recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mira Trailović** (Kraljevo, 22. januar 1924. — Beograd, 7. avgust 1989) osnivač je i dugogodišnji upravnik Ateljea 212, poznatog pozorišta u Beogradu. Diplomirala je režiju na Fakultetu dramskih umetnosti u Beogradu. Kasnije je na istom tom fakultetu bila profesor. Zajedno sa Jovanom Ćirilovom je 1967. osnovala Beogradski internacionalni teatarski festival - BITEF). Svojim beskrajnim šarmom i prodornošću, talentom za ubeđivanje, na BITEF je dovodila najavangardnija i najpoznatija pozorišta i predstave. Dovela je u Beograd: Semjuela Beketa, Ježija Grotovskog, Pitera Bruka, Living teatar, Euđenija Barbu, Boba Vilsona, Ričarda Šeknera, Petera Štajna, Pinu Bauš, La Mamu, kao i mnoge druge. Za života je odlikovana najvišim odlikovanjima Francuske, jer je deo svog života provela u Parizu u Teatru nacija. 

Iz milošte su je zvali „Buldožer u bundi". Bavila se i pozorišnom režijom, njeni komadi su uvek bili avangarda u pozorišnom životu Beograda. Miri u spomen treba reći da se grozila reči „Avangarda", odbijala je da njen rad ima ikakve veze sa avangardom i uvek je postavljala pitanje: „A šta je to avangarda?".

Između ostalog, režirala je:

* "Faust"
* "Kosa".

U blizini Bajlonijeve pijace u Beogradu postoji Trg (skver) Mire Trailović kao i pozorište pod imenom Bitef Teatar.

Vanjske veze
------------

* „Mira Trailović - legenda Ateljea 212"[*mrtav link*], Boro Krivokapić, *Večernje novosti*, feljton, 2007.
***Margit*** (grčki: Μαργίτης = "Ludak" ili "Budala") naslov je danas izgubljene starogrčke epske pesme, nazvane po imenu glavnoga junaka Margita. Nije poznato ni ko je autor pesme ni kada je nastala, ali svakako pripada arhajskom periodu grčke književnosti (7–6. vek pne.) i u antici je bila pripisivana Homeru. S druge strane, *Suda* za autora pesme uzima Pigreta iz Halikarnasa, koga takođe smatra i pesnikom *Batrahiomahije*. Pesma je pisana heksametrima, među koje su bili umetnuti jampski stihovi.

Ova podrugljiva pesma, "komički ep, koji u helenskoj književnosti predstavljaju još Melitid, Koreb, Amfistid, Morih i drugi", govorio je o jednom junaku-budali. On je, kako kaže jedan od samo nekoliko sačuvanih stihova, svašta znao, ali sve naopako. On se ne može snaći ni u sasvim jednostavnim životnim prilikama: nije ni za orača, ni za bilo kakav rad, hoće da premerava morske talase, računati zna do pet, ne zna je li ga rodila majka ili pak otac, prve bračne noći ne zna šta bi radio, pa ga žena mora varkom namamiti da vode ljubav. Evstatije Solunski kaže da je taj junak bio sin bogatih roditelja, pa je pesma možda imala i socijalni karakter.

Aristotel, koji je Homera smatrao autorom *Margita*, video je u ovom komičnom epu začetke komedije, "jer kako *Ilijada* i *Odiseja* stoje prema tragediji, tako on stoji prema komediji".

Vidi još
--------

* Parodija
* Hegemon
**Beli Mawr** (na velškom: "Beli Veliki") bilo je ime za božanstvo predaka u velškoj mitologiji. On je otac Caswallawna, Arianrhoda, Lludd Llaw Erainta i Llefelysa. Nekoliko kraljevskih loza u srednjovjekovnom Walesu je tvrdilo da potiče od njega.

Beli i Belenus
--------------

Često se smatra da mu ime potiče, odnosno da je istovjetan s keltskim bogom Belenusom. Brojne i međusobno proturječne lingvističkih teorija nude porijeklo njegovog imena. Jedna od njih navodi da bi to mogao biti *Bolgios*, ime koje je nosio jedan od vođa galskog pohoda na Grčku u 3. vijeku pne. S drughe strane se vjeruje da element *bel-* potiče od staroirskog *Beltane* (suvremeni irski *bealtaine*, gelski *bealtuinn* "Majski dan", "maj"), a što znači "svjetla vatra". Galska božanska imena "Belenos" (\*Svijetli) i "Belisama" su vjerojatno vezana uz njih. Osim toga postoje brojne druge teorije.

Velška tradicija
----------------

S druge strane, u velškoj srednjovjekovnoj tradiciji Beli Mawr nosi i i patronimsko ime *fab Manogan/Mynogan* ("sin Manoganov"). Čini se da to potiče od tekstualne zbrke i pogrešno prenesenog imena stgvarne historijske ličnosti , Adminija, sina Kunobelinovog; nakon što je ono preneseno preko rimskih pisaca Svetonija i Orosija, postao je *Bellinus filius Minocanni* u velškom srednjovjekovnom latinskom tekstu *Historia Brittonum*. Tako je Beli u srednjovjekovnoj pseudohistoriji postao zasebna ličnosti od Kunobelina (velški *Cynfelyn*, Shakespearov Cymbeline), te se općenito navodio kao kralj koji je vladao u periodu neposredno pred rimsku invaziju; njegov "sin" Caswallawn je historijski Kasivelaun.

Geoffreyev Heli
---------------

Beli se također pojavljuje u *Historia Regum Britanniæ*, pseudohistoriji koju je 1130-ih napisao Geoffrey od Monmoutha. Tamo je naveden kao britanski kralj Heli, sin Diguelijev i otac Luda, Kasivelauna i Nenija. Tvrdi se da je vladao 40 godina, i da ga je naslijedio njegov sin Lud (Llud). U srednjovelškom prijevodu Geoffreyjevog teksta poznatoj kao *Brut y Brenhinedd*, Helijevo ime se ponovno navodi kao Beli. and his father re-named to Manogan.

Izvori
------

1. ↑  Rachel Bromwich (ed.), *Trioedd Ynys Prydein* (Cardiff, 1961; revised ed. 1991), pp. 281-2.
2. ↑  Geoffrey of Monmouth, *Historia Regum Britanniæ*, tr. L. Thorpe. p. 106.
3. ↑  Koch, "The Celtic Lands." p. 289.

Vanjske veze
------------

* Beli Mawr and the Belgae
**Batalo** je srednjovjekovni bosanski vlastelin iz župe Lašve na travničkom području. Imao je titulu tepčije. U Bosni se titula tepčija javlja u XIII i traje do početka XV stoljeća. Postojala su dva ranga ove titule: veliki tepčija i tepčija. Veliki tepčija je bio na vladarevom dvoru, a tepčija je bio na službi u župi ili pri oblasnom gospodaru. Bez obzira na rang, tepčije su vodile brigu o zemljoposjedima svojih gospodara (bilo vladara, bilo oblasnih gospodara ili župljana). Ovi dostojanstvenici se pojavljuju tokom razgraničenja posjeda (vladarskih, gospodarevih ili župskih). U Srbiji se titula velikog tepčije ugasila prije Dušanovog krunisanja za cara, a u Bosni krajem XIV i početkom XV stoljeća 

Batalo je pripadao je rodu Šantića. Bio je oženjen Resom iz plemićkog roda Hrvatinića, te je tako zagospodario i župom Sanom. Iznad današnjeg sela Varošluk podigao je dobro utvrđeni grad Toričan.

Prve podatke o Batalu nalazimo u ispravi kralja Stjepana Dabiše, koju je kralj 17. jula 1392. godine izdao dubrovačkoj vladi. U ovome dokumentu Batalo se spominje u ulozi dvorskog tepčije i ulozi svjedoka u validnosti isprave. Bio je zajedno sa ostalim velmožama među glavnim savjetnicima bosanskih vladara iz kraja 14. vijeka. Poznat je i po svojim vezama sa Crkvom bosanskom.

Red gospodina Rastudija

Batalovo jevanđelje
-------------------

Nastalo je 1393. godine. Pisar (dijak) Stanko Kromirijanin prepisao je ovo evanđelje za bosanskog velmožu tepčiju Batala Šantića. Očuvana su četiri lista koja se nalaze u Nacionalnoj biblioteci u Sankt Petersburgu. Na trećem listu pisac navodi da je prepisao evanđelje za tepčiju Batala, koje je bilo ukrašeno, te vrijeme njegovog završetka koje se desilo 1393. godine dvije godine poslije smrti kralja Tvrtka a u doba kralja Dabiše.  Iz očuvanog dijela teksta saznaje se da je tepčija Batalo držao grad Toričan, župu  Sanu i da je bip oženjen Resom, sestrom velikog vojvode bosanskog Hrvoja Vukčića Hrvatinića.

Na drugoj stranici dopisana su dva niza imena onih „koji su se narekli u red Crkve" prije i poslije Rastudija. To je tzv. „Red gospodina Rastudija" koji se shvata kao popis imena onih koji su upravljali Crkvom bosanskom prije i poslije Rastudija.

Batalov mauzolej
----------------

Batalova grobnica se nalazi u Turbe, na uzvišenju Crkvine, na području opštine Travnik, Bosna i Hercegovina. Na sjednici održanoj od 25. do 31 januara 2005. godine u Sarajevu, Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika donijela je odluku da se arheološko područje proglasi za nacionalni spomenik BiH. Otkrio ju je 1915. godine kapetan Teplý. Iste godine obavljena su arheološka istraživanja pod rukovodstvom Ćire Truhelke.
**Ponašanje** je centralni pojam biologije ponašanja. Odnosi se na sve vanjske aktivne promijene, kretanja, položaje, držanja, gestikulacije i zvukove jednog čovjeka ili životinje te kao manje ili više kratkoročnim reverzibilnim promjenama u boji ili izlučivanjem tvari bića koje na bilo koji način služe komunikaciji (npr. feromoni). Kao ponašanje mogu i nazvati razna svojstva određene životne faze.

Ponašanje može biti svjesno ili nesvjesno, prikriveno ili otoreno, voljno ili nevoljno.
*Ponašanje* se u biologiji ponašanja podrazumijeva kao kroz gene i kroz učenje utjecano prilagođavanje zdravog organizma svojoj okolini.

Ljudsko ponašanje (kao i drugih organizama i mehanizama) može biti uobičajeno, neobično, prihvatljivo ili neprihvatljivo. Ljudi procjenjuju prihvatljivost ponašanja koristeći socijalne norme i reguliraju ponašanje sredstvima socijalne kontrole. Sa smrću individue završava njegovo ponašanje.

Primjeri za složena ponašanja
-----------------------------

* komunikacija
* socijalno ponašanje
* agonističko ponašanje
* agresivnost
* stid
* bijeg

Vanjski linkovi
---------------

* Interdisciplinarnost nauke ponašanja (razni pdf-dokumenti)
**Petar Došen Vidovgradski** ili **od Bilaj grada** (Gospić, ? - Gospić, 1878.) je bio pukovnik austrijske carsko-kraljevske vojske i časnik Napoleonove vojske. Rodom je iz hrvatske obitelji Došen, ličkih Bunjevaca, obitelji koja je tradicionalno davala visoke vojne časnike. Brat je feldmaršala Antuna Došena. Njegov sin Lavoslav Došen je bio general austrijske vojske. Praunuk je Dujma, istaknutog borca za oslobođenje Like od Turaka.

Životopis
---------

Rodio se u Gospiću. Prateći tradiciju svoje obitelji, i Petar se dao u vojničku službu. Služio u postrojbama pješaštva: prvo u Ličkoj graničarskoj pješačkoj pukovniji, a potom je otišao u Otočku pješačku pukovniju. 

Za vrijeme službovanja u austrijskoj vojsci su ga zatekli ratovi Austrije s Napoleonovom Francuskom 1805. i 1809.. 

Nakon što su francuske postrojbe zauzele te hrvatske krajeve, Petar Došen postaje časnikom francuske vojske. Sudjelovao je u Napoleonovoj vojni na Rusiju 1812. godine. Tada je bio satnikom u predstraži zbora Napoleonova brata Eugena Bonapartea, divizije Delsonza, brigade Plausouna, I. hrvatske graničarske pukovnije kojom je zapovijedao legendarni hrvatski zapovjednik Marko Šljivarić, kasnije odlikovanim ordenom Legije časti.

Bio je dijelom Napoleonovih snaga koje su prve prodrle u Borodino. Za to je zaslužio najviše francusko vojničko odličje - križem Reda počasne legije. Odlikovao ga je osobno potkralj Eugen Bonaparte 18. listopada 1812. zajedno s kapetanima Županom i Petrom Matasićem, natporučnikom Milom Franićem, nadstražmeštrom Timotijem Zaklanom i stražmeštrom Ivandoskim.

Došen je poslije zapovijedao Petrinjskom pješačkom pukovnijom. 

Nakon Napoleonovog pada, vratio se u Otočku pješačku pukovniju odnosno Drugu bansku pukovniju gdje je bio časnikom. 

Umirovio se u činu pukovnika. Umro je i pokopan je u Gospiću 1878. godine.

Izvori
------

* I. Tomičić: Došeni, lički junaci, 1899.
* Ivan Bojničić: Der Adel von Kroatien und Slavonien, 1899.238.
* Enver Ljubović, Grbovi plemstva Like, Gacke i Krbave, 2003. 94-95
* Lički vremeplov
**Radžniš Ošo** (11. decembar 1931—19. januar 1990.), indijski je govornik i vođa pokreta Radžniš. Tokom svog života se smatrao kontroverznim novim vođom verskog pokreta i mistikom. Šezdesetih godina prošao je kroz Indiju kao javni govornik i bio je kritičar socijalizma, Mahatme Gandija i Hindu religiozne ortodoksije. Zagovarao je mnogo opušteniji stav prema ljudskoj seksualnosti. 

Godine 1970. Radžniš je provodio vreme u Mumbaju, iniciranjem sledbenika poznatih kao "neosanjasini". Tokom ovog perioda proširio je svoja duhovna učenja i svojim diskursima davao originalan uvid u tradicionalne verske spise, mistika i filozofa iz celog sveta. Godine 1974. Radžniš se preselio u Punu gde su osnovana fondacija i ašram (hram), kako bi ponudili različite "transformacione alate" za indijske i međunarodne posetioce.

Godine 1981. napori koji su se fokusirali na aktivnosti u Sjedinjenim Američkim Državama i Radžnišu prebacili su se u objekat poznat kao Radžnišpuram u okrugu Vosko u Oregonu. Skoro odmah pokret je ušao u konflikt sa stanovnicima okruga i državnom vladom, a niz pravnih bitaka vezanih za izgradnju ašrama i nastavak razvoja ograničio je njegov uspeh. 1985. godine, nakon istrage o teškim zločinima, uključujući bioteroristički napad salmonelom 1984. i pokušaj ubistva američkog državnog tužioca Čarlsa H. Tarnera, Radžniš je tvrdio da je njegov lični sekretar Ma Anand Šila i njene bliski pristalice bili odgovorni. Kasnije je deportovan iz Sjedinjenih Država u skladu sa Alfordovom doktrinom.

Nakon deportacije, 21 zemlja mu je odbilo ulazak. Na kraju se vratio u Indiju i oživio ašram u Punu, gde je umro 1990. godine. Njegov ašram je danas poznat kao Ošovo međunarodno utočište za meditaciju. Radžnišova sinkretička učenja naglašavaju važnost meditacije, svesti, ljubavi, proslave, hrabrosti, kreativnosti i humora - kvalitete koje je smatrao potisnutim poštovanjem statičkih verovanja, verske tradicije i socijalizacije. Radžnišova učenja imala su značajan uticaj na misao zapadnog nju ejdža, a njihova popularnost se značajno povećala od njegove smrti.

Literatura
----------

* Gordon, James S. (1987). *The golden guru : the strange journey of Bhagwan Shree Rajneesh*. Lexington, Mass.: S. Greene Press. ISBN 9780828906302. OCLC 15054570.
**Mladen Medak Gaga** (Bjelovar) – hrvatski kantautor i turistički djelatnik

Rođen je i živi u Bjelovaru. Bio je član bjelovarskog glazbenog sastava "Stare staze" od 1992. kao basist, pjevač, autor glazbe i tekstova. Stare staze su objavile dva albuma: "Iz duše za dušu" 1994. godine i jedan božićni album iste godine. S njima je nastupio na Dori 1995. godine sa skladbom "Ritam ljubavi mi daj", koju je sam napisao i pjevao.

Nakon odlaska iz "Starih staza" 1996. povremeno je pisao pjesme za druge, a 2003. započeo je samostalnu glazbenu karijeru kao kantautor. Uglavnom sklada i pjeva šaljive, društveno anganžirane pjesme i tamburašku glazbu. 

Nastupao je na Chansonfestu u Zagrebu, na Zlatnim žicama Slavonije u Požegi, na Brodfestu Slavonskom Brodu, na Festivalu Pjesme Podravine i Podravlja u Pitomači, na Festivalu hrvatske šansone Zvonimir Golob i na drugim festivalima. Na *Danima smiha* u Blatu na Korčuli, osvojio je Grand prix 2005. prvu nagradu stručnoga žirija 2007. dok je 2008. godine za skladbu "Petrovi vjetrovi" osvojio Grand Prix festivala i prvu nagradu publike istovremeno. Povremeno piše i za djecu, za što je primio i nagrade na nekim dječjim festivalima.

Prvi samostalno album "Rupe" objavio je 2005. godine. Drugi album "Jezuš, dečki, kak me hiče i druge zaglazbancije" objavio je 2011. godine.

Dugi je niz godina djelatnik Turističke zajednice grada Bjelovara i organizator turističke manifestacije Terezijana. Njegov je otac karikaturist i slikar Branko Medak.

Diskografija
------------

* "Rupe" (2005.)
* "Jezuš, dečki, kak me hiče i druge zaglazbancije" (2011.)

Izvori
------

1. ↑  Bjelovarac, Bjelovar 17. studenoga 2005. str. 6.
2. ↑   Arhivirano 2012-12-31 na Wayback Machine-u Preuzeto 16. listopada 2011.
Radio-aparat Philco 90 iz 1931. u prepoznatljivom obliku "katedrale".
**Philco**, (osnovan **Helios Electric Company** i kasnije preimenovan u **Philadelphia Storage Battery Company**) je američko poduzeće poznato po pionirskoj djelatnosti u proizvodnji baterija, radio i televizijski aparata. Trenutno postoji kao brend kompanije Philips.

Philco je početkom 1920-ih izrađivao baterije, uređaje za povezivanje sa utičničima i punjače baterija. Sa izumom rektifirajuće cijevi, koja je omogućila da se radio-urađaji direktno povezuju na struju, Philco je shvatio da su mu dani odbrojani, te se 1926. preorijentirao na izradu radio-aparata. U tome su slijedili primjer tadašnjih prouzvođača baterija za radio kao što su Atwater-Kent, Zenith Electronics, RCA (malp ounati Freshman Masterpiece, FADA Radioi AH Grebe. Do 1930. je Philco prodavao više radio-uređaja nego ijedan drugi proizvođač u SAD i taj položaj zadržao sljedećih 20 godina.

Philco je proizveo mnoge prepoznatljive radio i TV uređaje, uključujući klasični drveni radio-uređaj u obliku katedrale iz 1930. godine, te "futurističke" televizijske aparate 1950-ih kao što je serija Predicta.

Philo Farnsworth, pronalazač katodne cijevi, neko je vrijeme radio za Philco.

Povezano
--------

* Philco Predicta
* Philco Television Playhouse

Vanjske veze
------------

* Philco International Arhivirano 2017-12-07 na Wayback Machine-u
* A brief history of Philco
* The Internet's Leading PHILCO Resource with comprehensive History and Photo Gallery sections as well as on online forum devoted to Philco
* Everything for the PHILCO Antique Radio Collector and Restorer
* Online Community of former Philco Tech Reps Arhivirano 2016-07-29 na Wayback Machine-u
* PhilcoRadio.com
Mikenska pogrebna maska, poznatija kao "Agamemnonova maska"
**Mikenska Grčka**, poslednja faza bronzanog doba u antičkoj Grčkoj, je istorijski period Homerovih epova i mnoge druge grčke mitologije. Mikenski period je dobio svoje ime po arheološkom nalazištu Mikena u severoistočnoj Argolidi, na Peloponezu. Atina, Pilos, Teba i Tirint su takođe značajni mikenski gradovi.

Oko 1400. god pne. minojska civilizacija je počela da opada. Godinama Krit je trpeo napade Mikenaca, naroda sa kopna Grčke. Kada više nije mogao da se brani grad je Knosos je spaljen i osvojen.

Mikenci su bili narod sa kopna Grčke. Njihov najveći i glavni grad zvao se Mikena. Mikenci su bili znatno manje civilizovaniji od Minojaca, međutim minojska kultura preneta je na kopno i tamo unapređena. Iz minojske kulture nastala je mikenska. Mikenci su gradili velike palate, sahranjivali mrtve u grobnice od kamena, preuzeli su pismo od Minojaca i smanjili broj slova na 90. 

Krajem XII veka Mikena je poražena od strane Doraca, naroda kojeg nije zanimala kultura, već samo uništavanje i ratovi.

Vidi još
--------

* Mikenska vojska

***Mikenska Grčka*** na Wikimedijinoj ostavi
Lokacija Pidne
**Pidna** (na grčkom: Πύδνα, Pydna, ranije i Púdna), bila je grčki grad u drevnoj Makedoniji, najvažniji u oblasti Pieria. Savremena Pidna je ruralna opština i obalni gradić na severoistočnom delu prefekture Pierija. Pidna je smeštena na plodnom zemljištu severno od Pierejske ravnice. Na zapadu dominiraju brda i planine, dok se na istoku nalaze plaže Termijskog zaljeva. Pidna je putem GR-1/E75 povezana s Kitrosom. Smeštena je severno od Larise, severoistočno od Katerinija, na jugoistoku od Vierije i zapadno od Soluna.

Najbliža mjesta
---------------

* Methone, sjever
* Korinos, jugozapad
* Katerini, jugozapad

Drevna Pidna
------------

Pidnu su osnovali Eubejci početkom 7. veka pne. Grad je osvojio Aleksandar I Makedonski ali je kasnije (prema Tukididu I.131.1) povratio svoju nezavisnost. Atinjani su ga opsedali 432. pne. Pidnu je pod makedonsku vlast godine 410. pne. vratio Arhelaj, te ga premeestio dvanaest stadija u unutrašnjost (Diodor 13.14). Atinjani su ponovo zauzeli Pidnu godine 364. pne, ali ju je osam godina kasnije osvojio Filip II Makedonski, uprkos tajnom dogovora kojim se priznaje atinska vlast. Pidnu je Aleksandar Veliki opustošio prilikom svog marša na Perziju, pri čemu je opljačkano i spaljeno 5 riznica. Godine 317. pne. Kasandar je opsedao i osvojio Pidnu, te je naložio da se pogubi kraljica-njegova majka Olimpijada, koja je tamo pokušala da nađe utočište. 

Pidna je također poznata kao poprište velike bitke kod Pidne (22. jun 168. pne.), u kojoj je rimski general Emilije Paul porazio kraljPerzeja, te tako prekinuo vladavinu dinastije Antigonida nad Makedonijom.

O tome gde se tačno nalazio grad idalje vlada spor među istoričarima - neki navode današnje selo Kitros a drugi Aloniju.

U području Pidne je Léon Heuzey za vreme arheološke ekspedicije 1867. godine pronašao drevnu makedonsku grobnicu .

Savremena Pidna
---------------

Pidna je danas gradić u blizini arheološkog nalazišta. U njemu se nalazi osnovna škola, nekoliko banaka, pošte, sportski objekti i tradicionalna "Plateia" - grčki trg.

Broj stanovnika kroz istorju
----------------------------

| Godina | Stanovništvo | Promena | Stanovništvo opštine | Promena |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1981. | 1,882 | - | - | - |
| 1991. | 1,789 | -93 | 4,678 | - |
| 2001. | - | - | 4,012 | -666 |
| 2011. | 1,206 | -583 | 3,258 | -754 |

Eksterni linkovi
----------------

* Livius, Pydna Arhivirano 2012-12-23 na Wayback Machine-u by Jona Lendering (ancient history of Pydna)
* Ancient Pydna
* 
* Mapquest - Pydna, street map not yet available
* The Battle of Pydna
* The Third Macedonian War and the Battle of Pydna (168 BC) by John Foss
Naslovana strana žurnala sa otvorenim pristupom *PLoS Biology*, koji izdaje mesečno Javna naučna biblioteka (engl. ).
**Periodične publikacije** (engl. ) su publikacije koje izlaze u više svesaka radi informiranja javnosti o nekoj tematici. Izlaženje im nije vremenski određeno. Zasnivaju se s namerom da izlaze u beskonačnom broju svesaka, a prestaju s izlaženjem zbog različitih razloga (finansijskih, političkih, ličnih). Svaka sveska periodične publikacije je rad više autora. Pripadnost svake pojedinačne sveske određenoj publikaciji je vidljiva u naslovu, sadržaju i spoljašnjem izgledu.

Periodične publikacije su: novine, časopisi, revije i magazini. Novine su publikacije bez korica koje izlaze periodično. Sadrže tekstove različitih oblika i sadržaja. Prema sadržaju koji objavljuju novine delimo na: informativno-politička, zabavno–revijalna, specijalizovana izdanja. Prve nedeljne novine izašle su u Firenci 1597. Prve dnevne novine bile su *Daily Courant* (London, 1702.).

Časopisi su serijske publikacije s koricama koje izlaze u redovnim vremenskim razmacima. Časopisi, za razliku od novina, imaju manje dimenzije, veći broj stranica i korice. Mogu biti: nedeljni, mesečni, dvomesečni, tromesečni, polugodišnji ili godišnji. Časopisi, kao i novine, mogu biti zabavnog, stručnog, umetničkog ili naučnog sadržaja. Razlikuju se opšti ili popularne časopisi namenjeni najširem krugu čitatelja, i specijalizovani časopisi poput književnih i naučnih časopisa koji su namijenjeni posebnom sloju čitatelja.
***Mitu mitu*** je vrsta ptice iz roda *Mitu*, porodice Cracidae. Prije je živjela u šumama sjeveroistočnog Brazila, ali je danas izumrla u prirodi. Postoje neke populacije u zatočeništvu. Zbog mnogih nedoumica oko taksonomskog statusa nekad je uključivala pomalo sebi sličnu i rasprostranjeniju vrstu *Mitu tuberosum* kao svoju podvrstu.

Opis
----

Ukupno je duga oko 83-89 centimetara. Ima crveni kljun s bijelim vrhom, a perje joj je crno sa ljubičasto-plavkastim sjajom. Područje između nogu i repa je kestenjasto, dok je šarenica crvenkasto-smeđe boje. Četrnaest repnih pera su blijedo-smeđe boje. Ženka je malo svjetlija od mužjaka. Hrani se uglavnom voćem i orasima.

Status
------

Izumrla je u prirodi zbog lova i krčenja šuma. Posljednja jedinka je viđena i ubijena 1984. ili možda 1987. ili 1988. Populacije u zatočeništvu su opsežno hibridizirane s onima vrste *Mitu tuberosum*, te je ostalo nekoliko desetaka čistokrvnih jedinki. U zatočeništvu joj je mogući životni vijek više od 24 godine. Prema CITES-u joj je određena kategorija Appendix I, te je zaštićena pod brazilskim zakonom.

Izvori
------

* **BirdLife International** (2000): Alagoas Curassow. *In: Threatened Birds of the World*: 132. Lynx Edicions & BirdLife International, Barcelona & Cambridge, UK. ISBN 0-946888-39-6
* **Pereira**, Sérgio Luiz; Baker, Allan J.& Wajntal, Anita (2002). *Systematic Biology* **51**(6): 946-958. PDF Arhivirano 2008-09-10 na Wayback Machine-u
* **Silveira**, Luís Fábio; Olmos, Fábio & Long, Adrian J. (2004) *Ararajuba* **12**(2): 125-132. PDF fulltext Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u

Vanjske poveznice
-----------------

* Mitu mitu na Birdlife.org, pristupljeno 26. januara 2015.
Paparaci tokom filmskog festivala
**Paparaco** (ital. *paparazzo*) reč je italijanskog porekla i označava agresivnog fotografa koji nastoji snimiti poznate ličnosti u nesvakidašnjim situacijama i te snimke prodati redakcijama tabloida, pri čemu se često služi i nekonvencionalnim metodima.

Poreklo reči
------------

Reč se, sa navedenim značenjem, pojavila u govornom jeziku nakon filma Federika Felinija "Sladak život" (*"La dolce vita"*) iz 1960, u kom se pojavljuje lik fotografa pod imenom Paparaco (*Paparazzo*), kojeg je igrao glumac Valter Santeso (*Walter Santesso*). Inače, ta reč u italijanskom označava dosadnog i glasnog komarca.

Fotograf iz filma nazvan je prema imenu *Coriolano Paparazzo*, koje je nosio vlasnik hotela u Catanzaru i koje se spominje u turističkom vodiču *"Jonian By Sea"* Georgea Gissinga. Felini je pročitao tu knjigu u vreme priprema za svoj film i bio fasciniran tim imenom.

***Paparaco*** na Wikimedijinoj ostavi

Tehnika
-------

Da bi snimili što atraktivnije fotografije slavnih ličnosti, paparaci se često služe nekonvencionalnim i radikalnim metodama, kao što su zasede i praćenje vozila slavnih ličnosti, uz korišćenje skupe opreme (kamere i teleobjektivi). Najtraženije su fotografije sa venčanja slavnih, kao i fotografije njihove novorođene dece. 

Reč je dobila još negativnije konotacije nakon što je princeza Dajana 1997. godine poginula u saobraćajnoj nesreći, a za njenu pogibiju su prvobitno bili optuženi paparaci koji su pratili automobil u kom se vozila.
**Salonitanska biskupija** (lat. *Dioecesis metropolitana Salonitana*), antička biskupija i metropolija sa sjedištem u Saloni (današnji Solin).

Povijest
--------

Bila je osnovana vjerojatno tijekom 3. stoljeća, a prvi povijesni izvori o biskupima toga grada potječu s početka 4. stoljeća kada je za Dioklecijanova progona 304. godine podnio mučeništvo biskup Dujam (*Domnius*).

Snažan razvoj te kršćanske zajednice i porast njenog ugleda u pokrajini Dalmaciji i čitavom Zapadnom Iliriku potvrđuju u to doba podignute velike bazilike od kojih je jedna bila biskupska u gradu i četiri grobišne izvan gradskih zidina. Također, početkom 5. stoljeća u Saloni je djelovao biskup Hezihije († 426.), poznat u cijelom tadašnjem kršćanskom svijetu. Od negova vremena solinski su biskupi imali metropolitanski položaj, a u 6. stoljeću dobivali su i nadbiskupsku čast.

Do pada Salone 614. ondje je stolovalo dvadesetak biskupa, a kršćani koji su se sklonili u Dioklecijanovu palaču, obnovili su za cara Heraklija staru salonitansku biskupiju i metropoliju, ali sada sa sjedištem u Splitu.

Popis salonitanskih biskupa
---------------------------

1. sv. Venantius Martyr (250.-257.)
2. sv. Domnius (Dujam) Antiohijski (284.-304.)
3. Prim (305.-325.)
4. Maksim I. (326.-346.)
5. Leontije (365.-381.)
6. Galan (381.-391.)
7. Simferij (391.-405.)
8. Hezihij (405.-426.)
9. Pashazij (426.-443.)
10. Cezarije (443.-460.)
11. Justin (460.-473.)
12. Glicerije (474.-480.)
13. Honorije I. (481.-505.)
14. Januarije (505.-510.)
15. Stjepan (510.-527.)
16. Honorije II. (528.-547.)
17. Fortinijan (547.-554.)
18. Petar (554.-562.)
19. Probin (562.-566.)
20. Natal (582.-592.)
21. Maksim II. (596.-610.)
22. Teodor (610.-614.)

Vidi još
--------

* Splitsko-makarska nadbiskupija
* Glicerije

Bilješke
--------

1. 1 2 3  Hrvatska opća enciklopedija, str. 96.
2. ↑  Hrvatska opća enciklopedija, str. 97.

Literatura
----------

* *Hrvatska opća enciklopedija, sv. X, LZMK, Zagreb, 2008.* ISBN 978-953-6036-40-0
**Meta** (španjolski: *Departamento de Meta*) je jedan od 32 departmana na koji je Kolumbija administrativno podjeljena.

Karakteristike
--------------

Departman se nalazi u sredini zemlje, prostire se između rijeka Mete na sjeveru i Guaviare na jugu. Teren je najvećim dijelom ravničarski Llanos, osim 
masiva Serranía de La Macarena na jugozapadu i Istočnih Kolumbijskih Kordiljera na zapadu.

Meta ima površinu od 85,527 km², na kojoj je 2020. živilo 1,063,454 stanovnika.

Meta sa sjevera graniči sa Distriktom Bogote i departmanima Cundinamarca i Casanare, sa istoka sa Vichadom, sa juga sa departmanima Guaviare i Caquetá i sa zapada sa Departmanom Huila.

Administrativni centar departmana je grad Villavicencio.

Administrativna podjela
-----------------------

Departman Meta je podjeljen na 29 općina (španjolski: *municipalities*).

Historija
---------

Deparman Meta je osnovan 1959.

Privreda
--------

Ratarstvo je koncentrirano po oranicama na planinskim padinama, gdje se uzgajaju žitarice, uljarice, kava i druge kulture, a stočarstvo po Llanosu.

Rudarstvo se svodi na iskapanje ugljena i soli, dok je industrijski i financijski centar grad Villavicencio, koji ima pogone lake industrije; pivovaru, pržionice kave, destilerije i tvornicu sapuna.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Meta Department in Colombia*" (engleski). City population. Pristupljeno 22.12. 2022.
2. 1 2 3 4 5  „*Meta department, Colombia*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 22.12. 2022.

Vanjske veze
------------

***Meta (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobernación del Meta* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Kolumbije |
| --- |
| Kolumbijski grb | 
Amazonas • Antioquia • Arauca • Atlantico • Bolívar • Boyacá • Caldas • Caquetá • Casanare • Cauca • Cesar • Chocó • Córdoba • Cundinamarca • Guainía • Guaviare • Huila • La Guajira • Magdalena • Meta • Nariño • Norte de Santander • Putumayo • Quindío • Risaralda • San Andrés y Providencia • Santander • Sucre, Tolima • Valle del Cauca • Vaupés • Vichada
 | Kolumbijski departmani |
Oceanija je kontinent raskomadana na mnoštvo otoka i otočića (ima ih oko trideset tisuća). Stanovnici ovih otoka (oni izvorni, starosjedioci) smatraju da su njihovi nekadašnji preci bili ribe i kornjače, a u današnji oblik doveli su ih njihovi bogovi. Ti stanovnici Južnih toplih mora još i danas vjeruju da su nekada davno prije njihovi otoci činili jedinstven i kompaktan kontinent, a bogovi su ih razdvojili poradi neposlušnosti jedne djevojke. 

Kako je to zapamtila njihova mitologija: ' … Jednoga dana u vrijeme provedbe vjerske svečanosti, umjesto da ostane u kući, kako ne bi uznemirila bogove, jedna mlada djevojka odluči poći na kupanje. Da bi je bogovi kaznili za neposluh oni joj pošalju grčeve u mišiće i djevojka se stane utapati. Veliki orao koji je to vidio pokuša da djevojci ukrade dušu, no, djevojka se toliko otimala da je podigla silne valove koji su potopili zemlju, a nad morem je ostalo samo nekoliko manjih otoka. Bogovi je kazne tako da je pretvore u ribu imena Tahiti, a bila je toliko velika da se od njezinog izmeta svakog dana pojavio jedan novi otok. To je trajalo toliko dugo dok bogovi nisu bili zadovoljni kaznom za neposlušnu djevojku, a onda i nju samu pretvore u veliki otok. Velika leđna peraja pretvorila se u visoku planinu koja se i danas vidi na otoku Tahiti. No, djevojka se ni tada nije mogla smiriti, pa bi povremeno i kao otok zaplivala, a u tim trenucima opet bi stradavali ljudi koji su živjeli na tom otoku. Opet su se umiješali bogovi, pa su poslali velikog ratnika i junaka imena Tafai da prikuje za dno ribu-djevojku-otok za dno oceana. Kad je Tafai to doista i učinio otok Tahiti više se nije micao i ljudi su mogli mirno živjeti bez straha.' Otok Tahiti još je i danas miran i plijeni svojom ljepotom egzotike.
**Metabolizam lekova** su biohemijske modifikacije farmaceutskih supstanci u živim organizmima, koj se obično odvijaju putem specijalizovanih enzimskih sistema. On je oblik ksenobiotičkog metabolizma. Metabolizam lekova često konvertuje lipofilna hemijska jedinjenja u polarne proizvode koji se lakše izlučuju. Brzina metabolizma je važna odrednica dužina i intenziteta farmakološkog dejstva leka.

Metabolizam lekova može da dovede do toksikacije ili detoksikacije - aktivacije ili deaktivacije hemikalije. Dok su oba slučaja moguća, glavni metaboliti većine lekova su produkti detoksikacije.

Skoro svi lekovi su ksenobiotici. Druga često korištena organska jedinjenja su takođe ksenobiotici, i ona su metabolisana istim enzimima kao i lekova. Time se stvara mogućnost za *lek-lek* i *lek-hemikalija* interakcije ili reakcije. One mogu bilo do aktiviraju ili inaktiviraju lek.

**Reakcije faze I** (ne-sintetičke reakcije) kao što su oksidacija, redukcija, hidroliza, ciklizacija, i deciklizaciona adicija kiseonika ili uklanjanje vodonika, se izvode putem oksidaza mešovite funkcije, često u jetri. Te oksidativne reakcije tipično posreduju citohrom P450 monooksigenaze (CYP), i koriste NADPH i kiseonik. Primeri klasa koje podležu ovom metodu metabolizma su fenotiazini, paracetamol, i steroidi. Ako su metaboliti reakcija faze I dovoljno polarni, oni mogu biti lako izlučeni. Međutim, mnogi proizvodi faze I se ne eliminišu brzo i podležu naknadnim reakcijama u kojima se endogeni supstrat kombinuje sa novo inkorporisanim funkcionalnim grupom da bu se formirali visoko polarni konjugati.

**Reakcije faze II** — obično poznate kao konjugacione reakcije (npr. sa glukuronskom kiselinom, sulfonatima (sulfacija), glutationom ili aminokiselinama) — su obično detoksikacione prirode, i obuhvataju interakcije polarnih funkcionalnih grupa metabolita faze I. Mesta na leku gde dolazi do konjugacionih reakcija su karboksil (-COOH), hidroksil (-OH), amino (NH2), i sulfhidril (-SH) grupe. Proizvodi reakcija konjugacije imaju povećanu molekulsku težinu i obično su neaktivni, za razliku od reakcija faze I koje često proizvode aktivne metabolite.

Literatura
----------

1. ↑  Hardman JG, Limbird LE, Gilman AG. (2001). *Goodman & Gilman's The Pharmacological Basis of Therapeutics* (10 izd.). New York: McGraw-Hill. DOI:10.1036/0071422803. ISBN 0-07-135469-7.
2. ↑  Shannon F. Manzi, Michael Shannon (2005). „Drug Interactions—A Review". *Clinical pedijatric emergency medicine* **6** (2): 93-102.

Spoljašnje veze
---------------
**Polisindeton** (grč. *poly* = mnogo, *syndetos* = povezan; hrv. **mnogovezje**, kovanica Bogoslava Šuleka) stilska je figura koja nastaje nizanjem veznika bez gramatičke potrebe. Suprotnost polisindetonu jest asindeton.

Primjeri polisindetona
----------------------

* Dobriša Cesarić, „Balada iz predgrađa"

> **I** nema ga sutra, ni preksutra ne,  
> 
> **I** vele da bolestan leži,  
> 
> **I** nema ga mjesec, **i** nema ga dva,  
> 
> **I** zima je već,  
> 
> 
> 
> ***I** sniježi...*
> 
> 

* Tin Ujević, „Svakidašnja jadikovka"

> **I** kosti su mu umorne,  
> 
> **i** duša mu je žalosna,  
> 
> **i** on je sam i zapušten.  
> 
> 
> 
> 

> **I** nema sestre ni brata,  
> 
> **i** nema oca ni majke,  
> 
> **i** nema drage ni druga.
> 
> 
> 

* Josip Pupačić, „More"

> **i** gledam more **i** gledam more zlato  
> 
> **i** gledam more gdje se k meni penje  
> 
> **i** dobrojutro kažem more zlato  
> 
> **i** dobrojutro more more kaže  
> 
> **i** zagrli me more oko vrata  
> 
> **i** more i ja i ja s morem zlatom  
> 
> sjedimo skupa na žalu vrh brijega  
> 
> **i** smijemo se **i** smijemo se moru
> 
> 
> 

* Biblija, „Knjiga Postanka"

> ***I** reče Bog: "Neka bude svjetlost!" **I** bi svjetlost. **I** vidje Bog da je svjetlost dobra; **i** rastavi Bog svjetlost od tame.*
> 
> 

* Ivo Andrić, „Na Drini ćuprija"

> *Čovjek je na njoj kao na čarobnoj ljuljačci: **i** zemlju prelazi, **i** vodom plovi, **i** prostorom leti, **i** opet je čvrsto i sigurno vezan za kasabu i svoju bijelu kuću*
> 
>
Giotto: Poliptih Stefaneschi (frontalni dio) Vatikanska Pinacoteca
**Poliptih** (od grčkog πολύ *poli* "mnogo" + πτυχή *ptihē* "preklop") odnosi se na sliku ili reljef koji su složeni od više dijelova, ili tabli. Poliptih se ponekad zove i **Krilni oltar**. 

Poliptih može biti dvodijelni- diptih (dvodijelna slika), ili trodijelni - triptih, četvorodijelni - tetraptih, peterodjelni - pentaptih, šesterodijelni - heksaptih, i tako dalje ovisno o broju tabli od kojih je složen (heptaptih-7, oktaptih -8, enaptih-9, dekaptih-10).

Termin poliptih se koristi za označavanje svih višedijelnih slika. Kod većine poliptiha centralna tabla je veća i zove se "glavna tabla", dok se ostale table zovu "bočne table" ili "krila". Kod pojedinih oltarnih poliptiha se krilne table mogu postaviti na različite načine, tako se dobijaju različiti "prizori" ili "otvaranja".
Poliptisi imaju genezu od bizantinskih ikonostasa, a izuzetno su postali popularni za gotike i renesanse, većina poliptiha bila je napravljena kao pregrada ispred oltara - retabl u crkvama i katedralama. Formu poliptiha koristili su i japanski grafičari stila *ukiyo-e* u razdoblju Edo (17. - 18. st.)

Termin poliptih koristi se i za određene srednjovjekovne manuskripte, a posebno karolinške, u kojema su stupci na stranicama uokvireni tako da nalikuju na oltarne poliptihe. Poliptih se danas upotrebljava za oznaku svih višedjelnih slika, pa tako i stripova.

Neki od najslavnijih poliptiha:

* Poliptih Stefaneschi, oko 1320, rad Giotta
* Gentski oltar jedan od najslavnijih poliptiha braće van Eyck
* Isenheimski oltar, rad Matthias Grünewalda
* *Poliptih Misericordia* (1445.–1462.) djelo Piero della Francesca
* *Poliptih Posljednjeg Suda* (oko 1445-1450) djelo Rogier van der Weydena divovskih dimenzija 215 cm × 560 cm
* *Poliptih svetog Augustina* (1470.) rad Perugina
* *Poliptih svetog Dominika* (1506.–08.) rad Lorenza Lotta

Rogier van der Weyden: Poliptih Posljednji sud

***Poliptih*** na Wikimedijinoj ostavi
"**Badlands**" je pjesma Brucea Springsteena s njegova četvrtog albuma *Darkness on the Edge of Town* iz 1978. i drugi singl objavljen s njega. Pjesma govori o čovjeku kojeg ne služi sreća i koji je bijesan na svijet te želi ostvariti nešto više.

Kompozicija
-----------

Na "Badlands" je prisutan klasični zvuk E Street Banda: nakon uvoda kratkim udarcima bubnjeva, pjesma se temelji na snažnom riffu klavira i električne gitare. Pjesma je iznimno dinamična, a Max Weinberg je na njoj pokazao svoj do tada najbrži ritam koji se sastoji od obrasca jedan-dva-tri-četiri-pet-šest(dva puta)jedan-dva-tri. Krajem pjesme se ubacuje kratki gitarski dio kao uvod u solo Clarencea Clemonsa na tenor saksofonu.

"Badlands" se nije uspjela probiti među 40 najprodavanijih singlova, zauzevši tek 42. poziciju, još gore nego prvi singl s albuma "Prove It All Night". Međutim, pjesma je često puštana na radijskim postajama progresivnog rocka i onim orijentiranim na rock glazbu. Pojavila se na sedam Springsteenovih izdanja: *Darkness on the Edge of Town*, *Live/1975-85*, *Greatest Hits* iz 1995. *Live in New York City*, *Live in Barcelona*, *The Essential Bruce Springsteen* i *Greatest Hits* iz 2009.

Povijest koncertnih izvedbi
---------------------------

Kao što to pokazuje pojavljivanje na tri koncertna albuma, "Badlands" je sastavni dio koncerata Springsteena i E Street Banda. Pjesma je otvarala nastupe na Darkness Touru 1978. prije nego je sam album objavljen. Zadržala se pri kraju ili na samom kraju koncerata tijekom River Toura 1980. i 1981. a na Born in the U.S.A. Touru je izvođena dok na red nisu došli stadionski koncerti. Tijekom Tunnel of Love Express turneje 1988. pjesma nije izvođena. Na Other Band Touru 1992. i 1993. se ponovno pojavila, uglavnom kako bi podigla raspoloženje u prvom dijelu koncerata. No, na Reunion Touru 1999. i 2000. i Rising Touru 2002. i 2003. pjesma je izgubila tu ulogu jer ju je Springsteen koristio nakon nekih manje poznatih i novijih brojeva.

Vanjske veze
------------

* Stihovi "Badlands" Arhivirano 2007-08-12 na Wayback Machine-u na službenoj stranici Brucea Springsteena

| * p
* r
* u
Singlice Brucea Springsteena |
| --- |
| *Greetings from Asbury Park, N.J.* | "Blinded by the Light" • "Spirit in the Night" |
| *Born to Run* | "Born to Run" • "Tenth Avenue Freeze-Out" |
| *Darkness on the Edge of Town* | "Prove It All Night" • "Badlands" |
| *The River* | "Hungry Heart" • "Fade Away" • "The River" |
| *Nebraska* | "Atlantic City" • "Open All Night" |
| *Born in the U.S.A.* | "Dancing in the Dark" • "Cover Me" • "Born in the U.S.A." • "I'm On Fire" • "Glory Days" • "I'm Goin' Down" • "My Hometown" |
| *Live/1975-85* | "Fire" |
| *Tunnel of Love* | "Brilliant Disguise" • "Tunnel of Love" • "One Step Up" • "Tougher Than the Rest" • "Spare Parts" |
| *Human Touch* | "Human Touch" |
| *The Rising* | "The Rising" |
| *Devils & Dust* | "Devils & Dust" |
| *Magic* | "Radio Nowhere" • "Girls in Their Summer Clothes" |
| *Working on a Dream* | "Working on a Dream" • "My Lucky Day" • "The Wrestler" |
| Samostalni singlovi | "Streets of Philadelphia" |
**Mezija Sentina** (latinski: ) ili **Amezija Sentija** *(Amaesia Sentia)* drevna je Rimljanka koju pisac Valerije Maksim navodi kao primer žene koja je u sudskom postupku pred pretorom sama sebe zastupala. Nije poznato kako je glasila optužba od koje se branila, a samo suđenje odigralo se negde između 80. i 50. pne. možda 77. pne. Pred mnogobrojnom publikom Mezija se pojavila na sudu i sama iznela svoju odbranu; i nakon dosta kratkog suđenja gotovo je jednoglasno oslobođena optužbe zahvaljujući snažnom i delotvornom govoru koji je održala: govorila je "pažljivo" *(diligenter)* i "snažno" *(fortiter)*, kaže Valerije Maksim. Međutim, kako su se sve te karakteristike smatrale karakterističnim za muškarce, Valerije Maksim kaže da se ispod njenog ženstvenog izgleda krio "muški duh" te je ona otada bila poznata kao "Androgina" *(quam, quia sub specie feminae virilem animum gerebat, Androgynen appellabant)*.

Jedan krater na asteriodu 4 Vesta nazvan je po njoj *Sentia*.

Literatura
----------

* Alexander, Michael C. (1990), *Trials in the Late Roman Republic, 149–50 BCE*, University of Toronto Press
* William, Smith (1867), „Amaesia Sentia",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
Liaodi Pagoda
**Liaodi pagoda** (tradicionalni kineski: ; pojednostavljeni kineski: ; pinyin: *Liàodí Tǎ*; Wade-Giles: Liaoti T'a), sagrađena u okviru manastira Kaiyuan u gradu Dingzhou u provinciji Hebei je najstarija danas očuvana pred-moderna kineska pagoda i najviša pagoda na svijetu sagrađena od opeke. Izgrađena je za vrijeme dinastije Song u 11. vijeku. Visoka je 84 m, a nalazi se na velikoj platformi s oktagonalnom bazom. Dovršena je 1055. godine, kada je svojom visinom nadmašila tada najviše (a danas postojeće) kineske pagode, odnosno centralnu od Tri pagode sagrađene u doba dinastije Tang (čija je visina 69,13 m). Najviša kineska pagoda. koja je imala 100 m visine, bila je drvena pagoda koju je Chang'anu 611. sagradio car Yang od Suija, ali ona više ne postoji.

Literatura
----------

* Benn, Charles (2002). *China's Golden Age: Everyday Life in the Tang Dynasty*. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-19-517665-0.
* Steinhardt, Nancy Shatzman (1997). *Liao Architecture*. Honolulu: University of Hawaii Press.
* Xu Xiaoying, ed. *Zhongguo Guta Zaoxing*. Beijing: Chinese Forest Press, 2007.

Vanjske veze
------------

***Pagoda Liaodi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Liaodi Pagoda at Kaiyuan Temple
* Chinese Pagodas, including Liaodi Arhivirano 2011-03-14 na Wikiwix-u
* Liaodi Pagoda at China.org.cn
* Close-up detail of the upper half of the pagoda Arhivirano 2005-05-08 na Wayback Machine-u

Koordinate: 38°30′37″N 114°59′48″E﻿ / ﻿38.51028°N 114.99667°E﻿ / 38.51028; 114.99667
Smještaj Mezopotamije unutar Argentine
**Mezopotamija** (španjolski: *La Mesopotamia*, *Región Mesopotámica*) je vlažna i zelena površina u sjeveroistočnoj Argentini, koji obuhvaća provincije Misiones, Entre Rios i Corrientes. Krajolikom i njegove karakteristike dominiraju dvije rijeke , Paraná i Urugvaj.
Duge usporedne dvije rijeke i zeleno područje između njih , nadahnuli su usporedbu ove regije sa Mezopotamijom ( grčki : Μεσοποταμία "zemlja između rijeka ") , u današnjem Iraku. pa je ovo područje i dobilo to ime. Pokrajine Formosa , Chaco i Santa Fe dijele mezopotamske značajke , kao što to čine susjedne u Brazilu , Paragvaju i Urugvaju .
Mezopotamija ima neke od najpopularnijih turističkih atrakcija u Argentini , uglavnom Vodopade Iguazú , Nacionalni park Iguazú i isusovački samostan u provinciji Misiones. Močvare Iberá u Corrientesu su proostrano poplavljeno šumsko područje slično brazilskom Pantanalu.

Regija je dio brazilske središnje visoravni. Cijelo područje ima veliku količinu padalina , a posebice u kolovozu i rujnu , do 2.000 mm godišnje. Misiones , u sjevernom dijelu Mezopotamije , uglavnom je pokriven suptropskom šumm , s kajmanima , tukanima i majmunima. Brzo razgradnja organske tvari daje na području crvenu zemlju sa tankim plodnim slojem koji se lako ispire. Corrientes je močvarno i šumovito područje , s niskim brežuljcima. Entre Ríos je prekriven plodnim pašnjacima koji se protežu do Urugvaja.

Biljni svijet Mezopotamije uključuje yatay palmu ( Syagrus yatay , Butia yatay ) , koja je zaštićena vrsta u Nacionalnom parku El Palmar, a Araucaria angustifolia ( Paraná bor ). Također se mogu naći stabla paprati , orhideja i drugih biljaka.
Mate ( Ilex paraguariensis ) se uzgaja širom Mezopotamije. 1.800 četvornih kilometara Misionesa su posvećeni proizvodnji te biljke. Regija je također važna za uzgoj goveda i ovaca , peradi , lana , duhana, limuna i riže .

Gualeguaychú u pokrajini Entre Ríos je popularan po svojem karnevalu na početku korizme. Corrientes je također poznat po svojem karnevalim te je središte glazbe i festivalima općenito :ime chamamé glazbeni nedavno vidjeli preporod u popularnosti .
Regija zvana Litoral ( španjolski za "Primorska" ) sastoji se od Mezopotamije i pokrajina Chaco , Formosa i Santa Fe .

Izvori
------

1. 1 2 3  Lewis, Daniel (2001). The History of Argentina. United States: Palgrave Macmillan. ISBN 1-4039-6254-5.

***Mezopotamija (Argentina)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Flavije Rufin** (*Flavius Rufinus*, ? - 27. novembar 395) bio je rimski velikodostojnik iz doba kasnog Carstva, poznat kao jedan od najmoćnijih dvorjana cara Teodozija I. Bio je rodom iz Akvitanije i bizantski izvori navode da je s poteškoćama govorio grčki. Usprkos toga je napredovao u Teodozijevoj službi, postavši 388. *magister officiorum*, a godine 392. i konzul i, konačno, pretorijanski prefekt Istoka. Tada se sukobio sa Teodozijevim generalima Promotom i Timasijem, te je orkestrirao ubistvo potonjeg. Nakon Teodozijeve smrti 395. i stupanja Arkadija na istočnorimsko prijestolje Rufin je bio *de facto* vladar Carstva, ali njegov pokušaj da konsolidira vlast udajom kćeri za Arkadija je spriječio carski komornik Eutropije. Rufin je, međutim, kao mnogo ozbiljnijeg suparnika smatrao Stilihona, vojnog komandanta na Zapadu. Kada su 395. Vizigoti pod Alarikom I digli veliki ustanak u Trakiji i opustošili Grčku, Rufin je, iako ih je mogao opkoliti i uništiti, to nije učinio, smatrajući da će mu biti od veće koristi ako odu na Zapad i pustoše Stilihonova područja. Krajem iste godine je ubijen u pobuni vojnika pod Gainasom, a za koju neki historičari krive Eutropijeve spletke.

Izvori
------

* John Bagnell Bury, *History of the Later Roman Empire*, Chapter 5.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Flavius Eutolmius Tatianus, Quintus Aurelius Symmachus** | **Konzul Rimskog Carstva**392*Flavius Arcadius Augustus II* | Slijedi:**Flavius Theodosius Augustus II (Zapad i Istok), Flavius Eugenius Augustus (Zapad), Flavius Abundantius (Istok)** |
| Prethodi:**Flavius Eutolmius Tatianus** | **Pretorijanski prefekt Istoka**10. septembar 392 – 27. novembar 395 | Slijedi:**Caesarius** |