recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ernst Vilhelm Lebereht Tempel** (nem. *Ernst Wilhelm Leberecht Tempel*; Niderkunersdorf, 4. decembar 1821 — Arčetri, 16. mart 1889) je bio nemački astronom, koji je radio u Marseju do izbijanja Francusko-pruskog rata 1870, a kasnije se preselio u Italiju.

Vilhelm Tempel rođen je u Niderkunersdorfu, Saksonija. Dosta je pridoneo pronalazku kometa, a otkrio je ili pomogao u otkrivanju ukupno 21, uključujući i komete 55P/Tempel-Tutl, sada poznatu kao telo meteorske kiše Leonida, i 9P/Tempel, kometu koju je NASAina sonda *Deep Impact* istraživala 2005. godine. Ostale periodične komete koje nose njegovo ime su 10P/Tempel i 11P/Tempel-Svift-LINEAR. Asteroid 3808 Tempel je nazvan u njegovu čast, kao i jedan krater na Mesecu.

Spoljašnje veze
---------------

***Ernst Wilhelm Leberecht Tempel*** na Wikimedijinoj ostavi

* Biografija - Ernst Vilhelm Lebereht Tempel

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 45102696
* LCCN: n91048595
* ISNI: 0000 0000 3355 0528
* GND: 119023164
* SUDOC: 142943711
* BNF: cb10059563n (podaci)
* CONOR.SI: 233660515

 |
**Erzhu Tianguang** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Ěrzhū Tiānguāng*) (496–532) je bio general u službi kineske/Xianbei države Sjeverni Wei. Bio je rodom Xiongnu, odnosno daleki rođak generala Erzhu Ronga, koji se proslavio za vrijeme vladavine cara Xiaozhuanga. Stekao je velike pohvale 530. gušenjem seljačkog ustanka u oblasti Guanzhong, pri čemu su uhvaćeni pobunjenički vođe Moqi Chounu (万俟醜奴) i Wang Qingyun (王慶雲) 530. Nastojao se držati dalje od politike u prijestolnici, pogotovo nakon što je car Xiaozhuang ubio Erzhu Ronga krajem 530. a nakon čega su ga ubili Erzhu Rongov nećak Erzhu Zhao i rođak Erzhu Shilong. Godine 532. je nakon niza poraza klana Erzhu u sukobu s pobunjenim generalomn Gao Huanom, Erzhu Tianguang konačno pohitao u njihovu pomoć, ali je zarobljen od strane generala Husi Chuna, te ga je Gao dao pogubiti.

Izvori
------

* *Zizhi Tongjian* (s:zh:資治通鑑), vols. 152, 153, 154, 155.
* *Knjiga Weija* (s:zh:魏書), vol. 75.
* *Historija Sjevernih dinastija*, vol. 48  Arhivirano 2006-02-18 na Wayback Machine-u.
**Čepikuće** su malo naselje u Dubrovačko-neretvanskoj županiji u zaleđu općine Dubrovačko primorje, u neposrednoj blizini granice sa Bosnom i Hercegovinom.

Zemljopisni položaj
-------------------

Čepikuće se nalaze uz lokalnu cestu koja vodi od Slanog prema BiH , u zaleđu Dubrovačkog primorja.

Povijest
--------

U naselju su sačuvane Pasarićeva kula i cisterna, te kuće obitelji Andrijašević sa stražarskom kulom. U crkvi Sv.Martina nalaze se ostaci starokršćanske arhitekture. U stijeni pored crkve Sv.Roka nalazi se uklesani natpis na bosančici, koji spominje epidemiju kuge sa početka 17. st. Na nekoliko mjesta nalaze se grupe stećaka.

Tijekom Domovinskog rata u Čepikućama se dogodila Bitka za Čepikuće, jedna od najpoznatijih akcija Hrvatske vojske tijekom koje je zaustavljeno napredovanje JNA i četničkih dragovoljaca iz Crne Gore i Trebinja. Tijekom akcije kojom su zapovjedali general Mate Šarlija Daidža i pukovnik Marko Mujan neprijateljske postrojbe su pretrpjele velike gubitke.

Čepikuće su nakon 53 dana obrane pale u ruke neprijatelja te je mjesto u potpunosti opljačkano i uništeno.

Gospodarstvo
------------

Gospodarstvo u Čepikućama je nerazvijeno a malobrojno stanovništvo se bavi poljodjeljstvom i vinogradarstvom.

Stanovništvo
------------

Čepikuće prema popisu stanovnika iz 2001. godine broje 95 stanovnika, Hrvata, katoličke vjeroispovjesti.

Vanjske poveznice
-----------------

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Dubrovačko primorje |
| --- |
| Banići • Čepikuće • Doli • Imotica • Kručica • Lisac • Majkovi • Mravnica • Ošlje • Podgora • Podimoć • Slano • Smokovljani • Stupa • Štedrica • Točionik • Topolo • Trnova • Trnovica • Visočani |
**Gornji Tkalec** je selo sjeverozapadno od Vrbovca. Prema popisu iz 2001. godine ima 218 stanovnika.

Povijest
--------

Spominje se 1217. g. Tkalec kao mjesno ime, 1233.g. kao feudalni posjed koji je zagrebački biskup poklonio križarima, vitezovima Svetoga Groba. Ime mu je zapisivano različito: Laga, Kalisa, Kalista, Kališće, Kalec.

Oko 1490-1611.g. ovaj posjed pripada Zagrebačkom kanoniku prepoštu, od 1611-1773. zagrebačkim isusovcima, azim do 1945. riževačkoj biskupiji. Od 1500-1520. ovdje se nalazi župa, 1621-1623. isusovac misionar. U XVIII.stoljeću postoje ovdje dvije kapele: Barokna kapela Blažene Djevice Marije sagrađena je uz staru gospoštijsku zgradu, 1720.g. ima 3 oltara i toranj s 2 zvona; 1761.g. saliveno je jedno zvono u Zagrebu, a kapela Sv. Apostola (Divisio apostolorum) nalazila se izvan sela, imala je srebreni kalež i trošnu misnicu raznih boja. Ova je kapela davno napuštena. Tu se danas nalazi groblje.

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Gornji Tkalec** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Vrbovca |
| --- |
| Banovo • Brčevec • Celine • Cerik • Cerje • Dijaneš • Donji Tkalec • Dulepska • Đivan • Gaj • Gornji Tkalec • Gostović • Graberanec • Graberšćak • Greda • Hruškovica • Konak • Krkač • Kućari • Lonjica • Lovrečka Varoš • Lovrečka Velika • Luka • Lukovo • Marenić • Martinska Ves • Naselje Stjepana Radića • Negovec • Novo Selo • Peskovec • Pirakovec • Podolec • Poljana • Poljanski Lug • Prilesje • Samoborec • Savska Cesta • Topolovec • Vrbovec • Vrbovečki Pavlovec • Vrhovec • Žunci |
**Zdeslav** je bio knez Primorske Hrvatske od 878. do 879, a pripadao je rodu Trpimirovića.

Knez Zdeslav se u doba Domagojeve vlasti sklonio u Carigrad kako bi se spasio, a dvije godine nakon Domagojeve smrti dospijeva na prijestolje uz pomoć bizantskog cara Bazilija I. tako postavši prvim hrvatskim vladarom kojeg je Bizant postavio na prijestolje.

Već 879. papa Ivan VIII. piše pismo naslovljeno: „Ljubljenom sinu Zdeslavu, slavnom banu Sklavina" (*Dilecto filio Sedesclavo, glorioso comiti Sclavorum*). Čini se da je Zdeslav vladao u ovisnosti od Bizanta, a gradovi Teme Dalmacije su plaćali njemu porez koji su dotada plaćali Bizantu (samo je Dubrovnik plaćao danak Zahumljanima i Travunjanima). Bilo je to i vrijeme crkvenoga raskola, dok je u carigradski patrijarh bio Focije, pa je približavanje Bizantu značilo i udaljavanje od pape.

Vlast Zdeslavova prestaje već 879. kad ga ubija Branimir i preuzima vlast.

Literatura
----------

* Rudolf Horvat, *Povijest Hrvatske I. (od najstarijeg doba do g. 1657.)*, Zagreb 1924.
* Nada Klaić, *Povijest Hrvata u ranom srednjem vijeku*, Zagreb 1975.
* Ivan Mužić, *Hrvatska povijest devetoga stoljeća*, (Povjesnice Hrvata 3), Split 2007. ISBN 978-953-263-034-3; dostupno na Internetu Arhivirano 2019-08-08 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Knezovi primorske Hrvatske Zdeslav (878. - 879.)** | Nasljednik: |
| **Iljko? (876. - 878.)** | **Branimir (879. - 892.)** |
**Čaršijska džamija u Nevesinju** (Sinan Kadi efendijina ili Čučkove džamija) je smještena u centru grada, u Višnjevoj mahali. Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 30. augusta do 5. septembra 2005. godine donijela je odluku da se Čaršijska džamija proglasi za Nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo (predsjedavajuća) i Tina Wik. Nacionalni spomenik čine džamija sa grobljem i zidom.

Historija
---------

Jedna od džamija koje Evlija Čelebija spominje jeste i Čaršijska džamija, smještena u Višnjevoj (bivšoj Sinan-begovoj) mahali, u centru Nevesinja. Podigao ju je Sinan efendija, rodom Nevesinjac i po zanimanju kadija. Uz džamiju je, sagradio i mekteb. Nije poznato kada je džamija sagrađena jer nije sačuvan bilo kakav dokument koji o tome govori. Pretpostavlja se da je džamija sagrađena u prvoj polovini 16. vijeka. Bila je pokrivena olovom. Prvobitno je imala kamenu munaru, visoku oko dvanaest metara.

Džamija je zapaljena 29. augusta 1875. godine, za vrijeme Hercegovačkog ustanka 1875-1878. god, kada su ustanici upali u Nevesinje. Tom prilikom je ubijeno nekoliko vjernika koji su pokopani u malom groblju pored džamije. Obnovljena je oko 1880. godine sredstvima hadži Derviš Čučka i od tada se zove Čučkova džamija. Prilikom ove obnove nije sagrađena munara uz džamiju. Džamija je zatvorena oko 1930. godine. Nakon II svjetskog rata korištena je kao magacin. U posljednjem ratu nije rušena ali je značajno oštećena.

Objekat Čučkove džamije je obnovljen zahvaljujući angažmanu Medžlisa Islamske zajednice Mostar, Muftijstva mostarskog te sredstvima prikupljenim od vjernika i humanitarnih organizacija 2009.godine.

Opis
----

Prema konceptu prostorne organizacije Čaršijska džamija u Nevesinju pripada jednoprostornim džamijama sa otvorenim trijemom. Natkrivena je četverovodnim krovom.

Dimenzije objekta, mjerene izvana, iznose oko 13,0 x 10,0 m (dimenzije mjerene sa trijemom). 
Džamija ima kamene zidove, iznutra krečene

Literatura
----------

* Hivzija Hasandedić - Muslimanska baština u istočnoj Hercegovini, El Kalem, Sarajevo, 1990.
* Evlija Čelebija - Putopis, Izdavačko preduzeće Sarajevo Publishing, Sarajevo, 1996.
*Ovo je japansko ime; porodično ime je* Kita*.*

**Ikki Kita** (北 一輝, *Kita Ikki*?, 3. april 1883 – 19. august 1937) (pravo ime: Kita Terujirō (北 輝次郎)) bio je japanski književnik, publicist, politički filozof koji se jednom od najuticajnijih ličnosti radikalne desnice u ranom Showa periodu, odnosno jednim od neslužbenih ideologa japanskog militarizma i ekspanzionizma. U mladosti je koketirao sa socijalizmom i bio poznat po žestokoj kritici Meiji poretka, bilo kroz instituciju monarhije tako i njenoj neslužbenoj *Kokutai* ideologiji. Kita je nakon Tonghai revolucije kojom je 1912. oborena dinastija Qing u susjednoj Kini postao njen oduševljen pobornik, ali su ga iskustva tokom boravka u Kini značajno razočarala i natjerala da modificira svoje stavove, koji su predstavljala inzistiranje na čvrstom etatističkom poretku, ograničenju privatnog vlasništva, režimu koji bi se oslanjao na vojsku, kao i ekspanziji Japana na azijski kontinent, pri čemu bi Japanci trebali udružiti sa drugim narodima "žute" rase u borbi protiv zapadnih kolonijalnih sila. Ikki Kita je svoje stavove iznio u kapitalnom djelu *Nacrt plana za preustrojstvo Japana*, koje je steklo izuzetnu popularnost u vojnim krugovima, pogotovo među nižim oficirima koji su 1930-ih poduzimali niz terorističkih akcija koje će 1936. godine eskalirati u neuspjeli puč. Nakon njegove propasti je Ikkija Kitu uhapsila tajna policija Kempeitai te je na zatvorenom vojnom suđenju proglašen krivim za veleizdaju i potom strijeljan.

Vanjske veze
------------

* *Martial Law* na YouTube — film o životu i smrti Ikkija Kite

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 47078335
* LCCN: n82013113
* ISNI: 0000 0000 8379 8759
* GND: 11910041X
* SUDOC: 128217707
* BNF: cb155573697 (podaci)
* NDL: 00031910
* NKC: xx0090352
* CiNii: DA00459056

 |
*Za ostale upotrebe, v. Konjari (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 58′ 33" SGŠ, 21° 43′ 18" IGD

**Gornji Konjari** (mak. *Gorno Konjari*) su naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Gornji Konjari pripadaju opštini Petrovec, koja okuplja istočna predgrađa Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Gornji Konjari su smešteni u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 35 km istočno.

Naselje Gornji Konjari je u okviru istorijske oblasti Blatija, koja se obuhvata istočni deo Skopskog polja. Naselje je smešteno na istočnom obodu polja, u dolini Pčinje. Zapadno od naselja izdiže se brežuljkast kraj Kotorci, dok se istočno izdiže Gradištanska planina. Nadmorska visina naselja je približno 250 metara.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa manjim uticajem Egeja (žarka leta).

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Gornji Konjari su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 237 stanovnika.

Pretežno stanovništvo su etnički Makedonci (99%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Petrovec

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Gornji Konjari*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.petrovec.gov.mk Zvanična stranica opštine Petrovec

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Petrovec |
| --- |
| **Petrovec** •
Badar •
Blace •
Breznica •
Gornji Konjari •
Gradmanci •
Divlje •
Donji Konjari •
Katlanovo •
Kožlje •
Letevci •
Ognjanci •
Ržaničino •
Srednji Konjari •
Sušica •
Ćojlija |
**Karl Bart** (nem. *Karl Barth*; Bazel, 10. 5. 1886. – Bazel, 10. 12. 1968) bio je švajcarski matematičar i protestantski teolog.

Mladost i školovanje
--------------------

Otac mu je bio profesor Novog zaveta na teološkom fakultetu u Bernu. Posle studija u Bernu, Berlinu, Tibingenu i Marburgu stupio je na svešteničku dužnost u Ženevi (1909–1911) gde je proveo narednih deset godina.

Nauka
-----

Karl Bat je sarađivao sa Fredrikom Tejlorom i veoma dobro upoznao osnove njegove filozofije naučnog upravljanja. Nešto kasnije je uveo sistem naučnog upravljanja u *Franklin Motor Car Company* (1908–1912). Efekti su bili iznenađujući – podigao je proizvodnju za više od deset puta. Bart je predavao naučno upravljanje na univerzitetima u Čikagu i na Harvardu u periodu od 1911. do 1922. godine. Zvali su ga „ortodoksni predstavnik naučnog upravljanja", pošto je bio usko orijentisan samo na neke, pre svega matematičke aspekte menadžmenta.

Karijera i doba rata
--------------------

Suočen sa ratnim zbivanjima od 1914 do 1918. g. pristupio je radikalnom preispitivanju teoloških načela i izložio ih u delu *Der Romerbrief* (1919). Po dolasku Hitlera na vlast i početka Crkvene borbe (1933), Bart je "zalutao" u konfesionalnu Crkvu. Bio je jedan od sastavljača Bremenske deklacije iz 1934. g. po pitanju konfesionalne Crkve. Napao je nacizam iako je ispovedanje vere bilo slobodno – čovek nije mogao da ostane nezainteresovan u takvim okolnostima. Odbivši da položi zakletvu o vernosti pred Hitlerom, ostao je bez svoje funkcije posle čega je napustio Nemačku, a 1935. postao je profesor teologije u Bazelu. 1939. Oduzeta mu je doktorska titula u Minsteru.

Učenje
------

Njegovo interesovanje najviše su zaokupljale teme o odnosu moderne filozofije religije prema nauci, kulturi, umetnosti, kao i njenim simpatijama prema misticizmu. Zbog toga je mislio da je potrebno filozofiju religije i samu religiju vratiti na postulate Reformacije. Trebalo je vratiti se na učenje biblijskih proroka, čiji su najverniji interpretatori bili teolozi Reformacije, po Bartovom mišljenju. Na njega su uticali Kjerkegor, Dostojevski, Overbek. Od Pada pa naovamo, po Bartovom mišljenju, čitav čovekov život je grešan, njegovi intelektualni, moralni i emocionalni kapaciteti iskvareni, tako da u takvom društvu filozofski sistemi kao što su Šlajermaherov ili Hegelov nisu primenljivi. Ostavio je veliki uticaj na britansku teologiju 1930-ih godina. Neki ga smatraju najvećim protestantskim teologom 20. veka.

Dela
----

Najznačajnija dela su mu: *Das Wort Gottes und die Theologie*, *Die Theologie und die Kirche* i *Credo*.

Povezano
--------

* Protestantizam
* Teologija

Literatura
----------

***Karl Barth*** na Wikimedijinoj ostavi

* R.B. Ho le, The Teaching of Karl Barth, 1930; J. MacConnachie, The Significanse of Karl Barth, 1931.
**Zecca** je venecijanska renesansna kovnica novca, na kanalu Grande, koju je podigao između 1537. i 1545. arhitekt Jacopo Sansovino od bijelog istarskog mramora za mletačku kovnicu novca.

Zecca se nalazi tik do Biblioteke Marciane, na par koraka od Trga Svetog Marka na kanalu Grande. Zgrada ima unutrašnje dvorište sa 20 arkada, njenu unutrašnjost i monumentalni ulaz završio je Vincenzo Scamozzi nakon smrti Jacopa Sansovina 27. novembra 1570.

Historija
---------

Historija mletačke kovnice novca počinje od 810 godine i naselja Malamocco na venecijanskom Lidu gdje se je tada nalazila Duždeva palača, preseljenjem dužda i većine stanovnika na Rialto, seli se i Zecca. Od 1112, godine kovnica djeluje u zgradi koja se nalazila u parohiji San Bartolomeo, negdje kod mosta Rialto, za dužda Ordelafa Faliera (1102-1118) zgrada je prodana mletačkoj državi.

U vrijeme vladavine dužda Jacopa Tiepola (1229-1249) Zecca je 1229 godine postala nezavisna državna institucija. Za dužda Pietra Gradeniga (1289.-1311) Zecca je preseljena u novi prostor, pored Trga sv. Marka, zato da bude bliže Velikom vijeću (Consiglio Maggiore). 
U drugoj polovici 16. st. Zecca seli u novu zgradu koju je projektirao Jacopo Sansovino kao tipičnu renesansnu građevinu. U novoj zgradi, kovalo se do dva milijuna kovanica (dukata od zlata i srebra) godišnje. Zecca je nastavila svoju aktivnost i pod habsburškom vladavinom. Kovnica je prestala raditi 1866 godine, kad je Venecija pripojena Kraljevini Italiji.

***Zecca*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 132593446
* LCCN: n85208484

 |
**Karl Pač** (Carl Ludwig Patsch - Kovač, Češka, 1865. - Beč, 1945), bio je austrijski arheolog i istoričar. 

U Pragu je studirao istoriju i geografiju, a u Beču istoriju, klasičnu filologiju i arheologiju. Godine 1889. U Pragu je obranio doktorski rad na temu "Strabos Quellen zur Geschichte seiner Zeit" ("Strabonovi izvori za istoriju svojega vremena").

Na poziv austro-ugarskih vlasti BiH dolazi u Sarajevo gdje postaje profesor gimnazije. Nakon osnivanja Zemaljskog muzeja u Sarajevu 1888. postao je vanjski suradnik za arheologiju BiH, a od 1889. do 1919. radio je i kao kustos.

Povratkom u Beč 1920. Patsch je postao profesor na Višoj školi za svjetsku trgovinu, a 1921. profesor na katedri za slavensku istoriju i arheologiju, koja je njegovom zaslugom prerasla u Institut za balkanologiju. Na njenom čelu je bio sve do penzionisanja 1934. Izabran je za člana Akademije nauka u Beču 1928. God. Umro je od posljedica bombardovanja u Beču 1945. god.

Arheološka istraživanja
-----------------------

Premet njegovih istraživanja bila su nalazišta u Bosni i Hercegovini iz perioda rimske dominacije.

**Područje rijeke Une**. Jedno od najznačajnijih nalazišta bilo je svetište Binda-Neptuna na vrelu Privilice, uzvodno od Bihaća, s brojnim oltarima posvćenim ovom božanstvu, ali nisu nadeni tragovi zidanom hramu, pa se očito radilo ο posvećenom gaju (templum sub divo)ivo).
Divo). Veliku ulogu i značaj sanktuarija ilustriraju žrtvenici koje su domaći Japodski uglednici, *praepositi i principes Iapodum*, posvetili u čast boga Binda (sačuvalo se, devet ara i brojni ulomci).

**Područje gornje Neretve**. Tu je otkrio hram boga Mitre, s reljefnim prikazima scena mitričkoga kulta.

**Duvno**. U centru današnjeg grada otkrio je ostatke rimskoga foruma, s otvorenim trgom, vijećnicom, govornicom, banjom(terme), uredima i zatvorom. Pač je o ovom istraživanju 1904. objavio članak o otkriću rimskoga municipija Delminija. 

**U Skelanima kod Srebrenice** otkopao je antičko naselje i dvije ranokršćanske bazilike s natpisima i grobnim ulomcima. 

Mogorjelo kod Čapljine je njegovo najznačajnije arheološko otkriće, za koji je Pač tvrdio da je bio rimski vojni logor, iako su kasnija istraživanja osporila njegovu tezu. Njegovom zaslugom Mogorjelo je konzervirano.

**Narona**. Pač je nastavio s istraživanjem Narone, rimskog lokaliteta u Vidu kod Metkovića, o čemu je 1907. objavio istraživanje pod naslovom "Zur Geschichte und Topographie von Narona" ("Povijest i topografija Narone"), a godinu poslije članak "Kleinere Untersuchungen in und um Narona" ("Manja istraživanja u Naroni i oko nje").

Literatura
----------

* Marić, Almir (2013). *Religijske prilike na području Gornje Neretve u antičko doba*. UNIVERZITET "DŽEMAL BIJEDIĆ" U MOSTARU FAKULTET HUMANISTIČKIH NAUKA ČASOPIS FAKULTETA HUMANISTIČKIH NAUKA 8/2013.

* Bojanovski, Ivo (1988). *Ivo Bojanovski: BOSNA I HERCEGOVINA U ANTIČKO DOBA*. Akademija nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine.
**Vjekoslav Karas**, autoportret**Vjekoslav Karas** (Karlovac, 19. svibnja 1821. - Karlovac, 5. srpnja 1858.), hrvatski slikar

Usavršavao se u Italiji. Smatran je začetnikom novijega hrvatskog slikarstva. Slikao je biblijske prizore i sakralne teme, no osobito je važan kao portretist. Osim slikanjem, bavio se i skladanjem te je svirao flautu i gitaru. Vratio se u domovinu 1848. i radio u slikarskoj školi u Zagrebu. U Travniku je portretirao Omer-pašu Latasa. Nakon neuspjela pokušaja samoubojstva za boravka kod biskupa Strossmayera u Đakovu, život je završio u Korani. Slikarsku orijentaciju toga "*prvog ilirskog slikara*" najbolje pokazuje neorenesansna *"Rimljanka s lutnjom"*. U vrijeme portretiranja Irene Türk, Karas zapada u beznadnu ljubav i depresivnu melankoliju. Bez novaca i razumijevanja 5. srpnja 1858. u rodnom Karlovcu u virovima Korane samoubilački traži rješenje očaja i rezignacije. Svojim djelom ostao je nenadmašni bljesak na tmurnom nebu hrvatske umjetnosti 19. stoljeća.

Galerija djela
--------------

***Vjekoslav Karas*** na Wikimedijinoj ostavi

* Rimljanka s lutnjom*Rimljanka s lutnjom*
* Majka izlaže Mojsija na obalu rijeke*Majka izlaže Mojsija na obalu rijeke*
**Vranovci** su naselje u općini Bukovlje u Brodsko-posavskoj županiji. Vranovci su u novije vrijeme kućama povezani s općinskim središtem - Bukovljem, udaljeni 7 km od sjedišta Brodsko-posavse županije Slavonskog Broda. Nalaze se uz županijsku cestu Bukovlje-Trnjani, s odvojkom za Šušnjevce. 

Selo je pripadalo tomičkom posjedu kojim su upravljali Truteljevići. Na vojnom zemljovidu iz 1780. Vranovci su selo sa *25 uvrstanih kuća s obje strane zemaljske ceste*.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2011. godine Vranovci su imali 644 stanovnika. 

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
2. ↑  Popis stanovništva Republike Hrvatske 2011. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Vranovci** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Bukovlje |
| --- |
| Bukovlje • Ježevik • Korduševci • Šušnjevci • Vranovci |
**Zverinac** nekad znan i kao *Zvirinac*, *Žverinac* i *Žvirinac* (talijanski: *Sférinaz* ili *Sferina*) je otočić u Jadranskom moru u Hrvatskoj, koji administrativno podpada pod Općinu Sali u Zadarskoj županiji.

Geografske karakteristike
-------------------------

Zverinac je otočić Zadarskog arhipelaga smješten uz sjeveroistočnu obalu Dugog otoka, preko puta Božave, sa kojom je povezan dnevnom brodskom linijom. Zadar - Božava.

Dug je 5,8 i širok do 1,1 km u smjeru sjeverozapad-jugoistok, površine od 4,18 km², sa dužinom obalne crte od 14,274 km. Nije baš razveden, jedine dvije veće uvale Kablin i Zverinac leže na jugozapadnoj obali. Prilično je brdovit, najviši vrh Klis ima 111 metara.

Građen je od vapnenca i obrastao makijom.Uz jugoistočnu obalu leže otočići Šilo i Sparešnjak.
Jedino naselje u kom danas živi 42 stanovnika leži skriveno u unutrašnjosti, nedaleko od uvale Zverinac, koja se koristi kao luka. Stanovnici bave se maslinarstvom, vinogradarstvom, ovčarstvom i ribarstvom (i turizmom u posljednje vrijeme).

Historija
---------

Otok je bio naseljen još od antičkih vremena, o čemu svjedoče nalazi keramike i mozaika u uvali Poripišće. Prvi put je dokumentiran 1451. pod imenom **Surian**, a 1501. pod imenom -*Zvirinaz*.

Još od srednjeg vijeka davan je kao feud u zakup zadarskoj aristokraciji, isprva
porodici Begna, a od 1690. do 1835. porodici Fanfogna. Fanfogne su 1746. u mjestu podigli manju baroknu palaču, a na brdu iznad mjesta crkvicu sv. Ignacija Lojole.

Zverinac je bio usko povezan sa nedalekom Božavom, zna se da je do 1690. bio Božavske parohije, a nakon tog samostalna kapelanija.

Transport
---------

Zverinac je povezan dnevnim brodskim linijama sa Zadrom, i na taj način i sa ostalim susjednim otocima; Rivnjom, Sestrunjem, Istom, Molatom i Božavom na Dugom otoku.
.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Coastline length and aeras of island...*" (engleski). Geoadria. Pristupljeno 27. 05. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Zverinac*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 27. 05. 2017.
3. 1 2 3  „*Zverinac*" (hrvatski). TKZ Dugi otok. Pristupljeno 27. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Zverinac*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Zverinac* (`sh`)
* *Zverinac na karti Jadrana* (`sh`)

| * p
* r
* u
Naseljeni otoci u Hrvatskoj |
| --- |
| 
Biševo • 
Brač • 
Cres • 
Čiovo • 
Drvenik Mali • 
Drvenik Veli • 
Dugi otok • 
Hvar • 
Ilovik • 
Ist • 
Iž • 
Kaprije • 
Koločep • 
Kornat • 
Korčula • 
Krapanj • 
Krk • 
Lastovo • 
Lopud • 
Lošinj • 
Male Srakane • 
Mljet • 
Molat • 
Murter • 
Olib • 
Ošljak • 
Pag • 
Pašman • 
Premuda • 
Prvić • 
Rab • 
Rava • 
Rivanj • 
Sestrunj • 
Silba • 
Susak • 
Šipan • 
Šolta • 
Ugljan • 
Unije • 
Vele Srakane • 
Vir • 
Vis • 
Vrgada • 
Zlarin • 
Zverinac • 
Žirje
 |
Grobovi kentskih kraljeva u Opatiji sv. Augustina u Canterburyju. Hlothhereov je drugi slijeva.
**Hlothhere** (staroengleski: ; ? - 6. februar 685) bio je kralj Kenta od 673. do 685.

Bio je sin kralja Eorcenberhta, a svog brata Ecgberhta I je naslijedio 673. Po svemu sudeći, na početku vladavine je došao u sukob sa Mercijom; godine 676. je mercijski kralj Æthelred napao Kent i izazvao veliko pustošenje; prema Bedi Uvaženom su opljačkani čak i crkve i samostani, a grad Rochester opustošen.

Hlothhere je ipak preživio taj napad. Neko vrijeme je vladao zajedno sa nećakom Eadricom, Ecgberhtovim sinom. Iz tog perioda potiče najranija do danas sačuvana kraljevska povelja, datirana 1. aprila 675. godine  Postoje još dvije povelje koje se pripisuju Hlothereu (S1648, S1648a), iako se čini da je riječ o kopijama povelja Swæfhearda (S10) i Swæfberhta (S11) (Kelly 1995). Hlothhere i njegov nećak su zajedno donijeli Zakon Hlothherea i Eadrica, jedan od najstarijih sačuvanih engleskih zakonika.

Godine 685. je Eadric otišao u egzil kod Južnih Saksonaca. Odatle je iste godine protiv svog strica digao ustanak; u borbi je Hlothhere ranjen i poslije umro od zadobivenih rana. Eadric je potom zauzeo prijestolje.

Izvori
------

1. ↑

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Ecgberht I** | **Kralj Kenta**673–685*Eadric* | Slijedi:**Eadric** |

| * p
* r
* u
Monarsi Kenta |
| --- |
| 
Hengest •
Horsa •
Oisc •
Octa •
Eormenric •
Æthelberht I •
Eadbald •
Æðelwald •
Eorcenberht •
Eormenred •
Ecgberht I •
Hlothhere •
Eadric •
Mul •
Swæfheard •
Swæfberht •
Oswine •
Wihtred •
Aelfric •
Eadbert I  •
Æthelbert II •
Eardwulf •
Eadberht II •
Sigered •
Eanmund •
Heaberht •
Egbert II •
Ealhmund •
Eadberht III Præn •
Cuthred •
Coenwulf¶ •
Ceolwulf I† •
Baldred •
Egbert‡ •
Æthelwulf\* •
Æthelstan\* •
Æthelberht\* •
Æthelred
 |
| ¶ Također vladar Mercije. † Također vladar Istočne Anglije i Mercije. ‡ Također vladar Wessexa, Essexa, Sussexa i Mercije. \* Takođe vladar Wessexa. |
**Eberhard** (cca. 815 – 16. decembar 866) bio je franački vojvoda Furlanije od 846 do smrti. Kao ime mu se još navodi **Everard**, **Evrard**, **Erhard**, *Eberhard* te **Eberard**, ili, na latinskom, *Everardus*, *Eberardus* ili *Eberhardus*. Sam se potpisivao kao "Evvrardus". Predstavljao je važnu političku, vojnu i kulturnu ličnost Karolinškog Carstva. Poznat je po velikoj biblioteci u kojoj je prikupio i držao brojna djela latinske književnosti, posebno autora kao što su Lupus Servatus i Sedulius Scottus; također je održavao korespondenciju s najvećim crkvenim vođama svog vremena kao što su Gottschalk, Rabanus Maurus i Hincmar.

Pripadao je uvaženoj porodici Unruhoinzi, a pretpostavlja se da mu je otac mogao biti furlanski vojvoda Unruoch II od Furlanije. Kao mladić se obrazovao u carskoj školi u Aachenu gdje je stekao ljubav prema knjizi, ali i pobožnost. Istakao se vjernošću caru Louisu Pobožnom, koji mu je dao ruku svoje kćeri Gisele. Sa njom je imao devetoro djece, uključujući kralja Berengara I od Italije.

Kasnije je proglašen svecem.

Izvori
------

1. 1 2  Belgian and Celtic Saints Arhivirano 2007-09-29 na Wayback Machine-u (`fr`)

Eksterni linkovi
----------------

* Catholic.org (English)
* www.amdg.be Arhivirano 2007-09-29 na Wayback Machine-u (French)
* Medieval Lands Project on Eberhard, Duke of the March of Friulia
**Eberhard III** (cca. 885 – 939) bio je njemački plemić i princ iz Konradinske dinastije, koji je od decembra 918. do smrti bio vojvoda Frankonije. 

Bio je brat njemačkog kralja Konrada I, a od 913. grof Hessengaua i Persgaua, te 918. grof od Oberlahngau. Frankonijom je zavladao 914. kao markgrof, da bi titulu vojvode stekao 918. Od 926. do 928. je nakratko bio i vojvoda Lotaringije.

Eberhard je titulu frankonijskog vojvode stekao zahvaljujući svom bratu, koji je u decembru 918. na samrti odlučio svoju krunu, umjesto članovima vlastite porodice, predati saksonskom vojvodi Heinrichu; Konradov je motiv bilo nastojanje da se postigne pomirenje između Saksonaca i Franaka, odnosno spriječi raspad istočnofranačkog (njemačkog) kraljevstva na plemenske države u trenutku kada su ga sa istoka ugrožavali Mađari. Konrad je kao kompenzaciju dobio Frankoniju.

Eberhard je ispočetka bio vjeran novom kralju, čak u toj mjeri da mu je 926. povjerena vlast nad vojvodstvom Lotaringija gdje je za dvije godine ugušio pobune, a potom mirno predao vlast novom vojvodi.

Dolazak Heinrichovog sina Otona na prijestolje 929. je, međutim, doveo do kvarenja odnosa sa saksonskom dinastijom, jer je Oton, za razliku od oca, inzistirao na jačanju centralne vlasti i umanjivanju moći velikaša. Povod za sukob je bio incident 937. koji se zbio u zamku Helmern kraj Peckelsheima, gdje je komandant lokalnog garnizona, Saksonac, odbio položiti zakletvu ne-Saksoncu. Kralj je Eberharda pozvao u Magdeburg gdje ga je natjerao da za kaznu plati globu, a njegove pomoćnike da nose mrtve pse na ulicama. Eberhard je takvo poniženje iskoristio kao povod da 938. digne ustanak. Njemu su se pridružili Otonov brat Thankmar i bavarski vojvoda Eberhard. Pobuna je nakratko ugušena nakon Thankmarove likvidacije 938.

Međutim, već sljedeće godine je Eberhard digao novi ustanak. Ovaj put je na svoju stranu doveo lotaringijskog vojvodu Giselberta, a podršku ustanicima je pružio i zapadnofranački (francuski) kralj Louis IV. Međutim, ustanici su 2. oktobra 939. odlučno poraženi u bitci kod Andernacha gdje je Eberhard poginuo.

Izvori
------


|  |
| --- |
| Eberhard od Frankonije **Konradini****Rođen/a:** ca. 885  **Umro/la:** 23. oktobar 938 |
| Prethodi:**Konrad III Mlađi** | **vojvoda od Frankonije**918–939 | Slijedi:**ispražnjeno titulu sljedeći držao Konrad VI** |
video sa mosta
**Đulin ponor** ili **Dobrin ponor** je ponor ponornice Dobre u Ogulinu. Kanjonom svoj tok završava rijeka Dobra. Do sada je istraženo čak 16.396 metar sustava.

Legenda o ponoru
----------------

Prema legendi, dobio je ime po mladoj djevojci Đuli koja je u 16. st. živjela u Ogulinu. Legenda kaže da su Đulu roditelji obećali starijem plemiću za ženu. U to doba su se vodile velike bitke sa Turcima, te je u Ogulin stigao mladi krajiški kapetan Milan Juraić. Milan je branio frankopansku utvrdu u Tounju. Prema legendi, Milan i Đula su se zaljubili na prvi pogled. No, Milan je smrtno stradao u jednoj od bitaka sa Turcima. Čuvši za tu vijest, Đula se zbog nesretne ljubavi bacila u ponor rijeke Dobre, te od tada Ogulinci zovu taj ponor Đulinim ponorom.

Đulin ponor

Izvori
------

1. 1 2  Rijeka Dobra i grad Ogulin

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Đulin ponor** |
|  | Wikizvor ima izvorni tekst na temu: **Fotografijske slike iz Hrvatske; Gjulin ili Dobrin ponor u Ogulinu** |

* Špiljski sustav Đulin ponor - Medvedica[*mrtav link*]
*V. Heber (ime potomka Ašerovog i Jaelinog supruga).*
*V. Eber Finn za legendarnog irskog kralja.*
**Eber** (**עֵבֶר**, standardni hebrejski **ʿÉver**, tiberijski hebrejski **ʿĒḇer**, Arabic: هود) je ličnost iz Hebrejske Biblije. Bio je praunuk Noinog sina Šema i otac Pelegov i Joktanovog. Bio je predak Abrahama koji se smatra ocem Izraelita i Arapa.

Po židovskoj tradiciji, Eber, praunuk Šemov, odbio je pomoći pri gradnji Babilonskog tornja, pa se njegov jezik nije izmiješao nakon njegovog pada. On i porodica su očuvali iskonski ljudski jezik (*lingua humana* na latinskom ili Gortighern). Nakon toga se jezik nazivao hebrejski prema Eberu. (Postoje različita teološka stajališta o ovom pitanju; v. također Edenički i Adamski jezik.)

Ime "Eber" zajedno s izrazom *Hapiru* proučavatelji Biblije smatraju korijenom riječi "hebrejski", a "eber" se najčešće tumači kao "bok" ili "onostrano", ali isto tako i kao *preko*, *suprotna strana* ili *prijelaz*.

U nekim prijevodima Novog zavjeta, navodi se kao **Heber** ([Luka 3:35] ...sin Serugov, sin Reuov, sin Pelegov, sin Heberov, sin Šelahov...); 
međutim, ne bi se trebao miješati s Heberom iz Starog zavjeta (različiti hebrejski ispis חבר), unuk Ašeriovim ([Knjiga postanka 46:17] Sinovi Ašerovi: Jimna i Jišva i Jišvi i Beria i njihova setra Sera. I sinovi Berijini: Heber i Malkiel).

Prema tradiciji, Eber je umro u dobi od 464 godine kada je Jakov imao 20 godina. Hebrejski kalendar sinkronizira taj datum s 1817. pne..


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|   | **Genealogija po Hebrejskoj bibliji od Adama do Davida** |  p • r • u  |

 |
| **Od Stvaranja do Poplave** | Adam | Set | Enop | Kenan | Mahalalel | Jared | Henoh | Metušelah | Lameh | Noa | Sem |
| **Porijeklo Patrijarha** | Arpahšad | Šelah | Eber | Peleg | Reu | Seruh | Nahor | Terah | Abraham | Isak | Jakov |
| **Od Nacije do Kraljevstva** | Juda | Farez | Hezron | Aram | Amminadab | Nahpon | Salmon | Boaz | Obed | Jesej | David |


| Proroci judaizma i kršćanstva u Hebrejskoj Bibliji |
| --- |
| Abraham · Isaak · Jakov · Mojsije · Aaron · *Mirijam* · Eldad · Medad ·Sedamdeset glavara Izraela · Jošua · Fines |  |
| 

---

 |
| *Deborah* · Samuel · Saul · Saulovi ljudi · David · Solomon  |  Gad · Natan · Ahiyah · Elijah · Eliša  |  Izaija · Jeremija · Ezekijel |
| 

---

 |
| Hosea · Joel · Amos · Obadija · Jona · Micah · Nahum · Habakkuk · Zefanija · Haggai · Zekarija · Malachi |  |
| 

---

 |
| Šemaijak · Iddo · Azarija · Hanani · Jehu · Mikaija · Jahaziel · Eliezer · Zechariah ben Jehoiada · Oded · *Huldah* · Urija |
| 

---

 |
| **Judaizam:***Sarah* · *Rebeka* · Joseph · Eli · Elkanah · *Hannah* · *Abigail* · Amoz · Beeri (otac Hosein) · Shallum (stric Jeremijin) · Hanamel (rođak Jeremijin) · Buzi · Mordekaj · *Ester* · (Baruch) | **Kršćanstvo:**Abel · Enoh · Danijel |
| Ne-židovski: Kenan · Noa · Eber · *Bithiah* · Beor · Balaam · Balak · Job · Eligaaz · Bildad · Zofar · Elihu |  | p • r • u |
Đorđe Karaklajić

Données clés| Rođenje | 24. mart 1912. (1912-03-24)Užice, Kraljevina Srbija |
| Djeca | Dejan Karaklajić |
| Smrt | 3. april 1986. (dob: 74)Beograd, SR Srbija, SFRJ |
| Zanimanje | kompozitor, muzičar |
| Muzički žanr | narodna muzika, džez |

uredi Konzultiraj dokumentaciju šablona

**Đorđe Karaklajić** (Užice, 24. mart 1912 — Beograd, 3. april 1986) bio je srpski kompozitor, dirigent, aranžer, muzički urednik Radio Beograda.

Biografija
----------

Rođen je 1912. godine u Užicu. Dečačke i gimnazijske dane Đorđe je proveo u rodnom gradu. Po završenoj gimnaziji, došao je u Beograd na studije prava, ali mu muzika i violina i dalje nisu davale mira. Uskoro postaje član studentskog džez-orkestra Džoli bojs (*Jolly Boys*). Godine 1933. otvaraju mu se vrata Radio Beograda. Postaje povremeni, honorarni violinista u Narodnom orkestru Vlastimira Pavlovića Carevca.

Saradnja sa ovim bardom naše narodne muzike, kao i sa drugim vrsnim muzičarima i radio-pevačima, za Đorđa je bila veoma dragocena. Ubrzo dolazi burna 1941. godina i odlazak u ratno zarobljeništvo, gde provodi pune četiri godine po logorima širom Nemačke. Imao je sreće da tu upozna profesora Predraga Miloševića, istaknutog kompozitora i dirigenta, koji mu je i u tim teškim vremenima pomogao da proširi i obogati svoje muzičko znanje.

Posle oslobođenja 1945. godine, dolazi u Radio-Beograd i zapošljava se u Redakciji narodne muzike. Vremenom postaje i njen urednik, a uporedo počinje i njegov stvaralački rad — kompozitorski, dirigentski i etnomuzikološki. Osniva veliki narodni orkestar Radio-Beograda i grupu pevača, te postaje i njihov prvi dirigent. Okupio je nenadmašnu, "zlatnu" generaciju radio-pevača, kojoj su pripadali: Danica Obrenić, Dušica Stefanović, Anđelija Milić, Radmila Dimić, Vule Jevtić i drugi. Vredno i predano sakuplja narodne i gradske pesme, kao i kola, umetnički ih obrađuje, snima ih za radio-programe i našu diskografiju i štampa ih u brojnim zbornicima i zbirkama. Komponovanje muzike za mnoge pozorišne predstave, za filmove i televiziju, za značajne festivale i smotre, kao i njegov angažovani rad u Udruženju i Savezu kompozitora — deo su njegove svakodnevne aktivnosti. Pred kraj radnog veka sa mladalačkom energijom i entuzijazmom oformio je vrsnu žensku grupu "Šumadija" sa kojom je radio i nastupao i kao penzioner, sve do smrti, koja ga je zadesila 1986. godine u Beogradu.

Spoljašnje veze
---------------

* RTS, Trezor | 100 godina od rođenja Đorđa Karaklajića, kompozitora i dirigenta, muzičkog urednika Radio Beograda
**Zamuco**, grupa indijanskih plemena porodice Zamucoan iz Bolivije, Paragvaja i susjednih predjela Brazila. Pleme Zamuco dalo je cijeloj grupi svoje ime. Teritorij Zamucoan Indijanaca prostire se zapadno od rijeke Paraguay. Glavna plemena su Guarañoca, Chamacoco, Tsiracua i Moro ili Morotoco. Zamuco su polunomadska plemena koji žive u polu-pustinjskom kraju od lova i nešto agrikulture. Organizirani su po malenim bandama koje se sastoje od nekoliko obitelji i labavim autoritetom poglavice. Religiozni život poznat je tek Chamacoco Indijancima ali oni nisu pravi Zamuco. Zamuci održavaju inicijacije za mlade muškarce u kojima se maskirani muškarci izdaju za duhove. Da ne bi umrle, žene ovim ceremonijama ne smiju prisustvovati. Bolesti liječi šaman koji održava vezu sa natprirodnim svijetom.

Stari Zamuco Indijanci su izumrli a njihovi srodnici Chamacoco danas su pod utjecajem bijele civilizacije i gube kulturni identitet. Srodna Zamuco plemena Tsiracua i Moro su preživjela ali nisu u najboljim odnosima sa bijelcima.

Plemena Zamuco
--------------

*I Sjeverni Zamuco*

* **A Zamuco** s:
	+ Zamuco (Samuca; pl. Zamucos). Stari Zamucos u misiji San Juan Bautista u Boliviji gdje su preuzeli jezik i kulturu tamošnjih Chiquito Indijanaca (Susnik 1981; 1989).
	+ Zatieño (Satienyo, Ibiraya)
* **B Morotoco** (Coroino; pl. Morotocos)
	+ Ororebate (Orebate), Carerá
	+ Cucurate (Cucarate; Cucurates, Cucutades),
	+ Tomoeno (pl. Tomoenos),
	+ Panono (Panana; Panonas)
* **C Guarañoca**
	+ Tsiracua (Tsirakua),
	+ Moro
* **D Poturero** (Ninaquiguilá). Susnik (1981) smatra da su Chiquitoan porijekla
* **E Ugaraño** (Ugaraños).
* **F Tapii (Tapio)**. Mason ih klasificira u Otuke. porodica Bororoan.

*II Južni Zamuco*

* **A Chamacoco** (sami sebe zovu Ïšïrï):
	+ Ebidoso,
	+ Horio (Ïšïrï),
	+ Tumereha,
* **B Caipotorade** (Caipotorades) i Timinaha,
* **C Imono**,
* **D Tunacho** (Tunachos).

Ayoreo. Potomci starih plemena Zamuca. Sada u departmanu Santa Cruz i Alto Paraguay u Boliviji. 2,016. ih je registrirano 2002.

Vanjske poveznice
-----------------

* Los Zamucos
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Vrapci**. Za druga značenja, v. Vrapci (razvrstavanje).* |

 *Passer domesticus domesticus* 
**Vrapci** (lat. *Passeridae*) su porodica koja pripada redu vrapčarki (*Passeriformes*). Rašireni su diljem svijeta, poglavito u Europi i Aziji. Uglavnom za stanište biraju toplije krajeve. Brojne su vrste vrabaca, što ne čudi ako znamo da se vrlo brzo prilagođavaju uvjetima ozemlja koje nastavaju, a neke vrste su toliko prilagodljive da ih se praktično može svrstati u pripitomljene ptice koje nimalo ne uznemirava nazočnost čovjeka. Kako su svejedi, a za izgradnju gnijezda koriste sve mogućnosti koje su im na raspolaganju (udubine u zidovima, napukla stabla, napuštena gnijezda većih ptica, etc.), šire se vrlo brzo i, po procjenama znanstvenih krugova, spadaju u kategoriju sigurnih ptica.

Potporodice
-----------

* Estrildinae
	+ Estrildini
	+ Viduini
* Motacillinae
* Passerinae
	+ Passer
	+ Petronia
	+ Carpospiza
	+ Montifringilla
* Ploceinae
* Prunellinae

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **biologiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


***Vrapci*** na Wikimedijinoj ostavi
**Šovinizam** je uvjerenje u nadmoćnost ili superiornost vlastite skupine ili naroda nad drugima. Šovinizam je vid pretjeranog i agresivnog nacionalizma. Šovinisti se osjećajaju superiorni prema pripadnicima drugih naroda i tako obezvređuju druge ljude. Šovinizam u ekstremnim slučaju dovesti do politike progonjenja, istrebljivanja, ugnjetavanja.

Šovinizam je dobio ime po francuskom vojniku Chauvinu, pokloniku Napoleonove imperijalističke politike i ekstremnog nacionalizma.

Šovinizam je tribalistička ideološka i politička doktrina, koju čine mistifikovana nacionalna istorija, izrazito pozitivne predrasude ο vrednosti sopstvene nacije i negativne predrasude ο drugim, posebno susednim nacijama, povezane sa mržnjom, prezirom, netolerancijom i agresivnošću prema pripadnicima drugih nacija. Šovinizam može biti izuzetno opasna ideologija kada, spontano ili političkom manipulacijom vlasti, zahvati mase, stvori ksenofobičnu klimu, pokrene iracionalne strasti i snažne afekte usmerene na "neprijateljsku" naciju, čiji se pripadnici satanizuju. Bujanje šovinizma može se oteti društvenoj kontroli, a često se završava etničkim ratom ili progonom i pogromom neke nacionalne manjine. 

Nastanku i razvoju šovinizma u jednom društvu doprinosi zatvorenost nacionalne ekonomije, nedemokratsko ustrojstvo društva, neprosvećenost, siromaštvo, nagomilane socijalne tenzije. Autoritarna ličnost je nosilac šovinizma. 

U širem smislu svako posmatranje jednog partikulariteta kao boljeg od svih ostalih se može smatrati oblikom šovinizma. 

U nekim društvima se pod izrazom šovinizam podrazumijeva seksizam, pa je tako 1970-ih postala popularno korištenje fraze "***muški šovinizam***".

Povezano
--------

* rasizam
* nacionalizam
* seksizam
* autošovinizam
* džingoizam

Izvori
------

1. ↑  Hannah Arendt (1945). „The Review of Politics". *The Review of Politics* **7**: 441-463. DOI:10.1017/S0034670500001649.
2. ↑  Cudjoe, Selwyn R. (1979). „Review Essay: On "Ethnic Chauvinism."". *Journal of Ethnic Studies* **7**: 65-79.
**Wecquaesgeek** (Weckquaesgeek) /od wikwaskik, ' *end of the marsh, or swamp*.' — Gerard, jedno od devet plemena konfederacije Wappinger, jezična porodica Algonquian, koji su obitavali između rijeka Hudson, Bronx i Pocantico, odnosno (po Hodgeu) u okruzima Westchester u *New York*u i Fairfield u Connecticutu. Ovo nekad snažno pleme stradalo je masakrima 1643. i 1644. godine koje su izveli Nizozemci i Englezi. Godine 1643. pobijeno ih je preko stotinu tijekom jedne noći, te između 500 i 700 njih i Wappingera blizu Greenwicha u Connecticutu. Godine 1663. preostalo je tek jedno njihovo utvrđeno naselje ( *'castle'* ) sa oko 400 duša, koji su se uspjeli održati do 1689 .

Naselja Weckquaesgeeka bila su opasana palisadama konstruiranih od drvenih dasaka debljine 5 inči (13 centimetara) i visokih 9 stopa (nešto manje od 3 metra). Jedno od njihovih sela zvalo se Alipconk.

Ostali nazivi
-------------

Highland Indijanci, Wechquaeskeck, Weckquaskeck, Weckquesick, Wecks, Wecquaesgeet, Weeckquesqueeck, Wequa-esgecks, Weskeskek, Wesquecqueck, Wetquescheck, Wicguaesgeck, Wickerscreek, Wickerscreeke, Wickersheck, Wickwaskeck, Wicquaesgecker, Wicquaskaka, Wiechquaeskeck, Wiechquaesqueck, Wiechquaskeck, Wieckquaeskecke, Wiequaeskeck, Wiequaskeck, Wighquaeskeek, Wikagyl, Wiquaeshex, Wiquaeskeck, Wiskerscreeke, Witqueschack, Witquescheck, Witqueschreek, Wyckerscreeke, Wyquaesque

Izvori
------

1. ↑  Hodge
2. ↑  „Connecticut Tribes and Bands". Arhivirano iz originala na datum 2008-07-20. Pristupljeno 2014-08-06.

Vanjske poveznice
-----------------

* New York Indian TribesArhivirano 2010-12-23 na Wayback Machine-u
Koordinate: 56°32′28″N 3°25′28″W﻿ / ﻿56.54111°N 3.42444°W﻿ / 56.54111; -3.42444

Inchtuthil
**Inchtuthil** je naziv za arheološki lokalitet u Škotskoj poznat po tome što se na njemu nalaze ostaci rimskog utvrđenog logora poznatog pod nazivom *Victoria*. Logor je sagrađen na prirodnoj uzvisini iznad sjeverne obale rijeke Tay jugozapadno od današnjeg Blairgowriea u oblasti Perth and Kinross.

Logor je godine 83. podigao rimski vojskovođa Gnej Julije Agrikola prilikom svog pohoda na sjever tadašnje Bitanije te je služio kao njegov štab u borbi protiv Kaledonaca. U logoru je bila smještena *Legio XX Valeria Victrix*, a vjeruje se da je izgradnja trajala dvije do tri sezone. Međutim, samo nakon nekoliko godina Agrikola je opozvan u Rim, a *Legio II Adiutrix*, koja je vršila garnizonske dužnosti u rimskoj Britaniji premještena u Meziju kako bi se borila protiv Dačana; zbog toga se *XX Valeria Victrix* morala povući na jug da zauzme njeno mjesto, te je Inchtuthil napušten. 

Zahvaljujući tome, Inchtuthil je u 20. vijeku izazvao veliku pažnju arheologa s obzirom da predstavlja autentičan primjer rimske vojne arhitekture u 1. vijeku koji nije "kontaminiran" kasnijim nadogradnjama.

Eksterni linkovi
----------------

***Inchtuthil*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Roman Gask Project Arhivirano 2006-07-16 na Wayback Machine-u
* romanbritain.org Northern Campaigns
* Britannia-The Roman army and navy in Britain 55BC -410AD
**JSU-152** je sovjetski jurišni top u upotrebi od 1943. do 1970ih. JSU-152 je bilo jedno od najjačih samohodnih artiljerijskih oruđa u naoružanju Crvene armije tokom Drugog svetskog rata. Proizvedena 1943. na šasiji tenka KV-1 pod oznakom SU-152, ova samohotka je tokom 1944. prerađena za šasiju teškog tenka JS-2 i dobila je oznaku JSU-152. Bila je odlično oklopljena i naoružana topom kalibra 152 , koji je koristio dvodelne granate velike razorne moći. Zbog svoje sposobnosti da bez problema izbaci iz stroja najteže nemačke tenkove i samohodne topove kao što su Tigar, Panter i Elefant, sovjetski vojnici nadenuli su joj nadimak „Zveroboj" (ubica zveri).

Varijante
---------

Početna varijanta, razvijena 1943. dobila je oznaku objekt 241. Bio je naoružan s topom od 152,4 mm ML-20S topom-haubicom. Pištolj je imao maksimalni domet od 6200 metra, maksimalna penetracija je 125 mm RHA na 90° na udaljenosti od 500 metara. ISU-152 je imao različite promjene u vezi s pištoljem (novije izmjene), broju grotla, ili trupa, na temelju jednog od IS-1, IS-2 ili IS-2. Do maja 1944. glavno naoružanje je top 152,4 mm ML-20 Model 1937. Kasniji ISU-152 prepravci s novijim pištoljem i nešto duže cijevi, do više od 4,9 metara (32.3 kalibara), imala je maksimalni domet od 13.000 metara.

Korisnici
---------

* Sovjetski Savez
* Poljska
* Kina
* Čehoslovačka
* Severna Koreja
* Egipat

Eksterni linkovi
----------------

***ISU-152*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Sovjetska oklopna vozila Drugog svjetskog rata |
| --- |
| Tankete i laki tenkovi | BT-5 • BT-5 • BT-5 • T-26 • T-27 • T-50 • T-60 • T-70 • T-80 |
| Srednji i teški tenkovi | T-28 • T-34 • T-35 • T-44 • KV-1 • KV-2 • KV-85 • IS-1 • IS-2 |
| Jurišni topovi | ZiS-30 • SU-5 • SU-76 • SU-85 • SU-100 • SU-122 • SU-152 • ISU-122 • ISU-152 |
| Oklopna kola | D-8 • D-12 • D-13 • FAI • BA-20 • BA-64 • PB-4 • PB-7 • BA-30 •BA-27 • BA-I • BA-3 • BA-6 • BA-10 |
| Amfibijska vozila | T-37 • T-38 • T-40 |