik velškog hegemona Hywela Ddaa.

Nakon što je Hywel 950. umro, Deheubarth se podijelio između Rhodrija i njegova dva brata - Edwina i Owaina. Hywelovi sinovi, međutim, nisu pod svojom vlašću uspjeli zadržati sjevernu velšku državu Gwynnedd, gdje se na prijestolje vratila stara dinastija Aberffraw preko braće Iago ap Idwala i Ieuaf ap Idwala, sinova kralja Idwal Foela.

Godine 952. su Iago i Ieuaf napali jug i doprli sve do Dyfeda. Godine 954. su se Hywelovi sinovi osvetili prodrijevši na sjever sve do doline Conwy, prije nego što su poraženi kod Llanrwsta i natjerani da se povuku u Ceredigion.

Literatura
----------

* John Davies (2007) *A History of Wales* (Penguin) ISBN 0-14-028476-1
* John Edward Lloyd (1911) *A history of Wales from the earliest times to the Edwardian conquest* (Longmans, Green & Co.)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Hywel Dda** | **kralj Deheubartha**950–953 | Slijedi:**Edwin ap Hywel** |
| Slijedi:**Owain ap Hywel** |
**Théobald Dillon** (Dublin, 1754 - okolica Lillea, 29. april 1792) bio je francuski oficir rodom iz Irske, poznat kao prvi general koji je poginuo u Francuskim revolucionarnim ratovima.

Rodio se u uglednoj porodici irskih katoličkih jakobita; djed Arthur mu je kao emigrant u Francuskoj bio dobio plemićku titulu i služio u francuskoj vojsci, a stric Arthur Richard Dillon služio kao nadbiskup Narbonnea. Theobald Dillon je vojnu karijeru započeo kada se 1761. godine priključio Dillonovoj pukovniji. U njenim je redovima napredovao i za vrijeme Američkog rata za nezavisnost 1779. sudjelovao u zauzimanju Grenade i opsadi Savannaha. Godine 1791. je pred samo izbijanje Rata Prve koalicije dobio čin brigadnog generala.

Nakon izbijanja rata je Dillon od maršala Rochembeaua dobio zapovijed da iz Lillea prijeđe granicu tada austrijske Belgije i napreduje prema Tournaiu; taj je plan bio dio finte kojom se Austrijance trebalo odvući od generala Birona. Austrijanci su, međutim, bili upoznati sa planom te su se adekvatno postavili pred Dillonove trupe, koje su bile dezorganizirane i opterećene nepovjerenjem između rojalističkih oficira i revolucionarnih vojnika. Iako u bitci kod Marquiana uopćr nije bilo borbenog kontakta s Austrijancima, sama Dillonova zapovijed o povlačenju je izazvala potpuno rasulo. Dillon je nakon pokušaja da uspostavi disciplinu među svojim vojnicima ustrijeljen i izboden bajunetama.

Njegov rođak Arthur Dillon se također borio za Francusku na samom početku rata, ali je kasnije pod sumnjom za izdaju giljotiniran za vrijeme vladavine Terora.
Juan Simon Gutierrez: Sveta obitelj
**Sveta obitelj** je pojam, koji označava obitelj, koju su činili: Isus, Djevica Marija i sv. Josip.

Blagdan Svete obitelji je liturgijsko slavlje u Rimokatoličkoj Crkvi u čast Isusa iz Nazareta, njegove majke, Blažene Djevice Marije i njegovoga skrbnika sv. Josipa. Slavi se u nedjelju poslije Božića, osim ako nedjelja pada na 1. siječnja, tada se slavi 30. prosinca.

Štovanje Svete obitelji svečano je započeo mons. François de Laval, kanadski biskup u 17. stoljeću.

Blagdan Svete obitelji ustanovio je papa Lav XIII. 1893. godine i odredio da se slavi u nedjelju u osmini Bogojavljenja, tj. u nedjelju između 7. siječnja i 13. siječnja. Godine 1969. određeno je, da se slavi u nedjelju poslije Božića, što se zadržalo do danas.

U Svetoj obitelji očituje se obiteljsko trojstvo na zemlji: otac, majka i djeca.

Hrvatska biskupska konferencija odredila je, da se u Hrvatskoj na blagdan Svete Obitelji obilježava i Dan iseljenika, jer je i Sveta obitelj doživjela iskustvo iseljeništva prilikom Bijega u Egipat.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u Preuzeto 29. svibnja 2012.
2. ↑   Arhivirano 2008-10-25 na Wayback Machine-u Preuzeto 29. svibnja 2012.
Ostaci Tilurija
**Tilurij** je rimski vojni logor koji se nalazio na području današnjega sela Gardun kod Trilja. Tilurij je izgrađen na brdu izuzetnog strateškog položaja. S Garduna puca pogled na Triljsko polje, a neposredno pod brdom je rijeka Cetina i južni ulaz u Triljsko polje. Rimska vojska je ovaj logor izgradila početkom 1. stoljeća. Tilurij je, uz Burnum, bio jedini rimski logor na području današnje Hrvatske.

U Tiluriju je do sredine 1. st. boravila VII legija, kada je u njamu znalo boraviti i do 5-6 tisuća vojnika. Logor je kao važno strateško uporište za manje vojne postrojbe služio do kraja 4. st. 

U kamenim kućama Garduna se i danas mogu pronaći uzidani spomenici iz rimskog vremena. 

Do Tilurija se dolazi 1.5 km dugom cestom koja započinje kod crkve svetog Mihovila u Trilju.

Arheološka istraživanja
-----------------------

Tilurij se sistematski istražuje od 1997. kada je vršena rekognosciranje terena uz pomoć geodetskih snimki, a arheološka iskopavanja su započela 1998. godine. Planira se i uređenje arheološkog parka. 

U Tiluriju, koji je uz Burnum još jedini rimski vojni logor u Hrvatskoj, također postoji amfiteatar kojega tek treba istražiti.

Istraživanja je obavljala dr. Mirjana Sanader, koja je objavila i monografiju o Tiluriju.

Izvori
------

1. 1 2  vjesnik.hr: Vespazijanov ili Augustov amfiteatar u Burnumu[*mrtav link*]
2. ↑  „O Trilju". Arhivirano iz originala na datum 2014-10-23. Pristupljeno 2014-07-26.

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Tilurij** |
Za za prvu dinastiju Tang, v. dinastija Tang.

**Dinastija Kasniji Tang** bila je kratkotrajna dinastija kineskih careva Shatuo (turskog) porijekla je vladala sjevernom Kinom od 923. do 937. godine, odnosno druga od tzv. Pet dinastija koje su se izredale nakon propasti dinastije Tang.

Njen praosnivač je bio Li Keyong, Shatuo vojskovođa u službi dinastije Tang, koji je kao gospodar rata oko 895. godine uspio ishoditi status princa od Jina, odnosno stvoriti državu u državi u današnjoj provinciji Shanxi. Li Keyongov glavni suparnik je bio Zhu Quanzhong koji je 907. svrgnuo posljednje cara dinastije Tang te se proglasio carem nove dinastije Kasniji Liang. Li Keyong je to odbio priznati, te je njegovo područje, poznato kao Država Jin, funkcioniralo kao nezavisna država. 

Godine 923. je Li Keyongov sin Li Cunxu iskoristio slabost Kasnijeg Lianga kako bi pokrenuo veliki pohod u kome je svrgnut Zhu Quanzhongov sin Zhu Zhen. Li Cunxu se tada proglasio novim carem, a svoju dinastiju je prozvao "Kasniji Tang", nastojeći sebe prikazati kao legitimnog nasljednika dinastije Tang i tako uspostaviti vlast nad svim njenim teritorijama. Na samom početku se činilo da će u tome uspjeti; vlast je proširena na sjever prema današnjem Pekingu, dok je 925. na u današnjoj provinciji Sečuan likvidirana odmetnuta država Raniji Shu. Međutim, već 926. je Li Cunxu pao kao žrtva oficirske pobune, što je signaliziralo početak nestabilnosti koja će mučiti dinastiju.

Godine 934. se Sečuan opet otcijepio i stvorena je država Kasniji Shu. Tri godine kasnije je posljednjeg cara Li Congkea svrgnuo Shatuo oficir po imenu Shi Jingtang kome su pri tome pomogli Kitani iz dinastije Liao. Shi Jingtang je osnovao novu dinastiju po imenu Kasniji Jin.

Vladari
-------

| Hramsko ime | Posthumno ime | Porodično i osobno ime | Kineski način imenovanja | Dužina vladavine | Ime ere i njena dužina/e |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Zhuāngzōng (莊宗) | ne koristi se | Lǐ Cúnxù (李存勗) | Porodično ime i osobno ime | 923-926 | Tóngguāng (同光) 923-926 |
| Míngzōng (明宗) | ne koristi se | Lǐ Sìyuán (李嗣源) or Lǐ Dǎn (李亶) | Porodično ime i osobno ime | 926-933 | Tiānchéng (天成) 926-930 Chángxīng (長興) 930-933 |
| *nije postojalo* | Mǐn (閔) | Lǐ Cónghòu (李從厚) | Porodično ime i osobno ime | 933-934 | Yìngshùn (應順) 933-934 |
| *nije postojalo* | Mòdì (末帝) | Lǐ Cóngkē (李從珂) | Porodično ime i osobno ime | 934-937 | Qīngtaì (清泰) 934-937 |

Literatura
----------

* Mote, F.W. (1999). *Imperial China: 900-1800*. Harvard University Press.

| * p
* r
* u
Pet dinastija i Deset kraljevstava |
| --- |
| Pet dinastija | Dinastija Kasniji Liang • Dinastija Kasniji Tang• Dinastija Kasniji Jin• Dinastija Kasniji Han • Dinastija Kasniji Zhou |
| Deset kraljevstava | Wu • Wuyue • Min • Nanping • Chu • Južni Tang • Južni Han • Sjeverni Han • Raniji Shu • Kasniji Shu |
| Ostalo | Yan • Qi • Zhao (Chengde) • Yiwu Jiedushi • Dingnan Jiedushi • Qingyuan Jiedushi • Wuping Jiedushi • Yin |
**Zauzimanje Oppenheima** se dogodilo 14. septembra 1620. godine kada su za vrijeme Tridesetogodišnjeg rata španske trupe pod zapovjedništvom Ambroggia Spinole osvojile njemački grad Oppenheim, tada pod vlasću protestantskog falačkog izbornog kneza Friedricha V. Do nje je došlo nakon što je Španija ušla u rat kako bi pomogla katoličkom rimsko-njemačkom caru Ferdinandu II u borbi protiv Friedricha koji je vodio pobunjene protestantske knezove u Carstvu. Spinola je sa svojom vojskom bio krenuo iz Španske Nizozemske (današnja Belgija) i uglavnom nije nailazio na otpor. Na obali Rajne mu se, međutim, suprotstavila velika protestantska vojska pod vodstvom Joachima Ernsta od Brandenburg-Ansbacha. Spinola je zbog toga pokrenuo manevar u svrhu fingiranja napada na Worms, a zbog čega je Joachim Ernst tamo poslao vojsku, ostavivši relativno slab garnizon u Oppenheimu. Spinola je potom noćnim maršem stigao pod zidine Oppenheima i pokrenuo napad u zoru. Branitelji su nakon relativno kratke borbe kapitulirali. Zauzimanje Oppenheima je bilo značajno ne samo zato što su Španci osigurali prijelaz preko Rajne, nego su u relativno bogatom gradu (koji će pod svojim nadzorom držati do 1632. godine) sebi osigurali namirnice i zimske kvartire čime su stvoreni preduvjeti za uspješni nastavak kampanje u Falačkoj sljedeće godine.

Izvori
------

1. 1 2  Ibarra p.364
2. ↑  Robert Watson p.494 *"In the six months following, the Spaniards captured more than 30 towns and castles along the Lower Palatinate."*
3. ↑  Ibarra p.354
4. 1 2  Francisco de Ibarra p.364

Literatura
----------

* Francisco de Ibarra: *Relación de las campañas del Bajo Palatinado*. Published on *L' Espagne au XVIe et au XVIIe siècle documents historiques et littéraires.* Heilbronn: Henninger 1878.
* Robert Watson: *The history of the reign of Philip the Third, King of Spain.* Print. for Messrs. Price, Whitestone, W. Watson. 1783.
**Torrejón de Ardoz** je grad od 128,013 stanovnika u centru Španjolske, koji administrativno podpada pod
Autonomnu zajednicu Madrid.

Geografske karakteristike
-------------------------

Torrejón de Ardoz leži udaljen dvadesetak km istočno od centra Madrida. Poznat je po aerodromu *Madrid–Torrejón* (IATA: TOJ, ICAO: LETO) koji je danas vojni i civilni.

On je jedan od gradova koji formiraju konurbaciju Metropolitanski Madrid u kojoj živi 7,300,000 stanovnika.

Historija
---------

Nema pouzdanih podataka kad je nastalo najstarije naselje *Alcalá*, ali se pretpostavlja da se to desilo početkom 12. vijeka, kad je za rekonkviste vojska kralja Alfonsa VII - 1118. preotela taj kraj od Maura, uključujući i pograničnu fortifikaciju Torrejón.

Čitav srednji vijek Torrejón je bio feud nadbiskupije Toledo. U to vrijeme Alcalá, je bila važnija i veća od Torrejóna koji je bio samo jedno od nasalja Alcale. Takvo stanje potrajalo je do sredine 16. vijeka, kad su stanovnici Torrejóna osjetili potrebu da postanu nezavisni. Njihovoj želji udovoljio je kralj
Karlo I koji im je 6. septembra 1554. dodjelio povelju o statusu grada.

Od sredine 19. vijeka Torrejón administrativno podpada pod Madrid, a ne više pod Toledo.

Atrakcije
---------

Torrejon je mjesto gdje se nalazi *Zabavni park Evropa*, na površini od oko 190.000 m². U njemu raste više od 5.000 vrsta stabala, grmova i oko 10 000 vrsta cvijeća. Pored tog posjetioci mogu vidjeti replike najslavnijih evropskih spomenika, među njima; Eiffelov toranj, Berlinski zid, Londonski most, 
Grčki teatar... Pored tog tu se nalazi i jedan od najstarijih madridskih trgovačkih centara - *Parque Corredor*.

Turistima je interesantna procesija pred Uskrs.

Privreda
--------

Sve do 20. vijeka stanovnici su se bavili poljoprivredom i stočarstvom, tek nakon što je 50-ih Američka ratna avijacija instalirala svoju bazu počeo je razvoj industrije i to koncentriran oko aeronautike jer je i Španjolska tu smjestila svoj - *Instituto Nacional de Técnica Aeronáutica*. Danas se u Torrejónu nalazi centar agencije Evropske unije za satelite (akronim: *EU SatCen*).

Pobratimski gradovi
-------------------

* Kuba Boyeros, Kuba
* Nikaragva Condega, Nikaragva
* Saharska Arapska Demokratska Republika Bir Ganduz, Zapadna Sahara
* Sjedinjene Američke Države Compton, Sjedinjene Američke Države

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Spain: Andalucía*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.10.2018.
2. 1 2  „*Getaway to… Torrejón de Ardoz*" (engleski). Comunidad de Madrid. Arhivirano iz originala na datum 2022-05-26. Pristupljeno 16. 10. 2014.
3. ↑  „*Madrid, una metrópoli de 7,3 millones de habitantes*" (španjolski). Ayuntamiento de Madrid. Pristupljeno 16.10.2018.
4. 1 2 3 4  „*Torrejón de Ardoz : De Lugar a Villa* "(španjolski). Ayuntamiento de Torrejón de Ardoz. Arhivirano iz originala na datum 2014-12-31. Pristupljeno 16. 10. 2014.
5. ↑  „*Satellite Centre*" (engleski). European Union Satellite Centre. Pristupljeno 16. 10. 2014.

Vanjske veze
------------

***Torrejón de Ardoz*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ayuntamiento de Torrejón de Ardoz* Arhivirano 2003-12-13 na Wayback Machine-u (`es`)
**Torrente** (valencijanski: **Torrent**) je grad od 80,630 stanovnika na istoku Španjolske, koji administrativno podpada pod
Autonomnu zajednicu Valenciju i Provinciju Valenciu.

On je jedno od 45 satelitskih naselja koji formiraju Metropolitansku Valenciju - konurbaciju u kojoj živi 1.595,000 stanovnika

Geografske karakteristike
-------------------------

Torrente leži udaljen sedam kilometara jugozapadno od strogog centra Valencie, pa je danas samo predgrađe toga grada sa kojim je povezan metro linijom.

Historija
---------

Historija grada usko je povezana sa ombrambenim tornjem - **Torre de Malta** (Malteški toranj), koji se nalazi u samom centru grada. On je podignut još za maurskih vremena, i po njemu je grad dobio ime. 
Mjesto je prvi put u spomenuto 1233. u dokumentu aragonskog kralja Jaimea I imenom **Vilas de Torrent**.

Taj toranj je 1248.(zajedno sa okolnim naseljem) Jaime I poklonio Malteškim vitezima, pa su oni gospodarili gradom sve do 1807.

Znamenitosti
------------

Malteški toranj
Malteški Toranj je kvadratna konstrukcija, dimenzija 13,35 x 13,90 m, visok 22 m od pet katova.
Pored obrambene funkcije - toranj je korišten i kao zatvor.

Malteški toranj služio je u obrambene svrhe sve do sredine 16. vijeka, tad su srušeni bedemi, a jarak je pretvoren u trg.
U 17. vijeku dograđen je trijem ispod kojeg su smješteni štandovi raznolikih trgovaca.

Privreda
--------

Torrente je industrijsko predgrađe u kom se proizvode; cipele, čokolada i konzerve, pored toga poznat je i po lokalnom poljoprivrednom sajmu.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Španija Benalup-Casas Viejas, Španjolska
* Malta Għarb, Malta
* Malta Żebbuġ, Malta

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spain: Comunitat Valenciana (Comunidad Valenciana)*" (engleski). City population. Pristupljeno 04 09. 2018.
2. 1 2 3 4 5  „*Torrente*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 05.09. 2018.
3. ↑  „*Conurbacion de Valencia*" (španjolski). Valencia K. Pristupljeno 03.10.2018.
4. ↑  „*Demographia World Urban Areas*" (engleski). Demographia. Pristupljeno 03. 3. 2018.
5. 1 2 3  „*La Torre*" (spanjolski). Torrent. Pristupljeno 04 09. 2018. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Torrente (Valencia)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ajuntament de Torrent* Arhivirano 2014-02-07 na Wayback Machine-u (`en`)
**Ovce** (lat. *Ovis gmelini aries*, rjeđe samo *Ovis aries*) su domaće životinje, grupirane u rod *Ovis*, unutar porodice šupljorožaca (*Bovidae*).

Ovca je četveronožna životinja, tijelo joj prekriva vuna. Biljojed je i preživač. Razvila se iz divljeg muflona. 
Mužjak se zove **ovan**, ženka ovca, a mladunče **jagnje**. Žive u stadu. Gospodarska je vrsta, koja se uzgaja zbog vune, mesa, mlijeka, sira itd. 
Poznati sirevi od ovčjeg mlijeka su: Roquefort, feta, Liptauer, kačkavalj, paški sir, livanjski sir itd.

Postoji mnogo pasmina ovaca kao što su: merino, pramenka, Suffolk ovca, virtemberška ovca, solčavsko-jezerska ovca, Romanovska ovca, mediteranska ovca, istočno-frizijska ovca, sardinijska ovca itd. Hrvatske pasmine su: lička pramenka, paška ovca, creska ovca, istarska ovca i dubrovačka ruda. Ova posljednja je vrlo ugrožena, jer je ostalo pokoje manje stado. Psi koji čuvaju ovce, zovu se ovčari. Najpoznatiji su njemački ovčar, škotski ovčar, tornjak itd. a u Slavoniji je posebno cijenjen hrvatski ovčar.

Najviše ovaca ima u Kini, zatim u Australiji, Europskoj Uniji, Rusiji, Indiji, Iranu, Sudanu, Novom Zelandu, Argentini, Urugvaju i Čileu.

Janje je simbol u kršćanstvu. Isus se naziva Dobrim pastirom i Jaganjcem Božjim (lat. Agnus Dei). Biblijske osobe Abraham, Jakov, Mojsije, David i drugi, bili su pastiri. Ovca se često smatra slabo inteligentnom. George Orwell u satiričnoj noveli „Životinjska farma", koristi ovce kao simbol neobrazovane mase ljudi u revolucionarnoj Rusiji, kojima je lako manipulirati.
Prva klonirana ovca, zove se Dolly.
**Tis abay** (što na amharskom znači *voda koja se dimi*) ili **Slapovi Plavog Nila** je vodopad na Plavom Nilu oko 30 km nizvodno od grada Bahir Dara i Jezera Tana, danas jedna od najvećih turističkih atrakcija Etiopije.

Hidrografija
------------

Slapovi padaju s visine od 37 do 45 metara, iz četiri odvojena vodotoka čija širina varira ovisno o oborinama, za sezona kiša narastu do 400 metara širine. Tis Isat su drugi po veličini slapovi u Africi. Od kako je izgrađena brana na izvoru Plavog Nila iz Jezera Tana oscilacije u količini voda su nešto manje, a od kad je 2003. izgrađena hidroelektrana, na nju odlazi veći dio vode, osim za vrijeme sezone kiša (kad vode ima i previše).

Slapovi Plavog Nila su izolirani ekosistem, različit od Jezera Tana i Plavoga Nila.

Kameni most
-----------

Portugalski kameni most
Na kratkoj udaljenosti, nešto malo nizvodnije od slapova, nalazi se prvi kameni most izgrađen u Etiopiji, 1626. po nalogu cara Suseniosa I.

Po zapisima isusovačkog legata na etiopskom dvoru, *Manoele de Almeide*, kamen za gradnju je pronađen u neposrednoj blizini objekta, a kvalificirani majstori dovedeni su iz Indije sa Alfonsom Mendezom, tadašnjim katoličkim biskupom u Etiopiji koji je nadzirao gradnju.

Izvori
------

1. 1 2  „*Tis abay*" (engleski). susies travel web. Arhivirano iz originala na datum 2012-09-25. Pristupljeno 12. 09. 2012.
2. ↑  Matt Philips and Jean-Bernard Carillet, *Ethiopia and Eritrea*, third edition (n.p.: Lonely Planet, 2006), str. 118
3. ↑  „"526: Lake Tana"". Arhivirano iz originala na datum 2011-10-05. Pristupljeno 2011-11-19.
4. ↑  C.F. Beckingham and G.W.B. Huntingford, *Some Records of Ethiopia, 1593-1646* (London: Hakluyt Society, 1954), str. 26

Vanjske veze
------------

***Tis Isat*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Tis abay* na portalu Susies travel web Arhivirano 2012-09-25 na Wayback Machine-u (`en`)
**Cahita**, grupa srodnih sjevernoameričkih plemena nastanjenih u sjeverozapadnoj obali Meksika na donjim tokovima rijeka Sinaloa, Fuerte, Mayo i Yaqui u Sonori i Sinaloi. Njihov broj iznosio je oko 100,000 u vrijeme dolaska prvih Španjolaca i bili su najbrojnija jezična grupa u sjevernom Meksiku. Cahite govore srodnim Taracahitian dijalektima po kojima su srodnici narodima Nahuatlan iz južnog Meksika i Shoshonean na zapadu SAD.-a. 
Cahite su bili agrikulturan narod a demonstrirali su i svoju efektivnu vojnu organizaciju. Tijekom 17. stoljeća jezuitski misionari okupili sa Cahita plemena oko svojih misija gdje su preobraćeni na kršćanstvo.
Glavna preživjela plemena Mayo i Yaqui odigrala su važnu ulogu u novijoj meksičkoj povijesti. Između 1905. i 1910. na tisuće ih je deportirano na poluotok Yucatán, a ostali su se raspršili kroz sjeverozapadni Meksiko i jugozapad Sjedinjenih Država. Svoj posljednji ustanak Yaqui su podigli 1927. Znatan dio danas ih živi i u Arizoni pod imenom Pascua Yaqui.

Plemena
-------

* Bamoa, južno od rijeke Río Sinaloa,
* Cinaloa (Sinaloa), na gornjem toku Río Fuerte,
* Mayo, na rijeci Río Mayo,
* Tehueco, na rijeci Río Oteros,
* Yaqui, na rijeci Río Yaqui,
* Zuaque, na donjem toku Río Fuerte.

Pleme Vacoregue, koje Manuel Orozco y Berra svrstava među Cahite, Swanton navodi kao granu Guasave Indijanaca.

Vanjske poveznice
-----------------

* Cahita Indian Tribe History Arhivirano 2007-11-09 na Wayback Machine-u
**Samobor na Drini** srednjovjekovna je tvrđava na području općine Novo Goražde, Bosna i Hercegovina.

Lokacija
--------

Samobor je smješten na jednom od obronaka Borovske planine, nad kanjonom rijeke Janjine u blizini njenog ušća u rijeku Drinu.

Historija
---------

Sagradio ga je Sandalj Hranić Kosača. Spominje se u dubrovačkim dokumentima iz 1423 do 1435. Godine. Pominje se i u poveljama aragonsko-napuljskog kralja Alfonsa 1444. I 1454. godine, kojom potvrđuje Stjepanu Vukčiću Kosači njegove posjede. 

U kasno proljeće 1465 godine, osmanska vojska, pod komandom bosanskog sandžakbega Isa-bega Ishakovića, osvaja Samobor. Po uspostavljanju nahija, postaje središte nahije Pribud ili Samobor, koja se spomonje sve do 18. vijeka. 
Od zauzeća do 1832. godine, kada je utvrđenje napušteno, osmanlije su u njemu držali stalnu posadu na čelu sa dizdarom. U gradu su oko 1800.g. bila tri roda vojske: 20 čuvara tvrđave, 18 oružara i nepoznat broj tobdžija.
Jedan očuvani top u Zemaljskom muzeju u Sarajevu je sa tvrđave u Samoboru.

Opis
----

Stari grad Samobor zauzima površinu veću od jednog hektara pa spada u veće tvrđave u Bosni i Hercegovini. Na pojedinim tačkama grad je širok od 350 do 400 m. Tvrđava se sastoji iz više utvrđenih cjelina sa kulama. U srednjem dijelu su ostaci, najprije crkve, a zatim džamije i cisterne. Na ovom dijelu utvrđenja od ulaza u centralni i gornji dio grada do iznad džamije uz put isklesane su u živoj stijeni 4 stolice.

Zidovi utvrđenja i objekata unutar njega uglavnom su dosta ruševni. Najbolje je očuvana glavna kula. Od mnogih neidentifikovanih objekata unutar bedema viri poneki razrušeni zid. Stari grad Samobor je nacionalni spomenik BiH.

Literatura
----------

* Desanka Kojić-Kovačević, Sarajevo, 1978. - Gradska naselja srednjovjekovne bosanske države
* Desanka Kojić-Kovačević , Naše starine, XIV-XV, Sarajevo, 1981, 109-125. - Arhivsko-istorijska istraživanja gornjeg Podrinja -Drina u doba Kosača,
* Zdravko Kajmaković, Naše starine, XIV-XV, Sarajevo, 1981, 141-176. - Novi arheološko-arhitektonski spomenici", Drina u doba Kosača,
* Hazim Šabanović, Svjetlost, Sarajevo, 1982. - Bosanski pašaluk
* Šefik Bešlagić, Akademija nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine, Djela, Knjiga LIX, Odjeljenje društvenih nauka, Knjiga 34, Sarajevo, 1985. - Kamene stolice srednjovjekovne Bosne i Hercegovine

Vanjski linkovi
---------------

* Samobor
* www.fmksa.com/download/zzs/1956/3-1956.pdf Tvrđava
**Cagua** je grad od 134,100 stanovnika u Saveznoj državi Aragua na sjeveru Venecuele. 

On je i administrativni centar Općine Sucre.

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

Cagua leži u dolini rijeke Aragua, na nadmorskoj visini od 458 metara, udaljen 14 km jugoistočno od Maracaya i 4 km od Turmera.

Južno od centra grada leži jezero Taguaiguai.

Historija
---------

Cagua je kao naselje osnovan 26. novembra 1620. pod imenom **Cagua La Vieja**, nakon tog je 1626. preseljen na današnju lokaciju i nazvan novim imenom **Nuestra Señora del Rosario de Cagua**.

Nakon administrativne reforme zemlje, od 1856. Cagua je postala sjedište općine Marino, a od 1943. Oćine Sucre.

Današna Cagua je industrijsko predgrađe metropolskog Maracaya.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Venezuela*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 31. 10. 2017.
2. ↑  „*Evolución de la Actividad Municipal en la Ciudad de Cagu*" (španjolski). Alcaldía del Sucre. Arhivirano iz originala na datum 2015-03-31. Pristupljeno 31. 10. 2017.

Vanjske veze
------------

***Cagua*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Consejo Municipal del Municipio Sucre* Arhivirano 2017-10-31 na Wayback Machine-u (`es`)
**Pokret samoopredeljenja** (albanski: ), poznatiji pod skraćenicom **Samoopredeljenje** (albanski: ), je kosovska politička stranka koja okuplja kosovske Albance radikalne nacionalističke, odnosno levičarske orijentacije. Nastala 2005. godine kao naslednica Mreže za kosovsku akciju (KAN), u periodu pre proglašenja i priznanja kosovske nezavisnosti se istakla radikalnim odbijanjem bilo kakvog kompromisa sa Srbijom oko državnopravnog statusa Kosova, ali i otvorenim neprijateljstvom prema UNMIK-u, koga je držala glavnom kočnicom potpunoj nezavisnosti. Posle proglašenja nezavisnosti je, inzistirajući na uvođenju države blagostanja i optužujući tadašnje kosovske vlastodršce za korupciju stekla izuzetnu popularnost među glasačima, te se od 2017. godine smatra najjačom strankom na Kosovu. U prvih nekoliko meseci 2020. je njen vođa Albin Kurti vodio kosovsku vladu.

Vanjske veze
------------

***Samoopredeljenje (Kosovo)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni veb-sajt
* Political Manifesto 16 pages wikisource:Page:Vetëvendosje! political programme in english.pdf/1
* Political Manifesto (Albanian) 49 pages
* „The Vetëvendosje Movement in Kosovo: an Increasing Focus on Nationalism". Balkan Analysis.
**Delisleova skala** (°De) je temperaturna skala koju je 1732. izumio francuski astronom Joseph-Nicolas Delisle (1688–1768).

Slična je Réaumurovoj skali. Delisle je bio autor rada *Mémoires pour servir à l'histoire et aux progrès de l'Astronomie, de la Géographie et de la Physique* (1738).

Bio je pozvan u Rusiju od strane Petra Velikog. Godine 1732, napravio je termometar čija je radna tekućina bila živa. Delisle je za nultu točku svoje skale izabrao temperaturu vrenja vode, a skupljanje žive (na nižim temperaturama) je mjerio u stotisućitim dijelovima. Celzijusova skala je također u početku išla od nule (na temperaturi vrelišta vode) dolje prema 100 na temperaturi ledišta, a ovo je izokrenuto tek nakon njegove smrti, dijelom zbog nastojanja Daniela Ekströma, proizvođača većine termometara koje je Celzijus koristio.

Delisleov termometar je u početku imao 2400 gradacija. Godine 1738. Josias Weitbrecht (1702–1947) je rekalibrirao Delisleov termometar tako da je imao nula stupnjeva na točki vrelišta vode i 150 na točki ledišta. Delisleov je termometar ostao u uporabi u Rusiji preko 100 godina.

Pretovorba celzijevih stupnjeva u delisleove:

[°De] = (100 - [° C]) × 3 / 2

Konverzija temperatura
----------------------

Vanjske veze
------------

* Photo of an antique thermometer backing board c. 1758—marked in four scales; the second is Delisle (spelled "de Lisle").

| * p
* r
* u
Temperaturne skale |
| --- |
| Kelvin • Farenhajt • Celzijus • Rankin • Delil • Lajden • Njutn • Remer • Reomir |
**Samoanski letipas** (lat. *Pteropus samoensis*) je vrsta iz porodice *Pteropodidae*. Otkriven je u Američkoj Samoi, na Fidžiju i u Samoi (gdje je poznat kao *pe'a* i *pe'a vao*). Njegovo prirodno stanište je suptropska i tropska suha šuma. Prijeti mu gubitak staništa.

Samoanski letipas je šišmiš srednje veličine. Gornji dio tijela je svjetlo smeđe boje, s mnogo srebrne dlake, dok je donji dio tijela smeđe boje. Ramena i vrh glave su svijetlo žuti. Nema repa. Duljina glave iznosi 175 do 200 mm, dužina ramena 126 do 133 mm, dužine ušiju 20 do 23 mm, a težina 300-410 grama.

Rasprostranjenost
-----------------

Rasprostranjen je u Američkoj Samoi, Samoi i Fidžiju, na otocima: Nanuya, Ofu, Savai'i, Swains, Ta'u, Taveuni, Tutuila, Upolu, Vanua Levu, Viti Levu, a možda i ranije na 'Euaiju. Populacije na Fidžiju su zasebne podvrste. U Samoi je gotovo izumrla vrsta, a na Fidžiju je puno češći. Samoanski letipas je aktivan noću na Fidžiju, a na Samoi danju. Vjerojatno je monogamna vrsta.

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Samoanski letipas** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Samoanskom letipasu** |
***Slobodna Bosna*** je bio istraživački sedmični časopis za vijesti, sa sjedištem u Sarajevu, Bosna i Hercegovina. Pokrenut je u avgustu 1995. kao štampano izdanje, a 2000. godine je počelo postojati onlajn izdanje. Štampano izdanje je ukinuto u decembru 2015, od kada je dostupan samo kao onlajn časopis.

Profil
------

Česta istraživanja korupcije koja su sprovodili novinari *Slobodne Bosne* dovela su do toga da glavni urednik Senad Avdić bude tužen. Dana 23. juna 1999, Sarajevski opštinski sud osudio je Avdića na dvomjesečnu uslovnu kaznu zbog optužbi za krivičnu klevetu. Odbor za zaštitu novinara osudio je kaznu protiv Senada Avdića nazivajući je kršenjem međunarodnih normi slobode novinarstva. Ista organizacija izvještava o brojnim slučajevima u kojima novinari sedmičnjaka *Slobodna Bosna*, kao rezultat svog rada, pretrpjeli lične napade, a isto tako se izvještava i o prijetnjama koje su pojedini lokalni političari otvoreno upućivali tadašnjem uredniku Edinu Avdiću. Nedavno su čak i međunarodne institucije poput predstavnika OESS-a za slobodu štampe osudile napade koje je ovaj časopis pretrpio, poput pokušaja paljenja ulaza u sjedište Slobodne Bosne u septembru 2013. godine.

Prije promjena u rukovodstvu rivalskog časopisa *BH Dani*, i transformacije *Slobodne Bosne* u isključivo online izdanje, ova dva časopisa smatrana su sjedištima najkompetentnijeg istraživačkog novinarstva u Bosni i Hercegovini. Od početka 2016. časopis se prestao štampati i postao je dostupan samo na internetu. Neki lokalni promatrači i ovaj su zaokret ocijenili kao dokaz napada na nezavisno novinarstvo, a gašenje štampanog izdanja ocjenjuje se kao rezultat snažnih ekonomskih pritisaka.

Rivalski časopis *BH Dani* sumnja da je Senad Avdić bio obavještajac poznat kao Šćepo koji je radio za tajnu srbijansku policiju, pri čemu je uspostavljao veze koje je kasnije eksploatisao u svom uredničkom radu/angažmanu. *Slobodna Bosna* je postao prilično nepopularan list među zajednicom Bošnjaka, nakon što je njegov glavni urednik promovisao knjigu Dominika Ilijaševića Come, etničkog Hrvata osuđenog za ratni zločin počinjen nad civilima bosanskih Muslimana u opštini Kiseljak od strane hrvatskih snaga tokom Hrvatsko-bošnjačkog rata 1992–94.

Časopis ima jaka sekularna gledišta.

Vanjski linkovi
---------------

* Zvanični veb-sajt‍ Uredi na Wikidati

| * p
* r
* u
Novine i časopisi u Bosni i Hercegovini |
| --- |
| Dnevne novine | 
* *Dnevni avaz* (Sarajevo)
* *Dnevni list* (Mostar)
* *Glas Srpske* (Banja Luka)
* *Nezavisne novine* (Banja Luka)
* *Oslobođenje* (Sarajevo)

 |
| Strane dnevne novine distribuisane u BiH | 
* *Blic* (Beograd)
* *Jutarnji list* (Zagreb)
* *Večernje novosti* (Beograd)
* *Večernji list* (Zagreb)

 |
| Sedmični\* politički časopisi | 
* *Dani*
* *Express*
* *Hrvatski glasnik*
* *Novi reporter*
* *Novo vrijeme*
* *Slobodna Bosna*\*

 |
| Lajfstajl časopisi | 
* *Azra*
* *Gloria*\*\*

 |
| Religijske novine | 
* *Preporod* (islamske)

 |
| Bivše publikacije | 
* *Ljiljan*

 |
| \* *Slobodna Bosna* nema štampano izdanje od decembra 2015, nastavili su samo sa onlajn izdanjem. • \*\* *Gloria* je iz Hrvatske. |
**Zlata Petrović** (13. jul 1962) je srpska pevačica poznatija kao prateci vokal Ipceta Ahmedovskog, romskog porekla. Vrlo mlada je počela da peva sa majkom po kafanama i restoranima. Prvi album je snimila 1983. godine, a pesma *Dođi da mi ruke greješ* donela joj je ogromnu popularnost. Njeni najveći hitovi su pored ove pesme i *Oženićeš se ti*, *Učinilo vreme svoje*, *Poludelo srce*, *On me voli, on me želi*, *Mađije*, *Nedelja*, *Plači, moli*, *Mirišeš na nju*, *Vragolasta*, *Oaza sreće* i *Zagušljivo*. Zlata je promenila nekoliko izdavačkih kuća, a počela je u *Diskotonu*. Premda je albume izdavala često, nikada nije bila u vrhu srpske estrade. Ipak, decenijama je jedan od najpopularnijih interpretatora romske muzike, i jedan od najtraženijih zabavljača na narodnim veseljima. Njen privatni život je oduvek bio interesantan medijima. Roditelji su je udali na silu kada je imala četrnaest godina, a ona je dve godine kasnije napustila muža i udala se za drugog. Bila je u braku sa pevačem narodne muzike, Hasanom Dudićem, ali su razvedeni. Nakon toga se udala za TV-lice, Zorana Pejića - Peju, ali se i od njega razvela. Iz oba braka ima po jednog sina. Godine 2010. učestvovala je u rijalitiju *Farma*..

Diskografija
------------

* *Dođi da mi ruke greješ* (1983)
* *Ljubi me još malo* (1984)
* *Srce će ga prepoznati* (1985)
* *Ti si čovek za moju dušu* (1987)
* *Daj mi Bože malo sreće* (1989)
* *Dušmani* (1991)
* *Đavo* (1993)
* *Proklet da je ovaj život* (1994)
* *Ne daš mi da dišem* (1995)
* *Ljubav nema pamet* (1997)
* *Mirišeš na nju* (2001)
* *Zagušljivo* (2004)
* *Hajde čik* (2008)
Za ostala značenja, v. Vokal.
Grafikon pokazuje koliko često se u srpskohrvatskom jeziku pojavljuje pojedini samoglasnik.U fonetici, **samoglasnik** (**vokal**) je naziv za glas koji se pri izgovoru bez zapreke stvara u govornom aparatu tako da vazdušna struja slobodno prolazi od pluća do usana.

U svim jezicima, slog uključuje samoglasnike. U nekim jezicima istu funkciju mogu pored samoglasnika imati i glasovi koji se fonetički smatraju suglasnicima, kao r u našoj riječi grm ili vrt. 

Osnovna namjena vokala jest povezivanje suglasnika u slogove, tj. formiranje izgovorljivih riječi. 

U srpskohrvatskom jeziku postoje i takozvani pokretni vokali. Neki padeži pridjeva određenog vida, nekih zamjenica i neki prilozi na kraju mogu imati vokal ili biti bez njega: dobro**g** i dobro**ga**, koje**g** i ko**g**, nji**m** i nji**me'.**

U jednom padežnom obliku mogu se javiti čak i po dva pokretna vokala, npr. ovom,ovome, ovomu, dativ i lokativ jednine.

Artikulacijske osobine
----------------------

Samoglasnici se u našem jeziku dijela po **mjestu tvorbe** i **prema veličini otvora između jezika i nepca**

  



Podjela samoglasnika po mjestu tvorbe| Tip glasa | Glas | Mjesto tvorbe |  |
| --- | --- | --- | --- |
| prednji | **i**, **e** | prednji dio jezika i prednje nepce |
| srednji | **a** | sredina jezika |
| zadnji | **o**, **u** | stražnji dio jezika i stražnje nepce |

  



Podjela samoglasnika prema veličini otvora između jezika i nepca| Tip glasa | Glas |  |
| --- | --- | --- |
| najviši ili najotvoreniji | **a** |
| srednji |  **e** , **o** |
| zadnji | **u** |

Srpskohrvatski jezik nema *nazalne* tj. *nosne samoglasnike*, kao što su na primjer poljski samoglasnici  (*ę*) i  (*ą*).

Vidi još
--------

* Glas
* Fonem
* Fonetika
* Suglasnik
* Gramatika srpskohrvatskog jezika
*Za ostala značenja, v. Carpe diem (razvrstavanje).*
Sunčani sat sa izrazom *carpe diem*
***Carpe diem*** je latinski izraz koji doslovno znači "uberi dan", danas poznata kao popularni aforizam. Prvi put je iskorištena u popularnoj Horacijevoj pjesmi gdje se pojavljuje kao dio šire fraze *carpe diem quam minimum credula postero* (grubo prevedeno: "zgrabi dan sa što manje vjere u budućnost"). U prenesenom značenju predstavlja stav prema kome je budućnost neizvjesna i dugoročno planiranje besmisleno, odnosno da čovjek treba hrabro koristiti prilike i užitke koji mu se pružaju u datom trenutku.

V. također
----------

* Tempus fugit
* Memento mori

Vanjske veze
------------

***Carpe diem*** na Wikimedijinoj ostavi

Commons logoCommons logo
U Wikimedijinom spremniku nalazi se još materijala vezanih uz temu:
***Carpe diem***

* Carpe Diem International Education Website
* Carpe Diem Foundation Website
* Carpe Diem Artist Community Arhivirano 2012-06-08 na Wayback Machine-u
* Carpe Diem Website Design Agency Arhivirano 2011-05-31 na Wayback Machine-u
**Swaefred od Essexa** (*Suebred*; ? - 709?) je bio kralj Essexa zajedno sa svojim bratom Sigeheardom. Braća su godine 694. naslijedila svog oca Sebbija. Oskudni podaci ne govore koliko dugo su braća vladala zajedno ili da li jedan nadživio drugoga. Jedino se zna da su 705. sazvali sinod u Brentfordu na kome je odlučeno da se iz Essexa prognaju politički emigranti iz Wessexa, te je tako osiguran mir sa tamošnjim kraljem Ineom. Swaefred se samostalno spominje u nekoliko povelja o darovanju kraljevske zemlje. Godine 709. ga je nakratko naslijedio ili sa njim zajedno vladao nećak Offa, koga je pak iste godine naslijedio Saelred.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Sebbi**  |  **kralj Essexa** 694-709vladao zajedno sa Sigeheardom | Slijedi: **Offa**  |

Napomene
--------




| * p
* r
* u
Monarsi Essexa |
| --- |
| Æscwine • Sledd • Sæberht • Seaxred • Sæward • Sigeberht Mali • Sigeberht Dobri • Swithhelm • Sighere • Sæbbi • Sigeheard • Swæfred • Offa • Sælred • Swæfberht • Swithred • Sigeric • Sigered • Egbert\* |
| \*ujedno monarh Wessexa, Kenta, Sussexa i Mercije
 |
**Roamaina**, jedno od nestalih plemena američkih Indijanaca koje je u 17. stoljeću obitavalo na području današnjeg sjevernog Perua uz sjevernu obalu gornjeg Marañóna, a porijeklom su sa rijeke Pastaza u Ekvadoru. Jezično se klasificiraju porodici Mainan ili Omurano. Brinton ih zajedno sa plemenima Cahuapana, Chapa, Chayavita (Chayahuita), Coronado, Humurano (Omurano) i Maina vodi kao jedno od 6 plemena porodice Mainan , od kojih neki ovdje navedeni pripadaju porodici Cahuapanan. Hervas njihov istoimeni dijalekt (uz chapo, coronado, humurano i maina) vodi kao jedan od dijalekata jezika maina, a priključuje porodici Mainan i dijalekte cahuapano i paranapuro.

Sa jezuitskim misonarima, kao i Zapa Indijanci, dolaze u kontakt 1641. nakon čega su oba plemena pokrštena, ukupno oko 8,000. 

Roamaine su izvorno porijeklom od Kandosha ali su kao i Andoe zaparoizirani. Uzgoj manioke, kukuruza, voća kao i chonta-palme, glavni su im izvor prihoda. Populacija im je sa Zapama iznosila izmeđi 8,000 i 10,000.

Izvori
------

1. ↑  Maina Indians
2. ↑  Life and death in early colonial Ecuador

Vanjske poveznice
-----------------

* Al Este de Los Andes
***The Andrews Sisters*** (doslovno: ***Sestre Andrews***) je naziv za američki vokalni sastav koji se smatra jednim od najuspješnijih izvođača u doba swinga i boogie-woogieja 1930-ih i 1940-ih. Činile su ga tri sestre: kontraalt LaVerne Sophia Andrews (6. jul 1911 - 8. maj 1967), sopran Maxene Angelyn Andrews (3. januar 1916 - 21. oktobar 1995) i Patricia Marie "Patty" Andrews (16. februar 1918 - 30. januar 2013). Tokom svoje duge karijere su prodali preko 75 miliona ploča, a njihova pjesma Boogie-Woogie Bugle Boy iz 1941. se smatra jednom od najpoznatijih pjesama drugog svjetskog rata, kao i prvim primjerom jump bluesa i rhythm & bluesa.

Eksterni linkovi
----------------

***The Andrews Sisters*** na Wikimedijinoj ostavi

* Andrews Sisters Official website
* Andrews Sisters on BigBands.net Arhivirano 2003-04-02 na Wayback Machine-u
* Vocal Group Hall of Fame page on the Andrews Sisters Arhivirano 2013-05-22 na Wayback Machine-u
* Maxene Andrews na Find a Grave
* Laverne Andrews na Find a Grave