recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jalševec Nartski** je naselje u općini Rugvica u Zagrebačkoj županiji.

Zemljopis
---------

Smješteno je 19 km istočno od središta Zagreba, odnosno 7 km jugozapadno od Dugog Sela, 3 km zapadno od Rugvice, najvećim dijelom uz županijsku cestu Ivanja Reka-Rugvica-Dugo Selo, nedaleko od rijeke Save. Naselje je smješteno na 103 m/nv. Pripada Zagrebačkoj aglomeraciji, u zagrebačkoj mikroregiji Središnje Hrvatske. Sjedište je katoličke župe Uznesenja Blažene Djevice Marije - Savski Nart, dugoselskog dekanata.

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2001. godine u naselju živi 558 stanovnika u 145 kućanstava.

Broj stanovnika:

* 1981: 111 (34 kućanstva)
* 1991: 226
* 2001: 558 (145 kućanstva)

Povijest
--------

Obližnji Nart Savski bio je sjedište župe Uznesenja Blažene Djevice Marije do 1797. godine, odnosno on je i danas formalno središte, ali zbog čestih poplava nedaleke rijeke Save, župna crkva je te godine izgrađena u Jalševcu koje je stvarno sjedište župe. Legenda govori kako je prvotno mjesto za novu crkvu bilo određeno u nedalekoj Strugi Nartskoj, ali je preko noći slika Majke Božje čudom preletjela u Jalševec, na mjesto današnje župne crkve. Vjernici su zakljućili da je to njezina volja, pa je tako i bilo.

Od sredine 19. stoljeća Jalševec je u sastavu dugoselskog kotara, a od sredine prošlog stoljeća u općini Dugo Selo, a od 1993. u općini Rugvica. Škola u Jalševcu Nartskom započela je s radom 1853. godine, a zgrada škole izgrađena je 1882. (danas ne djeluje). Austro-ugarska administracija je ime sela Jalševec u Jalševec Nartski promijenila 1900. godine. Dobrovoljno vatrogasno društvo osnovano je 1929. godine, a vatrogasni dom, zvan "Vatrogasnica" izgrađen je 1934. Naselje se zbog povoljnog smještaja, odnosno blizine grada Zagreba početkom 80-ih godina 20. st. počinje intezivno naseljavati stanovništvom iz svih krajeva Hrvatske i Bosne i Hercegovine, a poglavito tijekom Domovinskog rata.

Gospodarstvo
------------

Gospodarska osnova u manjoj mjeri je poljodjelstvo i građevinarstvo, prerada plastike i ugostiteljstvo (ne značajno). 

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Rugvica |
| --- |
| Čista Mlaka • Črnec Dugoselski • Črnec Rugvički • Donja Greda • Dragošička • Hrušćica • Jalševec Nartski • Ježevo • Nart Savski • Novaki Nartski • Novaki Oborovski • Obedišće Ježevsko • Oborovo • Okunšćak • Otok Nartski • Otok Svibovski • Preseka Oborovska • Prevlaka • Rugvica • Sop • Struga Nartska • Svibje • Trstenik Nartski |
Šampinjoni su česte šumske gljive i mogu se lako uzgajati.
**Јеstive gljive** su one gljive koje se koriste u ljudskoj ishrani.

Historija
---------

Ljudi su koristili gljive u ishrani još u doba Babilonaca, starih Egipćana, ali i Indijanaca. Također su ih koristili i u Kini i Japanu prije nekoliko tisuća godina, ne samo u kulinarstvu, već i zbog ljekovitosti pojedinih vrsta. Stari filozofi su jela spremljena od gljiva nazivali "carskom hranom", pa čak i "hranom bogova".

Hranjivost
----------

Reishi, najpoznatija ljekovita gljiva.
Gljive se koriste gotovo u svim svjetskim kuhinjama zbog prijatnog ukusa, ali i bogatstva potrebnih supstanci. Poput drugih živih bića, gljive se najvećim dijelom sastoje iz vode (75-93%) i proteina (2,5-7%), ali su značajni i njihovi drugi sastojci: ugljikohidrati, neki minerali (posebno je značajno prisustvo fosfora), kао i vitamini. Таkođer, aromatični sastojci čine da gljive mogu biti začin jelima i dosta podići njihov kvalitet.

Priprema
--------

Hrpa isušenih gljiva.
Gljive se brzo kvare, posebno u toplim mjesecima, pa njihova priprema počinje još na terenu. Preporuka je da se skupljaju u korpama od pletenog pruća baš zato da bi se spriječilo kvarenje. Ljeti ih treba jesti istog dana kada su ubrane.

Izvori
------

1. 1 2  Маrtić, М. 2003. Naše gljive. Legenda: Čačak.

***Jestiva gljiva*** na Wikimedijinoj ostavi
Eudam je vladao, ispočetka zajedno s Taksilom, sjeverna područja doline Inda, sve do ušća Akesina.
**Eudem** (na grčkom **Eύδημoς**; ? - 316. pne.) bio je jedan od generala u vojsci Aleksandra Velikog. Kada je godine 326. pne. Filip, od Aleksandra postavljen satrap novosvojenih teritorija u Indiji, ubijen od strane svojih vojnika, Aleksandar je kao zamjenu postavio lokalnog vladara Taksila i Eudema. 

Eudem je svoju vlast zadržao i nakon Aleksandrove smrti, a godine 317. pne. je, prema Diodoru, mučki ubio indijskog kralj Pora i tako stekao vlast nad njegovim područjima. U drugom ratu dijadoha Eudem je stao na stranu Eumena protiv Antigona I Monoftalmosa i došao mu pomoći s kontingentom pješadije, konjice i slonova koje je bio preuzeo od Pora. Sudjelovao je u bitci kod Gabijene 316. pne. nakon koje su ga Eumenovi generali, isto kao i samog Eumena, izdali i predali u ruku Antigonu koji ga je dao pogubiti.

Izvori
------

* Smith, William (editor); *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, "Eudemus (1)", Boston, (1867)
***Jesus Camp*** (sh. *Isusov kamp*) je američki dokumentarni film snimljen 2006. godine u režiji Heidi Ewing i Rachel Grady. Protagonistica radnje je propovjednica Becky Fischer koja u ljetnom kampu pokraj Devils Lakea odgaja vojsku mladih kršćana spremnih za rat protiv "fundamentalističkog islama" i "bogohulnog liberalizma". U kampu se propovijeda protiv evolucije, abortusa, globalnog zatopljenja, Galilea Galileija, Britney Spears i Harryja Pottera, a djeca zazivajući Busha i Boga pred kamerama padaju u trans. Film o fundamentalizmu i indoktrinaciji šokirao je američku javnost i izazvao niz kontroverzi, uključujući zatvaranje samog kampa. Na 88. dodjeli Oscara *Isusov kamp* je nominiran u kategoriji najboljeg dokumentarca, ali pobjedu je odnijela *Neugodna istina*

Vanjske veze
------------

* *Jesus Camp* na Magnolia Pictures
* *Jesus Camp* na IMDb-u (`en`)
* *Jesus Camp* na AllMovie-u (`en`)
* *Jesus Camp* na Metacriticu
* Kids in Ministry International (KIMI) – sponzorska organizacija kampa
**Kapohanaupuni** (**Kapo-hana-au-puni**, **Kapohanaʻaupuni**) bila je havajska plemkinja te sestra gospe Kapohauole od Mauija.

Život
-----

Kapohanaupuni je rođena na drevnim Havajima te je njezina sestra bila Kapohauola, ali nije potpuno jasno tko su im bili roditelji. Prema jednom drevnom pojanju, Kapohanaupuni je bila gospa Hila, mjesta na havajskom Velikom otoku, što znači da je vjerojatno da su joj roditelji bili iz Hila. Ipak, druga tradicija kaže da je Kapohanaupuni bila kći velikog poglavice Kahokuohue od Molokaija te sestra-žena Kaulahee I. od Mauija.

Djeca Kapohanaupuni bili su sinovi zvani Kakae i Kakaʻalaneo, koji su obojica bili poglavice Mauija. Kapohanaupunina sestra udala se za Kakaea te je njihov sin bio Kahekili I. Veliki, koji je tako bio i Kapohanaupunin unuk i nećak. Preko svog sina, Kapohanaupuni je bila pretkinja kasnijih vladara Mauija.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Wahaʻakuna** | **Gospa Mauija** | Slijedi:**Kapohauola** |

Izvori i bilješke
-----------------

1. ↑  Martha Warren Beckwith. *The Kumulipo: a Hawaiian creation chant*. University Press of Hawaii.
2. ↑  „Kapohanaupuni". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-04. Pristupljeno 2018-05-27.
3. ↑  *The Kumulipo A Hawaiian Creation Chant*. Library of Alexandria. Please see this page.
4. ↑  Kamakau, Samuel, *Ka Nupepa Kuokoa*. 1865. "Ka Moolelo O Hawaii Nei".
5. ↑  Edith Kawelohea McKinzie. *Hawaiian Genealogies: Extracted from Hawaiian Language Newspapers*. University of Hawaii Press.
6. ↑  The Stories of the Genealogies of Maui
**Istarski ipsilon**, autocesta u hrvatskoj mreži autocesta, a čine ga brze ceste B8 (Matulji-Kanfanar) i B9 (slovenska granica - Kanfanar - Pula). Naziva se Istarski ipsilon zbog svog oblika nalik slovu Y, a sva se tri kraka spajaju kod Kanfanara u središnjoj Istri. Kompleks je izgradila i održava tvrtka Bina-Istra sve do 2027. godine. Na obje brze ceste može se voziti s najvećom dopuštenom brzinom od 110 km/h.

Brza cesta B8 duga je 64.21 km, a u nju se ubraja i 5.4 km dugački Tunel Učka, dugo vremena najdulji, a sada treći po dužini tunel u Hrvatskoj. Brza cesta B9 duga je 76.79 km i uključuje most na Mirni na kojem se plaća mostarina.

Do 2007. godine obje su brze ceste izgrađene u dvotračnom obliku brze ceste. Iako bi po odredbama Koncesijskog ugovora kojeg je Bina-Istra potpisala s Republikom Hrvatskom izgradnja drugog kolnika 141 km duge prometnice trebala početi kada promet dosegne 10 000 vozila dnevno (ili 16 000 vozila dnevno u ljetnoj sezoni), Bina-Istra već od lipnja 2006. godine intenzivno radi na svim pripremama (projektiranje, dobivanje svih potrebnih dozvola, financiranje) za izgradnju tzv. Faze 2, odnosno punog profila Istarskog ipsilona. Time će sadašnje oznake cesta B8 i B9 postati A8 odnosno A9.

Zbog velike gustoće i intenziteta prometa u ljetnim mjesecima Istarski ipsilon postao je pretijesan. U najfrekventnijim danima turističke sezone, tunelom "Učka" prođe više od 14 tisuća vozila, a mostom Mirna čak 19 tisuća. Jasno je da zbog sigurnosti prometa treba krenuti u gradnju dvotračne ceste u oba smjera, dakle punog profila autoceste. Promet na Istarskom ipsilonu se konstantno povećava i tokom godine. Na primjer, od 1982. godine do danas samo u tunelu Učka se promet povećao šest puta. Tako je u 2006. godini tunelom prošlo tri milijuna vozila.

Nakon završetka Faze II prmijenjivat će se zatvoreni sustav cestarine. Trenutno se cestarina, tj. mostarina i tunelarina, naplaćuje samo na mostu Mirna i u tunelu Učka. Vozači koji se voze na B8 i B9 do ovih mjesta plaćaju cestarinu koja se odnosi na čitavu dužinu B8 ili B9 shodno trenutnoj tarifi cestarine za autoceste.

Bilješke
--------

1. ↑  Bina-Istra - Osnovni podaci o Koncesijskom ugovoru

Eksterni linkovi
----------------

* Web stranica Bina-Istre
* Web stranica Hrvatskih autocesta Arhivirano 2018-12-08 na Wayback Machine-u
**Darryl Ponicsan** (26. svibnja 1938.) američki je pisac.

Biografija
----------

Ponicsan je najpoznatiji kao autor romana *Posljednji zadatak*, koji je 1973. adaptiran u istoimeni u kojem glumi Jack Nicholson.

On je rođen u Shenandoahu, Pennsylvania, sin Franka G. trgovca, i Anne Kuleck. Pohađao Muhlenberg College, (AB, 1959.) i Cornell University, (MA, 1965.).

Bio je profesor engleskog jezika u srednjoj školi u Owego, New York, 1959.-62. socijalni radnik u Okrugu Los Angeles, Los Angeles, Kalifornija 1965. te nastavnik engleskoga jezika u Kaliforniji 1966.-69.

Ponicsan je također pisao scenarije za film A Girl Called Hatter Fox (1977.), film Taps (1981.), Vision Quest (1985.), Nuts (1987.), The Boost (1988.), School Ties (1992.), HBO film The Enemy Within (1992.), i CBS serija The Mississippi (1983).

Izvori
------

1. ↑  „Homicide My Own". Pleasure Boat Studios. Arhivirano iz originala na datum 2007-06-23. Pristupljeno 2016-10-09.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 71600502
* LCCN: n79111492
* ISNI: 0000 0000 5932 8458
* GND: 141090529
* SUDOC: 169841669
* BNF: cb14129201c (podaci)
* BNE: XX1124691
* CONOR.SI: 42004067

 |
**Istinski logos** (grč. *Ἀληθής Λόγος Alethes logos*) je delo grčkog platonističkog filozofa Kelsa koje predstavlja kritiku lažnog hrišćanskog logosa. Ovo Kelsovo delo se smatra prvom sveobuhvatnom filozofskom kritikom hrišanstva.

Delo je napisao je 178. godine. Pretpostavlja se da je pisano u Aleksandriji. Naslov dela *Alethes logos* Kelsos je verovatno odabrao prema Platonovu citatu, koji govori ο imenu, govoru, slici i spoznaji bića. Naslov se može prevesti kao »Istinita riječ«, ali je pravilnije u duhu Celza prevesti »Istinski Logos«. Celzo je nastojao da se o kršćanstvu dobro informira: čitao je Evanđelja, starozavjetne knjige, druge kršćanske spise, a tražio je i osobni dodir s kršćanima. Istraživanja pokazuju da je Celzo svoj spis pisao poznavajući Justinove spise, možda upravo kao odgovor Justinu i njegovu učenju o Logosu.

Osnovno polazište Celzove koncepcije jest: »Ima jedan drevni Logos (Palaios Logos), koji dolazi odozgo, oko kojega su se uvijek trudili najmudriji narodi i države i mudri muževi« (fr. I 14c). »Istinski Logos« može se naći samo u tom »drevnom Logosu«. Pozivajući se na Platonova Timeja, Celzo uči da je put istine neprohodan za sve ljude. Samo su neki od Boga nadahnuti ljudi, pjesnici, mudraci i filozofi, tim putem kročili, i njih treba slijediti.

Izvorno Kelsovo delo je izgubljeno ali je rekonstruisano iz potpuno sačuvane Origenove kontra-kritike pod nazivom *Protiv Kelsa* (gr. *Kata Kelson* odnosno lat. *Kontra Celsum*) iz 248. godine. Otprilike devet desetina sadržaja u tih 8 knjiga *Protiv Celsa* je sačuvano. Origen prati Celsa reč po reč, tako da se osnova i kritika jasno prepoznaju.

Povezano
--------

* Kritika hrišćanstva
* Kritika religije
* Kelsos

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Branko Bošnjak, *Grčka filozofska kritika Biblije (Kelsos contra apologeticos**)*
2. ↑  H.Chadwick, *Origen:Contra Celsum*, CUP 1965. p xxviii
3. ↑  Chadwick, H. *Origen:Contra Celsum*, CUP (1965), p. xxviii-xxix
4. 1 2 3  Tomislav J. Šagi-Bunić - Povijest kršćanske literature (svezak I) (scribd)
5. ↑  C. ANDRESEN, *Logos und Nomos, Die Polemik des Kelsos wider das Christentum*, Berlin 1955 [Arbeiten zur Kirchengeschichte 30]
**Flavije Jovan**, također poznat i kao **Jovan Grbavac** (*Flavius Ioannes qui et Gibbus*, fl. 492 - 499) bio je istočnorimski vojskovođa i velikodostojnik iz vremena cara Anastazija. Bio je rodom iz Selimbrije (današnji Silivri u Turskoj). Od 492. do 499. je služio kao magister militum, posebno se istakavši u izaurijskom ratu. Godine 492. je sudjelovao u pobjedi nad izaurijskim ustanicima u Kotieja, a potom deblokirao Diogenijana 493. Godine 498. je upravo on zarobio posljednje ustaničke vođe te ih poslao caru. Godine 499. je za svoje zasluge nagrađen titulom konzula.

Prema Prokopiju je kao oficir u njegovoj vojsci služio Justin, koga je zbog nekog prekršaja u izaurijskom ratu osudio na smrt. Međutim, prije pogubljenja je sanjao san koji ga je uvjerio da mu mora poštediti život. Justin je tako preživio i postao Anastazijev nasljednik na carskom prijestolju.

Literatura
----------

* Jones, Arnold Hugh Martin, John Robert Martindale, John Morris, "Fl. Ioannes qui et Gibbus 93", *Prosopography of the Later Roman Empire*, Volume 2, Cambridge University Press, 1980, ISBN 0-521-20159-4, pp. 617–618.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Flavius Paulinus,Iohannes Scytha** | **Konzul Rimskog Carstva**499'**Post consulatum Paulinii *(Zapad)***  | Slijedi:**Flavius Patricius,Flavius Hypatius** |
**Izbor za papu 1118. godine** održan je 24. januara 1118. On je obavljen tri dana nakon smrti pape Paskala II. Tada je još uvijek trajala borba za investituru; Rim je prethodno bio okupiran od trupa rimsko-njemačkog cara Heinricha V, te se Paskal II vratio u grad tek nakon njihovog povlačenja. Njegova smrt je donijela političku nestabilnost, s obzirom da je car imao brojne pristaše u gradskoj aristokraciji. Zbor kardinala, koji je prema različitim izvorima brojao između 41 i 49 osoba (među kojima i nekoliko budućih papa), se okupio u benediktinskom samostanu na Palatinu; svi njegovi članovi su bili imenovani od strana Paskala II, s izuzetkom papskog kancelara Giovanija Coniuloa, imenovanog od strane Paskalovog prethodnika Urbana II.

Kardinali su upravo Coniuoloa izabrali za novog papu, koji je uzeo ime Gelazije II. Međutim, novog papu je nedugo potom zarobio baron Cenzio II Frangipani. U martu iste godine je kratoktrajni ustanak oslobodio Gelazija II, ali je brzo morao bježati u Francusku; u Rimu se pak ustoličio antipapa Grgur VIII.

| * p
* r
* u
Papinski izbori i konklave |
| --- |
| Papinski izbori do 1059. • Papinska konklava (od 1274) |
| 11. vijek | 
* 1061
* 1073
* 1086
* 1088
* 1099

 |
| 12. vijek | 
* 1118
* 1119
* 1124
* 1130
* 1143
* 1144
* 1145
* 1153
* 1154
* 1159
* 1181
* 1185
* okt. 1187
* dec. 1187
* 1191
* 1198

 |
| 13. vijek | 
* 1216
* 1227
* 1241
* 1243
* 1254
* 1261
* 1264–65
* 1268–71
* jan. 1276
* jul. 1276
* sept. 1276
* 1277
* 1280–81
* 1285.
* 1287–88
* 1292–94
* 1294

 |
| 14. vijek | 
* 1303
* 1304–05
* 1314–16
* 1334
* 1342
* 1352
* 1362
* 1370
* 1378
* 1389

 |
| 15. vijek | 
* 1404
* 1406
* 1417
* 1431
* 1447
* 1455
* 1458
* 1464
* 1471
* 1484
* 1492

 |
| 16. vijek | 
* sept. 1503
* okt. 1503
* 1513
* 1521–22
* 1523
* 1534
* 1549–50
* apr. 1555
* maj 1555
* 1559
* 1565–66
* 1572
* 1585
* sept. 1590
* okt-dec. 1590
* 1591
* 1592

 |
| 17. vijek | 
* mart 1605
* maj 1605
* 1621
* 1623
* 1644
* 1655
* 1667
* 1669–70
* 1676
* 1689
* 1691
* 1700

 |
| 18. vijek | 
* 1721
* 1724
* 1730
* 1740
* 1758
* 1769
* 1774–75
* 1799–1800

 |
| 19. vijek | 
* 1823
* 1829
* 1830–31
* 1846
* 1878

 |
| 20. vijek | 
* 1903
* 1914
* 1922
* 1939
* 1958
* 1963
* aug. 1978
* okt. 1978

 |
| 21. vijek | 
* 2005
* 2013

 |
**Ivan Musić** (Klobuk, Ljubuški, 24. prosinca 1848. - Beograd, 1888.) - katolički svećenik, vojvoda, vođa ustanka protiv Osmanlija

Rodio se u selu Klobuk kraj Ljubuškog 1848. godine. Uz pomoć ujaka fra Anđela Kraljevića, koji je bio biskup, školovao se kao franjevački novak u Širokom Brijegu. Uzeo je redovničko ime Šimun. Ubrzo je otišao na studij medicine u Istanbulu, ali je umjesto toga završio bogosloviju u mađarskom gradu Ostrogonu. 

U lipnju 1875. predvodio je ustanak protiv Turaka Osmanlija u Gabeli na Neretvi. Pobijedio je Turke u dvije bitke. Njegovom zaslugom dio Hercegovine postao je slobodno područje. Izabran je za vojvodu donje Hercegovine. Njegove pobjede znatno su pridonijele da se na Berlinskom kongresu 1878. BiH dade na upravu Austro-Ugarskoj. 

Odbio je nagrade i počasti. Priželjkivalo se da opet radi kao svećenik, no on je neočekivano otišao u Crnu Goru s Cvijetom Vukasović-Kuduz iz Stoca, a nakon toga u Beograd. Tamo je radio u pošti te kao policijski komesar i tumač. Umro je u Beogradu 1888. godine. 

Imao je dobro obrazovanje, bio je pravedan, kulturan i milosrdan.

Po njemu je nazvana udruga koja promiče njegov život i djelovanje. Na mjestu njegove rodne kuće otkrivena je spomen-ploča. Po njemu je nazvana ulica u Ljubuškom.

Izvori
------

1. ↑
*Za ostala značenja, v. Dalmeny (razvrstavanje).*
Koordinate: 55°59′00″N 3°22′11″W﻿ / ﻿55.983354°N 3.36969°W﻿ / 55.983354; -3.36969

**Dalmeny** je selo i parohija unutar gradskog područja Edinburgh u Škotsku. Danas većim dijelom predstavlja prigradsko naselje South Queensferry. Dalmeny je smješten kraj južnoj kraja mosta Forth Road, te iako administrativno pripada Edinburghu nije direktno vezan uz grad koji se nalazi istočnije. 

Ime Dalmeny je škotskog gelskog porijekla, pa se grad također zove *Dail Mheinnidh* ili *Dail M'Eithne*. To može biti referenca na drevno crkveno naselje, posvećeno opskurnoj svetici sv. Eithne; lokalna parohijska crkva njoj posvećena je stara barem hiljadu godina.

Crkva u Dalmenyju
Današnja crkvena zgrada se smatra najočuvanjijim primjerom romaničke parohijske crkve koja je još uvijek u upotrebi u Škotskoj, i jednoj od najočuvanijih u Ujedinjenoj Kraljevstvu, s obzirom da joj nedostaje jedino prvotni zapadni toranj (ponovno sagrađen početkom 20. vijeka). 

Dalmeny je također poznat i po živopisnoj veleposjedničkoj kući poznatoj kao Dalmeny House. U mjestu se još nalazi i željeznička stanica za South Queensferry.

***Dalmeny*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ivan Mišković - Miško** (Rupe kraj Skradina, 11. svibnja 1961.), hrvatski ilustrator, karikaturist i dizajner.

Biografija
----------

Prvu karikaturu objavio je 1976. u *Večernjem listu*. Od prve polovice 1990-ih u *Novom listu* objavljuje novinski strip pod naslovom *1 x crno*, u početku u tjednom i potom u dnevnom ritmu. U enigmatskom časopisu *Feniks* više od deset godina crta strip-serijal *Prof. Ništica*. 

Crtež mu je crno-bijeli, a humor prilično crn. Bavi se općim temama; voli prikazivati život iz dječje perspektive, a specijalnost mu čine izgorjeli »furešti«, odn. stranci što se kao tema ne pojavljuju u drugih hrvatskih karikaturista. Česta tema su mu i svinje i pijanci. Bavi se i portretnom karikaturom.

Uredio je niz knjiga i autorski potpisao više knjiga karikatura i slikovnica.

Djela
-----

* *240 x crno*, Rijeka: Adamić, 1996.
* *Knjiga druga*, Rijeka: Adamić, 1998.
* *I treća: 540 x crno*, Rijeka: Adamić, 2000.
* *4.: 540 x crno*, Rijeka: Adamić, 2004.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2007-08-24. Pristupljeno 2017-10-31.
2. ↑
Daisho
**Daisho** je naziv za dva samurajska mača: katanu i wakizashija. Daisho dolazi od riječi "daito" (što znači veliki, i odnosilo se na katanu) i "shoto" (jap. "mali", odnosilo se na wakizashi). Daisho se uvijek nosio u javnosti. Za samuraja je bila sramota pojaviti se bez njega. Samuraji su daisho mijenjali ako bi se istrošio unatoč tome da su mač smatrali dušom samuraja. Daisho se prenosio s generacije na generaciju kao obiteljsko nasljeđe.

Nošenje
-------

Daisho se uvijek nosio na lijevoj strani s oštricama prema gore. Ako su mačevi u višem položaju znači da je samuraj također višeg položaja. Wakizashi se nosio ispod katane i često u gotovo vodoravnom položaju dok je katana išla više prema dolje, ukoso. Daisho je stavljen iza obija koji ga donekle drži i zavezan užetom koji u potpunosti spriječava mačeve da ispadnu. Uže se ponekad koristi da se zasuču rukavi. Kada se ulazi u kuću samuraja višeg čina mačevi se daju slugi da ih odnese, a u nekim slučajevima se stavljaju na pod (iako će samuraj češće zadržati wakizashi ili barem tessen).

Dijelovi
--------

Oba mača imaju slijedeće dijelove (uz neke iznimke):

* Menuki
* Tsuka (drška)
* Tsuba (štitnik mača)
* Kashira (vrh mača)

***Daisho*** na Wikimedijinoj ostavi
**Fani Jefimovna Kaplan** (rus. *Фа́нни Ефи́мовна Капла́н*), rođena kao **Fejga Hajmovna Rojtbljat** (rus. *Фейга Хаимовна Ройтблат*; 10. februar 1890 – 3. septembar 1918) bila je ruska revolucionarka i teroristkinja, najpoznatija po pokušaju atentata na boljševičkog vođu Lenjina nekoliko mjeseci nakon Oktobarske revolucije.

Rodila se u jevrejskoj porodici, a kao adolescentica se, za vrijeme Prve ruske revolucije priključila Partiji socijalista-revolucionara (SR ili eseri). Sudjelovala je u njihovim terorističkim akcijama kojima se pokušavao svrgnuti tadašnji carski režim. Godine 1906. je uhapšena i osuđen na doživotni zatvor. Kaznu je izdržavala u kažnjeničkom naselju u Sibiru. Tokom sljedećih nekoliko godina je u zatvoru bila zlostavljana, odnosno narušeno joj je zdravlje i vid. 

Iz zatvora je puštena godine 1917. temeljem amnestije poslije Februarske revolucije. Sljedećih nekoliko mjeseci je provela na liječenju u Simferopolju. 

30. augusta 1918. je u Moskvi na Lenjina, koji je u to vrijeme držao govor radnicima, ispalila tri metka iz pištolja "Browning". Od njih je jedan promašio, a dva pogodila - jedan u rame, a drugi Lenjinu probio pluća. Kaplan je odmah uhapšena, te je istražiteljima Čeke izjavila kako je na Lenjina atentat izvršila sama, smatrajući da su on i boljševici "izdali Revoluciju". Tokom istrage nije priznala tko joj je dao oružje.

Atentat se dogodio nedugo nakon neuspješnog ustanka u Moskvi kojim su eseri pokušali svrgnuti boljševike i ponovno uvesti Rusiju u Prvi svjetski rat. Na isti dan je u Petrogradu ubijen Mojsej Uricki, šef tamošnje ČEKA-e, također od strane eserskog terorista. Nakon nekoliko dana su sovjetske vlasti odlučile Kaplan likvidirati bez suđenja - ubijena je hicem iz pištolja u potiljak, a truplo joj je poliveno benzinom i zapaljeno. U toj je akciji, između ostalih, sudjelovao i Jakov Jurovski, čekist poznat po likvidaciji carske porodice mjesec dana ranije.

Lenjin je preživio atentat, ali se nikada nije oporavio od rana, i vjeruje se kako su njegove posljedice posredno doprinijele njegovoj bolesti i smrti 1924. godine, a koje su imale teške posljedice na dalju historiju Rusije i SSSR. I neposredne posljedice atentata su bile značajne - on je sovjetskom predsjedniku Jakovu Sverdlovu poslužio kao povod da donese ukaz o tzv. Crvenom teroru, odnosno masovnim likvidacijama esera i drugih anti-boljševičkih opozicionara na područjima pod svojetskom vlašću.

Vanjske veze
------------

* Fanya Kaplan on Spartacus
* Fanya Kaplan Biography Arhivirano 2008-06-20 na Wayback Machine-u at J-Grit: The Internet Index of Tough Jews
* The location in Moscow where Fanny Kaplan shot Lenin
**Imena dana u sedmici**, uobičajena imena za dane u sedmodnevnom tjednu (sedmici), u mnogim su jezicima nastala po imenu božanstva kojemu je taj dan bio tradicionalno posvećen. U drugim jezicima dani su numerirani i, zavisno od regionalne tradicije, počinju s nedjeljom ili ponedjeljkom. Po međunarodnom standardu ISO 8601, ponedjeljak se uzima kao prvi dan u sedmici.

Etimološki, u srpskohrvatskom jeziku brojenje dana počinje od *nedjelje*, pa su imena danâ u sedmici:

* nedjelja ili nedelja
* ponedjeljak ili ponedeljak
* utorak
* srijeda ili sreda
* četvrtak
* petak
* subota

*Subota* i *nedjelja* se uobičajeno nazivaju vikendom i dani su za odmor i rekreaciju u većini zapadnih kultura. Ostalih pet dana su poznati kao radni dani. *Petak* i *subota* su dani odmora u muslimanskim i hebrejskim zemljama, a u Bibliji vrijeme od zalaska sunca u petak do zalaska sunca u subotu naziva se Sabat.

Vidi još
--------

* računanje dana u sedmici
* radna sedmica
* sedmica, tjedan ili nedjelja
* vikend

| * p
* r
* u
Dani u sedmici |
| --- |
| 
ponedjeljak **·**
utorak **·**
srijeda **·**
četvrtak **·**
petak **·**
subota **·**
nedjelja
 |
1611
**Josquin des Prez** (sh: Žosken de Pre), (cca. 1450 ili 1455 – 27. august 1521) je bio Franko-flamanski kompozitor renesanse. Bio je najpoznatiji evropski kompozitor između perioda Guillaume Dufaya-a i Palestrine i uobičajeno je smatran za centralnu figuru Franko-flamanske škole. Josquin je uobičajeno smatran kao prvi predstavnik visoke renesanse i polifonske vokalne muzike.
Tokom 16 vijeka, Josquin je postepeno stekao reputaciju najvećeg kompozitora svog doba. Njegova tehnika i ekspresija je imitirana i poštovana. Nažalost ništa ne znamo o njegovoj personalnosti.

Pisao je sakralnu i sekularnu muziku, mise, motete, šansone i frotole.

Život =
=======

Malo je poznato o Žoskenovom ranom životu. Rođen je u području pod kontrolom Burgundskog vojvode, i rođen je vjerovatno u Hainaut-u (moderna Belgija), ili preko granice u današnjoj Francuskoj. 

Prvi zapis o njegovom zaposlenju datira iz 19 aprila 1477, kad je bio pjevač u Renskoj kapeli. Tu je ostao do 1478.
Period između 1480 i 1482 je zagonetan za biografiste, neki dokazi potvrđuju da je još uvijek bio u Francuskoj, dok neki govore da je bio već u službi familije Sforza. Alternativno neki dokumenti navode da je Josquin u to doba bio neko vrijeme u Ugarskoj. 1483 i 1484 je bio u službi familije Sforza, u to doba obavio je nekoliko putovanja u Rim i Pariz.
Od 1489 do 1496 bio je član papskog hora u Rimu.

Oko 1499 vratio se najvjerovatnije u Francusku gdje je bio u službi kralja Luja XII do 1503, kada je vojvoda Ercole I iz Ferare unajmio ga za kapelu u Ferari u Italiji, ali tu nije ostao dugo usljed kuge koja je harala. Potom se vratio u svoj zavičaj.

Izvori
------

1. ↑  Macey, Grove, §8.

***Josquin des Prez*** na Wikimedijinoj ostavi
**Finisterre-Huon jezici** (privatni kod: hufi; Huon-Finisterre), transnovogvinejska skupina jezika koji se govore na području Papue Nove Gvineje. Prema novijoj klasifikaciji sastoji se od dvije uže skupine sa 61 jezikom, Finisterre i Huon. Ranija podjela bila je na
(62) jezika koja je uključivala i jezik Abaga [abg], danas priključen u madanške jezike

**a. Finisterre** (41) Papua Nova Gvineja:
a1. Abaga (1): abaga. Danas se vodi kao predstavnik skupine madang.
a2. Erap (11): finongan, gusan, mamaa, munkip, nakama, nek, nimi, nuk, numanggang, sauk, uri.
a3. Gusap-Mot (7): iyo, madi, nekgini, neko, ngaing, rawa, ufim.
a4. Uruwa (5): nukna, sakam, som, weliki, yau.
a5. Wantoat (3): awara, tuma-irumu, wantoat.
a6. Warup (8): asaro'o, bulgebi, degenan, forak, guya, gwahatike, muratayak, yagomi.
a7. Yupna (6): bonkiman, domung, gabutamon, ma, nankina, yopno.
**b. Huon** (21):
b1. Istočni (8) Papua Nova Gvineja: borong, dedua, kâte, kube, mape, migabac, momare, sene.
b2. Kovai (1) Papua Nova Gvineja: kovai.
b3. Zapadni (12) Papua Nova Gvineja: burum-mindik, kinalakna, komba, kumukio, mese, nabak, nomu, ono, selepet, sialum, timbe, tobo.

Izvori
------

1. ↑  Ethnologue (16th)
2. ↑  Ethnologue (15th)

Vanjske poveznice
-----------------

* Ethnologue (14th)
**Ivica Žurić** (Šibenik, 1965.) je bivši hrvatski košarkaš. Igrao je za juniorsku i seniorsku jugoslavensku reprezentaciju. Zbog sukoba s Dušanom Ivkovićem ispao je iz seniorske reprezentacije. Poslije je igrao za hrvatsku reprezentaciju.

Klupska karijera
----------------

Igrao je za Šibenik i Cibonu.
S Šibenkom je postao juniorski prvak Jugoslavije, a s njime još su igrali Ivica Gulin, Ivan Kalpić (obojica juniorski reprezentativci), Stipaničev, Karadžole, Bukić, Livljanić...

S Cibonom je osvojio nekoliko naslova. Osvojio je naslov hrvatskog prvaka 1992./93. hrvatske kupove 1994./95. pobjedom u završnici protiv zagrebačkog Zrinjevca, 1995./96. pobjedom u završnici protiv splitskog Croatia osiguranja 68:64.

Izvori
------

1. ↑  Slobodna Dalmacija - Vremeplov pressinga Ši - ši - Šibenka!, Ivo Mikuličin

| * p
* r
* u
Hrvatska košarkaška reprezentacija na Svjetskom prvenstvu u Kanadi 1994. |
| --- |
| 
4 J. Vranković |
5 Gregov |
6 Komazec |
7 Kukoč |
8 Alanović |
9 Žurić |
10 Pejčinović |
11 S. Vranković |
12 Cvjetičanin |
13 Jurić |
14 Rađa |
15 Mršić |
Trener: Giergia
 |
**Ivan Petrovič Argunov** (rus. *Ива́н Петро́вич Аргуно́в*; Sankt Peterburg, Ruska Imperija 1729. — Moskva 1802.) je bio ruski slikar, istaknuti portretist svog vremena i začetnik realističkog portreta.

Rođen u porodici kmetova grofa A. M. Čerkaskog, a kasnije prelazi kod grofa Petra Borisovič Šeremetjeva kao „miraz" njegove supruge Varvara. Odrastao u porodici ujaka, S. M. Argunova.

Od 1746. do 1949. učio je portretno slikarstvo kod nemačkog slikara Georga Hristofera Grota, koji je u to vreme radio kod ruske imperatorke Jelisavete I Petrovne. Njegovi prvi radovi bile su ikone za crkvu Jekaterininog dvorca u Carskom Selu (1753.) i za Novi Jerusalimski manastir (1749). Pored Grota, Ivan Argunov je takođe učio i od svojih rođaka Fjodora Leontieviča Argunova i Fjodora Semjenoviča Argunova, slikara koji su radili u Sankt-Peterburgu na ukrašavanju carske rezidencije.

I sam je postao profesor umetnosti, a među njegovim učenicima bili su Anton Losenko, Fjodor Rokotov, Kiril Golovačevski i Ivan Sablukov - sva četiri budući profesori Carske akademije umetnosti.

Argunov je imao tri sina. Nikolaj i Jakov su takođe bili slikari, a Pavle je postao arhitekta.

Galerija
--------

* Portret princeze Jekaterine Aleksandrovne Lobanove-Rostovske (1754)*Portret princeze Jekaterine Aleksandrovne Lobanove-Rostovske* (1754)
* Portret K.A. Hripunova (1757)*Portret K.A. Hripunova* (1757)
* Portret P. B. Šeremetjeva (umetnikov vlasnik), 1760Portret P. B. Šeremetjeva (umetnikov vlasnik), 1760
* Portret kontese Varvare Šeremetjev, kćerke umetnikovg vlasnika (Portret kontese Varvare Šeremetjev, kćerke umetnikovg vlasnika (
* Portret Velike knjeginje Jekaterine Aleksejevne (1762)Portret Velike knjeginje Jekaterine Aleksejevne (1762)
* Portret Anjuške mlade Kamilke (1767)*Portret Anjuške mlade Kamilke* (1767)
* Portret kontese Varvare Šeremetjev, kćerke umetnikovg vlasnika (1768)Portret kontese Varvare Šeremetjev, kćerke umetnikovg vlasnika (1768)
* Potret nepoznate devojke (1784)*Potret nepoznate devojke* (1784)

Literatura
----------

* Opća enciklopedija Jugoslavije, JLZ Zagreb 1997. tom 1 str. 236.

***Ivan Argunov*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 8521366
* ISNI: 0000 0000 6685 574X
* GND: 131505173
* ULAN: 500032097
* RKD: 2392

 |
Bejzbol karta Davea Orra iz 1887.
**David L. (Dave) Orr** (Brooklyn, 29.9. 1859 - 2.6. 1915.) bio je američki profesionalni igrač bejzbola iz 19. vijeka. 

Igrao je na položaju prvog basemana. Karijeru je započeo u *New York Gothams*, a potom prešao u *New York Metropolitans* (1883-87). Karijeru je nastavio u *Brooklyn Bridegrooms* (1888) i *Columbus Solons* (1889). Završio ju je u *Brooklyn Ward's Wonders* (1890) u okviru *Players League*. 

Orr, visine 178 cm i težine 102 kg, imao je prilično dojmljive statistike. U osam sezona je imao prosjek udaraca .342 (1125/3289) s 37 home runova, 627 RBI 536 runova, 198 doubleova, 108 tripleova i 66 ukradenih baza.

Orrova je karijera završila s tragedijom. Samo nekoliko tjedana nakon završetka sezona i samo nekoliko dana nakon 31. rođendana ga je pogodio moždani udar. Umro je u dobi od 55 godina.

Najbolje statistike
-------------------

* Prvak AA u batting average (1884, .354)
* Prvak AA u RBI (1884, 112)
* Dvaput prvak AA u pogocima (1884, 162; 1886, 183)
* Dvaput prvak AA u tripleovima (1885, 21; 1886, 31)

Izvori
------

* Baseball Library Arhivirano 2005-11-24 na Wayback Machine-u
* Baseball Reference
* The Deadball Era
* Jim Mogan at SABR
**Jaruge** su selo u istočnom dijelu Brodsko-posavske županije, u općini Sikirevci.

Povijest
--------

Naselje je nastalo kao podgrađe srednjovjekovne utvrde *Jarki* ili *Arky*, kojeg spominje 1408.. ugarski kralj Žigmund u vrijeme svojih pohoda (suzbijanje hereze u Bosni) na Bogumile. U neposrednoj blizini riječnog prijelaza - skele na Savi sa dvije branič kule. Nakon pada Posavine pod Osmanlije 1536. god. nakon toga utvrda se više ne spominje jer je napuštena oko 1550. godine i porušena. Nakon toga spominje se samo malo naselje Yarki u Tursko doba 1572. god. pripadalo Srijemskom sandžaku i nahiji Posavje, sa 10 kuća. Nakon oslobađanja Slavonije od Turaka u komorskom popisu 1698. god. se spominju, ali nisu opisani.

Godine 1702. naselje Jarussani (Jaruge) prilikom unovačenja graničara zabilježilo je 25 kuća i 24 graničara. Zatim 1730. god. Jaruge su imale 28 kuća i drvenu kapelu sv. Marka evanđeliste. Godine 1746. selo je imalo 29 kuća i 221 stanovnika. Prema izvješću 1758.god. kapela je posvećena Glavosjeku sv. Ivanu Krstitelja, a sahranjivali su se u groblju Gradac pored Berave. Od sredine 18. stoljeća pripadaju Sikirevačkoj graničarskoj kumpaniji. U popisu 1760. god. Jaruge su imale 34 kuće, 34 obitelji i 246 stanovnika. Starosjedioci sela Jaruga su ove obitelji : Marcikić, Obtrkić, Vlajnić, Gabrić, Tukarević, Tomić, Brendić, Živković, Perger, Đuričković, Granić, Štivić, Dukić, Idžaković, Deanović, Granić, Jurković.

Šport
-----

U Jarugama djeluju dva nogometna kluba koji se natječu u 2. i 3. nogometnoj ligi Brodsko-posavske županije.

* NK Sloga Jaruge, 2. ŽNL Brodsko-posavska (2008./09.)
* NK Kuna Jaruge, 3. ŽNL Brodsko-posavska (2008./09.)

Izvor
-----
*Za ostala značenja, v. Dinastija (razvrstavanje).*
 „Carska kuća" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Carska kuća (razvrstavanje).
Karlo I, kralj Engleske i njegov sin, budući kralj Jakov II
**Dinastija** je redoslijed vladara iz iste porodice, obično u kontekstu feudalnog ili monarhijskog sistema ali se nekad javlja i u izbornim republikama. Dinastijska porodica ili linija se nekad naziva i "kuća"; dok se u tituli može nazivati "kraljevska", "prinčevska", "grofovska" i slično u zavisnosti od poglavara ili trenutne titule koje nose njeni članovi. Historičari proučavaju historije mnogih suverenih država, poput drevnog Egipta, Karolinškog carstva ili Kineskog carstva, unutar okvira nasljednih dinastija. Kao takav, pojam "dinastija" se može koristiti za definiranje era (perioda) tokom kojih je vladala određena porodica i da se opišu događaji, trendovi i arheološki nalasci tog perioda (naprimjer vaza iz "Ming dinastije"). Riječ "dinastija" se često u takvim slučajevima izostavlja, pa se često kaže samo "Ming vaza".

Do 19. vijeka, bilo je samo po sebi razumljivo da je zakonska i legitimna funkcija monarha da uvećava svoju dinastiju: to jest, da poveća teritoriju, bogatstvo i moć članova svoje porodice. Dinastija koja se najduže održala na vlasti bila je carska japanska dinastija Jamato, čija je vladavina počela 660. p.n.e. i traje do danas.

Dinastije širom svijeta su se tradicionalno računaju patrilinearno, kao što je to definirano franačkim Salskim zakonom. Naslijeđe preko kćerke, ako je dopušteno, smatralo se osnivanjem nove dinastije u vladajućoj kući njenog muža. Međutim, u nekim zemljama u Africi (Balobedu), porijeklo se određivalo po majčinoj liniji (matrilinearno), kada su vladari usvajali imena dinastija svojih majki kada su ih naslijeđivali. Primjeri uključuju holadsku dinastiju Orange, gruzijsku dinastiju Bagrationi i dinastiju Habsburg-Lorraine.

Riječ "dinastija" se ponekad neformalno koristi i za osobe koji nisu na vlasti, naprimjer, članove porodice koja ima određenu moć i utjecaj u drugim područjima, kao što je serija nasljednika neke velike kompanije. Također je proširena na osobe koje nisu u srodstvu, kao što su veliki pisci ili slikari iste škole ili određeni igrači u sportskim timovima. Televizijska serija o jednoj takvoj porodici snimljena je i prikazivana pod imenom *Dinastija*.

Etimologija
-----------

Riječ "dinastija" izvedena je iz latinskog *dynastia* i grčkog *dynastèia* (δυναστεία), gdje se odnosila na "moć", "dominion", odnosno na samu "vlast". Ona je bila apstraktna imenica od *dynástēs* (δυνάστης), upravni leksem od *dynamis* (δύναμις), "moć" ili "sposobnost", iz *dýnamai* (δύναμαι), "biti u mogućnosti".

Vidi još
--------

* dinast
* Popis dinastija
* Popis faraona
**Ivo Baldasar** (Split, 5. kolovoz 1958) je hrvatski poslovni čovjek i socijaldemokratski političar koji je od 2013. do 2017. vršio dužnost gradonačelnika Splita. Mandat je osvojio na izborima 2013. kada je u dva kruga pobijedio HDZ-ovog kandidata Vjekoslava Ivaniševića. 

Nakon poraza SDP-a na parlamentarnim izborima krajem 2015. godine podržao je kandidaturu Zlatka Komadine za novog šefa stranke. Nakon što je tadašnji šef SDP-a Zoran Milanović porazio Komadinu, Gradski odbor SDP je raspušten, a Baldasar isključen iz stranke. 9. svibnja 2016. je objavio kako se u SDP neće vraćati, te da će karijeru nastaviti kao nezavisni političar.

2017. je zajedno sa pristašama osnovao Splitsku stranku koja je na izborima Gradsko vijeće, doživjela debakl, isto kao sam Baldasar, koji je eliminiran u prvom krugu izbora za gradonačelnika, završivši na posljednjem mjestu.

Izvori
------

1. 1 2  „Ivo Baldasar: Kongresni centar bit će atrakcija istočne obale". *Slobodna Dalmacija*. 6. svibanj 2013. Pristupljeno 6. VI 2013.
**Ivan Banjavčić** (Barilović, 29. svibnja 1843. – Heidelberg, 7. listopada 1913.), hrvatski političar i dobrotvor. Podupirao je književnost i obrtništvo. U izvorima ga se spominje i pod imenom **Ivan Banjavčević**.

Gorljivi pristaša Ante Starčevića, u Karlovcu je slovio kao vođa tamošnjih pravaša, a njegova odvjetnička kancelarija, u kojoj je neko vrijeme radio i književnik Ante Kovačić, također pravaš. davala je više od tri desetljeća pečat pravaškom političkom životu u tom gradu. 
Od 1877. do 1906. karlovački je zastupnik, kao pravaš, u Hrvatskomu saboru. Četiri je puta uzastopce biran u Hrvatski sabor.

Banjavčić je bio prvi načelnik grada Karlovca proširenog upravnim općinama – Banijom i Švarčom. Bio je gradonačelnik grada Karlovca, u razdoblju kad su pravaši bili uspješni u Karlovcu. Od 1896. do 1920. pravaši su Karlovcu dali četvoricu gradonačelnika. Banjavčić je obnašao gradonačelničku dužnost od 1. ožujka 1903. do 9. srpnja 1908. Njegovom zaslugom grad dobiva 1908. električnu centralu na Kupi kod Ozlja, takozvanu Munjaru grada Karlovca. Po tom je pothvatu Karlovac dobio prije glavnog grada Zagreba električnu struju. Zatim je za njegova mandata izgrađen suvremeni vodovod u karlovačkom predgrađu, izgrađena je regulacijska osnova grada, te velika kanalizacijska mreža. 

Demisionirao je s dužnosti karlovačkog gradonačelnika 1908. zbog potpore omraženom hrvatskom banu Pavlu Rauchu. Banjavčić je bio voljan ugostiti bana kad je ovaj u srpnju 1908. prolazio kroz Karlovac odnosno kad je želio nazočiti ukidanju državnih mitnica (malta) u Mostanju i Dugoj Resi. Još u lipnju u Zagrebu su bile održane demonstracije protiv Raucha 18. lipnja 1903. Na karlovačkim demonstracijama prosvjednike su vodili karlovački oporbenjaci iz saborskih klupa Edo Lukinić, Božidar Vinković i Gustav Modrušan. Banjavčić je dolio ulje na vatru oslovivši bana Raucha "*najhrvatskim banom poslije Mažuranića*". Oporba je ovu izjavu ocijenila narodnom izdajom i zahtijevala ostavku. Banjavčić je to i učinio. Na njegovo mjesto došao je povjerenik Gjuro Horvat.

Umro je 1913. u Heidelbergu, a oporučno je svoj veliki imetak podijelio hrvatskim društvima, đacima, seljacima i obrtnicima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  Pravaštvo u Karlovcu Arhivirano 2014-07-10 na Wayback Machine-u, Pravaši, nacionalni pravaški glasnik
2. ↑  Irena Turk Vukić: Kukuljevićeva ulica, KAfotka
3. ↑  Karlovački HSP-ovci obilježili 118 godina pravaštva u Karlovcu  Arhivirano 2014-06-19 na Wayback Machine-u, KAportal, 13. travnja 2014.
4. ↑  Mira Kolar-Dimitrijević: Ban Pavle Rauch i Hrvatska u njegovo vrijeme, Povijesni prilozi, str. 257.
**Jasen** (lat. *Fraxinus*) je rod drveća iz porodice Oleaceae. 

Rod obuhvaća 45-65 vrsta u Europi, Aziji, Sjevernoj Americi i sjevernoj Africi.

Opis
----

Listovi su neparno perasto sastavljeni. Drvo je tvrdo i koristi se u izradi namještaja, brodova, glazbenih instrumenata, za ogrjev itd. Cvjetovi su dvospolni ili jednospolni i jednodomni, skupljeni u sastavljene paštitce. Ocvijeće je najčešće sastavljeno od 4 latice, kod nekih vrsta 2 ili ih nema. Plod je okriljeni oraščić - perutka. Oprašivanje je pomoću kukaca (npr. crni jasen) ili vjetra (npr. poljski jasen, gorski jasen itd.).

### Popis vrsta

Rod Fraxinus broji oko 65 vrsta drveća rasprostranjenih uglavnom u severnoj hemisferi.

vrste jasena iz zapadnog dela Starog Sveta (Palearktika)
Fraxinus angustifolia
Fraxinus angustifolia var. oxycarpa (syn. F. oxycarpa)
Fraxinus excelsior
Fraxinus holotricha
Fraxinus ornus
Fraxinus pallisiae 
vrste jasena iz istočnog dela Starog Sveta (Palearktika)
Fraxinus apertisquamifera
Fraxinus baroniana
Fraxinus bungeana
Fraxinus chinensis
Fraxinus chiisanensis
Fraxinus floribunda
Fraxinus griffithii
Fraxinus hubeiensis
Fraxinus japonica
Fraxinus lanuginosa
Fraxinus longicuspis
Fraxinus malacophylla
Fraxinus mandshurica
Fraxinus mariesii
Fraxinus micrantha
Fraxinus paxiana
Fraxinus platypoda
Fraxinus raibocarpa
Fraxinus sieboldiana
Fraxinus spaethiana
Fraxinus trifoliata
Fraxinus xanthoxyloides 
vrste jasena iz Severne Amerike (Nearktika)
Fraxinus americana
Fraxinus caroliniana
Fraxinus nigra
Fraxinus pennsylvanica
Fraxinus profunda (syn. F. tomentosa)
Fraxinus quadrangulata
Fraxinus anomala
Fraxinus cuspidata
Fraxinus dipetala 
* Fraxinus dubia

Fraxinus gooddingii
Fraxinus greggii
Fraxinus latifolia
Fraxinus lowellii
Fraxinus papillosa
Fraxinus purpusii
Fraxinus rufescens
Fraxinus texensis
Fraxinus uhdei
Fraxinus velutina

Galerija
--------

* Stablo gorskog jasenaStablo gorskog jasena
* Plodovi pensilvanskog jasenaPlodovi pensilvanskog jasena
* Sieboldov jasenSieboldov jasen
* Dalekoistočni jasenDalekoistočni jasen

Vanjske veze
------------

***Jasen*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dinarski jaseni: vrste i jasenove šume Dinarida i Jadrana
*Za ostala značenja, v. Ilinden.*

  
Koordinate: 41° 59′ 46" SGŠ, 21° 34′ 56" IGD

**Ilinden** (mak. *Илинден*, ranije ***Belimbegovo***, mak. *Белимбегово*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Ilinden je sedište istoimene opštine Ilinden, koja okuplja istočna predgrađa Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Petrovec je smešten u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 15 km istočno.

Naselje Ilinden je u okviru istorijske oblasti Skopsko polje, u njegovom središnjem, potpuno ravničarskom delu. Naselje je smešteno u polju. Par kilometara južnije protiče Vardar. Istočno od naselja izdiže se brežuljkast kraj Kotorci. Nadmorska visina naselja je približno 230 metara.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa manjim uticajem Egeja (žarka leta).

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Petrovec je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imao 4.931 stanovnika.

Etnički sastav:

|  |  |
| --- | --- |
| **Nacionalnost** | **Ukupno** |
| Makedonci | 4.285(86,9%) |
| Albanci | 340 (6,9%) |
| Srbi | 176 (3,6%) |
| ostali | 130 (2,6%) |
|

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Ilinden

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Ilinden (naselje)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.ilinden.gov.mk Zvanična stranica opštine Ilinden

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Ilinden |
| --- |
| **Ilinden** •
Ajvatovci •
Bujkovci •
Bunardžik •
Bučinci •
Deljadrovci •
Kadino •
Marino •
Miladinovci •
Mralino •
Mrševci •
Tekija |  |
Autoportret Sir Davida Wilkiea u dobi od 20 godina
**Sir David Wilkie** (18. novembar 1785 – 1. jun 1841) bio je škotski slikar. Rodio se u porodici svećenika, i s vremenom počeo slikati, stvorivši reputaciju u rodnoj Škotskoj prije nego što se preselio u London. Specijalnost su mu postale genre i slike historijske tematike. Postao je član Kraljevske akademije, a među klijentima imao i kralja Georgea IV i vojvodu od Wellingtona. Zbog lošeg zdravlja je često putovao po Evropi; na posljednjem putovanju, tokom koga je naslikao portret osmanskog sultana, je umro.

Bio je prijatelj slikara Williama Collinsa te postao kum njegovog sina, kasnije poznatog književnika Wilkieja Collinsa koji je upravo po njemu dobio ime.

Literatura
----------

***David Wilkie (slikar)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Lee, Sidney. *Dictionary of national biography, volume 61* (London: Smith, Elder & Co. 1900) p. 253 ff.
* Woodwrd, John (Ed.). *Paintings and drawings by Sir David Wilkie, R.A* (1900).
* Bayne, William, *Sir David Wilkie, R. A.* (Illustrated with twenty plates, etc.), London : Walter Scott Publishing Co. 1903, (Series: The makers of British art).
* Gower, Ronald Sutherland. *Sir David Wilkie* (London: G. Bell and sons, 1902)
* Pinnington, Edward, *Sir David Wilkie and the Scots School of Painters,* Edinburgh: Oliphant, Anderson and Ferrier, 1900, ("Famous Scots Series").

Vanjske veze
------------

* Works in the National Galleries of Scotland

| Dvorske službe |
| --- |
| Prethodi:**Sir Thomas Lawrence** | **Službeni britanski dvorski slikar**1830–1841 | Slijedi:**Sir George Hayter** |
**Faust** je dramska poema koju je napisao poznati njemački pisac Johann Wolfgang Goethe. Objavljena je 1808. godine. To djelo sastoji se od dva dijela, a drugi dio objavljen je posthumno, 1832. godine.

O djelu
-------

Doktor Faust
Prvo izdanje Fausta
U ovoj dramskoj poemi veliki njemački pjesnik Gete obradio je popularnu pučku legendu o dr. Faustu, koji je svoju dušu prodao vragu. Po toj legendi Faust je bio čovjek koji se svojim umom suprotstavio Božijem autoritetu. On je težio za dobrima ovoga svijeta, za bogatstvom, za moći, za vrhunaravnim znanjem. Da bi to postigao, sklopio je ugovor sa Mefistom, vrhovnim demonom, koji mu je sve to obezbijedio za života, a po smrti ga odnio u pakao. Ta se srednjovjekovna legenda u 16. vj. proširila naročito u protestantskim zemljama (Njemačkoj i Engleskoj).

Gete je tu legendu obradio u vrijeme kada su racionalizam i prosvjetiteljstvo 18. vijeka došli u krizu i kad se posumnjalo da razum može čovjeka dovesti do dubljeg saznanja. Geteov Faust je čovjek modernog doba, koji je izgubio ne samo vjeru u vrijednosti "onoga svijeta" već i vjeru u sposobnost razuma da dokuči neke druge, metafizičke vrijednosti. Zbog toga se on prepustio nasladama ovoga svijeta, ali kao učenjak i misaono biće ni tada nije prestao težiti za konačnim istinama i dubljim saznanjem života. Njegov ugovor sa Mefistom, u stvari, podrazumijevao je i težnju da proživi potpun život, ali i težnju da spozna život i njegove prave vrijednosti. Njegova lična tragedija je i bila u tome što je ostao rastrgan između težnje za nasladama "ovoga svijeta" i težnje za saznanjem metafizičkih vrijednosti života.

Glavni likovi
-------------

* **Heinrich Faust**, učenjak
* **Mefistofeles**, demon
* **Gretchen**, Faustova ljubav
* **Marthe**, Gretchenina susjeda
* **Valentin**, Gretchenin brat
* **Wagner**, Faustov pomoćnik