recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Salo** je grad i općina na zapadu Finske od 54,238 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Salo leži u Regiji Prava Finska, kod ušća rijeke Uskelanjoki u zaljev Halikonlahti (Botnijski zaljev), udaljen 52 km istočno od Turkua i 112 zapadno od Helsinkija.

Historija
---------

Salo je kao naselje nastao na obalnom putu uz Botnijski zaljev, na mjestu gdje se on križa sa vodenim putem Uskelanjoki pa je vrlo rano postao trgovište. 
Ime - Salo se prvi put pojavilo 1325. u dokumentima katedrale iz Turkua.

Od 17. vijeka Salo je poznat po svom sajmu koji se održava svakog četvrtka. Od ruskog cara Aleksandra III dobio je 1887. povelju da mu je dodjeljen status trgovišta. 
Ali je ubrzo nakon toga doživio katastrofalan požar, od kog se ipak brzo oporavio.

Težak udarac doživio je polovicom 19. vijeka, uvođenjem parobroda, za koje je njegova riječna luka bila preplitka.
Dolazak željeznice do grada - 1899. označio je početak novog doba za grad i njegovu okolicu. 
Nakon tog je stalno napredovao pa je 1960. dobio status grada.

Velika promjena za Salo desila se 2009. kad mu je pridruženo 10 općina; Halikko, Kiikala, Kisko, Kuusjoki, Muurla, Perniö, Pertteli, Salo, Suomusjärvi i Särkisalo, pa je narastao na 55 000 stanovnika.

Gradovi prijatelji
------------------

* Estonija, Anija
* Estonija, Elva
* Danska, Odder
* Rusija, Ržev
* Mađarska, Gárdony
* Mađarska, Velika Kaniža
* Njemačka, Puchheim
* SAD, St. Anthony, Hennepin

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Finland: Southwest Finland" (engleski). City population. Pristupljeno 08. 11. 2015.
2. ↑  „Salo - more than a city" (engleski). City of Salo. Arhivirano iz originala na datum 2015-11-07. Pristupljeno 08. 11. 2015.
3. 1 2 3 4 5  „Salo kautta aikojen" (finska). Nakolinna. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-05. Pristupljeno 08. 11. 2015.

Vanjske veze
------------

***Salo (Finska)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Općine Salo* Arhivirano 2015-11-07 na Wayback Machine-u (`fi`)
**Pariški sporazum iz 1898.** godine mirovni sporazum potpisan 10. prosinca 1898. godine između Španjolske i Sjedinjenih Država u Parizu, a kojim je zaključen Španjolsko-američki rat. Prema odredbama sporazuma, Španjolska se morala odreći gotovo svih preostalih teritorija Španjolskog Imperija, posebice Kube, te cesijom predati Portoriko, Guam i Filipine; Sjedinjene Države su za potonje platile cifru od $20,000,000. Sporazum je na snagu stupio 11. travnja 1899. godine, kada su zemlje razmijenile ratifikacijske dokumente. 

Pariški sporazum je efektivno dokinuo španjolski kolonijalni imperij, uz izuzetak malobrojnih posjeda u Sjevernoj Africi, a ujedno je označio i početak uspostave Sjedinjenih Država kao globalne velesile. Brojni zagovornici rata u Sjedinjenim Državama protivili su se sporazumu, a jedan od naglasnijih kritičara bio je William Jennings Bryan, koji se protivio imperijalizmu. Republikanski predsjednik William McKinley je podržao sporazum, što mu je bez problema donijelo pobjedu na tadašnjim izborima.

***Pariški sporazum (1898)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Martinska Ves** naselje je jugozapadno od Vrbovca. 

Martinska Ves kao naselje prvi puta se spominje 1880. godine kad je nastalo na mjestu nekadašnjih šuma gospoštije Vrbovec. 

Naselje je nastalo zbog potrebe za radnicima na marofu vrbovečkog vlastelinstva Đurđištu. 
Sam marof Đurđište (ili danas zvano: Đurište) nastaje 1857. godine na brežuljku udaljenom 2 km od centra Vrbovca prema zapadu. Legenda kaže da je marof Đurđište dobio ime prema Đurđicama što su rasle na brijegu, a ne prema kasnijem privatnom poduzetniku Đuri Predoviću, koji je 1920-ih osnovao industriju mesa. 

Danas Đurđište pripada Martinskoj Vesi i na tom mjestu je industrijska zona (mesna industrija PIK Vrbovec, ciglana Gradip, trgovački centar KTC), dok se sami stanovnici Martinske Vesi pripajaju stanovništu Vrbovca. 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Martinska Ves (Vrbovec)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Vrbovca |
| --- |
| Banovo • Brčevec • Celine • Cerik • Cerje • Dijaneš • Donji Tkalec • Dulepska • Đivan • Gaj • Gornji Tkalec • Gostović • Graberanec • Graberšćak • Greda • Hruškovica • Konak • Krkač • Kućari • Lonjica • Lovrečka Varoš • Lovrečka Velika • Luka • Lukovo • Marenić • Martinska Ves • Naselje Stjepana Radića • Negovec • Novo Selo • Peskovec • Pirakovec • Podolec • Poljana • Poljanski Lug • Prilesje • Samoborec • Savska Cesta • Topolovec • Vrbovec • Vrbovečki Pavlovec • Vrhovec • Žunci |
**Dinastija Pallava**|  *Pallave cca. 645 za vrijeme Narasimharvana I* |
| **Službeni jeziici** | Tamilski |
| **Glavni grad** | Kanchipuram |
| **Vlast** | Monarhija |
| **Klan** |  |  |
| **Države prethodnice** | Satavahana, Dinastija Kalabhra |
| '*Države nasljednice* | Chola, Istočni Čalukje |
|

**Dinastija Pallava** je bila tamilska dinastija Južne Indije koja je vladala sjevernim dijelom oblasti Tamil Nadu i južnim dijelom oblasti Andhra Pradesh sa sjedištem u Kanchipuramu. Riječ Pallava na sanskritu znači *grana*. Područje njihove vladavine se i danas naziva Palnadu ili Pallava Nadu. Pallave su stekli moć nakon kolapsa dinastije Satavahana u Andhri i slabljenja dinastije Chola u Tamil Naduu. Pallave su poticale književnost na tamilskom, teluguu i sanskritu. Neki od najznamenitijih sanskrit pjesnika kao Bharavi i Dandin i hramova Mahabalipuramu potiču iz doba Pallava.

Pallave su svoj vrhnunac imale za vrijeme vladavine Mahendravarmana I (571 – 630) i Narasimhavarmana I (630 – 668) te dominirali Teluguima u sjevernim dijelovima tamilske oblasti sve do kraja 9. vuijeka.

Za vrijeme vladavine su bili u stalnom sukobu sa Čalukjama iz Badamija na sjeveru i tamilskim kraljevstvima Chola i Pandijama na jugu sve dok ih konačno nisu porazili Čola kraljevi u 8. vijeku.

Pallave su poznati kao kao pokrovitelji arhitekture, te ih se smatra osnivačima južnoindijskog stila, čliji je najbolji primjer Mahabalipuram. Kineski putnik Hiuen Tsang je posjetio Kanchipuram za vrijeme vladavine Pallava te opisao njihovu vladavinu.

Neki izvori tvrde da je **Bodhidharma**, osnivač Chan budizma kasnije poznat kao budistička škola **Zen** u Japanu, bio princ iz dinastije Pallava, suvremenik Skandavarmana IV i Nandivarmana I, te sin Simhavarmana II, a o čemu postoje kontroverze.

Izvori
------

1. ↑  Kamil V. Zvelebil (1987). "The Sound of the One Hand", *Journal of the American Oriental Society*, Vol. 107, No. 1, p. 125-126.

Eksterni linkovi
----------------

Commons logoCommons logo
U Wikimedijinom spremniku nalazi se još materijala vezanih uz temu:
***Pallava***



***Pallava*** na Wikimedijinoj ostavi
Gravura koja prikazuje Astijanakta kako pada sa zidina troje, dok njegova majka Andromaja posmatra.
**Astijanakt** (starogrčki: , doslovno = "princ grada" ili "zaštitnik grada") bio je, u grčkoj mitologiji, sin trojanskog junaka Hektora, sina Prijamovog, i Andromahe, kćerke Eetiona, kralja grada Tebe u Kilikiji. Po rođenju je dobio ime **Skamandrije** (starogrčki: ) po reci Skamandru u Troadi, ali su ga Trojanci nazvali Astijanaktom jer je bio Hektorov sin i naslednik prestola.

Mitologija
----------

Tokom trojanskog rata Andromaha je dečaka sakrila u Hektorov grob, ali su ga Ahejci otkrili i ubili, kako sin ne bi postao očev osvetnik. Prema verziji u *Maloj Ilijadi*, koju prenosi Pausanija, Astijanakta je ubio Neoptolem, sin Ahilejev, tako što je bacio dečaka sa zidina Troje. Prema drugoj verziji, koju je, kako se čini, opisivalo *Razorenje Ilija*, Neoptolem je Astijanakta ubio na žrtveniku Zevsa Herkeja, a i na nekim vazama nalazi se predstava na kojoj Neoptolem ubija Prijama, koji je utočište potražio kod žrtvenika, i to tako što staroga kralja udara Astijanaktovim beživotnim telom, dok pored stoje užasnuti posmatrači. U Ovidijevim *Metamorfozama* dečaka sa zidina bacaju Heleni. U Euripidovim *Trojankama* glasnik Taltibije otkriva Andromahi da je Odisej ubedio Ahejce da bace Astijanakta sa bedema te da je dete tako i ubijeno. U Senekinoj verziji *Trojanki* prorok Kalhant obznanjuje da se Astijanakt mora baciti sa zidina Troje da bi grčki brodovi mogli uz povoljan vetar zaploviti kući, ali kad je bio odveden na kulu, dečak se sam bacio.

Prema jednom predanju, koje prenosi Strabon, Astijanakt nije ubijen, nego je u Troadi osnovao novi grad, u koji je preselio stanovnike obližnje Skepside.

Literatura
----------

* Hornblower, Simon; Spawforth, Antony (2003). *The Oxford Classical Dictionary*. New York: Oxford University Press.
* Schmitz, Leonhard (1867), „Astyanax",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.
**Marko Valerije Mesala Korvin** (*Marcus Valerius Messalla Corvinus*, 64. pne. - 8. n.e.) bio je rimski političar i pisac iz vremena prijelaza Republike u Carstvo, poznat kao jedan od najvećih pokrovitelja umjetnosti svog doba.

Otac mu je bio Marko Valerije Mesala Niger, konzul za 61. pne. Mladi Mesala se obrazovao u Ateni kod Kvint Kvinta Horacija i Cicerona, koji su u njega usadili republikanska uvjerenja kojih se nije odrekao do kraja života. Godine 43. pne. ga je Drugi trijumvirat proskripcijama osudio na smrt te je utočište pronašao kod Cezarovih ubica. Nakon bitke kod Filipa je pomilovan, te je prešao u službu Marka Antonija, da bi kasnije podržao Oktavijana. Godine 31. pne. je zajedno sa Oktavijanom služio kao konzul. Na Oktavijanovom strani je sudjelovao u bitci kod Akcija. Godine 27. pne. je vodio pohod protiv pobunjenih Akvitanaca, a za što je nagrađen trijumfom.

Mesala je imao ambivalentan odnos prema Oktavijanu, koga je cijenio kao državnika i prijatelja, ali se nije htio pomiriti s njegovim ukidanjem republikanskog poretka. Tako je predložio Senatu da Oktavijanu daje naslov *pater patriae* (otac nacije). Međutim, kada ga je 26. pne. Oktavijan imenovao gradskim prefektom, on je samo nakon šest dana podnio ostavku držeći da zbog savjesti ne može ostati na tom položaju.

Prema kasnijoj predaji je bio predak vlaško-mađarske porodice iz koje su potekli Janoš Hunjadi i Matija Korvin.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Gnaeus Domitius Ahenobarbus i Gaius Sosius**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno sa Imperatorom Cezarom Augustom*31. pne. | Slijedi: **Imperator Caesar Augustus i Marcus Licinius Crassus Dives**  |
**Mont Blanc** [mɔ̃ blɑ̃] (tal. **Monte Bianco** [ˈmonte ˈbjaŋko]), planinski masiv i najviši vrha Alpa, koji je sa svojih 4.807 m najviši u zapadnoj Evropi.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mont Bianc u prikazu 3D
*Mont Blanc* je smješten u Alpama, masiv leži uz francusko - talijansku granicu, a doseže do Švicarske. Prostire se oko 40 km jugozapadno od Martignya u Švicarskoj, i ima maksimalnu širinu od 16 km. Sam vrh se nalazi na francuskom teritoriju. Oko *Mont Blanca* leže drugi manji masivi i doline; Sive Alpe (jug), Dolina Chamonix i Savojske Alpe (zapad), Peninske Alpe (sjeveroistok) i Dolina Courmayeur (istok). 

Ostali visovi u masivu su; Mont Blanc du Tacul, Mont Maudit, Aiguille du Géant, Les Grandes Jorasses, Mont Dolent i Aiguille du Midi.

Glečeri pokrivaju oko 100 km² *Mont Blanca* (odakle mu i ime - *Bijela planina*). Ledene rijeke protežu se od središnje kupole leda sve do ispod 1 490 metara. Mer de Glace je drugi najduži glečer u Alpama, on se spustio na visinu od 1.250 m - 1930. Od početka 17. vijeka, glečeri pojačano kližu prema Dolini Chamonix, pritom su uništili ili zakopali puno obradivog zemljišta i kuća. Od tog se vremena glečeri načelno tope i smanjuju, ali uz povremene periode kad se ponovno obnavljaju i rastu. 

Naučnici P. Martel - 1742. i Jean A. Deluc - 1770. a kasnije i Horace Benedict de Saussure prvi su upozorili na to da bi *Mont Blanc* mogao biti najviša planina u Evropi. Taj epitet je odmah postao izazov da se netko popne na njegov vrh. Do njega je prvi stigao 1786. Michel-Gabriel Paccard, liječnik iz Chamonixa, zajedno sa svojim pratiocem i nosačem Jacquesom Balmatom, inače lokalnim seljakom. Paccardov uspjeh i danas se smatra jednim od najvećih planinarskih pothvata, u historiji planinarstva. Već iduće godine na vrh se popeo Horace Benedict de Saussure. 

Nakon tog je porastao interes za planinu koju su osim planinara, počeli posjećivati i obični ljudi. Popularnost planine se povećala kad je 1870. izgrađena dobra cesta do Chamonixa, koji se odtad pretvorio u eksluzivno ladanjsko mjesto. Danas je *Mont Blanc* najveća turistička destinacija u Alpama, sa brojnim žičarama i skijalištima, pa je tradicionalna pastoralna privreda gotovo potpuno zanemarena.

Eksterni linkovi
----------------

***Mont Blanc*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mont Blanc* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Koordinate: 53° 18′ 10" SG Š, 108° 0′ 17" IGD

**Bajkalsko jezero** je jezero koje se nalazi u istočnom dijelu Rusije. Obuhvaća 31.500 km², zbog čega se smatra najvećim slatkovodnim jezerom u Euraziji. Poznato je pod nazivom "plavo sibirsko oko". S obzirom na svoju izrazitu dubinu od 1637m i veliku površinu (31.500km²) a proteže se blizu 700 km, zaprema više od 20% svjetskih zaliha slatke vode.
Voda Bajkalskog jezera se koristi za piće. Tokom zime, kada je cijela površina jezera prekrivena debelom ledenom korom, režu se kocke leda i raznose na prodaju po okolnim naseljima. Također u to vrijeme (od januara do maja), jezerom se odvija automobilski, kamionski i drugi prevoz. Led je dubok od 30 cm, pa do nekoliko metara.
Ime dolazi od tatarskog "bai-kul", "bogato jezero".

Svjetska baština
----------------

Poznato je kao stanište mnogih endemskih vrsta flore i faune.
U jezeru i oko njega nalazi se mnoštvo jedinstvenih biljnih i životinjskih vrsta kao što je bajkalska foka (tuljan). To je jedina vrsta slatkovodne foke (tuljana) na svijetu. Zbog njihovog skupocjenog krzna, česta su meta brojnih krivolovaca.

U jezeru se nalazi 27 ostrva (otoka) od kojih je najveće Olhon (742 km²). Pretpostavlja se da je starost Bajkalskog jezera između 20 i 30 miliona godina. U jezero se uliva preko 300 reka od kojih su najvažnije Selenga i Barguzin. Ušća reka su delte. Međutim iz jezera ističe samo jedna reka - Angara, desna pritoka Jeniseja. Površina sliva jezera iznosi 557 000 km².

Godine 1996. stavljeno je na listu svetske baštine.

Izvori
------

1. ↑  „A new bathymetric map of Lake Baikal. MORPHOMETRIC DATA. INTAS Project 99-1669.Ghent University, Ghent, Belgium; Consolidated Research Group on Marine Geosciences (CRG-MG), University of Barcelona, Spain; Limnological Institute of the Siberian Branch of the Russian Academy of Sciences, Irkutsk, Russian Federation; State Science Research Navigation-Hydrographic Institute of the Ministry of Defense, St.Petersburg, Russian Federation.". Ghent University, Ghent, Belgium. Arhivirano iz originala na datum 2018-12-25. Pristupljeno 09. 06. 2009.

***Bajkalsko jezero*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Mitrofan** (svetovno ime *Radovan Kodić*; selo Ljuša, Šipovo, 1951) je episkop istočnoamerički.

Životopis
---------

Episkop dr Mitrofan (Kodić) je rođen 1951. godine u selu Ljuša, Šipovo, NR BiH. Osnovnu školu završio je 1966. godine, a bogosloviju u manastiru Krka (1971). Zamonašen je uoči Vavedenja 1970, a na Vavedenje rukopoložen je u čin jerođakona od blaženopočivšeg episkopa Stefana (Boce). Godine 1975. je završio bogoslovski fakultet u Bukureštu. Godine 1974. rukopoložen je u čin jeromonaha. Po završetku studijama, početkom 1977, postavljen je za suplenta Bogoslovije Sv. Tri Jerarha u manastiru Krki. Položio je profesorski ispit 1979. godine. Postavljen je za v. d. Rektora bogoslovije (1980) i za rektora (1987). Izabran je za vikarnog episkopa topličkog (1987) i postavljen za pomoćnika administratoru Eparhije srednjezapadnoameričke episkopu dr Savi. Za administratora Eparhije srednjezapadnoameričke izabran je 1988. godine, na kojoj dužnosti ostaje do 1991. kada je izabran i postavljen za episkopa Eparhije istočnoameričke, na kojoj se dužnosti i danas nalazi.

Episkop Mitrofan je redovni profesor Svetog pisma Novog zavjeta na Bogoslovskom fakultetu Sv. Save u Libertivilu.

Radovi
------

Episkop Mitrofan je 1997. godine na Bogoslovskom fakultetu SPC u Beogradu odbranio doktorsku disertaciju na temu: *„Tajna Hristova po Poslanicama Efescima, Filipljanima i Kološanima Svetoga Apostola Pavla."*

Pored napred pomenute doktorske disertacije Episkop Mitrofan objavio je mnoge bogoslovske tekstove. Sa rumunskog jezika je preveo od prof. dr Dimitrija Staniloja *Duhovnost i Zajednica u Pravoslavnoj Liturgiji*, u tri toma *Pravoslavna Dogmatika*, *Besmrtni Lik Božiji*, *Pravoslavno Moralno Bogoslovlje*. Takođe, sa rumunskog je preveo *Rumunski Paterik I i II" i* Rečnik Pravoslavne Teologije *od Jeromonaha Joanikija Balan. A njegova knjiga* Učenje Apostola Pavla o Crkvi*, objavljena 1991. godine u Čikago, prevedena je na engleski jezik.*

Iz štampe je izašao i njegov rad *Uvod u Sveto pismo Novog zaveta,* a u pripremi za štampu je prevod knjige prof. dr Dimitrija Staniloja: *Jevanđeljski Lik Isusa Hrista*.

Vidi još
--------

* Eparhija istočnoamerička

Spoljašnje veze
---------------

* Eparhija istočnoamerička: Episkop
**Parisatida** (lat. *Parysatis*) je bila perzijska princeza u doba vladavine Artakserksa I. odnosno perzijska kraljica i žena Darija II. (vladao od 423. do 404. pne.).

Prema antičkim izvorima, Parisatida je bila nezakonita kćer perzijskog vladara Artakserksa I. i njegove babilonske konkubine Andije. Bila je polusestra Kserksa II. Darija i Sogdijana. Navodno se udala za polubrata Darija II. s kojim je imala sinove Artakserksa II. Kira Mlađeg, Ostana i Oksatra. Od sinova najviše je favorizirala Kira Mlađeg pa je oko 407. pne. postavljen za satrapa zapadne Anatolije. Kada joj je muž Darije II. umro, podržavala je Kira i u borbi protiv legitimnog nasljednika Artakserksa II. no Kir je poginuo u bitci kod Kunakse, za što je krivila Tisaferna pa je na njen nagovor pogubljen. Također, Parisatidu antički historičari smatraju odgovornom za smrt Artakserksove supruge Stateire s kojom je bila u žestokim sukobima.

Veze
----

* Artakserkso I.
* Darije II.
* Artakserkso II.
* Kir Mlađi

Izvori
------

1. 1 2  P. Cartledge: „Agesilaj", str. 186.
2. ↑  Plutarh: „Život Artakserksa II."
3. ↑  Artakserkso II. (enciklopedija Iranica, R. Schmitt)

Vanjske veze
------------

* Parisatida (Ancientlibrary.com) Arhivirano 2008-05-03 na Wayback Machine-u
* Enciklopedija Britannica: Parisatida
**Sveti Mitrofan Voronješki** (rus. *Mitrofan Voronežskiй*;) je ruski pravoslavni svetitelj. 

Rođen je 1623. godine u Vladimirskoj oblasti. Roditelji su ga vaspitali u duhu pravoslavne vere. Prvu polovinu svoga života proveo kao parohijski sveštenik u selu Sidorovskom. U njegovoj četrdesetoj godini umrla mu je supruga, nakon čega odlazi u manastir Zolotnikovski Uspenija Božje Matere, blizu grada Suzdalja, gde se zamonašio. 1666. Mitrofan je postavljen za igumana obližnjeg, Jahromskog Kozminog manastira, a 1675. godine za igumana Unženskog manastira, u oblasti Galiča. Kada je osnovana nova eparhija u Voronežu, iguman Unženski Mitrofan je izabran za njenog prvog episkopa, i rukopoložen 2. aprila 1682. godine.

Kao episkop, Mitrofan je razvio veliku evanđelsku delatnost u svojoj eparhiji. Mnogo se trudio da kod sveštenstva podigne duhovnost i pojača pastirsku revnost, a kod mirjana - da im približi život po Svetom Evanđelju. Kao starešina, sveti Mitrofan bio je vrlo pristupačan, i njegov episkopski dom bio je utočište nevoljnima i tužnima, gostoprimnica putnicima, lečilište bolesnima. 

Veoma ga je poštovao i cenio car Petar Veliki, koji je često dolazio u Voronež, i uvek posećivao svetog Mitrofana. 

Umro je u svojoj osamdesetoj godini, 23. novembra 1703. godine. Sahranjen je u Voronješkoj crkvi. Njegove svete mošti svečano su otkrivene 6. avgusta 1832. godine. Danas se čuvaju u Blagoveštenskoj crkvi u Voronežu.

Pravoslavna crkva proslavlja svetog Mitrofana 23. novembra po julijanskom kalendaru.

Izvori
------

* Ovaj tekst ili jedan njegov deo je preuzet iz Ohridskog prologa Nikolaja Velimirovića.

***Mitrofan Voronješki*** na Wikimedijinoj ostavi
**Mitrofan** (svetovno *Milivoje Rajić*; Budimpešta, 8. decembar 1873 — Požarevac, 24. januar 1930) je bio episkop Srpske pravoslavne crkve.

Svetovni život
--------------

Mitrofan (svetovno Milivoje Rajić) rođen je 8. decembra 1873. godine u Budimpešti. Gimnaziju je završio u Osijeku, pravni fakultet u Zagrebu, a Staru karlovačku bogosloviju u Sremskim Karlovcima.

Monaški život
-------------

Zamonašen je u manastiru Lepavini 2. decembra 1897. a 9. decembra rukopoložen u čin jerođakona. Za protođakona je proizveden 18. oktobra 1898. a za prezvitera rukopoložen 6. decembra 1902. Za protosinđela je proizveden 15. avgusta 1903. a za arhimandrita 25. decembra 1905. Do izbora za episkopa bio je episkopski sekretar i konzistorijalni beležnik u Pakracu. Njegovom inicijativom je pokrenut list za sveštenopastirsku praktiku, "Pastir dobri", koji je izlazio dvaput mesečno u Pakracu od 1905. do 1907.

Za prvog episkopa obnovljenog vladičanstva braničevskog izabran je 30. avgusta 1921. a hirotonisan 29. januara 1922. u beogradskoj Sabornoj crkvi. Za Mitrofanove uprave uređena je organizacija crkvenog života u Eparhiji braničevskoj, podignut zavidan broj novih hramova i prihvaćen bogomoljački pokret, koji je i odigrao u našem crkveno-narodnom životu sjajnu ulogu jer je pomoću njega zanovljen monaški život.

Episkop Mitrofan je uredio do sada jedini Šematizam Srpske pravoslavne patrijaršije, po podacima iz 1924. godine, i izdao kratak Jerejski molitvoslov.

Umro je 24. januara 1930. godine i sahranjen u požarevačkoj Sabornoj crkvi.

Spoljašnje veze
---------------

* Sava Vuković: Srpski jerarsi Arhivirano 2013-12-02 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**-** | **episkop braničevski1921 — 1930.** | Nasljednik:**Jovan (Ilić)** |
Koordinate: 48° 51′ 20" SG Š, 2° 20′ 41" IGD

Strop Svete kapele
**Sen Šapel** (Sveta kapela, francuski - Sainte-Chapelle) se nalazi u Parizu na ostrvu Site (ile de la Cité). Kada je građena trebalo je da bude pupak sveta, fokus francuske monarhije. Podignuta je po nalogu Luja IX. Trebalo je da bude grandiozni relikvijar, relikvijar svih relikvijara. Tu su prenete relikvije iz Carigrada. Ona je na neki način simulacija Bogorodice Farske iz Carigrada. Bogorodica Farska je bila imitacija neba na zemlji, a kroz elemente koji su kroz relikvije bili predstavljeni naglašavalo je tu funkciju. Ovde su najsvetije ikone Hristove i Bogorodičine. Sen Šapel je dvospratna građevina, tu je i jedan stakleni relikvijar koji je od poda do prozora u vitražu sa raznim scenama. Naglasak u apsidi stavlja se scenom krunisanja Davida. Po pravilu u gotičkim građevinama nema unutrašnje dekoracije, međutim ovde je ima. Skulptura ovde vizualizuje nebesko carstvo na zemlji. Duž jedne i druge strane je po 6 apostola, a sam Hristos je okružen učenicima. To naglašavanje francuskog kraljevstva i moći je takođe izrađeno činjenicom da su svi svodovi prekriveni plamenim ljiljanima. U 14. veku Karlo IV u Pragu pravi jednu vrstu ovakve kapele koja je imitacija Sen Šapela, a sve su one imitacija Bogorodice Farske. 

Izgrađena je u gotskom stilu za rekordno vreme od 1238. do 1245.

Vanjske veze
------------

***Sainte-Chapelle*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ilustrovana istorija arhitekture: detalji, poveznice
* Arhitektonski opis Arhivirano 2006-05-21 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 173080827
* LCCN: n50079460
* GND: 4389954-7
* BIBSYS: 90672430
* ULAN: 500310026

 |
**Mitridat V Euerget** (grčki: *Μιθριδάτης ὁ εὐεργέτης*, doslovnio "Mitridat Dobročinitelj"; ? - cca. 120. pne.) bio je sedmi po redu kralj Ponta, koji je vladao od oko 150. pne. do oko 120. pne. Smatra se kako je najvjerojatnije bio sin kralja Farnaka I, odnosno nećak Mitridata IV. Od potonjeg je naslijedio pro-rimsku politiku te je za vrijeme trećeg punskog rata 149 - 146. pne. sudjelovao na rimskoj strani s manjim kontingentom vojske i pomoćnih brodova. Oko godine 130. pne. je Rimljanima pomogao u gušenju pergamske pobune pod Aristonikom. Za to ga je rimski konzul Manije Akvilije nagradio s provincijom Frigijom. Ta je odluka kasnije opozvana od strane rimskog Senata, koji je Akvilija optužio za primanje mita. Usprkos toga, Mitridat je vlast nad Frigijom zadržao do svoje smrti. Oko godine 120. pne. je ubijen u Sinopeu u zavjeri za koju historičari vjeruju da je uključivala članove njegove porodice.

Izvori
------

* Hazel, John; *Who's Who in the Roman World*, "Mithridates V Euergetes", (2002).
* Smith, William (editor); *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, "Mithridates V" Arhivirano 2005-12-30 na Wayback Machine-u, Boston, (1867).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Mitridat IV**  |  **Kralj Ponta** cca. 150. pne. – 120. pne. | Slijedi: **Mitridat VI**  |
**Antim** je od 1827. do 1831. bio beogradski mitropolit. Bio je i poslednji Grk na čelu beogradske mitropolije, kada su sultanovim hatišerifom Srbi dobili pravo „slobode veroispovesti da mogu birati svog mitropolita Srbina umesto do tada Grka fanariota". Na čelu beograske mitropolije se nalazio sve do izbora Melentija Pavlovića 1831. godine, koji je bio prvi Srbin na čelu obnovljene beogradske mitropolije.

Spoljašnje veze
---------------

* Antim[*mrtav link*]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Agatanel** | **mitropolit beogradski** 
1827—1831. | Nasljednik:**Melentije** |

  


p • r • uPoglavari Srpske pravoslavne crkve

**Žičko-pećki arhiepiskopi (1219-1337):**  
Sveti Sava • Arsenije I Sremac • Sveti Sava II • Danilo I • Joanikije I • Jevstatije I • Jakov • Jevstatije II • Sveti Sava III • Nikodim • Danilo II • Joanikije II
  
**Pećki patrijarsi (1346-1463):**  
Joanikije II • Sava IV • Jefrem • Spiridon • Danilo III • Sava V • Danilo IV • Kirilo • Nikon • Teofan • Nikodim II • Arsenije II
  
**Pećki patrijarsi (1557-1766):**  
Makarije Sokolović • Antonije Sokolović • Gerasim Sokolović • Savatije Sokolović • Jerotej Sokolović • Filip Sokolović • Jovan • Pajsije Janjevac • Gavrilo I Rajić • Maksim Skopljanac • Arsenije III Crnojević • Kalinik I • Atanasije I • Mojsije Rajović • Arsenije IV Jovanović • Joanikije III Karadža • Atanasije II Gavrilović • Gavrilo II Sarajevac • Gavrilo III • Vikentije Stefanović • Pajsije II Grk • Gavrilo IV Grk • Kirilo II • Vasilije Jovanović-Brkić • Kalinik II Grk
  
**Karlovački mitropoliti i patrijarsi (1690-1920):**  
Arsenije III Crnojević • Isaija Đaković • Sofronije Podgoričanin • Vikentije Popović • Mojsije Petrović • Vićentije Jovanović • Arsenije IV Jovanović • Isaija Antonović • Pavle Nenadović • Jovan Đorđević • Vićentije Jovanović Vidak • Mojsije Putnik • Stefan Stratimirović • Stefan Stanković • Josif Rajačić • Samuilo Maširević • Prokopije Ivačković • German Anđelić • Georgije Branković • Lukijan Bogdanović
  
**Beogradski mitropoliti (1831-1920):**  
Melentije Pavlović • Petar Jovanović • Mihailo Jovanović • Teodosije Mraović • Inokentije Pavlović • Dimitrije Pavlović
  
**Patrijarsi Srpske pravoslavne crkve (1920- ):**
  
Dimitrije • Varnava • Gavrilo (V) • Vikentije (II) • German • Pavle • Irinej
**Mir u Nikolsburgu** (njemački: ) ili **Mir u Mikulovu** je mirovni sporazum koji je 31. decembra 1621. godine u Mikulovu (u današnjoj Češkoj) skopljen između rimsko-njemačkog cara i mađarskog kralja Ferdinanda II na jednoj, i transilvanskog princa i samozvanog mađarskog kralja Gabora Bethlena na drugoj strani. Njime je okončan sukob započet 1619. godine, kada je Bethlen, koristeći Ferdinandovu zauzetost Tridesetogodišnjim ratom i gušenjem Češkog ustanka napao habsburške teritorije u tzv. Kraljevskoj Mađarskoj (dijelu Mađarske pod habsburškom vlašću). Bethlen je ispočetka imao velikih uspjeha i praktički zauzeo sva podrućja Mađarske, ali se ratna sreća okrenula nakon Bitke na Biloj hori u kojoj su Habsburzi porazili Čehe i tako omogućili Ferdinandu da glavninu svojih snaga okrene prema istoku te povrati teritorije u Mađarskoj. To, kao i izostanak očekivane osmanske podrške je Bethlena natjeralo da zatraži mir. Nakon pregovora, u kojima je glavnu riječ vodio mađarski katolički plemić Miklos Esterhazy, Bethlen se formalno odrekao prisizanja na mađarsku krunu i priznao Ferdinanda kao legitimnog vladara. Ferdinand je, zauzvrat, potvrdio odredbe Bečkog mira iz 1606. godine, kojim se jamči sloboda vjeroispovjesti protestantima u Transilvaniji, ali također dao Bethlenu formalnu titulu "carskog princa Transilvanije", kao i vlast nad nekoliko županija u Mađarskoj. Time je car sebi osigurao istočnu granicu te se mogao posvetiti uništenju protestanata na teritoriji Carstva, prije svega u Rajnskoj Falačkoj gdje su pristaše Friedricha V i dalje pružale otpor.
**Armatoli** (grčki: Αρματολός / *armatolos*, singular, Αρματολοί / *armatoloi*, plural, = naoružan) su bili paravojska u Osmanskom Carstvu sastavljena od lokalnog grčkog stanovništva, koja je egzistirala od 15. do 19. vijeka, zadužena za osiguravanje reda na teško prohodnim terenima. 

Brojni *armatoli* zajedno sa isto tako brojnim grčkim hajducima koje su oni zvali - klefti uzeli su na početku 19. vijeka učešća u Grčkom ratu za nezavisnost (1821. - 1832.) pa su tako postali nacionalni heroji.

Etimologija
-----------

Riječ *armatolos* su izgleda Grci usvojili od Venecijanaca za vrijeme Latinskog Carstva. Ona vuče porijeklo od latinske *arma* = oružje, pa je označavala naoružana čovjeka.

Historija
---------

Kad su Osmanlije početkom 15. vijeka počeli prodirati na grčke teritorije, oni su zatekli - *armatole*, koji su bili nešto poput lokalne policije. Njihova organizacija ima korijene iz bizantskih vremena, i prijelaza na feudalizam. Jer su članovi tih jedinica su kao naknadu za svoj posao, dobijali manji zemljišni posjed. Kad su Osmanlije osvojile Grčku u 15. vijeku, oni su nastavili suradnju sa njima, dopustivši im da nastave svoj policijski posao. 

Prvi *Armatoli* pojavili su se sredinom 15. vijeka u masivu Agrafa u Tesaliji za vladavine sultana Murata II (1404. - 1451.). Iz Tesalije se taj institut proširio i na ostale grčke pokrajine poput Makedonije, Epira, Akarnanije i Etolije uglavnom na teško pristupačne planinske krajeve, po kojima su tradicionalno krstarili klefti (hajduci). *Armatoli* se nisu proširili po Peloponezu, ali se tamo razvio vrlo sličan institut lokalnih policija zvan, *kapoji* (κάποι) i *meintanidesi* (μεϊντάνηδες). Osmanlije su uglavnom dopuštali aktivnost tih policija, tamo gdje nisu imali interesa ni snaga da održavaju sami red. U suštini te snage su bile vrlo slične Martolozima i Derbendžijama po ostalim balkanskim zemljama. Uglavnom su nastojali suzbiti aktivnost klefta. Ono što je paradoksalno mnogi od tih klefta, postajali bi *armatoli* kad bi stekli dovoljno ugleda kod osmanskih vlasti zbog svoje smionosti i vještine u borbi , ali su se i mnogi *armatoli*, kad bi izgubili posao odmetnuli u klefte.

Organizaciona struktura
-----------------------

O strukturi i naoružanju *armatola* ne zna se puno, zna se da im je komandirao lokalni paša, a vodio ih vlastiti kapetan (kapetanios) uz pomoć poručnika (protopalikaro), koji je najčešće bio njegov rođak.

Poznati armatoli
----------------

* Theodoros Kolokotronis
* Georgios Karaiskakis
* Theodoros Kolokotronis
* Markos Botsaris

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Armatole*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 05. 2013.

Vanjske veze
------------

* *Armatole* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Messier 5** (M5 ili NGC 5904) je kuglasti skup u zviježđu Zmije, jedan od najsjajnijih na nebu. Otkrio ga je Gottfried Kirch 1702. godine. Charles Messier ga je neovisno otkrio 1764. godine i opisao ga kao *okruglu maglicu bez zvijezda*. William Herschel je prvi razlučio ovaj skup 1791. godine. U 48" teleskopu prebrojio je 200 zvijezda ali nije uspio razlučiti središte.

Svojstva
--------

Promjer ovog veličanstvenog skupa iznosi 160 ly. Od nas je udaljen 24,500 ly, posjeduje između 100 i 500 tisuća zvijezda od kojih je 105 promjenjivih.

Od promjenjivih zvijezda najvažnije su one tipa RR Lyrae jer omogućavaju pouzdano određivanje udaljenosti. Najsjajnijoj od promjenjivih zvijezda sjaja varira od prividne magnitude +10.8 do +12.1 u periodu od 26.5 dana. 

Starost mu je procijenjena na 13 milijardi godina pa pripada među najstarije kuglaste skupove naše galaksije.

Amaterska promatranja
---------------------

Kao i većina kuglastih skupova iz Messierova kataloga, tako je i ovaj jedan od ljepših prizora u većem amaterskom teleskopu. Njegov prividni sjaj je + 5.80 što znači da ga je u tamnim noćima, daleko od gradova, moguće vidjeti golim okom. Kroz dvogled izgleda kao mutna zvijezda. Za razlučivanje najsjajnijih zvijezda potreban je teleskop s objektivom od najmanje 100mm. Teleskopi s objektivima većim do 250mm mogu razlučiti sve osim jezgre. Za razlučivanje jezgre potreban je snažan teleskop i dobri atmosferski uvjeti.

Eksterni linkovi
----------------

***Messier 5*** na Wikimedijinoj ostavi

* Skica M5
* Krunoslav Vardijan, autor fotografije Arhivirano 2007-06-01 na Wayback Machine-u

  


|  |
| --- |
|  **Objekti u Messierovom katalogu**  |
| 

|  |
| --- |
| M1 • M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M8 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M16 • M17 • M18 • M19 • M20 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M27 • M28 • M29 • M30 • M31 • M32 • M33 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M40 • M41 • M42 • M43 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M49 • M50 • M51 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M57 • M58 • M59 • M60 • M61 • M62 • M63 • M64 • M65 • M66 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M73 • M74 • M75 • M76 • M77 • M78 • M79 • M80 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M92 • M93 • M94 • M95 • M96 • M97 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M103 • M104 • M105 • M106 • M107 • M108 • M109 • M110 |

 |
**Owens Valley Paiute** (Eastern Mono) naziv je šošonskim bandama nastanjenim u beskišnim područjima istočno od Sierra Nevade, Kalifornija. Premda istočno od Sierra Nevade teku mnoge kratke rijeke, one evaporiraju ubrzo nakon dolaska u dolinu. Vegetacija na području Owens Valley Indijanaca jedva je i oskudna. Pleme se dijeli na više manjih lutalačkih bandi koje su neprekidno u potrazi za vodom i hranom, vodom naročito. Muškarci su lovci na životinje svih veličina, točnije, na što nalete. Žene ovih Pajuta bave se sakupljanjem sjemenki, voća i oraha. Danas kod kod njih nalazimo agrikulturu temeljenu na kolektivnom radu. Konstruiraju rovove i brane kako bi navodnjavali polja divljeg bilja i tako povećali produktivnost. 

Owens Valley Pajuti dana broje oko 2,200 duša nastanjenih na rezervatima Benton, Bishop, Big Pine, Lone Pine i Fort Independence u Kaliforniji. Njihovi rođaci Northern Paiute žive u Kaliforniji (150) na rezervatima Bridgeport Colony, Cedarville Rancheria i Fort Bidwell Reservation.

Vanjske poveznice
-----------------

* The Owens Valley Paiute
* Native American Desert Peoples
* The Prehistory of Owens Valley Arhivirano 2007-06-07 na Wayback Machine-u
* Western Shoshoni Myths: Introduction
* Museum of Anthropology Arhivirano 2005-11-12 na Wayback Machine-u
**Marko Vinicije** (*Marcus Vinicius*, cca. 5. pne. - 46) bio je rimski plemić i velikodostojnik iz doba Julijevsko-Klaudijevske dinastije.

Bio je sin konzula Publija Vinicija i unuk Marka Vinicija. Prvi put se spominje kao kvestor godine 20. Godine 30. je, pak, služio kao Rimski konzul|konzul zajedno sa Lucijem Kasijem Longinom. Historičar Velej Paterkul je upravo Viniciju posvetio svoje znamenito historijsko djelo.

Godine 33. ga je car Tiberije odredio za muža Julije Livile, najmlađe od Germanikovih kćeri. U doba Kaligule je 38-39. služio kao prokonzul Azije. Poslije je sudjelovao u zavjeri protiv Kaligule, a neposredno nakon njegovog ubistva 41. čak neko vrijeme pokušavao zauzeti carsko prijestolje. Novi car Klaudije mu, to, međutim, nije zamjerio, te ga je 43. pratio prilikom pohoda na Britaniju, a poslije pohoda je odlikovan sa *ornamenta triumphalia'*. 45. je služio nekoliko mjeseci služio kao konzul.

Vinicije je, međutim, godinu dana kasnije pao u nemilost carice Mesaline. Ona je Klaudija nagovorila da pogubi Vinicija. Usprkos tome mu je priređen pogreb sa državnim počastima.

Vinicijev fiktivni sin Marko se pojavljuje kao protagonist romana *Quo vadis* Henryka Sienkiewicza.

### Napomene


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Aulus Plautius i Lucius Nonius Asprenas**  |  **Konzul Rimskog Carstva** zajedno sa **Lucijem Kasijem Longinom** Jan.-jun 30 | Slijedi: **Lucius Naevius Surdinus (jul-dec.) i Gaius Cassius Longinus (jul-dec.)**  |
| Prethodi: **Publius Calvisius Sabinus Pomponius Secundus i N.N.**  |  **Konzul Rimskog Carstva** zajedno sa **Titom Stacilijem Taurom Korvinom** Jan.-feb. 45 | Slijedi: **Tiberius Plautius Silvanus Aelianus (mart-jun) i N.N. (July-Aug.)**  |
**Messier 32** (M32 ili NGC 221) je patuljasta eliptična galaksija, pratilja slavne M31. Galaksiju je otkrio Le Gentil 1749. godine.

Svojstva
--------

M32 nalazi se 2.58 milijuna svjetlosnih godina od Zemlje. Malenih je dimenzija za galaksiju, ima tek 20 000 ly u najširem dijelu. Kao i većina eliptičnih galaksija, M32 se u većini sastoji od starih, crvenih i žutih zvijezda. Količina prašine je neznatna i kao posljedica toga je izostanak formiranja novih zvijezda. Promatranja pokazuju da je galaktika doživjela period formiranja zvijezda u nedavnoj prošlosti. 

M32 je vjerojatno bila minijaturna spiralna galaksija. Pri prolasku kroz veću i masivniju Andromedu, galaktika je ostala bez spiralnih krakova i od nje je ostalo samo središnje izbočenje. Plimno trenje s M31 izazvalo je dodatna zgušnjavanja jezgre.

Udaljenost M32 je između 2.51 i 2.65 milijuna godina svjetlosti. Aritmetička sredina procjena udaljenosti je 2.58 milijuna godina svjetlosti.

Amaterska promatranja
---------------------

Messier 32 je veoma sjajna za galaksiju. Njen prividni sjaj je + 8.1 magnituda. Zbog malenih dimenzija ima veliki površinski sjaj. Galaksiju je moguće uočiti dvogledom kao zvjezdicu iznad Andromede. Kroz teleskopa je veoma sjajna i izgleda kao kuglasti skup gledan malim teleskopom.

Eksterni linkovi
----------------

***Messier 32*** na Wikimedijinoj ostavi

Skica M32

  


|  |
| --- |
|  **Objekti u Messierovom katalogu**  |
| 

|  |
| --- |
| M1 • M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M8 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M16 • M17 • M18 • M19 • M20 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M27 • M28 • M29 • M30 • M31 • M32 • M33 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M40 • M41 • M42 • M43 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M49 • M50 • M51 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M57 • M58 • M59 • M60 • M61 • M62 • M63 • M64 • M65 • M66 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M73 • M74 • M75 • M76 • M77 • M78 • M79 • M80 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M92 • M93 • M94 • M95 • M96 • M97 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M103 • M104 • M105 • M106 • M107 • M108 • M109 • M110 |

 |
**Mira Kosovka** (rođena kao Mirjana Petričević, 3. maj 1959, Đakovica, FNRJ) je srpska folk pevačica iz osamdesetih i devedesetih godina.

Karijera
--------

Sa svakog albuma izdvojilo se po nekoliko pesama a Mira je nizala hitove od kojih se izdvajaju: Noćas bagrem miriše (1986), Tražim samo minut il dva (1986), 
Grešna ti duša (1986), Za šaku ljubavi (1988) za koju se smatra da je Mirina lična karta, Žali bože (1988) duet sa Džejom Ramadanovskim, Jedna noć sa tobom (1988), Rastasmo se mi (1990), Kosovka (1990), Vero moja (1991) Koliko žena te kune (1991), Decembar moj davni (1991), Ti mirno spavaj (1995), Ljubi te sestra (1996) i Hajde srećo pesma iz 2004. sa poslednjeg albuma. Godine 2006. na tržište je plasirana kompilacija sa 14 pesama. Od 1999. godine živi u Australiji.

Filmografija
------------

Mira Kosovka ostvarila je i nekoliko uloga najčešće glumeći samu sebe kako u filmskim tako i u serijskim ostvarenjima naše kinematografije.

### Filmovi

* Špijun na štiklama (1988)
* Za sada bez dobrog naslova (1988)
* Srećni ljudi (1993)

Diskografija
------------

* Grešna ti duša (1986)
* Za šaku ljubavi (1988)
* Rastasmo se mi (1990)
* Vero moja (1991)
* Putuješ (1993)
* Ti mirno spavaj (1995)
* Nikad život da naučim (1996)
* Hajde srećo (2004)

Spoljašnje veze
---------------

* Mira Kosovka na IMDb-u (`en`)
* Diskografija Mire Kosovke na sajtu *Discogs*
* www.filmovi.com
**Astronomsko astronautičko društvo Zadar**, osnovano je 10. lipnja 1980. godine kao Astronomsko amatersko društvo Zadar. Osamdesetih godina u Društvu radi nekoliko sekcija, i to za: meteore, Sunce, povijest astronomije, astroarheologiju i astrofotografiju. 

U vrijeme osnivanja članovi su Društva imali nekoliko zapaženih radova iz praćenja promjena na Suncu, praćenju meteorskih rojeva i iz povijesti astronomije u Zadru. Sudjelovali su na nekoliko natjecanja te na kongresu astronoma bivše države. Početkom devedesetih rad Društva miruje sve do 1995. godine kada počinje s novim aktivnostima. Od tada udruga redovito održava razna predavanja za građanstvo (2-3 godišnje), izložbe, motrenja noćnog neba i sudjeluje na svim manifestacijama u Zadru i županiji koje su vezane uz njenu djelatnost.

Godine 1998. Društvo aktivira sekciju koja je dugo bila u sjeni astronomije, a to je drugi dio imena **astronautika** tj. **raketno modelarstvo**. Od 2005. godine modelari (rakete s padobranom i rakete s trakom u kategoriji osnovnih i srednjih škola) počinju intezivno sudjelovati na raznim natjecanjima. Najplodnija godina Društva je 2007. godina kada osvaja tri zlatne i jednu brončanu pojedinačno, dok ekipno osvaja dva treća i jedno drugo mjesto.

Vanjske veze
------------

* Službene stranice društva
**Mir u Schönbrunnu** (francuski: *Traité de Schönbrunn*, njemački: *Friede von Schönbrunn*), ponekad zvan i **Bečki sporazum**, potpisan je 14. oktobra 1809. godine u palači Schönbrunn u Beču između Prvog Francuskog Carstva i Austrijskog Carstva.

Taj sporazum bio je krah Pete koalicije za vrijeme napoleonskih ratova, nakon što je Napoleon teško porazio Austrijance u Bitci kod Wagrama. Austrijsko Carstvo izgubilo je 83.000 km² svog teritorija sa oko 3,500.000 stanovnika.

Na osnovu tog sporazuma Austrijsko Carstvo moralo je prepustiti Salzburg Bavarskoj, zapadnu Galiciju s Krakovom i Lublinom Velikom Varšavskom Vojvodstvu, grad Tarnopol s okolicom Ruskom Carstvu, te Trst s Hrvatskom južno od Save, Kranjsku i dio Koruške (tzv. Ilirske provincije) Napoleonovom Francuskom Carstvu.

Austrijsko Carstvo moralo je priznati sve ranije političke tvorevine koje je oformio Napoleon i priznati njegova brata Josepha Bonapartea kao legalnog kralja Španjolska, te platiti veliku odštetu, i smanjiti broj svojih vojnika na 150.000 ljudi.

Pokušaj atentata na Napoleona
-----------------------------

Za vrijeme Schönbrunnskih pregovora, Napoleon je izbjegao pokušaj atentata koji je pokušao izvršiti sedamaestogodišnji Friedrich Staps. Napoleon je 12. oktobra izašao iz palače sa velikom pratnjom gledati vojnu paradu, tad se do njega pokušao probiti Friedrich Staps, pod izlikom da mu želi predati peticiiju. Kad su ga tjelohranitelji zaustavili i pretražili, pronašli su veliki kuhinjski nož umotan u peticiju, nakon ispitivanja priznao je da je htio ubiti cara. Zbog njegove mladosti Napoleon ga je htio pomilovati i osobno pitao "kako bi mu zahvalio da ga pomiluje", na što mu je Staps odgovorio "Tako da Vas ubijem". Slijedeći dan je strijeljan.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Treaty of Schönbrunn*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 6. 12. 2011.

Eksterni linkovi
----------------

* *Treaty of Schönbrunn*, sa portala Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* BNF: cb150968936 (podaci)

 |
**Audie Leon Murphy** (20. jun 1925 - 28. maj 1971) bio je američki glumac i pjevač, najpoznatiji po svojoj službi u američkoj vojsci u Drugom svjetskom ratu tokom koje se istakao nizom herojskih podviga, i zahvaljujući kojima je postao najodlikovaniji pripadnik američkih oružanih snaga tokom cijelog sukoba.

Murphy je odrastao u siromašnoj porodici teksaških zakupaca zemlje. U dobi od 11 godina je nakon smrti roditelja kao najstarije dijete bio prisiljen napustiti školu kako bi radom na polju prehranjivao ostatak porodice; hranu je nabavljao i lovom na divlje životinje, te je tako stekao vrijedna streljačka iskustva koja će koristiti u vojsci. Godine 1942. se prijavio u Vojsku iako je imao tek 16 godina; kako bi ga regrutirali, falsificirao je podatke o datumu rođenja. Murphy je potom sudjelovao u invaziji Sicilije, Italije, bitci za Anzio, oslobođenju Rima, a potom i u borbama u Francuskoj, prije nego što je rat završio u Njemačkoj. Njegov najpoznatiji podvig se zbio 26. januara 1945. godine kada je Murphy sam samcat, naoružan teškim mitraljezom M2 odbio napad cijele njemačke satnije, nanijevši neprijatelju gubitke od 50 mrtvih i ranjenih. Murphy je tokom rata nekoliko puta bio ranjen, a rat je završio sa činom poručnika.

Iako je slavljen kao heroj, Murphyju je nedostajalo formalno obrazovanje, ali i interes, da nastavi karijeru u vojsci. Umjesto toga se odlučio svoju slavu unovčiti u industriji zabave, velikim dijelom uz pomoć svoje djevojke i buduće prve supruge, glumice Wande Hendrix. Njegove najpoznatije uloge su bile u filmovima *Crvena značka za hrabrost* i *Mirni Amerikanac*, a u filmu *To Hell and Back* je tumačio samog sebe. Na Murphyjev civilni život je velikim dijelom uticao posttraumatski stresni poremećaj, zbog koga je propao brak sa Hendrixovom, a o kome je kasnije otvoreno govorio, nastojeći ukazati na probleme svojih drugova i drugih vojnih veterana. Godine 1951. oženio je stjuardesu Pamelu Archer sa kojom će imati dva sina. Poginuo je u zrakoplovnoj nesreći.

Švedski havy metal bend "Sabaton" je 2014. godine na svom albumu "Heroes" snimio pesmu u njegovu čast pod nazivom, kao što i pretpostavljate, "To hell and back".

Vanjske veze
------------

* 

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Audie Murphy***
* Audie Murphy na IMDb-u (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 54327167
* LCCN: n85346844
* ISNI: 0000 0000 6302 3817
* GND: 118932853
* SUDOC: 066975131
* BNF: cb13750729g (podaci)
* BIBSYS: 90111456
* MusicBrainz: 3dd529a5-8322-40d0-9066-c73f66d23fe9
* NLA: 35373573
* NKC: xx0023429
* BNE: XX1558193
* CONOR.SI: 73263203

 |
**Parlament Češke Republike** (češki *Parlament České republiky*) je zakonodavno tijelo Češke, koje se nalazi u Pragu.

Sastoji se od dva doma, koji se biraju na izravnim izborima: Donji dom (Poslanički dom) i Gornji dom (senat).

Ustav Češke u članku 15. navodi da se zove "parlament". Zadaće parlamenta su: izdaje zakone; ima pravo izmijeniti ustav; ratificira međunarodne ugovore; proglašava rat, odobrava prisutnost stranih vojnika na tlu Češke i slanje oružanih snaga Češke u inozemstvo.

Historija
---------

Tradicija modernog parlamentarizma u Bohemiji seže od doba Austrijskog Carstva (i nasljednice Austro-Ugarske), gdje je Carevinsko vijeće (*Reichsrat*, *Říšská rada*) stvoren 1861.

Nakon što je proglašena prva Čehoslovačka Republika 1918. njena narodna skupština (*Národní shromáždění*) je preuzela zakonodavne dužnosti i Carinskog vijeća i državnih propisa (Bohemija, Moravska, Šleska). Dok je postojala druga Čehoslovačka Republika 1938.-39. i između 1948.–89. postojao je parlament sa nedekomratskim režimom (autokratski, odnosno komunistički režim). Kao posljedica federalizacije Čehoslovačke 1968. stvorena su dva narodna vijeća (Češka i Slovačka).

Poslanički dom Češke je nastavak Češkog Narodnog Vijeća (*Česká národní rada*), dok je senat uspostavljen 1996. uz reference na prvu Čehoslovačku Republiku.