recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostala značenja, v. Mordekaj (razvrstavanje).*
Ester i Mordekaj, slika Aert de Geldera
**Mordekaj** ili **Mordekai** (hebrejski: **מָרְדֳּכַי**, moderni: *Mordoḫay* tiberijski: *Mordŏḵay*) - sin Jaira, iz plemena Benjamin, je jedna od glavnih ličnosti u Knjizi o Esteri u Hebrejska Bibliji.

Život i djelo
-------------

Mordekaj je živio u Susi, glavnom gradu Perzije. Usvojio je svoju nećaku Hadasu (Ester), koja je bila siroče, i odgojio ju e kao svoju kćer. Kada su se tražile "lijepe mlade djevice", dovedena je do kralja Ahasvera i postala kraljicom umjesto svrgnute kraljice Vašti. Mordekaj je tada postao dvorskim službenikom te "sjedio za kraljevim dverima". Kada je bio na toj službi, otkrio je zavjeru eunuha s ciljem da se ubije kralj, te je ona uz njegovu pomoć spriječena. Ta služba je zabilježena u kraljevskim ljetopisima.

Haman Agagit je bio na najvišem položaju dvoru. Mordekaj se odbio [[naklon]iti pred njim; zbog toga se Haman odlučio osvetiti tako da će uništiti sve židovske izbjeglice širom Perzijskog Carstva. Kada je Mordekaj za to doznao, poslao je poruku kraljici Esteri, te je ona to spriječila. Židovi su tako spašeni, Mordekaj unaprijeđen na još viši položaj, a Haman pogubljen na stratištu koje je dao sagraditi za Mordekaja. U spomen spasenja Židovi danas slave blagdan Purim.


| Proroci judaizma i kršćanstva u Hebrejskoj Bibliji |
| --- |
| Abraham · Isaak · Jakov · Mojsije · Aaron · *Mirijam* · Eldad · Medad ·Sedamdeset glavara Izraela · Jošua · Fines |  |
| 

---

 |
| *Deborah* · Samuel · Saul · Saulovi ljudi · David · Solomon  |  Gad · Natan · Ahiyah · Elijah · Eliša  |  Izaija · Jeremija · Ezekijel |
| 

---

 |
| Hosea · Joel · Amos · Obadija · Jona · Micah · Nahum · Habakkuk · Zefanija · Haggai · Zekarija · Malachi |  |
| 

---

 |
| Šemaijak · Iddo · Azarija · Hanani · Jehu · Mikaija · Jahaziel · Eliezer · Zechariah ben Jehoiada · Oded · *Huldah* · Urija |
| 

---

 |
| **Judaizam:***Sarah* · *Rebeka* · Joseph · Eli · Elkanah · *Hannah* · *Abigail* · Amoz · Beeri (otac Hosein) · Shallum (stric Jeremijin) · Hanamel (rođak Jeremijin) · Buzi · Mordekaj · *Ester* · (Baruch) | **Kršćanstvo:**Abel · Enoh · Danijel |
| Ne-židovski: Kenan · Noa · Eber · *Bithiah* · Beor · Balaam · Balak · Job · Eligaaz · Bildad · Zofar · Elihu |  | p • r • u |

V. također
----------

* Marduk
* Perzijski Židovi

Izvori
------

Eksterni linkovi
----------------

***Mordekaj*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Jewish Encyclopedia*: Mordecai in *Esther* and in Rabbinical literature
**Prefektura Ftiotida** ili **Ftiotis** (gr: Νομός Φθιώτιδα - *Nomos Fthiótida*) je oblast u Periferiji Središnja Grčka. Središte prefekture je grad Lamija.

Geografske odlike
-----------------

Prefektura Ftiotida obuhvata oblast između Malijačkog zaliva Egejskog mora na istoku i planinskog venca Pinda na zapadu. Ova prefektura spada u one prefekture u Grčkoj koje se graniče sa više susednih prefektura. Na jugu se Ftiotida graniči sa sa prefekturom Fokidom i prefekturom Beotijom, sa jugozapada sa prefekturom Etolijom Akarnijom, sa zapada sa prefekturom Evritanijom, sa severozapada sa prefekturom Kardicom, sa severa sa prefekturom Larisom i sa sevroistoka sa prefekturom Magnezijom.

Područje Ftiotide je mahom planinsko sa malim delom primorskih ravnica u središnjem delu prefekture, često širine i svega 200. Ostatak je planinski sa brojnim vrhovima preko 2000. Ova prefektura ima u višim delovima planinsku klimu, dok su niži, primorski delovi sa sredozemnom klimom.

Istorija
--------

Oblast Ftiotida pominje se još od antičkog vremena, ali je data prefektura uspostavljena tek 1947. g. izdvajanjem iz prefekture Fokida. Gradnjom najvažnijeg državnog autoputa Atina-Solun sa prolaskom kroz ovu prefekturu Ftiotida je dobila na značaju i počela se brzo razvijati.

Vidi još
--------

* Lamija
* Periferija Središnja Grčka

| * p
* r
* u
Grčke prefekture |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Atika | SredišnjaGrčka | SredišnjaMakedonija | Krit | Ist. Makedonijai Trakija | Epir | Jonskaostrva | SeverniEgej | Peloponez | JužniEgej | Tesalija | ZapadnaGrčka | ZapadnaMakedonija |
|  |
| 
* Atina
* Istočna Atika
* Pirej
* Zapadna Atika

 | 
* Eubeja
* Evritanija
* Fokis
* Ftiotis
* Boetija

 | 
* Halkidik
* Imatija
* Kukuš
* Pela
* Pijerija
* Ser
* Solun

 | 
* Kanija
* Iraklion
* Lasiti
* Retimno

 | 
* Drama
* Evros
* Kavala
* Rodopi
* Ksanti

 | 
* Arta
* Janjina
* Prevez
* Tesprotija

 | 
* Krf
* Kefalinija
* Lefkada
* Zakintos

 | 
* Hios
* Lezbos
* Samos

 | 
* Arkadija
* Argolis
* Korint
* Lakonija
* Mesinija

 | 
* Kikladi
* Dodekani

 | 
* Kardica
* Larisa
* Magnezija
* Trikala

 | 
* Ahaja
* Etolija Akarnija
* Elis

 | 
* Lerin
* Greben
* Kostur
* Kožani

 |

 |

***Prefektura Ftiotis*** na Wikimedijinoj ostavi
Shema američkog plamenobacača M2A1-7
Američki-tenk plamenobacač na Iwo Jimi 1945.
**Bacač plamena** ili **plamenobacač** u najširem smislu označava mehanički uređaj napravljen u svrhu stvaranja kontinuiranog mlaza vatre. Obično se u tu svrhu kao gorivo koristi zapaljiva tekućina, a rjeđe zapaljivi gas pod visokim pritiskom (propan i prirodni gas). Mada se koristi i u civilne svrhe (radi krčenja šuma, iskorjenjivanja korova i održavanja zdravlja i higijene), plamenobacač je najpoznatiji kao oružje. 

Mada se uređaji za proizvodnju znamenite bizantske grčke vatre smatraju prvim plamenobacačima, i mada su slični uređaji opisani u knjigama i službenim zapisima kineske dinastije Song u 10. i 11. vijeku, moderni plamenobacači datiraju iz doba neposredno pred prvi svjetski rat. Izum prvog modela se tradicionalno pripisuje njemačkom inženjeru Richardu Fiedleru; on je prvi put upotrijebljen 1915. na Zapadnom frontu, a ubrzo nakon toga su vlastite modele razvila britanska, a kasnije i druge vojske. 

Tada, kao i u kasnijim sukobima, plamenobacač se istakao kao oružje koje je izuzetno efikasno, ali samo za specifične borbene okolnosti. Predstavlja jedno od najefikasnijih sredstava za neutralizaciju neprijateljske žive sile u rovovima, bunkerima i drugim fortifikacijskim objektima, a njegova primjena obično ima strahoviti efekt na moral neprijatelja. S druge strane, plameni mlaz ne može biti duži oko 80 m, niti može trajati duže od 2 minuta; to je posljedica kako tehničkih ograničenja, tako i težine opreme i goriva koju može nositi operater plamenobacača.

Zbog toga su se za vrijeme drugog svjetskog rata razvili tenkovi-plamenobacači koji bi trebali ukloniti te nedostatke.

Vanjske veze
------------

***Plamenobacač*** na Wikimedijinoj ostavi

* First World War.com: Weapons of War: Flamethrowers (`en`)
* Weapons of the World War II gyrene: Flamethrowers (`en`)
* Howstuffworks "How Flamethrowers Work" (`en`)
* Jaeger Platoon: Portable flame-throwers (`en`)
* A history of flamethrowers (`en`)
* Image of flamethrower in use (`en`)
* Images, including a tank-mounted flamethrower's nozzle (`en`)
* The Pen Huo Qi (`en`)
* History and images of Australian flamethrowers (`en`)
* WWII German army flamethrowers (`en`)
* Moderni ruski plamenobacači Arhivirano 2007-11-02 na Wayback Machine-u (`ru`)
Meteorski krater
**Meteorski krater** je meteoritski udarni krater koji se nalazi oko 69 km istočno od Flagstaffa, u blizini Winslowa u severnom pustinjskom delu Arizone. Pošto američki Sekretarijat unutrašnjih poslova imena fizičkih pojava izvodi iz imena najbližeg naselja sa poštom, krater je dobio ime Meteorski krater po obližnjem naselju Mitior. Ovo mesto je ranije bilo poznato kao **Krater iz Đavoljeg kanjona** ili **Đavolji krater**, a fragmenti meteorita se zvanično zovu Meteoriti iz Đavoljeg kanjona. Naučnici nazivaju ovaj krater **Beringerov krater**, u čast Daniela Beringera, koji je prvi predložio da je krater nastao udarom meteora. Krater je u privatnom vlasništvu Beringerove porodice.

Uprkos svojoj važnosti za geologiju, krater nije zaštićen kao nacionalni spomenik, jer taj status zahteva da zemljište bude u vlasništvu države. Dobio je status Nacionalne prirodne znamenitosti u novembru 1967.

Meteorski krater leži na nadmorskoj visini od oko 1.740 m iznad nivoa mora. Ima oko 1.200 m u prečniku, dubok je oko 170 m, i okružen je prstenom, koji se diže 45 m iznad okolne ravnice. Centar kratera je ispunjen sa 210-240 m prašine i krhotina. Jedna od interesantnih karakteristika kratera je njegov kvadratni oblik, za koji se smatra da je izazvan već postojećim pukotinama na tlu na mestu udara.

Panorama kratera

Izvori
------

1. ↑  J. P. Barringer's acceptance speech. Meteoritics, volume 28, page 9 (1993). Retrieved on the SAO/NASA Astrophysics Data System
2. ↑  Grieve, R.A.F. (1990) *Impact Cratering on the Earth*, Scientific American **262**(4), 66-73.
3. ↑  NPS NNL Summary Arhivirano 2010-05-28 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 12. 4. 2013.
4. ↑  Shoemaker, Eugene M.; and Susan W. Kieffer (1979). *Guidebook to the Geology of Meteor Crater, Arizona*. Tempe, Arizona: Center for Meteorite Studies, Arizona State University. str. 45.

Literatura
----------

* Shoemaker, Eugene M.; and Susan W. Kieffer (1979). *Guidebook to the Geology of Meteor Crater, Arizona*. Tempe, Arizona: Center for Meteorite Studies, Arizona State University. str. 45.

Spoljašnje veze
---------------

***Meteorski krater*** na Wikimedijinoj ostavi

* Barringer Crater official site
* Meteor Crater Visitor Center – official site

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 244729172
* LCCN: sh85084310

 |
Laporac
**Lapor** ili **laporac**, (engl. , fr. *marne*, njem. *mergel*, rus. *mergelь*) je sedimentna stijena izgrađena od čestica gline i kalcij-karbonata ili dolomita (dolomitni lapor), pri čemu postotak kalcij-karbonata varira u širokom rasponu od 25 do 75%, od čega zavisi njena čvrstoća (veličina jednoaksijalnog pritiska). Obično je vrlo sitnozrna stijena, žućkaste, sivkaste, ili zelenkaste boje, i često se javlja u slojevima male debljine. Najčešće su tankopločasti ili listasti. Javljaju se, međutim, i kao debeloslojeviti (skoro masivni).

Nekarbonatni dio u laporcima čine minerali glina – kaolinit, monmorionit, ilit, a karbonatni dio – kalcit, ili rjeđe dolomit.
Laporci se stvaraju u marinskim (morskim bazenima) ili jezerskim bazenima (slatkovodna sredina) uz istovremeno taloženje karbonatnog i glinovitog materijala.

Veze
----

* Popis stijena

Literatura
----------

* Đorđević V. Đorđević P. Milovanović D. (1991.): *Osnovi petrologije*. Beograd: Nauka

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Lapor** |
**Laplatski dupin** (lat. *Pontoporia blainvillei*) je jedina vrsta u porodici *Pontoporiidae*, laplatskih riječnih dupina. To je najmanji od svih riječnih dupina a ujedno i najmanji kit uopće.

Osobine
-------

Dužinom od 150 cm i težinom od oko 50 kg ovaj dupin je prilično nježno građen. Boja tijela mu je siva. Kao i kod svih riječnih dupina, i njegova je njuška izraženo odvojena od siluete glave. Ekstremno je duga i blago savijena prema dole. Ona je oko 15% ukupne dužine tijela.

Rasprostranjenost
-----------------

Iako je uvršten u skupinu riječnih dupina ovaj dupin uglavnom živi u moru. Ljeti ulazi u deltu Rio de la Plate, a zimi se kreće duž obale Atlantika. Uzvodno ne ulazi dublje u rijeku od njene delte. Da je svrstan u skupinu riječnih dupina posljedica je prije svega povijesnih razloga. U međuvremenu taj takson više ne postoji.

Način života
------------

Ova vrsta dupina se hrani ribama, lignjama i rakovima. Dijelom lovi na način da njuškom "ruje" po mulju na dnu i istjeruje iz njega potencijalnu lovinu. Kao samotnjak, izbjegava susrete s drugim dupinima svoje vrste. Ne roni dugo, a na površini boravi još kraće. Zbog ovako skrovitog načina života ljudi ga rijetko viđaju. Godišnje se u ribarskim mrežama utopi oko 1.500 ovih dupina. Postoji bojazan da ova populacija nije dovoljno velika da bez štete izdrži takav gubitak.

 
Wikivrste imaju podatke o:
***Pontoporia blainvillei***
**Metež radnih kaciga** (engl. ) je incident koji se dogodio u New Yorku 8. maja 1970. godine kada su studente i gimanzijalce koji su demonstrirali protiv vijetnamskog rata fizički napali građevinski radnici iz sindikata AFL-CIO. Do demonstracija je došlo nedugo nakon što su američke snage izvele upad u Kambodžu, a što je u velikom dijelu javnosti shvaćeno kao eskalacija sve nepopularnijeg rata; dodatni povod za demonstracije je bio incident na Državnom univerzitetu Kent četiri dana ranije, kada je Nacionalna garda otvorila vatru na demonstrante i ubila četiri i ranila devet osoba. Isti dan je njujorški gradonačelnik John Lindsay naredio da se, u znak poštovanja prema žrtvama, zastave na njujorškoj gradskoj vijećnici spuste na pola koplja. Zastave su ostale na pola koplja i četiri dana kasnije, kada se ispred Federalne dvorane, na raskršću ulica Wall Street i Broad Street na Donjem Manhattanu okupilo oko 1000 demonstranata koji su tražili zaustavljanje rata, oslobađanje svih političkih zatvorenika iz američkih zatvora te prekidanje svih vojnih istraživačkih aktivnosti na američkim univerzitetima. Nakon nekoliko sati se na istom mjestu počelo okupljati nekoliko stotina kontrademonstranata sa radnim kacigama na glavama. Između dvije grupe je postavljen kordon njujorške policije koji ih je pokušao razdvojiti. Oko 11:55 po lokalnom vremenu kontrademonstranti su se počeli naguravati sa policijom, a potom uspjeli probiti njen kordon te je došlo do fizičkog sukoba. Građevinski radnici su brzo nadvladali studente i gimnazijalce, te su počeli premlaćivati, te su pri tome posebno teško stradali muškarci sa dugom kosom, koji su se smatrali kontrakulturnim antiestablishmentskim "izdajnicima". Dio građevinskih radnika je prodro i do obližnje vijećnice sa namjerom da podigne zastave; tamošnje osoblje je podiglo zastave kako bi spriječilo dalje nasilje. Na kraju je u sukobu ozlijeđeno oko 70, a uhapšeno oko 6 osoba.

Incident je kasnije postao predmetom brojnih kontroverzi dijelom vezanih uz neaktivnost policije, koju je Lindsay optužio za nesposobnost, ali i tvrdnji da su kontrademonstracije bile unaprijed planirane u dogovoru sa federalnom vladom, odnosno predsjednikom Richardom Nixonom. Te tvrdnje nikada nisu bile dokazane, ali je Nixon događaj iskoristio kao argument da tzv. "tiha većina" podržava njegovu politiku prema Vijetnamu, odnosno da se ratu uglavnom protive marginalci sa radikalne ljevice. AFL-CIO je pak sljedeći dan i 20. maja organizirao masovne demonstracije kojima se iskazivala podrška Nixonu.

Vanjske veze
------------

* George Mason University: Center for History & New Media site dealing with Hard Hat riot.
**Pedja** (ruski: *Педья*) je rijeka na sjeveroistoku Estonije duga 122 km, najveća lijeva pritoka rijeke Emajõgi.

Hidrologija
-----------

Pedja izvire na južnim padinama Visoravni Pandivere, kod sela Simuna (Okrug Lääne-Viru).
Od tamo teče uz velike meandre prema jugozapadu preko močvarne ravnice, nešto prije grada Jõgeve ima duguljasti otok površine 12 hektara.

U svom srednjem i donjem toku protiče kroz *Rezervat prirode - Alam-Pedja*, sve do do ušća u Emajõgi sjeveroistočno od Jezera Võrtsjärva.

Posljednjih 4,3 km od ušća pritoke Põltsamae rijeka mijenja ime u **Pede**.

Najveće pritoke rijeke su; Põltsamaa (135 km), Kaave (38 km), Pikknurme (35 km), Umbusi (34 km), Onga (30 km), Imukvere (16 km) i Salla (14 km). 
U prošlosti je na rijeci bilo puno vodenica, neke od njih kao one u gradu Jõgevi stare su po tristotinjak godina. U novije doba na rijeci su podignute tri hidroelektrane; Painküla, Tõrve, Puurmanis.

Porječje rijeke prostire se po okruzima; Lääne-Viru, Jõgeva i Tartu, na površini od 2710 km². 
Prosječni godišnji protok na ušću je od 15 do 25 m³/s.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „Pedja" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 12.09.2021.

Vanjske veze
------------

***Pedja*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Pedja* (`et`)
Kralj **Munja od Goguryeoa** (? -519) (vl. 491–519) bio je 21. po redu vladar države Goguryeo, najsjevernijeg od Tri kraljevstva Koreje. Bio je unuk prethodnog kralja Jangsua. Njegov otac Gochudaega Joda (고추대가 조다, 古鄒大加 助多) je bio imenovan krunskim princom, ali ga je dugovječni Jangsu (vl. 413-490) nadživio, te je prijestolje naslijedio Munja. 

Munja je na prijestolje došao u periodu kada je već bilo prošlo zlatno doba Goguryeoa, oličeno u njegovom pradjedu Gwanggaetu Velikom. Prijestolnica je sa rijeke Jalu već bila premještena u Pjongjang. Goguryeo je pod Munjinom vladavinom trpio sve veći pritisak suparničkih država Baekje i Silla, kao i Malgala. Munja je, pak, to nastojao nadoknaditi intenzivnom diplomatskom aktivnošću, odnosno nastojanjem da se stvori savezništvo sa kineskim dinastijama Sjeverni Wei, kao i Južni Qi i Liang. 

Nakon smrti je godine 519. Munju naslijedio njegov sin Anjang. 

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Jangsu** | **Kralj Goguryeoa**491 – 519 | Slijedi:**Anjang** |
**Mundus** (latinski: *mundus* = "svet", "ukras", *cf.* grčki: κόσμος) bio je u starom Rimu naziv za jedan okrugli otvor u zemlji, tzv. *mundus Cereris*, čiji je gornji deo bio zatvoren i kroz koji je ― kako se smatralo ― vodio put u podzemni svet. Ovaj je *mundus* obično bio zatvoren i ritualno se otvarao *(mundus patet)* u samo tri navrata tokom jedne godine: 24. avgusta, 5. oktobra i 8. novembra.

U najstarijim *Fastima* ti su dani bili označeni kao *C(omitiales)*, tj. dani u koje su se sastajale komicije, što bi značilo da je ceo taj ritual otvaranja možda tek kasnije primljen od Grka (u kojem se slučaju može uporediti s "danom otvaranja pitosa" na atinskim Antesterijama). Međutim, Makrobije navodi da su Katon i Varon te dane smatrali "religijskim" *(religiosi)*. Kad bi bio otvoren, u taj otvor prinošene su žrtve bogovima donjeg sveta, posebno Cereri, boginji plodne zemlje. Taj je otvor predstavljao prolaz između gornjeg i donjeg sveta, i po obliku je navodno predstavljao izokrenuti nebeski svod.

Nije sigurno da je taj otvor identičan s otvorom u zemlji koji je prilikom polaganja temelja za grad Rim iskopao Romul na Komiciju (ili na Palatinu) i u koji je položio grudu zemlje i prve plodove.
Falana se nalazi zapadno od planine Ose, iznad Pelazgiotide.
**Perebi** (starogrčki:  ili Περαιβοί) bili su starogrčko pleme koje je nastanjivalo oblast uz severne rubove Tesalije i kontrolisalo prolaze ka Makedoniji. Na severu su se graničili s Makedonijom, na zapadu im je granica bila Pindsko gorje, na jugu reka Penej, a na istoku Penej i planina Osa. Premda je to područje bilo pretežno planinsko i stoga retko naseljeno, njihovi najveći gradovi ― Olooson i Falana ― nalazili su se u plodnim dolinama. Nijedan od ta dva grada ipak nije igrao nikakvu značajniju istoriju u antičkoj historiji. Perebi, koje su još u drevno doba tesalski osvajači potisnuli prema severu, zauzimali su položaj sličan perijecima.

U drevno doba Perebi su, prema Homeru, živeli blizu tesalske Dodone i reke Titarosija. Učestvovali su u trojanskom ratu, a borili su se i u bici kod Termopila. Glavni grad im je bio Falana, a najznačajniji grad, tj. polis, bio je Oloosson. Tokom najvećeg dela historije nalazili su se pod dominacijom i kontrolom Tesalije, premda su imali dva glasa u Delfijskoj amfiktioniji i uživali određeni stupanj autonomije kad god bi tesalski savez *(koinon)* oslabio. Filip II Makedonski oslobodio je Ferebejce tesalske vlasti i podvrgao ih vrhovnoj makedonskoj vlasti, pod kojom su ostali sve do rimskog osvajanja 196. pne. Herodot ih navodi među borcima u sastavu velike Kserksove vojske.

Na jednom novčiću iz oblasti Perebâ prikazan je na jednoj strani čovek kako kroti bika, dok se na drugoj strani nalazi predstava konja.

Literatura
----------

* Klawans, Zander H.; Bressett, K. E. (1995), *Handbook of Ancient Greek and Roman Coins: An Official Whitman Guidebook*, ISBN 0-307-09362-X
* Peck, Harry Thurston (1898), „Perrhaebi", *Harpers Dictionary of Classical Antiquities*, New York: Harper and Brothers
* Westlake, Henry Dickinson; Hornblower, Simon (2003), „Perrhaebi",  S. Hornblower & A. Spawforth (eds.), *Oxford Classical Dictionary* (3. rev. izd.), Oxford, ISBN 9780198661726
**Potočna pastrva**, poznata i kao **potočna pastrmka** (*Salmo trutta* m. *fario* Linnaeus, 1758.) je najbliži srodnik morske pastrve, koja živi u morima sjeverne i sjeverozapadne Europe i koja tijekom mrijesta migrira duboko u kontinentalne vode, gdje se mrijesti.

Tijelo potočne pastrve je vretenasto prilagođeno brzim vodenim maticama u kojima živi. U ovisnosti od sredine u kojoj živi tijelo je više ili manje bočno spljošteno i visoko s dobro razvijenom repnom drškom. 

Boja tijela je promjenjiva, varira od zelenkaste do smeđe, što prvenstveno ovisi o sredini u kojoj živi. Na bočnim stranama te na leđima se nalaze pjege. S gornje strane i u gornjoj polovici bočne strane crne, a ispod bočne linije su crvene sa bijelim obrubom. Mlade ribe imaju na bokovima 6 do 9 poprečnih traka. Postižu dužinu 20-40 cm i tjelesnu masu do 1 kg. Maksimalna dužina je nešto preko 50 cm i masa 5-7 kg.

Stanište i ponašanje
--------------------

Potočna pastrva obitava u hladnim, kisikom bogatim planinskim rijekama i potocima, od Pirinejskog poluotoka pa sve do Skandinavije na sjeveru i Urala na istoku. Široko je rasprostranjena u Hrvatskoj i BiH.

Način hranjenja
---------------

Potočna pastrva je grabežljivica i hrani se svim manjim organizmima koji žive u vodi, od larvi vodenih kukaca pa do manjih riba.

Razmožavanje
------------

Mrijesti se od rujna do veljače. Ženka polaže oko 1000 do 1200 jaja po kilogramu tjelesne mase. Ikra je crvenkaste boje, promjera 4-5 mm. U zavisnosti od temperature inkubacija jaja traje 2 do 4 mjeseca.

Strani nazivi
-------------

*Brown trout* (engleski); *Bachforelle* (njemački); *Salmo trutta* (talijanski); *Pstrąg potokowy* (poljski); *Salmo trutta* (francuski); *Кумжа* (ruski).

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Potočna pastrva** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Potočna pastrva** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Potočna pastrva** |
"Klasični" oblik ponude za zaruke/brak, ilustracija iz 1815.
**Nuđenje ruke** ili **bračna ponuda** je izraz kojim se opisuje ponuda kojom netko sebe ili drugu osobu (najčešće neposrednog potomka ili podređenog člana porodice) nudi kao partnera za brak ili odgovarajući odnos. Ukoliko se ponuda prihvati, tada se sklapaju zaruke. Kroz historiju, kao i u mnogim današnjim kulturama, bračne su ponude slali ili prihvaćali ne sami bračni partneri, nego njihovi roditelji ili staratelji, pri čemu glavni motiv nije bila ljubav ili želja za zajedničkim životom budućih supružnika koliko nastojanje da se ostvare određeni ekonomski ili politički interesi. 

U današnjoj zapadnoj kulturi, gdje je odlučivanje o zasnivanju bračnih odnosa u isključivoj domeni samih bračnih partnera, nuđenje ruke, odnosno ponuda za brak se smatra jednim od najvažnijih događaja u nečijem intimnom odnosu. Obično prilikom njega muški partner nastoji impresionirati svoju partnericu tako što joj prilikom naoko "običnog" susreta, i to na javnom mjestu, iznenada ponudi zaručnički prsten te svoju ozbiljnost potvrdi gestom kao što je klečanje. U posljednje doba takve bračne ponude postaju i javni spektakl, odnosno prosci svojim potencijalnim suprugama svoje ponude šalju preko oglasa na velikim reklamnim panoima, izgovaranjem u eteru televizijskog programa i sl.

Povezano
--------

* Cijena braka
**Phaethontidae** su morske ptice iz razreda ptica. Sastoji se od tri vrste:

* *Phaethon aethereus*
* *Phaethon rubricauda*
* *Phaethon lepturus*

Opis
----

Phaethontidae su srednje veličine, 80-110 cm duge, sa rasponom krila od 90-110 cm. Robusne su, ali aerodinamičnog oblika. Imaju dva duga centralna repna pera koja su fleksibilna. Rep je klinastog oblika. Imaju malene noge, karlicu i stopala, i veoma loše hodaju po zemlji. Za razliku od toga, grudni pojas je snažan, a mišići za letenje su krupni i grudna kost je duboko postavljena. Kljun je crvene ili žute boje, ravan, zašiljen, nazubljen i sa nosnicama nalik na proreze. Imaju krupne i tamne oči. Perje je srebrnobijelo, sa tragovima crne boje na leđima i krilima, a neke ptice imaju primjese ružičaste ili zlatne boje. Vodonepropusno je. Ne postoji razlika između mužjaka i ženki, osim što je kod mužjaka unutrašnje repno perje duže.

Ove ptice se hrane ribama i lignjama same ili u malim jatima, nikada u velikim jatima kao galebovi.

Oglašavaju se piskavim kricima.

Razmnožavanje
-------------

Phaethontidae se pare kada napune 2-5 godina, ali uglavnom između treće i četvrte. Izvode kompleksno udvaranje i do 100 metara iznad tla. Ženka nese jedno jaje crvenkastosmeđe boje na golo tlo ili u rupama u liticama i drveću. Jaje inkubiraju oba spola 40-46 dana. Nemaju ogoljeni dio kože na trbuhu za ležanje na jajima, pa toplota dolazi do jaja kroz perje na stomaku. Mladnuci su bijeli sa crnim prugama, bez dugih repnih pera. Kada ptići napuste gnijezdo, potpuno su samostalni i roditelji ih više ne hrane.

Rasprostranjenost
-----------------

Staništa ovih ptica su oceani, i većinu svog života provode tamo. Na kopno dolaze samo da bi se gnijezdile. Nastanjuju sva tri oceana (Atlantski, Indijski i Tihi) i tropska i suptropska područja. Nijedna vrsta nije ugrožena, ali ih na nekim mjestima ljudi još uvijek love zbog prelijepog perja.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Phaethontidae** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Phaethontidae** |

***Phaethontidae*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 41° 58′ 41" SGŠ, 21° 38′ 58" IGD

**Miladinovci** (mak. *Miladinovci*, staro ime **Hadžilari**, između dva rata **Aleksandrovo**) su naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Miladinovci pripadaju opštini Ilinden, koja okuplja istočna predgrađa Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Miladinovci su smešteni u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 20 km istočno.

Naselje Miladinovci je u okviru istorijske oblasti Skopsko polje, u njegovom severoistočnom delu. Par kilometara južnije protiče Vardar. Istočno od naselja izdiže se brežuljkast kraj Kotorci. Nadmorska visina naselja je približno 260 metara.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa manjim uticajem Egeja (žarka leta).

Istorija
--------

Po priči starijih stanovnika sela ono je osnovano od doseljenika iz prilepskog sela Mažučište, koji su proterani iz rodnog sela od turskih vlasti zbog podržavanja komita.

Stanovništvo
------------

Miladinovci su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 1.276 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (91%), a ostalo su mahom Cigani (5%) i Srbi (3%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

U selu postoji osmogodišnja osnovna škola i razni uslužne i ugostiteljske radnje.

Privreda
--------

Položaj Miladinovaca je jedan od najboljih u celoj državi, pošto se selo nalazi na mestu gde se na autoput Beograd-Solun nadovezuje severni izlaz ka Skoplju.

Pored toga tu se nalazi rafinerija nafte - samo 300 metara od sela.

Vidi još
--------

* Opština Ilinden

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Miladinovci*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.ilinden.gov.mk Zvanična stranica opštine Ilinden Arhivirano 2013-03-30 na Wayback Machine-u

  

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Ilinden |
| --- |
| **Ilinden** •
Ajvatovci •
Bujkovci •
Bunardžik •
Bučinci •
Deljadrovci •
Kadino •
Marino •
Miladinovci •
Mralino •
Mrševci •
Tekija |  |
**10. brdska brigada Armije RBiH**, vojna je jedinica koja je tokom rata u Bosni i Hercegovini djelovala u sastavu Prvog korpusa Armije RBiH. Pripadnici ove brigade se smatraju odgovornim za ratne zločine počinjene na Kazanima nadomak Sarajeva.

Historija
---------

*Glavni članak: Zločin na Kazanima*
Osnovana je kao 1. pješadijska brigada Stari Grad 19. jula 1992. od Odreda Stari Grad, Odreda Hrid-Jarčedoli, Odreda Mahmutovac i drugih manjih jedinica. U septembru 1992. preimenovana je u 1. brdsku brigadu i bila je izravno potčinjena Stožeru Vrhovne komande. Dio 1. korpusa postala je 23. januara 1993. Dana 4. februara 1993. u sastav brigade ušao je 1. protivdiverzantski odred Baščaršija Općinskog štaba odbrane Stari Grad.

Od polovine novembra do početka decembra 1992. od jedinica OpŠO Stari Grad osnovana je 10. brdska brigada, a u njen sastav ušli su odredi Širokača, Soukbunar i "5. april". Mušan Topalović zvani Caco je tom prilikom postavljen za njenog komadanta. Brigada je brojala oko 2.000 ljudi i branila je strateški važnu liniju fronta na planini Trebević. Topalović je bio *čuveni komadant* među svojim vojnicima a kao *strah i trepet* među stanovništvo, prije svega zbog njegovog običaja da građane s ulice prisilno šalje na front na kopanje rovova. 

Protiv kriminalnih aktivnosti Mušana Topalovića ali i pripadnika brigade na području Sarajeva je su na poseban način iako ne isključivo, bile usmjerene protiv srpskih, Vlada dugo vremena nije poduzimala ništa, između ostalog i zato što je Topalović bio u dobrim odnosima s Alijom Izetbegovićem. U međuvremenu, Kazani su se punili ubijenim Sarajlijama koje su Caco i njegovi ubijali na monstruozan način. Do danas je samo 15 lica, pronađenih u Kazanima, identificirano. 

Dana 26. oktobra 1993. Predsjedništvo RBiH, MUP RBiH i Armija RBiH organizovali su *Operaciju Trebević 2*, s ciljem obračuna s kriminalom u vlastitim redovima i vraćanje odmetnutih vojnih grupa u sistem. Akcija je bila usmjerena protiv komandanta Desete brdske brigade Armije RBiH Mušana Topalovića. Caco i njegovi ljudi su prilikom hapšenja ubili devet pripadnika MUP-a RBiH.

Nakon ove akcije 10. brdska brigada je rasformirana. Ušla je u sastav 12. diviziju brigada je preimenovana u 115. brdsku brigadu. 14 pripadnika 10. brdske brigade Armije RBiH je uhapšeno i suđeno im je za zločine na Kazanima.

Po 10. brdskoj brigadi nazvana je ulica u Starom Gradu.

Spoljašnje veze
---------------

* Dossier Mušana Topalovića Cace: Od zločina na Kazanima do njegovog ubistva
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Porozina**. Za trajekt, v. M/T Porozina.* |

**Porozina** (talijanski **Faresina** [fareˈziːna]), naziv za selo i trajektnu luku na najzapadnijem rtu otoka Cresa. Administrativno, naselje pripada gradu Cresu. 

Danas postoji stara Porozina, izgrađena na brežuljku iznad luke i nova Porozina, vikend naselje izgrađeno u zadnjih 20-ak godina.

Zemljopisni položaj
-------------------

Naselje se nalazi u zaljevu na sjeveru otoka. Zaljev je zaštićen od svih vjetrova, pa je to mjesto od pamtivijeka bilo jedino prikladno za pristajanje.

Povijest
--------

Na brežuljku iznad pristaništa bio je u doba antike svjetionik, po čemu je lokalitet i dobio ime (*Pharum insulae*). 

Danas se na tom mjestu nalaze ruševni ostaci franjevačkog samostana Sv. Nikole i gotička crkva iz 15. st. Samostan je pripadao franjevcima glagoljašima trećoredcima, koji su uspjeli sačuvati do 13. stoljeća staroslavenski jezik u crkvenoj upotrebi. Crkva je često bila pljačkana, a skoro i spaljena u 16. stoljeću. Crkva je dobro sačuvana, postoje i glagoljski natpisi, dok su samostanske zgrade napuštene 1843. godine te djelomično porušene. Ostaci zidova pokazuju osobine renesansne arhitekture.

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Porozina** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
Koordinate: 41° 32′ 18" SGŠ, 22° 12′ 39" IGD

**Pešternica** (mak. *Pešternica*) je naselje u Republici Makedoniji, u središnjem delu države. Pešternica je naselje u okviru opštine Negotino.

Prirodni uslovi
---------------

Pešternica je smeštena u središnjem delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Kavadaraca, naselje je udaljeno 30 kilometara istočno.

Naselje Pešternica se nalazi u istorijskoj oblasti Tikveš. Selo je smešteno na zapadnim padinama Konečke planine, u istočnom delu Tikveške kotline. Naselje je položeno na približno 410 metara nadmorske visine. 

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Pešternica je prema poslednjem popisu iz 2002. godine bila bez stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju bili su etnički Turci, koji u većini su posle Prvog svetskog rata iselili u maticu.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva bio je islam.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.negotino.org.mk Zvanična stranica opštine Negotino Arhivirano 2008-02-04 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Negotino |
| --- |
| **Negotino** • 
Brusnik •
Vešje •
Vojšanci •
Gornji Disan •
Donji Disan •
Dubrovo •
Janoševo •
Kalanjevo •
Krivolak •
Kurija •
Lipa •
Pepelište •
Pešternica •
Timjanik •
Tremnik •
Crveni Bregovi •
Džidimirci •
Šeoba |  |
**Pečat** (lat. *sigillum*, eng. *seal*) je okultni simbol koji se koristi u ceremonijalnoj magiji s ciljem prizivanja duhova, anđela ili demona ili ugraviran na talisman radi stjecanja zdravlja, sreće i zaštite.

Izrađuje se kombinacijom različitih simbola i geometrijskih likova koji predstavljaju grafički potpis odgovarajućeg demona ili nadnaravnog entiteta, a prema vjerovanju, energiju dobija putem molitve, meditacije ili magije.

Povijest
--------

Sigili, odnosno magični pečati, korišteni su još u dalekoj prošlosti. Na slične artefakte nalazimo kod nordijskih naroda (rune) te kod Arapa i Židova koji su ih utiskivali na talismane.

U Europi se pojavljuju od kasnog srednjeg vijeka i renesanse u brojnim grimorijima koji su cirkulirali u rukopisnom, a kasnije i u tiskanom obliku.

U suvremeno doba magiju pečata aktualizirao je vidovnjak i okultist Austin Osman Spare (1886.-1956.) u knjizi *Knjiga zadovoljstva - Psihologija ekstaze*. Prema njegovoj teoriji, pečati su sredstvo koncentriranja magične volje putem djelovanja na podsvijest.

Bilješke
--------

1. ↑  Sigil - Answers.com

Vanjske poveznice
-----------------

* Sigil - Answers.com (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **ezoteriji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Munsö** (švedski: *Munsöätten*) je ime vrlo upitne švedske dinastije, koja je prema legendi vladala na prijelazu iz 9. / 10. vijeka, nju neki zovu i *Dinastija Ivar Vidfamne* ili *Uppsalska dinastija* a najbolje bi je bilo zvati **Stara dinastija** (Gamla kungaätten).

Historija
---------

Po nordijskim sagama osnivač dinastije bio je mitski Björn Järnsida čiji se tumulus nalazi na otoku Munsö u Jezeru Mälaren, pa se zato i zove Dinastija Munsö.

Postojanje te dinastije temelji se i na vrlo spekulativnoj historijskoj interpretaciji da su kraljevi negdje krajem 9. vijeka, preselili prijestolnicu iz Stare Uppsale na otok Munsö u Jezeru Mälaren. Međutim, osim velikog tumulusa Munsö, koji bi mogao ukazivati da je tadašnji
kralj imao svoju rezidenciju kod Birka nema nikakvih drugih dokaza za tu teoriju. A i sve ostale genealoške veze su potpuno proizvoljne i baziraju se na mitologiji, odnosno na sagama.

Stvarni osnivač dinastije bio je Erik Pobjednički (Segersäll) koji je vladao Västergötlandom zajedno sa svojim bratom Olofom kao suvladarem od oko 970. do 993. (brat mu je nastavio vladati do 975.) 

Naslijedio ga je sin Olof Skötkonung koji je vladao od oko  995. do 1022. a njega njegov sin Anund Jakob, a njega njegov brat Emund Stari (den gamle). 

Zbog svega toga tu dinastiju je bolje zvati **Dinastija Erika Pobjedničkog** ili *Dinastija Segersäll*.

Vladari Dinastije Erika Pobjedničkog
------------------------------------

* Erik Pobjednički (Segersäll) od oko 970. do 995.
* Olof Skötkonung od oko 995. do 1022.
* Anund Jakob od oko 1022. do 1050.
* Emund Stari (den gamle) od oko 1050. do 1060.

Izvori
------

1. 1 2 3   „ *Gamla kungaätten*" (švedski). Tacitus. Pristupljeno 09. 09. 2015.

Vanjske veze
------------

* *Gamla kungaätten* na portalu Tacitus (`sv`)
**Mentor sa Rodosa** (grč. *Μέντωρ ὁ Ῥόδιος*, cca. 385. – 340. pne.) bio je starogrčki vojskovođa, najpoznatiji po tome što se kao najamnik borio protiv, a potom u službi perzijskog kralja Artakserksa III. za čiji je račun osvojio Egipat.

Mentor je karijeru počeo godine 358. pne. kada ga je, zajedno s bratom Memnonom, angažirao satrap Artabaz II. od Frigije. Mentor je na satrapa ostavio dobar dojam, s obzirom da mu je dao ruku svoje mlade kćeri Barsine. Iste je godine Artabaz II. digao pobunu protiv velikog kralja, ali je 354. pne. poražen pa su Artabaz, Memnon i Barsina bili prisiljeni bježati u Makedoniju na dvor kralja Filipa II. dok je Memnon otišao na dvor egipatskog faraona Nektaneba II.

S obzirom da je 351. pne. perzijski vladar Artakserkso III. pokrenuo veliki pohod na Egipat, faraon je odmah angažirao Memnona. Pohod je završio katastrofom, a potom je izbio cijeli niz pobuna na perzijskim teritorijama, od kojih je najvažnija bila ona u Sidonu. Mentor je tamo poslan kako bi pobunjenicima pomogao u obrani, te se grad dugo odupirao opsadi. Kada je 346. pne. grad konačno pao Mentor je zarobljen, no Artakserkso III. zadivljen njegovom vještinom ponudio mu je prelazak u njegovu službu.

Mentor je prihvatio te je godine 343. pne. sudjelovao u velikom pohodu na Egipat u kome je Nektanebo II. poražen, a bogati Egipat vraćen pod perzijsku vlast. Zahvalni kralj je Mentora 342. pne. imenovao zapovjednikom svih zapadnih perzijskih satrapija, a Mentor je taj položaj iskoristio kako bi omogućio pomilovanje za svog brata, Barsinu i Artabaza II. Umro je dvije godine kasnije, a Memnon je nakon toga oženio Barsinu.

Veze
----

* Perzijska Monarhija
* Artakserkso III.
* Nektanebo II.
* Artabaz II.

Izvori
------

1. ↑  Mentor s Rodosa (enciklopedija Britannica)

Vanjske veze
------------

* Mentor s Rodosa (Livius.org)
* Memnon i Mentor (enciklopedija Iranica)
**Stranica Šablon:Multiple image/styles.css nema sadržaj.**

Mapa Korejskog poluotoka koja prikazuje Sjevernu (crveno) i Južnu Koreju (plavo).Uvećani prikaz demilitarizirane zone, granice između dvaju Koreja. Granica presijeca 38. paralelu.
**Podjela Koreje** na Sjevernu i Južnu bila je posljedica savezničke pobjede u Drugom svjetskom ratu 1945. godine, kojom je dokinuta 35-godišnja japanska okupacija Korejskog poluotoka. Sjedinjene Države i Sovjetski Savez dogovorili su privremenu okupaciju poluotoka u formi starateljstva s granicom na 38. paraleli. Cilj starateljstva bio je uspostava privremene vlade koja bi postala "slobodna i nezavisna s vremenom", kako je dogovoreno na konferenciji u Kairu. 

Japan je objavio kapitulaciju u kolovozu 1945. godine. U rujnu 1945. državnik Yeo Un-hyeong je pokušao izgraditi nezavisnu vladu za cijelu Koreju, no njegovi su planovi propali s uspostavom američke vojne uprave. Na jesen 1947. Ujedinjeni narodi su pokrenuli inicijativu da se na području cijele Koreje održe slobodni i opći izbori. Ipak, taj plan je propao jer se Sjedinjene Države i Sovjetski Savez nisu mogli dogovoriti; u dvogodišnjem periodu od jeseni 1945. do jeseni 1947. a s obzirom da je uspostava jedinstvene vlade propala, na sjeveru i jugu su se počele razvijati dvije nezavisne vlade. 

Na sjeveru su Sovjeti uspostavili komunističku državu sa središtem u Pjongjangu, dok su Amerikanci na jugu formirali prozapadnu republiku sa središtem u Seoulu. Kako su dvije vlade podržavale različite čelnike, došlo je do uspostave dvaju nezavisnih država i podjele Korejskog poluotoka. Godine 1948. službeno su proglašene Demokratska Narodna Republika Koreja na sjeveru i Republika Koreja na jugu. 

Korejski rat, koji je trajao od 1950. do 1953. postavio je granicu dvaju Koreja na demilitariziranu zonu od Hladnog rata pa nadalje. Unatoč velikom animozitetu, u XXI. vijeku je došlo do poboljšanja odnosa između dvaju Koreja, mahom pod utjecajem liberalnih vlada na jugu, koje su bile više prijateljski nastrojene od svojih prethodnika. Odnosi su ponovo pogrošani za mandata konzervativnog predsjednika I Myeong-baka, koji se protivio sjevernokorejskom nuklearnom programu. Uz to, Kim Jong-ilov nasljednik Kim Jong-un je prijetio bombardiranjem juga tokom 2013. godine.
Agongointo-Zoungoudo je bio smješten oko deset metara ispod površine
**Podzemni grad Agongointo-Zoungoudo** je arheološko nalazište u Beninu, smješteno nekih devet kilometara od grada Abomeyja, u sklopu općine Bohicon, u departmanu Zou. Podzemno naselje je otkriveno u veljači 1998. godine od strane danske građevinske kompanije DANIDA-e, koja je u to doba u Beninu gradila obilaznicu. 

Na površini od oko sedam hektara, naselje se sastoji od serije podruma i podzemnih nastambi od feralitske gline, koje su smještene oko deset metara ispod površine. Ukupno su pronađene 52 nastambe, a izgrađene su tokom XVI. vijeka, za vrijeme vladavine kralja Dakodonou, drugog kralja Abomeyja. Čini se da je osnovna funkcija ovih podzemnih nastambi bila pružanje smještaja i zaštite ratnicima. Na lokalnom fon jeziku, nazivaju se *ahouandô*, što znači "rupa rata". 

Od 1998. godine je kandidat za UNESCO-vu listu Svjetske baštine.

Galerija
--------

* 
* 
* 
* 
*

Vanjske veze
------------

* UNESCO World Heritage Center.org: Agongointo-Zoungoudo Underground Town (*Village souterrain d'Agongointo-Zoungoudo*)
* UNESCO World Heritage Center.org: Criteria
**Podšpilje** je naziv za skupinu sela koja se nalaze na jugozapadnom dijelu otoka Visa, podno najvišeg otočkog vrha **Hum** (587 m). Upravno pripadaju Gradu Komiži, od kojeg su udaljena desetak kilometara. 

Naziv Podšpilje koristi se i za središnje selo tog područja u kojem se nalaze crkva, dom kulture, mjesni odbor, pošta, škola (danas bez učenika) i vinarija. 

Ostala sela i zaseoci koji čine **Podšpilje** su :

* *Borovik*,
* *Duboka*,
* *Podhumlje* i
* *Žena Glava*.

Ponekad im se pribraja i susjedno *Dračevo Polje* s istoimenim selom, koje se upravno nalazi u sastavu Grada Visa. 

Rjeđe se za čitav prostor koriste nazivi **Gornje Polje** ili **Komiško Polje**, da bi ih se razlikovalo od sela koja pripadaju Gradu Visu.

Prema Popisu stanovništva iz 2001. godine, na prostoru Podšpilja je živjelo svega 129 stanovnika, od kojih je većina starija od 65 godina. Prije Drugog svjetskog rata tu je živjelo više od 700 stanovnika, koji su se bavili uglavnom vinogradarstvom i maslinarstvom. Iako se već tada stanovništvo iseljavalo (ponajviše u Sjevernu Ameriku i Australiju), do pravog egzodusa došlo je 1960-ih godina. Tada se gotovo čitavo radno sposobno stanovništvo koje nije moglo naći posao na otoku pretvorenom u vojnu bazu, odselilo u Split. Manji dio njih se nakon propasti splitske industrije 1990-ih vratio u svoja mjesta, u kojima se počeo razvijati seoski turizam.

Čitavo Podšpilje, iako malo površinom i neznatno brojem stanovnika, odlikuje se bogatim kulturno-povijesnim nasljeđem. Tu se, osim samih sela koja su sačuvala autohtonu pučku arhitekturu, nalaze ostaci ilirskih gomila (*Kopacine*), mletačka utvrđenja (Borovik i *Zonkotova kula*), obnovljeni plemićki posjed *Petrićovo*, te najviši viški vrh *Hum (Sveti Duh)* s kojeg se vidi čitavo područje Srednje Dalmacije. 

Neposredno ispod Huma je znamenita **Titova špilja** (stariji naziv Duhova špilja), gdje je 1944. godine bio vrhovni stožer partizanske vojske i sjedište Titove vlasti.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Komiže |
| --- |
| Biševo • Borovik • Duboka • Komiža • Oključna • Palagruža • Podhumlje • Podšpilje • Sveti Andrija • Žena Glava |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
**Posljednji rimski trijumvirat** je organizirala Gala Placidija kako bi spriječila potencijalni pokušaj svrgavanja svoga maloljetnog sina Valentinijana III od strane pretjerano moćnog generala.

Organizacija
------------

Gotovo odmah nakon svrgavanja cara Ivana 425 godine Gala Placidija se našla u političkom problemu što učiniti s rimskim generalom Aecijem koji je podržavao oborenog cara uz podršku Hunske vojske. Kako bi se kupio mir ona je ovom generalu ponudila upravljanje Galijom što on prihvaća. Nakon toga ona Gala Placidija potvrđuje Bonifacije upravljanje Afrikom zbog iskazane lojalnosti tijekom vladavine cara Ivana. Posljednje važnija slobodna provincija Zapadnog Rimskog Carstva ovoga doba je bila Italija koju na upravljanje dobiva general Flavije Felix. Njegovim postavljanjem na položaj Zapadno Rimsko Carstvo je bilo podijeljeno između tri trijumvira kako niti jedan od njih ne bi bio dovoljno jak da sam preuzme vlast

Građanski rat
-------------

Ta dioba države koja je trebala osigurati mir nije uspjela trajati niti godinu dana. Već 426 godine Felix napada svog afričkog kolegu Bonifaca i gubi bitku nakon čega se poražen vraća u Italiju. Kako se već nakon osnivanja trijumvirata Felix bio sprijateljio s Aecijem on nakon poraza nema drugih mogućnosti nego da nastavi s tom politikom. U pokušaju jačanja njegovog položaja najslabijeg trijumvira Placidija ga proglašava konzulom za 428 godinu, ali to je bilo premalo i prekasno. Sljedeće godine Flavije Aecije napada svoga "saveznika" koji se predaje bez borbe. Zbog navodnog pokušaja zavjere Flavije Felix će biti pogubljen od Aecija 430 godine.

Pobjeda Aecija
--------------

Ova potpuna pobjeda Aecija je kod Gale Placide izazvala paniku pošto je sada jedan general vladao svim europskim provincijama. U takvoj situaciji ona se oslanja na Bonifaca bez obzira na ličnu netrpeljivost prema njemu. S takvom potporom on napušta Afriku i vrši s svojom vojskom iskrcavanje u Italiji. Aecije koji nema dovoljno rimskih vojnika za ovaj rat novači barbare nakon čega dolazi do bitke kod Riminija 432 godine. Boniface je dobio bitku, ali izgubio život. Bez obzira na to Aecije bježi u Galiju čekajući nova barbarska pojačanja za rat sljedeće godine protiv generala Sebastijana (zet od Bonifacija) koji je preuzeo upravljanje pobjedničkom vojskom. Sljedeće godine uvidjevši veličinu barbarske vojske koju uspijeva Aecije skupiti general Sebastijan bježi u Istočno Rimsko Carstvo. Na činjenicu da je 433 godine po rimskom zakonu Valentinijan III. postao punoljetan (s 14 godina) Aecije se ne obazire i preuzima upravljanje Zapadnim Rimskim Carstvom.

Literatura
----------

* Petar Heather: The fall of the Roman Empire
**Pismo Vienske i Lionske Crkve Crkvama Azije i Frigije** je ranohrišćanski spisi koji opisuje stradanja hrišćanskih mučenika.

Spis je u cijelosti sačuvan kod Euzebija Cezarejskog. Napisan na grčkom jeziku u Galiji, kao poslanica Crkava Viena i Liona, o žrtvama progona 177. godine u njihovoj zajednici. Izvještaj o Lionskim mučenicima je vjerojatno napisao sam biskup Irenej.

Sadržaj
-------

Neki uhvaćeni robovi kršćanskih gospodara, pagani, u strahu od nitria, optužili su kršćane za »tijestovske večere« i »edipovske inceste«. Oko desetak kršćana, računajući da će se tako spasiti, priznalo je na prvim mukama te lažne optužbe i odricalo se Krista, ali su ih nakon toga držali i dalje u zatvoru kao sukrivce. Kad je od cara došla uputa da se one koji se odreknu kršćanskog imena odmah pusti, a ostale osudi na smrt, dogodilo se, da su mnogi od otpadnika na novom ispitivanju odjednom počeli ispovijedati svoje kršćanstvo, i tako se natrag svrstali među mučenike.

Liječnik Aleksandar, koji je iz publike hrabrio ispovjedaoce da ustraju, uhvaćen je na licu mjesta, pošto je pred svima, na upit suca, odgovorio, da je i on kršćanin. Već u prvom mučenju javio se iz publike Vettius Epagatus, i zatražio da mu bude dozvoljeno da »izreče obranu za braću i da javno dokaže da se kod nas ne nalazi ništa »*impium aut irreligiosum*« (nelojalno i bezbožno). Njega je sudac nazvao »*advocatus christianorum*« (odvjetnik hrišćana), i uključio ga u broj drugih osuđenika.

Posebnu pažnju posvećuje izvještaj Blandini, koja je bila ropkinja, i za koju su se svi bojali — pa i njezina gospodarica, i sama među mučenicima — jer je bila veoma krhka tijela, ali koja je na svim mukama hrabro ustrajala ponavljajući samo jednu rečenicu: »*Kršćanka sam, i ništa se zla kod nas ne radi*«. Robinja Biblijada, koja je najprije zanijekala Krista, odjednom je na mukama, »kao da se probudila iz dubokog sna«, počela ispovijedati Krista, govoreći: »*Kako bi moglo biti da jedu djecu oni kojima nije dozvoljeno ni kušati krv životinja!*«

Izvori
------

1. ↑  Euzebije, Hist. eccl. 5, 1—3
2. 1 2 3 4  Tomislav J. Šagi-Bunić - Povijest kršćanske literature (svezak I) (scribd)

Vidi još
--------

* Progoni hrišćana
* Hrišćanski mučenici
* Scilitanski mučenici

Vanjske veze
------------

* Letter from Vienna and Lyons (Catholic Encyclopedia)