**Morfologija turskog jezika** je ogranak turske gramatike koji proučava tvorbu i promjene riječi u Turskom jeziku.

  

Osnovno pravilo o *harmoniji samoglasnika* (vidi: Fonetika turskog jezika) uvjetuje tvorbu riječi, odnosno njihovu morfologiju kada se radi o sufiksima, zbog čega na pr. *Türkiye* (Turska) postaje *Türkiye'de* (u Turskoj) ali *Almanya* (Njemačka) postaje *Almanya'da* (u Njemačkoj). Evo primera kako se od turskih reči sufiksima izvode složenice, i čak rečenice:

| Turski | Srpsko-hrvatski |
| --- | --- |
| ev | kuća |
| *evler* | kuće |
| *evin* | tvoja kuća |
| *eviniz* | Vaša kuća |
| *evim* | moja kuća |
| *evimde* | kod moje kuće |
| *evinde* | kod tvoje kuće |
| *evinizde* | kod Vaše kuće |
| *evimizde* | u našoj kući |
| *Evindeyim* | U tvojoj sam kući |
| *Evinizdeyim* | U Vašoj sam kući |
| *Evindeyiz* | Mi smo u tvojoj kući |
| *Evinizdeyiz* | Mi smo u Vašoj kući |
| *Evimizdeyiz* | Mi smo u našoj kući |

Dakle turski jezik je aglutinativni jezik i obiluje sufiksima, ali praktično nema prefikse. Sufiksi služe za tvorbu reči kao i da označe gramatičku funkciju. 

Turski nema gramatički rod i spol osoba ne utječe na oblikovanju riječi, tako da na pr. zamjenica trećeg lica jednine **o** može označiti biće ili pojam bilo kojeg roda. Spolno razlikovanje se dobiva na razne načine. Na primjer, stoka ima zasebna imena (*aygır*, konj, *kısrak*, kobila; *boğa*, bik, *inek*, krava) dok za ostale životinje se dodaje *dişi* (ženka) ispred imenica kao na primjer, *dişi kedi* tj. mačka ženskog spola. 

Ispred imenica ljudskih bića se dodaje *kız* (djevojka) ili *kadın* (žena), po čemu imamo *kahraman* (junak) i *kadın kahraman* (junakinja). Izuzetak čine slučajevi posuđenice iz drugih jezika (francuskog, arapskog) pa imamo slučaj riječi *aktris* (glumica). Na sličan način, u nekim slučajevima turski posuđuje srpskohrvatski sufiks –ica s kojim tvori ženske imenice (*kraliçe*, *imparatoriçe*, *çariçe*, *tanrıça*). Turski nema određeni član ispred riječi, nego naznačuje nešto u rečenici upotrebljavajući akuzativ. 

Riječi se skladaju u šest padeža: nominativ, akuzativ, genitiv, dativ, lokativ, ablativ, instrumental.

| Padež | Nastavak | Primjer | Prijevod |
| --- | --- | --- | --- |
| Nom. | ∅ | *ağaç* | drvo |
| Ak. | –i | *ağa**c**ı* | drvo |
| Gen. | –in | *ağa**c**ın* | drva |
| Dat. | –e | *ağa**c**a* | drvu |
| Lok. | –de | *ağaç**t**a* | u drvu/na drvetu |
| Abl. | –den | *ağaç**t**an* | iz drveta/od drveta |
| Instr. | –le | *ağaçla* | sa drvom |

Ako je s jedne strane skladanje riječi olakšano po pitanju roda, s druge ono strogo prati pravila harmonije samoglasnika. Osobne zamjenice u nominativu su:

| Srpskohrvatski | Turski |
| --- | --- |
| Ja | Ben |
| Ti | Sen |
| On / Ona / Ono | O |
| Mi | Biz |
| Vi | Siz |
| Oni | Onlar |

  

**Posvojni pridjevi** se tvore dodajući sljedeće sufikse na kraju riječi:

* moj : –ım –im –um –üm; poslije samoglasnika –m ;
* tvoj : –ın –in –un –ün; poslije samoglasnika –n ;
* njegov : –ı –i –u –ü; poslije samoglasnika –sı –si –su– –sü ;
* naš : –ımız –imiz –umuz –ümüz; poslije samoglasnika –mız –miz –muz –müz ;
* vaš : –ınız –iniz –unuz –ünüz; poslije samoglasnika –nız –niz –nuz –nüz ;
* njihov : –ları –leri.

Jedan primjer: *kedi* (mačka) → *kedim* (moja mačka).

**Brojevi** na turskom:

| # | Kardinalni | Redni |  | # | Kardinalni | Redni |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | bir | birinci | 40 | kırk | kırkıncı |
| 2 | iki | ikinci | 50 | elli | elli |
| 3 | üç | üçüncü | 60 | altmış | altmış |
| 4 | dört | dördüncü | 70 | yetmiş | yetmişinci |
| 5 | beş | beşinci | 80 | seksen | sekseninci |
| 6 | altı | altıncı | 90 | doksan | doksanıncı |
| 7 | yedi | yedinci | 100 | yüz | yüzüncü |
| 8 | sekiz | sekizinci | 101 | yüz bir | yüz birinci |
| 9 | dokuz | dokuzuncu | 1000 | bin | bininci |
| 10 | on | onuncu | 1 milion | bir milyon | bir milyonuncu |
| 20 | yirmi | yirminci | 1 milijarda | bir milyar | bir milyarıncı |
| 21 | yirmi bir | yirmi birinci | 1 trilion | bir trilyon | bir trilyonuncu |
| 30 | otuz | otuzuncu |  |

Glagoli
-------

Glagoli mogu imati dva vida: perfetkiv i imperfektiv.  

Jedan isti glagol se mijenja svoje stanje po načinu rečenice u kojem se koristi: indikativ, pasiv, mogućni, obvezni, imperativ, uzročan, refleksiv, subjunktiv.  

Postoje tri osnovna vremena: prezent, opći aorist, futur.

Na primjer, ovo je konjugacija glagola «jesti» (*yemek*) u obliku prve osobe jednine («ja jedem»):

Sadašnji perfektiv: *ben yerim*
Sadašnji imperfektiv: *ben yiyorum*
Prošli perfektiv: *ben yedim*
Prošli imperfektiv: *ben yiyordum*
Budući: *ben yiyeceğim*
  

Negativni sadašnji perfektiv: *ben yemem*
Negativni sadašnji imperfektiv: *ben yemiyorum*
Negativni prošli perfektiv: *ben yemedim*
Negativni prošli imperfektiv: *ben yemiyordum*
Negativni budući: *ben yemeyeceğim*
Upitni sadašnji perfektiv: *ben yer miyim?*
Upitni sadašnji imperfektiv: *ben yiyor muyum?*
Upitni prošli perfektiv: *ben yedim mi?*
Upitni prošli imperfektiv: *ben yiyor muydum?*
Upitni budući: *ben yiyecek miyim?*
  

Upitni negativni sadašnji perfektiv: *ben yemez miyim?*
Upitni negativni sadašnji imperfektiv: *ben yemiyor muyum?*
Upitni negativni prošli perfektiv: *ben yemedim mi?*
Upitni negativni prošli imperfektiv: *ben yemiyor muydum?*
Upitni negativni budući: *ben yimeyecek miyim?*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh2008113045

 |