recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Spintariskop iz 1950-tih.
**Spintariskop** (grčki *spinter* znači iskra) je prvi mjerni instrument za promatranje radioaktivnih zraka i konstruirao ga je William Crookes 1903. On se sastoji od metalnog valjka duljine oko 40 mm, na čijem dnu se nalazi fluorescentni zaslon prevučen slojem scintilatora cinkovog sulfida (ZnS). Scintilacije nastaju uslijed toga što alfa-čestice, kao i druge vrste ionizirajućeg zračenja, nailaskom na atome cinkovog sulfida predaju im svoju energiju. Uslijed toga atomi se pobuđuju, te zrače luminiscentnu svjetlost. Na taj način pri svakom udaru alfa-čestice ili neke druge ionizirajuće čestice, na zaslonu se pojavi bljesak svjetlosti u vidu iskre, koja se odmah ugasi.

Način rada
----------

Na samom zaslonu ili na maloj dršci koja se nalazi na udaljenosti oko 1 mm od zaslona u unutrašnjosti valjka, stavlja se vrlo mala količina radioaktivne tvari (na primjer radijeva sol). Na drugom kraju cijevi nalazi se malo uži valjak, na čijem se slobodnom kraju nalazi staklena leća, koja ima ulogu povećala. Alfa-čestice iz radijeve soli udaraju u zaslon i sloj cinkovog sulfida, te izazivaju svjetlucanje iskrica (scintilacije), koje promatrač vidi odvojeno, kad gleda kroz staklenu leću. Valjak s lećom se može uvlačiti ili izvlačiti iz većeg cilindra, tako da promatrač može namjestiti najbolji pogled na scintilacije. 

Uvidjelo se da spintariskop može poslužiti ne samo kao detektor ionizirajućeg zračenja, već i kao brojač. U tom slučaju, treba poznavati točnu količinu radioaktivne tvari koja se promatra. Tada broj izbrojanih iskrica, u određenom vremenskom periodu, određuje broj raspada atomskih jezgri. Scintilacije možemo vidjeti i na ručnim satovima, koji su presvučeni slojem tricija, pa mogu svijetliti u mraku (beta svjetlost).

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2010-07-05 na Wayback Machine-u "Ionizirajuće zračenje u biosferi", Mile Dželalija, Kemijsko-tehnološki fakultet, Sveučilište u Splitu, 2011.
2. ↑   Arhivirano 2011-04-07 na Wayback Machine-u "Scintilacijski detektori", www.zpr.fer.hr, 2011.
**Abdurahman ibn Omar Abu'l-Hosein al-Sufi** (perzijski: عبدالرحمن صوفی‎ arapski: عبد الرحمن بن عمر الصوفي‎; na Zapadu poznat po latiniziranom imenu **Azofi**; Raj, 7. 12. 903. – Muhara 25. 5. 986.) je bio perzijski astronom.

Život i djelo
-------------

Zviježde Strijelca u al-Sufijevem djelu *Opis nebeskih sazvježda*
Živio je na dvoru bujidskog emira Aduda ad-Daule u Isfahanu. Prevodio je i komentirao grčka astronomska djela, pri čemu se posebno ističe *Almagest* Klaudija Ptolomeja.

U svojoj knjizi *Knjiga o nepomičnim zvijezdama* (*Kitab al-Kavatib al-Tabit al-Musavar*) godine 964. je opisao Andromedinu maglicu za koju je koristio izraz "mali oblak". Iste je godine preradio 1100 godina star Hiparhov zvjezdani katalog napravljen oko godine 129. pne. (141-127, 137, 135, 130. pne.) te ga je godine 986. izdao pod naslovom *Kitab Suvar al-Kavakib*. U njemu je popravio Ptolomejev zvjezdani katalog. Prvi je pokušao povezati tradicionalna arapska imena zvijezda i sazvježđa sa grčkima, koja su dotada bila nepovezana, a što je izazivalo zbrku. Pisao je i o astrolabu i novim načinima njegove upotrebe.

Po njemu je prozvan lunarni krater Azofi (*Azophi*). Njegove Mjesečeve koordinate su 22,1° južno; 12,7° zapadno, promjer 47 km i dubina 3,7 km.

Vanjske veze
------------

***Abdurahman Ali Sufi*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 117230225
* LCCN: n82216250
* ISNI: 0000 0001 0938 861X
* GND: 118824376
* SELIBR: 199608
* SUDOC: 082394857
* BNF: cb143844019 (podaci)
* NKC: jx20140304003
* CiNii: DA12958847

 |
**Abdul Medžid I.** (23. travanj 1823. - 25. lipanj 1861.) je otomanski sultan.

Abdul Medžid I. naslijeđuje svog oca Mahmuda II. 1. srpnja 1839. godine nekoliko dana nakon katastrofalnog turskog poraza od strane Egipta tijekom bitke kod Neziba. Istovremeno s tim događajem tijekom zadnjih dana života Mahmuda II. mornarica se pobunila i doplovila u Aleksandriju kako bi se pridružila snagama Egipta.

U takvoj situaciji 1839. godine sve evropske velesile ponovno zahvaćene strahom od mogućeg nestanka Osmanskog carstva odlučuju vojno intervenirati. Po novozaključenom mirovnom sporazumu 1841. godine Egipat je prihvatio vratiti Turskoj sve zemlje izvan Egipta (Siriju, Palestinu i muslimanska sveta mjesta ). Taj povoljni sporazum predstavlja posljednje teritorijalno širenje Turskog carstva. 

Uspješna diplomacija ovog sultana rezultira situacijom da kada 23. ožujka 1854. godine Rusija njemu objavi rat na njegovoj strani se uključe Velika Britanija, Francuska i Sardinija. Ovaj rat koji dobiva ime Krimski po glavnom području borbi završava 1856. godine ruskim porazom i genocidom Krimskih Tatara koji tada postaju manjina u vlastitoj zemlji.

Na unutrašnjopolitičkom planu nastavljaju se reforme koje se provode uz pomoć zaduživanja u inozemstvu što će rezultirat velikim problemima u budućnosti.

Abdul Medžid I. umire u 38 godini života 25 lipnja 1861. godine. Naslijeđen je od najstarijeg brata Abdul Aziza. Njegova djeca Murat V. , Abdul Hamid II. Mehmed V. i Mehmed VI. će u budućnosti uništiti Osmansko carstvo.

***Abdul Medžid I*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |
| --- |
| Abdul Medžid I **Kuća Osmana****Rođen/a:** 23. april 1823  **Umro/la:** 25. jun 1861 |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Mahmud II** | **Sultan Osmanskog carstva**2. jul 1839 – 25. jun 1861 | Slijedi:**Abdülâziz** |
| Sunitske titule |
| Prethodi:**Mahmud II** | **Kalif islama**2. jul 1839 – 25. jun 1861 | Slijedi:**Abdülâziz** |

| * p
* r
* u
Osmanski sultani / kalifi |
| --- |
| Dinastija • Porodično stablo (detaljno) • Porodično stablo (pojednostavljeno) • Nasljedna linija |
| Osman I • Orhan • Murat I • Bajazid I • *Interregnum* • Mehmed I • Murat II • Mehmed II • Murat II • Mehmed II • Bajazid II • Selim I • Sulejman I • Selim II • Murat III • Mehmed III • Ahmed I • Mustafa I • Osman II • Mustafa I • Murat IV • Ibrahim • Mehmed IV • Sulejman II • Ahmed II • Mustafa II • Ahmed III • Mahmud I • Osman III • Mustafa III • Abdülhamid I • Selim III • Mustafa IV • Mahmud II • Abdulmedžid I • Abdülaziz • Murat V • Abdülhamid II • Mehmed V • Mehmed VI • Abdulmedžid II (kalif) |
| Srodni šabloni: Pretendenti • Valide sultani |
**PMID** (PubMed Identifikator) je jedinstveni broj dodeljen svakoj PubMed citaciji u oblasti prirodnih nauka, i svakom biomedicinskom artiklu objavljenom u naučnim žurnalima. Srodna PubMed Centralna arhiva može dodatno dodeliti drugi broj, **PMCID** (PubMed Centralni Identifikator), koji se normalno piše sa **PMC** prefiksom. 

2005. godine je bilo između 15 i 16 miliona **PMID** brojeva u upotrebi, počevši od broja 1, i oko 1 milion novih brojeva se dodaje svake godine. Jedinstveni identifikator (UID) je oznaka polja za pretragu u PubMed upitima za pretragu. Koristeći **PMID** kao pretražni argument (sa ili bez [UID] oznake), PubMed će prikazati relevantni abstrakt. Na primer, da bi se locirala informacija of ovom artiklu: 

Chobanian AV, Bakris GL, Black HR, *et al.* (May 2003). „The Seventh Report of the Joint National Committee on Prevention, Detection, Evaluation, and Treatment of High Blood Pressure: the JNC 7 report". *JAMA* **289** (19): 2560–72. DOI:10.1001/jama.289.19.2560. PMID 12748199. 
potrebno je otići na  i uneti broj 12748199. 

PMID identifikatori se mogu koristiti i u nekim drugim bazama podataka, kao što je Entrez koji je dostupan sa sajta .

Spoljašnje veze
---------------

* Stvaranje direktnog Veb linka ka Entrez bazi podataka
* PubMed
* pmid.us
**Cabo Trafalgar** (prevedeno sa španjolskog *Trafalgarski rt*) je uski kameni poluotok (rt) u Atlanskom oceanu na jugu Španjolske.

Karakteristika i historija
--------------------------

Za Internacionalnu hidrografsku organizaciju Trafalgarski rt, je krajnja zapadna granica Gibraltarskog tjesnaca i 
Mediterana.
Cabo Trafalgar administrativno pripada provinciji Cádiz u Autonomnoj zajednici Andaluzija. Od najbližeg grada Conil de la Frontera udaljen je 11,3 km.

Maksimalna nadmorska visina rta je 17, a minimalna 2 metra.

Kod rta se 1805. odigrala čuvena Bitka kod Trafalgara u kojoj je britanska flota pobjedila španjolsko-francusku flotu.

Na samom rtu nalazi se svjetionik visok 34 metra, podignut 1860. godine.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Cabo Trafalgar - Conil*" (španjolski). Diputación Cadiz. Pristupljeno 12. 6. 2018.

Vanjske veze
------------

***Cabo Trafalgar*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Cabo Trafalgar - Conil* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 248080297
* NKC: ge681086

 |
**Ambrozija** *(Ambrosia artemisiifolia)* je biljka iz porodice glavočika *(Asteraceae)*. Vrlo je raširen korov i jedna od najraširenijih biljaka iz roda *ambrosia* u Sjevernoj Americi i dijelovima Europe.

Svojstva
--------

Ambrozija je jednogodišnja zeljasta biljka koja naraste od 1 do 1,5 metar visine. Korijen joj je vretenast. Stablo joj je uspravno, razgranato i gusto prekriveno sitnim dlačicama.

Poznata je još kao partizanka ili limundžik.

Podrijetlo
----------

Ambrozija dolazi iz Sjeverne Amerike. U Europu je uvezena kontaminiranim pošiljkama sjemena. Zbog svoje izuzetno velike reprodukcijske moći, ali i dobre sposobnosti prilagođavanja novim okolišnim uvjetima, vrlo se brzo širi na poljodjelskim i nepoljodjelskim zemljištima. Često raste na neobrađenim zemljištima.

Štetnost
--------

Ambrozijina pelud je jedan od najjačih poznatih alergena. Na sluznicama dišnih organa pelud kod osjetljivih bolesnika moze prouzročiti alergijsku reakciju. Klasicni simptomi su primjerice crvenilo očiju, suzenje, začepljenje nosa, kihanje, kašalj, otežano disanje, astma i promjene na koži i probavi. 

Štetnost ambrozije u poljodjelstvu je velika, jer ona zahvaljujući svom izuzetno jakom korjenskom sustavu i bujnoj vegetativnoj masi iz zemljišta iznosi velike količine hranjivih tvari, prouzrokujući time osiromašenje zemljišta.

Suzbijanje
----------

Najdjelotvorniji pristup suzbijanju ambrozije uključuje mehaničke, agrotehničke i kemijske mjere suzbijanja. 

U brojnim europskim zemljama doneseni su zakonski propisi u vezi iskorjenjivanja ambrozije.

Primjerice, u Republici Hrvatskoj je 5. srpnja 2007. donesena *Naredba o poduzimanju obveznog uklanjanja ambrozije* .

Izvori i referencije
--------------------

1. ↑  Narodne novine Naredba o poduzimanju obveznog uklanjanja ambrozije

Vanjske veze
------------

***Ambrozija (biljka)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Sveti Marin** (talijanski: *San Marino*, engleski: *Saint Marinus*) je svetac porijeklom sa otoka Raba, koji je po legendi osnovao 301. Republiku San Marino, koja egzistira od tad do današnjih dana.

Biografija
----------

Vjeruje se da je bio klesar ili kovač, porijeklom iz mjesta Lopar na otoku Rabu. Za vrijeme rimskog cara Dioklecijana, bili su progoni kršćana pa je pobjegao sa prijateljem u Rimini, u Italiju. Sklonili su se u pustinjačke spilje iznad luke. Biskup Riminija - Sv. Gaudencije stupio je u kontakt s dvojicom pustinjaka krstio ih, i kasnije zaredio za đakone i dao im imena po dvojici mučenika Marino i Leo. Sv. Marin mnoge je obratio na kršćanstvo. Služio je kršćanima koji su bili na prisilnom radu zbog svoje vjere. Jedna mentalno poremećena žena lažno je govorila da je s njim u braku, pa je otišao živjeti u spilju podno brda Monte Titano kao pustinjak. 

Umro je prirodnom smrću na Monte Titanu, a relikvije mu se čuvaju u *Basilici San Marino* u gradu San Marino. 

Zaštitnik je Republike San Marino, klesara, đakona i lažno optuženih ljudi. Po svijetu je poznat i kao Marinao, Marinus od San Marina, Marinus Dalmatinac i Marinus od Dalmacije. 

Spomendan mu je 3. septembar, a to je i državni praznik u San Marinu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Saint Marinus*" (engleski). saints.sqpn. Pristupljeno 12. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Saint Marinus* (`en`)
**Sveti Lovro** (Huesca oko 225. - Rim, 10. kolovoza 258.) - kršćanski svetac, rimski đakon pogubljen za vrijeme cara Valerijana

Prema legendi, rođen je u rimskoj provinciji Hispania Tarraconensis u gradu Osca. To je danas grad Huesca u Španjolskoj. U vjeri ga je poučio arhiđakon Siksto. Kada je Siksto postao papa 257. godine, Lovro je postao đakon i dobio je službu upravljanja nad crkvenim blagom te skrbi nad siromašnima. Prema legendi, među blagom bio je i sveti gral, kalež iz kojeg je Isus pio na Posljednjoj večeri. Lovro je prema legendi poslao sveti gral u Španjolsku i danas se čuva u Valenciji, ali se ne može potvrditi autentičnost. Bio je jedan od prvih arhivista u Crkvi pa je zaštitnik knjižničara. 

Za vrijeme rimskog cara Valerijana 258. godine, mnogi svećenici i đakoni su ubijeni, a bogatijim kršćanima oduzeta je imovina te su protjerani. Papa Siksto II. bio je među prvim žrtvama progona. Odrubljena mu je glava 6. kolovoza 258. godine. Prema legendi koju je zapisao sv. Ambrozije, Lovro je sreo papu Siksta II. kada su ga vodili na pogubljenje i rekao mu: "Gdje ideš, dragi oče bez svoga sina? Gdje se žuriš sveti svećeniče bez svoga đakona? Prije nisi nikada pohodio oltar žrtvovanja bez svoga sluge, a sada želiš to učiniti bez mene?" Papa je prorokovao, "da će ga slijediti nakon tri dana". Lovru su uhitili. Rimski prefekt dao mu je tri dana, da preda crkveno blago, koje je čuvao. Lovro je nastojao u ta tri dana podijeliti što više crkvenoga blaga siromašnima. Kada su prošla tri dana, izručen je prefektu. Lovro je pred prefekta doveo slijepe, bolesne i siromašne i rekao mu da su oni crkveno blago. Usuđen je na smrt. Lovru su mučili pržeći ga na roštilju. Pri tome je zavapio: "Ova strana je gotova, okrenite me i zagrizite!" (lat. "Assum est, inquit, versa et manduca.")  Zbog te izjave, sv. Lovro je zaštitnik komičara, mesara i kuhara. 

Sveti Lovro jedan je od najpoznatijih svetaca. Slave ga i pravoslavni vjernici, anglikanci i luterani. Budući, da se kiša meteora događa otprilike u vrijeme njegova spomendana sredinom kolovoza, naziva se i "suze sv. Lovre". Posebno je slavljen u Rimu. Jedan je od zaštitnika Rima. Francuski istraživač Jacques Cartier po njemu je nazvao najveći estuarij na svijetu Zaljev svetog Lovre (en. Gulf of Saint Lawrence) i Rijeku sv. Lovre dugu 1.197 km. Po sv. Lovri se u Kanadi zove i planina Laurentian Mountains, glavna četvrt Saint Laurent u Montrealu i Avenija sv. Lovre u istome gradu

Izvori
------

1. ↑  Sveti Ambrozije: De officiis ministrorum, 1.41.207

***Sveti Lovro*** na Wikimedijinoj ostavi
Kip **Sv. Patrika** na irskom brdu Tara
Dan svetog Patrika u Buenos Aires (Argentina)
**Sveti Patrik** (latinski: *Patricius*, irski: *Naomh Pádraig* ; Škotska, 385. - Down, Irska, 461.), katolički svetac, biskup, zaštitnik Irske.

Rođen je oko 385. godine u Škotskoj, koja je tada stajala pod rimskom vlašću i dobrim dijelom bila romanizirana. Roditelji su mu bili kršćani. Dobio je ime Magonus Sucatus Patricius. Otac mu je bio đakon, a u starosti vjerojatno je postao i svećenik. Patrik je provodio lagodan život ne mareći ni za znanost ni za vjeru. Kada mu je bilo 16 godina, irski gusari, oteli su ga s tisućama drugih ljudi i prodali ga kao roba u Irsku. Patrikov gospodar odredio ga je za pastira ovaca. Nalazeći se uz stada u divljini, ropstvo ga je približilo Bogu. Molio je i činio pokoru. Nakon 6 godina ropstva čuo je glas da će uskoro biti oslobođen. Pobjegao je od svoga gospodara i vratio se kući u Britaniju. U Galiji, u gradu Auxerreu pod vodstvom tamošnjeg biskupa sv. Germana studijem spremio za svećeništvo. Bio je najprije zaređen za đakona. Prema jednoj legendi, u snu mu se obratio jedan Irac koji mu je pružio pismo u kojem je pisalo. „Molimo te, vrati se i budi opet s nama!" Patrik je to shvatio kao Božji poziv. Biskup ga nije htio poslati u Irsku u koju je Patrik želio poći. Napokon je bio posvećen za biskupa u Irskoj, kamo ga je poslao papa Celestin I.. Patrik se u naviještanju Evanđelja, najprije obraćao kraljevim odličnicima, a njihov prijelaz na kršćanstvo slijedio je onda i priprosti puk. Irski otok je jedna od rijetkih zemalja koja je prihvatila kršćanstvo bez prolijevanja krvi. Uveo je monaštvo. Irski monasi kasnije će odigrati veliku ulogu ne samo u Irskoj već i po Europi. Bilo je mnogo duhovnih zvanja, posebno kod mladih Iraca oba spola. Nailazio je i na probleme u naviještanju, osobito od druida, starih keltskih poganskih svećenika. Tako je jednom bio 15 dana zatvoren sa svojim suradnicima i tek na intervenciju vrlo utjecajnih prijatelja, oslobođen je. Patrik je organizirao biskupije koje su se poklapale s područjem pojedinih plemena. Svoje biskupsko sjedište Patrik je osnovao u Armaghu u Ulsteru, a tamo i danas stoluje irski kardinal primas. Patrik se proslavio i kao čudotvorac, a dokazao se i u proricanju budućih događaja. O Patrikovoj osobi i životu su bezbrojne legende. Po predaji potjerao je sve zmije i ostale otrovne životinje iz Irske. Danas u Irskoj gotovo da nema guštera, zmija, gmazova, čak ni šišmiša. Pokušaji da se u Irskoj nastane te životinje su više puta propali. Umro je 461. godine, kod irskog grada Downa. 

Zaštitnik je Irske, Nigerije, inžinjera, ljudi koji se boje zmija. Zaštitnik je i protiv zmijskih ugriza. Mnoge crkve širom svijeta njemu su posvećene, najviše u Irskoj, SAD-u i Australiji. Dan sv. Patrika, slavi se 17. ožujka. To je irski nacionalni blagdan.

Unutarnje poveznice
-------------------

* Dan svetog Patrika


***Sveti Patrik*** na Wikimedijinoj ostavi
Dan svizaca 2005.
**Sviščev dan** ili **Dan svizaca** (francuski: *Jour de la Marmotte*; njemački: *Murmeltiertag*) je dan koji se slavi 2. februara svake godine. Prema predaji, ako je oblačno i svizac se pojavi iz svoje šupe tog dana, onda će biti rano proljeće; a ako je pak sunčano, svizac će vidjeti svoju sjenu i navodno se vratiti u nastambu, te će zima, odnosno hladno vrijeme, trajati još tri tjedna.

Ovaj praznik prate jutarnji festivali koji promatraju svisca kako izlazi iz nastambe. Prvi put je zabilježen 1841.

U jugoistočnoj Pennsylvaniji, svišćeve lože (*Grundsow Lodges*) slave ovaj praznik *fersommlingom*, društvenim događajem u kojem se servira hrana, održavaju govori te održavaju skečevi i predstave radi zabave. 

Najveća proslava sviščeva dana je u Punxsutawneyju, gdje se nalazi svizac Punxsutawney Phil. Sviščev dan je postao daleko poznata i popularna tradicija, samo da bi dobio još više pažnje nakon što se 1993. pojavio i film *Beskrajni dan*.

Izvori
------

1. ↑  Cohen, str. 57.
2. ↑  Yoder, str. xii.
3. ↑  „Pennsylvania Town Awaits Groundhog Day". *New York Times*. 2.2. 1986.
4. ↑  Yoder, str. 14–15.

Eksterni linkovi
----------------

* Sviščev dan - zvanični website
* Kratki dokumentarac: "Blagdan za svakoga"
**Svjetonazor** (ijek.) ili **svetonazor** (ek.) (njemački: ), ukupnost stavova o svijetu i o svemu što čovjeka okružuje u filozofskom i praktičnom smislu; pogled na svijet. Svjetonazor podrazumijeva stvaranje određenih stajališta i zauzimanje stavova prema ukupnoj zbilji. Pojam svjetonazora se temelji na klasičnoj njemačkoj filozofiji i epistemologiji. Koncepciju *Weltanschauung* u njemačkoj filozofiji prvi put je opisao Immanuel Kant u knjizi *Kritik der Urteilskraft*, 1790.

Ključna filozofska, religijska, odnosno etička pitanja, poput:

* što je stvarnost?
* što je to čovjek?
* što se događa nakon smrti?
* možemo li shvatiti istinu?
* kako ćemo znati što je pravo i što je krivo?
* postoji li Bog?
* ima li čovjek slobodnu volju?

i odgovori koje svaki pojedinac na njih daje, pozicioniraju individuu u odnosu na zadane parametre stvarnosti.

Izvori
------

1. ↑  „Svjetonazor". Arhivirano iz originala na datum 2009-05-04. Pristupljeno 2010-04-06.

Vanjske poveznice
-----------------

* Kant
**Ambroz Matić** (Blaževac, 24. marta 1795. – Garevac, 24. maja 1849.), hrvatski i bosanskohercegovački pjesnik, pisac, latinist iz Bosne i Hercegovine.

Biografija
----------

Filozofiju i teologiju je završio u Slavonskoj Požegi. Predavao je latinski jezik u Kraljevoj Sutjesci, a zatim se posvetio pastoralnom radu. Pisao je pjesme, napisao je udžbenik iz matematike i latinsku gramatiku. Značajna je njegova zbirka pjesama *Isitrion* (Doček). Nazivali su ga majstorom verisifikacije. Često je, kao i njegovi suvremenici, pisao prigodnice istaknutijim članovima svoga reda. Smatran je najistaknutijim latinistom 19. stoljeća. Utopio se u rijeci Bosni 1849. godine.

Bibliografija
-------------

* Carmen Adgratulatorium M.V.P. Marianovich (pjesma, 1825.)
* Illustrissimo Domino...Gabrieli Barishich (pjesma, 1827.)
* Isitiron Illustrissimo...Gabrieli Barishich (pjesma, 1827.)
* Račun za prvi i drugu godinu školsku (1827.)
* Adgratulatio onomastica M.V.P. Antonio Knezovich (pjesma, 1827.)
* Knjižica računa (1832.)

Vanjski linkovi
---------------

* Melibej[*mrtav link*]
**Adventističko teološko visoko učilište**, visokoškolska privatna ustanova, sa sjedištem u Maruševcu, koja pod tim imenom djeluje od 2007. Prethodila mu je Visoka teološka škola koja je 1975. počela djelovati u Maruševcu nakon preseljenja teološkog seminara iz Rakovice kraj Beograda. Zatim je 1985. osnovan Adventistički teološki fakultet uvođenjem četverogodišnjeg studijskog programa. God. 2007. uveden je dodiplomski studij po bolonjskom sistemu u trajanju od tri godine. U suradnji s Teološkom visokom školom u Friedensauu izvodi izvanredni magistarski studij teologije od 2013.

Dekani
------

* Janko Poljak (1977)
* Dragutin Matak (1995–98)
* Željko Porobija (2011–12)
* Igor Lorencin (2013–15)
* Zlatko Musija (2016)
* Radenko Džuver (od 2017)

Vidi još
--------

* Kršćanska adventistička crkva

Izvori
------

1. ↑  „Povijest". Adventističko teološko visoko učilište. Arhivirano iz originala na datum 2018-01-29. Pristupljeno 21. prosinca 2017.

Eksterni linkovi
----------------

* službeni website Arhivirano 2017-11-07 na Wayback Machine-u
* *Nastavni plan i program dodiplomskog studija teologije, religije i kršćanske pedagogije i diplomskog studija teologije Arhivirano 2016-12-31 na Wayback Machine-u* za ak. god. 2013./2014.
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Stopa**. Za druga značenja, v. Stopa (razvrstavanje).* |

**Stopa** (engleski plural: **feet**; simbol ili skraćenica: **ft** ili ponekad, ′ - prim) je jedinica za dužinu u nekoliko različitih sistema, uključujući engleski, imperijalni i američki sistem mjera. Dužina može varirati od sistema do sistema, ali u svakom od njih je oko četvrtine do trećine metra. Najčešće korištena stopa danas je međunarodna stopa. Postoje 3 stope u jardu i 12 inčeva u stopi.

Stopa je uobičajena i popularna mjerna jedinica u SAD, Ujedinjenom kraljevstvu i Kanadi. U SAD i UK, osobna visina se izražava u stopama i inčevima. U Kanadi se, pak, trend počeo okretati prema metrima, što se vidi u osobnim vozačkim dozvolama. Stopa se često koristi za mjerenje razdaljine.

Vanjski linkovi
---------------

* 
* Metric unit conversion Arhivirano 2006-05-12 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Stopa** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Bucraa** (arapski: بوكراع‎, berberski: *ⴱⵓⴽⵔⴰⵄ*, ili *Bou Craa*, *Bu Craa*, *Boukra*) je rudarski gradić od 3.000 stanovnika na sjeveru Zapadne Sahare, nad kojim od 1976. kontrolu ima Kraljevina Maroko, a pravo polaže 
Saharska Arapska Demokratska Republika.

Geografija
----------

Bucraa leži u pustinjskoj unutrašnjosti, udaljena 100 kilometara jugozapadno od grada Smare.

Historija
---------

Bucraa je niknula nakon otkrića velikih količina fosfata 1963. kao rudarsko naselje, otkad se počelo iskapati 1972. godine. Za transport rude izgrađena je pokretna traka duga 105 kilometara do luke El Marsa, koja leži tridesetak km južnije od El Aaiúna. Za vrijeme gerilskog rata koji je vodio Polisario protiv Maroka, pokretna traka je često bila oštećena. Bucraa je ostao pod marokanskom vlašću tokom čitavog sukoba. 

Otvoreni rudnik pored grada danas je najveći rudnik fosfata na svijetu i 2011. je proizveo 2,400.000 tona, što je predstavljalo 14% od ukupne proizvodnje te sirovine. Zajedno s pokretnom trakom, rudnik je toliko velik da je jedna od rijetkih ljudskih građevina vidljiva iz Međunarodne svemirske stanice.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Španija Castro Urdiales, Španjolska
* Španija Llodio, Španjolska

Izvori
------

1. 1 2  „*Western Sahara, Cities and Towns*" (engleski). Looklex. Arhivirano iz originala na datum 2016-04-04. Pristupljeno 11. 11. 2018.
2. ↑  „*Bu Craa (Bou Craa)*" (engleski). Mindat. Pristupljeno 11. 11. 2014.
3. 1 2 3  „*Laayoune*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 11. 2014.
4. 1 2  „*Bou Craa Phosphate Mine*" (engleski). The Earth Observatory. Pristupljeno 11. 11. 2014.

Vanjske veze
------------

* *Bou Craa Phosphate Mine, Western Sahara* (`en`)
U hemiji, **strukturni analog**, takođe poznat kao *hemijski analog* ili jednostavno *analog*, je jedinjenje koje ima sličnu strukturu sa nekim drugim jedinjenjem, ali se razlikuje od njega u pogledu pojedinih komponenti. Ono se može razlikovati u jednom ili više atoma, funkcionalnih grupa, ili podstruktura, koji su zamenjeni sa drugim atomima, grupama, podstrukturama. Strukturni analog se može smatrati da je formiran, bar teorijski, od drugog jedinjenja.

Uprkos visoke hemijske sličnosti, strukturni analozi ne moraju da budu funkcijski analozi i mogu da imaju veoma različita fizička, hemijska, biohemijska, ili farmakološka svojstva.

U razvoju lekova velike serije strukturnih analoga početnog vodećeg jedinjenja se kreiraju i testiraju kao deo studija odnosa strukture i aktivnosti (SAR).

Vidi još
--------

* Derivat (hemija)
* Homolog, jedinjenje iz hemijske serije
* Funkcijski analog, jedinjenja sa sličnim fizičkim, hemijskim, biohemijskim, ili farmakološkim osobinama
* Analog prelaznog stanja

Literatura
----------

* Ganellin, C. R.; Janos Fischer (2006). *Analogue-based Drug Discovery*. Weinheim: Wiley-VCH.
Pacheenaht teritorij
**Pacheenaht** (Pacheedaht; Pacheedaht First Nation) /= "sea-foam-on-rocks people", dolazi po imenu sela p'aachiida na Port San Juan Bayu na jugozapadnoj obali Vancouvera/, pleme Aht Indijanaca, porodica Wakashan, sa San Juan Harbora na otoku Vancouver u kanadskoj provinciji Britanska Kolumbija. Kraj između Sheringham Pointa i Bonilla Pointa, danas je nazivan  *'Pacheenaht Indian territory'*. Ovdje danas imaju 4 rezervata, to su: Cullite 3, Gordon River 2, Pacheena 1 i Queesidaquah 4. na kojima živi oko 210 Indijanaca.

Prema tradiciji, u prošlosti su oni i Nitinat Indijanci bili jedan narod što je živio na Jordan Riveru, a još i danas se očuvao tradicionalni pacheenaht, dijalekt jezika nitinat. Prema drugoj tradiciji u prošlosti su govorili jezikom sooke, kojim se služi istoimeno pleme iz grupe Salishan.

Pacheenahti su imali najmanje 4 sela, a ribolov je bio glavni oblik privređivanja i prehrane. Od 4. (travanj)do 7. mjeseca (srpanj) članovi zajednice bi se raspršili po sezonskim ribarskim logorima, jer je to doba kada se hvata najveća pljosnatica konjski jezik (halibut) i red snapper (riba iz porodice Lutjanidae, i druge koje suše i spremaju za zimski period. Od rujna Indijanci se vračaju u svoja zimska sela i pripremaju se za doček lososa, najvažnije ribe plemena Sjeverozapadne obale i Platoa.

Vanjske poveznice
-----------------

* Pacheenaht Arhivirano 2007-07-06 na Wayback Machine-u
* Pacheedaht Arhivirano 2008-01-21 na Wayback Machine-u
Aleovo kamenje kraj Kåseberge, oko 10 km jugoistočno od Ystada.
**Aleovo kamenje** (švedski: ) je megalitski spomenik u oblasti Skåne u južnoj Švedskoj. Sastoji se od kamenog broda dugog 67 metara a koga čine 59 velikih gromada pješčenjaka, od kojih svaka teži preko 1,8 tonu. Prema skanijskom folkloru na toj je lokaciji sahranjen legendarni kralj Ale.

Radiokarbonsko datiranje za organske ostatke je dalo sedam različitih rezultata na lokalitetu. Jedno sugerira da je materijal star 5.500 godina, dok drugih šest sugeriraju da je materijal star 1.400 godina. Potonji je datum vjerojatniji kao vrijeme stvaranja Ales Stenara. To bi mjesto stvaranja megalita stavilo pred sam kraj nordijskog Željeznog doba.

Vanjske veze
------------

***Aleovo kamenje*** na Wikimedijinoj ostavi

* The great guide fight at the stones Arhivirano 2005-12-23 na Wayback Machine-u (`sv`)
* Astronomical speculations concerning Ales Stenar

Koordinate: 55°22′51″N 14°03′28″E﻿ / ﻿55.38083°N 14.05778°E﻿ / 55.38083; 14.05778
**Shinano** (japanski: 信濃, *Shinano-gawa*) je najduža rijeka u Japanu duga 367 km.

Hidrografija
------------

Rijeka Shinano izvire na obrocima planine Kobushi (dio masiva Japanske Alpe) na otoka Honshu, na granici prefektura Saitama, Jamanashi i Nagano. Od izvora teče u pravcu sjeveroistoka sve do svog ušća u Japansko more, kod grada Niigata.

Shinano sa svojim pritokama ima sliv velik oko 11 900 km², koji obuhvaća gusto naseljeni dio prefektura Nagano i Niigata. U svom gornjem toku prima puno pritoka od kojih su najveće Sai i Uono, u svom donjem toku, kad uđe u ravnicu Niigata rijeka formira močvarnu deltu.

Kako je rijeka stalno plavila naselja u donjem toku za proljetnih naglih topljenja snijega, 1923. izgrađen je odvodni Kanal Okozu.
Smanjena količina naplavinskog pijeska i mulja, uzrokovala je da je delta postala ranjiva na uticaj mora, opasnost je dodatno pogoršana slijeganjam tla uslijed povlačenja podzemnih voda, pa se sad teže eksploatira prirodni plin.

Kroz dugi niz vjekova je Shinano bio transportna žila kucavica tog dijela Honshua, a to je još i danas u svom donjem toku u kom ima puno luka, od kojih je najveća Niigata na ušću.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Shinano River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 05. 2013.

Vanjske veze
------------

***Shinano*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Shinano River* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Rizik** je društvena igra na ploči. Cilj igre je prvi ispuniti zadatak i pokazati karticu zadatka. Svaki zadatak je tajan do kraja igre.

Igra je napravljena za najmanje dva, a najviše šest igrača, od kojih svaki ima svoju boju: plavu, crnu, ljubičastu, žutu, zelenu ili crvenu. Igra je koncipirana tako da je na ploči stilizirana karta svijeta u čijem je središtu Europa. Kontinenti (dvije Amerike, Australija, Azija, Afrika i Europa) podijeljeni su na manja područja koja imaju imena po nekim državama, pokrajinama ili geografskim područjima (npr. sjeverna Afrika).

Uz figurice vojske (vojnik=1 bataljun, konjanik=5 bataljuna i top=10 bataljuna) i igraće podloge, u kutiji ćete naći dva špila karata i 5 kocaka. Na jednom špilu su zadaci čije je izvršenje krajnji cilj igre, dok su na drugom špilu karata ucrtane granice područja s njihovim imenom, a u dnu svake karte slika jedne od figurica. Igra počinje tako što se ravnomjerno podijele karte s područjima (državama ili regijama), te jednak broj bataljuna (vojske). Nakon toga svaki igrač iz špila izvuče jednu karticu zadataka. Na kartama zadataka ponuđene su i alternative (npr.:osvojite 24 područja ili uništite sve crne postrojbe). Sve radnje u igri (napad i obrana) izvode se bacanjem kocaka. Naravno, veći zbroj točaka na kockama je jači. Napadač s tri ili više bataljuna napada s tri kocke, dok se protivnik brani s dvije ili jednom kockom, ovisno o tome koliko ima bataljuna na napadnutom području. Nakon svakog napada napadač ima pravo pregrupirati bataljune samo iz jednog u drugo, susjedno područje, nakon čega vuče karticu iz špila područja i vojske. Na redu je sljedeći igrač.

Karte koje se skupljaju nakon svakog grupiranja služe za obnovu vojnih snaga. Ako igrač skupi 3 iste karte, idući put kad dođe na red za napad dobiva onoliko vojske čiji je simbol na tim trima Karticama.U toku napada ukoliko igrač baci kockicu sa brojem 3 a protivnik sa brojem 1 protivnik gubi 2 tenka a ukoliko napadač baci kockicu sa brojem 3 a protivnik sa brojem 2 protivnik gubi 1 tenk. Isto tako, igrač koji zauzme čitav kontinent i zadrži ga do idućeg bacanja dobiva vojske u vrijednosti koja je označena na igraćoj ploči za pojedini kontinent. Te su vrijednosti izražene proporcionalno težini zauzimanja, odnosno zadržavanja kontinenta.

Regije
------

Regije
**Sjeverna Amerika**

1. Aljaska
2. Alberta
3. Srednja Amerika
4. Istok SAD
5. Grenland
6. Sjevernozapadni teritorij
7. Ontario
8. Québec
9. Zapad SAD

**Južna Amerika** (2)

1. Argentina
2. Brazil
3. Peru
4. Venezuela

**Evropa** (5)

1. Velika Britanija
2. Island
3. Sjeverna Europa
4. Skandinavija
5. Južna Europa
6. Ukrajina
7. Zapadna Europa

**Azija** (7)

1. Afganistan
2. Kina
3. Indija
4. Irkutsk
5. Japan
6. Kamčatka
7. Bliski istok
8. Mongolija
9. Siam
10. Sibir
11. Ural
12. Jakutsk

**Afrika**

1. Kongo
2. Istočna Afrika
3. Egipat
4. Madagaskar
5. Zapadna Afrika
6. Južna Afrika

**Oceanija**

1. Istočna Australija
2. Indonezija
3. Nova Gvineja
4. Zapadna Australija

Druge vrste igre Rizik
----------------------

1. Rizik 2210 A.D.

Vanjske veze
------------

***Rizik (igra)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni veb-sajt
**Aleksandar II** (grčki *Ἀλέξανδρος Β΄*, ? - 368. pne.) je bio kralj Makedonije od 370. pne. i 368. pne. Na prijestolje je stupio kao najstariji sin kralja Aminte III, kao relativno neiskusni mladić. To su odmah nastojali iskoristiti njegovi neprijatelji - Iliri su mu kraljevstvo napali sa sjevera, dok je s juga napao pretendent Pauzanija, ugrozivši kraljevsku palaču u Peli gdje se nalazila njegova majka Euridika. Aleksandar je potonjeg porazio pozvavši u pomoć Ifikrata, atenskog vojskovođu koji je u to vrijeme vodio pohod s ciljem osvajanja Amfipolisa.

Aleksandar je nakon toga od porodice Aleuada primio poziv da s vojskom uđe u Tesaliju i sruši okrutnog vladara Aleksandra od Fere. Aleksandar je to učinio, ali je, prekršivši zadano obećanje, u Larisa|Larisi i drugim tesalskim gradovima instalirao garnizone. To se nije svidjelo Tebi, tada najjačoj grčkoj vojnoj sili koja je u Tesaliju poslala svog proslavljenog vojskovođu Pelopidu. On je odatle istjerao Makedonce te je Aleksandru zaprijetio da će vojnički pomoći njegovog šurjaka Ptolemeja od Alorosa u borbi za prijestolje ako Aleksandar ne razvrgne savez sa Atenom i sklopi savez s Tebom. Aleksandar je pristao i kao zalog ugovora u poslao Tebu taoce među kojima je bio njegov najmlađi brat Filip.

Aleksandar je godine 368. pne. ubijen na svečanosti od strane ubica koje je angažirao Ptolemej. Formalno ga je naslijedio brat Perdika, ali je svu vlast kao regent držao Ptolemej.

Srodni linkovi
--------------

* Ancestry of Alexander II
* History of Macedonia

  



|  |
| --- |
| Aleksandar II od Makedonije **Dinastija Argeada****Rođen/a:** nepoznato  **Umro/la:** 368. pne. |
| Prethodi:**Aminta III** | **Kralj Makedonije**370–368. pne. | Slijedi:**Perdika III** |
**Aleksandar Aleksandrovič Blok** (rus. **Александр Александрович Блок**, 16. studenog 1880. - 7. kolovoza 1921.) je bio ruski pjesnik, najznačajniji predstavnik ruskog simbolizma. 

Odgojen u izrazito intelektualnoj sredini svoje porodice, upoznao se zarana s najboljim dostignućima ruskog i europskog pjesništva kao i modernog lirskog izraza. U književnost ulazi simbolističkim *Pjesmama o divnoj dami* (*Stihi o prekrasnoj dami* 1898.-1904.) u kojima obrađuje mistično-religioznu tematiku i u melodioznim stihovima punima nedorečenosti uspijeva izraziti nedefinirane težnje svoje generacije za nedostižnim idealom. 

Postepeno se u njegovu poeziju počinje uvlačiti oštar smisao za životnu realnost i tematika se proširuje motivima iz gradskog života.

Pod utjecajem revolucionarnih gibanja u Rusiji, pjesnik napušta konačno i svoju društvenu izolaciju, priključuje se naprednim strujama i u svojoj najpoznatijoj poemi *Dvanaestorica* (*Dvenadact'*, 1918.) daje grandioznu simboličnu viziju revolucije. 

Stilski, Blok u toj poemi obogaćuje rafiniranu tehniku svog simbolističnog izraza (muzikalnost i ritmička raznolikost stiha, metaforika i simbolika) smionim miješanjem različitih stilova i tehnika (ubacivanjem žargona, parola, satire i parodija, folklornih elemenata itd.), te postaje jednim od preteča moderene europske poezije.

***Aleksandar Blok*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 72187352
* LCCN: n80087623
* ISNI: 0000 0001 2139 107X
* GND: 118637886
* SELIBR: 208989
* SUDOC: 085703729
* BNF: cb11892401g (podaci)
* BIBSYS: 90096619
* ULAN: 500314519
* MusicBrainz: 0fdd5c78-b73b-44fe-a10b-50a0e3bb32ef
* NLA: 35019509
* NDL: 00433552
* NKC: jn19990210118
* RSL: 000079501
* BNE: XX920782
* CiNii: DA02217750
* CONOR.SI: 24508771
* NSK: 000003960

 |
**Todos los Santos** ili **Jezero Svih svetih** (španjolski: *Lago Todos los Santos*) je glacijalno jezero na jugu Čilea u Regiji Los Lagos.

Karakteristike
--------------

To jezero površine 176, 5 km², koje leži na nadmorskoj visini od 190 metara u samom centru Nacionalnog parka Vicente Pérez Rosales, udaljeno je 76 km istočno od grada Puerto Varasa.

JezeroTodos los Santos je vrlo izduženo u smjeru istok-zapad (36 km), ali i vrlo usko, osim na dva mjesta gdje ima duboke zaljeve prema jugu.

Vodom ga pune rijeke Negro i Peulla koje uviru sa sjeveroistoka, a otječe rijekom Petrohué na jugozapadu do Estuarija Reloncaví i kasnije u Zaljev Reloncaví.
Desno od rijeke Petrohué uzdiže se Vulkan Osorno, koji ga razdvaja od Jezera Llanquihue.
Na jezeru postoji samo jedan otok - Margarita, površine 100 hektara.

Historija
---------

Prvi Evropljani koji su došli do jezera i dali mu ime, bili su jezuitski misionari 1670. koji su došli sa Otoka Chiloé traživši put za Pampu.Nakon njih je palo u zaborav, pa je ponovno otkriveno sredinom 19. vijeka za ekspedicije na Vulkan Osorno.

Klima
-----

Klima na jezeru je Vlažna oceanska prosječna godišnja temperatura kreće se između 11 - 12 °C, a maksimalma ljeti je oko 25 °C.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11   „Lago Todos los Santos" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 21.12.2020.

Vanjske veze
------------

***Todos Los Santos (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lago Todos los Santos* (na portalu GoChile) (`es`)

Lago Todos los Santos
Robert Baden Powell
**Sir Robert Badden Powell** (London, 22. veljače 1857. - Nyeri, Kenija, 8. siječnja 1941.), osnivač skautskog pokreta

Nakon završetka školovanja pridružio se vojsci i postao časnik te se istaknuo u Burskom ratu. Vrativši se u Englesku napisao je knjigu opisujući vještine kojima je u Africi naučio svoje vojnike. Godina 1907. smatra se godinom utemeljenja skautskog (izviđačkog) pokreta jer je 1. kolovoza 1907. godine Baden-Powell organizirao pokusni kamp za 20-ak dječaka na otočiću Brownsea u Engleskoj, te je potaknut njihovim oduševljenjem napisao knjigu ***Scouting for Boys*** (Izviđaštvo za dječake). Od tada se skautizam zapanjujućom brzinom proširio cijelim svijetom i tisuće dječaka željele su pridružiti se pokretu. Godine 1910. osniva ženski skautski pokret i u potpunosti se posvećuje skautizmu, u čemu je imao podršku svoje 30 godina mlađe supruge Olave. Prvi jamboree održan je 1920. godine u Londonu i na njemu sir Robert postaje Glavni skaut svijeta te predsjednik Svjetskog skautskog pokreta, a 1930. Olave Baden-Powell predsjednicom Ženskog skautskog udruženja. Oboje su rođeni na isti dan, 22. veljače, te se od 1926. ovaj datum slavi i obilježava u obje svjetske organizacije na poseban način. Poznat je i pod nazivom BP Day (Be Prepared - Budi pripravan), odnosno Thinking Day.



  


***Robert Baden Powell*** na Wikimedijinoj ostavi
Ikona cara Severa i njegove porodice (oko 200 godine)
Marko Aurelije nudi životinjsku žrtvu bogu Jupiteru nakon ratne pobede (reljef).
**Carski kult drevnog Rima** je naziv za štovanje rimskih careva, kao i nekih članova njihovih porodica, kao božanstava, odnosno shvaćanje da je u njima utjelovljen božanski autoritet rimske države. Carski kult je djelovao kao ujedinjavajuća veza koja ukida nacionalne razlike. Ustanovljen je u Rimu na samom početku Principata, neposredno nakon smrti prvog cara Augusta, te se s vremenom proširio širom Carstva po provincijama gdje je često dobivao regionalne značajke. 

Augustov principat je rimski republikanski režim u političkom smislu transformirao u *de facto* monarhiju, iako su se u formalnom smislu nastojale očuvati dotadašnje tradicije. Na čelu države je tako stajala jedna osoba u obliku princepsa čiji je zadatak bio balansirati interese rimske vojske, Senata i naroda, odnosno čuvati mir, bezbjednost i prosperitet širom etnički i kulturno raznovrsnog imperija. Proglašavanje princepsa božanstvom, odnosno formalna ponuda da ga se proglasi božanstvom je za svrhu imala priznati njegovu službu i vladavinu kao božanski potvrđene i u skladu sa drevnim rimskim ustavom; princeps je zauzvrat morao nastaviti pobožno slijediti drevne rimske vrline. Carevi su se božanstvima ispočetka proglašavali posthumno, odnosno posebnim aktom Senata.

Početkom naše ere Rimsko carstvo je sve više bilo odano kultu cara, koji je tijesno povezan sa monoteizmom, vjerovanjem u jednog pravednog oca. Carski kult se smatrao integralnim dijelom tradicionalne rimske religije, i njegovo neprakticiranje se smatralo napadom na samu rimsku državu, odnosno veleizdajom. S druge strane, carski kult nije bio isključiv, odnosno Carstvo je sebi u pravilu dozvoljavalo religijski pluralizam, odnosno svaka provincija ili grad je uz cara mogla štovati i lokalna i regionalna božanstva. 

Carski kult je, pak, postao predmetom napada od strane ranog kršćanstva koje ga je smatralo oličenjem poganske idolatrije, izopačenosti i tiranije. Zbog toga su ih Rimljani smatrali opasnim radikalima, a njihovo učenje tumačili kao bezbožništvo. From tumači da su u dubljem psihološkom smislu Rimljani bili u pravu kad su proglašavali kršćanstvo ateizmom, jer je njihova vjera u čovjeka patnika uzvišenog do Boga bila fantazija potlačenih koja je željela da istisne vladajuće snage — boga, cara i oca — i sebe stavi na njihova mjesta.

Nakon što je Konstantin ozakonio kršćanstvo, carski kult je počeo slabiti, usprkos pokušaja nekoliko careva da ga obnove. Konačno je napušten nakon što je Teodozije I kršćanstvo proglasio državnom vjerom Carstva.

Povezano
--------

* Religija u drevnom Rimu
* Kult ličnosti
* Divinizacija

Izvori
------

1. 1 2 3  Erich Fromm, Dogma o Kristu (scribd)

***Carski kult (drevni Rim)*** na Wikimedijinoj ostavi
***The Shireless*** je bio američki ženski vokalni bend (girl group) koji je uživao veliku popularnost početkom 1960-ih. Osnovan je 1957. godine u gradu Passaic u državi New Jersey od četiri učenice koje su pohađale tamošnju srednju školu - Shirley Owens (kasnije Shirley Alston-Reeves), Doris Coley (kasnije Doris Kenner-Jackson), Addie "Micki" Harris (kasnije Addie Harris McPherson) i Beverly Lee. Nakon niza uspjeha, godine 1960. su imale veliki hit Tonight's the Night, a sljedeće godine je znameniti muzički tandem Goffin-King za njih stvorio pjesmu Will You Love Me Tomorrow koja ih je dovela na vrh top-liste. Kritičari su njihov uspjeh kasnije često tumačili time da su glasovi i imidž njenih članica bili u kontrastu sa tekstovima koji su se na ozbiljan način bavili problemima seksualnosti. Popularnost grupe je opala za vrijeme Britanske invazije, a nakon povremenih zajedničkih nastupa je konačno prestala postojati nakon smrti Addie Harris od srčanog udara 1982.

Eksterni linkovi
----------------

* Official web site of Beverly Lee's The Shirelles

  



***The Shirelles*** na Wikimedijinoj ostavi
**Theodor Luts** (Palamuse, 14. august 1896 – São Paulo, 24. septembar 1980) bio je estonski filmski režiser i direktor fotografije, poznat kao jedan od najistaknutijih estonskih sineasta u međuratnom periodu.

Za film se zainteresirao kao mladić, te je, kako bi naučio tehnike, putovao u Pariz i Berlin i tamo posjećivao svoje filmske studije. Godine 1927. je snimio *Noored kotkad*, nijemi ratni film velikim dijelom inspiriran vlastitim iskustvima u nedavnom ratu za nezavisnost, a koji se smatra jednim od prvih cjelovečernjih ostvarenja estonske kinematografije. Godine 1932. je pak, snimio Päikese lapsed, koji predstavlja prvi estonski zvučni film. Tokom 1930-ih se zaposlio u državnom studiju, gdje je snimao obrazovne i dokumentarne filmove. Godine 1938. se sa suprugom, glumicom Aksellom Luts, zaputio u Finsku. Tamo je tokom Drugog svjetskog rata snimio nekoliko propagandnih filmova antisovjetskog sadržaja. Godine 1944. je emigrirao u Švedsku, gdje je nastavio raditi dvije godine, a na kraju je emigrirao u Brazil gdje je živio i radio do kraja života.

Njegov brat Oskar Luts bio je istaknuti estonski književnik.

Vanjske veze
------------

* Theodor Luts na IMDb-u (`en`)
Theodor Meron
**Theodor Meron** (Kalisz u Poljskoj, 28. travnja 1930.), predsjednik Međunarodnog suda za zločine počinjene na području bivše Jugoslavije i predsjedavajući Žalbenog vijeća Suda za Ruandu. Izabran je za predsjednika Suda za bivšu Jugoslaviju 19. listopada 2011. a počeo je obnašati dužnost 17. studenog iste godine. 

Poznat je kao sudac koji je u žalbenom vijeću 2012. donio oslobađajuću presudu hrvatskim generalima Gotovini i Markaču, a 2013. srpskom generalu Momčilu Perišiću. 13. 6. 2013. danski dnevni list *BT* objavio je privatno pismo suca MKSJ-a, Frederika Harhoffa, u kojem je isti izrazio strah svojim prijateljima jer su ga tri nedavne oslobađajuće presude koje su 2012. i 2013. izrečene u Haškom tribunalu ostavile sa "snažnim neprijatnim osjećanjem da je sud promijenio svoj kurs pod pritiskom 'vojnog establišmenta' iz nekih uticajnih zemalja." Implicirao je da je predsjednik MKSJ-a, Meron, izvršio pritisak na druge suce kako bi se od 2012. postrožili kriteriji za osuđivanje. William Schabas, koji predaje međunarodno pravo na sveučilištu Middlesex u Londonu se složio da su te tri oslobađajuće presude "oslabile poruku [tribunala], jer sada ima manje zaštite za civile i ljudska prava."

Autor je mnogih knjiga vezanih uz međunarodno pravo, školovao se na Židovskom sveučilištu, Harvard Law School i Sveučilištu Cambridge. Po narodnoj pripadnosti je Židov, u ranoj mladosti bio je u nacističkim koncentracijskim logorima.

Izvori
------

1. ↑  „"Bomba" u tribunalu". Sense Agency. 13. lipnja 2013. Arhivirano iz originala na datum 2013-06-21. Pristupljeno 20. lipnja 2013.
2. ↑  Marlise Simmons (14. lipnja 2013). „Judge at War Crimes Tribunal Faults Acquittals of Serb and Croat Commanders". New York Times. Pristupljeno 20. lipnja 2013.

Vanjske veze
------------

* Službena stranica na Njujorškom sveučilištu
Naslovnica prvoga izdanja
**Tako je govorio Zaratustra: knjiga za svakoga i ni za koga** (njemački: ) je djelo njemačkoga filozofa Friedricha Nietzschea, nastalo između 1883. 1885, a koje govori o starom mudracu koji se spušta sa svoje planine među narod iz želje da nauči nešto od njih i da narodu podari svoje znanje. 

Prilikom spuštanja u selo nailazi na razne ljude od kojih doznaje njihove tajne. On je zapravo u potrazi za čovjekom sebi ravnim, ali mnogi ne razumiju njegovu filozofiju i ismijavaju ga, no ima i onih koji mu se dive.

"Zaratustra" je njemačka verzija imena perzijskog proroka Zoroastra (*Zaraθuštra*), navodnog osnivača zoroastrizma, koji je jako uticao na judaizam i zatim kršćanstvo. U knjizi postaje jasno da Nietzsche prikazuje "novog" ili "drukčijeg" Zaratustru, koji okreće tradicionalni moral naglavce. Najslavniji odlomak nalazi se na početku knjige: Zaratustra se spušta s planine, razgovara s nekim čovjekom i zatim se pita: "Je li moguće da ljudi još ne znaju *da je Bog mrtav*?"

Zbog svojih razmatranja to je jedno od najpoznatijih filozofskih djela ovoga autora, a stil pisanja je nedvosmisleno svrstao *Zaratustru* i u vrhunce svjetske književnosti.

Vanjske veze
------------

* (`sh`) Tako je govorio Zaratustra[*mrtav link*] (pdf)
* (`sh`) Wikicitat: Tako je govorio Zaratustra
* (`de`) Also Sprach Zarathustra at Nietzsche Source
* (`en`) Project Gutenberg's etext of Thus Spake Zarathustra, translated by Thomas Common