recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Crkva sv. Vlaha** je barokna crkva na Trgu Luža u Dubrovniku.

Povijest
--------

Barokna crkva sv. Vlaha, zaštitnika grada Dubrovnika, sagrađena je na mjestu starije romaničke crkve (14. stoljeće), koja je preživjela veliki potres 1667. ali je izgorjela u požaru 1706. godine. Crkva je oštećena u potresu godine 1979. a u Domovinskom ratu (1991. - 1992.) oštećena je pogodcima, najjače na krovu i sjevernom pročelju.

Veliko vijeće 26. veljače 1348. donosi odluku o gradnji crkve sv. Vlaha na *Platea Communis*, na mjestu gdje je i današnja (barokna), ispred Vijećnice. Iz odluke o izgradnji nove crkve sv. Vlaha na navedenome mjestu još se može iščitati želja Dubrovčana za stjecanjem neovisnosti o mletačke vlasti, posebice ako se uzme u obzir arhivski podatak da je dubrovački nadbiskup Ilija Saraka postavio temeljni kamen crkve.

Nova barokna crkva izgrađena je od 1706. do 1715. godine po nacrtima mletačkog graditelja Marina Gropellija. Crkva ima bogato ukrašeno pročelje s portalom, a ispred njega su široke stube. Središnji prostor crkve nadvišen je kupolom.
Na glavnom mramornom oltaru nalazi se kip sv. Vlaha od pozlaćenog srebra, rad dubrovačkih majstora iz 15. stoljeća. U rukama drži maketu grada prije potresa 1667. Kip je preživio i potres i požar u crkvi. Svake se godine 3. veljače u Dubrovniku slavi Festa sv. Vlaha.

Vidi još
--------

* Sveti Vlaho i Dubrovnik
* Crkvena arhitektura u Hrvatskoj

Izvori
------

1. ↑  hrcak.srce.hr/file/120985 Ivica Žile, Ministarstvo kulture, Uprava za zaštitu kulturne baštine,
Konzervatorski odjel u Dubrovniku

Literatura
----------

* Kruno Prijatelj: "Barok u Dalmaciji", u: *Barok u Hrvatskoj*, Zagreb, 1982.

Vanjske veze
------------

***Crkva sv. Vlaha u Dubrovniku*** na Wikimedijinoj ostavi

* Crkva Sv. Vlaha u Dubrovniku na stranicama Hrvatskog restauratorskog zavoda

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 138568142
* LCCN: n2002044224

 |
Crkva Sv. Nikole u Prahuljama iz 11 st.
**Crkva sv. Nikole** nalazi na lokalitetu Prahulje kod Nina, a iznimno je važna za vladare iz hrvatske dinastije i za povijest drevnog grada Nina.

*Prema narodnoj predaji, krunilo se u Ninu sedam kraljeva pa bi prigodom krunidbe okrunjeni vladar u sjajnoj pratnji dojahao do crkve sv. Nikole, gdje bi se narodu predstavio i u znak svoje kraljevske vlasti, mačem bi sa tog humka zasjekao na sve četiri strane svijeta* citat iz Zbornika radova "Povijest grada Nina".

Crkvica je sazidana malim uslojenim kamenjem na zemljanom humku koji se uzdiže iznad ninskog polja. Tlocrt crkvice je čisti trolist, svodovi oblikuju četverolist a pravokutni ulazni krak je presvođen kalotom.

Dugačka je 5,90 m, široka 5,70 m, visoka 6 m (unutarnje mjere), dok su zidovi debljine 50 cm.

Zbog opasnosti od Turaka na crkvicu se u 16. ili 17. stoljeću nadograđuje obrambeno krunište sa 8 zubaca koje je služilo kao izvidnica.

Od davnina se u crkvici održava sveta misa na dan sv. Nikole 6. prosinca za zaštitu pomoraca i putnika a u novije vrijeme se u crkvici održava sveta misa na spomendan Sv. Marka s blagoslovom polja.

Crkvica Sv. Nikole je jedini sačuvani primjerak ranoromaničke arhitekture takvog oblika u Dalmaciji, a datira se u početak 12. stoljeća.
**Crkva Svetog Spiridona** je srpska pravoslavna crkva u samom centru Trsta, na trgu *Ponte Roso*. Ona svjedoči o istorijskom značaju srpske kolonije u ovom gradu. Evidentirana je kao kulturno dobro od strane italijanske službe zaštite.

Istorija crkve
--------------

Srbi su počeli da grade crkvu 1751. godine, zajedno sa Grcima. Posvećena je Svetom Spiridonu Čudotvorcu. Kako su na tom prostoru nekada bile solane, crkva je još tokom gradnje počela da puca, pa joj se ubrzo srušio i zvonik. Zahvaljujući Jovanu Miletiću, zvonik je kasnije obnovljen, a crkva je i dalje služila. Srbi su ipak htjeli novi hram, pa je 1858, raspisan konkurs i usvojen je projekat arhitekte Karla Maćiakina. Već 1861. srušena je stara crkva i započeta gradnja nove, koja je trajala do 1869. godine. Crkva je zidana lomljenim kamenom, a fasade obložene klesanim blokovima od kamena dovoženog sa Briona i iz Verone. Unutrašnjost hrama je omalterisana i oslikana, a zidani ikonostas je urađen u mozaiku. Ukrašavanje unutrašnjosti su izveli Đuzepe Bertini i Antonio Koreone, umjetnici iz Milana.

Izvori
------

1. ↑  Čuvari baštine, Republički zavod za zaštitu spomenika kulture, Beograd 1998. godine

***Crkva sv. Spiridona u Trstu*** na Wikimedijinoj ostavi
**Europska kratkodlaka mačka** je kratkodlaka pasmina domaće mačke.

Porijeklo
---------

Europska kratkodlaka je jedna od najstarijih i vrlo uobičajenih pasmina kontinentalne Europe.
Prihvaćena je i standardizirana tek u novije vrijeme, godine  1982. je ovu pasminu priznala međunarodna felinološka asocijacija Fédération Internationale Féline (FIFe).

Danas se europska kratkodlaka izlaže u III.kategoriji - kratkodlake mačke.

Uzgaja se selektivno a većina registara ne dopušta potomke nastale križanjem s britanskom kratkodlakom mačkom.

Karakteristike
--------------

Tjelesna obilježja europske kratkodlake mačke uglavnom su nalik pasmini britanske kratkodlake.
Ima snažno, mišićavo tijelo i gustu dlaku koja je štiti od svih vremenskih uvjeta.
Od britanske se razlikuje nešto dužim licem s manje istaknutom vilicom, i nije toliko krupna.

Po naravi je mirna, povučena i inteligentna.

Izgled
------

* Tijelo: srednje do velike veličine, mišićavo i elegantno
* Glava: od trokutaste do okrugle, s izraženom njuškom
* Oči: Velike, okrugle i dobro razmaknute
* Uši: srednje veličine, uspravne, s oblim vrhom
* Rep: širok, srednje duljine, sužava se prema vrhu
* Dlaka: kratka, gusta i nakostriješena
* Boje: europska kratkodlaka priznata je u mnogim bojama i kombinacijama boja.

Zanimljivost
------------

Domaće kratkodlake mačke bez rodovnice koje su tipične za većinu zemalja pa tako i za Hrvatsku, također se mogu izlagati na izložbama mačaka u kategoriji Domaća mačka. 
Naročito lijepi primjerci mogu prema procjeni sudaca biti predloženi u kategoriju *Europska kratkodlaka mačka.*

Vanjske poveznice
-----------------

* FIFe, standard Europske kratkodlake mačke Arhivirano 2007-10-14 na Wayback Machine-u
* Felinološki savez Australije, standard Europske kratkodlake mačke Arhivirano 2004-10-31 na Wayback Machine-u


***Europska kratkodlaka mačka*** na Wikimedijinoj ostavi
**Europski jež** ili **tamnoprsi jež** (lat. *Erinaceus europaeus*) vrsta je ježa koja se može naći u zapadnoj Europi i na Skandinavskom poluotoku. To je česta vrsta, koja može preživjeti u različitim staništima.

Izgled
------

Europski jež je sisavac srednje veličine. Nešto je veći od vrsta ježeva, koje nastanjuju tropske i subtropske oblasti. Njegova dužina varira od 20 do 30 cm. Težina odrasle jedinke je uglavnom oko 400 g nakon zimskog sna do 1200 g pred zimski san. Najteži zabilježeni primjerak u divljini težio je skoro 2000 g. Tijelo europskog ježa prekriveno je s i do 6000 bodlji.

Stanište
--------

Europski jež može se naći u šumama i na livadama kao i na prijelazu između ova dva staništa. Sve češće se događa, da ježevi nastanjuju parkove i vrtove.

Prehrana
--------

Europski jež
Europski jež je kukcojed. To znači da jede: crve, puževe golaće, gusjenice i druge kukce. On se također hrani i manjim zmijama, žabama, ribama, malim pticama i njihovim jajima. Ponekad svoju prehranu obogaćuje voćem i gljivama.

Razmnožavanje
-------------

Sezona parenja počinje nakon zimskog sna. Ženke su skotne od 31 do 35 dana nakon čega na svijet donose od 4 do 6 mladunaca.

Izvori
------

1. ↑   Burton, M. (1969) The Hedgehog: A Survival Book on Hedgehogs. London. Andre Deutsch.
**Tendring** je distikt od 141,183 stanovnika na istoku Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Prostire se na sjeveroistoku Grofovije Essex, duž niske obale Sjevernog mora između ušća rijeka Stour i Colne.

Morsko ljetovalište Clacton-on-Sea je administrativni centar distikta.

Većina stanovnika distrikta živi u naseljima duž obale, od stare luke Harwich na sjeveru, do jahtaške marine Brightlingse na jugu, smještene u estuariju Rijeke Colne.

Obalni gradovi imaju dobre željezničke veze sa gradovima u unutrašnjosti, pa mnogi stanovnici svakodnevno putuju na posao u Colchester, Chelmsford, pa čak i London. 
Po obalnim ljetovalištima kao što su Walton, Frinton i Clacton turizam je glavna grana privrede, pa je on najvažniji i za Distrikt Tendring.

Po unutrašnjosti distikta dominira poljoprivreda.

Historija
---------

Distikt Tendring je formiran nakon administrativne reforme zemlje 1. aprila 1974. ujedinjenjem dotadašneg Borougha Harwich sa urbanim distriktima; Brightlingsea, Clacton and Frinton i Walton uz ruralni Distrikt Tendring.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Tendring (District, Essex)" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 03. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Tendring*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Tendring*** na Wikimedijinoj ostavi

* Tendring District Council Arhivirano 2014-02-20 na Wayback Machine-u (`en`)

| * p
* r
* u
Unitarne jedinice i Distrikti Grofovije Essex |
| --- |
| Unitarne jedinice | Southend-on-Sea · Thurrock |  |
| Distrikti | Harlow · Epping Forest · Brentwood · Basildon · Castle Point · Rochford · Maldon · City of Chelmsford · Uttlesford · Braintree · Colchester · Tendring |
**Feldmaršal** (njem. *Feldmarschall*), najviši vojnički čin u mnogim zemljama, vrhovni zapovjednik vojske, vojskovođa, maršal; (negdje i **generalfeldmaršal**). Najviši čin u oružanim snagama Velike Britanije (engl. *field marshal*), uveden 1736. godine, odgovara činu maršala. U Njemačkoj ustanovljen u XVI. stoljeću, a kasnije ga usvajaju Austrija i 1700. godine Rusija (ruski: *генералфельдмаршал*; čitaj *generalfeljdmaršal*). Drugi najviši čin u francuskoj armiji.

Krleža često spominje i čin **feldmaršallajtnant** (njem. *Feldmarschallleutnant*) kao jedan od najviših (generalskih) činova u nekadašnjoj austrougarskoj vojsci, podvojvoda, podmaršal, zamjenik vojskovođe. Vujaklija u svom rječniku navodi oblik **feldmaršal-lojtnant** (njem. *Feldmarschall-leutnant*). Po Željku Bujasu riječi **feldmaršal** u američkom engleskom odgovara izraz *five-star general*.

Godine 1693. princ Eugen Savojski postao je feldmaršal austrijske vojske. Još neki feldmaršali: njemački Johannes Blaskowitz (1883-1948), Paul von Beneckendorf und von Hindenburg (1847-1934), Wilhelm Keitel (general-feldmaršal; 1882-1946), Walther von Reichenau (1884-1942), Erwin Rommel (1891-1944); austrijski Johann Joseph Radetzky (1766-1858); britanski Bernard Law Montgomery (1887-1976)...

---

**Izvori**: 

* Bratoljub Klaić: *"Rječnik stranih riječi"*, Zagreb, 1978.
* Milan Vujaklija: *"Leksikon stranih reči i izraza"*, Beograd, 1991.
* *"Vojni leksikon"*, Beograd, 1981.
* Opća enciklopedija JLZ, Zagreb, 1977-1982.
* *"Советский енциклопедический словарь"*, 1990.
* *"Webster's Encyclopedic Unabridged Dictionary of the English Language"*, 1989.
* Željko Bujas: *"Hrvatsko ili srpsko-engleski enciklopedijski rječnik" (A-Lj)*, Zagreb, 1983.
**Die TeXnische Komödie (DTK)** је часопис чланова удружења Deutschsprachigen Anwendervereinigung TeX (DANTE).

Часопис садржи интерне комуникације и извештаје са конференција, као и научне и практичне чланке о свим аспектима за инсталацију TeX система и пратећи софтвер (посебно за LaTeX, али и за ConTeXt, LuaTeX, XeTeX или BibTeX/Biber), као и прегледе нове литературе. Аутори су обично чланови DANTE удружења, програмери или корисници.

Часопис постоји од оснивања удружења 1989. године. Излази четири пута годишње у тиражу од 2.400 примерака и бесплатно се дели свим члановима DANTE удружења. Једном годишње TeX колекција је приложена са тренутном TeX дистрибуцијом TeXLive, као и копијом TeX-а.

Назив часописа је алузија на Божанствену комедију италијанског песника и филозофа Дантеа Алигијерија.

Спољашње везе
-------------

* DTK-Archiv – alle Ausgaben der DTK im Volltext (ab einem Jahr nach dem Erscheinen frei verfügbar)
**Dila** je grad u južnoj Etiopiji, u Regiji Južnih naroda, narodnosti i etničkih grupa u Zoni Gadeo. Dila je udaljena oko 364 km južno od glavnog grada Adis Abebe i oko 90 km južno od regionalnog središta Avase. Dila leži na nadmorskoj visini od 1,570 metara, preko Dile ide magistralna transafrička prometnica Adis Abeba - Nairobi. Dila je najveći grad u woredi Venago.

Dila se razvila kao trgovište kave, koja se uzgaja u okolici na velikim plantažama (poznata vrsta jirgačefe).
U Dili od 1996 djeluju viša učiteljska i zdravstvena škola u sklopu Univerziteta Avasa.
Pored grada nalaze se brojni arheološki lokliteti (Tutu Fela, Tutitisa) sa kamenim stelama.

Historija
---------

Oko 1930, jedna skupina plemena Guji Oromo naselila se je u široj okolici, tad je u Dili djelovala i jedna njemačka etnološka ekspedicija, oni su otpočeli svoj eksperimentalni program - stalnog naseljavanja poljoprivrednika. 

Između 1960 i 1963 intezivno se razmišljalo o izgradnji željezničke pruge Adama - Dila ukupne dužine 310 km, na razradi tog projekta radili su i brojni stručnjaci iz tadašnje Jugoslavije 1965 Francuska vlada nudila je kredit, no zbog nepovoljnih okolnosti Etiopska vlada je odustala od projekta, tako da ta pruga nikad nije izgrađena.

Dila je došla na svjetske naslovnice 1960 kad je u okolici grada (gora Mičile) izbila pobuna, zbog feudalnih uvjeta u kojem su živjeli lokalni seljaci, tu pobunu u krvi je ugušila vojska.

Dila se ponovno našla na naslovnicama 22. jula 1998 kad su izbili nasilni sukobi između dviju političkih grupa. Glasnogovornik etiopske vlade Selome Taddesse, iznio je podatak da je oko 140 ljudi poginulo u tim sukobima, uz veliki broj bjegunaca.

Stanovništvo
------------

Prema podacima Središnje statističke agencije Etiopije -(CSA) za 2005. grad Dila imao je 61,114 stanovnika, od toga 31,329 muškaraca i 29,785 žena.

Izvori
------

1. ↑  "Local History in Ethiopia" (pdf) The Nordic Africa Institute website (pristupljeno 26. novembra 2007.)
2. ↑  Bahru Zewde, *A History of Modern Ethiopia*, second edition (London: James Currey, 2001), str. 218; T. Kippie Kanshie, "Five thousand years of sustainability? A case study on Gedeo land use Arhivirano 2011-09-28 na Wayback Machine-u" PhD dissertation (maj 2002), str. 29
3. ↑  "Local History in Ethiopia" (pdf) The Nordic Africa Institute website (pristupljeno 26. novembra 2007.)
4. ↑  CSA 2005 National Statistics Arhivirano 2007-08-13 na Wayback Machine-u, Table B.4

Vanjske veze
------------

* Univerzitet Dila Arhivirano 2010-05-22 na Wayback Machine-u
* Dilla, Ethiopia na stranicama Ethiopia & Eritrea Returned Peace Corps Volunteers Arhivirano 2008-07-20 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Gradovi u Etiopiji |
| --- |
| Adama • Adis Abeba • Adigrat • Adva • Ambo • Arba Minč •Asela • Avasa • Aksum • Bahir Dar • Debre Berhan • Debre Markos • Debre Tabor • Debre Zejit • Degehabur • Dembidolo • Dese • Dila • Dire Dava • Gambela • Goba • Gode • Gondar • Harar • Irgalem • Džidžiga • Džima • Kebri Dahar • Kombolča • Mek'ele • Negele Arsi • Negele Boran • Nekemte • Šašamane • Sodo • Veldija • Vukro • Zivaj | Etiopska zastava |
**Tuchów** je grad od 6,594 stanovnika na jugu Poljske u Malopoljskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Tuchów leži na obroncima Zapadnih Karpata, duž rijeke Białe, udaljen 100 km od Krakova i 80 km do slovačke granice.

Historija
---------

Prvi put je spomenut pod imenom - *Tucov* - 1125. Iz tog dokumenta se vidi da ga je druga žena poljskog kralja Władysława Hermana Judith, krajem 11. vijeka poklonila benediktincima za feud.
Početkom 14. vijeka kod Tucova su pronađena nalazišta u ono vrijeme vrlo vrijedne soli. Zbog nje je 1340. dobio status grada od kralja Kazimierza III i to na bazi Magdeburškog prava.

Zahvaljući soli grad je tokom 15. i 16. vijeka prosperirao, ali je od 17. vijeka počeo stagnirati

Nakon Prve podjele Poljske postao je dio austrijske Galicije.

Polako se oporavio nakon druge polovice 19. vijeka, kad su izgrađeni most]] na Białi i željeznička pruga.

Pobratimski gradovi
-------------------

  

Tuchow ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

|  |  |
| --- | --- |
| * Njemačka Illingen, Njemačka
* Austrija Pettenbach, Austrija
* Slovačka Detva, Slovačka
* Mađarska Martfű, Mađarska
 | * Češka Mikulov, Češka
* Ukrajina Baranivka, Ukrajina
* Francuska Saint-Jean-de-Braye, Francuska
* Rumunija Tăuții-Măgherăuș, Rumunjska
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Poland: Małopolskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 21.01. 2021.
2. 1 2 3 4  „*Zarys historii*" (poljski). Urząd Miejski w Tuchowie. Pristupljeno 21.01.2021.
3. 1 2  „*Poznaj Tuchow*" (poljski). Urząd Miejski w Tuchowie. Pristupljeno 21.01.2021.

Vanjske veze
------------

***Tuchów*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Urząd Miejski w Tuchowie* (službene stranice) (`pl`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Fransoa Dominik Tusen-Luvertir** (fr.  *François-Dominique Toussaint-Louverture*; San Domingo, 20. maj 1743 — For de Žu, 7. april 1803), je bio haićanski borac za nezavisnost. Bio je sin crnog roba, obrazovan, znao je francuski i latinski jezik i osnove veterine. Predvodio je borbu za nezavisnost Santo Dominga. Učestvovao je u pobuni robova (1791) i ubrzo je postao njen vođa. U vreme rata Francuske i Britanije sa Španijom (1793) vešto je taktizirao u savezništvu na obe strane u korist Haitija. General je postao 1795. a glavni komandant Santo Dominga 1797. godine. Porazio je Špance i Engleze i 1800. godine oslobodio je ostrvo. Ropstvo je ukinuo 1801. i faktički osnovao prvu samostalnu državu u Španskoj Americi. Ustavom je imenovan za doživotnog vođu. U kasnijoj, novoj francuskoj intervenciji zarobljen je i deportovan u Francusku gde je i umro 1803. godine u tamnici Žu.

Izvori
------

1. ↑  Stephen, James (1814). *The history of Toussaint Louverture*. Butterworth and son. str. 82.

***Toussaint Louverture*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 10637807
* LCCN: n50014569
* ISNI: 0000 0000 7970 4561
* GND: 118574612
* SELIBR: 295598
* SUDOC: 027318354
* BNF: cb119386707 (podaci)
* BIBSYS: 90371036
* NDL: 00621570
* NKC: js2005269443
* BNE: XX1140156
* CONOR.SI: 194452835

 |
**Dnjipropetrovska oblast** (ukrajinski:*Дніпропетровська область*, *Dnipropetrovs’ka oblast*, *Dnipropetrovshchyna*, ruski: ) je administrativna oblast koja se nalazi se u središnjoj Ukrajini. Upravno središte oblasti je grad Dnjepar.

Zemljopis
---------

Dnjipropetrovska oblast ima ukupnu površinu 31.914 km2 te je druga oblast po veličini, u njoj prema popisu stanovništva iz 2001. godine živi 3.567.600 te je prema broju stanovnika druga oblast po veličini u Ukrajini. 2.960.300 (83%) stanovnika živi u urbanim područjima, dok 607.300 (17%) stanovnika živi u ruralnim područjima.

Dnjipropetrovska oblast graniči na sjeveru sa Poltavskom i Harkivskom oblasti, na istoku sa Donečkom oblasti, na zapadu sa Mikolajivskom i Kirovogradskom oblasti, te na jugu sa Černigivskom i Zaporiškom oblasti.

Stanovništvo
------------

Ukrajinci su najbrojniji narod u oblasti i ima ih 2.825.800 što je 79,3% od ukupnoga stanovništva oblasti.

* Ukrajinci: 79,3%
* Rusi: 17,6
* Bjelorusi: 0,8%
* Židovi: 0,4%
* Armenci: 0,3%
* Azeri: 0,2%
* Moldavci: 0,12%
* ostali:

Ukrajinskim jezikom kao materinjim govori 67%, stanovništva , dok ruskim jezikom kao materinjim govori 32% stanovništva.

Administrativna podjela
-----------------------

Dnjipropetrovska oblast dijeli sa na 22 rajona, i 20 gradova od kojih njih 18 ima viši administrativni stupanj, također oblast ima i 45 mali gradova i 1.438 naselja.

Izvor
-----

1. ↑  „Etnički sastav Dnjipropetrovske oblasti". Arhivirano iz originala na datum 2008-03-23. Pristupljeno 2010-04-11.

Vanjske veze
------------

***Dnjipropetrovska oblast*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica oblasti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Dnjipropetrovska oblast** |

| * p
* r
* u
Oblasti u Ukrajini |
| --- |
| Čerkaška • Černigivska • Černivačka • Dnjipropetrovska • Donečka • Ivano-Frankivska • Harkivska • Hersonska • Hmeljnička • Kijevska • Kirovogradska • Luganska • Lavovska • Mikolajivska • Odeška • Poltavska • Rivanjska • Sumska • Ternopiljska • Vinička • Volinjska • Zakarpatska • Zaporiška • Žitomirska |  |
**Diplomatski zbor** (franc. ***corps diplomatique***) je jedinstveni skup (tijelo) svih diplomatskih predstavnika akreditiranih u jednoj državi, odnosno njezinom glavnom gradu. Uključuje sve akreditirane šefove dipomatskih misija (veleposlanike, visoke predstavnike, apostolske nuncije) koji predstavljaju svoju zemlju u državi primateljici. U širem smislu, uključuje u i šefove dipomatskih misija pri međunarodnoj organizaciji koje imaju sjedište u toj državi, ali i ostale strane diplomatske predstavnike u službi u diplomatskim predstavništvima u toj državi i članove njihove obitelji.

Kao skupno tijelo, diplomatski zbor nastupa kolektivno u protokolarnim i ceremonijalnim prilikama, kao što su inauguracije šefa države, krunidba, proslava nacionalnog praznika, svečane sjednice parlamenta, ovisno o lokalnim običajima. Tada mu se daje određeno počasno mjesto, poštujuči načelo jedinstvenosti diplomatskog zbora.

Akcije diplomatskog zbora mogu imati političku važnost u odnosu prema državi primateljici, kao što su npr. zajednički demarši prema vladi države primateljice. Djelovanje diplomatskog zbora može biti usmjereno i na odnose unutar samog zbora, kao npr. distanciranje i ograđivanje od ponašanja pojedinih diplomata ili izražavanje potpore i zahvalnost pojedinom diplomatu, najčešće odlazećem veleposlaniku. Diplomatski zbor nastupa zajednički i u svezi s diplomatskim povlasticama i izuzećima u odnosu na druga pitanja. 

Kratica **CD** (od *corps diplomatique*) uobičajna je, primjerice, kao oznaka za diplomatske registarske tablice automobila, i sl.

Doajen diplomatskog zbora
-------------------------

Na čelu diplomatskog zbora je **doajen diplomatskog zbora** (od franc. *doyen* - dekan, najstariji član). Doajen je šef diplomatske misije najvišeg razreda koji je od svi članova diplomatskog zbora najranije predao svoje akreditive (vjerodajnice). U nekim zemljama (uglavnom zemljama s katoličkom tradicijom) papinski nuncij uvijek je doajen diplomatskog zbora, bez obzira na vrijeme predaje svojih akreditiva.

Ustanova doajena uređena je odredbama običajnog međunarodnog prava. Doajen diplomatskog zbora u određenim prilikama (svečanim, protokolarnim, ali u nekim pitanjima sigurnosti) istupa u ime diplomatskog zbora pred državom primateljicom, on brani interese dilomatskog zbora kao cjeline, ili u njegovo ime upućuje demarše. Uobičajno je da se novopristigli šef diplomatske misije obraća doajenu (odnosno posjećuje ga u njegovoj rezidenciji) radi upoznavanja s pitanjima ceremonijala i običaja države primateljice. 

U Republici Hrvatskoj dužnost doajena diplomatskog zbora vrši papinski nuncij.

Poveznice
---------

* Šef diplomatske misije
* Konzularni zbor

Vanjske veze
------------

* (`en`) Američki diplomatski zborovi od 1893. do danas
**Giecz**  je selo u zapadno-centralnoj Poljskoj, koje administrativno pripada Gmina Dominowo, okruga Sroda Wielkopolska i vojvodstvu Velika Poljska. Nalazi se oko 5 km sjeverno od Dominowog, 12 km sjeveroistočno od mjesta Środa Wielkopolska i 33 km istočno od grada Poznań. Trenutno tamo živi 140 stanovnika.

Giecz je, uz Poznań i Gniezno, bilo jedno od političkih središta Poljske u ranom srednjem vijeku. Početkom 9. vijeka je sagrađena utvrda na poluotoku na obali jezera Giecz. Od 940. bilo je jedno od glavnih uporišta dinastije Pjast. Godine 1038. je za vrijeme rata sa Češkom grad zauzeo Bretislav I, spalio grad i stanovništvo bacio u roblje. Grad se međutim oporavio, i u 13. vijeku bio središte uprave i trgovine u Velikoj Poljskoj. Godine 1331. je izgorio u požaru i više se nije oporavio.

Izvori
------

1. ↑  „Central Statistical Office (GUS) - TERYT (National Register of Territorial Land Apportionment Journal)" (poljski). 2008-06-01.

Koordinate: 52°19′15″N 17°22′25″E﻿ / ﻿52.32083°N 17.37361°E﻿ / 52.32083; 17.37361
**Tomislav Tanhofer** (Osijek, 21. prosinca 1898. - Split, 21. lipnja 1971.) je bio hrvatski glumac i redatelj.

Biografija
----------

Filozofiju je studirao u Zagrebu i Beču. Kao glumac i reditelj radio je u osječkom HNK-u (1921–34), zatim u upravi zagrebačkog HNK-a (1934–36) pa glumac u Pozorištu Dunavske banovine (1936–40) i zagrebačkom HNK-u (1940–47). U međuvremenu nastupao u Jugoslovenskom dramskom pozorištu u Beogradu, bio u upravi kazališta u Banjoj Luci, Osijeku i Splitu a predavao glumu na Pozorišnoj akademiji u Beogradu. Napisao je zbirku novela *Poplava* (1943), uređivao kazališne časopise, pisao memoare i članke o kazališnim pitanjima i prevodio. Dobitnik je Nagrade »Vladimir Nazor« za životno djelo 1968.

Filmografija
------------

### Televizijske uloge

* "Sedam Hamleta" (1967.)

### Filmske uloge

* "Anikina vremena" (1956.)
* "Sofka" kao Mita (1948.)
* "Lisinski" kao komentator (1944.)

Vanjske poveznice
-----------------

* Tomislav Tanhofer na IMDb-u (`en`)

Izvori
------

1. ↑  „Na današnji dan, HRT.hr". Arhivirano iz originala na datum 2008-12-20. Pristupljeno 2011-06-09.
**Tomislav Krizman** (Orlovac, 21. jul 1882. – Zagreb, 24. oktobar 1955.) bio je hrvatski slikar i grafičar, jedan od najznačajnijih promotora secesije u Hrvatskoj. Krizman je bio pionir grafičkog dizajna, zapravo primijenjene grafike kako se tada zvala ta vještina, kreator prvih tako oblikovanih knjiga, plakata, brošura i predmeta.

Biografija
----------

Krizman se školovao na zagrebačkoj Trgovačkoj akademiji i paralelno pohađao tečajeve crtanja i slikanja kod Čikoša, Crnčića i Auera. Od 1903. do 1907. nastavlja školovanje u Beču najprije na Školi za primijenjenu umjetnost a nakon tog i na Akademiji. U Beču se upoznao sa secesijom i koja mu se toliko dopala da je postao i član grupe Secession.

Još dok je živio u Beču dizajnirao je neke keramičke predmete u duhu secesije, a i slike koje je naslikao tada (Autoportret, Portret Mary Delvard) jasno odaju taj uticaj. Nakon povratka u Hrvatsku od 1912. radi na zagrebačkoj Školi za umjetnost i obrt kao profesor, a od 1922. na Akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu na kojoj je radio do smrti. Krizman je bio i društveno angažiran, jedan je od osnivača Društva likovnih umjetnika Medulić 1908. i Proljetnoga salona (1916) i Umjetničke zadruge Djela. Uz to što je bio osnivač moderne hrvatske grafike, bio je i pionir Industrijskog dizajna. Bio je i redovni član Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti.

Kao slikar Krizman je slikao pejsaže, portrete, mrtve prirode u svim tehnikama. Nakon balkanskih ratova slikao je pesaže putujući Makedonijom, Kosovom, Bosnom i Hercegovinom. Puno je značajniji njegov opus koji je ostavio u grafici. Još dok je boravio u Beču 1907. izdao je grafičku mapu *Skitzzen und Eindrücke aus Dalmatien, Bosnien, Kroatisch Zagorien und Wien*. Nakon tog je 1909. objavio mapu; Motivi iz Beča, zatim 1910. mapu bakroreza sa motivima iz Bosne i Hercegovine , a nakon tog 1917. i 1918. Veliku i malu mapu sa motivima iz Makedonije. Puno kasnije 1936. i 1937. objavio je mape bakroreza Bosna i Hercegovina i Naš Jadran. Bavio se i scenografijom i kostimografijom za teatarska i operna djela.

Bibliografija
-------------

* *O grafičkim vještinama* (1952), Zagreb: Jugoslavenska akademija znanosti i umjetnosti

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Krizman, Tomislav*". Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 1. 6. 2018.
2. 1 2 3  „*Primijenjena grafika na ALU: Tomislav Krizman*". Akademija likovnih umjetnosti. Pristupljeno 1. 6. 2018.
3. 1 2  „*Krizman, Tomislav*". Culturenet. Pristupljeno 1. 6. 2018.

Vanjske veze
------------

* *Krizman, Tomislav*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 187019344
* LCCN: n2011075271
* ISNI: 0000 0003 5665 0611
* GND: 1106863712
* BNF: cb11701227b (podaci)
* CONOR.SI: 54079075

 |
Spektar Sunčevog zračenja na vrhu atmosfere (na horizontalnoj osi je valni broj)
**Sunčeva konstanta** ili **solarna konstanta** je mjera gustoće svjetlosnog toka, dolazećeg Sunčevog elektromagnetskog zračenja, po jedinici površine, okomito na ulazne zrake, na udaljenosti od Sunca do Zemlje (1 astronomska jedinica). Sunčeva konstanta uključuje sve vrste elektromagnetskog zračenja, ne samo vidljivu svjetlost. Prosječna vrijednost je 1.366 kW/m2 (mjereno sa satelita), i neznatno se mijenja sa Sunčevim ciklusima.

Stvarna vrijednost Sunčeve konstante, na vrhu atmosfere (termopauza), mijenja se u toku godine 6.9 %, u početku siječnja iznosi 1.412 kW/m2, dok u početku lipnja je 1.321 kW/m2, budući da se mijenja udaljenost Zemlje od Sunca. Tako, za cijelu Zemlju, koja ima presjek od 127 400 000 km2, ukupna primljena snaga sa Sunca iznosi 1.740×1017 W, ± 3.5 %. Sunčeva konstanta se u toku Sunčevog ciklusa neznatno mijenja za 0.1 %. 

1838. Claude Pouillet je prvi procijenio Sunčevu konstantu, koristeći vrlo jednostavan pirheliometar, te je dobio vrijednost od 1.228 kW/m2, dosta blisko današnjim vrijednostima. Točnija mjerenja je izvršio Charles Greeley Abbot, između 1902. i 1957. te je dobio vrijednost između 1.322 i 1.465 kW/m2.

Kutni promjer Zemlje, kako bi se vidjela sa Sunca, je oko 1/11 700 radijana (oko 18 kutnih sekundi). Na osnovu toga i Sunčeve konstante, može se izračunati da ukupno zračenje Sunca iznosi 3.86×1026 W.

Promjenjivost
-------------

Međuvladin panel o klimatskim promjenama je utvrdio da mjerenja veličine Sunčevog zračenja su puno manja od utjecaja stakleničkih plinova na globalno zatopljenje. To znači da naučnici smatraju da promjene u Sunčevom zračenju ne utječu značajno na klimatske promjene.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2011-07-16 na Wayback Machine-u "Satellite observations of total solar irradiance"
2. ↑   NOAA.gov
3. ↑   Joanna Haigh
4. ↑  =J.T. Houghton, John T. Houghton, Y. Ding, D.J. Griggs, M. Noguer: "Climate Change 2001: Working Group I: The Scientific Basis" , 2001. publisher=Intergovernmental Panel on Climate Change, chapter=6.11 Total Solar Irradiance—Figure 6.6: Global, annual mean radiative forcings (1750 to present),  Arhivirano 2006-06-14 na Wayback Machine-u
Света Доротеја
**Света Доротеја** (умрла 311) је била хришћанска мученица из Цезареје Кападокијске.

Управник области Саприкије послао Доротеју двема сестрама, Христини и Калисти, да би је оне одвратиле од Христа, али Доротеја успе да преобрати обе сестре у хришћанство. Наљућен Саприкије је наредио да се сестре вежу леђима једна за другу и баце у кацу са смолом, па запале, а Доротеју такође осуди на смрт. Према предању, она је радосно саслушала пресуду, и узвикнула: *„Благодарим ти душељупче Христе, што ме призиваш у твој Рај, и уводиш ме у пресвете дворе твоје!"* Неки присутни велмож Теофил насмеје се на ове речи па довикну Доротеји: *„Чуј, невесто Христова, пошаљи ми јабука и цвећа од шипака из Раја твога женика!" „Заиста ћу то учинити!"* — одговори му мученица.

Хришћани верују да кад је Доротеја била на губилишту наједанпут се појавио леп дечак са три јабуке и три црвена цвета од шипка, и да је то био анђел Божји. Доротеја поручи дечаку да то однесе Теофилу и да му каже: *„Ево ти што си желео!"* Када Теофил прими поруку и виде дар, беше сав престрављен, толико да прими хришћанство. И он по предању би мучен и убијен за Христа.

Православна црква слави је 6. фебруара по јулијанском, а 19. фебруара по грегоријанском календару.

Напомене
--------

* Ovaj tekst ili jedan njegov deo je preuzet iz Ohridskog prologa Nikolaja Velimirovića.

Спољашње везе
-------------

***Доротеја Цезарејска*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dorothy of Caesarea Arhivirano 2008-02-22 na Wayback Machine-u
* Saint Dorothy of Caesarea Arhivirano 2008-03-18 na Wayback Machine-u
* Saint Dorothy, Virgin and Martyr Arhivirano 2008-06-11 na Wayback Machine-u
Pinakije, tj. identifikacione tablice (s imenom građanina, imenom njegova oca i imenom deme kojoj pripada) koje su korištene npr. pri izboru porotnika. Muzej na atinskoj agori
**Dema** (grčki: δῆμος) bila je manja teritorijalna i upravna jedinica u okviru jednog polisa u staroj Grčkoj, nalik današnjim opštinama. U ovom značenju reč δῆμος nalazi se već u zapisima na linearu B, a kod Homera se nalazi i u ovom značenju i u značenju pripadnika deme (koje je pak povezano i s trećim značenjem, naime ukupni narod – *demos*, no taj semantički razvoj ipak predstavlja odvojenu temu).

Najbolje dokumentovani sistem dema odnosi se na Atinu, gde je Klisten u okviru svojih ustavnih reformi 508. pne. ukinuo staru rodovsko-plemensku podelu na četiri file s njihovom podelom na fratrije i rodove i umesto nje rasporedio stanovništvo u deset teritorijalnih fila. Svaka od ovih fila delila se na tri tritije, a tritija na više dema. U svakoj fili jedna tritija je obuhvatala deme iz samoga grada, druga deme iz atičke unutrašnjosti, a treća deme iz priobalja. Dema je sada predstavljala čisto teritorijalnu jedinicu. Svi građani bili su popisani prema mestu rođenja i označavani su ne po rodu kome su pripadali ranije, već po tome kojoj teritorijalnoj demi pripadaju. Tako su se kidale veze između članova pojedinih rodova. S druge strane, građani koji su se nalazili van rodova prvi put su u demama dobili pristup u samoupravu, pošto je svaka dema bila ne samo teritorijalna već i samoupravna jedinica. Dema je sebi birala demarha, posedovala je zemlju zajednice, raspolagala lokalnim prihodima, imala je svoje finansije i donosila je vlastite odluke (skupština deme zvala se agora). Deme su bile obavezne da vode popise svojih građana, a upisivanje osamnaestogodišnjaka u popis članova deme predstavljalo je glavni demarhov zadatak (druge su mu funkcije bile u oblasti finansija, vojske i religije). Prema Herodotu, broj dema ukupno je iznosio 100 (po 10 na jednu filu). Kasnije je taj broj postepeno rastao do 174: mala naselja udruživala su se u jednu demu. Deme su se međusobno značajno razlikovale po veličini: neke su bile mali zaseoci, a neke gotovo gradovi, npr. Aharna i Eleusina, ali se njihov uticaj izjednačavao na nivou tritija i fila, uključujući i proporcionalnu zastupljenost u Veću pet stotina. Nakon Klistena pripadnost demi (koja se označavala tako što se uz lično ime dodavalo ime deme, tzv. *demotikon*) postala je nasledna u muškoj liniji i nije se menjala s promenom mesta stanovanja.

Sistem dema postojao je i u drugim grčkim polisima, npr. u Kalimnu, Halkidi, Kosu, Elidi, Eretriji, Histijeji, Rodosu, Stratonikeji itd. (ukupno se može nabrojati 24 polisa), no bar polovina njih stoje bilo pod direktnim uticajem Atine (putem kleruhija) ili pod njenim indirektnim uticajem (kakav je npr. slučaj Mileta).

Kasnija upotreba
----------------

Termin "dema" (δῆμος / *dēmos*) upotrebljavao se i u helenističko i rimsko doba. Do vremena Vizantijskog carstva tim su se terminom počele označavati četiri suparničke navijačke grupe u utrkama dvokolica: "crveni", "plavi", "zeleni" i "beli".

U današnjoj Grčkoj izrazom *dēmos* označavaju se opštine.
|  |
| --- |
|  |

**Ukrajinska Sovjetska Socijalistička Republika** (ukrajinski: *Українська Радянська Соціалістична Республіка*; ruski: *Украинская Советская Социалистическая Республика*, akronim: **USSR**) bila je jedna od 15 republika Saveza Sovjetskih Socijalističkih Republika.

Historija
---------

Historija te republike počinje raspadom Ruskog Carstva, kad je formirana Ukrajinska Narodna Republika (ruski: Украинская Народная Республика; ukrajinski: Українська Народна Республіка) 25. decembra 1917. istovremeno su i boljševici osnovali paralelnu - *Ukrajinsku Socijalističku Sovjetsku Republiku* 24. decembra 1917. ali ih je vlada u Kijevu uspjela isterati iz zemlje, uz izdašnu vojnu pomoć Njemačkog Carstva i Austro-Ugarske, koju su dobili nakon potpisivanja Brest-Litovskog mira. Tako je 1918. proživila kao marionetska država Centralnih sila. 

Nakon kapitulacije Centralnih sila obnovljen je pritisak sovjeta na *Ukrajinsku Republiku* ali je ona usprkos građanskog rata izdržala do ljeta 1919. Nakon poljsko-sovjetskog rata, 21. decembra 1919.  formirana je **Ukrajinska Socijalistička Sovjetska Republika** (ruski: Украинская Социалистическая Советская Республика; ukrajinski: Українська Соціалістична Радянська Республіка), koja je 30. decembar 1922. ušla u sastav SSSR -a. Nakon promjene ustava SSSR-a, preimenovana je u Ukrajinsku Sovjetsku Socijalističku Republiku, što je potvrdila ukrajinska Rada, 31. januara 1937. Nakon raspada SSSR-a, 1991. godine, postala je nezavisna država, Ukrajina.

Ukrajinska SSR je bila, treća po veličini sovjetska republika, odmah iza Ruske SFSR i Kazaške SSR, a druga po broju stanovnika, odmah nakon Ruske SFSR. Prvi glavni grad je bio Harkov (1917–1935), a nakon njega Kijev (1935–1991).

Kijev, glavni grad Ukrajinske SSR, 8. maja 1965. godine je ukazom Prezidijuma Vrhovnog sovjeta SSSR-a, za zasluge njegovih stanovnika tokom Velikog domovinskog rata, odlikovan Ordenom Heroja SSSR-a i proglašen gradom herojem.

Izvori
------

1. 1 2  „*Area and Population*" (engleski). Soviet Union Information Bureau. Pristupljeno 30. 10. 2013.

Vanjske veze
------------

* *Area and Population* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **historiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


| * p
* r
* u
Savezne republike Sovjetskog Saveza (1922–1991) |
| --- |
| Glavne | 
* Armenska SSR
* Azerbejdžanska SSR
* Beloruska SSR
* Estonska SSR
* Gruzijska SSR
* Kazaška SSR
* Kirgiska SSR
* Latvijska SSR
* Litvanska SSR
* Moldavska SSR
* Ruska SFSR
* Tadžička SSR
* Turkmenska SSR
* Ukrajinska SSR
* Uzbečka SSR

 |
| Kratkotrajne | 
* Karelo-Finska SSR (1940–1956)
* Zakavkaska SFSR (1922–1936)

 |
| Nesavezne republike | 
* SSR Abhazija (1921–1931)
* Buharska NSR (1920–1925)
* Horezmanska NSR (1920–1925)
* Nahičevska ASSR (1920–1923)
* Pridnjestrovska Moldavska SSR (1990–1991)

 |
**Ukonvesi** je jezero u Finskoj koje leži u Regiji Južna Savonija.
Ono je jedno u nizu jezera koje formiraju Jezerski sistem Velika Saimaa (Jezero Saimaa).

Karakteristike
--------------

Jezero Ukonvesi leži na jugoistoku Finske, na nadmorskoj visini od 75.7 metra, 
sjeverno od grada Savonlinne i Jezera Haukivesi, od kog je odvojeno kanalom - Pirtinvirta i od kog 
prima vode.

Jezero ima površinu od 24.2.km², prosječna dubina mu je 5.91 metara a najveća 30.44 m.

Ukonvesi ima sliv velik oko 378 km², od čega na samo jezero otpada 14,6 %, a ostatak na pritoke; Emolanjoki (116 km²), 
Myllyjoki (45 km²) i Urpolanjoki (42 km²). Vode mu otječu u Jezero Haukivesi preko kanala - Pirtinvirta kod grada
Varkausa.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Ukonvesi (Saimaa)*" (engleski). Järvi&Meri. Pristupljeno 24. 10. 2015.

Vanjske veze
------------

* *Ukonvesi* na portalu Mapcarta (`en`)

| * p
* r
* u
Jezerski kompleks Saimaa |
| --- |
| Enonvesi • Haukivesi • Orivesi • Pihlajavesi • Puruvesi • Pyhäselkä • Pyyvesi • Saimaa • Ukonvesi |  |
**Stepen preživljanja** je deo analize preživljavanja, koji daje indikaciju o procentu ljudi u studiji ili u tretiranoj grupi koji su prežive dati vremenski period nakon dijagnoze. Stepeni preživljanja su važni za prognozu. Oni su bazirani na sveukupnoj populaciji, te individualna prognoza može da bude različita u zavistnosti od novijih tretmana koji su postali dostupni nakon zadnje statističke analize, kao i od sveukupnog ošteg zdravstvenog stanja pacijenta. Postoje različiti tipovi stepena preživljavanja. Oni često služe kao pokazatelji ishoda kliničkih ispitivanja.

Ukupno preživljavanje
---------------------

Pacijenti sa određenom bolešću (na primer, rakom debelog creva) mogu da umru direktno od te bolesti ili usled nevezanih uzroka (na primer, saobraćajne nesreće). Kad precizan uzrok smrti nije specificiran, ovaj parametar se naziva **sveukupni stepen preživljavanja** ili **zapaženi stepen preživljavanja**. Doktori često koriste srednji sveukupni stepen preživljavanja za procenu pacijentove prognoze. Os se često izražava u obliku standardnih vremenskih perioda, poput jedne, pet, i deset godina. Na primer, rak prostate ima znatno veći jednogodišnji stepen preživljavanja od pankreatičkog kancera, i stoga ima bolju prognozu.
Slavoluk Sergijevaca, Pula, 1. vijek. Na rubu friza prikazani su festoni koje pridržavaju eroti i bukraniji
Festoni na pročelju kuće, štuko, Češka, 19. vijek.
**Feston** (tal. *festone*, od lat. *festum*: svečanost, fešta), ukras načinjen od zelena granja, cvijeća i plodova te isprepleten u dugi dekorativni lanac, često dodatno ukrašen vrpcama koje ga ujedno učvršćuju i povezuju. 

Danas se izrađuje na način da se oko tanjeg konopa nanižu grane (npr. na Hvaru grane grma *martine*) koje ga zaklanjaju, stvarajući tako dugu kontinuiranu zelenu traku.

Feston se kao dekorativni motiv u likovnom umjetnostima javlja početkom helenističke epohe, u početku na manjim spomenicima (žrtvenici, sarkofazi), a kasnije i na hramovima (npr. na hramu Atene Polias u Pergamu).

U rimskoj umjetnosti feston je jedan od najčešćih motiva uopće. Javlja se u zidnom slikarstvu, mozaiku, štuku, te kao skulpturalni ukras na vazama, žrtvenicima, sarkofazima, no najprije u arhitekturi.

U početku festoni vise obješeni s bukranija, a kasnije ih nalazimo u kombinaciji s erotima, kazališnim maskama, svijećnjacima i dr. U njih, radi veće slikovitosti, mogu katkada biti upleteni i manji predmeti poput teatarskih maski i glazbenih instrumenata.

Motiv festona postaje ponovno popularan u renesansi, baroku i klasicizmu, posebice u arhitekturi.

Od 18. st. nadalje festonima se ukrašava i pokućstvo, tapiserije, lusteri i dr.

U istom značenju ponekad se koristi i pojam girlanda.

Literatura
----------

* Anđelka Stipčević Despotović: Feston, Enciklopedija likovnih umjetnosti, sv. 2, Zagreb, 1962. str. 265.

Eksterni linkovi
----------------

***Feston*** na Wikimedijinoj ostavi
**Festivus**, parodijski i sekularni blagdan koji se 23. decembra slavi kao alternativa sudjelovanju u pritiscima i komercijalizmu božićnog doba. Opisuje se kao »savršena sekularna tema za sveobuhvatno decembarsko okupljanje«.

Izvorno obiteljska tradicija scenarista Dana O'Keefea, koji je radio na američkom sitcomu *Seinfeld*, Festivus je ušao u popularnu kulturu nakon što je stavljen u fokus epizode *Štrajk* (*The Strike*, 1997.). Proslava blagdana, kako je prikazana u *Seinfeldu*, uključuje festivusnu večeru, neokićenu aluminijsku festivusnu motku, prakse kao što su »izražavanje razočaranjâ« i »podvizi snage« te označavanje lako objašnjivih događaja »festivusnim čudima«.

Epizoda se referira na nj parolom »a Festivus for the rest of us« (engl.: Festivus za nas ostale), što je referencija na nekomercijalni aspekt blagdana. Opisuje se i kao »parodijski blagdanski festival« i kao oblik razigrana potrošačkog otpora.

Vidi još
--------

* Dan bez božićne kupnje
* Dan bez kupnje
* *Što bi Isus kupio?*, dokumentarac iz 2007.

Referencije
-----------

1. 1 2  Salkin, Allen (19. decembra 2004.). „Fooey to the World: Festivus Is Come". *The New York Times*. Pristupljeno 9. januara 2008.
2. ↑  „Festivus for the rest of us". *LJWorld*. Pristupljeno 25. decembra 2006.
3. ↑  „The Strike". *Seinfeld Scripts*. Pristupljeno 25. decembra 2012.
4. ↑  Mikkonen, Ilona; Bajde, Domen (10. aprila 2012.). „Happy Festivus! Parody as playful consumer resistance". *Consumption Markets & Culture* **16** (4): 1–27. DOI:10.1080/10253866.2012.662832.

Eksterni linkovi
----------------

***Festivus*** na Wikimedijinoj ostavi

Potraži značenje riječi ***Festivus*** u   
W(j)ečniku, slobodnom rječniku.

* Festivusweb.com – citati o Festivusu i scenarij *Štrajka*
* izvori Festivusa
Dalet
**Dalet** (דלת) je 4. slovo hebrejskog pisma i ima brojčanu vrijednosti od 4. Izgovor po međunarodnoj fonetskoj abecedi je: [d].

Povijest
--------

Dalet je suglasnik feničkog pisma, koji je nastao iz stilizirane slike leđa otvorena vrata šatora. Iz tog slova je isto nastao grčki Delta i latinsko slovo D.

Primjeri
--------

* דברה Debora: "Pčela"
* דוד David
* דלילה Dalila, žensko ime
* דלת (delet): vrata – podrijetlo ime slova
* דן Dan, muško ime i naziv izraelskog plemena
* דניאל Danijel: "Bog je moj sudac"
* דריוש Daryavesh, Darije

Šifra znaka
-----------

|   | Unicode | HTML | izgledovisi o pregledniku | poveznice((eng.)) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| k. točka | naziv | kod | entitet |
| slovo *ד* | U+05d3 | HEBREW LETTER DALET | `&#x05d3;` | *nema* | ד | detaljni podacitest preglednika |

 Moguće je da se slova u gornjoj tablici neće ispravno prikazati ako odgovarajući fontovi nisu instalirani na vašem računalu i preglednik (*browser*) nije ispravno podešen. Poveznice *test preglednika* omogućuju provjeru ispravnosti prikaza i postavki računala.

U standardu ISO 8859-8 simbol ima kod 0xe3.

| * p
* r
* u
Hebrejsko pismo |
| --- |
| 
Alef א ·
Bet ב ·
Gimel ג ·
Dalet ד ·
He ה ·
Vav ו ·
Zajin ז ·
Het ח ·
Tet ט ·
Jod י ·
Kaf כ ך ·
Lamed ל ·
Mem מ ם ·
Nun נ ן ·
Sameh ס ·
Ajin ע ·
Pe פ ף ·
Cade צ ץ ·
Kof ק ·
Reš ר ·
Šin ש ·
Tav ת
 |
**Glavoperčić** (lat. *Clinitrachus argentatus*) riba je iz porodice pjetlića (lat. *Clinidae*), odnosno porodice koja je u bliskom srodstvu sa slingurkama. Glavoperčić naraste do 10 cm duljine, a nastanjuje plitku vodu kamenitih terena, između gustih naslaga algi. Glavoperčić ima duguljasto tijelo, a izrazita karakteristika mu je prva leđna peraja, koja je duga i izražena i koja gotovo uvijek strši. Također, leđna i repna peraja su kod većine primjeraka spojeni. Boja glavoperčića ovisi o okolini u kojoj se nalazi, a kreće se od nijansi smeđe, ružičaste, žućkaste, crne, prošarane većim i manjim, tamnijim i svjetlijim točkama i mrljama. Hrani se malim beskralježnjacima koje nalazi među algama. Mužjaci grade gnijezda, a u doba mriještenja na glavi im se pojavi izražena grba.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavoperčić je rasprostranjen na obalama istočnog Atlantika od Portugala do Maroka, te po cijelom Mediteranu, uključujući Mramorno more i Bospor.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Babice[*mrtav link*] (riblje-oko)
2. ↑  (`en`) Cline (fishbase.org)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavoperčić** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavoperčić** |
**Glavoč travaš** (lat. *Zosterisessor ophiocephalus*) riba je iz porodice glavoča. Spada među najveće glavoče u Jadranskom moru, odnosno po veličini je drugi, odmah iza pločara. Može narasti i do 25 cm duljine i do 0,45 kg težine. Tijelo mu je izduženo, kao i u većine glavoča, s velikom glavom i očima i ustima uokvirenima debelim usnicama. Tijelo mu je išarano nepravilnim šarama, a boje šara su žute, zelene, smeđkaste, maslinaste. Repna peraja mu je zaobljena, a leđna peraja podijeljena u dva dijela. Prsne peraje na gornjem dijelu baze imaju crnu točku, a ista se nalazi i na korijenu repa. Red manjih crnih mrlja se nalazi i po sredini tijela bočno. Živi na malim dubinama, do nekih 30 m, na terenu obraslom travom i algama ili na muljevitom dnu. Hrani se račićima, školjkama i manjim ribama. Voli bočatu i slatku vodu pa je čest na ušćima rijeka i zatvorenim uvalama s izvorima. Živi oko 5 godina, a mrijesti se nakon dvije.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavoč travaš živi u Mediteranu, Crnom i Azovskom moru.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Grass goby (fishbase.org)

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavoč travaš** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavoč travaš** |

***Glavoč travaš*** na Wikimedijinoj ostavi