recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Agramer deutsche Zeitung** (*Zagrebački njemački list*) bile su tjedne novine na njemačkom koje su izlazile u Zagrebu 1784. 
Izdavač je bio Johann Thomas Trattner, koji je nakon brojnih drugih gradova po Austriji, i Varaždina otvorio i u Zagrebu knjigovežnicu i štampariju koju su vodili Stefan Waiginger i Jakob Hörner. 

Od tog lista nije sačuvan niti jedan jedini primjerak, pa se o njegovom sadržaju nezna puno.

Historijske prilike u Zagrebu i Hrvatskoj krajem 18. vijeka
-----------------------------------------------------------

Marija Terezija je 1773. ukinula isusovački red, pa su nakon toga srednje i visoke škole postale državne, nakon tog su izašla dva zakona o školstvu - *Allgemeine Schulordnung* 1774. za njemački dio carevine i *Ratio studiorum* 1777. za ugarski dio, tako da je njemački zamjenio dotadašnji latinski kao lingua ponte. 

U to vrijeme Zagreb je bio grad od 7 000 - 8 000 stanovnika, od kojih većina nije znala čitati i govorila kajkavski hrvatski, društvena elita; plemstvo, svećenstvo, administracija, oficiri i malobrojni obrtnici govorili su svi manje više njemački. Zagrebačka masonska loža zvala se **Die Klugheit**, gornjogradsko Amadéovo kazalište davalo je predstave na njemačkom tako da je Trattner - mislio da će mu posao dobro ići. Naime nakon lista Ephemerides Zagrabienses koji je izlazio na latinskom u 1771. Zagreb nije imao nikakve novine. Ali se je prevario, novine nisu dobro išle pa ih je uskoro prestao izdavati, ali nakon što se Generalna komanda za Vojnu krajinu preselila iz Varaždina u Zagreb 1786 i povećao broj oficira - pokrenuo je novi list Kroatischer Korrespondent 1789. koji je strogo bio namjenjen vojsci.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Danijela Živkovic. „*Publicistika na njemačkom jeziku u drugoj polovici 18. st*" (hrvatski). Filozofski fakultet Zagreb (Zavod za hrvatsku povjest. Pristupljeno 19. 05. 2012.
2. 1 2 3  Ivan Pederin. „*Theresianum, počeci njemačko–hrvatskih književnih i kulturnih odnosa i ilirizam*" (hrvatski). Kolo, broj 3, 2007, Matica Hrvatska. Arhivirano iz originala na datum 2012-09-28. Pristupljeno 19. 05. 2012.
3. ↑  „*Povijest medijske komunikacije u Hrvatskoj*" (hrvatski). Juraj Mirko Mataušić. Pristupljeno 19. 05. 2012.
4. ↑  Ivan Mužić. „*Masonstvo u Hrvata*" (hrvatski). Laus, Split. Arhivirano iz originala na datum 2013-10-20. Pristupljeno 19. 05. 2012.

Literatura
----------

* Fruk, Marina: Deutschsprachige Presse in Kroatien. // Zagreber germanistische Beitraege : Jahrbuch fuer Literatur- und Sprachwissenschaft. Beiheft. 7 (2004.)
**Glynis Margaret Payne Johns** (Pretoria, Južna Afrika, 5. listopada 1923. – Los Angeles, 4. siječnja 2024.) bila je britanska glumica.

Johns je rođena u Pretoriji u Južnoj Africi. Otac joj je bio Mervyn Johns, velški glumac koji se proslavio kao zvijezda britanskih filmova tijekom Drugoga svjetskog rata, majka Alyce Steele-Wareham, australska pijanistica.

Na platnu je debitirala 1938. a postala poznata 1940-ih nakon uloge Mirande u filmu *Miranda* (1948.). Godine 1958. glumila je u *Jednom, negdje* s Lanom Turner i Seanom Conneryjem.

Bila je nominirana za Oscar za najbolju sporednu glumicu za ulogu gospođe Firth u *The Sundowners* (1960.). Za nagradu Zlatni globus za najbolju glumicu – drama 1963. godine nominirana je za ulogu Terese Harnish u filmu *The Chapman Report* (1962).

Imala je svoj vlastiti sitcom *Glynis* 1963. godine. Glumila je gospođu Winifred Banks u glazbenom filmu Walt Disney *Mary Poppins* (1964.).

Osvojila je nagradu *Tony* 1973. za najbolju glumicu u mjuziklu *A Little Night Music* (1972.) u kojem je glumila Desirée Armfeldt u originalnoj produkciji.

Posljednja joj je uloga bila u filmu *Superstar* iz 1999.

Johns se povukla iz glume 1999. Umrla je 4. siječnja 2024. u Los Angeles u dobi od 100 godina.

Izvori
------

1. 1 2 3  Glynis Johns The Guardian
2. ↑  Glynis Johns (en-US).
3. ↑  Glynis Johns BBC
4. ↑  Glynis Johns: 10 essential films (en).
5. ↑  Glynis Johns New York Times

Vanjske poveznice
-----------------

* Glynis Johns na sajtu IMDb

### Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glynis Johns** |
**Bruna Esih – Zlatko Hasanbegović: Neovisni za Hrvatsku** je hrvatska desničarska politička stranka koja djeluje od 2017. godine. Stranku su osnovali Bruna Esih i Zlatko Hasanbegović, saborski zastupnici izabrani prethodne godine na listi Hrvatske demokratske zajednice, nezadovoljni time što je HDZ-ov vođa Andrej Plenković nakon raspada koalicije sa MOST-om uspio sastaviti novu parlamentarnu većinu sa centrističkom Hrvatskom narodnom strankom. Stranka se ističe inzistiranjem na dosljednoj dekomunizaciji i lustraciji, a što njeni predstavnici tumače stavom da su nasljeđe, institucije i kadrovi komunističke Jugoslavije izvor svih današnjih problema u Hrvatskoj; u društvenim pitanjima je konzervativna te su se njeni predstavnici suprotstavili ratifikaciji Istanbulske konvencije.

Izvori
------

1. ↑  „Organizacija - Neovisni za Hrvatsku". www.neovisni.hr. Arhivirano iz originala na datum 2017-07-23. Pristupljeno 2018-06-02.
2. ↑  „OSNIVAČI NOVE DESNE STRANKE IZNOSE SVOJ PLAN Hasanbegović i Esih: 'Mi smo autohtona nacionalna platforma, bit ćemo ono što je HDZ trebao biti'". Jutarnji list.
**Bertrand Cantat** (5. mart 1964 - ) je francuski rock muzičar, poznat kao bivši frontmen benda *Noir Desir*, ali i po tome što je nekoliko godina proveo u zatvoru zbog toga što je 2003. prouzročio nasilnu smrt svoje partnerice, poznate glumice Marie Trintignant.

Cantat se rodio u gradu Pau kao sin mornaričkog oficira. Njegova porodica se često selila, te je kao adolescent sa njom stigao u Bordeaux. U tamošnjoj gimnaziji se upoznao i sprijateljio sa Denisom Bartheom, Sergeom Teyssot-Gayom i Frédéric Vidalencom sa kojima če osnovati *Noir Desir*. Grupa je sa vremenom stekla izuzetnu popularnost; na njenom vrhuncu 1990-ih Cantata su često uspoređivali sa Jimom Morrisonom.

Cantat se 1997. oženio za umjetničku direktoricu Krisztinu Rády, sa kojom će dobiti dvoje djece - Mila (1998 -) i Alice (2003 -).

Godine 2003. je Trintingant započeo ljubavnu vezu sa Trintingant, koja je, kao i on, bila u braku. Ona je njegov bend pratila na turneji po Litvi. 26. jula je Trintignant pronađena u hotelskoj sobi u Vilniusu u nesvjesnom stanju; ljekari su ustanovili teške ozljede od kojih je umrla nekoliko dana kasnije. Cantat je optužen za ubistvo, a na suđenju je tvrdio da je došlo do svađe kada je na njenom mobitelu vidio poruke od strane drugog muškarca, te ju je u napadu ljubomore nekoliko puta ošamario. Sud u Vilniusu ga je 29. marta 2004. proglasio krivim za ubistvo i osudio na 8 godina zatvora; Cantatu je dozvoljeno da kaznu odsluži u Francuskoj, gdje je 2007. godine kasnije prijevremeno pušten zbog dobrog vladanja. Njegovo je puštanje izazvalo bijes među francuskim feminističkim krugovima.

Vanjske veze
------------

* Profile: Bertrand Cantat
* Noir Désir
* Entry at murderpedia.org

| * p
* r
* u
Noir Désir |
| --- |
| 
* Denis Barthe
* Bertrand Cantat
* Jean-Paul Roy
* Serge Teyssot-Gay
* Frédéric Vidalenc

 |
| Studijski albumi | 
* *Où veux tu qu'je r'garde*
* *Veuillez rendre l'âme (à qui elle appartient)*
* *Du ciment sous les plaines*
* *Tostaky*
* *666667 Club*
* *Des Visages des Figures*

 |
| Live albumi | 
* *Dies Irae*
* *Nous n'avons fait que fuir*
* *Noir Désir en public*

 |
| Singlice | 
* "Le vent nous portera"

 |
| Srodni članci | 
* Diskografija

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 35614459
* LCCN: nb2004302275
* ISNI: 0000 0000 9554 1678
* GND: 132354373
* SUDOC: 077347439
* BNF: cb140183418 (podaci)
* MusicBrainz: 8f26eb5c-8f37-4bae-97cb-08e862437b21

 |
**Microsoftov razvojni centar u Srbiji** (engl. ) ili MDCS je jedan od nekoliko Microsoftovih razvojnih centara u svijetu. Osnovan je 2005. godine i tada je bio peti Microsoftov centar ovog tipa. Sjedište mu je u Beogradu, a u augustu 2013. godine je zapošljavao 130 ljudi. Radi se o prvoj grinfild investiciji Microsoft-a u ovom dijelu svijeta.

MDCS se razvija ka najinovativnijem Microsoft inženjerskom kampusu u Europi, koji se sastoji od posvećenih i kreativnih timova i pojedinaca koji kreiraju najsavremenije Microsoft softverske usluge i proizvode. Razvojni centar ima nekoliko timova koji rade na različitim Microsoftovim tehnologijama kao što su Microsoft SQL Server, Microsoft Office i Bing pretraživač.

Napori zajednice
----------------

Projekti koje Majkrosoftov razvojni centar godinama realizuje kako bi doprineo srpskom društvu i zajednici u kojoj posluje, radi u saradnji sa organizacijama poput „Digitalne Srbije", „Petlje", Petnice, brojnih fakulteta, ali i ujedno osnažuje tehnološki ekosistem u Srbiji kroz takmičenja, kao što je „Babl kap" i inicijativa kao što je "Girls in ICT" koja je prerasla u inicijativu „Women know IT" kojom se ohrabruju devojke i žene da započnu ili da nastave svoje karijere u IT industriji.

Spoljašnje veze
---------------

* Microsoft Development Center Serbia - About MDCS ()
* „Intervju:Proveli smo dan sa softver inženjerom iz Microsoft razvojnog centra". BIZ life. Pristupljeno 2. 8. 2022.
* „Welcome to the tour of MDCS!". You Tube. Pristupljeno 2. 8. 2022.
Plakat za antimasonsku izložbu.
**Antimasonska izložba** otvorena je 22. oktobra 1941. u Beogradu. Ova izložba bila je pripremljena kao propagandistička izložba u službi Nedićeve vlasti u Srbiji, a protiv komunista, Jevreja i masona.

Antimasonska izložba je organizovana u jeku partizanskog ustanka u Srbiji. Na plakatu koji najavljuje antimasonsku izložbu prikazan je lukavi Jevrejin koji drži tas na kojem se nalaze novac i vođa komunista (Staljin).

Za ovu izložbu izdate su 4 poštanske marke, štampano je 60.000 plakata, 200.000 brošura, 100.000 letaka, 9 vrsta dopisnica u 108.000 komada, napravljeno je 176 bioskopskih reklama. Veruje se da je izložbu posetilo oko 80.000 ljudi.

Tokom vojne uprave u Srbiji (1941-44), antisemitizam je bio jedna vrsta "kulturološkog rodnog pojma" koji je, između ostalog, obuhvatao komunizam, demokratiju, liberalizam, kapitalizam i ostalo.

Slična propagandna nacistička Antisemitska izložba [sr] o Židovima je održana u susednoj NDH 1942. godine.

Vidi još
--------

* Propaganda Nedićeve vlade
* Holokaust u Srbiji
* Jevreji u Narodnooslobodilačkoj borbi

Izvori
------

1. ↑  Kosta Nikolić, Nemački ratni plakat u Srbiji 1941-1944, Boanrt, Nova Pazova, 2000. ISBN 86-503-0003-0

Vanjske veze
------------

* Belgrade's Anti-Masonic exhibition of 1941-42 Arhivirano 2011-07-20 na Wayback Machine-u
* Anti-Masonic Hate Stamps Arhivirano 2017-04-30 na Wayback Machine-u
* ANTISEMITIZAM U SRBIJI ZA VRIJEME DRUGOG SVJETSKOG RATA Arhivirano 2009-06-21 na Wayback Machine-u
* Odnos okupatora i kvislinga prema masoneriji u Srbiji 1941-42[*mrtav link*], dr Nadežda Jovanović, Godišnjak grada Beograda za 1971. (ćirilica).
*Za ostala značenja, vidi Koalicija (razvrstavanje).*
**Koalicija** je izraz kojim se označava savez određenih organizacija u svrhu postizanja određenog cilja, najčešće neformalne naravi i sklopljen na kraći rok.

Taj se izraz koristi u politici, i nešto rjeđe u ekonomiji.

U međunarodnoj politici koalicija najčešće označava skup država koje su se privremeno udružile u svrhu odstranjivanja zajedničke prijetnje. Tako se francuski revolucionarni i napoleonski ratovi obično dijele po koalicijama raznih evropskih država koje su se formirale u svrhu gušenja francuske revolucije odnosno suzbijanja napredovanja Napoleona Bonaparte. U drugom svjetskom ratu se za Saveznike također koristio izraz *antihitlerovska koalicija*. 2003. godine je George W. Bush sve države voljne da izrijekom ili djelima podrže američku invaziju na Irak nazvao *Koalicijom voljnim*.

U unutrašnjoj politici se izraz koalicija najčešće koristi za saveze političkih stranaka, sklopljenih prije ili poslije parlamentarnih izbora u državama koje koriste parlamentarni tip društvenog uređenja.

Stranke - najčešće ideološki i interesno srodne - se prije izbora udružuju kako se ne bi natjecale jedna protiv druge odnosno dobile maksimalni broj glasova i mjesta u parlamentu. Takvi se nazivaju *predizbornim koalicijama*. Jedan od primjera je Koalicija narodnog sporazuma formirana od pretežno umjerenih nacionalističkih stranaka pred prve demokratske izbore u Hrvatskoj 1990. godine.

Nakon izbora, ukoliko nijedna stranka nema većinu u predstavničkom tijelu, nova vlast se formira od predstavnika različitih stranaka temeljem sporazuma koji se naziva *postizbornom koalicijom*. Takvi se režimi nazivaju koalicijskim vladama.

Koalicije ponekad mogu tvoriti i ne-stranačke organizacije, često sasvim suprotnog ideološkog predznaka. Jedan od primjera je tzv. anti-pornografska koalicija koju su 1980-ih u SAD u svrhu zabrane pornografije sklopile radikalne feministice s ekstemne ljevice i kršćanski fundamentalisti s ekstremne desnice.

V. također
----------

* Koalicijska vlada
* Velika koalicija

Eksterni linkovi
----------------

* Mapleleaf Web - Coalition Governments in Canada Arhivirano 2015-10-04 na Wayback Machine-u
Mirko Srzentić
Spomen bista na bivšem Pravnom fakultetu u Beogradu
**Mirko Srzentić** (Ulcinj 9. oktobar 1911 — Beograd, 1. februar 1935) je bio student prava, ubijen od policije tokom demonstracija studenata levičara u Beogradu, 1935. godine. Pripadao je Revolucionarnom studentskom pokretu na Beogradskom univerzitetu.

Biografija
----------

Mirko se kao gimnazist zainteresovao za borbu radničke klase, a odmah po stupanju na Pravni fakultet Beogradskog univerziteta povezao se s naprednim studentskim pokretom i u njemu bio veoma aktivan. Drugovi su ga doživljavali kao mirnog i povučenog ali veoma vrednog čoveka.

Demonstracije
-------------

Pošto vladajući krugovi nisu političkim sredstvima mogli da zaustave plimu studentskog antifašističkog pokreta, oni su početkom 1935. pribegli drastičnim merama.

U nastojanju da uguši Revolucionarni studentski pokret, Jevtićeva vlada je januara 1935. u Višegradu otvorila poseban koncentracioni logor za studente komunističke i marksističke orijentacije. Logor u Višegradu je bio prvi koncentracioni logor u Jugoslaviji. 29. januara 1935. godine u taj logor je internirana prva grupa studenata iz Beograda, posle sukoba sa režimskom studentskom Organizacijom nacionalnih studenata (ORNAS).

1. februara je oko 1.000 studenata održalo velike demonstracije, zahtevajući da se njihovi internirani drugovi puste iz logora. Studenti su se zabarikadirali u zgradi Univerziteta na Studentskom trgu (tada Pravni fakultet) i rešili da štrajkom glađu prisile vlasti na popuštanje. Policija je tada opkolila zgradu Fakulteta i pokušala nasilno da prodre unutra, da bi rasturila demonstrante. Žandarmi su u ovom napadu upotrebili vatreno oružje i pucali na studente, koji su se branili kako su znali i umeli, ciglama, školskim klupama i raznim predmetima. Tokom borbi na ulazu Fakulteta, žandarmi su ubili Mirka Srzentića, posle čega su uspeli da prodru u zgradu, gde su uhapsili više stotina studenata.

Nakon hapšenja, nekoliko desetina studenata je upućeno u koncentracioni logor u Višegradu. Beogradski studenti su tamo organizovali partijsku i skojevsku organizaciju. Teški uslovi života u logoru izazvali su štrajk zatvorenika glađu. Pod pritiskom javnosti i borbe samih logoraša vlasti su već marta 1935. godine bile prisiljene da raspuste ovaj logor.

Izvori
------

1. 1 2 3
2. ↑

Vidi još
--------

* Revolucionarni studentski pokret na Beogradskom univerzitetu
Naslovna stranica prvog broja "Radenika" iz 1871. godine.
Naslovnica "Radnika" iz 1924.
**Radenik** je bio prvi socijalistički list u Srbiji i na Balkanu. 

Pokrenuo ga je Svetozar Marković 1. juna 1871. godine. U javni i politički život "Radenik" je stupio vrlo borbeno - odmah je počeo da kritikuje režim u Srbiji i propagira revolucionarne ideje Pariske komune, što je izazvalo veliko uzbuđenje u javnosti. U njemu su po prvi put objavljeni, u nastavcima, Marksov "Građanski rat u Francuskoj" i dva poglavlja iz "Kapitala".

Pod imenom "Radenik" je izlazio dve godine (1871-1872), nakon čega menja ime u **Радник = Radnik = Delavec**.

Izvori i napomene
-----------------

1. ↑  Новинарство и публицистика
2. ↑  Milan Vesović, *Revolucionarna štampa u Kraljevini Srba, Hrvata i Slovenaca* (str. 17), Narodna knjiga, Beograd, 1979.
3. ↑  Virtuelna biblioteka Srbije: (COBISS-Sr), (COBISS-Sr), (COBISS-Sr), (COBISS-Sr), (COBISS-Sr)
4. ↑  Virtuelna biblioteka Srbije: (COBISS-Sr), (COBISS-Sr), (COBISS-Sr), (COBISS-Sr)
5. ↑  **Delavec** = radnik (na slovenskom jeziku)
*Tsáchila'* ili po španjolskom *Colorados* je ime za indijanski narod sa pacifičke obale Ekvadora, koji živi u tropskim nizinama na sjeverozapadu ponajšvie u Provinciji Santo Domingo de los Tsáchilas, gdje su uz susjedne Chachije, posljednji preostali domorodci.

Iako su Tsáchile i Chachiji dio iste jezične porodice chibchan međusobno se nerazumju.

Španjolski kolonisti su ih nazvali *Colorados* zbog korištenja crvenog pigmenta, kojim su se njihovi muškarci bojali po čitavom tijelu , dok su žene bojile samo lice i kosu, koja im je nakon tog izgledala kao kaciga.

Tsáchile su ribari i ratari. Njihova glavna kultura je trputac, ali uzgajaju i manioku, krompir, kakao, papriku, kukuruz i rižu a drže neke domaće životinje. U ribolovu se koriste otrovom ekstrahiranim iz šumskog bilja. Otrovom su se koristili i u lovu na divljač, ubijajući je puhalicima otrovnim glinenim kuglicima, ali danas love uglavnom puškama.

Njihov način života drastično se promjenio od sredine 20. vijeka, kad su mnogi od njih bili prisiljeni raditi na plantažama lokalnih kolonista ili po gradovima.

Krajem 20. vijeka preostalo je nekih 2,000 Tsáchila. Još uvijek neki od njih žive po raštrkani po šumama, u kolibama slamnatih krovova poduprtih gredama bez zidova. Muškarci tradicionalno nose omotani kilt do koljena uz pamučnu tkaninu preko ramena, a žene pamučne suknje do gležnja i šal oko vrata.

Njihova religija je mješavina šamanizma i katolicizma.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Tsáchila people*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 14.04.2024.

Vanjske veze
------------

***Tsáchila*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Tsáchilas o Colorados*  ()
***Borba*** je marksistički časopis koji je od 1910. do 1914. izlazio u Kraljevini Srbiji. Osnovao ga je i uređivao srpski socijaldemokratski političar Dimitrije Tucović. Njegovo izlaženje je prekinulo izbijanje prvog svjetskog rata.

U periodu Kraljevine Srbije, borbu su pisali i uređivali Dimitrije Tucović, Triša Kaclerović, Miodrag Jeremić, Kosta Novaković i drugi srpski socijaldemokrati i levičari. U to vreme Borba je iznosila stavove koji su se radikalno suprotstavljali vladajućoj ideologiji. Tako u vreme srpskog osvajanja Albanije Borba piše:ž

> Sirota Albanija, jadan albanski narod. Retko kojoj naciji su pravljene tolike smetnje i teškoće na prvim koracima njenog samostalnog života i političkog organizovanja. Albanski narod pokazuje jednu žilavost, izdržljivost i sposobnost, koja čoveka zaprepašćuje. Nije laka stvar izdržati i pretrpeti varvarsku najezdu tri države u jedan mah: srpske, crnogorske i grčke! 
> 
> 

Godine 1922. je po njemu ime dobio nedeljnik *Borba*, koji će kasnije postati poznatiji kao službeno glasilo KPJ.

Izvori
------

1. ↑  Borba, 16. april 1914.
**Ermil i Stratonik** (gr. Ἕρμυλος καὶ Στρατόνικος; lat. Hermylus et Stratonicus; ? - 314/315) su bili rani hrišćani koji su živeli u tada rimskom gradu Singidunumu (današnji Beograd) i koji se smatraju jednim od prvih hrišćanskih mučenika sa područja današnje Srbije.

Prema zvaničnim hagiografijama, Ermil je bio đakon u Singidunumu, i kao hrišćanin postao metom progona od strane cara Licinija koji je vladao istočnim delom Carstva i koji, za razliku od cara [[Konstantin Veliki|Konstantina] u zapadnom delu Carstva nije prihvatio Milanski edikt kojim je godine 313. u Carstvu legalizovano ispovedanje hriščanske vere. Ermil je bio uhapšen, mučen navodno isleđivan od samog cara, koji ga je bez uspeha nastojao nagovoriti da se odrekne hriščanske vere. Za vreme tih događaja se ispostavilo da je jedan od čuvara tamnice, vojnik po imenu Statonik, također hrišćanin, te se on odlučio pridružiti Ermilu u njegovom mučeništvu. Obojica su zatvoreni u isti kovčeg i bačeni u Dunav; posle tri dana voda je izbacila njihova tela na desnu obalu Dunava, na 18 stadijaa nizvodno od Singidunuma. Hrišćani su našli njihova tela, svečano sahranili, a kasnije je na njihovom grobu sagrađena crkva.

Srpska pravoslavna crkva obeležava spomen Sv. Ermila i Stratonika je 26. (13) januar. Na ikoni se slikaju zajedno kako drže krst u ruci kao znamenje patnje koju su pretrpeli.

Vidi još
--------

* Rimska grobnica u Brestoviku

Literatura
----------

* Popović, Radomir V. (1991). „Beogradski mučenici Ermil i Stratonik". *Bogoslovlje: Časopis Pravoslavnog bogoslovskog fakulteta u Beogradu* **35** (1-2): 69-81.
* Popović, Radomir V. (2013). „Ranohrišćanski Svetitelji na tlu istočnog Ilirika". *Bogoslovlje: Časopis Pravoslavnog bogoslovskog fakulteta u Beogradu* **72** (1): 80–92.

Spoljašnje veze
---------------

* Brestovik: Ovde ni svetac nije lako biti („Večernje novosti", 8. januar 2013)
* Kratak film o ranohrišćanskom Beogradu, Ermilu i Stratoniku
* Martyr St. Hermylus
* Martyr St. Stratonicus
*За остале употребе, погледајте Аљмаш (разврставање).*
Насеље Алмаш на мапи из 1716-1717. године
**Алмаш**, познато и као *Ајмаш* или *Аљмаш*, је некадашње српско село у Бачкој, које је постојало до прве половине 18. века. 

Било је смештено на Алмашкој бари између Темерина, Надаља и Госпођинца. Према попису становништва из 1715. године, у селу је живело 20 српских породица. Године 1718, читаво село је пресељено у Петроварадински Шанац (данас Нови Сад), на подручје између данашње Алмашке и Саборне цркве. Овај део Новог Сада се зато назива *Алмашки крај* или *Алмашка четврт*.

Види још
--------

* Алмашка црква
Naselja ranog srednjeg veka na području današnjeg Novog Sada.
**Petrikon** ili **Petrik** je bio srednjovekovno utvrđenje na području današnjeg Petrovaradina.

Istorija
--------

U antičko doba, na prostoru današnjeg Petrovaradina je postojao rimski Kuzum, koji je stradao u vreme najezde Huna u 5. veku. Kuzum je kasnije obnovila Vizantija pod imenom Petrikon. Prema jednoj tvrdnji, ovo utvrđenje je obnovljeno u vreme cara Justinijana I Velikog između 535. i 555. godine. Međutim, prema drugoj tvrdnji, naziv Petrikon se prvi put pominje u 12. veku.

Vizantinci su područjem današnjeg Srema i Petrovaradina vladali u više navrata. Prvi put je Vizantija uspostavila kontrolu nad ovim prostorom do kraja 5. veka. Potom je tu formirana vizantijska provincija Panonija, koja je obuhvatala istočne i centralne delove današnjeg Srema. Vizantijsku vlast u Sremu osporavali su Istočni Goti i Gepidi, koji su se sukobljavali oko kontrole nad ovim područjem. 

U drugoj polovini 6. veka, vizantijsku Panoniju osvajaju Avari, koji vladaju tim prostorima do kraja 8. veka. Potom područje današnjeg Petrovaradina ulazi u sastav Franačke države Karla Velikog, zatim u sastav Bugarskog carstva, a nakon toga u sastav Samuilovog (Makedonskog) carstva. U vreme cara Samuila je Sremom upravljao vojvoda Sermon, čiji su zlatnici nađeni u 19. veku u jednom petrovaradinskom vinogradu. 

Vizantija ponovo uspostavlja kontrolu nad Sremom 1018. godine, nakon čega Vizantinci u Sremu formiraju novu pokrajinu pod nazivom Tema Sirmijum. U borbama između Ugarske i Vizantije, tvrđava Petrikon dolazi pod kontrolu Ugarske, ali je potom ponovo zauzima Vizantija. Od 1181. godine ovo područje je pod upravom Ugarske, čime se okončala i prisutnost Vizantije na prostoru današnjeg Petrovaradina. U 13. veku, tokom ugarske vlasti, tvrđava se pominje pod novim imenom - Petrovaradin.

Literatura
----------

* Enciklopedija Novog Sada, knjiga 20, Novi Sad, 2002. (odrednice: Petrovaradin, Petrovaradinska tvrđava)
* Veljko Milković, Petrovaradin i Srem - misterija prošlosti, Novi Sad, 2003.
* Radenko Gajić, Petrovaradinska tvrđava - Gibraltar na Dunavu, Sremski Karlovci, 1993.
* Agneš Ozer, Petrovaradinska tvrđava - vodič kroz vreme i prostor, Novi Sad, 2002.

Vidi još
--------

* Kuzum
* Petrovaradin
* Petrovaradinska tvrđava

| * p
* r
* u
Bivša naselja na području Novog Sada |
| --- |
| Bačka obala Dunava | Bakšić • Bivaljoš • Bistrica • Varadinci • Gornje Sajlovo • Donje Sajlovo • Sent Marton |
| Sremska obala Dunava | Kuzum • Petrikon |
**Boro Pavlović** (Slavonska Požega, 27. travnja 1922. - Duga Resa, 7. rujna 2001.) je bio hrvatski pjesnik, esejist, likovni i književni kritičar i libretist. Pisao je i pjesme za djecu.

Uz Juru Kaštelana, Radovana Ivšića i Josipa Stošića spada među prve pjesničke avangardiste u Hrvatskoj nakon drugog svjetskog rata, odnosno da je bio prvim "osviještenim postmodernistom". Dijelom je pjesničkog i književničkog naraštaja koji se afirmirao kroz poznati književni časopis *Krugove*.

Od svih hrvatskih poratnih pjesnika, Boro Pavlović je najplodniji koji je sačuvao lirski i imaginativni prostor igre u svom pjesništvu. Uza sve to, pjesme su mu odražavale slavonsku dušu.  

Posjedovao je i pjesničku odvažnost, jer je pojio o "*Betlehemskom*
Otajstvu, svetom Franji i starodrevnoj Kroaciji*", kada se drugi pjesnici nisu usuđivali .*

Bio je visoke naobrazbe, svojevrsni hrvatski polihistor 20. stoljeća. 1946. je doktorirao pravne znanosti, a tri godine poslije je diplomirao na Filozofskom fakultetu. Pored tih studija, studirao je i tehniku, arhitekturu i medicinu.

Djela
-----

Napisao je preko 30 djela.

* *Sabrana ljubav*, 1977.
* *Ljepota riječi*, 2006. (zbirka eseja, objavljena postumno)

Prirediteljem je prve poratne hrvatske antologije poratnog hrvatskog pjesništva (*Poslijeratna mlada hrvatska lirika*, 1953.).

Neka njegova djela je u njenoj antologiji *Zywe zradla* iz 1996. sa hrvatskog na poljski prevela poljska književnica i prevoditeljica Łucja Danielewska.

Nagrade
-------

Dobitnik je povelje *Visoka žuta žita* na Pjesničkim susretima u Drenovcima.

Nalazi se u antologiji hrvatskog pjesništva 2. pol. 20. st. priređivača prof. dr Stijepe Mijovića-Kočana *Skupljena baština*.

Hrvatski književnik Vladimir Rem je napisao knjigu o Bori Pavloviću "*Boro P. i drugi*" (2004.).

Izvori
------

* Vijenac br.398/2009.[*mrtav link*] 20. pjesnički susreti Drenovci 2009. - Visoka žuta žita Ivanu Golubu, 4. lipnja 2009.
* Vjesnik Sead Begović: Pjesnik s osjećajem postmodernosti, 10. rujna 2001.
* Vjesnik[*mrtav link*] Branka Džebić: Rođendan moderne hrvatske književnosti, 27. veljače 2002.

1. 1 2  Vjesnik Sead Begović: Pjesnik s osjećajem postmodernosti, 10. rujna 2001.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 267006515
* LCCN: n88267216
* GND: 133634752
* NKC: jo2009409321

 |
**Športski klub Grafičar Zagreb** (ŠK Grafičar) osnovan je u Zagrebu 1. rujna 1920. godine pod imenom **Športski klub Grafika**. Prema nekim izvorima   slijednik je *Hrvatskog (tipografskog) športskog kluba Zagreb*. Prostorije kluba bile su u Primorskoj ulici, a igralište na Munjarskom putu iza električne centrale. Za razvitak i uspjeh kluba od velikog je značaja bilo njegovo oslanjanje na Sindikat grafičkih radnika u Zagrebu. Značajnu ulogu u razvoju kluba imao je njegov dugogodišnji predsjednik Gabro Lorković.

Nazivi kroz povijest
--------------------

Klub je od 1. rujna 1920. godine do 1926. godine nosio naziv **Športski klub Grafika**. 1926. godine mijenja naziv u **Športski klub Grafičar**. Odlukom ministra narodnog zdravlja Federalne Države Hrvatske 6. lipnja 1945. godine ŠK Grafičar se raspušta. U lipnju 1945. godine obnavlja se pod imenom **Fizkulturno društvo Grafičar**. 10. listopada 1946. prestaje djelatnost kluba kada se spaja s „Amaterom" , „Slobodom" i „Tekstilcem" u FD Zagreb. Ponovo se obnavlja 1949. godine pod imenom **Nogometni klub Grafičar**, a konačno se raspušta 9. kolovoza 1960. godine kada igrači prelaze u NK Zagreb koji mijenja nakratko naziv u *Grafički nogometni klub Zagreb*.

Natjecanje i uspjesi
--------------------

Klub se natjecao u nižerazrednim prvenstvima Zagreba. Na turnirima radničkih klubova osvojio je prvo mjesto 1926. i 1927. godine. Najveći uspjeh postiže 1928. godine kada se natječe u I. razredu Zagrebačkog nogometnog podsaveza.

Zanimljivosti
-------------

Klub je raspušten 1960. godine nakon što je bez poraza postao prvak Podsavezne lige Zagreb 1959./60. (IV. razred nogometnog natjecanja u Jugoslaviji).

Učinak po sezonama
------------------

| Sezona | Razred | Liga | Broj momčadi | Mjesto | Sus. | Pob. | Neo. | Por. | Po.p. | Pr.p. | Bod. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1940./41. | III. | Drugi razred prvenstva Zagreba | 10 | 9. | 15 | 3 | 2 | 10 | 26 | 45 | 8 |
| 1941./42. | III. | Drugi razred prvenstva Zagreba | 11 | 9. | 20 | 5 | 2 | 13 | 36 | 67 | 12 |
| 1943./44. | II. | Drugi razred - skupina Tomislav | 8 | 8. | 13 | 3 | 0 | 10 | 20 | 50 | 6 |
| 1946. | I. | Prvenstvo Zagreba (B skupina) | 8 | 7. | 7 | 1 | 0 | 6 | 2 | 37 | 2 |
| 1952. | III. | I. razred prvenstva Zagreba | 10 | 1. | 18 | 15 | 0 | 3 | 65 | 23 | 30 |
| 1953./54. | IV. | Zagrebačka liga | 13 | 5. | 24 | 12 | 4 | 8 | 46 | 41 | 28 |
| 1959./60. | IV. | Podsavezna liga Zagreb | 12 | 1. | 22 | 18 | 4 | 0 | 82 | 20 | 40 |

Poznati igrači
--------------

* Ivica Belošević

Izvori
------

1. ↑   Zagrebački nogometni savez: Zlatni jubilej ZNS 1919-1969
2. ↑  „Nogometni leksikon: ŠK Grafičar". Arhivirano iz originala na datum 2011-11-26. Pristupljeno 2014-07-26.

* Hrvatski nogomet
* 90 godina NK Zagreb[*mrtav link*]
* (engleski) Croatia – Final Tables

| * p
* r
* u
NK Zagreb |
| --- |
| klub | klub • prvenstvene sezone • u kupovima • u međunarodnim natjecanjima |
| povezani klubovi | Amateur • HTŠK Zagreb • ŠK Zagreb • Grafičar • Milicioner (Borac) • Zagrebački plavi |
| stadion | Kranjčevićeva |
| suparnici | Dinamo (zagrebački derbi) |
| ostalo | kategorija • igrači (popis) |
**Prvi pekarski športski klub Zagreb** (Pekarski) iz Zagreba osnovan je 1922. godine, a službeno registriran u Zagrebačkom nogometnom podsavezu 1923. godine. Inicijativu za stvaranje kluba dali su pekarski i slastičarski radnici među njima najpoznatiji Josip Kraš. Pekarski je, uz Savu, Grafičar i Metalac, bio jedan od osnivača Radničke sportske zajednice 1935. godine. Raspušten je 18. svibnja 1941. odlukom Povjerenika za šport NDH. Klub je obnovljen početkom 1951. godine, a 24. svibnja 1953. prestaje postojati spajanjem s Jedinstvom. 1961. godine je ponovo obnovljen kao društvo pekarskih, mlinskih i slastičaskih radnika. U zimskoj stanci sezone 2000./01. klub odustaje od natjecanja i prestaje postojati.

Nazivi kluba
------------

U prvim danima postojanja klub se zvao **Akvila**. Naziv **1. Pekarski športski klub** nosi do 1941. godine. Od 1951. do travnja 1953. zove se **NK Pekarski**, od tada do spajanja s Jedinstvom kratko nosi naziv **Bratstvo**. Od 1961. do 2000. ponovo nosi naziv **NK Pekarski**.

Natjecanje i uspjesi
--------------------

Klub do raspuštanja 1941. godine sudjeluje u nižerazrednim natjecanjima prvenstva Zagreba. Najveći uspjeh mu je natjecanje u 3. razredu prvenstva Zagreba. Nakon drugog svjetskog rata najveći uspjeh postiže u razdoblju 1968. - 1970. plasmanom u 1. Zagrebačku ligu. U posljednjoj sezoni 2000./01. natjecao se u 3. Zagrebačkoj ligi.

Izvori i napomene
-----------------

1. ↑   Roman Garber, ur. Zlatni jubilej ZNS: 1919. – 1969. Zagreb: Zagrebački nogometni savez, [1969.], str 76 i 205
2. ↑  Prema izvoru stranice NK Maksimira: "Pekarski" Zagreb Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u klub se spojio s "Jedinstvom". S obzirom na podatke iz izvora Nogometni leksikon: Zagrebački plavi i Nogometni leksikon: Jedinstvo Zagreb da su u tom trenutku postajala dva zagrebačka kluba s nazivom "Jedinstvo" i da je jedan od njih (kasnije nazvan "Zagrebački plavi") nastavio tradiciju predratnog Pekarskog, nije jasno o kojem "Jedinstvu" je riječ.

* Nogometni leksikon: Pekarski
* Stranice NK Maksimira: "Pekarski" Zagreb Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
* Stranice NK Maksimira: "Jedinstvo" Zagreb Arhivirano 2016-04-22 na Wayback Machine-u
* (engleski) Croatian Football dana base: Sezona 2000/01.
**NK Sjever** bio je nogometni klub iz Splita.

Povijest kluba
--------------

Klub je osnovan u mjesecu srpnju 1952. godine. Prvi predsjednik bio je Andrija Vučičić. Klub je djelovao 1950-ih i 1960-ih i nastupao je u tadašnjoj ligi Splitskog nogometnog podsaveza. Sjever je bio jedan od tri splitska kluba koji su nastupali u prvenstvu podsaveza (uz Dalmatinac i Nadu), no nikada se nije uspio kvalificirati u viši rang natjecanja.

Stariji Splićani rado se sjećaju Sjevera i razdoblja kada je (tada još relativno mali) Split imao pet aktivnih - registriranih klubova u sustavima natjecanja. Sjever je prestao postojati 1968. godine zbog financijskih teškoća.

Utakmice i sjedište kluba
-------------------------

Svoje je utakmice NK Sjever igrao na igralištu RNK Split, tada zvanom Turska kula, a danas Park mladeži. Sjedište kluba bilo je u baraci u tadašnjem **Orlandinija dvoru** između Tršćanske i Solinske ulice.

Boja dresa
----------

Klub je nastupao u prugastim, crno-bijelim majicama (slično Juventusu).

Klupski uspjesi
---------------

### Nastupi u seniorskom ligaškom natjecanju

* 1954.
* 1955.
* 1956.
* 1957.
* 1958.
* 1959.
* 1960.
* 1960/61.
* 1961/62.
* 1962/63.
* 1963/64.
* 1964/65.
* 1965/66.
* 1966/67.

Poznati igrači
--------------

* Branko Jagnjić Grof
* Siniša Škoko
* Vinko Kukoč (vratar)

Zanimljivosti
-------------

Za NK Sjever igrao je jedno vrijeme i jedan tamnoputi igrač - Mubarak iz Sudana. To je bio prvi crnac koji je igrao u nekom splitskom klubu, a vjerojatno i šire.

Navijači
--------

Svaki od splitskih klubova imao je svoje navijače. Najpoznatiji Sjeverovac bio je pokojni splitski pjevač i pjesnik Toma Bebić. Spominju se još i Vinko Smodlaka zvan *Duša Sjevera*, Slavko Melvan, Joško Perlain, Josip Tičić i dr.

Vanjske poveznice
-----------------

* Sićate li se Sjevera, Dalmatinca i Nade ...
Koordinate: 41° 21′ 02" SGŠ, 22° 31′ 23" IGD
**Terzelija** (mak. *Терзели*, tur. *Terzili*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Terzelija je naselje u okviru opštine Valandovo.

Prirodni uslovi
---------------

Terzelija je smeštena u jugoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Valandova, naselje je udaljeno 5 kilometara severozapadno.

Naselje Terzelija se nalazi u istorijskoj oblasti Bojmija. Naselje je položeno u južnoj podgorini planine Plavuš, na približno 280 metara nadmorske visine. Južno od naselja pruža se Đevđelijsko-Valandovsko polje, koje stvara reka Vardar.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Terzelija je prema poslednjem popisu iz 2002. godine bila bez stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju bili su Turci (spontano se iselili u maticu posle Drugog svetskog rata), a pretežna veroispovest mesnog stanovništva islam.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.valandovo.gov.mk Zvanična stranica opštine Valandovo

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Valandovo |
| --- |
| **Valandovo** • 
Ajranlija • 
Arazlija • 
Bajrambos • 
Balinci • 
Baraklija • 
Bašalija • 
Bašibos • 
Brajkovci • 
Buluntulija • 
Vejselija • 
Gradec • 
Grčište • 
Dedeli • 
Đulelija • 
Josifovo • 
Kazandol • 
Kočulija • 
Marvinci • 
Pirava • 
Plavuš • 
Prsten • 
Rabrovo • 
Sobrija • 
Tatarlija • 
Terzelija • 
Udovo • 
Čalaklija • 
Čestevo |  |
Koordinate: 41° 20′ 35" SGŠ, 22° 26′ 34" IGD
**Udovo** (mak. *Удово*, tur. *Udova*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Udovo je naselje u okviru opštine Valandovo.

Prirodni uslovi
---------------

Udovo je smešteno u jugoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Valandova, selo je udaljeno 10 kilometara zapadno.

Selo Udovo se nalazi u istorijskoj oblasti Bojmija. Selo je položeno u dolini Vardara, na približno 60 metara nadmorske visine. Okolina naselja je na ravničarska i plodno poljoprivredno područje, 

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Istorija
--------

*Glavni članak: Spomen kosturnica u Udovu*
Spomen-kosturnica pored Udova
U Udovu je na Veliki petak 1915. godine bugarska vojska ubila 261. vojnika, a 87 je ranjeno. Od ubijenih vojnika mnogi su zaklani. Nakon završetka Prvog svetskog rata podignuta je spomen kosturnica u Udovu.

Stanovništvo
------------

Udovo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 851 stanovnika, a 1994. 883 stanovnika.

|  |  |
| --- | --- |
| **Nacionalnost** | **Stanovnika** |
| Makedonci | 838 |
| Albanci | 0 |
| Turci | 7 |
| Romi | 0 |
| Vlasi | 0 |
| Srbi | 2 |
| ostali | 4 |
|

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Udovo*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.valandovo.gov.mk Zvanična stranica opštine Valandovo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Valandovo |
| --- |
| **Valandovo** • 
Ajranlija • 
Arazlija • 
Bajrambos • 
Balinci • 
Baraklija • 
Bašalija • 
Bašibos • 
Brajkovci • 
Buluntulija • 
Vejselija • 
Gradec • 
Grčište • 
Dedeli • 
Đulelija • 
Josifovo • 
Kazandol • 
Kočulija • 
Marvinci • 
Pirava • 
Plavuš • 
Prsten • 
Rabrovo • 
Sobrija • 
Tatarlija • 
Terzelija • 
Udovo • 
Čalaklija • 
Čestevo |  |
Bista u Sarajevu
**Daniel Ozmo** (Olovo, 14. 3. 1912 – Koncentracijski logor Jasenovac, 5. 9. 1942), jugoslavenski umjetnik i učesnik Narodnooslobodilačke borbe ubijen u logoru Jasenovac tokom Holokausta.

Biografija
----------

Daniel Ozmo je rođen u siromašnoj jevrejskoj porodici u Olovu. Djetinjstvo i mladost je proveo u Sarajevu. Završio je Umjetničku školu u Beogradu. Naprednom pokretu je pristupio u vreme studija. Zajedno sa Emerikom Blumom učestvovao je u formiranju naprednog udruženja "Collegium Artistucum" i bio je jedan od protagonista angažovane umjetnosti u Sarajevu. Godine 1939 primljen je u članstvo Komunističke partije Jugoslavije (KPJ). U drugoj polovini 1941 priključio se NOVJ-u. Na putu za Romaniju, radi uključivanja u partizanski odred, bio je uhvaćen od ustaša i odveden u logor u Jasenovcu gde je ubijen 1942 godine. Posle rata u Sarajevu je podignuta njegova bista.

Njegov opus je većim djelom nestao ili je uništen, sačuvano je svega par ulja i nekoliko akvarela, po kojima se da zaključiti da je slikao u tragu poetskog realizma. Radio je i skulpturu. Od kada je diplomirao 1934 do hapšenja 1941 i stradanja ukoncentracijskom logoru Jasenovac 1942 godine, Daniel Ozmo se bavio skulpturom, crtežom, slikarstvom i grafikom, koja je postala glavna preokupacija u drugoj polovini njegovog kratkog stvaralačkog vijeka.

Djela
-----

* *Autoportret* (linorez)
* *Noćni život*
* Mapa grafika iz Bosanskih šuma, 1939
* *Povratak*
* *Zatočenik ustaškog logora Jasenovca* (crtež olovkom)
* *Pogled iz Jasenovca* (akvarel)

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Partizanska spomenica 1941. | Portal NOBSegment isključivo posvećen **Narodnooslobodilačkoj borbi.** |

* Romano, Jaša (1980). *Jevreji Jugoslavije 1941-1945: žrtve genocida i učesnici narodnooslobodilačkog rata*, Beograd: Jevrejski Istorijski Muzej, Saveza jevrejskih opština Jugoslavije.

Vanjski linkovi
---------------

* La Benevolencija Arhivirano 2020-09-18 na Wayback Machine-u Galerija Novi hram, Izložba - Daniel Ozmo


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 

	+ WorldCat identiteti
	+ VIAF: 6208149919444706650008
	+ LCCN: nb2017012590
 |
**Colle Vaticano** zvano i **Monte Vaticano** (latinski: *Mons Vaticanus*) je brdašce u Vatikanu, koje se nalazi pored Janiculuma ali je znatno manje.

**Vatikansko brdo** leži desno od rijeke Tibar, i sjeverno od brda Janiculum, a Bazilika sv. Petra nalazi se točno na rubu brda, na aluvijalnoj ravnici Tibra zvanoj *Ager Vaticanus*.

Historija
---------

Sa zapada se Vatikansko brdo spaja sa brdašcima Monti di Creta, iz kojih se iskapala glina, ta aktivnost na tom području trajala je više od 20 vijekova. 
Sve do 1920-ih moglo se vidjeti visoke dimnjake peći u kojima se pekla cigla (posljednja je zatvorena 1961.
Vatikansko brdo je danas puno niže, zbog velikih iskapanja koja su počela od 16. vijeka, da se dobije glina za gradnju Bazilike sv. Petra, zbog tog se gotovo i nevidi od visokih vatikanskih palača kompleksa Belvedere.

Kao i Janiculum i Vatikansko brdo je za rimskih vremena, bio daleka periferija i nije bio dio grada Rima. 
Kraj oko Vatikana se smatrao nezdravim, pa ga je i Plinije Stariji spomenuo kao *loš* zbog komaraca.

Za prvu melioraciju tog kraja zaslužna je Agripina Starija, a za njegovu integraciju sa Rimom njen sin Kaligula i unuk Neron. 
Neron je sagradio svoj privatni cirkus okružen vilama i vrtovima.

Neronov cirkus postao je predmet kršćanskog kulta, jer se po tradiciji u njemu nalazi grob Svetog Petra.

Vatikansko brdo nije spadalo u Sedam rimskih brežuljaka, a postalo je dio grada Rima za pape Lava IV. koji je proširio gradske bedeme između 848. - 852. kako bi zaštitio Staru baziliku Svetog Petra.

Sve do sklapanja Lateranskih ugovora 1929. i osnivanja Vatikana, Vatikansko brdo je bilo dio Rimskog riona Borgo.

### Ime

Po legendi Vatikan je dobio ime po proroku *Vatiu* koji je nagovorio Rimljane da protjeraju Etruščane sa brda, dok je prema Varonu to bilo sjedište boga *Vagitija*, dok je prema Geliju ime nastalo od - *vaticina*, promatrača ptica.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Mons Vaticanus Colle Vaticano (Roma)*" (talijanski). Annazelli. Arhivirano iz originala na datum 2022-02-20. Pristupljeno 19.2. 2022.

Vanjske veze
------------

* *Mons Vaticanus Colle Vaticano (Roma)* Arhivirano 2022-02-20 na Wayback Machine-u ()
**David Tomasi** (1981); italijanski profesor, psihoterapeut,slikar i muzičar.

Historija i Karijera
--------------------

2000-2007 Univerzitet u Veroni, Akademija Umjetnosti, "G.B. Cignaroli", diplomirao *Summa cum Laude* Magistrat u Umjetnosti, MFA sa dodatnim Post Diplomskim Kursevima. 2010 Dopunsko Obrazovanje sa Certifikacijom, Odjel za Medicinu i Kliničku Psihologiju. 2003-2005 Rad u kolaboraciji sa "Teatro Nuovo" i "Teatro Stabile Verona". 2003-2006 Tutor i Profesora na Akademiji "G.B. Cignaroli" 2004-2005 Član pozorišta, Baletni Ansambl Verona, koreograf: Sisina Augusta.

Vanjske veze
------------

***David Tomasi*** na Wikimedijinoj ostavi

* David Tomasi Web sajt(EN/ITA/DE/RÆ) Arhivirano 2014-08-08 na Wayback Machine-u
* KunsTart International Fair(EN) Arhivirano 2011-07-22 na Wayback Machine-u
* RETN Channel 13, SAD (EN)
* Art Catalogue 2010(EN)[*mrtav link*]

1. ↑  Doncheva, Dora (2010), Intersections at KunStart: An European Network for Contemporary Emerging Art, Bulart, Varna, Bulgaria, p.7
**Diba al-Hisn** (arap. ) je ime enklave i lučkog gradića od 26.395 stanovnika u Emiratu Šardži (Ujedinjeni Arapski Emirati).

Geografija
----------

Enklava Diba al-Hisn leži sa istočne strane poluotoka Musandam, odmah do granice s Omanskom muhafazom Musandam. To je najsjeverniji grad na istočnoj obali Ujedinjenih Arapskih Emirata.

Diba al-Hisn leži u oazi i aglomeraciji Diba, u kojoj leže tri grada, podjeljena između tri države: najužnija Diba al-Fudžaira pripada Emiratu Fudžairi, odmah do nje je naslonjena Diba al-Hisn, a Diba al-Baja pripada Sultanatu Oman. Između tri Dibe nema nikakvih graničnih kontrole pa stanovnici rade i trguju gdje ih je volja.

Diba al-Hisn je teritorijem najmanja od sve tri Dibe, ima impresivnu džamiju, ribarnicu i drevnu tvrđava (arapski: *hisn*), po kojoj je i dobila ime.

Historija
---------

Pogled na tvornicu cementa
Diba je bila važno mjesto pomorske trgovine još iz predislamskih vremena. Grad je imao vrlo kompleksnu historiju, sve do dolaska islama bila je važan trgovački punkt, a jedno vrijeme bila je i prijestolnica Omana. Grad je najpoznatiji po pobuni koja je izbila 632. ubrzo nakon smrti proroka Muhameda. Pobuna je izbila kad su neki od stanovnika odbili zekat, jedan od aspekata islama, odnosno odbili dati postotak od svojih prihoda u dobrotvorne svrhe. Taj čin shvaćen je kao *rida* (otpadništvo) i on je 633. izazvao veliku bitku u kojoj je muslimanska vojska pobjedila pobunjenike, a ta godina se tradicionalno obilježava kao kraj islamskog osvajanja Arabije. Dva vijeka kasnije, u doba abasidskog kalifa Al-Mutadid (870. – 892.), odigrala se još jedna velika bitka kod Dibe. Ona je bila samo jedna od epizoda u osvajanju Omana, koje je poduzeo tadašnji abasidski guverner Iraka i Bahreina.

Između 1624. i 1648. Dibom su vladali Portugalci i vjeruje se da su oni izgradili prvu tvrđavu u gradu.

Privreda
--------

Pored luke, Diba ima i tvornicu cementa koja je najveći poslodavac za stanovnike sve tri Dibe.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Enclaves of the Emirate of Sharjah*" (engleski). Ozoutback. Arhivirano iz originala na datum 2015-03-23. Pristupljeno 14. 09. 2012.

Vanjske veze
------------

* O Enklavi Diba na portalu Ozoutback Arhivirano 2015-03-23 na Wayback Machine-u ()
**Tver** (ruski: Тверь) je grad na zapadu europskog dijela Rusije, administrativno središte Tverske oblasti. Nalazi se na obalama rijeke Volge na području ušća rijeka T'make i Tverce.

Tver osnovan 1135. godine na uskom poluotoku ušća rijeke T'make. Od 1247. godine je — središte Tverske kneževine; tijekom Mongolsko-tatarskog jarma bio je jedan od centara otpora (glavni ustanak u 1327. godine) i natjecala se s Moskvom za ulogu političkog centra sjevero-istočne Rus'; u 1304. godini knaez Mihail je dobio povelju na veliko kneževstvo i od tog trenutka do 1327. godine Tver je bio glavni grad ruskih zemalja, od 1485. godine je u sastavu Moskvovske države (kasnije — Rusija). Od 1796. do 1929. godine je — središte Tverske gubernije, a od 1935. godine je — administrativno središte Kalininske oblasti (nakon 1990. — Tverske oblasti). Od listopada do prosinca 1941. godine grad je bio okupiran od strane njemačkih vojnika, bio je teško oštećen tijekom okupacije i bojnih djelovanja, naknadno bio je obnovljen. U 1971. godini je bio nagrađen ordenom Radnog Crvenog Znamenja. 4. studenog 2010. godine je dobio počasni naslov «Grada vojne slave».

Tver — je veliki industrijski, znanstveni i kulturni centar, te glavno prometno čvorište na raskrižju željezničke pruge St. Petersburg — Moskva i autoceste «Rusija» s *Gornjom Volgom*. Područje grada zauzima — 152,22 km², administrativno je grad podijeljen na četiri rajona (Zavolžski, Moskovski, Proleterski, Središnji). Populacija grada (prema preliminarnim rezultatima popisa stanovništva 2010.) ima 403.726 ljudi. Gradska vlast se sastoji od Tverskog gradskog vijeća, gradonačelnik se bira iz reda svojih članova i lokalne uprave.

Izvori
------

1. ↑  Милонов Н. П. Археологические раскопки в тверском кремле//Проблемы истории докапиталистического общества. 1935. 5. № 9-10. с. 145—155; Салимов А. М. Салимова М. А. Тверской кремль и история его северо-западной части//Михаил Тверской: личность, эпоха, наследие. Тверь, 1997. с. 149 ()
2. ↑  Территория города Arhivirano 2012-09-22 na Wayback Machine-u ()

Vanjske poveznice
-----------------

***Tver*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada Vologde Arhivirano 2007-04-20 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Vučić** (lat. *Serranus hepatus*) je riba iz porodice kirnji -(vučice, Serranidae). Prisutan je diljem naše obale, gdje se još naziva i čučin , mišić, kanjić, vuk. Sitnoga je rasta, kod nas je rijetko veći od 5 cm, iako mu je najveća veličina do 25 cm. Tijelo mu je izduženo i blago bočno spljošteno, svijetlo smeđe (skoro ružičaste) je boje s tamnijim prugama. Treba naglasiti da mu boja varira ovisno o staništu, tako da nijanse idu prema žuto srebrnoj boji. Kraj škržnog poklopca je nazubljen, a na njemu se nalaze 3 bodlje. Oči imaju zelenkast odsjaj, a zjenica ima oblik kapljice. Karakteristična oznaka mu je crna mrlja koja se nalazi između bodljikavog i mekanog dijela leđne peraje .

Živi na dubinama od 5 do 100 metara, na kamenitim, pješčanim i muljevitim područjima, kao i na područjima prekrivenima travom. Najčešće boravi u skrovištu, u rupi od koje se ne udaljava previše. 

Može ga se naći u Sredozemnom moru, kao i na Atlantiku od Portugala do Senegala.

Izvori
------

1. ↑  () [*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  ()  (fishbase.org)

Vanjski linkovi
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Vučić** |

* Podmorje Jadrana - Vučić (Dalibor Andres) Arhivirano 2009-01-23 na Wayback Machine-u
* Brown Comber (Serranus hepatus) (fotosearch.com) Arhivirano 2021-03-11 na Wayback Machine-u