recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Arteski bunar sa pozitivnim hidrostatičkim pritiskom. Voda (plavo) se nalazi između dva vodonepropusna sloja tla (siva boja).
**Arteski bunar** (arteški bunar) (po francuskoj grofoviji Artois) je mjesto gdje podzemna voda, koja se nalazi pod tlakom, sama izbija na površinu. U unutrašnjosti Australije važno je korištenje podzemne vode iz takvih, brojnih bušenih bunara budući da je većina tamošnjih jezera slana i povremena - zapravo su to slane iglinovite zavale suhe i po nekoliko godina - Eyre, Torrens i druge. Arteški bunari ponajviše su izbušeni u Središnjoj australskoj nizini pa se ona kadkad zove i Velikom arteškom zavalom.

**Arteška voda** je naziv za podzemnu vodu u vodonosnom sloju između dvaju nepropusnih slojeva ili više njih. Vodonosni sloj mora biti nagnut i barem na jednom kraju u vezi s površinom zemlje, odakle se oborinska voda cijedi u dubinu. Zato se arteška voda najčešće nalazi u sinklinalno i fleksurno građenim zemljištima, gdje je pod hidrostatskim tlakom. Ako se na tome mjestu probuši nepropusni sloj, voda će izbijati kroz cijev bušotine, jer je pod tlakom. 

U bivšoj SFRJ arteska područja su u mlađim geološkim slojevima: Panonska nizija (dubine vode 40-600 metara) i obodni tereni (Mladenovac, Šabac, Beograd, Obrenovac, Vršac, Sisak), u Timočkom basenu, u skopskoj i veleškoj kotlini u Makedoniji i na Kosovu.

Bunar
-----

*Glavni članak: Bunar*
**Bunar** (tur.), **hladenac**, **kladenac**, **studenac** ili **zdenac** je iskopana duboka i podgrađena jama u koju se hvata ili skuplja podzemna voda. U seoskim područjima jama je iznutra ograđena kamenom ili opekom, a nadzemni je dio (grlo), prema lokalnim graditeljskim značajkama, u obliku kocke, prizme ili valjka, izveden od gredica, kamena, opeke, betona, pa i šupljega debla. Voda se crpi posudom (metalnom, ranije i kožnim ili drvenim vjedrom), ovješenom o drvenu kuku ili pričvršćenom na uže. Uže može biti namotano na vodoravno položen vitao, koji se pokreće kolom; takvi su bunari zaštićeni i nadstrešnicom. U ravničarskim hrvatskim krajevima uže je pričvršćeno na đeram, dugačku pokretnu gredu, uloženu u visoki stup. Bunari su većinom na dvorištima pojedinačnih kućanstava, ali mogu biti i zajednički za zaselak ili selo; tada su i uobičajena mjesta okupljanja. Javni gradski i samostanski bunari često su bogato umjetnički oblikovani. 

**Zdenac** je građevina za zahvaćanje i iskorištavanje podzemnih voda. Kadšto može poslužiti i za kontrolu razine podzemne vode. Prema načinu izvođenja, zdenci mogu biti kopani, bušeni ili zabijeni, s obzirom na položaj prema vodonosniku, potpuni ili nepotpuni, a prema vrsti strujanja, sa slobodnim vodnim licem ili pod tlakom (takav je slučaj na primjer kod arteškoga zdenca, kada arteška voda pod tlakom izbija na površinu).

Vidi još
--------

* Bunar
* Hidrogeologija

Izvori
------

1. ↑   **arteška voda**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.
2. ↑  Vojna enciklopedija, Beograd, 1970. knjiga prva, strana 225.
3. ↑   **bunar**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.
**Adriana Francesca Lima** (Salvador, Bahia, 12. lipnja 1981.), je brazilski model, od 2000. ponajviše poznata kao Victoria's Secret anđeo. Njena egzotična ljepota potjeće od njenih miješanih indijanskih, afričkih, portugalskih, francuskih, japanskih i karipskih korijena. Drugi je najbolje plaćeni brazilski model, iza Gisele Bündchen.

Proglašena je šestom najljepšom ženom na svijetu u izboru časopisa *FHM* za 2009. godinu.

Životopis
---------

Otac Nelson Torres je napustio obitelj kada je imala samo šest mjeseci pa ju je odgojila majka Maria da Graça Lima, socijalna radnica. S trinaest godina sudjelovala je i osvojila drugo mjesto na Svjetskom Fordovom natjecanju za supermodel. Sa šesnaest godina odselila se u New York i potpisala za modnu agenciju *Elite Model Management*. Pojavljivanjem u nekoliko kampanja *Guess?* promoviralo ju je u status jednog od najboljih svjetskih modela. Od tada sudjelovala je u modnim revijama za *Bebe*, *Gasoline*, *Mossimo*, *Victoria's Secret* i brojne druge, a pojavljivala se i na naslovnicama časopisa poput *Voguea* i *Marie Claire*. 
Godine 2002. pojavila se u glazbenom spotu Lennyja Kravitza za pjesmu *Yesterday Is Gone*, a ostvarila je i manje televizijske uloge u serijama *Kako sam upoznao vašu majku* (2007.) i *Ružna Betty* (2008.).

### Privatni život

Na Valentinovo 2009. udala se za srpskog *NBA* košarkaša Marka Jarića s kojim je dobila djevojčicu, Valentinu Limu Jarić.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Adriana Lima - Biography
2. ↑  „sexiest women - FHM". Arhivirano iz originala na datum 2014-02-01. Pristupljeno 2012-06-11.
3. ↑  Adriana Lima - Answers.com

Vanjske veze
------------

***Adriana Lima*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Adriane Lime Arhivirano 2014-12-16 na Wayback Machine-u (`en`)
* Adriana Lima - IMDb (`en`)
* adrianalimafan.net Arhivirano 2008-07-25 na Wayback Machine-u (`en`)
* Adriana Lima - Answers.com (`en`)

| * p
* r
* u
''Anđeli'' modne kuće Viktorijas sikret |
| --- |
| *Anđeli* | Lili Oldridž • Alesandra Ambrozio • Lindsi Elingson • Erin Hederton • Rouzi Hantington-Vajtli • Šanel Iman • Miranda Ker • Daucen Krus • Adrijana Lima • Behati Prinslu • Kendis Svonepul |
| Bivši *anđeli* | Tajra Benks • Žizel Bindšen • Letisija Kasta • Helena Kristensen • Selita Ebanks • Izabel Gular • Hajdi Klum • Karolina Kurkova • Marisa Miler • Karen Mulder • Danijela Peštova • Ines Rivero • Stefani Simor |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 29157939
* LCCN: no98126096

 |
**Artifije** (perz. *Ardifija* ili *Ardufija*; „Orao", elam. *Irtapija* ili *Irtupija*, grč. *Artyphios*, *Arziphos* ili *Arzybios*) je bio perzijski plemić i vojskovođa, sin Megabiza II. i Amitise (kći perzijskog vladara Kserksa). Glavni izvor o njegovom životu je grčki historičar Ktezije.

Artifije je pripadao jednoj od najuglednijih obitelji Perzijske Monarhije; potjecao je od Datuvahije odnosno Megabiza I. koji je bio jedan od šestorice urotnika koji su pomogli Dariju Velikom (522. – 486. pne.) da zasjedne na perzijsko prijestolje. Brak njegova oca Megabiza II. s princezom Amitis ojačao je njihove obiteljske veze s vladajućom ahemenidskom dinastijom. Nakon uspješnih pohoda protiv Babilonije, Grčke i Egipta, sirijski satrap Megabiz II. pobunio se protiv velikog kralja Artakserksa I. zbog nepoštivanja ugovora koji su dani egipatskim odnosno grčkim pobunjenicima, a u navedenom ustanku sudjelovali su i njegovi sinovi Zopir II. i Artifije. Godine 445. pne. Megabiz se pomirio sa Artakserksom, dok sudbina njegovih sinova u narednim godinama nije poznata. Međutim, poznato je kako je Zopir II. 441. pne. prebjegao u Atenu odakle je pokušao zauzeti grad Kaunos u Kariji, no iduće godine pogiba u tom pohodu.

Godine 424. pne. vladar Artakserkso I. umire, nakon čega Perzijskom Monarhijom na kratko vrijeme vladaju njegovi sinovi Kserkso II. i Sogdijan. Nakon ubojstva Sogdijana 423. pne. na prijestolje stupa treći sin Darije II. Artifije narednih godina daje potporu pobuni princa Arsita, no nakon nekoliko početnih uspjeha u dvjema bitkama izdaju ih grčki plaćenici iz Mileta zbog čega su prisiljeni na predaju, a potom pogubljeni. Artifijev sin Arima bio je jedan od visokih namjesnika u Liciji tijekom satrapske vladavine Kira Mlađeg (408. – 401. pne.), o čemu svjedoče dvojezični zapisi na aramejskom i grčkom jeziku.

Veze
----

* Artakserkso I.
* Megabiz II.
* Darije II.
* Zopir II.
* Arima

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  Artifije 4. (*Artyphius*), enciklopedija Iranica, A. Sh. Shahbazi
2. ↑  „Megabiz (2.), Livius.org, Jona Lendering". Arhivirano iz originala na datum 2013-08-13. Pristupljeno 2013-06-13.
3. ↑  Ktezije: „Persica", 40. Arhivirano 2012-01-11 na Wayback Machine-u
4. ↑  Herodot, III. 160.
5. 1 2 3  Ktezije: „Persica", 52. Arhivirano 2010-10-16 na Wayback Machine-u
6. ↑  Astodan (enciklopedija Iranica, A. Sh. Shahbazi)

Vanjske veze
------------

* Artifije 4. (*Artyphius*), enciklopedija Iranica, A. Sh. Shahbazi
* Ktezije: „Persica", 40. Arhivirano 2012-01-11 na Wayback Machine-u i 52. Arhivirano 2010-10-16 na Wayback Machine-u
**Aare** (latinski: *Arula*, *Arola*, *Araris*, francuski: *Aar*, *Arole*) je najduža švicarska rijeka, 
koja čitavom svojom dužinom od 295 km protiče kroz zemlju, velika južna pritoka rijeke Rajne.

Karakteristike
--------------

Rijeka Aare izvire iz glečera Unteraar u Bernskim Alpama u Kantonu Bern, ispod planine Finsteraarhorn, zapadno od prijevoja Grimsel, na jugu Švicarske.
Od tamo teče prema sjeveru, protiče kroz Meiringen i probija se kroz slikoviti kanjon Aare. Nakon tog skreće prema zapadu i razliva se po glacijalnom jezeru Brienz.

Od tamo do slijedećeg Thunskog jezera tok rijeke je kanaliziran kod Interlakena. Nakon tog utječe u duboku dolinu teče prema sjeverozapadu do Berna, u kom gotovo potpuno okružuje njegovu srednjovjekovnu jezgru, zatim naglo skreće prema zapadu do dugačkog akumulacionog jezera
Wohlen. Od tamo teče prema sjeveru do Aarberga, gdje se skreće na zapad i kanalom Hagneck utječe u Biennsko jezero. Iz njega teče prema sjeveroistoku paralelno sa obroncima planina Masiva Jura. 
Ispod Brugga prima pritoke Reuss i Limmat, a nakon tog uvire u Rajnu kod švicarskog Koblenza.

Aare ima sliv velik 17,779 km² koji pokriva gotove sve švicarske kantone i dio Alpske Francuske.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Aare*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 22. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Aare*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Aare* na portalu My Switzerland (`en`)
**Metalna aromatičnost** je proširenje koncepta aromatičnosti, široko zastupljenog kod ugljovodonika, na metale. Prvi eksperimentalni dokazi o postojanju aromatičnosti u metalima su nađeni u aluminijumskim klasternim jedinjenjima tipa MAl4-, gde M označava litijum, natrijum ili bakar. Ti anjoni se mogu formirati u gasovitom helijumskom gasu putem laserskog isparavanja aluminijum / litijum karbonatnog kompozita ili bakarne ili natrijum / aluminijumske legure, odvojeni masenom spektrometrijom i analizirani putem fotoelektronske spektroskopije. Evidencija za aromatičnost u tim jedinjenjima je bazirana na nekoliko postavki. Računarska hemija pokazuje da se ovi aluminijumski klusteri sastoje od tetranuklearne Al42- ravni i kontrajona na vrhu kvadratne piramide. Al42- jedinica je perfektno planarna i zadržava se u prisustvu kontrajona, pa čak i dva kontrajona u neutralnom jedinjenju M2Al4. Proračuni pokazuju da je njegova HOMO dvostruko okupirani delokalizovani pi sistem, te stoga podleže Hikelovom pravilu. Eksperimentalne fotoelektronske vrednosti su u saglasnosti sa proračunima za neophodnu energiju za uklanjanje prva četiri valentna elektrona. 

**D-orbitalna aromatičnost** je prisutna u trinuklearnim volframskim W3O9- i molibdenskim Mo3O9- metalnim klasterima formiranim putem laserskog isparavanja čistih metala u prisustvu kiseonika u helijumskoj struji. U tim klusterima su tri metalna centra premoštena kiseonikom i svaki metal ima dva terminalna atoma kiseonika. Prvi signal u fotoelektronskom spektru odgovara uklanjanju valentnog elektrona sa najnižom energijom u anjonu, do neutralnog M3O9 jedinjenja. Ta energija je uporediva sa energijom volfram trioksida i molibden trioksida. Fotoelektrični signal je isto tako širok, što ukazuje na veliku razliku u konformacijama anjona i neutralnog molekula. Rezultati računarske hemije ukazuju da su M3O9- anjoni i M3O92- dianjoni idealni heksagoni sa identičnim dužinama veza između metala.
range 1°22′N 59°11′W﻿ / ﻿1.367°N 59.183°W﻿ / 1.367; -59.183

| Acaraí |
| --- |
| Dio Gvajanskog štita |
| Pogled na masivPogled na masivPogled na masiv |
| Dužina masiva: | 113 km |
| Širina masiva: | km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | Bezimeni ? (1134 m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Gvajana Surinam Brazil |

**Acaraí** (portugalski: *Serra do Acaraí*) je niski planinski masiv koji se proteže duž diskutabilne granice između Gvajane, Surinama i 
Brazila od zapada prema istoku u dužini od nekih 113 kilometra.

Karakteristike
--------------

Masiv je geološki dio Gvajanskog štita, ali kako se nalazi u tropskoj prašumi još uvijek je slabo istražen.

Najviši vrh masiva visok1134 metara nalazi se u Brazilskoj državi Roraima i još uvijek nema ime. 

Masiv je Surinam između sliva Amazone i rijeka Surinama i Gvajane.
Na obroncima masiva izviru rijeke Essequibo i Corantijn.

Izvori
------

1. 1 2  „*Serra Acaraí High Point, Brazil*" (engleski). Encyclopaedie van Nederlandsch West-Indië. Pristupljeno 24.11.2022.
2. 1 2 3  „*Akarai-gebergte*" (nizozemski). Encyclopaedie van Nederlandsch West-Indië. Pristupljeno 20.11.2022.

Vanjske veze
------------

***Acarai*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Serra do Acaraí* (`nl`)
Abigor, ilustracija iz djela *Dictionnaire Infernal* (1863.)
**Abigor** ili **Eligos** je, prema demonologiji, petnaesti duh *Goecije* koji vlada nad šezdeset legija. Ima titulu vojvode pakla. Poznaje buduće događaje, tajne stvari koje se događaju za vrijeme ratova i može vojskovođe naučiti kako da steknu poštovanje svojih vojnika. Također, potiće pripadnike viših društvenih slojeva na zaljubljivanje.

Prema *Lemegetonu*, pojavljuje se u liku zgodnog viteza koji nosi koplje, zastavu i grb.

U djelu *Pseudomonarchia Daemonum* (1583.) nabraja se kao dvanaesti demon i daju mu se istovjetne karakteristike kao u Lemegetonu.

Izvori
------

1. ↑  Knight, Thomas H. str. 54. i 86.
2. ↑

Literatura
----------

* *Knight, Thomas H. Demoni, Zagrebačka naklada, Zagreb, 2003.* ISBN 953-69996-16-2 Uneseni ISBN nije važeći.

Vanjske poveznice
-----------------

* Eligos/Abigor (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **ezoteriji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Sveta Adelaide od Italije** (931/932 – 16. decembar 999), također poznata i kao **Adelaide od Burgundije**, bila je druga supruga svetog rimskog cara Otona Velikog. 

Rodila se u Orbeu u današnjoj Švicarskoj kao kćer Rudolfa II od Burgundije i Berte Švapske. U dobi od 15 godina ju je otac dao udati za svog dotadašnjeg suparnika, Lotara II od Italije; brak je bio dio sporazuma kojim se nastojao postići mir između Rudolfa i Huga od Provanse. Lotaru je Adelaide rodila kćer poznatu kao Emma od Italije.

Godine 950. je njen muž otrovan, navodno od Berengara od Ivreje, koji je potom Adelaide nastojao prisilno udati za svog sina Adalberta. Odbijanje bračne ponude je dovelo do Adelaidinog zatvaranja u samostan u Comou. Odatle je uspjela pobjeći u Canossu, gdje joj je zaštitu dao grof Adalbert Atto. Kada je Canossu pod opsadu stavio Adalbert, Adelaide je preko izaslanika poslala poziv u pomoć njemačkom kralju Otonu. On je, pak, u Italiju 951. stigao s vojskom. Njih dvoje su se sreli u Paviji, gdje su se i vjenčali. Sa Otonom je imala četvoro djece koja su doživjela zrelu dob: sina Heinricha (r. 952), sina Bruna (r. 953), kćer Matildu, prvu kneginju-opaticu Quedlinburga, te Otona (r. 955), koji će na kraju naslijediti očevo prijestolje. Godine 962. je u Rimu Oton proglašen rimsko-njemačkim carem od strane pape Ivana XII, pri čemu je Adelaide službeno proglašeno caricom, što je predstavljao presedan.

Nakon što joj je muž 973. umro, Adelaide je postala najuticajnijom ženom na dvoru, a samim time i jednom od najuticajnijih žena u Evropi. To se, međutim, promijenilo kada joj se sin oženio za bizantsku princezu Teofano. Nevjesta je mladog Otona uspjela okrenuti protiv majke i ishoditi njeno protjerivanje s dvora 978. Adelaide je otišla u Italiju, da bi se 983. godine, uz posredovanje svog brata, burgundskog Konrada, pomirila sa sinom i vratila na dvor. Iste godine je Oton umro, a Adelaide i Teofano su proglašene ko-regenticima malodobnog Otona III. Teofano je iskoristila priliku da ponovno protjera Adelaide. Tek nakon što je Teofano 991. umrla, Adelaide se vratila na dvor i preuzela regentske dužnosti. Kada je 995. Oton postao punoljetan, povukla se u opatiju Seltz i posvetila crkvenom radu.

Nakon smrti je proglašena sveticom.

Vanjske veze
------------

* *Women's Biography: Adelaide of Burgundy, Ottonian empress* Arhivirano 2014-10-30 na Wayback Machine-u

| Kraljevske titule |
| --- |
| **Upražnjen/a**Titulu posljednji imao/la**Edith od Wessexa** | **Kraljica Njemačke**951–961 | **Upražnjen/a**Titulu preuzeo/la**Theophanu** |
| **Upražnjen/a**Titulu posljednji imao/la**Bertila od Spoleta** | **Carica Svetog Rimskog Carstva**962–973 |

  


***Adelaide od Italije*** na Wikimedijinoj ostavi
**Artur Antoni Dmochowski**; fonetski: Artur Antonji Dmohovski (13. juni 1959-, Krakov) je poljski historičar, publicista i diplomata. Ambasador Republike Poljske u Crnoj Gori (2018.–2023.) i Tajlandu (2023.–).

Život
-----

Diplomirao je na Jagelonskom univerzitetu, specijalizirajući se na najnovijoj istoriji Centralne i Istočne Europe. Dobio je zvanje *Master in International Policy Studies* na studijama na Univerzitetu Maryland u okviru Fulbright stipendije. 1992. godine počeo je radititi u Ministarstvu vanjskih poslova. Radio je kao predstavnik Poljske u mirovnim misijama u Gruziji i na Balkanu, gdje je obavljao funkciju portparola Misije OEBS-a u Bosni i Hercegovini, a kasnije tokom šest godina kao Ministar Savjetnik bio rukovodilac ekonomskog odjeljenja Ambasade u Rimu. U godinama 2015–2016 bio je portparol, a kasnije zamjenik direktora Diplomatske akademije Ministarstva. Od 31. augusta 2018. g. do 31. maj 2023. je bio ambasador Republike Poljske u Crnoj Gori.

Tokom 80-ih godina djelovao je u podzemnom Nezavisnom udruženju studenata i Solidarnosti. Bio je glavni i odgovorni urednik najvećeg podzemnog časopisa na jugu zemlje – nedjeljnika „Vrijeme Solidarnosti", dok je u 90-im godinama radio kao novinar u Njujorku i Televiziji Poljska. U godinama 2016–2017 bio je na čelu Poljske novinske agencije.

Žena Monika je doktorka međunarodnih odnosa; radi u Kancelariji Predsjednika Poljske. Imaju dvoje djece.

Odlikovanja
-----------

Dobio je odlikovanje Komandorski Krst Ordena obnove Poljske (2018 g.), Krst Slobode i Solidarnosti (2010 g.) i medalje „Hvala za slobodu", „Nesalomljivim u riječi" (2010 g.) i Orden Crnogorske zastave. Dobio je takođe počasno priznanje Nagradu slobode riječi Udruženja novinara Poljske.

Djela
-----

* *Zginął za Polskę bez komunistów. Zarys biografii Józefa Kurasia „Ognia"*, Warszawa: Wydawnictwo CDN, 1987.
* *Wietnam. Wojna bez zwycięzców*, Kraków: Europa, 1991, 2000.
* *Wietnam 1962-1975*, Warszawa: Dom Wydawniczy Bellona, 2003.
* *Kulisy kryzysu: o przyszłości Polski i Europy*, Lublin; Warszawa: Wydawnictwo Słowa i Myśli, 2013.
* *Między Unią a Rosją: o polskiej racji stanu, polityce zagranicznej i miejscu Polski w Unii Europejskiej*, Lublin; Warszawa" Wydawnictwo Słowa i Myśli, 2013.
* *Kościół "Wyborczej": największa operacja resortowych dzieci*, Lublin: Wydawnictwo Słowa i Myśli, 2014.
* *Najdłuższa wojna: przed Ukrainą był Wietnam, Lublin*; Warszawa: Wydawnictwo Słowa i Myśli, 2014.
* *Jak wygrać wybory*, Lublin; Warszawa: Wydawnictwo Słowa i Myśli, 2014.

Izvori
------

1. ↑  Odznaczenia dla byłych działaczy opozycji demokratycznej Arhivirano 2019-03-20 na Wayback Machine-u, preuzeto 3.07.2018.
2. ↑  Medal Niezłomnym w Słowie, preuzeto 2011.
3. ↑  „Đukanović odlikovao Dmohovskog Ordenom crnogorske zastave". vijesti.me. 2023-05-12. Pristupljeno 2023-06-15.

Vanjske veze
------------

* Zapis posiedzenia Komisji Spraw Zagranicznych z 18.07.2018.
* Artur Dmochowski na stranicama Ambasade


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 

	+ WorldCat identiteti
	+ VIAF: 181629763
	+ LCCN: n2011057705
	+ ISNI: 0000 0003 5618 3603
	+ GND: 171474910
	+ SUDOC: 187076685
 |
***Abelisaurus*** (nazvan po njegovom otkrivaču, Robertou Abelu) je rod dinosaura iz kasne krede, prije oko 80 milijuna godina. Pronađena je samo jedna lubanja od ovog dinosaura.

Do sada je imenovana jedna vrsta, *A. comahuensis*, čiji se drugi dio imena odnosi na regiju Comahue u Argentini, gdje je fosil pronađen. I rod i vrstu su opisali argentinski paleontolozi Jose Bonaparte i Fernando Novas 1985. godine i stavili su ih u novostvorenu porodicu Abelisauridae.

Opis
----

Izgled glave *Abelisaurus comahuensis*
Mjesto otkrića *Abelisaurus comahuensis*.
Budući da osim lubanje nisu pronađeni drugi ostaci, znanstvenici su morali zamisliti ostatak tijela na osnovu drugih, bolje poznatih abelisaurida. Pretpostavlja se da je imao tipičan oblik tijela velikih teropoda i da je bio dug oko 9 metara. Hodao je na dvije noge i vjerojatno je na prednjim udovima imao po tri prsta. 

Jedina otkrivena lubanja je nepotpuna, posebno sa desne strane. Također nedostaje veći dio gornjeg dijela usta. Bila je duga preko 85 cm. Velika glava ovog dinosaura je imala zaobljenu njušku, a zubi su mu bili prilično maleni za dinosaura mesoždera njegove veličine. Iako ne postoje nikakve koštane kvrge ili rogovi, poput onih koji postoje kod drugih abelisaurida kao što je *Carnotaurus*, gruba mjesta na njušci i iznad očiju su možda držala roščiće od keratina, koji se nisu mogli fosilizirati. Lubanja mu je neobična po tome što ima ogromne otvore tik iznad ralja, koji su mnogo veći nego kod drugih dinosaura.

Nastanjivao je riječne doline današnje Argentine.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Abelisaurus** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Abelisaurusu** |

***Abelisaurus*** na Wikimedijinoj ostavi
Arturo Toscanini

Accéder aux informations sur cette image commentée ci-après.Arturo Toscanini godine 1908.

Opće informacije| Rođenje | 25. mart 1867. (1867-03-25)Parma, Kraljevina Italija |
| Bračni drug(ovi) | Carla de Martini |
| Djeca | Wanda Toscanini Horowitz (udana za Vladimira Horowitza) |
| Smrt | 16. januar 1957. (dob: 89)Riverdale u New Yorku, SAD |
| Zanimanje | dirigent |
| Muzički žanr | opera, simfonijska muzika |
| Period aktivnosti | 1886-1954 |

uredi Konzultiraj dokumentaciju šablona

**Arturo Toskanini**  (ital. *Arturo Toscanini*; Parma, 25. mart 1867. – Njujork, 16. januar 1957) je bio italijanski dirigent.

Biografija
----------

Toskanini je muzičku karijeru počeo najpre kao čelista. Prvi put je stao za dirigentski pult sasvim slučajno, i tom prilikom samouvereno i precizno izveo Verdijevu Aidu. Uspeh, koji je tom prilikom postigao pratio ga je tokom cele, sedam decenija duge, dirigentske karijere. Kako mu je ugled brzo rastao, sa samo 31. godinom dospeo je na čelo Milanske skale, a potom prešao u Metropoliten operu u Njujorku. Pred Prvi svetski rat je prešao u Njujoršku filharmoniju, a zbog Drugog svetskog rata u NBC simfonijski orkestar, sa kojim će raditi do kraja karijere.

Stil
----

Arturo Toskanini je uvek dirigovao napamet i bio je poznat po preciznosti i disciplini izvođenja italijanskih opera, naročito Verdija, svog sunarodnika i poznanika. U simfonijskim repertoarima smatran je nenadmašnim u izvođenju Betovenovih i Bramsovih dela.

Ostvario je veliki uticaj na generacije dirigenata koje su usledile posle njega. Mladi Karajan je na biciklu prelazio desetine kilometara, kako bi prisustvovao nastupima ovog majstora. I ono što je bitno, to je da se najpre zahvaljujući Toskaniniju (i naravno Furtvengleru, Karajanu i Bernštajnu), počeo stvarati mit o dirigentu kao magičnoj ličnosti, koja prevazilazi uticaj savremenih kompozitora i postaje predvodnik i nosilac celokupnog muzičkog života.

Literatura
----------

* *Norman Lebrecht, The Maestro Myth, 1997.*

Vanjske veze
------------

***Arturo Toscanini*** na Wikimedijinoj ostavi

* Toscanini's reforms at La Scala Arhivirano 2006-02-05 na Wayback Machine-u
* Toscanini and the History of the NBC Symphony plus Live WWII broadcast Arhivirano 2007-03-11 na Wayback Machine-u
* Toscanini's Gravesite
* An official website with more links Arhivirano 2004-06-13 na Wayback Machine-u
* A fairly comprehensive discography, although it has not been updated for a few years. Arhivirano 2007-03-09 na Wayback Machine-u
* NPR special on the selection of the 1938 radio broadcast of Toscanini conducting the NBC Orchestra to the 2005 National Recording Registry

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 19867298
* LCCN: n50014549
* ISNI: 0000 0001 0877 0075
* GND: 118623443
* SELIBR: 313235
* SUDOC: 027369293
* BNF: cb139005146 (podaci)
* BIBSYS: 90606822
* MusicBrainz: da96be23-ef88-420e-8173-3efb7fd995cc
* NLA: 35553576
* NDL: 00621569
* NKC: jn20011211001
* BNE: XX1282069
* CiNii: DA06160021
* CONOR.SI: 45354339
* NSK: 000078692

 |
Francuska plemkinja **Adelajda od Vermandoisa** (**Adela**; fra. *Adélaïde de Vermandois*; o. 1065. — 28. rujna 1120./24.) bila je grofica vladarica (*suo jure*) Valoisa, Vermandoisa i Crépyja iz dinastije Herbertovaca. Imala je dvojicu muževa.

Biografija
----------

### Podrijetlo i preuzimanje vlasti

Gospa Adelajda je rođena oko 1065. god. Njezin je otac bio grof Herbert IV, sin grofa Ottona i njegove supruge Pavije te potomak Herberta II. Majka joj je bila grofica Adela od Valoisa, po kojoj je dobila ime. (Adela je bila grofica Valoisa po svom vlastitom pravu.) Stariji brat Adelajde bio je grof Odo Ludi, koji je oca i majku i naslijedio, a koji je vrlo vjerojatno bio psihički nestabilan.

Godine 1085. vijeće baruna oduzelo je vlast Odu i predalo ju Adelajdi. Odo je potom postao vladar Saint-Simona.

### Prvi brak

Adelajda, grofica Vermandoisa
Oko 1080. Adelajda se udala za princa Francuske, Huga, koji je bio sin kralja Henrika I i njegove supruge, kraljice Ane. *De jure uxoris*, Hugo je postao grof Vermandoisa i Valoisa. Djeca Adelajde i Huga:

* Matilda (*Mathilde*; ? — nakon 1130.), žena Rudolfa od Baugencyja
* Agneza (*Agnès*; o. 1085. — ?)
* Konstanca (*Constance*)
* Izabela (Elizabeta) od Vermandoisa
* Raoul I od Vermandoisa, očev nasljednik
* Henrik od Vermandoisa, lord Chaumont-en-Vexina
* Šimun, biskup
* Vilim?
* Beatrica (*Béatrice*)

Hugo je umro 1102.

### Drugi brak

God. 1103. Adelajda se preudala za Renauda II od Clermonta; njihova djeca:

* Margareta
* Rudolf?

Izvori i bilješke
-----------------

1. ↑  Régine Le Jan, *Famille et pouvoir dans le monde franc (VIIe-Xe siècle)* (*Publications de la Sorbonne*, 2003.)
2. ↑  *De Genere Comitum Flandrensium* (kronika koja opisuje genealogiju grofova Flandrije)
3. ↑  EUDES de Vermandois "l'Insensé", son of HERIBERT IV Comte de Vermandois & his wife Adela de Valois (-after 1085). Comte de Saint-Simon.
4. ↑  *Chronica Albrici Monachi Trium Fontium*
5. ↑  *Genealogiæ Scriptoris Fusniacensis*
6. ↑  *Vita Karoli Comitis Flandriæ* (kronika)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Grofica vladarica Vermandoisa** | Nasljednik: |
| **Odo od Vermandoisa** | **Raoul I od Vermandoisa** |
**Ankirin 2, neuronski**, koji je poznat kao **ANK2**, je protein koji je kod ljudi kodiran genom *ANK2*.

Funkcija
--------

Protein kodiran ovim genom je neophodan za osposobljavanje i stabilnost Na+/Ca++ izmenjivača u kardiomiocitima. Mutacija ovog gene uzrokuje sindrom produženog QT tip 4.  Brojne transkriptne varijante koje kodiraju različite izoforme su opisane.

Ankirin familija
----------------

Protein kodiran ANK2 genom je član ankirin familije proteina koji povezuje integralne proteine sa potpornim spektrin-aktin citoskeletonom. Ankirin igraju esencijalnu ulogu u aktivnostima kao što su ćelijska pokretljivost, aktiviranje, proliferacija, kontakt i održavanje specijalizovanih membranskih domena. Većina ankirina se tipično sastoji of tri strukturna domena: amino-terminalni domen koji sadrži višestruka ankirin ponavljanja; centralin region sa visoko konzervisanim spektrin vezivajućim domenom; i karboksi-terminal regulatorni domen koji je najmanje konzerviran i koji je subjekat varijacije.

Literatura
----------

1. 1 2 3  „Entrez Gene: ANK2 ankyrin 2, neuronal".
2. ↑  Schott JJ, Charpentier F, Peltier S, Foley P, Drouin E, Bouhour JB, Donnelly P, Vergnaud G, Bachner L, Moisan JP, *et al.* (November 1995). „Mapping of a gene for long QT syndrome to chromosome 4q25-27". *Am. J. Hum. Genet.* **57** (5): 1114–22. PMC 1801360. PMID 7485162.
3. ↑  Mohler PJ, Schott JJ, Gramolini AO, Dilly KW, Guatimosim S, duBell WH, Song LS, Haurogné K, Kyndt F, Ali ME, Rogers TB, Lederer WJ, Escande D, Le Marec H, Bennett V (February 2003). „Ankyrin-B mutation causes type 4 long-QT cardiac arrhythmia and sudden cardiac death". *Nature* **421** (6923): 634–9. DOI:10.1038/nature01335. PMID 12571597.

Spoljašnje veze
---------------

* MeSH *ANK2+protein,+human*
**Accademia di San Luca** (službeno talijanski *Accademia Nazionale di San Luca*) je umjetnička akademija iz Rima u Italiji.

Historija
---------

Prvi poznati statut datira iz 1478. i još se čuva u akademijinom arhivu, na njegovim koricama je minijatura sa sv. Lukom koji prima nove regule od četvorice članova univerziteta. Po nepisanoj tradiciji, sv. Luka je svetac zaštitnik slikara jer je on po legendi prvi naslikao ikonu sa Marijom i djetetom.

Nakon propasti Vasarijeve Akademije, njene ideje o potrebi obrazovanja umjetnika preuzela je Akademija di San Luca. Ona je kao obrazovna institucija startala s radom 1593. na inicijativu slikara Federica Zuccarija i kardinala Federica Borromea. S naglaskom na obrazovanje i izložbe, Accademia di San Luca bila je prototip današnjih suvremenih akademija. Među brojnim inovacijama koje su u njoj nastale, a danas se primjenjuju po svim akademijama svijeta, bio je običaj da se predavanja članova akademije kasnije publiciraju i tako daju na raspolaganje široj javnosti. Taj način rada postao je sredstvo kojim je akademija uspješno propagirala svoje estetske vizije i osigurala javnu podršku.

Akademija San Luca je 1635. reorganizirana kao snažna institucija, uz veliku pomoć pape Urbana VIII. 
Prvo sjedište Akademije bila je mala bazilika Sant'Eustachio, kasnije je premješteno u crkvu Santi Luca e Martina na Rimski forum, a zatim u palaču Carpegna u kojoj je i danas.

Od 1874. i aneksije Papinske Države u Kraljevinu Italiju, Accademia di San Luca više nije obrazovna institucija, pa je morala napustiti školske zgrade u Via di Ripetta i smanjiti svoju aktivnost u manjoj zgradi na Rimskom forumu.

Danas u svom novom sjedištu u Palači Carpegna, Akademijina aktivnost je usmjerena na koordinaciju rada brojnih drugih starih obrazovnih institucija. Gotovo svi su vodeći talijanski umjetnici i brojni stranci bili su članovi te Akademije, čiji su ciljevi bili i jačanje ugleda vlastitih članova.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Storia dell'Accademia*" (talijanski). Accademia di San Luca. Arhivirano iz originala na datum 2018-03-12. Pristupljeno 3. 3. 2018.
2. 1 2 3 4  „*Academy of art*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 3. 3. 2018.

Vanjske veze
------------

***Accademia di San Luca*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Accademia Nazionale di San Luca* Arhivirano 2013-08-08 na Wayback Machine-u (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 127343943
* LCCN: n93105433
* ISNI: 0000 0001 2151 579X
* SUDOC: 030659590
* BNF: cb12174849k (podaci)
* NKC: ntk20231188596

 |
Ovo je članak o historijsko slonu.  Za istoimenu ličnost iz Kurana, v. Al-Khidr.  
Slika bijelog bojnog slona iz Španije u 11. vijeku
**Abul-Abbas**, također **Abul Abaz** ili **Abulabaz**, bio je azijski slon poslan kao poklon franačkom caru Karlu Velikom od strane bagdadskog kalifa Harun al-Rashida godine 797. Slonovo ime i događaji iz njegovog života u Karolinškom Carstvu se navode u tekstu *Annales regni francorum* (Kraljevski franački anali), a slona također spominje Einhardov tekst *Vita Karoli Magni*. U abasidskim zapisima, međutim, nekama nikakvog spomena poslova sa Karlom Velikim, vjerojatno zato što je Rašid franačkog cara smatrao "nižerazrednim" vladarom.

Abul-Abbas je iz tadašnje abasidske prijestolnice Bagdada doveo franački Jevrej po imenu Isaac, koji je tamo poslan kao Karlov izaslanik zajedno sa Lanterfridom i Sigimundom. Kao jedini preživjeli član izaslanstva, Isaac se vratio u Franačku zajedno sa slonom. Putovanje Isaac i slon započeli duž egipatske obale u Ifrikiju (današnji Alžir i Tunis), kojim je tada vladao Ibrahim ibn al-Aghlab. Isaac je, možda uz Ibrahimovu pomoć, otplovio iz grada Kairouan preko Sredozemnog mora. Iskrcao se u Genovi u oktobru 801. On i slon su prezimili u Vercelliju, a na proljeće prešli Alpe i stigli u Karlovu rezidenciju u Aachenu 1. jula 802. Abul-Abbas je potom izlagan svaki put kada bi se okupio dvor, a konačno je smješten u gradu Augsburg u današnjoj južnoj Bavarskoj.

Godine 810. je Abul-Abbas u četrdesetim godinama života umro od upale pluća, najvjerojatnije nakon kupanja u Rajni.

Kasniji izvori navode da je Abul-Abbas bio albino. Prema legendi je također služio kao bojni slon 804. godine kada je kralj Godfred napao franačko trgovište kraj danske granice i stanovništvo nasilno doveo u Hedeby. Karlo Veliki je tada mobilizirao vojsku i poslao svog slona koji je sudjelovao u toj bitci. Suvremeni izvori, međutim, šute o boji slona i njegovoj eventualnoj vojnoj karijeri.

Izvori
------

1. ↑  Annales regni francorum 802:117 "venit Isaac cum elefanto et ceteris muniberus, quae a rege Persarum missa sunt, et Aquisgrani omnia imperatori detulit; nomen elefanti erat Abul Abaz". Harun al Rashid se navodi kao kralj Perzijanaca (ibid 801:116 "rex Persarum") ili kralj Saracena (ibid 810:113 "ubi dum aliquot dies moraretur, elefant ille, quem ei Aaron rex Sarracenorum miserat, subita morte periit"
2. ↑  Einhard p.70. Einhard slona navodi kao jednog koga je Harun al Rashid imao u posjedu ("quem tunc solem habetat"), a što se smatra izmišljotinom. Thorpe, Lewis (1969). *Two lives of Charlemagne* (7 izd.). Penguin Classics,. str. 184. ISBN 0-14-044213-8.
3. ↑  Sherman, Dennis; Salisbury, Joyce. *The West in the World, Volume I: To 1715*. **1** (3 izd.). New York: McGraw-Hill. str. 220. ISBN 0-07-331669-5. OCLC 177823124.
4. 1 2  Kistler, John M.; Lair, Richard (2006). *War elephants*. Greenwood Publishing Group. str. 187–188. ISBN 0-275-98761-2.
5. ↑  Sypeck, Jeff. (2006). *Becoming Charlemagne*. HarperCollins Publishers. ISBN 0-06-079706-1
|  |
| --- |
| **Arkus sinus** |
|  |
| *Osnovne osobine* |
|  Parnost  |  neparna  |
|  Domen  |  [-1,1]  |
|  Kodomen  |  [-π/2,π/2]  |
| *Specifične vrednosti* |
|  Nule  |  0  |
| *Specifične osobine* |
|  Prevoji  |  (0,0)  |
|  Ulazak u nulu pod uglom  |  π/4  |

**Arkus sinus** je funkcija inverzna sinusnoj funkciji na njenom ograničenom intervalu [-π/2,π/2]. Koristi se za određivanje veličine ugla u ovom opsegu, kada je poznata vrednost njegovog sinusa.

Formule
-------

Slede neke od formula koje se vezuju za arkus sinus:

{\displaystyle \arcsin {-x}={\frac {\pi }{2}}-\arccos {x}} (pravilo komplementarnih uglova)
{\displaystyle \arcsin {-x}=-\arcsin {x}} (neparnost f-je)
{\displaystyle \arcsin {\frac {1}{x}}=arccosec{x}}
Preko formule za polovinu ugla se dobija i:

{\displaystyle \arcsin x=2arctg{\frac {x}{1+{\sqrt {1-x^{2}}}}}}
Izvod:

{\displaystyle {\frac {d}{dx}}\arcsin x{}={\frac {1}{\sqrt {1-x^{2}}}};\qquad |x|<1}
Predstavljanje u formi integrala:

{\displaystyle \arcsin x{}=\int \_{0}^{x}{\frac {1}{\sqrt {1-z^{2}}}}\,dz,\qquad |x|\leq 1}
Predstavljanje u formi beskonačne sume:

{\displaystyle {\begin{aligned}\arcsin z&{}=z+\left({\frac {1}{2}}\right){\frac {z^{3}}{3}}+\left({\frac {1\cdot 3}{2\cdot 4}}\right){\frac {z^{5}}{5}}+\left({\frac {1\cdot 3\cdot 5}{2\cdot 4\cdot 6}}\right){\frac {z^{7}}{7}}+\cdots \\&{}=\sum \_{n=0}^{\infty }\left({\frac {(2n)!}{2^{2n}(n!)^{2}}}\right){\frac {z^{2n+1}}{(2n+1)}};\qquad |z|\leq 1\end{aligned}}}

Vanjske veze
------------

* Funkcija arkus sinus na wolfram.com

|  |
| --- |
| **Trigonometrijske i hiperbolične funkcije** |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Sinus | Kosinus | Tangens | Kotangens | Sekans | Kosekans |
| Funkcija | sin(x) | cos(x) | tg(x) | ctg(x) | sec(x) | cosec(x) |
| Inverzna | arcsin(x) | arccos(x) | arctg(x) | arcctg(x) | arcsec(x) | arccosec(x) |
| Hiperbolična | sinh(x) | cosh(x) | tgh(x) | ctgh(x) | sech(x) | cosech(x) |
| Inv. hiperbolična | arcsinh(x) | arccosh(x) | arctgh(x) | arcctgh(x) | arcsech(x) | arccosech(x) |

 |
**Aequum**, rimske kolonije u selu Čitluk kraj Sinja.

Položaj
-------

Dolina srednjeg toka rijeke Cetine i njeno okolno-gravitirajuće pripadajuće područje tzv. Cetinska krajina predstavlja okosnicu čitave regije i zasebnu geografsku regiju brdovite Dalmatinske Zagore. Njen 100km dug tok prolazi kroz tamošnja suha kraška polja pokrivena submediteranskom vegetacijom, u čijem se krilu upravo sačuvalo najviše arheoloških ostataka materijalne kulture. 

Današnji Čitluk nalazi se u neposrednoj blizini grada Sinja i na rubnom području njegovog prostranog Sinjskog polja. U antičko vrijeme dosegao je doseljenjem rimskih vojnika, odnosno, kolonista sredinom 1.st.po.Kr. status agrarne veteranske kolonije, osnovane za vrijeme vladavine cara Klaudija (41.-54.godine) koja po njemu i nosi sluzbenu carsku titulaturu grada *colonia Claudia Aequum*, kao jedino naselje takvog stupnja u unutrašnjosti rimske provincije Dalmacije. Grad četvrtasta oblika odlikuje klasični antički urbanizam (*urbs quadrata*) s pravilnim ortogonalnim rasterom ulica, brojnim javnim građevinama te gradskim fortifikacijama kao atributom antičkog grada. To je posljednje rimska kolonija utemeljena na istočnojadranskoj obali, odnosno, u njoj gravitirajućem području. Dotičan grad također je pravilno strukturiran, sa središtem i forumom na križanju karda i dekumana. Aequum je zapravo je središte širega okolnog područja na kojem žive kolonisti, gdje pretežu javni sadržaji i gdje ima malo prostora predviđenog za stanovanje. Kolonisti iz okolice u naseobini zadovoljavaju svoje upravne, kulturne, religijske kao i društveno-rekreacijske potrebe. Također se na području rimskog Aequuma pretpostavlja postojanje građevine amfiteatra, namijenjene za priređivanje surovih i krvavih gladijatorskih igara.

Literatura
----------

* Marin Buovac: *Amphitheatres in the Republic of Croatia*, 13th Annual Meeting of the European Association of Archaeologists, Sveučilište u Zadru, Zadar, 2007.
* Mate Suić: Antički grad na istočnom Jadranu, drugo izmijenjeno i dopunjeno izdanje, Golden marketing, Zagreb, 2003.
|  |
| --- |
| **Arkus kosinus** |
|  |
| *Osnovne osobine* |
|  Parnost  |  neparna  |
|  Domen  |  [-1,1]  |
|  Kodomen  |  [0,π]  |
| *Specifične vrednosti* |
|  Nule  |  1  |
|  Vrednost u -1  |  π  |
|  Vrednost u 0  |  π/2  |
|  Vrednost u 1  |  0  |
| *Specifične osobine* |
|  Prevoji  |  (0,π/2)  |
|  Ulazak u nulu pod uglom  |  -π/4  |

**Arkus kosinus** je funkcija inverzna kosinusnoj funkciji na intervalu *[0,π]* njenog domena. Koristi se za određivanje veličine ugla u ovom opsegu kada je poznata vrednost njegovog kosinusa.

Formule
-------

Slede neke od formula koje se vezuju za arkus kosinus:

{\displaystyle \arccos {-x}={\frac {\pi }{2}}-\arcsin {x}} (pravilo komplementarnih uglova)
{\displaystyle \arccos {-x}=\pi -\arccos {x}}
{\displaystyle \arccos x=\arcsin {\sqrt {1-x^{2}}},} ako {\displaystyle \ 0\leq x\leq 1}
{\displaystyle \arccos {\frac {1}{x}}=arcsec{x}}
Preko formule za polovinu ugla se dobija i:

{\displaystyle \arccos x=2\arctan {\frac {\sqrt {1-x^{2}}}{1+x}},} ako {\displaystyle -1<x\leq +1}
Izvod:

{\displaystyle {\frac {d}{dx}}\arccos x{}={\frac {-1}{\sqrt {1-x^{2}}}};\qquad |x|<1}
Predstavljanje u formi integrala:

{\displaystyle \arccos x{}=\int \_{x}^{1}{\frac {1}{\sqrt {1-z^{2}}}}\,dz,\qquad |x|\leq 1}
Predstavljanje u formi beskonačne sume:

{\displaystyle {\begin{aligned}\arccos z&{}={\frac {\pi }{2}}-\arcsin z\\&{}={\frac {\pi }{2}}-(z+\left({\frac {1}{2}}\right){\frac {z^{3}}{3}}+\left({\frac {1\cdot 3}{2\cdot 4}}\right){\frac {z^{5}}{5}}+\left({\frac {1\cdot 3\cdot 5}{2\cdot 4\cdot 6}}\right){\frac {z^{7}}{7}}+\cdots )\\&{}={\frac {\pi }{2}}-\sum \_{n=0}^{\infty }\left({\frac {(2n)!}{2^{2n}(n!)^{2}}}\right){\frac {z^{2n+1}}{(2n+1)}};\qquad |z|\leq 1\end{aligned}}}

Vanjske veze
------------

* Funkcija arkus kosinus na wolfram.com

|  |
| --- |
| **Trigonometrijske i hiperbolične funkcije** |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Sinus | Kosinus | Tangens | Kotangens | Sekans | Kosekans |
| Funkcija | sin(x) | cos(x) | tg(x) | ctg(x) | sec(x) | cosec(x) |
| Inverzna | arcsin(x) | arccos(x) | arctg(x) | arcctg(x) | arcsec(x) | arccosec(x) |
| Hiperbolična | sinh(x) | cosh(x) | tgh(x) | ctgh(x) | sech(x) | cosech(x) |
| Inv. hiperbolična | arcsinh(x) | arccosh(x) | arctgh(x) | arcctgh(x) | arcsech(x) | arccosech(x) |

 |
**Ahelos** (grčki: Αχελώος), u povijesti zvana *Aspropótamos* ( bijela rijeka), je rijeka u zapadnoj Grčkoj, druga po dužini od svih rijeka u Grčkoj. Za antičkih vremena rijeka je bila granica između Akarnanije i Etolije i vjerovalo se da u njoj živi istoimeni riječni bog. Rijeka protječe kroz četiri grčke periferije; Tesaliju, Epir, Središnju Grčku i Zapadnu Grčku, kod Mesolongija utječe u Jonsko more. 

Najstarije ime rijeke bilo je **Thoas**, rijeđe je zvana **Thestios** ili **Axenos**. Već Herodot je ovu rijeku zvao Ahelos.

Geografske karakteristike
-------------------------

Rijeka Ahelos izvire na planini Lakmos (ili Peristeri) u Pindskom gorju južno od gradića Mecovo, sjeverozapadno od grada Kalambake i istočno od Janjine u Epiru. Prva veća pritoka je rijeka Aspropotamos (bijela rijeka). Rijeka teče stalno u pravcu juga, ispočetka kroz dugu i usku klisuru, koja se kasnije proširi u kotlinu. 

Tok rijeke u gornjem dijelu je granica između Prefekture Arta i Periferije Epir. Daljni tok rijeke tvori granicu sa prefekturom Kardica na istoku, a kasnije između prefektura Etolija i Akarnanija (danas Prefektura Etolija-Akarnija) prema zapadu, a nekoliko kilometara kasnije sa prefekturom Euritanijom na istoku.

U svom srednjem dijelu prima vode značajnih pritoka rijeka; Agrafiotis i Megdova. Kod gorja Panaitoliko, podignuta je brana Stratos i veliko umjetno jezero (široko na pojedinim dijelovima 10 - 15 km).

Zbog izgradnje velike količine brana za hidrocentrale na rijeci i umjetnih jezera; Stratos, Kremasta, Kastrakiou tok rijeke i njeno prirodno korito vrlo je izmjenjeno. 

Rijeka se na svom ušću u Jonsko more dijeli u nekoliko grana i tvori veliku deltu - Parakeloitis, koja ima površinu od 300 km ². Delta se nalazi južno od mjesta Ojniada i zapadno od grada Mesolongija i mjesta Etoliko, nedaleko od ulaza u Patraski zaljev, nasuprot otoka Kefalonija.

Rijeka je plovna do brane i umjetnog jezera Stratos.

Privredni značaj rijeke
-----------------------

1960-tih izgrađena je hidrocentrala Stratos sa velikim akomulacionim jezerom. 
Ova hidrocentrala danas obskrbljuje strujom centralnu i zapadnu Grčku. Druga velika brana - Katsiki je nešto niže nizvodno. 
Projekt kojim bi se vode iz gornjeg dijela rijeke Ahelos preusmjerile u ravnice Tesalije radi navodnjavanja, je trenutačno zaustavljen (gradnja brana Sikia i Mesokora).

Vanjske veze
------------

***Ahelos*** na Wikimedijinoj ostavi

* Informacije o planiranom djelomičnom skretanju voda Ahelosa u Tesaliju (`en`)
* Ekološki vodič po rijeci Arhivirano 2004-12-15 na Wayback Machine-u (`en`)
* Slike Ahelosa iz okolice Vourgarelija (`en`)
* Akomulaciono jezero Kremasta na rijeci Ahelos Arhivirano 2007-07-01 na Wayback Machine-u (`el`)
* Karta rijeke Ahelos i akomulacionog jezera Kremasta u Euritaniji Arhivirano 2006-10-27 na Wayback Machine-u (`el`)
* Promjene rijeke zbog izgradnje Arhivirano 2005-02-14 na Wayback Machine-u (`el`)
* Slike Ahelosa (`el`)
|  |
| --- |
| **Arkus kotangens** |
|  |
| *Osnovne osobine* |
|  Parnost  |  neparna  |
|  Domen  |  (-∞,∞)  |
|  Kodomen  |  (-π/2,π/2)  |
| *Specifične vrednosti* |
|  Vrednost u +∞  |  0  |
|  Vrednost u -∞  |  0  |
|  Vrednost u 0+  |  π/2  |
|  Vrednost u 0-  |  -π/2  |
| *Specifične osobine* |
|  Asimptote  |  y = 0  |

**Arkus kotangens** je funkcija inverzna funkciji kotangensa na intervalu njenog domena [-π/2,π/2]. Koristi se za određivanje veličine ugla kada je poznata vrednost njegovog kotangensa. Može se definisati sledećom funkcijom:

{\displaystyle \operatorname {arcctg} \;x=\operatorname {ctg} ^{-1}x={\frac {i}{2}}\left(\log \left(1-{\frac {i}{x}}\right)-\log \left(1+{\frac {i}{x}}\right)\right)}
Pri čemu treba važiti da je  različito od nule.

Formule
-------

Slede neke od formula koje se vezuju za arkus kotangens:

{\displaystyle \operatorname {arcctg} \;x={\frac {\pi }{2}}-\arctan x} (pravilo komplementnih uglova)
{\displaystyle \operatorname {arcctg} (-x)=\pi -\operatorname {arcctg} \;x\!}
{\displaystyle \operatorname {arcctg} \;{\frac {1}{x}}={\frac {\pi }{2}}-\operatorname {arcctg} \;x=\arctan x,\ } {\displaystyle \ x>0}
{\displaystyle \operatorname {arcctg} \;{\frac {1}{x}}={\frac {3\pi }{2}}-\operatorname {arcctg} \;x=\pi +\arctan x,\ } {\displaystyle \ x<0}
Izvod:

{\displaystyle {\frac {d}{dx}}\operatorname {arcctg} \;x{}={\frac {-1}{1+x^{2}}}}
Predstavljanje u formi integrala:

{\displaystyle \operatorname {arcctg} \;x{}=\int \_{x}^{\infty }{\frac {1}{x^{2}+1}}\,dx}
Predstavljanje u formi beskonačne sume:

{\displaystyle {\begin{aligned}\operatorname {arcctg} x&{}={\frac {\pi }{2}}-\arctan x\\&{}={\frac {\pi }{2}}-(z-{\frac {x^{3}}{3}}+{\frac {x^{5}}{5}}-{\frac {x^{7}}{7}}+\cdots )\\&{}={\frac {\pi }{2}}-\sum \_{n=0}^{\infty }{\frac {(-1)^{n}x^{2n+1}}{2n+1}};\qquad |x|\leq 1\qquad x\neq i,-i\end{aligned}}}

Vanjske veze
------------

* Funkcija arcctg na wolfram.com

|  |
| --- |
| **Trigonometrijske i hiperbolične funkcije** |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Sinus | Kosinus | Tangens | Kotangens | Sekans | Kosekans |
| Funkcija | sin(x) | cos(x) | tg(x) | ctg(x) | sec(x) | cosec(x) |
| Inverzna | arcsin(x) | arccos(x) | arctg(x) | arcctg(x) | arcsec(x) | arccosec(x) |
| Hiperbolična | sinh(x) | cosh(x) | tgh(x) | ctgh(x) | sech(x) | cosech(x) |
| Inv. hiperbolična | arcsinh(x) | arccosh(x) | arctgh(x) | arcctgh(x) | arcsech(x) | arccosech(x) |

 |
|  |
| --- |
| **Arkus sekans** |
|  |
| *Osnovne osobine* |
|  Parnost  |  neparna  |
|  Domen  |  (-∞,-1] i [1,∞)  |
|  Kodomen  |  [0,π/2) i (π/2,π]  |
| *Specifične vrednosti* |
|  Vrednost u +∞  |  π/2  |
|  Vrednost u -∞  |  π/2  |
|  Vrednost u -1  |  π  |
|  Vrednost u 1  |  0  |
| *Specifične osobine* |
|  Asimptote  |  y = π/2  |

**Arkus sekans** je funkcija inverzna funkciji sekansa.

Formule
-------

Slede neke od formula koje se vezuju za arkus sekans:

{\displaystyle \operatorname {arcsec}(-x)=\pi -\operatorname {arcsec} x\!}
{\displaystyle \operatorname {arcsec} {\frac {1}{x}}=\arccos x}
Izvod:

{\displaystyle {\frac {d}{dx}}\operatorname {arcsec} x{}={\frac {1}{|x|\,{\sqrt {x^{2}-1}}}};\qquad |x|>1}
Predstavljanje u formi integrala:

{\displaystyle \operatorname {arcsec} x{}=\int \_{1}^{x}{\frac {1}{x{\sqrt {x^{2}-1}}}}\,dx,\qquad x\geq 1}
Predstavljanje u formi beskonačne sume:

{\displaystyle {\begin{aligned}\operatorname {arcsec} x&{}=\arccos \left(x^{-1}\right)\\&{}={\frac {\pi }{2}}-(x^{-1}+\left({\frac {1}{2}}\right){\frac {x^{-3}}{3}}+\left({\frac {1\cdot 3}{2\cdot 4}}\right){\frac {x^{-5}}{5}}+\left({\frac {1\cdot 3\cdot 5}{2\cdot 4\cdot 6}}\right){\frac {x^{-7}}{7}}+\cdots )\\&{}={\frac {\pi }{2}}-\sum \_{n=0}^{\infty }\left({\frac {(2n)!}{2^{2n}(n!)^{2}}}\right){\frac {x^{-(2n+1)}}{(2n+1)}};\qquad \left|x\right|\geq 1\end{aligned}}}

Vanjske veze
------------

* Funkcija arcsec na wolfram.com

|  |
| --- |
| **Trigonometrijske i hiperbolične funkcije** |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Sinus | Kosinus | Tangens | Kotangens | Sekans | Kosekans |
| Funkcija | sin(x) | cos(x) | tg(x) | ctg(x) | sec(x) | cosec(x) |
| Inverzna | arcsin(x) | arccos(x) | arctg(x) | arcctg(x) | arcsec(x) | arccosec(x) |
| Hiperbolična | sinh(x) | cosh(x) | tgh(x) | ctgh(x) | sech(x) | cosech(x) |
| Inv. hiperbolična | arcsinh(x) | arccosh(x) | arctgh(x) | arcctgh(x) | arcsech(x) | arccosech(x) |

 |