recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Socijalna fobija** je nerazumljiv, preteran strah od odlaska u društvo, od javnog nastupa, pa čak i od samog prisustva i pogleda drugih ljudi. Posebno može biti intenzivan strah od neposrednog dodira sa drugim ljudima, od kontakta licem u lice, oči u oči. Socijalna fobija može varirati od blage zebnje i nelagodnosti do paničnog straha pri samoj pomisli na izlazak među ljude. Poreklo socijalne fobije je u osećanju nesigurnosti, inferiornosti, stida i osećanja krivice ili u potisnutim agresivnim i egzibicionističkim težnjama.

Osoba se boji da će se osramotiti pred ljudima, da će ispasti glupa, neobrazovana. Takva osoba izbegava susrete s većim grupama ljudi, izbegava govore na javnom mestu. S time se i nadovezuju fizički simptomi: znojenje, lupanje srca, drhtanje glasa, udova. Osoba oseća mučninu i javlja se nagon na povraćanje; glavobolja, napetost mišića. Takva osoba izbjegava sva mjesta u kojima bi mogla da oseća nelagodu, sram. Primer tome je ksenofobija, strah od stranaca.

Izvori
------

1. ↑  
Ovaj članak, ili jedan njegov segment, izvorno je preuzet iz knjige Ivan Vidanović "*Rečnik socijalnog rada*" uz odobrenje autora.
**Jelena Petrović Njegoš** (it. *Elena del Montenegro*, ili *Elena di Savoia*) je bila italijanska kraljica koja je vladala u 20. vijeku. Bila je šesta kćerka crnogorskog kralja Nikole i kraljice Milene. Takođe je bila i žena italijanskog kralja Viktora Emanuela. Imala je petoro djece. Bila je poznata po svome humanitarnom radu i rimski papa joj je dodjelio Zlatnu Ružu. Biskupi su je predložili za beatifikaciju i trenutno je u prvoj fazi kanonizacije, 2001. godine dobila je titulu Božije sluge.

Mladost
-------

Od sve djece princeza Jelena je bila najpoželjnija, jer kada se rodila, Danilo se već bio rodio. Knjaz je odlučio da je krsti ruski car Aleksandar. Car je prihvatio kumstvo i povlastio ruskog konzula iz Dubrovnika Aleksandra Jorina da dođe na Cetinje i u njegovo ime obavi krštenje i da joj da ime Jelena. Jelena je bila veoma voljeno dijete, a najviše je voljela svoju sestru Zorku, koja je od nje bila starija osam godina. Neki događaji koji su se desili u njenoj mladosti, ostavili su traga na životu, naime 1876. godine rat je buktio na prostoru Crne Gore i bila je svjedok brojnih tragičnih scena kada je imala samo 4 godine. Njena sestra Sofija je umrla tek što se rodila u tim okolnostima. Žene su tada radile u bolnicama i pomagale ranjenim borcima u ratu, tako da je Jelena veoma mlada bila upoznata sa humanitarnim radom. Puno vremena je provodila u švajcarskom guverneratu u kojem je naučila francuski jezik. Voljela je da uči i bila je radoznala i voljela je i narod nižeg staleža. Veoma rano je naučila da uči i piše i bila je privržena ocu. On ju je naučio Njegoševim pjesmama i dozvolio joj da uzima knjige iz njegove biblioteke. Veoma mlada je napustila Cetinje, sa svega 10 godina i otišla je na djevojački institut u Petrogradu. Bila je talentovana za slikarstvo i arhitekturu i projektovala je spomenik na Cetinju.

Upoznavanje sa Viktorom Emanuelom
---------------------------------

> Studirala sam u Petrogradu i stekla najbolje obrazovanje, ipak me pogledaj. Jesam i biću uvijek Crnogorka. Visoka sam, dugih nogu, crne i kovrdžave kose, tamnog tena i očiju, nenašminkanog lica, u lijepoj ali ne i zavodljivoj haljini. Umijem vrlo dobro da govorim francuski, kao i ruski i engleski, ali to od mene ne čini Francuskinju, ni Ruskinju, niti Engleskinju. Ja sam kršna Crnogorka. -**Jelena Savojska**, Pariz, 1895.
> 
> 

Krajem 1895. godine Jelena putuje za Pariz sa knjeginjom Milenom i Anom gdje će upoznati Viktora Emanuela, svog budućeg muža. Na tamošnjoj izložbi srela je svog budućeg muža za Margaritom i Umbertom. Princ je bio veoma stidljiv i uputio je samo jedan osmjeh Jeleni, koja je bila u tom momentu zbunjena kao i on. Kralju i kraljici se dopala Jelena, jer je bila lijepa, zdrava i obrazovana. 1896. Viktor i Jelena će se opet sresti, ali ovoga puta na balu u Rusiji. Na dvoru u Rusiji, Viktor je zaprosio Jelenu i ona je prihvatila da se uda za njega. Jelena se udala za Viktora Emanuela i preobratila u katoličanstvo, govoreći da je čvrsto uvjerena da se Bogu najbolje služi kroz ljubav prema bližnjem.
**Vaterpolo klub Bečej** je bivši vaterpolo klub iz Bečeja. Klub je osnovan 1947. godine, a zbog loše finansijske situacije ugašen je 2002. godine.

Istorija
--------

Klub je osnovan 1947. godine. Prvo vaterpolo igralište u Bečeju se nalazilo na kanalu između dva Šlajza, početkom šezdesetih klub prelazi na novi bazen olimpijskih dimenzija u centru grada, dok je zatvoreni bazen otvoren 1987. godine.

Šezdesetih godina je ušao u Drugu saveznu ligu, gde je igrao pune dve decenije. Početkom osamdesetih je počeo uspon kluba, a prvo je dve sezone proveo u Prvoj B saveznoj ligi, pre nego što je 1983. ušao u Prvu saveznu ligu Jugoslavije. U prvoligaškom društvu su se zadržali do raspada SFRJ, a Bečej je sa takmičenjem nastavio u Prvoj ligi SR Jugoslavije. Polovinom devedesetih Bečej je postao dominantan u jugoslovenskom vaterpolu, pa je uspeo da od 1996. do 2001. osvoji šest duplih kruna (prvenstvo i kup) zaredom.

Najveći uspeh u svojoj istoriji klub je ostvario 2000. godine, kada je postao prvak Evrope, a u finalu 27. maja su savladali zagrebačku Mladost sa 11:8. Zanimljivo je da su do tog trofeja stigli bez poraza, imali su deset pobeda i jedan nerešen rezultat, koji je ostvaren na gostovanju nemačkom Špandau 04. Aleksandar Šapić je te sezone sa 39 postignutih golova bio najbolji strelac Lige šampiona. Pored te sezone kada su postali prvaci Evrope, još tri puta su su stizali do završnog turnira. Prvi put, 1997. godine su osvojili četvrto mesto u Napulju. Već naredne sezone, takođe u Napulju, su stigli do finala u kome su poraženi od Splitske banke. U Splitu 2001. godine ponovo su bili četvrti. Zbog finansijskih problema klub je ugašen 2002. godine.

Nakon gašenja VK Bečej u Bečeju osnovani su novi klubovi PVK Bečej 2005 i Vaterpolo akademija Bečej, prvi je osnovan 2005, a drugi 2007. godine. Spajanjem ova dva kluba 2010. godine osnovan je VK Bečejac.

Uspesi
------

| Takmičenje | Broj | Godina |
| --- | --- | --- |
| **Nacionalno prvenstvo - 6** |
|
| **Prvenstvo SR Jugoslavije** | **Prvak** | **6** | 1995/95, 1996/97, 1997/98, 1998/99, 1999/00, 2000/01. |
|
| Drugi | 0 | / |
| **Nacionalni kup - 6** |
|
| **Kup SR Jugoslavije** | **Pobednik** | **6** | 1995/95, 1996/97, 1997/98, 1998/99, 1999/00, 2000/01. |
|
| Finalista | 0 | / |
| **Kontinentalna takmičenja** |
|
|  **Liga šampiona (Kup šampiona)** | **Prvak** | **1** | 1999/00. |
|
| Finalista | 1 | 1998/99. |
|
| Polufinale | 2 | 1996/97. 2000/01. |

### Šampionski sastav Bečeja

Sastav osvajača titule prvaka Evrope 2000. godine.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Aleksandar Šoštar
* Slobodan Soro
* Predrag Zimonjić
* Goran Krstonošić
* Nenad Vukanić
* Nedeljko Rodić
* Branko Peković
* Aleksandar Ćirić
 |   | * Veljko Uskoković
* Laslo Tot
* Ištvan Mesaroš
* Aleksandar Šapić
* Jugoslav Vasović
* Balaš Vince
* Nebojša Milić
* Srbislav Čiplić
 |

### Poznati igrači

* Peter Biroš
* Slobodan Soro
* Goran Rađenović
* Dušan Damjanović
* Nikola Janović
* Milan Jančić
* Tamaš Molnar

Vidi još
--------

* VK Bečejac
Simbol rodne ravnopravnosti
**Rodna ravnopravnost** (takođe **ravnopravnost polova** ili **jednakost polova**) je načelo socijalne filozofije koje podrazumeva jednakost muškaraca, žena i osoba drugačijih rodnih identiteta u društvenom i političkom životu.

> Rodna ravnopravnost pretpostavlja da jednom društvu, zajednici ili organizaciji postoje jednake mogućnosti za žene, muškarce i osobe drugačijih rodnih identiteta da doprinesu kulturnom, političkom, ekonomskom i socijalnom napretku, kao i da imaju jednake mogućnosti da uživaju sve koristi i dobrobiti od napretka jedne zajednice.
> 
> – prema „ Evropskoj povelji o rodnoj ravnopravnosti na lokalnom nivou"

Načelo rodne ravnopravnosti i nediskriminacije je jedno od temeljnih ljudskih prava.
Pol se dobija rodjenjem i doživljava se kao dobijena biološka karakteristika.
Rod nema nikakve veze sa biologijom, vec se odonosi na sve razlike izmedju muškaraca i žena koje proističu iz društvenih očekivanja u vezi sa odgovarajucim ponašanjem, interosovanjima, spospbnostima, stavovima za muški i ženski indetitet.

Dok se pol dodjeljuje, rod se stiče, uglavnom prećutno, kroz iskustvo socijalizacije. Kada su rodni odnosi, u sportu ili inače, podređeni interesima jednog pola u odnosu na interese drugog pola, dolazi do neravnopravnosti.

Izvori
------

1. ↑  Dobrodošli na on-line kurs rodne ravnopravnosti
2. ↑  „Rodna ravnopravnost". Arhivirano iz originala na datum 2011-03-07. Pristupljeno 2011-10-03.
Ovo je članak o perzijskom ministru.  Za ostala značenja riječi, v. Bagoas (razvrstavanje).  
**Bagoas** (grč. *Βαγώας*, staroperz. *Bagoi*) bio je perzijski eunuh koji je postao najbliži suradnik kralja Artakserksa III.

Naklonost kralja je stekao uspješnim regrutiranjem grčkog najamničkog vođe Mentora sa Rodosa, koji je ispočetka služio pobunjenim Sidonjanima, da bi na kraju prešao na stranu na perzijskog kralja. Zajedno s njim je ugušio pobunu, a potom godine 343. pne. uspješno dovršio pohod na Egipat, kojim je on ponovo postao perzijska satrapija. Antički izvori navode kako je Bagoas tada organizirao masovne pljačke egipatskih hramova. Za uspjeh pokoravanja Egipta Artakserkso III. ga je nagradio titulom *super-satrapa* s vlašću nad istočnim satrapijama.

Antički izvori, prije svega Diodor Sicilski, tvrde kako je Bagoas otrovao kralja, a potom služio kao regent mladom Artakserksu IV. Potom je i njega dao otrovati, a na vlast je potom došao princ Artašata, koji je mrzio eunuhe. Artašata, okrunjen pod imenom Darije III. doznao je da i njemu Bagoas radi o glavi, te da je 336. pne. natjerao da sam popije otrov koji mu je bio spremio.

Plutarh spominje kako je Aleksandar Makedonski sumnjičio Bagoasa da stoji iza atentata na njegovog oca Filipa II. U svakom slučaju, Bagoasove likvidacije dva perzijska kralja su u mnogo čemu oslabile perzijski tron, te olakšale Aleksandru pohod koji će završiti nestankom prve Perzijske Monarhije.

Veze
----

* Perzijska Monarhija
* Artakserkso III.
* Artakserkso IV.
* Darije III.
* Aleksandar Makedonski

Izvori
------

1. ↑  Diodor Sicilski, XVI. 50.
2. ↑  Diodor Sicilski, XVII. 5.

Vanjske veze
------------

* Bagoas (Livius.org) Arhivirano 2012-12-20 na Archive.is-u
* Enciklopedija Britannica: Bagoas
**Nikolaj Voznesneskij** (1.12.1903. - 1.10.1950) je bio zamjenik premijera SSSR-a i drugi najdugovječniji predsjednik komisije za ekonomskog planiranje SSSR-a (Gosplan).

Život
-----

Nikolaj Voznesneskij se rodio na širem području Tule 1.12.1903. godine. Još prije dostizanja punoljetnosti se 1919. godine učlanio u komunističku partiju SSSR-a,a potom je 1921. godine upisao univerzitet. Prve godine nakon univerziteta provodi radeći u Donbassu, nakon čega upisuje ekonomski univerzitet kojeg završava 1931. godine. U Lenjingradu gdje je poslan nakon uspješno završetka studija ekonomije upoznaje Andreja Ždanova koji postaje njegov politički zaštitnik pa će uz njegovu pomoć već u 35 godini postati predsednik komisije za ekonomsko planiranje SSSR-a,a već 10.3.1941. Nikolaj je prvi zamenik premijera SSSR-a (prvo Molotova, a onda Staljina).

Tokom Drugog svetskog rata Nikolaj Voznesneskij će biti jedan od direktno uključenih u organiziranje premještanja sovjetske industrije iz Urala o čemu će kasnije napisati knjigu.

Ždanovljeva iznenadna smrt 31.8.1948. godine zbog lekarske greške će vrlo brzo dovesti do Nikolajevog pada.

Nikolaj Voznesneskij je te 1948. godine bio najmlađi član politbiroa i osoba koju je Staljin nekoliko puta u svojim govorima nazvao naslednikom. To povjerenje koje je bolesni Staljin 1948 davao Voznesneskom dovodi do pokretanja zavere Maljenkov-Berija za njegovo rušenje i pogubljenje.

Tokom pokušaja smene Hruščova 1957. sudbina Nikolaja Voznesneskog će biti također jedan od važnijih točaka.

> Nikita Hruščov:"Kada je Staljin predložio da Voznesneskij postane premijer Maljenkov i Berija su učinili sve da ga unište. Ja želim da pitam drugove Maljenkova, Bulganina i Kaganoviča koliko puta je Staljin nama rekao da stavimo Voznesneskog za direktora Gosbanke i to nakon doba kada su Maljenkov i Berija bili izašli s svojim optužbama"
> 
> 
> Nikolaj Bulganin:"Istina"
> 
> 
> Nikita Hruščov:",ali to se nikada nije dogodilo jer su se stalno pojavljivale nove stvari protiv njega što će dovesti do pogubljenja"
> 
> 
> Georgij Maljenkov:"Bilo bi dovoljno da je Staljin rekao i to bi se dogodilo !"
> 
> 
> Nikita Hruščov:"To nije Maljenkov rekao Staljinu"
> 
> 
> Georgij Maljenkov:",a ja ti kažem da je Staljin rekao postavimo Voznesneskog to bi se sutra dogodilo"
> 
> 
> Nikita Hruščov:"Ti si besprekidno šaptao Staljinu, a on je u poslednjim godinama bio bolestan čovjek"
> 
> 

Maljenkov i Berija će uspeti vrlo brzo poraziti Nikolaja Voznesneskog koji im nije bio ravan u borbi za vlast. Već 7.3.1949. godine on je izbače iz partije,a nakon više od 6 meseci limba Maljenkov će dobiti dopuštenje za hapšenje Voznesneskog 27.10.1949.a gotovo godinu dana kasnije i za njegovo pogubljenje 1.10.1950. godine.

Izvori
------

1. ↑  Zhores A. i Roy A. Medvedev:The Unknown Stalin str.48

Vanjski linkovi
---------------

* Вознесенский Николай Алексеевич[*mrtav link*]
Ankh, drevni egipatski simbol besmrtnosti
**Besmrtnost** (lat. *immortalitas*) je stanje oslobođenosti od smrti ili uništenja, odnosno stanje večnog života. Pojam besmrtnosti obično označava učenje po kojem duša nadživljuje telesnu smrt. Ponekad se odnosi i na večnost bića.

Učenje o besmrtnosti može uključiti samo preživljavanje duše shvaćene kao duhovne suštine privremeno smeštene u telu ili može uključivati uskrsnuće tela, kao u avramskim religijama. Teorija lične besmrtnosti glasi da ćemo posle sopstvene smrti živeti drugi život, odnosno nastaviti da živimo večno.

Činjenica je da neke od crta ličnosti mogu nastaviti postojanje i nakon smrti. Nečije delo, slava ili ozloglašenost, ili geni, mogu svakako opstati u duhovima ili telima drugih.

U filozofiji
------------

Prema Platonovoj filozofiji moguće je da duša nadživi propast tela. Za Aristotela, duša je forma tela, i ne može postojati bez njega kao odvojena supstancija, kao što osmeh ne može postojati bez lica. U platonističkim i neoplatonističkim tradicijama besmrtnost se pre doživljava kao bezvremenost, gde je cilj mudrog čoveka živeti izvan vremena, a ne živeti večno.

Prema Tomi Akvinskom, ljudska duša, koja je racionalna, mora da bude nematerijalna, tj. duhovna, iz čega sledi da je nepropadljiva i besmrtna. Akvinski se poziva u svojoj argumentaciji i na želju za istrajavanjem u bivstvovanju. Postoji prirodna želja za besmrtnošću, a prirodna želja, koju je usadio u dušu Bog, ne može biti uzaludna:

> Nemoguće je da neka prirodna žudnja bude uzaludna. A u čoveku postoji prirodna žudnja za neprestanim istrajavanjem u bivstvovanju.
> 
> – Toma Akvinski

Argumenti
---------

Argumenti da je duša besmrtna uključuju metafizičke dokaze (npr. da je jednostavna, te se ne može razložiti), moralne (npr. da je besmrtnost pretpostavka moralnosti, te pravedni trijumfuju, a nepravedni bivaju kažnjavani) i empirijske (npr. slučajevi da živi ljudi imaju iskustva sa dušama ili duhovima mrtvih).

Nijedan dokaz iz ovih porodica ne uživa neko veće poštovanje među savremenim filozofima. Metafizičke dokaze je napao Hjum, a posebno Kant u knjizi II Transcendentalne dijalektike Kritike čistog uma. Moralni dokazi više liče na puste želje nego na dokaze, a empirijski su diskreditovani opštim nepoverenjem u parapsihologiju.

Religija ostaje najsnažniji izvor verovanja u besmrtnost, a stav da je nekoherentno pretpostavljati odvajanje duha i tela ostaje glavni filozofski odgovor. Međutim, mnogo manje pažnje je posvećivano pitanju zašto besmrtnost izgleda poželjna.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Besmrtnost, Oksfordski filozofski rečnik, Sajmon Blekburn, Svetovi, Novi Sad, 1999. ISBN 86-7047-303-8
2. 1 2  Frederik Koplston, Srednjovekovna filozofija (str. 380), Beograd, 1989.

Vidi još
--------

* Smrt
* Vječnost
* Vaskrsenje
* Reinkarnacija
* Odnos duše i tela
**Manastir Sveti Jovan Bigorski** (makedonski: *Свети Јован Бигорски*) je jedan od najznačajnijih vjerskih i kulturnih objekata Makedonske pravoslavne crkve. Nalazi se na zapadu Republike Makedonije, pored magistralne ceste Debar - Gostivar, leži na padinama planine Bistre, na obali rijeke Radike između sela Rostuše, Velebrdo, Bituše i Trebišta.

Historija manastira
-------------------

Bigorski manastir 1930. godine
Prema ljetopisu manastira iz 1833 godine, crkvu je izgradio 1020 godine *Jovan I. Debranin*, prvi arhiepiskop Ohrida (1018 – 1037). Osmanlije su porušili manastir u 16. vijeku. Manastir je obnovio *iguman Ilarion* 1743 godine, on je također izgradio nekoliko konaka za monahe. Jedan vijek kasnije, u periodu 1812-1825 za igumana *Arsenija* (1807-1838) iz obližnjeg sela Galičnik, bitno je proširen manastir.

Bigorski drvorez sa ikonostasa
Ulaz u manastrir Sveti Jovan Bigorski
Jedno od najvrednijih manastirskih umjetničkih blaga je drveni ikonostas kojeg su izradili domaći majstori od 1829 do 1835 godine. Majstori drvodjelje bili su; *Petre Filipovski-Garkata* i njegov brat *Marko* iz obližnjeg sela Gari, *Makarij Frčkovski* iz obližnjeg sela Galičnik, te *Avram Dičov* sa sinovima *Vasilom* i *Filipom* iz sela Osoj. Za ovaj ikonostas se drži da je jedan od najljepših i najvrednijih kiparskih djela bizantinske umjetnosti u Makedoniji. Za ikonu sa likom Sv. Ivana Krstitelja koja je datirana u 1020 godinu, vjernici drže da ima čudotvorne iscjeliteljske moći.

Manastir se zove *Sveti Jovan Bigorski*, zato jer je manastirska crkva je posvećena Sv. Ivanu Krstitelju (Jovan Krstitel), a izgrađen je od tucanog kamena, koji se na makedonskom zove bigor.

Današnji manastirski kompleks sastoji se od manastirske crkve, grobnice (kosturnice) koja se nalazi pored crkve, obrambene kule-zvonika, zgrada za boravak redovnika i novoizgrađenog dijela za boravak gostiju.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  St. Jovan Bigorski , na portalu Exploring Macedonia – National Tourism Portal, pristupljeno 10. 06. 2011.()
2. ↑  Bigorski, na portalu gostivar on line, pristupljeno 10. 06. 2011. Arhivirano 2012-12-06 na Archive.is-u()

Eksterni linkovi
----------------

***Manastir Sveti Jovan Bigorski*** na Wikimedijinoj ostavi

* St. Jovan Bigorski na stranicama Exploring Macedonia Arhivirano 2012-10-29 na Wayback Machine-u ()
* St. John Bigorski ()
* Bigorski na portalu gostivar on line Arhivirano 2012-12-06 na Archive.is-u
**Olja Dešić** (Rijeka, Hrvatska, 22. svibnja 1975.) hrvatski je glazbenik i član Hrvatske zajednice samostalnih umjetnika te od 2010. redovni član Hrvatskog društva skladatelja. Od 2010. do 2017. dopredsjednik Hrvatske glazbene unije.

Životopis
---------

Dešić je rođen u Rijeci, Hrvatska 1975. Već kao dijete pokazuje izraziti talent za glazbu. Nekoliko godina pohađa tečaj gitare u Rijeci. 

S trinaest godina ulazi u "Putokaze", kao najmlađi član "prve" postave. Od 1988. do 1994. bio je pjevač i autor (aranžer) Putokaza. 1989. je izabran u dječju umjetničku "delegaciju" Grada Rijeke i predstavlja glazbom i plesom (folklor) tadašnju Jugoslaviju u Kawasakiju, Japan. I kasnija putovanja često su vezana uz glazbu (Ukraina, Irska, Austria, Njemačka, Švicarska, Italija i dr).
  

Godine 1993. bio je pjevač i vokalni aranžer grupe Put, za pjesmu Don't ever cry (Eurosong 1993. u Irskoj) i "Mom zavičaju". S Putokazima stječe neprocjenjivo glazbeno (izvođačko i stvaralačko) i scensko iskustvo u najranijim godinama.   

Srednju glazbenu školu završava u dvije godine, teoretsko pedagoški smjer.   

Pohađao je studij Muzičke akademije u Zagrebu i Berklee Online, simfonijsku orkestraciju, jazz aranžiranje i drugo.   
 
Istaknuto:

Od 1990. godine profesionalno djeluje kao skladatelj, producent i aranžer, studijski glazbenik. Ujedno koncertira kao bas-gitarist (između ostalog, više godina festivalskih orkestara - MIK, Zadar fest, Festival dalmatinske šansone Šibenik, i dr) i rjeđe, klavijaturist. Autor je glazbe i stihova raznih usmjerenja. Aranžer je širokog područja interesa (pop-rock, orkestralni, big band, vokalni i drugi aranžmani). Bavi se i pisanjem ozbiljne zborske glazbe.   

Piše obrade (aranžmane) i autorske skladbe za klape, te ima bogat fond obrada koje je pisao za pedesetak hrvatskih klapa.

Uz "Sušak, Sušak", autor je glazbe za pet mjuzikala ili predstave za djecu.

Izvori
------

Vanjske poveznice
-----------------

* Olja Dešić - službene stranice Arhivirano 19 November 2018[nepoklapanje datuma] na Wayback Machine-u
***Živjeti od ljubavi*** je jugoslavenski dugometražni igrani dramski film iz 1973. godine, u režiji Kreše Golika. Film je sniman tehnikom 35mm widescreen u boji. Film govori o slamanju mladenačke ljubavi pred egzinstencijalnim zadanostima konkretnog društvenog okružja. Film je na 20. Pulskom filmskom festivalu 1973. nagrađen velikom brončanom Arenom. Osim u SFRJ-u film se prikazivao i u SSSR-u, Madžarskoj, Rumunjskoj, Bugarskoj, Poljskoj, Čehoslovačkoj, DR Njemačkoj, Finskoj, Alžiru, Mozambiku, Australiji, Svazilandu, Austriji, Sudanu i SR Njemačkoj.

Sinopsis
--------

Mladi studentski bračni par Davor i Minja suočavaju se s prvim problemima u svom zajedničkom životu kada Davor ostaje bez novčane potpore za nastavak studija. Minja stoga prekine studij i zaposli se kao nastavnica u osnovnoj školi u selu Crna Lokva, kako bi Davoru zaradom omogućila da dovrši svoj prekinuti studij. U Crnoj Lokvi se nastanjuje kod Ane, koja živi sama s djecom, dok joj muž već tri godine radi u Njemačkoj. Minji je ugodno po svojim novim krovom, no u školi se suočava s oportunizmom i spletkama svojih kolega, pa mora pristajati na razne kompromise kako bi sačuvala svoje radno mjesto. U mjesnom liječniku, nalazi dobrog prijatelja, što se ne može reći za mjesnog "drmatora" Medana, koji oko nje neprestano oblijeće. Davor zapušta studij, nezadovoljan je što ga žena izdržava, a započinje i vezu s nekadašnjom poznanicom Vandom, situiranom gradskom gospođom.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Vlasta Knezović | Minja |
| Rade Šerbedžija | Davor |
| Boris Dvornik | Medan |
| Franjo Majetić | Doktor |
| Alenka Rančić | Ana |
| Veronika Kovačić | Vjeročka |
| Zvonko Lepetić | Vinko |

Nagrade
-------

### 20. Pulski filmski festival 1973.

* Velika brončana Arena za film
* Diploma Vlasti Knezović za uspješan debi
* Diploma Alenki Rančić za epizodnu ulogu
* Nagrada *Ilsutrovane publike* za režiju filma u boji

### Filmski festival u Nišu 1973.

* Nagrada za žensku epizodnu ulogu Alenki Račić
* Povelja Vlasti Knezović
* Nagrada publike najpopularnijem glumcu (Vlasta Knezović)

Izvori
------

1. 1 2 3  Baza hrvatske kinematografije - igrani filmovi
2. ↑  MojFilm - Hrvatski filmski portal
3. ↑  „Hrvatski filmski arhiv: Popis hrvatskih dugometražnih filmova 1944. - 2006.". Arhivirano iz originala na datum 2011-01-05. Pristupljeno 2016-11-03.
4. ↑  „20. Pulski filmski festival (26. srpnja – 1. kolovoza 1973.) - nagrađeni filmovi". Arhivirano iz originala na datum 2015-07-22. Pristupljeno 2016-11-03.

Vanjske poveznice
-----------------

* *Živjeti od ljubavi* na IMDb-u ()
* Sinopsis filma
***Pismo - Glava***  je jugoslovenski igrani film iz 1983. godine snimljen u režiji Bahrudina Bate Čengića. Po žanru je drama koja se bavi socijalnim stanjem radnika u Sarajevu.

Kratak sadržaj
--------------

Film iz savremenog života urbane sredine. Glavni junak je Baja, mladić iz hercegovačkog sela, koji posle vojske ostaje da živi u Sarajevu. Zapošljava se kao radnik u građevinskoj firmi GRO Put Sarajevo. Prilikom rekonstrukcije jedne ulice, upoznaje Finku i Cicu, dvije frizerke iz obližnjeg salona „Mali Pariz" koje su se došle požaliti na veliku buku.

Baja se odmah zaljubljuje u Cicu. Njegov kolega Kokan, koji ima želju da ode u Libiju na rad kako bi zaradio novac, kladi se sa njim da će imati seks sa Finkom. Baja se u preduzeću ističe kao dobar radnik i ubrzo dobija posao vozača, te se dopada i Cicinoj majci koja je vozač tramvaja.

Jednog kišnog dana, dolazi do kvara u Bajinom kamionu i beton se u mikseru stegne, Baja se zamjeri poslovođi te ga suspenduju s posla.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Mladen Nelević | Baja Ujević |
| Mira Furlan | Finka |
| Zijah Sokolović | Kokan |
| Vladislava Milosavljević | Cica |
| Boris Dvornik | Bajin brat |
| Semka Sokolović Bertok | Cicina majka |
| Zaim Muzaferija |  |
| Boro Stjepanović |  |
| Rade Čolović |  |
| Adem Čejvan |  |
| Zvonko Lepetić |  |
| Rejhan Demirdžić |  |
| Jozo Lepetić |  |
| Sead Bajtović |  |
| Božidar Bunjevac |  |
| Ranko Gučevac |  |
| Jasmin Geljo |  |
| Enes Merdanović |  |
| Nebojša Majkić |  |
| Dado Topić | pevač |

Spoljašnje veze
---------------

* *Pismo - Glava* na IMDb-u ()
Wallaceova linija
**Wallaceova linija** je biogeografska razdjelnica između azijske i austalske flore i faune. Ime je dobila po znanstveniku Wallaceu koji je otoke između kojih se razdjelnica proteže istraživao između 1854. i 1862. godine. Prvi znanstvenik koji je 1857. ukazao na postojanje ove razdjelnice bio je ornitolog Philip Lutley Sclater

Ova linija - zapravo prije jedna pruga koja obuhvaća biogeografsko prijelazno područje između azijske i australske flore i faune - prolazi između Balija i Lomboka, i sjevernije prolazi između Bornea i Sulawesija. Područje koje se nalazi istočno od te linije naziva se **Wallacea**, i vrlo je zanimljivo. U tom području, kako na kopnu tako i u moru, živi čitav niz endemskih vrsta. Wallacea obuhvaća oko 346.000 km2 i spada u tako zvane hotspotove, ključna područja bioraznovrsnosti, gdje su životinje i biljke dijelom snažno ugrožene.

Tako na Sulawesiju od poznate faune 62% vrsta sisavaca, 27% ptica, 62% gmazova i 76% vodozemaca akutno prijeti izumiranje. Na Sulawesiju i istočno od njega žive tobolčari srodni s klokanima i oposumima u Australiji, dok ih zapadno od njega, već na Borneu, nema.

Wallaceovo otkriće
------------------

> Iz knjige "Malajski arhipelag": (dolazeći sa Balija na Lombok)....vidio sam po prvi put mnoge australske oblike, kojih na otocima zapadno od Balija uopće nema. Puno malih bijelih kakadua s njihovim glasnim kriještanjem, upadljivom bijelom bojom i lijepim žutim kukmicama bili su obilježje krajolika koje upada u oči. To je najzapadnije mjesto na zemlji gdje se mogu naći članovi ove porodice. Znanstvenik koji putuje prema istoku ovdje će prvi put sresti i neobične Megapodius Gouldii... Na Lomboku, odvojenom od Balija morskim prolazom užim od 20 milja očekivao sam, naravno, ponovo vidjeti neke ptice koje sam viđao na Baliju. No, za vrijeme mog tromjesečnog boravka nisam nijednom vidio te, nego čitav niz nekih drugih vrsta od kojih je većina potpuno nepoznata ne samo na Javi, nego i na Borneu, Sumatri i Malajskom poluotoku....
> 
>

Literatura
----------

* Gustaf de Lattin: *Grundriss der Zoogeographie* (Osnove zoogeografije). G. Fischer, Stuttgart, 1967.
* Alfred Russel Wallace: *Der Malayische Archipel* (Malajski arhipelag). Braunschweig, 1869.
* Alfred Russel Wallace: *Die geographische Verbreitung der Thiere* (Geografska rasprostranjenost životinja). Dresden, 1876.

Vanjske veze
------------

* Pleistocene Sea Level Maps Arhivirano 2009-03-17 na Wayback Machine-u
* Wallacea - a transition zone from Asia to Australia, specially rich in marine life and on land.
*Duh kontemplacije*, skulptura.
**Kontemplacija** (lat: od korena *templum*) ili (crkvenoslovenski) **sozercanje** (od korena *zrenje*; sozercati - *sagledati*) ili je prevod grčke reči teorija (gr: θεωρία - zrenje, viđenje, motrenje) koja znači duhovno sagledavanje odnosno opažanje uzvišene lepote u stvarima. Prema „Rječniku stranih riječi" Bratoljuba Klaića, kontemplacija je „razmatranje, razmišljanje, duboko poniranje mislima u nešto, umovanje, misaonost koja nema potrebe za praktičnom realizacijom".

U religioznom smislu, *kontemplacija* označava oblik molitve ili meditacije. U hrišćanstvu se najčešće povezuje sa misticizmom.

Istorija pojma
--------------

Sozercavanje prirode

> Lepo je misliti, još lepše znati, a najlepše je sozercati.
> 
> – Gete

Za Platona i Aristotela teorija (*θεωρία*) predstavlja intelektualnu spoznaju, nasuprot delovanju (*πράξις*). Prema Platonu, putem sozercanja duša može steći znanje o božanskim idejama. U neoplatonističkoj filosofiji emanacijskim procesom iz Jednog proizlaze druge hipostaze (um i duša). Sledstveno tome, put ka savršenstvu se zamišlja kao kretanje od složenosti ka prostoti, od podeljenosti ka jedinstvu. Plotin je tvrdio da je sozercanje Jedinoga moguće samo u tom slučaju kada čovek i sam postane jedan iz mnoštva. Plotin „umno sozercanje" poistovećuje s viđenjem svetlosti koja se izliva od prapočetka.

U misticizmu kontemplacija je stanje u kome se ljudski um usredotočuje na duhovnu stvarnost, uranjajući u nju sve do zaborava svake druge stvarnosti. Za hrišćanske mislioce, osobito neoplatoničkog smera, kontemplacija je najviši stupanj ljudske duhovne delatnosti. U teologiji svetih otaca sozercanje znači molitveno usredsređivanje duše na nadumnim tajnama, kojima obiluje čovekova ličnost, kao i suština bogozdane tvari. Prema Isaku Sirinu, sozercanje je osećanje božanskih tajni, sakrivenih u stvarima i njihovim uzrocima. "Ko sozercanje uma sabira unutra u sebi, sozercava Gospoda unutra u srcu svom."  Isak Sirin smatra da ljudska priroda postaje sposobna za istinsko sozercanje tek kada se praktikovanjem vrlina očisti od strasti.

U srednjovekovnoj filozofiji se često suprotstavlja delatni, odnosno uobičajeni život i kontemplativni život filozofa (Vita Activa vs. Vita Contemplativa). Od novovekovnih filozofa Kant podrobnije definiše filozofski pojam kontemplacije.

Kontemplaciju poznaje i jevrejska kabala, islamski pokreti poput sufizma i derviša, a prisutna je i u hinduizmu (joga) i budizmu.

Vidi još
--------

* Meditacija
* Motrenje (budizam)
**Arhiepiskopija Australije, Novog Zelanda i Filipina** (engl. ) je eparhija Antiohijske pravoslavne crkve.

Nadležni arhijerej je gospodin Pavle, a sjedište arhiepiskopije se nalazi u Sidneju.

Istorija
--------

Prvi mirjani Antiohijske pravoslavne crkve u Australiji su došli u Sidnej oko 1870, i formirali su prvu parohiju, ali prvi antiohijski pravoslavni sveštenik, nije imenovan sve do 1913. godine. Druga parohija je osnovana u Melburnu (1937). Arhiepiskopija je osnovana 1970, a na njenom čelu se nalazio episkop. Druga sidnejska crkva je otvorena u Pančboulu (1974).

Danas, postoje četiri crkve u Sidneju, mali centar u Volongongu, dvije crkve u Melburnu, i zajednice u Adelejdu i Brizbejnu. Postoje tri zajednice na Novom Zelandu.

Organizacija
------------

Arhiepiskopija Australije, Novog Zelanda i Filipina je jedinstvena eparhija koja pokriva više zemalja. Sjedište arhiepiskopa je u Australiji, i tamo postoji dekanat za Novi Zeland i vikarijat na Filipinima. Ukupno ima 25 parohija i misija širom Australije, 8 parohija i misija u dekanatu na Novom Zelandu i 32 parohije i misije na Filipinima.

Arhiepiskopija ima jedan ženski manastir — manastir Svete Ane u Prestonu, Viktorija. Arhiepiskopija je takođe osnivač Melnburškog instituta pravoslavnih hrišćanskih studija.

Vidi još
--------

* Antiohijska pravoslavna crkva

Vanjske veze
------------

* Zvanična stranica Arhiepiskopije Australije, Novog Zelanda i Filipina Arhivirano 2014-04-12 na Wayback Machine-u ()
|  |
| --- |
|   |
| Ovaj članak je dio serije 
na temu **Politika** |
| Izbori |
| 
* Ždrijeb (izbori)
* Dopunski izbori
* Izborna prevara
* Izborna predstava
* Izbori s fiksnim terminom
* Opći izbori
* Preliminarni izbori
* Posredni izbori
* Lokalni izbori
* Referendum
* Kritika elektoralizma

 |
| 
Terminologija |
| 
* Raspodjela
* Prijelazno glasanje
* Gerrymandering
* Delimitacija
* Većinski-manjinski distrikti
* Nesting
* Tajno glasanje
* Biračko pravo

 |
| 
Pod-serija |
| 
* Politička stranka
* Glasanje
* Izborni sistemi

 |
| 
Liste |
| 
* Izbori po zemljama
* Izborni rezultati po zemlji
* Izborni kalendar

 |
| * p
* r
* u
 |

**Preferencijalno glasovanje** ili **otvorena lista** je vrsta proporcionalnog izbornog sustava u kome birači osim mogućnosti glasovanja za određenu listu imaju pravo zaokruživanja određenog kandidata s te liste, što se razlikuje od tzv. sustava "zatvorenih" lista, gdje građani glasuju samo za željenu listu, a poredak kandidata na listi određuju stranke odnosno kandidati sami.

Primjena preferencijalnog glasovanja u Hrvatskoj
------------------------------------------------

Na izborima za Europski parlament 2013. godine primjenjeno je preferencijalno glasovanje, članak 13 Zakona o izborima zastupnika iz Republike Hrvatske u Europski parlament glasi:

> Ako na listi nema više kandidata koji su dobili preferirane glasove od najmanje 10% glasova koje je osvojila ta lista, člana izabranog na listi zamjenjuje prvi sljedeći neizabrani kandidat s te liste.
> 
> – Članak 13. stavak 2. Zakona

Na izborima 2013. prvih 6 kandidata s liste HDZ, HSP AS, BUZ dobilo je povjerenje građana kojim su izabrani u parlament EU. Broj glasova nije bio raspodijeljen onako kako su bili poredani stranački kandidati:

```
                   % glasova
 1. Dubravka Šuica       12,92
 2. Andrej Plenković     15,41
 3. Davor Ivo Stier       5,75
 4. Ivana Maletić         1,83
 5. Zdravka Bušić         1,68
 6. Ruža Tomašić         26,58
11. Zdravko Krmek         2,70

```

Iz toga je vidljivo da su prva četiri izabrana kandidata prošla "test" izbora i apsolutni i relativni dobivenim brojem glasova, dok Zdravko Krmek s 2,70 % glasova je daleko od 10 % traženih Zakonom da bi se ugurao u prvih šest. Druga lista na izborima (SDP, HNS, HSU) ima bitno drugačiju raspodjelu glasova:

```
                           % glasova
 1. Tonino Picula                47,34
 2. Biljana Borzan                7,50
 3. Marino Baldini                0,69
 4. Oleg Valjalo                  0,57
 5. Sandra Petrović Jakovina      1,62
 6. Jozo Radoš                    6,84

```

Ovdje se Jozo Radoš nije uspio "ugurati" među prvih 5 jer nije dobio više od 10% glasova, a samo prva dva kandidata s liste imaju značajniji postotak glasova svog biračkog tijela.

Izvori
------

1. ↑  Zakon o izborima zastupnika iz Republike Hrvatske u Europski parlament, koji je Hrvatski sabor donio na sjednici 15. srpnja 2010. pristupljeno 15. travnja 2013.
**Antanifotsi** (engleski **Antanifotsy**) je osmi po veličini grad Madagaskara od 65 444 stanovnika  u sredini otoka, administrativni centar *Distrinkta Antanifotsi* u *Regiji Vakinankaratra* (*Provinciji Antananarivo*).

*Antanifotsi* na malagaškom znači *gdje je zemlja bijela*, je jedan od većih distinkta (općina) u zemlji od 327 km² .

Historija
---------

Većinsko stanovništvo *Antanifotsija* su Merine koji su se tu povukli nakon kraljevskih progona sredinom 19. vijeka.

U *Antanifotsiju* je od kraja 19. vijeka, počela djelovati norveška luteranska vjerska škola. Tako da su danas većina stanovnika protestanti, ali ima i dosta katolika

Prvi dobri primjerak betafita (vrsta pegmatita) pronađen je kod *Antanifotsija* a opisao ga je francuski minerolog Antoine Lacroix 1922.

Betafit iz Antanifotsija

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

*Antanifotsi* leži u gornjem toku rijeke Onive, koja ga dijeli na dva dijela
na nadmorskoj visini od 1470 m u Centralnom gorju. Smješten je između Masiva Ankaratra (vrhovi; Ambatondrangahi (2 379 m), Betampona (2 052 m)  sa sjevero zapada i Masiva Vohidraj sa istoka. Vahidraj sa svojim vrhovima od preko 2000 m, služi mu kao brana od monsunskih vjetrova sa Indijskog oceana, tako da ima relativno malo kiša.

*Antanifotsi* je udaljen 112 km južno od glavnog grada Antananarivo  nacionalnom cestom br. 7 i oko 55 km od Antsirabea.
*Antanifotsi* ima vruću tropsku klimu, sa dva različita godišnja doba; toplim i vlažnim koji traje od novembra do aprila, kad je prosječna dnevna temperatura oko 30 °C i drugom od maja do oktobra kad je nešto hladnije i suho.

Privreda
--------

*Antanifotsi* je središe poljoprivrednog kraja u kojem se stanovništvo bavi uzgajem riže, kukuruza i krumpira i stočarstvom
goveda, svinje i preradom drva (oko 30.000 hektara šuma)

Gradovi prijatelji
------------------

* Francuska La Possession (Réunion)

Bilješke
--------

1. 1 2  2005 population estimates for cities in Madagascar, mongabay.com (pristupljeno: 29. 8. 2011.)
2. 1 2 3 4  Antanifotsy (République de Madagascar) na portalu lapossession(pristupljeno 3. 09. 2011. Arhivirano 2008-11-16 na Wayback Machine-u()
3. ↑  Antanifotsy Mission Station, Antanifotsy, Madagascar, ca.1908, na portalu digitallibrary (pristupljeno 3. 09. 2011.
4. ↑  Antanifotsy pegmatite, na portalu mindat.org (pristupljeno 3.09. 2011.)
5. ↑  „Antanifotsy na portalu peakery.com (pristupljeno 3.09. 2011.)". Arhivirano iz originala na datum 2011-11-08. Pristupljeno 2011-09-03.
6. 1 2  A Floral and faunal inventory of the eastern slopes of the Réserve naturelle intégrale d'Andringitra, na portalu archive.org (pristupljeno 3.09. 2011.)

Povezano
--------

* Madagaskar
* Popis gradova na Madagaskaru

Vanjske veze
------------

* Slike iz Antanifotsija na portalu picsearch[*mrtav link*] ()
* Antsiranana na portalu madagascar-vision Antanifotsy (République de Madagascar) na portalu lapossession Arhivirano 2008-11-16 na Wayback Machine-u ()
**Manambolo** je jedna od većih rijeka istočnog sliva Madagaskara duga 370 km.

Geografske karakteristike
-------------------------

Rijeka *Manambolo* izvire na istočnim obroncima *Masiva Ankaroka*, oko 25 km sjeveroistočno mjesta *Tsiroanomandidi* (130 km zapadno od Antananariva), na nadmorskoj visini od 1 250 m. Zatim rijeka teče u pravcu zapada obilazeći planinu Bevato, preko kotline Tsiroanomandidi. Kod mjesta Ankisenikelija zavija prema jugu i tim pravcem teče dobrih stotinjak kilometara kroz visoravan Bemaraha do mjesta Antaboara, gdje prima najveću pritoku s desne strane Manambolomati. Nakon tog *Manambolo* skeće prema istoku i nakon slijedećih stotinjak kilometara probija se kroz istočne obronke *Masiva Ankaroka* dugim kanjonom od mjesta Bebozaka do Bekopaka i ulazi u obalnu ravnicu. Nakon tog ravnomjerno teče posljednjih sedamdestak kilometara prema istoku sve do mjesta Ankilijoria, gdje zavija na jug, a od mjesta Ankoririka račva se u dva dijela, pravi deltu i ulijeva se u Mozambički kanal.

Ukupna duljina rijeke *Manambolo* je 370 km, a površina njena sliva je 13 970 km², glavna desna pritoka je rijeka Manambolomati koja proriče sjevernim dijelom depresije Betsiriri.

Crvena boja rijeke posljedica je velike erozije tla
### Rezervat prirode Tsingi de Bemaraha

*Manambolo* je južna granica rezervata prirode Tsingi de Bemaraha jednog od najvećih u zemlji, koji je uvršten 1990. godine na UNESCO-vu listu Svjetske baštine.

Povezano
--------

* Rijeke Madagaskara

Izvori
------

1. 1 2  M. Aldegheri (1972). „Rivers and streams on Madagascar". R. Battistini & G. Richard Vindard / dr. W. Junk B.V. Publishers the Hague. Pristupljeno 23. 09. 2011.

Eksterni linkovi
----------------

* THE MANAMBOLO RIVER na portalu wildmadagascar
* Manambolo River (OLE) tour ()

| * p
* r
* u
Rijeke Madagaskara |
| --- |
| Sliv Masiva Ambre | Irodo • Saharenana • Besokatra |  |
| Sliv Masiva Tsaratanana | Sjeverni Mahavavi • Sumbiruno • Maevarano • Bemarivo |
| Istočni sliv | Mananara • Mangoro (Onive) • Rianila • Maningori • Mananjari |
| Zapadni sliv | Sofia (Mangarahara • Anjoboni • Bemarivo) • Mahajamba • Betsiboka (Ikopa • Mananara) • Južni Mahavavi • Manambolo • Tsiribihina (Sakeni • Mania • Mahajilo) • Mangoki (Matsiatra • Mananantanana • Zomandao) • Onilahi |
| Južni sliv | Linta • Menarandra • Mandrare |
**Sambava**, je grad na sjeveroistoku Madagaskara od 31 069 stanovnika  u *Provinciji Antsiranana* i *Regiji Sava*, administrativni centar *Distinkta Sambava*.

*Sambava* na malagaškom znači *riječna ušća*, jer upravo tu imaju ušće tri rijeke u Indijski ocean. *Sambava* je danas poznata kao mjesto sa najvećom plantažom kokosa na svijetu (oko 4800 ha) - SOAVOANIO (Société Sambava Voanio).

Historija
---------

*Sambava* se kao sjedište lokalne administracije, počela formirati početkom 20. vijeka za vrijeme francuske kolonijalne vlasti. Tad su izgrađene prve veće građevine u mjestu; zgrade uprave, škola, ambulanta, a u okolici osnivane velike plantaže. Većina stanovnika grada su pripadnici malgaškog naroda Betsimisaraka.

Plaža u Sambavi

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

*Sambava* leži na obali Indijskog oceana 430 km jugoistočno od provincijskog središta Antsiranane sa kojim je povezana nacionalnom cestom broj 5, preko Ambilobea (292 km).

Pored grada, 12 km jugoistočno od grada nalaze se jezera Antohomaro i Andamonti.

*Sambava* ima umjerenu tropsku klimu - s prosječnom temperaturom od 30 °C u ljeto, i oko 20 °C u 5 zimskih mjeseci kad pada kiša. Ali je često žrtva snažnih uragana sa Indijskog oceana.

Transport i privreda
--------------------

*Sambava* je udaljena 1 256 km od glavnog grada Antananarivo, s kojim je povezana nacionalnim cestama br. 5 i 7 preko Ambilobea.

Grad ima mali *Aerodrom Sambava* (IATA: SVB ICAO: FMNS)  Nacionalnom cestom br. 7. grad je povezan sa Antananarivom i ostalim gradovima Madagaskara.
*Sambava* je grad u kome je većina aktivnosti vezana uz proizvodnju kokosa, vanilije, kave, papra i riže.

Većina stanovnika *Sambava*, njih oko 45 % bavi se poljoprivredom, a 0,5 % bavi se stočarstvom. Od ribarstva živi 0.5 %, u industriji radi 0,5 % stanovnika, a u uslugama i upravi 53.5 %.

Grad ima srednje škole, bolnicu, banke, par hotela i restorana.
Na udaljenosti od tridesetak kilometara u pravcu jugozapada nalazi se *Nacionalni park Marojeji*, koji je jedan od parkova Kišnih šuma Atsinanana, na UNESCO-vom popisu Svjetske baštine.

Povezano
--------

* Popis gradova na Madagaskaru

Bilješke
--------

1. 1 2  The Commune Census of by the Ilo program of Cornell University (pristupljeno: 24. 8. 2011.)
2. ↑  „Airport Information: Sambava (Madagascar), pristupljeno 30. 09. 2011.". Arhivirano iz originala na datum 2015-12-08. Pristupljeno 2011-10-05.
3. ↑  „ILO census data". Cornell University. 2002. Pristupljeno 13. 02. 2008.
4. ↑  Marojejy National Park

Vanjske veze
------------

* Sambava Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u ()
* La région de Sambava Arhivirano 2012-08-18 na Wayback Machine-u ()

***Sambava*** na Wikimedijinoj ostavi
Opservatorija Šamakhi
**Šamakhijska astrofizička opservatorija, nazvan po Nasredinu Tusiju iz Nacionalne akademije nauka Azerbejdžana** (**ANAS ShAO**; azerski: ) je osnovan 17. novembra 1959. godine, po dekretu Br. 975 Saveta ministara Azerbejdžanske SSR. ShAO deluje kao istraživački institut u okviru Odeljenja za fizičke, matematičke i tehničke nauke ANAS. Opservatorija se nalazi na severoistoku Velikog Kavkaskog lanca, 150 km od grada Bakua, u istočnom delu planine Pirkuli, na nadmorskoj visini od 1435–1500 m, u geografskim koordinatama λ = 48⁰ 35' 04" E, φ = 40⁰ 46 '20"N. Ovde broj vedrih noći pogodnih za posmatranje dostiže 150-180 godišnje.

U septembru 2008. godine u opservatoriji su izvršene znatne popravke.

Izvori
------

1. ↑  Babayev, Elchin. „Azerbaijan's Window on the Universe" (en). Visions.az. Arhivirano iz originala na datum 29 November 2014. Pristupljeno 15 November 2014.
2. ↑  „Azərbaycan Prezidenti Şamaxı Astrofizika Rəsədxanasında olub" (az). Anspress.com. Arhivirano iz originala na datum 2011-10-06.
3. ↑  „İlham Əliyev Şamaxı Astrofizika Rəsədxanasında aparılan yenidənqurma işləri ilə tanış olmuşdur" (az). President.az. Arhivirano iz originala na datum 2013-07-12.

Vanjske veze
------------

***Opservatorija Şamaxı*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica () ()
Found Latinski,

**Jedarne pore** (**NPC**, od **N**uclear **P**ore **Co**mplex), lat. jednina *porus nuclearis*, su proteinski kompleksi u jedarnoj ovojnici ćelijskog jedra eukariota. Jedari ovoj sastoji se od dvostruke membrane. Nuklearne pore prolaze kroz obje membrane, a ponašaju se "vrata" i omogućavaju transport određenih molekula u i iz jedra.

U nuklearnom omotaču kičmenjčkih ćelija, ima oko 2.000 pora.

Struktura
---------

Rubna pora se sastoji od po osam vanjskih i unutrašnjih proteinskih kompleksa. Njihove žbice proširuje se do centra pora gdje se nalazi centralna granula, koja također predstavlja ribonukleoproteinski kompleks.

Pora sadrži kanal koji je izgrađen od 3D isprepletene mreže FG ponavljanja (F = fenilalanin G = glicin), koji se mogu slobodno difundirati kroz vodu.

Prikaz jedarne pore sa ukupnim ćelijskim jedrom.  
 1:Dvostruka membrana  
 2: Vanjski prsten 3: Žbica  
 4:FG-Tkanje  
 5:Filament
Transporti kroz nuklearnu poru.  
 Lijevo Import, desno eksport
Imunobojenje jedarnih pora (crveno), lamina (zeleno) i hromatina (plavo), snimljeno pod konfokalnim mikroskopom (gore), 3D SIM mikroskopom (dno). U snimku pod 3D-SIM mikroskopom može se vidjeti da je među jedarnim porama odgovarajući prostor bez hromatina.  
Skala odgovara 1  µm.

Funkcija
--------

Jedrove pore kataliziraju pasivni ili aktivni transport proteina, RNK, Ribonukleotid-proteinskih kompleka i malih molekula kroz jedrov ovoj.

### Pasivni ransport

Male molekule veličine oko 5.000 Da (Daltona) mogu slobodno difundirati kroz ćelijske pore. Molekulam od oko 17.000 Da, za prolaz potrebno je oko 2 minuta. Veće čestice promjera do dva  nm ili 40.000 Da nuklearne pora ne mogu proći samostalno.

### Transport iRNK iz ćelijskog jedra

Sa povećanim stope transkripcije, za  B u ćelijama koje proizvode mnoge proteine, broj nuklearnih pora je povećan, jer je dok je transkripcija u jezgru, translacija se, međutim, odvija izvan jedra i svaka gotova molekula iRNK stoga mora napustiti jedro.

Prvo, protein veže jedarni RNK eksportni faktor 1 za RNK - egzonski spojni kompleks (EJC). Ova jedinica zatim, s druge strane, veže eksportni receptor na poru NPC. Sve to zajedno naziva se *eksportno kompetentni kompleks*. Prolaz ovog kompleksa kroz pore zahtijeva energiju, u obliku koji pruža gvanozin-trifosfata (GTP). Na drugom kraju kompleks disocira natrag u svoje sastavne dijelove.

### Import proteina

Obrnuti transport – proteina u ćelijsko jedro odvija se samo kada protein ima sekvencu nuklearne lokalizacije. Ona je sastavljen od peptida sa sekverncom od nekoliko aminokiselina. Također su potrebne i specifične transportne molekule (importini) koji pokreću ovaj prijenos.

Povezano
--------

* Ćelijsko jedro
* Jedarni ovoj

Vanjski linkovi
---------------

* Michael Rout and Brian Chait explain how they resolved the structure of the nuclear pore complex, Nature Online video streaming archive
* Eintrag in der CORUM-Datenbank Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u