recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Barbara Rozenkranc**
**Ћирилична верзија**

---

**Barbara Rozenkranc** (nem.: *Barbara Rosenkranz*; 20.6. 1958, Zalcburg) je bila kandidat Slobodarske partije Austrije na predsedničkim izborima u Austriji u aprilu 2010. godine.

Biografija
----------

Barbara Rozenkranc se upisala na Univerzitet u Beču 1976. godine, gde je studirala istoriju i filozofiju, ali nije završila studiranje.

Barbara Rozenkranc se udala za Horsta Rozenkranca. Ima deset dece (6 kćeri i 4 sina). Napustila je rimokatoličku crkvu.

Izbori
------

Na izborima za predsednika Austrije, koji su si održali 25. aprila 2010. godine, je dobila 15,6% glasova. Najjači rezultat dobila je u Koruški - 20,8% glasova, a najslabiji - u Forarlbergu.

Izvori
------

1. ↑  Profil: *FPÖ: Ikone der Rechten*[*mrtav link*], 5. November 2007
2. ↑  Der Standard: *Hausfrau im Kampf gegen Ausländer*, 5. Februar 2008
3. ↑  „Kath.net/Katholische Nachrichten: Barbara Rosenkranz schon vor Jahren aus Kirche ausgetreten". Arhivirano iz originala na datum 2011-09-26. Pristupljeno 2010-09-29.
4. ↑  Bundesministerium für Inneres: Bundespräsidentenwahl vom 25. April 2010 Arhivirano 2014-10-31 na Wayback Machine-u
5. ↑  „Rezultati u Koruški". Arhivirano iz originala na datum 2010-04-28. Pristupljeno 2010-09-29.

***Barbara Rosenkranz*** na Wikimedijinoj ostavi
**Babica jelenka** (*Parablennius incognitus*) ili **slingurica bljedica** riba je koja spada u porodicu slingurki (Blenniidae). Ova babica ima sve karakteristike svoje porodice: izduženo, golo tijelo, bez ljuski, sluzavo, boje je sneđkaste, s raznim prugama i šarama, svijetlim, skoro bijelim trbuhom, ticalima iznad očiju. Žive u samom plićaku, u procjepima stijena i rupama. Hrane se algama i račićima, a najveća zabilježena veličina je 5,8 cm .

Ova vrsta živi na obalama istočnog Atlantika, od Kameruna, pa do Portugala, uključujući Madeiru i Kanarske otoke, te na cijelom Mediteranu, Mramornom i Crnom moru.

Izvori
------

1. ↑  RIBARSTVENO - BIOLOŠKA ISTRAŽIVANJA PODMORJA VELOG I MALOG DRVENIKA, VINIŠKE UVALE TE OKOLNOGA PODRUČJA:  Arhivirano 2012-04-20 na Wayback Machine-u
2. ↑  riblje-oko.hr: [*mrtav link*]
3. ↑  fishbase.se:

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Babica jelenka** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Babica jelenka** |

  


***Babica jelenka*** na Wikimedijinoj ostavi
**Aulo Didije Gal** (*Aulus Didius Gallus*, 1. vijek) bio je rimski vojskovođa i velikodostojnik iz doba Julijevsko-Klaudijevske dinastije, najpoznatiji po tome što je služio kao guverner Britanije od 52. do 57.

Karijeru je započeo pod carem Tiberijem kao kvestor, najvjerojatnije godine 19. Poslije toga je služio kao legat prokonzula Azije, prefekt konjice i prokonzul Sicilije. Od 38. do 49. je služio kao nadglednik rimskih akvadukta, a pod carem Kaligulom je godine 39. bio i *suffect* konzul. Na mjesto guvernera Britanije je postavljen nakon iznenadne smrti njegovog prethodnika Publija Ostorija Skapule, a što su iskoristili Siluri u današnjem Walesu kako bi ponovno digli ustanak protiv rimske vlasti. Prema Tacitu, Gal nije bio previše oduševljen svojim imenovanjem, smatrajući provinciju dalekom i neatraktivnom. Mandat mu je bio obilježen prije svega defenzivnim operacijama, odnosno nastojanjem da se očuva rimska vlast nad već osvojenim područjima, nauštrb širenja na druga područja. Skapula je uspio djelomično smiriti Silure, a od svrgavanja je spasio i prorimsku brigantsku kraljicu Kartimanduu nakon svađe s bivšim suprugom Venucijem. Nakon pet godina službe ga je smijenio Kvint Veranije.

Vanjske veze
------------

* Aulus Didius Gallus Arhivirano 2007-02-22 na Wayback Machine-u at Roman-Britain.org

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Ostorius Scapula** | **Rimski guverner Britanije** | Slijedi:**Quintus Veranius** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Marcus Aquila Iulianus i Publius Nonius Asprenas**  |  **Suffect konzul Rimskog Carstva** *suffect consul pod Kaligulom zajedno sa Lucijem Apronijem Cezijanom; i Kvintom Sankvinijem Maksimom, Gnejem Domicijem Korbulonom, Domicijem Aferom suffect* 39 | Slijedi: **Kaligula**  |
**Babica penjačica**  (lat. *Coryphoblennius galerita*) ili slingurica penjačica, je riba koja spada u porodicu slingurki (Blenniidae). Ima golo tijelo, bez ljusaka, izduženo, u više nijansi i boja, svojim šarama i oblikom podsjeća na glavoča.
Završeci usta su joj blijedi, a živi u plićaku, na samom spoju mora i kopna, nastanjuje procjepe i rupe na samoj obali. Ime je dobila po svojoj osobini da sikorištava snagu valova da se popenje na kopno u potrazi za svojom omiljenom hranom, a to su račići i alge.
Najveći zabilježeni primjerak je imao duljinu od 7,6 cm.

Rasprostranjenost
-----------------

Ova vrsta živi na cijelom Mediteranu i Crnom moru, kao i na Atlantiku, od zapadne Engleske do Maroka, kao i na otocima Madeiri i Kanarima.

Izvori
------

1. ↑  riblje-oko.hr: Babice[*mrtav link*]
2. ↑  fishbase.se: Montagu's blenny

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Babica penjačica** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Babica penjačica** |

  


***Babica penjačica*** na Wikimedijinoj ostavi
Baletanke
**Baletske patike** ili **baletanke** su vrsta obuće koju balerine i baletski igrači nose uvek u predstavama klasičnog baleta, a nekada i u modernim predstavama.

Baletska patika omogućava igru u poziciji „poluprsti" i njih u predstavama nose baletski igrači, i u nekim epizodnim (npr. karakternim, i drugim) i balerine.

Baletske patike su jednake, i oblikuju se tek prema stopalu (levom ili desnom). Proizvode se industrijski, ali je najbolje kada ih iskusan majstor napravi prema stopalu igrača. Uobičajeno je da žene nose roza, a muškarci crne. Kada se želi efekat kao da su igrači bosi, nose se bele baletanke. Izrađuju se od platna ili kože.

Posebnu vrstu baletanki predstavljaju špic-patike koje omogućavaju igru na vrhovima prstiju. Njih nose isključivo balerine a u ponekom modernom baletu i muškarci.

### Baletanke u drugim sportovima i plesovima

Baletanke se nose i za treninge, takmičenja i nastupe u mnogim drugim sportovima, plesovima i rekreativnim aktivnostima. Neizbežan su deo opreme u: gimnastici, ritmičkoj gimnastici, folklornim plesovima, jazz-baletu, pilatesu, jogi.

### Izrada

Lagane su, izradjene od kože, platna, vestačke kože ili kombinacije platna i nekog poliesterskog materijala (saten, strech-likra, najlon, poliamid, itd.). Đon im je najčešće od neklizajuće gume. Postoji i verzija sa đonom koji kliže, pogodna za okrete u plesu.

Neki proizvođači ih izrađju u raznim bojama, uz moguće ukrašavanje. Koriste se za predstave i scenske nastupe i čine sastavni deo kostima.

### Razlike u odnosu na drugu sportsku obuću

Baletanke moraju odgovarati stopalu, ne smeju biti tesne, ali ni prevelike zbog rizika ravnih stopala, pada ili izuvanja tokom vezbanja. Takodje, veoma je važno da su baletanke ispravno napravljene (anatomski da prate stopalo, unutrašnji šavovi da su što manji, ravnomerno da obuhvataju ceo ris) jer tokom vežbanja dečije stopalo trpi najveća naprezanja. Profesionalne balerine nose baletanke za broj manje od ostale obuće.

Prijanjanje uz stopalo se obezbedjuje, lastisem preko risa ili trakicama u obliku slova X. Sigurnost stopala i udobnost se dodatno povećava ako je lastis i oko gornjeg dela pete.

Izvori
------

* „baletanke". *Promise*. Promise. 11 oktobar 2016. Pristupljeno 11 oktobar 2016. .
*Za ostale članove gensa, v. Gens Postumia. Za ostale Postumije s cognomenom "Albus" ili "Albinus", v. Albinus (cognomen).*
Rimska kovanica koja prikazuje pobjedu Aula Postuimija. Na jednoj strani je predstavljena Dijana predstavljena sa ROMA ispod nje, a na suprotnoj strani tri konjanika koji gaze pješaka.
**Aulo Postumije Albo Regilens** (*Aulus Postumius Albus Regillensis*) bio je drevni rimski političar i vojskovođa, koji je, po Liviju, imenovan diktatorom godine 498. pne. te je kao komandant rimske vojske porazio Latine u velikoj bitci kod Regilskog jezera. Mnoge od kovanice koje su izdali Albini slave pobjedu tog slavnog pretka, uključujući i onu koja ilustrira ovaj članak. Rimska mitologija tvrdi kako su Kastor i Poluks viđeni kako su se u toj bitci borili na strani Rimljana, te je diktator Aulo u znak zahvalnosti posvetio hram Kastora i Poluksa na Rimskom forumu. 

Aulo je bio konzul godine 496. pne. zbog čega neki anali, prema Liviju, smještaju bitku kod Regilskog jezera u tu godinu; isto je učinio i Dionizije iz Halikarnasa .

Ime "Regillensis" se smatra dobivenim nakon bitke; ali Niebuhr smatra da je nastalo po mjestu stanovanja, isto kao što su Claudii imali isto ime, te su kasniji pisci anala spominjali samo ime Postumije. Livije, pak, tvrdi da je tek Scipion Afrikanac bio prvi Rimljanin koji je dobio ime po osvajanju.

Prema nekim genealogijama bio je otac budućih konzula Spurija Postumija Alba Regillensa i Aula Postumija Alba Regillensisa.

Izvori
------

1. ↑  Smith, William (1867), „Aulus Postumius Albus Regillensis",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, **1**, Boston: Little, Brown and Company, pp. 90, arhivirano iz originala na datum 2012-10-10, pristupljeno 2008-10-25
2. ↑  Livije, ii. 19, 20, 21
3. ↑  Dionysius, vi. 2, &c.
4. ↑  Valerius Maximus, i. 8. § 1
5. ↑  Ciceron, *De Natura Deorum* ii. 2, iii. 5
6. ↑  Livije, xxx. 45
7. ↑  Niebuhr, *Hist. of Rome*, i. p. 556

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Aulus Sempronius Atratinus i Marcus Minucius Augurinus**  |  **Konzul Rimske Republike** *s Titusom Verginiusom Tricostusom Caelimontanusom* 496. pne. | Slijedi: **Appius Claudius Sabinus Inregillensis i Publius Servilius Priscus Structus**  |
*Za ostale članove ovog gensa, v. Gens Postumia. Za ostale Postumije s cognomenom "Albus" ili "Albinus", v. Albinus (cognomen).*
**Aulo Postumije Albo Regilens** (*Aulus Postumius Albus Regillensis*) je bio starorimski patricijski političar iz 5. vijeka pne. Vjeruje se kako je bio sin znamenitog konzula i vojskovođe Aula Postumija Alba Regilensa, te brat budućeg konzula Spurija Postumija Alba Regilensa. Bio je konzul godine 464. pne. kada je ratovao protiv Ekva, kako bi suzbio njihove prekogranične napade. Prije bitke kod Mons Algidusa je zajedno s Kvintom Fabijem Vibulanom i Publijem Volumnijem Amincijem Galom poslan godine 458. pne. kao izaslanik kod Ekva, kojom prilikom ga je uvrijedio komandant Ekva.

Izvori
------

1. ↑  Smith, William (1867), „Aulus Postumius Albus Regillensis (3)",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, **1**, Boston: Little, Brown and Company, pp. 91, arhivirano iz originala na datum 2013-02-16, pristupljeno 2009-04-06
2. ↑  Livije, iii. 4, 5, 25
3. ↑  Dionizije iz Halikarnasa, ix. 62, 65

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Quintus Fabius Vibulanus i Titus Quinctius Capitolinus Barbatus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Spurijem Furijem Medulinom Fusom* 464. pne. | Slijedi: **Publius Servilius Priscus i Lucius Aebutius Helva**  |
Aulo Albin "Promptuarii Iconum Insigniorum "
Kovanica za koju je Joseph Hilarius Eckhel tvrdio da spominje Albina. Na jednoj strani je ženska glava s riječi "HISPAN", što je moguća referenca na pretka Lucija Albina. Na drugoh strani je čovjek i vojnički orsao; iza fasces sa sjekirom i natpis "A. POST. ABIN" (umjesto "ALBIN").

*Za ostale osobe s cognomenom "Albus" ili "Albinus", v. Albinus (cognomen).*
**Aulo Postumije Albin** (*Aulus Postumius Albinus*, druga polovica 2. i prva polovica 1. vijeka pne.) bio je rimski političar iz doba kasne Republike. Bio je unuk Spurija Albina Magnusa i vjerojatno sin Aula Postumija Albina. Godine 99. pne. je izabran za Rimski konzul|konzula zajedno s Markom Antonijem Oratorom. Njegov usvojeni sin Decim Junije Brut Albin je bio jedan od atentatora na Cezara.

V. također
----------

* Postumia (gens)

Izvori
------

1. ↑  Joseph Hilarius Eckhel, vol. v. p. 288
2. ↑  Smith, William (1867), „Aulus Postumius Albinus (22)",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, **1**, Boston: Little, Brown and Company, pp. 92–93, arhivirano iz originala na datum 2011-06-06, pristupljeno 2010-05-17

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Lucius Valerius Flaccus i Gaius Marius**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno sa Markom Antonijem* 99. pne. | Slijedi: **Quintus Caecilius Metellus Nepos i Titus Didius**  |
Za ostale ličnosti sa istim imenom, v. Cairbre (razvrstavanje).
**Cairbre Cinnchait** ili **Caitchenn** ("mačkoglavi" ili "tvrda glava") bio je, prema irskim srednjovjekovnim legendama i tradiciji, veliki kralj Irske. Tradicionalni izvori se značajno razlikuju po pitanju njegovog porijekla i mjesta u redoslijedu velikih kraljeva.

Prema *Lebor Gabála Érennu*, prijestolje je naslijedio nakon što je njegovog prethodnika Conchobar Abradruada ubio Crimthann Nia Náir. Vladao je pet godina. *Lebor Gabála* je nejasna oko njegovog porijekla: navodi se da je bio "učeni savjetnik", odnosno da mu je predak bio Luaigne od Tare, Tuatha Dé Dananna, Catraige od Connachta, Corcortri (potomci bivšeg kralja Cimbáetha), odnosno potomak Íra, sina Míl Espáinea. Za oca mu se navodi da se zvao Duthach. Supruga mu je bila Mani, kćer kralja Ulaida, sa kojom je imao sina po imenu Morann mac Máin. Naslijedio ga je Feradach Finnfechtnach. Vladavina mu je smještena u doba rimskog cara Domicijana (81-96).

Prema *Annals of the Four Masters*, Crimthann je postao veliki kralj nakon što je ubio Conchobara, a Cairbre je naslijedio Crimthanna "nakon što je pobio svo plemstvo". Cairbre je, dakle, opisan kao vođa ustanka *aithech-tuatha* ili "podaničkih naroda/ljudi". Tri trudne plemkinje su izbjegle pokolj: Baine, kćer kralja Albe i majka Feradacha Finnfechtnacha; Cruife, kćer kralja Britanije i majka Corb Oluma, pretka klana Eóganachta od Munstera; i Aine, kćer kralja Saksonije i majka Tibraide Tirecha, pretka klana Dál nAraidi. Za vrijeme Cairbreove vladavine je propala žetva, krave nisu davale mlijeka i nestalo je riba u rijekama. Umro je nakon pet godina, a naslijedio ga je Feradach Finnfechtnach, koji je tada morao imati pet godina. Kronologija *Annalsa* ga smješta u period 9-14. n.e.

Geoffrey Keating se slaže da je Crimthann naslijedio Conchobara, ali su njega naslijedili Feradach Finnfechtnach, Fíatach Finn i Fíachu Finnolach. U ovoj verziji je Fíachu svrgnut u Cairbreovom ustanku podaničkih naroda/ljudi, a izbjegle trudne plemkinje su Fiachina supruga Eithne, kćer kralja Albei majka Tuathal Techtmara; Beartha, kćer kralja Britanije i majka Tibraide Tirecha; i Aine, kćer kralja Saksonaca i majka Corb Oloma. Keating navodi da je Cairbre bio ili potomak skandinavskog princa koji je u Irsku došao sa Labraid Loingsechom ili potomak Fir Bolga. Vladao je pet godina i umro od kuge. Naslijedio ga je Elim mac Conrach, koga će poslije svrgnuti Fiachin sin Tuathal. Kronologija Keatingove *Foras Feasa ar Éirinn* mu vladavinu datira u period 55-60. n.e.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **LGE Conchobar AbradruadFFE Fíachu FinnolachAFM Crimthann Nia Náir**  |  **veliki kralj Irske** LGE 1. vijek n.e.FFE 55-60AFM 9-14 | Slijedi: **LGE/AFM Feradach FinnfechtnachFFE Elim mac Conrach**  |

Izvori
------

1. ↑  R. A. Stewart Macalister (ed. & trans.), *Lebor Gabála Érenn: The Book of the Taking of Ireland Part V*, Irish Texts Society, 1956, p. 305
2. ↑  *Annals of the Four Masters* M9-14
3. ↑  Geoffrey Keating, *Foras Feasa ar Éirinn* 1.38
**Dobrosav Bob Živković** (Pirot, 7. maj 1962.) je srpski ilustrator.

Biografija
----------

Diplomirao je „produkt dizajn" 1987. na Fakultetu primenjene umetnosti u Beogradu. Ilustracijom i stripom, uglavnom u okviru žanra naučne fantastike, bavio se od 1984. Ilustracije je objavljivao u časopisima „Student", „Vidici", „Veliko dvorište", „Zeka" i „Tik-tak". Ilustrovao je i korice za naučnofantastične edicije „Kentaur", „Znak Sagite", „Monolit", „Zoroaster", „Sirijus" i „Alef", tekstove u „Dnevnom telegrafu" i „Evropljaninu" i preko dvesta knjiga. Stalni je ilustrator „Politikinog zabavnika" i Kreativnog centra. Duže vreme je radio kao umetnički direktor studija „Sači i Sači" u Beogradu. Dobio je pet nagrada Neven za najbolje ilustrovanu dečju knjigu i dva puta je nagrađivan nagradom Zlatno pero. Za rad na NF-ilustracijama dobijao je vodeće žanrovske nagrade: „Lazar Komarčić" (1985, 1986. i 1988.) i Sfera (1988). Predložem je i za Andersenovu medalju, jednu od najvažnijih nagrada u stvaralaštvu za decu. Živi i stvara u Novom Beogradu.

Kritike
-------

Prema pisanju magazina „Mobilni", Dobrosav Bob Živković je najpoznatiji ilustrator u Srbiji. Opisan je kao „svaštojed novih tehnologija", zahvaljujući čemu svakog dana podari po neku dobru ilustraciju. Njegove ilustracije su okarakterisane kao lako prepoznatljive, urnebesno smešne, ali i bolesne i čudne. Detalji na njima su veoma istaknuti i neretko naglašeni, pa crteži izgledaju nakazno. Što se popularnosti tiče, magazin „Student" implicira slično, navodeći da Bob Živković ima više fanova od drugih ilustratora u Srbiji, a pozivajući se na podatke sa Fejsbuka. Prema časopisu „City Magazine" ilustracije Živkovića prosto ne mogu da ostanu neprimećene. One su duhovite, ponekad groteskne, ponekad poetične. Sam autor za svoje crteže kaže da su kao vicevi, kojim iskazuje mišljenje o određenim pojavama i događajima. I sam priznaje da su oni uvek malo preterani, smešniji i apsurdniji nego kod drugih ilustratora. Pri tome, stvari koje ga nerviraju ili plaše retko crta.

Izvori
------

1. ↑  GoodReads: Dobrosav Bob Živković
2. ↑  „Društvo ljubitelja fantastike „Lazar Komarčić": Nagrada „Lazar Komarčić" za najbolja fantastička dela". Arhivirano iz originala na datum 2011-07-27. Pristupljeno 2012-04-29.
3. ↑  „Veb-arhiva: Biografija Boba Živkovića". Arhivirano iz originala na datum 2001-10-20. Pristupljeno 2001-10-20.
4. ↑  Večernje novosti/Vesti/Kultura: „Kandidati Ršum i Bob Živković"; 3.3.2011.
5. ↑  „Na pola puta: „Dobrosav Bob Živković"". Arhivirano iz originala na datum 2011-03-13. Pristupljeno 2012-04-29.
6. ↑  „Mobilni magazin: „Intervju: Dobrosav Bob Živković"". Arhivirano iz originala na datum 2011-10-17. Pristupljeno 2012-04-29.
7. ↑  Magazin „Student": „Intervju: Dobrosav Bob Živković"; 3. jul 2011.
8. ↑  City Magazine: „Intervju: Bob Živković"[*mrtav link*]; Aleksandra Mijalković, 10.1.2011.
9. ↑  b92: „Bob Živković - ilustrator sa aždajinim repom"; Aleksandra Mijalković, 10.1.2011.
**Atika** (od grčkog: *attikos*= *potkrovlje*) je naziv za arhitektonski element na fasadi neke građevine.

Karakteristike
--------------

U klasičnoj arhitekturi *atika* je bio niski zid tj. parapet iznad krovnog vijenca, najčešće ukrašen skulpturama i stupićima. U Rimskoj arhitekturi *atika* je postala važan element, koji su oni koristili za dekorativne svrhe i za natpise, kao kod slavoluka. *Atika* je bio važan arhitektonski element i u renesansi i baroku.

Od 18. vijeka *atika* dobija i svoje drugo značenje, kao termin za završnu obično znatno nižu etažu
iznad vijenca, iznad koje se nalazi krovna konstrukcija. Taj način korištenja *atika* kao prostora za stanovanje, razvijen je u francuskoj klasicističkoj arhitekturi - kao *attiqe*, na osnovu tog je proizašla i moderna engleska riječ **attic** za *potkrovlje*.

Historijski primjeri atika
--------------------------

* Atik Slavoluka Septimija Severa u RimuAtik Slavoluka Septimija Severa u Rimu
* Atik Bazilike sv. Ivana Lateranskog u RimuAtik Bazilike sv. Ivana Lateranskog u Rimu
* Atik jedne građevine u KrakovuAtik jedne građevine u Krakovu
* Atik na pariškom Hôtel des InvalidesAtik na pariškom Hôtel des Invalides

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Attic*" (engleski). Merriam-Webster. Pristupljeno 02. 06. 2013.
2. 1 2  „*Attico*" (talijanski). Trecani enciclopedia Italiana. Pristupljeno 02. 06. 2013.

Vanjske veze
------------

***Atika (arhitektura)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Attico* na portalu Trecani enciclopedia Italiana (`it`)
**Dobromisleći** (francuski: ) je izraz, u pravilu pežorativan, koji se koristi za intelektualce i druge javne ličnosti u suvremenim zapadnim društvima koji prilikom izjašnjavanja o političkim, ekonomskim i drugim društvenim pitanjima nastoje dati stavove koji se u njihovim krugovima ili šire smatraju "ispravnim" i/li popularnim umjesto stavova temeljenih na vlastitom mišljenju, argumentima ili savjesti. Osobe za koje se koristi izraz *dobromisleći* se u ideološkom smislu najčešće smještaju na ljevicu, odnosno njihova ideologija se vezuje uz progresivizam. U svom značenju je sličan izrazu "poštena inteligencija" koji se u doba komunističke Jugoslavije koristio za intelektualce koji nisu dovodili u pitanje tadašnji poredak i vladajuću ideologiju. Često se vezuje uz negativne stereotipove konformizma i političke korektnosti.

V. također
----------

* Ortodoksija
* Politička korektnost
* Dobromisao
* Grupno mišljenje

Literatura
----------

* Georges Bernanos, *La Grande peur des bien-pensants*, Grasset
* Philippe Bernier Arcand, *Faux rebelles: les dérives du "politiquement incorrect",* Montréal, Poètes de brousse, 2022, 148 p.
* Jean-Marc Chardon (dir.), *La Tyrannie des bien-pensants : débat pour en finir*, Economica
* Claude Javeau, *La Bienpensance : Thème et variations, Critique de la raison cosmétique*, Broché
* Robert Ménard, *La Censure des bien-pensants*, Albin Michel
*Za drugu upotrebu, v. Dimer.*

Dimeri karboksilnih kiselina se često nalaze u parnoj fazi.
**Dimer** je hemijski entitet koji se sastoji od dve strukturno slične podjedinica, monomera, koji su vezani bilo jakim ili slabim vezama.

Organska hemija
---------------

Dimer ciklopentadiena
Molekularni dimeri se često formiraju reakcijom dva identična jedinjenja, npr.: 2A → A-A. U ovoj reakciji monomer "A" se dimerizuje i daje dimer "A-A". Na primer Diaminokarbeni se dimerizuju u tetraaminoetilene:

2 C(NR2)2 → (R2N)2C=C(NR2)2
Sirćetna kiselina formira dimer u gasnoj fazi, u kome su monomerne jedinice vezane vodoničnim vezama. Pod specijalnim uslovima, većina molekula koji sadrže OH-grupe formira dimere, npr. dimer vode.

Diciklopentadien je asimetrični dimer dva molekula ciklopentadiena koji su reagovali u Diels-Alderovoj reakciji. Nakon zagrevanje, on se razlaže (podleže retro-Diels-Alderovoj reakciji) i daje dva identična monomera:

C10H12 → 2 C5H6
Termin *homodimer* se koristi kad su dva molekula identična (e.g. A-A), i *heterodimer* kad nisu (e.g. A-B). Reverzna reakcije dimerizacije se naziva disocijacijom.

Vidi još
--------

***Dimer (hemija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Monomer
* Polimer
* Trimer

Literatura
----------

1. ↑  Međunarodna unija za čistu i primenjenu hemiju. "dimerization". *Kompendijum Hemijske Terminologije* Internet edition.
2. ↑  Clayden Jonathan, Nick Greeves, Stuart Warren, Peter Wothers (2001). *Organic chemistry*. Oxford, Oxfordshire: Oxford University Press. ISBN 0-19-850346-6.
**Beros** (akad. *Bēl-rē'ušu*: „Bel je njegov pastir", grč. Βήρωσσος: *Berossos*) (o. 340.-270. pne.) je babilonski svećenik, pisac i astronom iz helenističkog doba koji je pisao na grčkom jeziku. Živio je u 3. vijeku pne. a rođen je u doba Aleksandrove vladavine nad Babilonom (330.-323. pne.), možda i ranije (oko 340. pne.). Bio je Baalov svećenik u gradu Babelu, a prema Vitruvijevom djelu „Arhitektura", preselio se na grčki otok Kos gdje je podučavao astrologiju pod patronatom egipatskog kralja. Ipak, historičari dvoje je li Beros mogao raditi pod Seleukidima, a zatim se preseliti u Ptolomejev Egipat.

U svom djelu *Babyloniaca* u tri volumena, uz priče o babilonskim bogovima i kozmogoniji, piše i o astrologiji i vještini tumačenja zvijezda. U skladu sa shvaćanjima *Thema mundi*, smatrao je da dolazi do svjetskog požara kada se sastanu svi planeti u znaku Raka, a do općeg potopa kada se svi planeti susretnu u znaku Jarca.

Radovi
------

* „Babyloniaca"
* „Procreatio"

Zanimljivosti
-------------

U djelima grčkog pisca Aleksandra Polihistora, nalazimo navode iz Berosovih zapisa, gdje opisuje drevnu mezopotamsku mitologiju i bića u njima (kao npr. Oannes), koja su poslužila kao inspiracije autorima znanstvene fantastike.

Izvori
------

1. ↑  „Beros (Livius.org, Jona Lendering)". Arhivirano iz originala na datum 2009-10-03. Pristupljeno 2013-06-11.
2. 1 2 3  Becker, Udo, Leksikon astrologije, str. 33.
3. ↑  Beros (enciklopedija Britannica)

Literatura
----------

* Becker, Udo: *Leksikon astrologije*, AGM, Zagreb, 1996. ISBN 953-174-064-X
* J. Blenkinsopp: *The Pentateuch: An Introduction to the First Five Books of the Bible*, izdavač: Anchor Doubleday, New York, 1992.
* G. P. Verbrugghe i J. M. Wickersham: *Berossos and Manetho Introduced and Translated: Native Traditions in Ancient Mesopotamia and Egypt*, izdavač: University of Michigan Press, 2000.
* K. Müller: *Fragmenta historicorum Graecorum*, Pariz, 1841.-1870. 1.-25.

Vanjske veze
------------

* Beros: Fragmenti (Sacred-texts.com)
* Beros (Livius.org, Jona Lendering) Arhivirano 2009-10-03 na Wayback Machine-u
* Beros (enciklopedija Britannica)
***Dimension PSI*** je njemačka dokumentarna TV-serija posvećena parapsihološkim i natprirodnim fenomenima, a koja se 2003. prikazivala na programu kanala ARD. Glavni konzultant serije je bio naučnik Walter von Lucadou.

**5. Dimenzija – Tajne Nadprirodnog** je bila dokumentarna TV serija od šest epizoda koje su se prikazivale na kanalu "Discovery" tokom 2006. godine. Svih šest epizoda su u trajanju od po 50 minuta. Serija je distribuisana od strane "Parthenon Entertainment"-a, i prvobitno je nastala od strane kompanije "German MPR Film und Fernsehproduktion GmbH" tokom 2005. godine.

Epizode
-------

* Egzorcizam (Epizoda 1) – obrađuje temu Egzorcizma i slučaj Anelise Mišel.
* Duhovi (Epizoda 2) – govori o Duhovima.
* Um Nad Materijom (Epizoda 3) – govori o telekinezi.
* Bliska Smrt (Epizoda 4) – govori o iskustvima bliske smrti.
* Reinkarnacija (Epizoda 5) – govori o reinkarnaciji.
* Telepatija (Epizoda 6) – govori o telepatiji.

Spoljašnje Veze
---------------

* Originalne nemačke epizode na IMDb
* Website von Dimension PSI mit Hintergrundinformationen – archiviert bei archive.org, Stand 19. September 2008
**Dils–Alderova reakcija** je hemijska reakcija u organskoj hemiji (tačnije cikloadicija) između konjugovanih diena i supstituisanih alkena, ponekad nazvanih dienofili, kojom nastaje supstituisani sistem cikloheksena. Reakcija se može odvijati čak i ako neki atomi u novo formiranom prstenu nisu ugljenik.

Neke od Dils-Alderovih reakcija su reverzibilne (povratne), reakcija dekompozicije cikličnog sistema se tada naziva **retro Dils-Adlerova** reakcija. Na primer, retro Dils-Alderova jedinjenja se najčešće proučavaju kada se Dils-Adlerovo jedinjenje analizira putem masene spektrometrije.

Njemački hemičari Oto Pol Herman Dils i Kurt Alder su prvi opisali ovu vrstu reakcija 1928. godine. Za njihov rad im je 1950. godine uručena Nobelova nagrada za hemiju.

Dils-Alderovu reakcija se ponekad upoređuje sa *Mona Lizom* među reakcijama u organskoj hemiji pošto ova vrsta reakcije zahtjeva veoma malo energije za formiranje cikloheksenskog prstena, koji je dalje koristan u mnogim drugim organskim reakcijama. Ove reakcije naročito dolaze do izražaja pri sintezi prirodnih jedinjenja, na primjer pri sintezi steroida, poput estradiola.

Jedna od karakteristika ovih reakcija je da se one odvijaju gotovo bez ikakvih jonskih vrsta, ili slobodnih radikala.

Mehanizam
---------

Reakcija se odvija putem samo jednog stanja tranzicije, koje ima manju zapreminu i od početnih materijala i od proizvoda. To je asocijativna vrsta reakcije a ubrzava se samo pri izuzetno visokom pritisku. Dils-Adlerova reakcija je jedan od primera pericikličnih reakcija.

Proučavane su i neke verzije ove reakcije sa slobodnim radikalima, ali nijedna od njih nije tipična Diels-Adlerova pošto se u toku njih poremeti stereohemija ugljenika. To su postupne reakcije slobodnih radikala koje stvaraju nove veze u najmanje dva koraka. Primjer ove vrste reakcija je reakcija *selenobenzofenona* sa 1,3 dienom.

Spoljašnje veze
---------------

***Dils-Alderova reakcija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Asimetrične hetero Dils–Alderove reakcije
* Semi-empirijski proračuni
* Endo adiciona pravila Arhivirano 2008-03-09 na Wayback Machine-u
**Dionizije Mlađi** ili **Dionizije II** (cca. 397. pne. – 343. pne.) je bio starogrčki vladar sicilijanskog grada Sirakuza od 367. do 357. pne. te od 346. do 344. pne.

Bio je sin tiranina Dionizija Starijeg. Oca je naslijedio nakon njegove smrti 367. pne. ali mu je vlast trebao nadgledati njegov ujak, filozof Dion. Mladi Dionizije je bio sklon rasipništvu i razvratu, te je Dion u Sirakuzu pozvao svog učitelja Platona, kako bi gradsku vlast pokušali reformirati u skladu sa svojim idealima, a od Dionizija načiniti kralja-filozofa. 

Dionizija su, međutim, takva nastojanja razbjesnila, te se zajedno sa historičarem Filistom urotio kako bi prognao svog ujaka te preuzeo potpunu vlast 366. pne. Ubrzo se ispostavilo kako je Dionizije posve nesposoban vladar bez Dionovih savjeta. Kada ga je Platon pokušao nagovoriti da vrati Diona, bahati vladar je dao konfiscirati ujakovu imovinu i prisiliti Dionovu suprugu da se uda za drugog čovjeka. Dion, koji je u to vrijeme bio u izgnanstvu u Ateni, odlučio je protiv nećaka dići pobunu. 

Dion je u Zakintu osnovao malu vojsku te se 357. pne. vratio na Siciliju. Iskoristivši Dionizijevo odsutstvo iz grada, kao i njegovu nepopularnost, Dion je osvojio Sirakuzu, a Dionizijevi pokušaji da ga odatle izbaci nisu uspjeli. Zbog toga se bio prisiljen pridružiti svom sinu Apolokratu koji je upravljao gradom Locri na Kalabriji. Tamo je živio kao tiranin sve dok nestabilnost u Sirakuzi nije pružila priliku da ponovno preuzme vlast 346. pne. Tada je, međutim, Sirakuza oslabila i mnogi njeni vazali su sada bili nezavisni, te se udružili protiv Dionizija. Nastojeći izbjeći rat, Dionizije je dobrovoljno predao vlast te otišao u Korint gdje je ostatak života proveo u bijedi.

Izvori
------




|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Prethodnik:****Dionizije Stariji** | **Tiranin Sirakuze**367. pne. – 356. pne. | **Nasljednik:****Dion** |
| **Prethodnik:****Nisej** | **Tiranin Sirakuze**347. pne. – 344. pne. | **Nasljednik:****Timoleon** |
**Balegar** takođe **kotrljan** ili **prašinar** je crna zaobljena buba snažne građe, koja se hrani balegom sisara i u nju polaže jaja. Ima ih više stotina vrsta. Oni su važan deo ekosistema jer ga čiste od otpadaka. Mužjaci i ženke su dugi od 1 do 3 centimetara. Prednje noge su im prilagođene za kopanje. Postoje brojne vrste balegara. Mogu osetiti miris balege iz znatne udaljenosti i tada su u stanju da u jednom letu prelete i nekoliko kilometara. Često ih noću privlače svetla.

Stari Egipćani su iskazivali poštovanje prema jednoj vrsti balegara - skarabeju (*Scarabaeus sacer*). U staroegipatskoj religiji balegarovo kotrljanje kuglice izmeta po pesku bila je metafora za put sunca po nebu.

Ono po čemu se naročito razlikuju od ostalih insekata je sposobnost balegara da podignu teret koji je teži od njih samih. Na Univerzitetu Queen Mary u Londonu obavljen je neobičan eksperiment. Za leđa balegara zalepljen je konac kojim je bila vezana posuda. U nju je postepeno sipana voda sve dok je insekt bio u stanju da je vuče. Tim eksperimentom utvrđeno je da je balegar u stanju da vuče teret 1.141 put veći od sopstvene težine.
**Dobropoljci** su selo u Hrvatskoj, u Zadarskoj županiji.

Zemljopis
---------

Nalazi u krševitom području Bukovice, sjeveroistočno od Lišana Ostrovičkih, na lokalnoj cesti za Đevrske.

Stanovništvo
------------

U Dobropoljicima je 1991. živjelo 494 stanovnika. Srbi su bili 471 stanovnik, Hrvati su bili 18 stanovnika, a ostalih je bilo 5. 

### Popis stanovništva 1991.

Općina kojoj pripada ovo naselje, Lišane Ostrovičke, ima ukupno 1636 stanovnika.

* Hrvati - 921 (56,29%)
* Srbi - 698 (42,66%)
* ostali - 17 (1,03%)

Po naseljenim mjestima:

* Lišane Ostrovičke - uk. 892, Hrvati - 884, ostali - 8
* Dobropoljci - uk. 494, Srbi - 471, Hrvati - 18, ostali - 5
* Ostrovica - uk. 250, Srbi - 227, Hrvati - 19, ostali - 4

Uprava
------

Općina Lišane Ostrovičke je nastala izdvajanjem iz sastava dotadašnje općine Benkovac. Pripadaju joj naselja Dobropoljci, Lišane Ostrovičke i Ostrovica.

Povijest
--------

Hrvati iz ovog sela nose prezime Ivković i žive u
osam kućanstava. S mjesnim Srbima imaju duboke rodbinske i s brojnima su do Domovinskog rata imali prijateljske veze i korektne odnose.

U Domovinskom ratu, ovo područje su u rujnu 1991. okupirale pobunjeničke srpske snage. Zbog korektnih odnosa, rodbinskih i prijateljskih veza, vjerovali su susjedima te je tih 13 Ivkovića ostalo je na ognjištima. Svoju hrvatsku pripadnost ničim i nigdje nisu isticali. Bili su potpuno bezopasni za susjede Srbe i njihovu paradržavu. 
Uglavnom se radilo o starijim osobama, dok su mlađi po svijetu. Odnosi su se ipak promijenili i u Hrvatima Ivkovićima Srbi »odjednom« vide ustaše. Zaredalo je ubijanje Hrvata, sprovedeno diljem pobunjeničkih područja: u rujnu 1992. ubijen je Mirko Ivković (60), u listopadu Tomo (56) i žena mu Stevanija (53), u studenom Zvonko (36) te 1993. u veljači Ante (82), i u travnju žena mu Manda (79). Prividno nisu masovna, ali tim je ubojstvima ubijeno 46% hrvatske populacije tog sela. Ova su ubojstva počinjena izvan područja ratnih operacija, ne stihijski, nego svjesno planirano i izvedeno. Haaški sud nije nikad pokrenuo istragu zbog ovih zločina. Nakon »Oluje« dobropoljački Srbi su organiziranom evakuacijom otišli u Srbiju.

Izvori
------

1. ↑  Pobijeno šestero Ivkovića  Vjesnik, utorak, 28. rujna 1999.
2. ↑  Hrvatski memorijalno-dokumentacijski centar Domovinskog rata Arhivirano 2012-07-04 na Wayback Machine-u Dokumenti institucija pobunjenih Srba u Republici Hrvatskoj (srpanj - prosinac 1992.)  
 *Tako je 18/19. srpnja 1992. ubijena obitelj Čengić u Erveniku (dvoje djece od 4 i 10 godina), u listopadu bračni par Ivković u Dobropoljcima i Nikša Petar iz Široke Kule, u studenom obitelj Arbanas u Smilčiću i Veronika Ivanić iz Perušića Donjeg, a u prosincu obitelj Marinović (četiri člana) u Šopotu i obitelj Čirjak (dva člana) u Rašteviću. Na području SJB Benkovac (dok. 185) od 1. siječnja do 30. studenoga 1992. ubijeno je najmanje 27 Hrvata.*
3. ↑  Pobijeno šestero Ivkovića  Vjesnik, utorak, 28. rujna 1999.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Lišane Ostrovičke |
| --- |
| Dobropoljci • Lišane Ostrovičke • Ostrovica |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
**Dobro jutro, Hrvatska** je jutarnja emisija Hrvatske radiotelevizije koja se neprekidno emitira od 1992. godine.

Emisija je na prvom programu HTV svaki radni dan od 7.00 sati; traje službeno do 9.05, a u stvarnosti onoliko koliko je duža ili kraća epizoda serije koja slijedi. Vijesti, vremenska prognoza i sportski pregled su u 7.05, 7.35, te u 8.35 sati.

Kroz emisiju ljudi iz različitih krajeva mogu doznati obavijesti o problemima u prometu i važnim događajima u toga dana. Važnu ulogu imaju televizijski centri u cijeloj Hrvatskoj, čiji se reporteri uživo ili nekoliko minuta prije emitiranja uključuju sa svježim informacijama.

Teme emisije su usredotočene na ljudske probleme u rubrikama: "TV ordinacija", "Dječja posla", "Vi pitate", "Zdravi život". "Dobro jutro, dobar tek" svakoga tjedna nudi recepte s drugom namirnicom. Reporteri Jutra su na licu mjesta prije koncerta, izložbe, filmske ili kazališne premijere. Ponedjeljkom emisija sadrži "Pogled na burzu" i "Eko kutak", utorkom "Čitajmo zajedno", srijedom se sluša glas gledatelja ili "Vox Populi", četvrtkom "Igraonica" podučava djecu kako da sama izrade igračke. Petkom prijedlog "Kamo na vikend", a svakoga dana "Vježbajte s nama".

Voditelji
---------

Emisiju vodi uvijek voditeljski par. U 2007. godini su to bili, uz poneke izuzetke:

* Mila Horvat i Davor Meštrović
* Blaženka Leib i Domagoj Novokmet

Parovi se izmjenjuju u vođenju emisije svaki tjedan.

Slike
-----

* Roberta F. administratorica hrvatskog izdanja Wikipedije, kao gost emisijeRoberta F. administratorica hrvatskog izdanja Wikipedije, kao gost emisije
* Iza kameraIza kamera
* Studio emisijeStudio emisije

Vanjske veze
------------

***Dobro jutro, Hrvatska*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica emisije Dobro jutro, Hrvatska Arhivirano 2007-12-28 na Wayback Machine-u
**Diopit** (na grčkom **Διoπείθης**; 4. vijek pne.) bio je drevni atenski vojskovođa. Oko godine 343. pne. je poslan na Trački Herzon, kako bi štitio tamošnje atenske koloniste. Kada je došlo do sukoba između kolonista i tračkog grada Kardije, podržavanog od Filipa II Makedonskog, Diopit je ne samo odbio Filipovo posredovanje, nego i iskoristio Filipovu zauzetost pohodom na unutrašnjost Trakije kako bi opustošio dio Trakije pod makedonskom vlašću. Filip je Ateni poslao zahtjev za njegov opoziv, a pro-makedonska stranka ga je 341. pne. optužila za neposluh. Optužbe su odbačene zahvaljujući Demostenovom govoru. Godine 340. pne. je, prilikom Filipovog pohoda na Bizantij, ponovno provalio na makedonsku teritoriju i opustošio gradove Krobile i Tristasis. Kada je Filip poslao izaslanika Amfiloha da o tome pregovaraju, dao ga je zatvoriti te pustio tek nakon plaćanja otkupnine. Diopit je zbog svog anti-makedonskog stava stekao simpatije kod Perzijsko Carstvo|perzijskog kralja Artakserksa III koji mu je dao utočište.

Prema nekim izvorima, Diopit je bio otac znamenitog komediografa Menandra.

Izvori
------

* Smith, William; *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, "Diopeithes (2)" Arhivirano 2006-01-01 na Wayback Machine-u, Boston, (1867).
Edmond Halley
**Edmond Halley** (Haggerston kraj Londona , 8. 11. 1656. – Greenwich kraj Londona, 14. 1. 1742), engleski astronom.

Bio je profesor geometrije na Oxfordskom sveučilištu te upravitelj Greenwichkog opservatorija. Istaknuo se radom o stazama planeta, katalogirizirao je 341 zvijezdu južne hemisfere, iznio vlastitu teoriju o gibanju stajačica, izradio kartu vjetrova iznad oceana, prvu meteorološku kartu uopće. Razradio je metodu za određivanje Sunčeve paralakse pomoću prolaska Venere. 

Na temelju Newtonove teorije Halley je utvrdio putanju i trajanje ophodnje kometa iz 1682. godine, proračunavši da će se na našem nebu on ponovo pojaviti nakon 76 godina (1757). To je slavnog astronoma potaknulo da ode proročici koja mu je prorekla da će živjeti duže od stotinu godina. Ohrabren proročanstvom, Halley je nestrpljivo brojao godine. No, 86. godina bila je kraj njegova života. Ipak, budući da je proračun bio točan i komet se pojavio točno u nagoviješteno vrijeme, 1757. u učenjakovu čast i uspomenu, nazvan je Halleyevim kometom.

Godine 1690. dizajnirao je Halleyevo zvono, koje je roniocima omogućilo duži ostanak pod vodom.

Najvažnija su mu djela "Katalog južnih zvijezda" i "Pregled astronomije kometa". Dobar prijatelj bio mu je John Harrison.

***Edmond Halley*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 71400665
* LCCN: n50018459
* ISNI: 0000 0000 8077 7282
* GND: 118720066
* SELIBR: 316910
* SUDOC: 027718247
* BNF: cb119960783 (podaci)
* BIBSYS: 90288764
* MGP: 234543
* NLA: 35164286
* NKC: nlk20000091836
* BNE: XX1469639
* CiNii: DA05605698

 |
**BITEF** (Beogradski internacionalni teatarski festival) je jedan od pozorišnih festivala koji se organizuje u Beogradu svake godine.

Osnovan je 1967. godine odlukom Skupštine grada Beograda kao stalna manifestacija od posebnog značaja za Grad. Od tada se kontinuirano održava, prateći i podržavaući najnovije pozorišne trendove. Postao je jedan od najznačajnijih festivala za srpsku kulturu.

Tokom šezdesetih godina 20. veka, osnivači festivala (Mira Trailović, Jovan Ćirilov i njihovi saradnici) pažljivo su pratili uzburkane događaje na svetskoj pozorišnoj sceni preplavljenoj avangardnim preispitivanjima. Osamdesetih, BITEF je Beogradu pokazao najveća pozorišna dostignuća, postavši jedan od nekoliko pozorišnih festivala koji su uspešno spojili eksperimantalne forme i klasična dostignuća. Uprkos političko-ekonomskoj krizi koja je zahvatila Jugoslaviju devedesetih, BITEF je, zahvaljujući pomoći međunarodnih kulturnih centara, vladinih i nevladinih organizacija, uspeo da nastavi tradiciju koja je promovisala nove pozorišne trendove i osnovne pozorišne vrednosti. Tako je BITEF zadržao svoje mesto u porodici velikih internacionalnih festivala i predstavlja jedan anti-tradicionalni fenomen i epohalnu vrednost srpske i evropske kulture.

Godine 1999. BITEF je nagrađen specijalnom nagradom „Premio Europa per il teatro" i tako je postao prvi internacionalni pozorišni festival koji je nagrađen ovom nagradom.

Veze
----

* Nagrade Bitefa

Izvori
------

1. ↑  „BITEF zvanični sajt". Arhivirano iz originala na datum 2009-09-08. Pristupljeno 2010-11-21.
2. ↑  „Premio Europa per il teatro". Arhivirano iz originala na datum 2011-07-27. Pristupljeno 2010-11-21.

| * p
* r
* u
Teatarski festivali u Srbiji |
| --- |
|  | 

Beogradski internacionalni teatarski festival (BITEF) **•** 
Beogradski letnji festival (BELEF) **•** 
Dani komedije **•** 
Festival beogradskih amaterskih pozorišta (BAP) **•** 
Festival dečjih pozorišta Festić **•** 
Festival ekološkog pozorišta za decu i mlade **•** 
Festival hrvatskog amaterskog teatra **•** 
Festival internacionalnog studentskog teatra (FIST) **•** 
Festival koreografskih minijatura **•** 
Festival monodrame i pantomime **•** 
JoakimFest **•** 
JoakimInterFest **•** 
Međunarodni festival pozorišta za decu **•** 
Milivojev štap i šešir **•** 
Regionalni festival alternativne kulture (REFRACT) **•** 
Sterijino pozorje **•** 
Teatarska internacionalna beogradska avantura (TIBA)
 |  |
**Dr Dušan Glumac** (Klokočevik, tada u sastavu općine Trnjani, Brod na Savi, 16.10. 1899. - Petrinja, 24.7. 1980.) bio je srpski doktor filosofije i profesor na Bogoslovskom i Filosofskom fakultetu u Biogradu.

Životopis
---------

Rođen je od oca Jovana i majke Efimije (Jefimije), rođ. Vukotić. Osnovnu školu i gimnaziju sa maturom završio je 1918. godine u Vinkovcima. Iste godine se upisao u bogosloviju u Srijemskim Karlovcima, koju je završio 1921. godine. Poslije toga je studirao pravne nauke u Zagrebu, gdje je položio i prvi državni ispit 1922. godine. U želji da se specijalizira u semitskim jezicima, naročito u jevrejskom jeziku, koji je jedan od preduslova za naučno bavljenje Svetim pismomStarog Zavjeta, otišao je o svom trošku u Njemačku i upisao se na Filosofski fakultet Berlinskog univerziteta. Tu je proveo tri semestra, slušajući čuvene semitske istoričare kao što su Majsner, Ed. Majer, Mithov, Gresman i drugi. Zatim prelazi na Lajcipški univerzitet, gdje je nastavio i završio započete studije. Na Lajpciškom univerzitetu je promovisan 5. avgusta 1925. godine za doktora filosofije za odbranjenu disertaciju *"Schauffäden (sisith)und Gebetsriemen (Tephillin) bei den Juden"*.

Po dolasku u Biograd biva izabran 4. juna 1926. godine za docenta za Starojevrejski jezik i Biblijsku istoriju i arheologiju. Za vanrednog profesora je unaprijeđen 15. jula 1933. godine. Za vrijeme Drugog svjetskog rata je bio, sa većom grupom profsora, prinudno umirovljen. Krajem 1945. godine je izabran za redovnog profesora na katedri za Sveto Pismo Starog Zavjeta, ali je potvrđen tek 1947. godine. Prilikom izdvajanja Bogoslovskog fakulteta iz sastava Biogradakog univerziteta, profesor Glumac je ostao na Bogoslovskom fakultetu, čije je izdržavanje preuzela Srpska pravoslavna crkva. Prešao je na Filosofski fakultet u Biogradu 1955. godine na katedru za Arheologiju, gdje je kao redovan profesor ostao do umirovljenja. Zastupao je Srpsku pravoslavnu crkvu i Bogoslovski fakultet na mnogim konferencijama, svečanostima i delegacijama. Bio je aktivan i u naučnom radu i u svim aktuelnim zbivanjima do same smrti. Umro je 24. jula 1980. u Petrinji, a sahranjen je 26. jula u selu Klokočeviku kod Slavonskog Broda, u svojoj zadužbini - kapeli, koja je srušena u novembru 1991. godine.

Rano je počeo objavljivati radove iz svoje struke, a kasnije su se njegovanaučna interesovanja usmjerila i u druge pravce. Pisao je mnogo i veoma stručno. Osim originalnih naučnih djela, značajan je i njegov prijevod djela Josifa Flavija *"Judejski rat"* sa latinskog jezika, u izdanju "Prosvete" Biograd 1967. Značajna je i knjiga Stanoja Stanojevića i Dušana Glumca *"Sveto pismo u našim starim spomenicima"*, koja je objavljena u Biogradu 1932.godine, u kojoj profesor Stanoje Stanojević ističe dragocjenu pomoć profesora Dušana Glumca. Svojim prilozima je profesor Glumac učestvovao u enciklopediji *"Sveznanje"* izdanoj u Biogradu 1937. godine, u kojoj je obradio termine iz oblasti mitologije, istorij religije i bogoslovlja.
**BIOS** (engleski: , osnovni ulazno/izlazni sustav) je naziv za standardni računalni program koji se prvi pokreće nakon uključenja osobnih računala IBM PC i njima kompatibilnih. BIOS postavlja osnovne radne parametare računalnog sklopovlja te pronalazi i učitava operacijski sustav u radnu memoriju (RAM).

Slični programi za početno pokretanje (podizanje) operacijskog sustava (engleski: ) postoje i na osobnim računalima drugih kategorija (npr. računala Sun i PowerPC).

Pojam BIOS se prvi puta pojavio u operacijskom sustavu CP/M gdje je označavao onaj dio operacijskog sustava koji se učitava tijekom pokretanja računala i koji izravno upravlja sklopovljem. Ova računala imala su u ROM-u jednostavan program koji bi pokrenuo disketnu jedinicu i s umetnute inicijalne (*boot*) diskete učitao BIOS.

BIOS je obično napisan u assembleru i prilagođen određenom sklopovlju računala, a spremljen je u memorijski čip na matičnoj ploči računala koji čuva sadržaj i kada nema napajanja.

BIOS sadrži i malu softversku biblioteku ulazno-izlaznih funkcija za upravljanje tipkovnicom, zaslonom, diskovnim uređajima itd. Operacijski sustav može koristiti te funkcije za upravljanje sklopovljem ili pak može imati svoje funkcije za tu namjenu. Neki dijelovi računala, npr. grafička kartica, DVD, mrežna kartica i SCSI međusklop, mogu sadržavati svoj BIOS koji proširuje funkcije osnovnog BIOS-a na matičnoj ploči.

BIOS nudi jednostavno korisničko sučelje, obično u obliku skupa izbornika, u kojeg se ulazi pritiskom određene tipke (npr. Delete, F2, F10) nakon uključenja računala, a namijenjeno je za podešavanje nekih parametara računala:

* izbor nekih parametara sklopovlja
* postavljanje sistemskog sata
* omogućavanje ili onemogućavanje nekih dijelova računala
* izbor uređaja za pokretanje sustava (engleski: )
* postavljanje nekih lozinki, npr. lozinke koja omogućuje nastavak podizanja računala i učitavanje operacijskog sustava i lozinke za ulaz u sam BIOS

Izvori
------

1. ↑  Kiš Miroslav, *Englesko-hrvatski i hrvatsko-engleski informatički rječnik*, Zagreb, Naklada Ljevak, 2000. str. 100
2. ↑  „What BIOS Does" (engleski). *HowStuffWorks*. Pristupljeno 8. lipnja 2011.

***BIOS*** na Wikimedijinoj ostavi