Veliki plakat s likom američkog predsjednika Billa Clintona u Prištini, postavljen u znak zahvalnosti za američku intervenciju kojom je okončan kosovski rat, jedan od najčešće navođenih primjera primjene *pax americane* u suvremenoj svjetskoj politici.
**Pax Americana** (na latinskom: *američki mir*) u najširem smislu označava period svjetske historije kojega karakterizira nedostatak većih oružanih sukoba i/li dugotrajna politička stabilnost i ekonomski prosperitet u zapadnoj hemisferi i/li cijelom svijetu, a koji se tumači kao posljedica ekonomske, političke, kulturne i vojne hegemonije Sjedinjenih Američkih Država nad svim drugim zemljama. Ovisno o različitim kriterijima, za početak *pax americane* se navode različiti datumi - druga polovica 19. vijeka (kada je u pitanju zapadna hemisfera), 1945. godina (kada se SAD nametnula kao supersila i predvodnik "slobodnog svijeta"), odnosno 1989. ili 1991. (kada završetkom hladnog rata i propašću SSSR SAD više nisu imali nijednog suparnika). Koncept *pax americane* u svim slučajevima pretpostavlja da jedino američka vojno-politička hegemonija garantira političku stabilnost neophodnu za rast globalne ekonomije, a zajedno s njom i razvoj demokracije i životnog standarda u svim zemljama svijeta. U tom je smislu *pax americana* sličan historijskom konceptu *pax romane* kojom se objašnjavao vrhunac grčko-rimske civilizacije u Evropi iz prva dva vijeka nove ere. Česte su usporedbe i s konceptom *Pax britannica*, odnosno periodom relativnog mira u Evropi tokom 19. vijeka; Pax americana se ponekad proglašava njegovim neslužbenim "nasljednikom".

Pax americana kao regionalni koncept
------------------------------------

Izraz *pax americana* se ispočetka koristio isključivo u unutrašnjopolitičkim diskusijama u SAD; prvi put je spomenut 1894. godine kako bi se pohvalila politika tadašnjeg predsjednika Grovera Clevelanda koja je donijela relativnu stabilnost i prosperitet. U to isto vrijeme, pak, u SAD se razvio pokret koji je nastojao od SAD učiniti imperijalističku velesilu; rezultat te politike su bili aneksija Havaja, Guama, Filipina, Portorika odnosno pretvaranje Kube u američki *de facto* protektorat. Rezultat svih tih nastojanja je bilo uspostavljanje SAD kao regionalne sile te odbacivanje dotadašnjeg izolacionizma u vanjskoj politici. Usprkos nastojanja predsjednika Roosevelta i Wilsona da SAD učine svjetskom silom ili barem ravnopravnom dotadašnjim državama, u prvim decenijama 20. vijeka SAD je svoju interesnu sferu ograničio na područje zapadne hemisfere (Amerike), odnosno Pacifika). Na području Latinske Amerike i Kariba se u svrhu uspostavljanja i čuvanja hegemonije nad drugim državama kao ideološka podloga koristila Monroeva doktrina, odnosno svojevrsna "misija" SAD da kao najmoćnija od svih demokratskih republika nastalih u revolucijama 18. i 19. vijeka čuva obje Amerike od ne-demokratskih carstava iz Starog svijeta. U praksi se *pax americana* često primjenjivala kroz američke diplomatske i vojne intervencije pod izgovorom uvođenja reda i zakona u "problematičnim" latinoameričkim državama; među njima su najpoznatiji primjeri kaznena ekspedicija protiv Pancha Ville (1916 - 1917), američka okupacija Haitija (1915 - 1934) i gušenje Sandinovog ustanka u Nikaragvi (1928 - 1933).

Pax americana et sovietica
--------------------------

Ulazak SAD u drugi svjetski rat je okončao dotadašnju politiku izolacionizma, a njegov završetak učinio SAD jednom od jedine dvije preostale velesile (supersile), te američku interesnu sferu proširio na područja njenih ratom smrtno oslabljenih saveznika, uključujući Evropu i njene kolonijalne imperije koji su se počeli raspadati u procesu dekolonizacije. SAD su svoj uticaj nastojali proširiti pod izgovorom pružanja uvjeta za ekonomsku obnovu ratom stradalih područja, ali i ideološkim argumentima uspostave moderne kapitalističke i liberalne demokracije nasuprot komunizma koju je simbolizirao SSSR i njegov Istočni blok. U praksi je to značilo izdašnu ekonomsku pomoć savezničkim zemljama u svrhu njihove unutrašnjopolitičke stabilizacije, te njihovo trajno vezivanje uz pro-američki Zapadni blok kroz NATO, ANZUS i druge vojne saveze, odnosno uspostavljanje američkih vojnih baza u svim strateški važnim regijama svijeta.

Kao jedan od najpoznatijih primjera takve politike se navodi Marshallov plan, odnosno poratni ekonomski preporod Zapadne Evrope i Japana, koje je slijedila uspostava modernih demokratskih režima, bliske suradnje između dotada zavađenih država te dugotrajni mir i kontinuirani prosperitet te razvoj ekonomije, tehnologije i kulture. S druge strane, američka politika je na drugim područjima, prije svega u tzv. Trećem svijetu zbog izuzetnog agresivnog suprostavljanja svojim ideološkim neprijateljima i beskrupuloznog čuvanja ekonomskih interesa često znala izazivati trajnu političku nestabilnost pa i izuzetno destruktivne sukobe sa katastrofalnim posljedicama pri čemu je najpoznatiji primjer vijetnamski rat.

Upravo zbog tih i drugih primjera se izraz *pax americana* danas prilično rijetko, i najčešće retroaktivno, primjenjuje za period hladnog rata. U obzir se uzima ne samo da je to bio "djelomični" svjetski poredak, nego i da je njegovo održavanje u velikoj mjeri ovisilo i američkom hladnoratovskom suparniku, koji je bio svjestan međusobnog garantiranog uništenja koje je prijetilo u slučaju trećeg svjetskog rata, isto onako kao što su i SAD bile svjesne određenih "crta u pijesku" koje se ne smiju prelaziti. Mir uspostavljen 1945. i održavan sve do nestanka SSSR se zato tumači ne kao američka, nego kao simbioza dviju hegemonija - američke i sovjetske. Zato se umjesto izraza *pax americana* ponekad koristi izraz *pax americana et sovietica*.

Pax americana nakon hladnog rata
--------------------------------

Zemlje svijeta s američkim vojnim bazama 2007. godine.
*Pax americana* se najčešće spominje u kontekstu geopolitičke situacije stvorene raspadom SSSR i završetkom hladnog rata, čime je uklonjena jedina ozbiljna prepreka uspostavljanju potpune američke vojne, političke, ekonomske i kulturne hegemonije nad ostatkom svijeta. Ona se odražavala kroz uspostavu pro-američkih i pro-zapadnih vlada u tzv. Novoj Evropi, uspostavu američkog vojnog prisustva u novim oblastima kao što su Centralna Azija, otvaranju dotada nedostupnih tržišta američkoj robi kroz inzistiranje na slobodnom tržištu i globalizaciji, te agresivnom populariziranju američkih kulturnih vrijednosti kroz suvremene medije.

Novonastalu stvarnost je na samom kraju hladnog rata prepoznao predsjednik George H.W. Bush i uobličio kroz doktrinu tzv. Novog svjetskog poretka, koja je implicitno navodila SAD kao jedinu silu sa vojnim, ekonomskim i drugim resursima nužnim za održavanje mira i trajne ekonomsko-političke stabilnosti. Ta je doktrina svoju prvu primjenu dobila u prvom zaljevskom ratu kada su SAD uz formalni blagoslov UN i ostatka međunarodne zajednice provele "policijsku akciju" u svrhu okončanja iračke okupacije Kuvajta, te uspostavile presedan kojim SAD imaju ne samo resurse, nego i obavezu služiti kao "svjetski policajac", odnosno intervenirati kako bi se spriječavali i zaustavljali sukobi u svijetu. Ta je intervencionistička politika nastavljena i za vrijeme Bushovog nasljednika Clintona kada je uspješno, relativno brzo i jeftino zaustavljanje jugoslavenskih ratova preko apsolutne nadmoći američkog ratnog zrakoplovstva stvorilo dojam o američkoj svemoći. Njega je dodatno pospješila netaknutost američke privrede problemima koje su opteretile druge, dotada neupitno uspješne svjetske ekonomije (azijska ekonomska kriza, japanska Izgubljena decenija). Zbog svega toga je koncept *pax americane* uživao snažnu popularnost ne samo u SAD, nego i u brojnim drugim zemljama koje su se smatrale dijelom zapadnog svijeta ili u krugovima koji su svoje zapadnom svijetu htjele pridružiti.

Te je trendove, međutim zaustavio dolazak Georgea W. Busha na čelo SAD 2000. a potom i napadi 11. septembra 2001. iza kojih su slijedili ratovi u Afganistanu i Iraku. Oni su se pokazali nepopularnima prvo u međunarodnoj javnosti te izazvali žestoku reakciju u obliku antiamerikanizma, a potom i u samim SAD gdje se cijena održavanja američke hegemonije, pogotovo vojnim sredstvima, počela smatrati neprihvatljivo visokom. Zbog toga se u samim SAD počeo javljati stav da se treba vratiti staroj izolacionističkoj politici, odnosno intelektualne, ekomske i druge resurse nacije usmjeriti prema rješavanju njenih unutrašnjih problema, čak i po cijenu da se vrati multipolarnost i suparništvo velesila karakteristična za svijet u 20. vijeku.

V. također
----------

* Pax Romana
* Pax Britannica
* Neoconi
* Monroeva doktrina
* Manifest sudbine
* Američki ekcepcionalizam
* Novi svjetski poredak

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Steve Fine, Pax Americana Arhivirano 2008-07-04 na Wayback Machine-u. neighborsforpeaceandjustice.com, October 2002
* Richard M. Ebeling, "The Dangers and Costs of Pax Americana Arhivirano 2005-04-04 na Wayback Machine-u. December 2002.
* Graham Barrett, "Imagining the Pax Americana", *The Age*, April 17, 2003
* Immanuel Wallerstein, "The Eagle Has Crash Landed". The Magazine of Global Issues, Economics, and Ideas, July–August 2002.
* John Bellamy Foster and Robert W. McChesney, The American Empire: Pax Americana or Pox Americana? *Monthly Review*, September 2004.
* Richard B. Du Boff, "U.S. Hegemony: Continuing Decline, Enduring Danger"
* Gail Russell Chaddock, "A Bush vision of Pax Americana". Christian Science Monitor.