recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Glas javnosti** je bio nacionalni dnevni list koji se štampao u Beogradu od 20. aprila 1998. godine, kada je izašao prvi broj, pod nazivom *Novi Blic*, odnosno od 25. aprila 1998, kada je izašao prvi broj pod sadašnjim imenom. Glas javnosti se pozivao na tradiciju istoimenih dnevnih novina čiji je prvi primerak izašao u Kragujevcu, 15. jula 1874. Sada funkcioniše kao portal vesti.

Pokretač novina je Radisav Rodić, istovremeno i pokretač dnevnih novina Kurir i nedeljnika Stil. *Glas javnosti* je bio u opoziciji prema režimu Slobodana Miloševića od 1998. do 2000. godine. Prvi Glavni i odgovorni uradnik Glasa javnosti bio je Manojlo Vukotić, koji je, sa ekipom novinara i urednika koje je doveo iz „Blica" i napravio prvi broj obnovljenog izdanja. Drugi glavni i odgovorni urednici Glasa javnosti su bili, hronološki, Srećko Petrić, Milan Bečejić, Milan Mišić, Slavoljub Kačarević, Perica Gunjić, Maja Vojinović, Petar Lazić, Ivan Čorbić, Slavica Jovović, Rodoljub Gerić, Đuro Bilbija, Ljiljana Staletović, Slobodan Milošević, Igor Ćuzović.

Šesnaestog januara 2010. na kioscima se pojavio poslednji broj Glasa. U saopštenju redakcije objavljenom u tom broju navedeno je da će se Glas ponovo štampati posle modernizacije i redizajniranja lista. Glas javnosti trenutno izlazi samo na Internetu gde se publikuju agencijske vesti.

Spoljašnje veze
---------------

* Glas javnosti
**Rajgród** (njemački: *Raygrod*) je gradić od 1,572 stanovnika na sjeveroistoku Poljske u Podlaskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Rajgród leži na istočnom kraju Rajgrodzkog jezera, na mjestu gdje istječe rijeka Rijeke Lega.

Historija
---------

Tokom 12. - 13. vijeka bio je naselje Jatvjaga pod imenom *Raj*. Nakon tog je bio Kraljevine Poljske, uporište prema Litvaniji. Na bazi poljsko-itvanskog dogovora - 1422. pripao je Velikoj Kneževini Litvaniji.

Gradska prava dobio je 1566. ali mu je razvoj prekinut kad su ga 1656. razorili Tatari.
Nakon 1795. i Treće podjele Poljske postao je dio Kraljevine Pruske. Od 1815. dio je Kongresne Poljske, tad je kao periferno naselje 1870. izgubio gradska prava, koja su mu vraćena 1924.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „Rajgród" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 24.04. 2021.
2. 1 2 3 4 5  „*Poland: Podlaskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 24.04. 2021.

Vanjske veze
------------

***Rajgród*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Rajgród* (službene stranice) ()
**Hlapovi** (latinski: *Homarus*) su rod dugorepih rakova iz reda desetonožaca (*Decapoda*), iz porodice nefropida (*Nephropidae*).

Taksonomija
-----------

U ovom rodu poznate su samo dvije vrste evropski hlap (*Homarus gammarus*) i američki hlap (*Homarus americanus*). 
Mali *Hlap sa Rta Horn* (*Homarus capensis*) dug svega od 10 do 13 cm, koji živi u vodama oko Južne Afrike, koji se donedavno smatrao dijelom tog roda, danas se smatra posebnom vrstom.

Evropski hlap
-------------

*Glavni članak: Hlap‎*
Tamno zelenkasti evropski hlap (*Homarus gammarus*), živi na stjenovitom dnu, duž obala sjevernog Atlantika od Maroka, preko Britanije, Irske do krajnjeg sjevera Norveške, ima ih i oko Danske, ali ne po Baltiku. Po Mediteranu ih ima sve do Krete i turske Antalye, a po Norveške oko Krima.

Američki hlap
-------------

*Glavni članak: Američki hlap‎*
Američki hlap (*Homarus americanus*) koji je nešto veći od evropskog hlapa, najčešće je crno-zelene ili smeđe-zelene boje sa žutim, narančastim, crvenim ili plavim mrljama ispod. Živi u vodama Atlantika od Labradora do Sjeverne Karoline, ponekad ga se može naći i na manjim dubinama, ali najčešće živi na dubinama do 366 metara.

Karakteristike
--------------

Hlapovi imaju izduženo, valjkasto tijelo, sa 10 nogu, od kojih na prva tri para imaju kliješta (latinski: chelae), naročito velika i snažna na prvom paru. Glava i prsni koš su im spojeni i prekriveni hitinskim oklopom. Ticala su im duža od tijela. Većina hlapova živi na dubinama od 2 do 470 metara, a u najekstremnijim uvjetima i od 1792 do 2172 m. Podnose vrlo različite temperature vode od 0.368 do 27.827 °C. Danju se skrivaju po rupama koje iskopaju, noću izlaze u potragu za hranom. Mitare se jednom ili dvaput godišnje, a mrijeste zimi.

Fosili izumrlih vrsta
---------------------

* *Homarus brittonestris* Stenzel, 1945
* *Homarus davisi* Stenzel, 1945
* *Homarus hakelensis* (Fraas, 1878)
* *Homarus lehmanni* Haas, 1889
* *Homarus mickelsoni* (Bishop, 1985)
* *Homarus morrisi* Quayle, 1987 – Eocene
* *Homarus neptunianus* Polkowsky, 2004
* *Homarus travisensis* Stenzel, 1945

Izvori
------

1. ↑  „*Homarus*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 12. 12. 2017.
2. 1 2 3 4   „*Lobster'"* (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 12. 2017.
3. 1 2 3  „Homarus" (engleski). OBIS Ocean Biogeographic Information System. Pristupljeno 12. 12. 2017.
4. 1 2  „*Homarus gammarus*" (hrvatski). Podvodni. Arhivirano iz originala na datum 2016-10-21. Pristupljeno 10. 12. 2017.

Vanjske veze
------------

***Hlapovi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Homarus Weber, 1795* ()
**Cayapa** (Chachi), indijanski narod iz nizinskim džunglama zapadnog Ekvadora na rijeci Cayapas i njezinim pritokama Onzole, Canandé, Sucio, Cojimíes i drugima u provinciji Esmeraldas. Cayape jezično pripadaju velikoj porodici Chibchan, točnije Barbacoan, i srodni su plemenu Tsáchila (Colorado). Oba ova plemena, Cayapa i Tsáchila, vjeruju da su porijeklom od naroda sa Anda. Booj Cayapa danas se kreće iznosi između 3,000 do 5,000 pripadnika

Agrikultura, ribolov i lov glavni su izvori hrane Cayapa-zajednice. Uzgajaju plantain-banane (vrsta koja se kuha), manioku, jam i drže nešto domaćih životinja. Ribare i sakupljaju školjke, a love i mnoge vrste životinja koje žive u džungli. 

Tipično selo sastoji se od obiteljskih kućanstava raspršenih kroz tropsku šumu uz rijeke i potoke. Tradicionalna kuća često nema zidova nego se sastoji od krovova poduprtih stubovima, i ponekd je podijeljena na dvije sekcije. Ženska nošnja danas se sastoji od suknje do članaka a muška od hlača i pamučnih košulja. Tkanje, lončarstvo i drvorezbarstvo glavni su im obrti. Religija je mješavina katolicizma i plemenskih vjerovanja. Politički sistem poznaje nasljednog poglavicu .

Izvori
------

1. ↑  Chachi
Za istoimeni dnevnik koji je izlazio u prvoj pol. 20. st. vidite članak Jutarnji list (1912–1941).

***Jutarnji list***, hrvatske dnevne novine, treće po prodaji u Hrvatskoj s tiražom od oko 53.000 primjeraka. 

*Jutarnji list* izlazi u sklopu medijskog koncerna Hanza Media (EPH) i dostupan je na području cijele Hrvatske svakodnevno kroz pet izdanja podijeljenih po regijama.

Prvi broj *Jutarnjeg lista* izašao je 1998. godine. Do 2008. glavni urednik bio mu je Tomislav Wruss, do 2013. Mladen Pleše, a do 2015. Viktor Vresnik. Danas je glavni urednik Goran Ogurlić.

*Jutarnji list* je poznat po više otkrića svojih istraživačkih novinara, među kojima odskače otkriće tajnih bankovnih računa tadašnjeg predsjednika Republike Franje Tuđmana. Pamti se i skandal iz 2008. godine kada je objavljen lažni intervju Davora Butkovića s premijerom Ivom Sanaderom. Intervju je, lažno se predstavljajući na elektronskoj pošti Butkoviću kao premijer, dao 23-godišnji Viktor Zahtila, bivši novinar konkurentskog *Nacionala*. Odgovore na Butkovićeva pitanja poslao iz stana novinarke konkurentskoga *Večernjeg lista* Milene Zajović..

Izvori
------

1. ↑  *Novinar* 4-7, 2013, Zagreb: HND, p. 30
2. ↑  „Croatian daily embarrassed by hoax PM interview". Reuters. 12.2.. Pristupljeno 27.2.
3. ↑  „Butkoviću intervju dao bivši novinar Nacionala i član Iskoraka". 11.2.. Pristupljeno 13.7.2013.

Eksterni linkovi
----------------

* Jutarnji.hr
**Pirova pobjeda** je izraz kojim se opisuju situacije za vrijeme rata ili oružanog sukoba u kojima je jedna strana ostvarila pobjedu u bitci, odnosno postigla taktičke i operativne ciljeve neke vojne akcije, ali je pri tome toliko materijalno i moralno iscrpljena da nije u stanju ostvariti strateške ciljeve kojima je ta akcija bila krajnja svrha.

Ime je dobila po Piru, kralj kralju Epira koji je početkom 3. vijeka pne. poduzeo veliki pohod na Italiju i porazio Rimljane u dvije velike bitke. Pir je, međutim, pri tome pretrpio ogromne gubitke koje, za razliku od Rimljana, nije mogao nadoknaditi te se, prema legendi, požalio svojim potčinjenima s riječima "Još jedna ovakva pobjeda i propali smo". Pir je nakon toga bio prisiljen napustiti Italiju.

Pirova pobjeda je koncept koji se u suvremenoj strategiji vezuje uz asimetrično i ratovanje iscrpljivanjem. Kao suvremeni primjeri Pirovih pobjeda se često navode američke odnosno sovjetske pojedinačne vojne akcije u Vijetnamu i Afganistanu koje su po konvencionalnim kriterijima predstavljali pobjede, ali koje nisu dovele do pobjede nad Vijetkongom odnosno mudžahedinima.

Kao svojevrsna suprotnost pojmu Pirove pobjede se navodi pojam herojskog poraza.

Izraz Pirova pobjeda se, kao i drugi izrazi iz vojne terminologije, ponekad koristi kako bi slikovito opisao slične fenomene u nekim drugim oblastima društvenog djelovanja kao što su politika, ekonomija ili sport.

Literatura
----------

* Denson, John, *The Costs of War: America's Pyrrhic Victories*. Transaction Publishers (1997). ISBN 1-56000-319-7.
**Ajvar** je specijalitet balkanske kuhinje, napravljena od crvene paprike. Ajvar je poreklom s Balkana (verovatno iz Srbije), a lokalno se naziva i „srpska salata" ili „srpski povrtni kavijar". Koristi se kao dodatak mnogim jelima, a najčešće kao hlebni namaz. Uz papriku se najčešće dodaje i plavi patlidžan. Salata od čistog plavog patlidžana se zove pinđur, tako da se za njihovu mešavinu naizmenično koriste oba izraza. Ajvar se tradicionalno pravi na jesen, kada je puna sezona paprike, i koristi cele godine. Ajvar se pravi i od ljutih i od slatkih paprika. Priprema se ručno u otvorenim šerpama na šporetu na drva. Pre same pripreme ajvara, paprike se ispeku, pažljivo oljušte, ocede i samelju. Pre serviranja obično se doda malo sitno iseckanog, posoljenog belog luka. Ime potiče od turske reči *havyar*, što znači „usoljena/slana ikra", i deli etimologiju sa kavijarom.

Vidi još
--------

* Ljutenica
* Bajamak
* Pinđur

Vanjske veze
------------

***Ajvar*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ajvar postao brend
**Bitka kod Balaklave** (ruski *Балаклавское сражение*, engleski *Battle of Balaclava*) odigrala se 25. 10. 1854. u sklopu opsade Sevastopolja, odnosno krimskog rata. Saveznici (Drugo Francusko Carstvo, Osmansko Carstvo, Ujedinjeno Kraljevstvo) su htjeli zauzeti utvrdu Sevastopolj, rusku glavnu pomorsku bazu na Crnom moru. Nakon bitke kod Alme, britanski vojnici su uzeli odmor, što je ruskoj vojsci dalo vremena da se oporave i pripreme odbranu. Saveznici su se odlučili za dugu opsadu Sevastopolja, te su u sklopu te namjere britanski vojnici krenuli prema južnoj luci Balaklavi. Ruski zapovjednik Pavel Liprandi je odlučio napasti britanske vojnike sa oko 25.000 ljudi, nadajući se da će poremetiti britanske linije opskrbe.

Rusko topništvo je napalo prvu linije savezničke odbrane, osmanske vojnike kraj Balaklave. Osmanlije su se povukle, te su ruski vojnici krenuli na drugu liniju odbrane, koju je držao 93. škotski regiment, poznat kao 'tanka crvena linija'. Ova linija je izdržala i odbacila napad, usprkos tome što su britanski vojnici bili brojčano inferiorni i brojali tek negdje oko 4.500 ljudi. Kriva interpretacija zapovjednika Raglana dovela je do toga da su vojnici pomislili da moraju jurišati na ruske položaje. Ovaj trenutak ostao je zapamćen u britanskoj historiji kao juriš lake konjice. Ova laka konjica krenula je u juriš dug dva kilometara, usprkos tome što su ruski topovi pucali po njima.

U popularnoj kulturi
--------------------

* "The Charge of the Light Brigade", pjesma koju je napisao Alfred Lord Tennyson.
* *Charge of the Light Brigade* – film iz 1936. u kojem glumi Errol Flynn
* *The Charge of the Light Brigade* – film iz 1968. u kojem glume John Gielgud i Trevor Howard

Izvori
------

1. ↑  Fletcher & Ishchenko: The Crimean War: A Clash of Empires, str. 158
2. ↑  Fletcher & Ishchenko: The Crimean War: A Clash of Empires, str. 159–60
3. 1 2  Kinglake: The Invasion of the Crimea, V, str. 350.

Literatura
----------

* Alexander William Kinglake (1863–87). *The Invasion of the Crimea, 8 vols.* Edinburgh
* Fletcher, Ian & Ishchenko, Natalia (2004). *The Crimean War: A Clash of Empires*. Spellmount Limited. ISBN 1-86227-238-7

Eksterni linkovi
----------------

* Bitka kod Balaklave na britanske bitke
* Bitka kod Balaklave na Encyclopædia Britannica
Karta Bosne i Hercegovine
Geografska granica regija Bosne i Hercegovine u Bosni i Hercegovini, prema 2. izdanju enciklopedije Jugoslavije.
Bosna i Hercegovina je smještena na jugoistoku Evrope, u zapadnom dijelu Balkana. Ukupna površina zemlje je 51.129 km². Graniči 932 km s Hrvatskom na sjeveru, sjeverozapadu i jugu, 312 km sa Srbijom na istoku i sjeveroistoku, te 215 km sa Crnom Gorom na istoku i jugoistoku. Na jugu Bosne i Hercegovine, općina Neum izlazi na Jadransko more u dužini od 20 km. Granice Bosne i Hercegovine u glavnom čine rijeke Drina, Sava, i Una.

Bosna i Hercegovina sastoji se od dvije geografske i historijske cjeline: većeg bosanskog dijela na sjeveru (oko 42.000 km²) i manjeg hercegovačkog na jugu. Bosna je mahom planinska zemlja, a isto se odnosi i na Hercegovinu, s tom razlikom da je riječ o različitim karakterima tla.

Na sjeveru se planinsko područje spušta u lagano-brežuljkasto područje Posavine, odnosne dalje pretvara u Panonsku nizinu. Dinarski dijelovi Bosne prostiru se od zapada ka istoku. Hercegovinu čine planinska (visoka) i jadranska (niska) Hercegovina, koja užim pojasom između Neuma i poluotoka Klek izbija i na Jadransko more. Značajna su i polja, odnosno zaravni, koje se pružaju duž najvećih bosanskih rijeka (Una, Vrbas, Bosna, Drina), od juga ka sjeveru, odnosno u slučaju Neretve od sjevera ka jugu.

13.60% površine Bosne i Hercegovine je plodna zemlja a 2.96% zemlje se upotrebljava za poljoprivredu, dok 83.44% zemlje je za ostalo. Neki prirodni resursi Bosne i Hercegovine su ugalj, željezo, boksit, mangan, drvo, bakar, hrom, cink, i hidropotencijal. Najviši vrh Bosne i Hercegovine je planina Maglić (2.386 m), dok najniži dio zemlje je pored mora. Rijetki zemljotresi su jedina ozbiljna prirodna opasnost u Bosni i Hercegovini. Među najvažnijih problema sa prirodom su zračna onečišćenost iz tvornica i krčenje šuma.

Klima Bosne i Hercegovine je umjereno kontinentalna sa toplim ljetima i hladnim zimama. Područja sa velikom nadmorskom visinom imaju kratka hladna ljeta i duge žestoke zime. Primorje zemlje ima blage kišovite zime.

Glavni grad zemlje je Sarajevo (pola miliona stanovnika), a od većih gradova valja izdvojiti: Banjaluku, Tuzlu, Mostar, Zenicu, Bihać, Prijedor, Brčko, Doboj, Trebinje i Livno.

Najveće planine u BiH
---------------------

   *Vrh* - **planina** - visina

* *Maglić*, **Maglić** 2386m

* *Volujak*, **Volujak** 2336m

* *Pločno*, **Čvrsnica** 2222m

* *Nadkrstac*, **Vranica** 2110m

* *Zelena Glava*, **Prenj** 2103m

* *Đokin Toranj*, **Treskavica** 2086m

* *Veliki Vran*, **Vran** 2074m

* *Bjelašnica*, **Bjelašnica** 2066m

* *Velika Lelija*, **Lelija** 2032m

* *Bregoč*, **Zelengora** 2014m

* *Cincar*, **Cincar** 2005m

Veće rijeke u BiH
-----------------

* Drina - 346km
* Sava - 945km
* Neretva - 218km
* Trebišnjica - 96km
* Una - 214km
* Bosna - 271km
* Sana - 140km
* Vrbas - 240km
* Usora - 77km
* Vrbanja - 70km
* Prača - 57km
* Spreča - 112km
* Ukrina - 53km
* Krivaja - 65km
* Janja - 53km
**Sindh** (Sindhī: سنڌ, Urdū: سندھ) je jedna od četiri provincije Pakistana te postojbina Sindha, Muhajira i drugih etničkih grupa. Susjedna područja su Baludžistan na zapadu i sjeveru, Punjab na sjeveru, Rajasthan (Indija) na istoku te Arapsko more i Gujarat (Indija) na jugu. Glavni jezici sindhi i urdu. Poznat pod različitim imenima u historiji, naziv za Sindh dolazi od Inod-Arijaca čije su legende tvrdile da Rijeka Ind izvire iz ždrijela lava (*Sinh-ka-bab*). Na sanskritu je provincija dobila ime *Sindhu* što znači "ocean". Asirci (još u 7. vijeku pne.) su oblast poznavali pod nazivom Sinda, Perzijanci kao Abisind, Grci kao Sinthus, Rimljani kao Sindus, Kinezi kao Sintow, dok su je Arapi prozvali Sind. Spominje se kao dio *Abhirrdesha* (Kraljevstvo Abhira) u Srimad Bhagavatamu  Arhivirano 2006-08-19 na Wayback Machine-u. Porijeklo imena je iz sanskritskog 'Sindhu' ili 'more,' i to zbog razmjera Velike rijeke na Zapadu. U drevnim razdobljima, postojale su dvije regije na današnjem prostoru ('Sindh' na zpadu, koji se prostirao do grada Multan i 'Hind' (moderna Indija) na zapadu). Sindh je bio prvo mjesto gdje se islam proširio u južnoj Aziji nakon dolaska omejidskog vojskovođe Muhammada bin Qasima. Zbog toga se često naziva "Bab-al-Islam" (Dom islama).

Vanjske veze
------------

***Sindh*** na Wikimedijinoj ostavi

* World Sindhi Congress
* Sindh Website
* Sindhi Vouge Arhivirano 2007-04-01 na Wayback Machine-u
* Daily Awami Awaz (1st Sindhi Computerize News Paper) Arhivirano 2022-02-09 na Wayback Machine-u
* Sindhi Music Arhivirano 2021-01-26 na Wayback Machine-u
* Sindhi Literature
* The Sindhi Nation's Story
* The Royal Talpurs of Sindh Arhivirano 2006-05-24 na Wayback Machine-u
* Rakaposhi Hiking Club[*mrtav link*]
* [*mrtav link*]
* Sachal FM-105 Arhivirano 2006-12-12 na Wayback Machine-u
* Current Map of the Districts of Sindh Arhivirano 2009-11-26 na Wayback Machine-u
* Sindh Telephone Directory

| * p
* r
* u
Administrativna podjela Pakistana |
| --- |
| Pokrajine | 
* Baludžistan
* Hajber-Pahtunhva
* Punjab
* Sindh

 | Pakistan |
| Teritorije | 
* Teritorija glavnog grada Islamabad
* Plemenska područja pod federalnom upravom

 |
| Kašmir | 
* Azad Kašmir
* Gilgit–Baltistan

 |
Prva strana *Chronicon Pictum*.
**Mađarska ilustrovana hronika** (mađ. *Képes Krónika*), (**Vienna Illuminated Chronicle**, **Chronica Hungarorum**, **Chronicon (Hungariae) Pictum**, **Chronica Picta** ili **Chronica de Gestis Hungarorum**) je srednjovekovna ilustrovana hronika kraljevine Mađarske, tačnije iz 14. veka. Predstavlja internacionalni umetnički prikaz dvorske lože i društvenog života u tadašnjoj kraljevini, za vreme vladavine kralja Lajoša, autor hronike je najverovatnije Mark Kalti *(Kálti Márk)*.

Ukrasna dekoracija u boji je napravljena pre 1360. godine i dokaz je znanja, dostignuća tadašnjeg života, istorije, tradicije i legendi.

Hronika sadrži 147 slika i izvanredan je izvor informacija o mađarskoj srednjovekovnoj istoriji, kulturi, kostimima i dvorskom životu. 

Puni naziv hronike je: *Chronicon pictum, Marci de Kalt, Chronica de gestis Hungarorum*, što je, na srpskom: „Ilustrovana hronika, Marko od Kalta, činjenična hronika o Mađarima".

Danas se ilustrovana hronika čuva u nacionalnoj biblioteci u Budimpešti *(Országos Széchényi Könyvtár, Budapest)*.

Vanjske veze
------------

***Mađarska ilustrovana hronika*** na Wikimedijinoj ostavi

* Slike

Galerija
--------

* HronikaHronika
* AtilaAtila
* Atila sreće papu LeaAtila sreće papu Lea
* Bela IVBela IV
* GezaGeza
* Sedam starešinaSedam starešina
* Huni, opsada gradaHuni, opsada grada
* KalmanKalman
* Kralj LasloKralj Laslo
* Laslo ILaslo I
* Lehel i njegov rogLehel i njegov rog
* Najstarija slika Mađarskog sivog govečetaNajstarija slika Mađarskog sivog govečeta
* Sveti StefanSveti Stefan
* Hunor i Magor, lov na belog jelenaHunor i Magor, lov na belog jelena
*Za ostala značenja, vidi Crkva sv. Križa (razvrstavanje).*
Sveti Križ
najmanja katedrala na svijetu
**Crkva sv. Križa** najpoznatiji ninski građevni spomenik poznata kao i *Najmanja katedrala na svijetu* nalazi se pokraj župne crkve u Ninu. Datira u XI vijek, a oblikom podsjeća na grčki jednokraki križ. Krakovi su presvođeni kubastim svodom, vanjski dio je ukrašen nizom slijepih niša, dok je kupola nepravilnog elipsoidnog oblika koji se prema vrhu suzuje a s vanjske strane ukrašena slijepim nišama. 

Oko promatrača uvidjeti će greške u gradnji koje nisu nastale neznanjem, već su promišljeno djelo majstora. Naime pomaci od pravilne osi i nazovimo ih greške u zidanju posljedica su praćenja sunca. Tako je crkvica služila kao svojevrstan sat i kalendar u dobu u kojem je izgrađena. Za vrijeme hrvatskih vladara služila je kao dvorska kapela kneževa dvora koji se nalazio u neposrednoj blizini.  
 Na nadvratniku s donje strane nalazi se ime ninskog župana Godečaja (Godeslava).

U užoj okolici pronđeno je i istraženo oko 170 srednjovjekovnih starohrvatskih grobova koji datiraju od VIII. do XV. vijeka te stambene prostorije starih Hrvata.

***Crkva sv. Križa*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kozica** je rijeka u centralnom dijelu Bosne i Hercegovine, desna pritoka Lašve. Izvire na planini Vranici

Slapovi Kozice
--------------

Udaljeni su 11 kilometara od Fojnice. Put do Kozica prolazi kroz predjele šumovitog Malkoča, preko prevoja Vladića vrh. Put je u početku asfaltni pa se postepeno sve više sužava, asfalt postajao lošiji, dok na kraju ne pređe u makadam i planinske gudure, isprane sezonskim kišama. Dolazi se do mjesta gdje se rijeka Kozica obrušava kroz usječeno kaskadno korito. Slap čine dva veća i tri manja vodopada visine od 5-15 metara.

Za kratko vrijeme rijeka savladava veliku nadmorsku visinu, oko 400 metara

MHE na Kozici
-------------

U svom gornjem toku ova rijeka ima veliki pad dok se u donjem toku taj pad smanjuje, ali je količina vode znatno veća. Od 2006. god. na Kozici je u pogonu MHE (Mini hidroelektrana) Mošćani sa karakteristikama:

* Snaga - 0,749 MW
* Godišnja proizvodnja - 3,79 GWh
* Biološki minimum - 0,068 m3

Izvori
------

1. ↑  O Fojnici - web.archive.org, 2010 - Pristupljeno, 24.01.2024
2. ↑  Nadomak Fojnice kriju se prekrasni vodopadi koji će mnogima postati omiljeno izletište; tekst i **fotografije** - bonjour.ba - Pristupljeno 7.2.2024
3. ↑  Vodič kroz Fojnicu i slapove Kozice - www.putovanjazasvakoga.com, 2020. -Pristupljeno 7.2.2024
4. ↑  Vodopadi rijeke Kozice - **Video**: www.youtube.com, 2020. -Pristupljeno 7.2.2024
5. ↑  MHE na Kozici - Intrade energija, www.intrade.co.ba, 2020. -Pristupljeno 7.2.2024
6. ↑  MHE Mošćani - voda.ekoakcija.org, 2020. -Pristupljeno 7.2.2024

***Kozica (Lašva)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Huánuco** (španjolski: *Departamento de Huánuco*) je jedan od 24 departmana na koji je Peru podjeljen.

Karakteristike
--------------

Smješten u sredini zemlje, na sjeveru graniči sa departmanima La Libertad i San Martínom, sa sjevera i istoka sa departmanima Loreto i Ucayali, na jugu sa Departmanom Pasco i sa zapada sa Departmanom Áncash.

Huánuco je svojom površinom od 36,849 km² 11 peruanski departman, a brojem stanovnika kojih ima 760,267 - 19.

Administrativni centar departmana je grad Huánuco koji ima 87,661 stanovnika.

Departman je administrativno podjeljen na 11 provincija to su; Ambo (53,247), Dos de Mayo (32,427), Huacaybamba (16,372), Huamalíes (52,095), Huánuco (315,799), Lauricocha (17,114), Leoncio Prado (138,275), Marañón (29,160), Pachitea (50,086), Puerto Inca (36,987) i Yarowilca (18,705) i 85 distrikta.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Huánuco Region in Peru*" (engleski). City population. Pristupljeno 30.05.2023.
2. ↑  „*Huánuco in Huánuco (Huánuco Region)*" (engleski). City population. Pristupljeno 30.05.2023.

Vanjske veze
------------

***Huánuco (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobierno Regional Huánuco* (službene stranice) ()

| * p
* r
* u
Departmani Perua |
| --- |
| 
* Amazonas
* Áncash
* Apurímac
* Arequipa
* Ayacucho
* Cajamarca
* Callao
* Cuzco
* Huancavelica
* Huánuco
* Ica
* Junín
* La Libertad
* Lambayeque
* Provincija Lima
* Loreto
* Madre de Dios
* Moquegua
* Pasco
* Piura
* Puno
* San Martín
* Tacna
* Tumbes
* Ucayali

 | Zastava Perua |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Hunski kaganat** je naziv za državu koja je postojala u srednjoj i istočnoj Evropi između 4. i 5. veka. Osnovao je narod nomadski narod Huni,. Središte kaganata je bilo u Panonskoj niziji, a obuhvatao je područje od Severnog mora na zapadu do Kavkaza na istoku i od Baltičkog mora na severu do Balkana na jugu. Pored Huna, u sastavu kaganata su bili i drugi narodi, uključujući Germane, Slovene i Sarmate. Savez germanskih plemena na čelu sa Gepidima u bici na reci Nedao 454. godine pobedio je Hune i uništio njihov kaganat, čija teritorija je onda podeljena između Kraljevine Gepida i Kraljevine Ostrogota.

Vladari
-------

*Glavni članak: Spisak hunskih vladara.*
* Balamber (pozni 4. vek)
* Alipbi (370-380)
* Uldin (390-411), zapad
* Donatus (-412), istok
* Haraton (oko 411)
* Oktar
* Ruga (oko 432)
* Bleda (434-444)
* Atila (434-453)
* Elak (453-455)
* Tuldila (oko 457)
* Dengizih (do 469)
* Hernah (pre 469)

Vidi još
--------

* Huni

Literatura
----------

* Dragan Brujić, Vodič kroz svet Vizantije, Beograd, 2004.
* The Times History of Europe, Times Books, London, 2002.

Spoljašnje veze
---------------

***Hunski kaganat*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mapa kaganata
**Sulina** je grad na Delti Dunava u rumunjskom okrugu Tulcea.

Zemljopis
---------

Sulina se nalazi na najistočnijem dijelu Rumunjske na delti Dunava i Crnom moru u povijesnoj pokrajini Dobrudži. Na Dunavu se nalazi Sulina brana.

Stanovništvo
------------

Prema podacima iz 2004. godine u gradu živi 4.629 stanovnika. Prema popisu stanovništva iz 2002. godine etnički sastav je sljedeći Rumunji 86%, Lipovani 11% , Grci 1,3% i Ukrajinci 1,3%.

Prema materinjem jeziku većina stanovništva govori rumunjski 93% , dok ruski kao materinji govori 5,7% stanovništva.

Većina stanovništva su pravoslavci 94,3% ostalih ima 5,1%.

### Hrvati u Sulini

Prema nekim izvorima u ovome lučkome gradu živjela je mala zajednica Hrvata koji su se asimilirali.

Galerija
--------


|  |
| --- |
| * Svjetionik u SuliniSvjetionik u Sulini
* Tipična kuća u Delti DunavaTipična kuća u Delti Dunava
 |

Izvor
-----

1. ↑  „Matica Hrvatska". Arhivirano iz originala na datum 2012-01-12. Pristupljeno 2011-06-09.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stanica

  


***Sulina*** na Wikimedijinoj ostavi
Teritorija koju bi obuhvatala planirana Južnonemačka tampon država.
**Južnonemačka tampon država** je naziv za državu čije je stvaranje bilo planirano od strane podunavskih Nemaca 1941. godine. Država je trebalo da obuhvata delove Jugoslavije, Rumunije i Mađarske, odnosno regije Banat, Bačku i Baranju. Prema podacima iz 1910. godine, Nemci bi činili samo 25% stanovništva ove države, dok bi ostatak stanovništva činili Mađari, Rumuni i Srbi.

Okupacijom i podelom Jugoslavije, Nemci su dobili priliku da svoje planove ostvare samo delimično, odnosno formirali su svoju državnu upravu u jugoslovenskom (srpskom) delu Banata, koji zvanično nije uspostavljen kao posebna država, već kao autonomna teritorija u sastavu Nedićeve Srbije. Jugoslovenske delove Bačke i Baranje koje su Nemci nameravali da pripoje svojoj planiranoj državi okupirala je i anektirala Mađarska, dok traženi delovi Rumunije i Mađarske nisu ni uzimani u obzir za pripajanje državi podunavskih Nemaca od strane Sila osovine, s obzirom da su i ove dve države bile članice tog vojnog saveza.

Porazom Nemačke u Drugom svetsku ratu i obnovom Jugoslavije, nestaje i nemačke uprave u Banatu, a Nemci se najvećim delom iseljavaju iz zemlje.

Vidi još
--------

* Dunavske Švabe
* Okupacija Jugoslavije
* Srbija pod nemačkom okupacijom
* Banat u Drugom svetskom ratu
* SveSrbija

Izvori
------

* Tekst o planiranoj državi (na mađarskom)
* Mapa planirane države (na mađarskom)
**Schiavoni** (od latinskog: *Sclavi* izvedeno od novo latinskog: *Sclabo*, *Sclavo*, iz grčkog: Σλάβος), je bio termin koji se u ranom srednjem vijeku po Apeninskom 
poluotoku ustalio za Slavene, koji su zajedno sa Avarima provalili u zapadne rimske provincije Norik, Panoniju i Iliriju.

Područje na kojem su se naselili protezalo se od Drave, na sjeveru, planine Snežnik (Mons Albius) na zapadu, sve do Makedonije na istoku, skroz do jadranske obale i gradova koji su dobrim dijelom ostali u rukama romaniziranog stanovništva.

Schiavoni i Mletačka republika
------------------------------

U Mletačkoj Republici se ime *Schiavonia* vremenom ustalilo kao geografski pojam za teritorij od Istre preko Dalmacije do Boke Kotorske, a *Schiavoni* za ljude iz tih krajeva.

Venecijanci su ispočetka imenom *schiavoni* zvali svatkog tko je bio s istočne obale Jadrana, bez obzira dali je on bio slavenskog, italskog ili ilirskog porijekla, no vremenom se to ime ustalilo za ljude slavenskih korijena. 

Mletačka Republika je vremenom osvajala sve više otoka i gradova na jadranskoj obali, i potčinjavala ih pod svoju vlast. Ona im je davala izvjesnu autonomiju, ali je strogo kontrolirala stanje preko svojih delegiranih sudaca i upravitelja slanih iz Venecije. Postupno je i stanovnike tih posjeda uključivala u svoju flotu i vojničke jedinice, a gradovi i posjedi u Schiavoniji bili su dužni izgraditi određen broj galija, i popuniti ih sa posadom, kao i držati pješadijske jedinice za obranu svojih teritorija.

### Schiavonske jedinice u Mletačkoj vojsci

Schiavonska ili prekomorska pješadija (oltremarini), bile su pješadijske jedinice mletačke mornarice iz Istre, Dalmacije i Albanije, razmještene po tim istim prekomorskim posjedima i utvrdama republike.

*Schiavonska jedinica* iz grada Perasta pokazala je izuzetnu hrabrost u ratu sa Trstom 1368. zbog tog je grad zaradio naslov *Najvjernija zastava* (Fedelissima Gonfaloniera).
*Schiavonske jedinice* bile su zadnje koje su napustile Veneciju sa Rive degli Schiavoni 12. maja 1797. nakon pada Republike pod napoleonsku vlast.

### Krakteristike schiavonskih jedinica

Oružje i uniformu, koju su inače već duže vremena koristile te jedinice, potvrdio je svojim dekretom mletački senat 24. marta 1724. , u sklopu vojne reorganizacije države. Uniforma schiavonskog vojnika se sastojala od grimizne surke, krznene šubare, uskih hlača, cipela i plavog pojasa oko struka na koji se vješalo glavno oružje: veliki mač nazvan po njima schiavona.
Oficiri su imali sličnu uniformu kao i vojnici, samo bogatije ukrašenu uz koju je išla komandirska palica, simbol njihova položaja.

Pri kraju Mletačke Republike bilo je ukupno 11 schiavonskih pukova, od kojih je svaki imao 8 četa.

Bilješke
--------

1. 1 2  „*Schiavoni*" (talijanski). Treccani Enciclopedia Italiana. Pristupljeno 13. 11. 2011.
2. 1 2 3  Mirko Corarze. „*Le forze militari della Repubblica veneta in eta moderna*" (talijanski). InStoria. Pristupljeno 13. 11. 2011.

Vanjske veze
------------

* *Le forze militari della Repubblica veneta in eta moderna* ()
**Gruppo Sportivo Fascio Giovanni Grion Pola** (tal. *Sportska grupa fašio Giovannija Griona u Puli*), nogometni klub iz Pule koji je djelovao za vrijeme talijanske uprave.

Klub je osnovan 1918. te je za razliku od rivala Edere, bio klub građanskog i bogatijeg sloja Puležana. Nazvan je po istarskom vojniku koji je poginuo za vrijeme Prvog svjetskog rata. Najpoznatiji igrač koji je igrao za Grion bio je Antonio Vojak, koji je kasnije igrao za Lazio, Juventus i Napoli, te za talijansku nogometnu reprezentaciju. Godine 1924. klub se fuzionirao sa U.S. Poleseom, te nastaje sportsko društvo U.S.G. Grion, sa sekcijama za nogomet, laku atletiku, gimnastiku i hokej. Nakon toga, u klub stižu najbolji igrači Edere, te Grion 1928. prelazi u viši rang natjecanja I Divisione Venezia-Giulia, ili Girone C. Istovremeno su bili započeti radovi na novom igralištu nazvanom Gambal, čiji su temelji zapadne tribine i danas vidljivi. Klub je, budući da je bio profašistički, ugasila angloamerička uprava koja je uvedena u Puli sredinom lipnja 1945.

Vanjske poveznice
-----------------

* Povijest nogometa u Puli Arhivirano 2013-02-17 na Archive.is-u
**NK Mornar Split** bio je nogometni klub iz grada Splita. Osnovan je kao nogometna sekcija "Sportskog društva Jugoslavenske ratne mornarice", nakon što je čelništvo Hajduka predvođeno Franom Matošićem odbilo prijedlog tadašnjeg državnog vodstva da - kada već ne žele biti vojni klub sa imenom Partizan - budu mornarički klub. Nastupao je samo nekoliko prvenstava potkraj 1940-ih godina. Zatim, političkom odlukom biva rasformiran.

Klupski uspjesi
---------------

Bio je relativno uspješan klub - velikim brojem kvalitetnih igrača koji su službovali vojni rok u Ratnoj mornarici brzo je u natjecanjima dospio do 2.savezne lige. Član 2. savezne lige postao je 17. kolovoza 1947. U sezoni 1947/48. zauzeo je 5. mjesto, a u sezoni 1948./49. drugo mjesto, sa pet bodova zaostatka iza tadašnjeg Torpeda iz Sarajeva, kasnije nazvan FK Sarajevo.  

U svojem djelovanju u prvenstvima 2. savezne lige NK Mornar Split ostvario je ukupni učinak:  

Broj odigranih utakmica 38   

br. pobjeda 20   

br. neriješenih 5   

br. poraza 13   

gol - razlika 84:38   

ukupan broj bodova 45

Zanimljivosti
-------------

### Natjecanje za Kup

U natjecanju za tadašnji Kup maršala Tita, poznat je uspjeh iz godine 1947. Mornar je tada u osmini finala u Splitu pobijedio Kvarner - današnji HNK Rijeka sa 4:0.  

1947.

* 2. kolo: NK Mornar Split - **NK Kladivar Celje** 5:1
* osmina finala: NK Mornar Split - NK Kvarner Rijeka 4:0
* četvrtina finala: NK Mornar Split - **FK Sloga Novi Sad** 2:3

1948.

* 2. kolo: **FK Bokelj Kotor** - NK Mornar Split 0:3
* 3. kolo: FK Sarajevo - NK Mornar Split 2:1 prod.

1949.

* šesnaestina finala: NK Lokomotiva Zagreb - NK Mornar Split 3:2 prod.

### Prijateljske utakmice

U jednoj od prijateljskih utakmica Mornar je jednom pobijedio beogradski Partizan također sa rezultatom 4:0.   

Klub je često igrao prijateljske utakmice protiv splitskog Hajduka.  

1947. Mornar - Hajduk 1:5, 1:2.   

1948. Mornar - Hajduk 0:3, 3:3, 6:0, 0:4.   

1949. Mornar - Hajduk 1:3.

Mornar u službenim natjecanjima
-------------------------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Sezona** | **Rang natjecanja** | **Plasman** | **Utakmica** | **Pobjeda** | **Neodlučeno** | **Poraza** | **Postigli golova** | **Primili golova** | **Gol-razlika** | **Bodova** | **Kup (domet)** |
| 1946/47. | : | : | : | : | : | : | : | : | : | : | Četvrtfinale |
| 1947/48. | Druga liga | 5. | 20 | 10 | 3 | 7 | 41 | 21 | 20 | 23 | 3. kolo |
| 1948/49. | Druga liga | 2. | 18 | 10 | 2 | 6 | 43 | 17 | 26 | 22 | 1/16 finala |

Poznati igrači i treneri
------------------------

1. Franjo Glaser Bio je jedno vrijeme vratar Mornara, a kasnije i njegov trener - godine 1949.. Kao trener Mornara podučavao je jedno vrijeme tada još nepoznatog, a kasnije legendarnog vratara Vladimira Bearu.

2. Frane Duplančić *Kota*

3. Dragutin Drvodelić *Drda*

4. Milorad Diskić

  

### Sastav Mornara iz 1947. godine

vratari: Rustemov, Glaser

braniči: Diskić, Duplančić, Petronić

stoperi: Kasa, Marčetić, Cizarić

vezni: Cezar, Gemeri, Kutni, Smolej

napadači: Drvodelić, Mladenović, Medved

Vanjski izvori
--------------

* RSSSF
**Izvor** (albanski: *Izvori*; ćirilica: Извор), selo na Kosovu u općini Novo Brdo.

Geografija
----------

Selo je smešteno zapadno od ostataka nekadašnje tvrđave Novo Brdo odnosno sjeverno od magistralnog puta Priština—Novobërda na obroncima planine Koznice, Bučja i Mandalaka na nadmorskoj visini od 800 do 900m. Nastalo je početkom XIII. veka oko jakog kraškog izvora koji se zove Studeni kladenac, po kome je dobilo ime, kao tvrđavsko podgrađe oko Krive reke koja i danas protiče sredinom sela. Po svojoj strukturi, selo je planinskog tj. razbijenog tipa i sačinjava ga deset zaselaka.

Historija
---------

Deo sela pod nazivom Stari Izvor bilo je predgrađe srednjovekovnog naselja Novo Brdo. Stanovnici su se bavili zemljoradnjom, stočarstvom i u rudnicima kao rudari i topioničari. Ostaci naselja Stari Izvor svedoče da je na padinama u blizini današnjeg Izvora postojala i crkva gde je bilo groblje, gde se i sada nalazi. Pored ove crkve postojale su još dve i to u Selištu i Manastirištu. Broj stanovnika u starom Izvoru se počeo smanjivati posle pada Novog Brda 9. juna 1455. godine. pod otomansku vlast. 

Austrijska vojska je pod komandom Pikolominija 1689. godine prodorom do Skoplja potisnula Osmanlije. Srbi su se priključili ustanku, ali posle povlačenja austrijske vojske veći deo stanovništva je krenuo u seobu pod vođstvom Pećkog partrijarha Arsenija III. 1690. godine, dok je deo Srba ostao da živi pod turskom vlašću. Novo Brdo gubi rudarski značaj krajem XVIII. veka i tursko stanovništvo se iseljava u druga mesta, dok je samo mali broj njih ostao. Zapadno od Starog Izvora u XIX. veku doseljavaju se Srbi iz susednih sela Paralova, Jasenovika, Bostana, zatim iz Desivojca i Medveđe. Posle Drugog svetskog rata zbog migracija prema gradovima broj stanovnika se smanjuje, a jedan od glavnih uzroka migracija je privredna zaostalost. Topografski nazivi su: Svračak, Podsvračak, Ramnište/Ravnište, Gosalina, Rosulja, Šumati Rid, Tanki Zabeja.

Stanovništvo
------------

Populacija  
kroz historiju| Godina | Pop. | ±% |
| --- | --- | --- |
| 1948. | 600 | —     |
| 1953. | 674 | +12.3% |
| 1961. | 768 | +13.9% |
| 1971. | 813 | +5.9% |
| 1981. | 709 | −12.8% |
| 1991. | 593 | −16.4% |
| 2011. | 442 | −25.5% |
| Izvori: |
**Jonava** (lit. *Jonava*, rus. *Яново*, nem. *Jonava*, polj. *Janów nad Wilią*) je jedan od značajnih gradova u Litvaniji. On se nalazi u središnjem delu zemlje, 30 km sjeverozapadno od Kaunasa, drugoga po veličini grada u državi. Jonava čini opštinu u okviru okruga Kaunas.

Prema procenama iz 2007. u gradu je živelo 34.528 stanovnika.

Povijest
--------

Jonava je službeno osnovana kao grad u 18. stoljeću. Grad je 1893. godine imao 92% židovske populacije, a 1941. 80%. Godine 1932. bilo je 250 trgovina u vlasništvu židovskih obitelji, banka, sedam sinagoga i židovska škola. Tijekom Drugog svjetskog rata, Jonava je napadnuta od strane nacističke Njemačke, uništena je crkva i pet sinagoga. Nacisti su ubili 552 Židova (497 muškaraca i 55 žena).

Nakon rata, u gradu je izgrađena najveća tvornica gnojiva u baltičkim zemljama. Jonava je postala jedan od četiri najvećih industrijskih gradova u Litvi.

Godine 1989. dogodila se ekološka katastrofa eksplozijom u tvornici kemijskih gnojiva, što je uzrokovalo gubitak od oko 7,500 tona tekućeg amonijaka. Sedam osoba poginulo je u požaru, a mnogi ljudi pretrpjeli su akutne probleme s disanjem i doživjeli srčani udar, zbog otrovnog oblaka dima.

Galerija slika
--------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2015-03-25 na Wayback Machine-u Preuzeto 20. travnja 2015.

Spoljašnje veze
---------------

***Jonava*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanična stranica grada Jonava Arhivirano 2020-09-15 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Gradovi u Litvaniji |
| --- |
| Više od 500 hilj. stanovnika | **Vilnius** †† |
| Između 100 i 500 hilj. stanovnika | **Kaunas** †  • **Klaipėda** †  • **Šiauliai** †  • **Panevėžys** † |
| Između 50 i 100 hilj. stanovnika | **Alytus** † |
| Između 20 i 50 hilj. stanovnika | **Marijampolė** † **Mažeikiai**  • **Jonava**  • **Utena** †  • **Kėdainiai**  • **Telšiai** †  • **Visaginas**  • **Tauragė** †  • **Ukmergė**  • **Plungė**  • **Šilutė**  • **Kretinga**  • **Radviliškis** |
| †† Glavni grad države,. .. † Sedišta okruga u Litvaniji |
Prikaz *tajčitua* iz 18. vijeka; Zhao Huiqian (1370-e)Moderni 'simbol za jin i jang'
***Tajčitu*** (Vejd-Džajls: [*t'ai⁴chi²t'u²*]; trad. kin. 太極圖, uprošć. kin. 太极图, pinjin: *tàijítú*) jest simbol ili dijagram (图 *tú*) koji ima korijene u kineskoj filozofiji i predstavlja tajči (太极 *tàijí*) i prema monističkom (*vu-či*) i prema dualističkom (jin i jang) aspektu. Ovakav dijagram je prvi uveo filozof Zhou Dunyi (周敦頤, 1017–1073) iz dinastije Sung u svom radu *Taijitu shuo* (太極圖說).

Simbol ima izgled kruga podijeljenog krivom linijom (koja je nalik slovu *S* u ogledalu), sa različito obojenim polovicama (obično bijelom i crnom) i sa tačkom u dijelu veće površine koja ima boju druge strane (može biti i bez tačke).

Prikazuje posebne i naizgled nespojive sile prirode. Dvojnost je opisivana u raznim granama kineske nauke, kao i kineskoj filozofiji. Teorija o jinu i jangu jedno je od načela kineske medicine. Bijeli jin simbolizuje muško načelo.

Ornamentalni uzorci vizuelno slični izgledu jin-jang simbola mogu se pronaći kao arheološki artefakti evropske praistorije; takve dizajne savremeni naučnici ponekad opisno nazivaju "jin-jang simbolima" u arheološkoj literaturi. Uzorak je čest kod Kelta, Etrušćana i Rimljana.

U HTML-u se može predstaviti kao ☯ ili ࿊.

Galerija
--------

* Verzije kroz istoriju
* Iz ere dinastije MingIz ere dinastije Ming
* 430430
* Drevna verzijaDrevna verzija
* 15991599
* 18821882
* 18971897
* 19111911
* 19161916
* 19281928
* 19471947
* 19491949
* 19641964
* 19731973
* ModernoModerno

* Verzije predstavljanja simbola
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 

* Verzije u prirodi
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Vanjski linkovi
---------------

* O simbolu, sajt *chinesefortunecalendar.com* ()

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Jin i jang (simbol)** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Boršč sa uszkama
**Uszka** (ukr. *вушка*, rus. *ушки*, blr. *вушкі*) je vrsta tjestenine iz tradicionalne poljske kuhinje. Slični su tortelinima, a dobili su ime zbog izgleda koji podsjeća na uši. Osim u poljskoj kuhinji, poznati su u ukrajinskoj, bjeloruskoj i ruskoj kuhinji.

Opis
----

Uszke se pripremaju od razvijenog tjesta punjenog kiselim kupusom, gljivama ili mesom. Mogu se naći punjene i špinatom, ali rjeđe. Kao prilog se dodaju u boršč, u kokošiju ili supu od paradajza. Osim kao prilog supi, mogu se poslužiti sa rastopljenim puterom ili sa prezlom. Boršč sa uszkama se tradicionalno poslužuje u Poljskoj za Badnjak.

Varijante
---------

Uszka
Slična jela u Poljskoj su piroge, u Rusiji peljmeni, u Italiji tortelini, u Njemačkoj - mada veće - Maultasche, a u Bosni i Hercegovini, uglavnom u Sarajevu klepe.

Vanjski linkovi
---------------

* „Barszcz czerwony świąteczny" (pl). Winiary. Pristupljeno 18. 4. 2021.
* „Вушка до борщу (з відео)" (uk). SMAKplus. Pristupljeno 18. 4. 2021.
* Strybel, R.; Strybel, M. (2005) (en). *Polish Heritage Cookery*. Hippocrene Books. str. 226–228. ISBN 978-0-7818-1124-8. Pristupljeno 18. 4. 2021.

***Uszka*** na Wikimedijinoj ostavi
CSMA/CD algoritam
**Višestruki pristup sa osluškivanjem nosioca uz otkrivanje sukobljavanja** je pojam iz oblasti računarskih i telekomunikacionih mreža i označava protokol (engl. ) koji je varijanta CSMA 1 – trajnog ili povremenog CSMA sistema sa dodatnim mehanizmom koji omogućava stanici da otkrije da li je došlo do sukobljavanja pre nego što završi emitovanje okvira. U slučaju da dođe do sukobljavanja, stanica prestaje sa emitovanjem, šalje karakterističan rafalni signal kojim obaveštava ostale stanice da je detektovala sukobljavanje, a potom koristeći algoritam čeka određeni period vremena, pa u slučaju da je kanal slobodan ponovo emituje poruku. 

Vremenski interval čekanja: 0 - 2n gde je n redni broj detektovane kolizije. Nakon 16 kolizija se odustaje od slanja.

Osobine ovog sistema su:

* Pristup većeg broja korisnika zajedničkom kanalu (engl. ).
* Mogućnost osluškivanja kanala (engl. ).
* Mehanizam otkrivanja (detekcije) greške, (engl. )
* Algoritam binarnog eksponencijalnog odustajanja.

Protokol CSMA/CD koji je uveliko primenjivan u lokalnim računarskim mrežama i koji predstavlja osnovu eterneta.

U zavisnosti od mrežnog hardvera, kablova i mrežnog softvera, u mrežama koje koriste CSMA/CD metodu kontrole pristupa brzina mreže može biti frustrirajuća zbog vrlo obimnog mrežnog saobraćaja do koga može doći kada, na primer, mnogo korisnika radi sa aplikacijama baza podataka.

Povezano
--------

* Eternet
**Radobolja** je rijeka u Bosni i Hercegovini duga 5 km. Rijeka izvire ispod brda Mikuljača u Ilićima. Protiče kroz Mostar i uliva se u Neretvu kod Starog mosta.

U prošlosti se koristila za brojne mlinice uz rijeku, stupe i kola za navodnjavanje. Služila je za vodoopskrbu dijelova Mostara. U osmansko doba bio je napravljen vodovod. Imao je 60 mjesta za otjecanje, prema tvrdnji austrijskog istoričara Moritza Hörnesa. Povremeno se izlijevala za velikih kiša, pa je znala poplaviti, osobito Balinovac. Do 1960-ih bila je omiljeno odredište veslačima, ribolovcima i kupačima, a voda je bila pitka. Nakon građevinskih radova kroz cijelo korito izgubila je svoje virove, proširenja nastala snagom Radobolje. Godine 1964. prvi je put presušila, zbog obimnih radova u koritu.

Kriva ćuprija, most na Radobolji

Kriva Ćuprija
-------------

*Glavni članak: Kriva ćuprija*
Kriva ćuprija je kameni most na rijeci Radobolji, podignut 1558. godine. Stariji je i od Starog mosta, koji je podignut 1566. godine. Po izgledu u potpunosti je identičan sa Starim mostom (razlika je u razmjeri), pa se smatra da je njegova gradnja bila uzorak graditeljima mnogo većeg i značajnijeg Starog mosta.

Izvori
------

1. ↑  Salko Šaric: MOSTARSKA OAZA KOJE VIŠE NEMA, Radobolja i njena okolica, nekad i sad - Pristupljeno 12.3.2024

***Radobolja*** na Wikimedijinoj ostavi
**Pronađi me** je verzija sistema Amber alert za Srbiju. Sistem je pokrenut 25. oktobra 2023. godine.

Pozadina
--------

Zagovaranje uvođenja Amber alert sistema je započela fondacija „Tijana Jurić" 2015. godine. Godine 2020. je formirana radna grupa za izradu zakona za uvođenje ovog sistema.

Način rada
----------

Po nestanku deteta i prijavi Ministarstvu unutrašnjih poslova Srbije, čim je nekom pružaocu medijske usluge ta informacija dostavljena, on je u obavezi da je emituje barem 20 sekundi. Informacije uključuju sliku deteta, šta je dete zadnje nosilo na sebi, gde je poslednji put viđeno ili bilo šta relevantno za nestanak. U prvih 8 sati, pružalac mora da te informacije emituje na svakih 30 minuta, a potom dok ne istekne 48 sati na svakih 60 minuta, posle čega prestaje obaveza obaveštavanja. Putevi Srbije, aerodrom „Nikola Tesla" i železničke stanice će takođe biti u obavezi da prikazuju podatke o nestalom detetu, a mobilni operateri će dostaviti informacije svojim korisnicima putem SMS poruka.
**Vesna Kesić** (London, 20. aprila 1948. – Zagreb, 27. decembra 2020.), jugoslavenska i hrvatska je novinarka i feministica.

Karijera
--------

Vesna Kesić je rođena u Londonu 1948. godine. Diplomirala je psihologiju i sociologiju na Filozofskom fakultetu u Zagrebu, dok se novinarskim tekstovima isticala u jugoslavenskim sedmičnjacima Start, Nedjeljna Dalmacija, Danas, Mladina i Nin. Premda društveno aktivna i u prijeratnom razdoblju, puni angažman ima početkom devedesetih godina 20. stoljeća.

Jedna je od suosnivačica Građanske inicijative za slobodu javne riječi, Centra za žene žrtve rata – Rosa, Grupe za ženska ljudska prava i B.a.B.e. Poznata je i kao jedna od tzv. Vještica iz Rija iz nepotpisanog teksta Slavena Letice, objavljenog u Globusu, gdje je protiv nje, Dubravke Ugrešić, Rade Iveković, Slavenke Drakulić i Jelene Lovrić pokrenuta medijska hajka zbog manjka domoljublja.

Tokom 1990.-ih sistematski se bavila pitanjima ratnih silovanja tako da je s temom konstrukcije spola i etniciteta u ratovima u Jugoslaviji, i njihovom utjecaju na motivaciju ratnog nasilja, i magistrirala na New School for Social Research u New Yorku. Novinarstvom se nastavila baviti pišući kao slobodnjakinja najčešće za alternativne medije, kao što je svojedobno bio ARKzin, te kasnije za razne neprofitne medijske portale. Neko je vrijeme radila i kao medijska savjetnica u tek uspostavljenom Uredu pravobraniteljice za ravnopravnost spolova, no njezin aktivistički nerv nije joj dopustio da se dugo zadrži u institucionalnim strukturama iako je i sama, iz zagovaračke pozicije ženskih civilnih inicijativa, sudjelovala u njihovom stvaranju. Bila je pokretačica alternativne nagrade grada Zagreba Nada Dimić.

Nije bila sasvim načisto sa svojim javnim identitetom: novinarka, publicistkinja, aktivistica ili istraživačica, ali sve je više vjerovala da su te stvari ionako neodvojive.

Umrla je u Zagrebu 27. decembra 2020. godine.

Spoljašnje veze
---------------

* In memoriam: Vesna Kesić (1948-2020)