recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Aleksije I. Komnen
**Dinastija Komnen** (grč. *Κομνηνός*, pl. *Κομνηνοί*), bizantska carska dinastija koja je, s kraćim prekidom, vladala od 1057. do 1185. godine. Jedan ogranak Komnena vladao je u Trapezuntskom Carstvu u razdoblju od 1204. do 1466. godine.

Vladavina dinastije Komnena zadnje je razdoblje političkog i vojnog uspona i procvata Bizantskog Carstva.

Povijest
--------

Prvi poznati pripadnik obitelji Komnen bio je *Manuel Erotik Komnen*, general cara Bazilija II. (976.-1025.) i otac Izaka I. (1057.-1059.), prvog cara iz dinastije Komnen.

Izak I. uspio je ojačati vojnu snagu Carstva i obraniti državne granice u Europi i u Aziji, ali se upleo u borbu za vlast s patrijarhom Mihajlom Kerularijem zbog čega je na kraju morao odstupiti s prijestolja.

Godine 1081. carem je postao Izakov nećak Aleksije I. s kojim se nastavlja vladavina dinastije Komnena. Za njegove vladavine sustav pronija dobiva vojno značenje, a obrambena sila Bizanta poprima feudalni karakter. To je period prevlasti vojnog plemstva.

Manuel I. (1143.-1180.) pokušao je još jednom ostvariti prevlast nad Balkanom i istočnojadranskom obalom, ali njegov ga uspjeh nije nadživio.

Značajni izdanak dinastije bila je i povjesničarka Ana Komnena, kći cara Aleksija I.

Bizantski carevi iz dinastije Komnen
------------------------------------

* Izak I. Komnen (1057.-1059.)
* Aleksije I. Komnen (1081.-1118.)
* Ivan II. Komnen (1118.-1143.)
* Manuel I. Komnen (1143.-1180.)
* Aleksije II. Komnen (1180.-1183.)
* Andronik I. Komnen (1183.-1185.)

Bilješke
--------

1. 1 2 3  Opća enciklopedija, str. 472.
2. ↑  Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, str. 99.
3. ↑  Brandt, Miroslav, str. 360.
4. ↑  Povijest svijeta, drugi dio, str. 339.

Literatura
----------

* *Brandt, Miroslav, Srednjovjekovno doba povijesnog razvitka, Zagreb, 1995.* ISBN 953-0-30709-8
* *Opća enciklopedija, sv. IV, JLZ, Zagreb, 1978.*
* *Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, sv. XI, Zagreb, 2006.* ISBN 953-7224-11-2
* *Povijest svijeta, drugi dio, Split, 2005.* ISBN 953-214-236-3

Vanjske veze
------------

* Britannica Online (`en`)
Watchtower logo

Naziv
-----

Pun naziv ovog časopisa je **Stražarska kula - glasnik Jehovinog Kraljevstva**. Ovo je novi naziv za isti časopis koji je do decembra 2007. izlazio pod sličnim nazivom: *Kula stražara - objavljuje Jehovino Kraljevstvo*. Ove promene odnose se na naš jezik, dok je na mnogim drugim jezicima naziv ostao nepromenjen u odnosu na dosada korišten. Ova opaska može biti korisna za one čitaoce koji bi bili zbunjeni novim nazivom misleći da je u pitanju neki novi časopis. On je zapravo isti, sa istom svrhom i istim stilom, od istog izdavača i temeljen na istim izvorima. Male promene koje su se dogodile predstavljaju tehničke izmene koje imaju za cilj smanjenje troškova proizvodnje i transporta, kao i pojednostavljenje distribucije, naročito za one čitaoce koji vole aktuelnosti i dobro promišljene komentare na osnovu Biblije, ali manje vole da se upuštaju u studiozne analize određenih tema. Zato je časopis podeljen u dva dela, od kojih svaki izlazi mesečno. Svakog prvog u mesecu izlazi "*izdanje za javnost*", a svakog petnaestog "*izdanje za proučavanje*" koji uglavnom služi Jehovinim svedocima i njihovim gostima da bi na redovnim sedmičnim sastancima zajednički proučavali određene biblijske teme. Tako **ovaj časopis obezbeđuje simultani program biblijskog obrazovanja** u celom svetu, **na preko 357 jezika, u preko 240 zemalja** gde su Svedoci aktivni.

Svrha
-----

Na uvodnoj stranici svakog izdanja u vezi sa svrhom izdavanja ovog časopisa stoji sledeće: "Svrha časopisa *Stražarska kula* jeste da slavi Jehovu Boga, Vrhovnog Vladara čitavog svemira. Ovaj časopis nam otkriva značenje svetskih događaja u svetlu biblijskih proročanstava, baš kao što su se sa stražarskih kula u drevna vremena mogla pratiti dešavanja u daljini. Teši ljude dobrom vešću da će Božje Kraljevstvo, koje je stvarna vladavina na nebu, uskoro okončati sve zlo i pretvoriti zemlju u raj. Podstiče nas da verujemo u Isusa Hrista, koji je umro kako bismo mogli da dobijemo večni život i koji i sada vlada kao Kralj Božjeg Kraljevstva. Ovaj časopis izdaju Jehovini svedoci još od 1879. Ne bavi se politikom i temelji se isključivo na Bibliji."

Tiraž
-----

Ovo je polumesečni časopis, a trenutni tiraž svakog izdanja za javnost (onaj koji izlazi prvog u mesecu) iznosi oko **93 miliona primeraka** i ta cifra je u stalnom porastu. Sada izlazi na 414 jezika, a izdavači se stalno trude da pronađu načina za izdavanje na dodatnim jezicima. "Stražarska kula" je potpuno neprofitabilni časopis i njegovo izdavanje, štampanje i otpremanje, kao i sama distribucija do čitalaca deo je biblijskog obrazovnog dela koje se u potunosti podupire dobrovoljnim prilozima i volonterskim radom širom sveta.

Ovaj časopis ima i svoj propratni pod nazivom *Probudite se!*.

Spoljne veze
------------

* zvanični sajt izdavača
„Liu Song" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Liu Song (razvrstavanje).

**Dinastija Liu Song** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Liú Sòng Cháo*; Wade-Giles: Liu Sung Ch'ao), također poznata i kao **dinastija Song** (宋朝), **Raniji Song** (前宋), ili **Južni Song** (南宋) je bila carska dinastija koja je vladala južnom Kinom od 420. do 479. i koja je poznata kao prva od Južnih dinastija. 

Dinastiju je godine 420. osnovao Liu Yu, general i regent u službi dotadašnje dinastije Jin, nakon što je svrgnuo njenog posljednjeg cara Gonga. Dinastiji je dao ime **Song** (宋), ali je današnji historičari nazivaju **Liu Song** kako bi je razlikovali od kasnije i mnogo poznatije istoimene dinastije koja je vladala južnom Kinom od 10. do 13. vijeka. Liu Yu je još kao regent značajno proširio teritorije pod vlašću južnokineskih vladara te uspostavio Huang Ho kao granicu sa sjevernim Wu Hu državama, uključujući i Sjeverni Wei. Pod njegovim nasljednikom Wenom dinastija Liu Song je doživjela svoj vrhunac, u dugotrajnom periodu mira, stabilnosti i prosperiteta poznatu kao *era Yuanjia*. Sukobi sa Sjevernim Weijem, zbog kojih se granica pomagla na jug do rijeke Huai, kao i niz nesposobnih, tiranskih i bratoubilačkim dinastijskim spletkamama sklonih Wenovih nasljednika je oslabilo dinastiju Liu Song, što je godine 479. iskoristio general Xiao Daocheng koji je svrgnuo cara Shuna, te osnovao vlastitu dinastiju Južni Qi.

Izvori
------

1. ↑  *Zizhi Tongjian*, vol. 119.
2. ↑  *Knjiga Južnog Qija*, vol. 1.

Vanjske veze
------------

* History of China: A good collection of information on Chinese history  Arhivirano 2017-04-22 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Južne i Sjeverne dinastije (420–589) |
| --- |
| Sjeverne dinastije | Sjeverni Wei • Istočni Wei • Zapadni Wei • Sjeverni Qi • Sjeverni Zhou |
| Južne dinastije | Liu Song • Južni Qi • Liang • Chen |
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Toba**. Za druga značenja, v. Toba (razvrstavanje).* |

Toba
Toba
Toba
**Toba**.- Pleme Indijanaca porodice Guaycuruan nastanjeno u području Chaca u Argentini, Boliviji i Paragvaju, jezično i etnički srodni Abipónima i Mocovíma. Zemlja Toba prostirala se u zoni donjeg Pilcomaya i Vermeja. Fizički su skladno građeni i visoki. U prijašnje vrijeme hodali su gotovo goli (osim pred bijelim strancima), i uvijek bosi. Svoja lica i gornje dijelove tijela su tetovirali biljnim bojama. Živjeli su od lova, ribolova i sakupljanja divljih plodova iz Chaca. Slično susjednim plemenima posjedovali su velika stada konja i bili vješti jahači, a što je tipično Sjevernoj Americi, oni i Pilaga uzimali su i skalpove (Eva Lips) svojih neprijatelja. Toba-muškarci vješti su i u izradi kanua (James Mooney) i ribarskih zamki ,dok su se žene specijalizirale u lončarstvu i pletenju mreža. Kuće Toba su jednostavne strukture, od vrbovih grana i prekrivene travom. Od oružja služe se lukom i strijelom, kopljem, drvenom kijačom, a od Španjolaca kasnije nabavljaju i vatreno oružje. Kod Toba je bio običaj (kaže Mooney) da kada majka umre, sa njom pokopaju i bebu, a ovo se vjerojatno odnosi na smrt porodilje. Kod Guaycuru plemena bio je običaj ubijanja djece, sve do onoga za koje se uzme da će biti posljednje, to dijete Guaycuruani su odgajali po običajima atalik, odnosno išlo je na odgoj u druge kuće, a posječivalo ga se rijetko kada. 

Tobe imaju samo jednu ženu. Poglavica nemaju, a government se sastoji od staraca. 

Godine 1882 Tobe su u Boliviji masakrirali istraživačku ekspediciju sastavljenu od petnaest muškaraca pod vodstvom francuskog geografa Crévaux (Jules Crévaux (1847-1882). 

U vremenima rane kolonizacije u 18. stoljeću Toba, Abipón i Mocoví, bili su najozloglašeniji neprijatelji argentinskih i paragvajskih naseljenika, njihovih naselja i misija ,a sudjelovali su i u napadu na Dobrizhofferovu misiju. Godine 1756. dijelovi Toba i Mataca okupili su se na misiji *San Ignacio de Ledesma*, na rijeci Rio Grande, pritoci Vermeja, gdje ih je u vrijeme izgona jezuita, 1776, bilo oko 600. Nešto kasnije franjevci su restaurirali neke misije u Chacu, ali svršetkom španjolske vladavine, Indijanci su se vratili u divljinu. 

Tobe su danas najbrojniji u Argentini, 15.000 do 20.000 (SIL, 1981); 700 u Paragvaju (SIL, 1991) i 100 u Boliviji.

Plemena i plemenske skupine
---------------------------

Među Tobama 16 i 17 stoljeća po imenu su poznata plemena ili njihove skupine:

* Komekec,
* Nogogaye,
* Naticas,
* Mogosma,
* Chiroquina,
* Tapicosique,
* Dapicosique.

U 19. i 20. stojeću dijele se na:

* Taroolec (tobas bolivianos),
* Tobas occidentales,
* Ñachilamólnec (Tobas de Sombrero Negro),
* Tobas orientales, s:
	+ Takischec,
	+ Laagañasik,
	+ Shiwlik,
	+ Tagñilek,
	+ Dapigenlek (Dapicosiques),
	+ Olegegánal,
	+ Iolopí.

Vanjske poveznice
-----------------

* Toba Indians
Ovo je članak o oblasti.  Za grad u Kazahstanu, v. Turkestan (grad).  Za druge upotrebe, v. Turkestan (razvrstavanje).  
Turkestan na karti Azije iz 1914.
**Turkestan**, nekada navođen i kao **Turkistan** (doslovno "Zemlja Turaka" na perzijskom), u azijskoj historiji je označavao oblasti Centralne Azije između Sibira na sjeveru, Tibeta, suvremenog Pakistana, Afganistana i Irana na jugu, pustinje Gobi na istoku te Kaspijskog mora na zapadu. Taj se izraz često koristi u mnogim turskim i perzijskim sagama, od kojih ga potonji opisuju kao dio Turana. Na tom području žive turkijski narodi koji potiču od oguških Turaka: Turkmeni, Uzbeci, Kazasi, Hazari, Kirgizi i Ujguri, a odatle su se razna turkijska plemena odselila u druga područja Eurazije, uklčjučujući Tursku, Azerbejdžan, Tatarstan i Krim. Tadžici i Rusi danas čine najznačajnije neturkijske manjine na tom području.

Turkestan se tradicionalno dijeli na Zapadni Turkestan, što uključuje nekadašnji Ruski Turkestan i tzv. Afganski Turkestan, te Istočni Turkestan, koji odgovara teritoriji današnje autonomne oblasti Xinjiang u Kini. Kao granica dva Turkestana se najčešće navode gorja Tanšan i Pamir.

Povezano
--------

* Centralna Azija
**Domaći puran** ili **domaća ćurka** (lat. *Meleagris gallopavo* Linnaeus f. *domestica*) velika je ptica iz reda kokoški (*Galliformes*). Postoje dvije divlje vrste, jedna iz Sjeverne Amerike (*Meleagris gallopavo*), a druga iz Srednje Amerike, odnosno s poluotoka Yucatan (*Meleagris ocellata*). Domaći puran nastao je pripitomljavanjem divljeg purana iz Sjeverne Amerike.

Opis
----

Purani su prepoznatljivi po kožnim izraslinama koje vise preko kljuna. Ženka je manja od mužjaka i manje raskošne boje. Raspon krila je 1,5 - 1,8 m.
Domaći puran ne leti, dok divlji zna letjeti i po nekoliko metara u visinu i nekoliko desetina metara u dužinu. Mladi purani poslije dva tjedna nakon izlegnuća dobijaju jače perje i tada već mogu letjeti na kraćim udaljenostima.

Povijest
--------

Indijanci su pripitomili divlje purane u Americi prije dolaska Europljana. U Europu su ga prenijeli Španjolci. Danas postoji nekoliko rasa domaćeg purana. 

U Hrvatskoj najpoznatiji purani su: zagorski puran i pazinski puran. Zagorski puran potječe iz 1523. godine, kada su prvi purani došli iz Italije kao dar biskupa Geraldinija. S vremenom se udomaćio. Uzgaja se u malim jatima na otvorenom. Prosječna težina zrelih zagorskih purana je 6 kg za mužjake, a 4 kg za ženke. Purica s mlincima poznati je hrvatski specijalitet, posebno u Zagorju i Slavoniji. Pazinski puran može težiti i do 30 kg. Proizvodnja pazinskih purana počela je 1965. godine kada je u Pazin uvezeno prvih tisuću purića iz Kanade.
**Demokratska zajednica vojvođanskih Mađara** (DZVM) (mađ. *Vajdasági Magyarok Demokratikus Közössége*, VDMK) je jedna od političkih partija u Srbiji koja okuplja Mađare. Vodio ju je Sándor Páll, sve do svoje smrti 2010. Sedište partije nalazi se u Bečeju. Na parlamentarne izbore 2008. DZVM je izašao u tzv. Mađarskoj koaliciji, koju su činile još dve druge partije Mađara u Srbiji. Na izborima 2012. DZVM je nastupio u koaliciji Sve zajedno, u kojoj su bili i Bošnjačka demokratska zajednica, Građanski savez Mađara, Demokratska zajednica Hrvata i Slovačka partija.

Učešće na izborima
------------------

### Republički nivo

Na srbijanskim parlamentarnim izborima 2008. DZVM je učestvovao kao deo Mađarske koalicije, koja je osvojila osam poslaničkih mandata.

Na srbijanskim parlamentarnim izborima 2012. DZVM je učestvovao kao deo koalicije Sve zajedno, koja je osvojila jedan poslanički mandat.

### Pokrajinski nivo

Na vojvođanskim prokrajinskim izborima 2008. DZVM je bila deo Mađarske koalicije, koja je osvojila 7% glasova u prvom krugu izbora.

Na vojvođanskim prokrajinskim izborima 2012. DZVM je bila deo koalicije Sve zajedno, koja je osvojila 0,47% glasova u prvom krugu izbora te nije osvojila nijedno mesto u pokrajinskoj skupštini.

### Lokalni nivo

Na srbijanskim lokalnim izborima 2008. DZVM je bila deo Mađarske koalicije, koja je osvojila apsolutnu većinu glasova u Kanjiži (50,91%), kao i relativnu većinu u Senti, (31,87%), Bačkoj Topoli (46,25%), Malom Iđošu (37,18%) i Bečeju (29,63%).

Na srbijanskim lokalnim izborima 2012. DZVM je bila deo koalicije Sve zajedno, koja nije osvojila relativnu većinu ni u jednoj opštini u Vojvodini.
Koordinate: 41°53′29″N 12°29′43″E﻿ / ﻿41.89139°N 12.49528°E﻿ / 41.89139; 12.49528

Statua muze u Domus Aurea
**Domus Aurea** (na latinski|latinskom: "Zlatna kuća") je naziv za velebnu vilu, odnosno palaču koju je rimski car Neron podigao na rimskom brežuljku Eskvilinu, koristeći kao prigodu raskrčenje prostora, odnosno uništenje prethodno sagrađenih kuća i objekata u velikom požaru godine 64. Neron je kao građevinski materijal koristio opeke i beton, a kompleks je osim stambenih prostora sadržavao vrtove, umjetno jezero i divovsku statuu samog Nerona. Nakon Neronove smrti godine 68. i njegove osude na *damnatio memoriae* od strane novih vlastodržaca, *Domus Aurea* je zatrpana zemljom da bi se na njoj kasnije sagradili novi objekti, od kojih su najpoznatija Trajanova kupališta. Zatrpavanje palače je, pak, omogućilo da za razliku od objekata na površini, mnogi njeni detalji budu sačuvani i daju niz dragocjenih podataka budućim arheolozima i historičarima.

Eksterni linkovi
----------------

***Domus Aurea*** na Wikimedijinoj ostavi

* Great Buildings on-line: Domus Aurea

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 235987561
* GND: 4224549-7

 |
Trenutni **Ustav Češke** () je usvojilo Češko narodno vijeće 16. 12. 1992. Stupilo je na snagu 1. 1. 1993. te time zamijenio Ustav Čehoslovačke 1960. i ustavni akt br. 143/1968. kada je Čehoslovačka dozvolila Slovačkoj i Češkoj da se mirno raspuste.

Ustav zajedno sa ustavnim propisima tvori tzv. ustavno-pravni poredak Češke Republike, odnosno Ustav. Dok se Povelja o temeljnim pravima i slobodama (*Listina základních práv a svobod*, br. 2/1993.) brine o ljudskim i društvenim pravima, Ustav uređuje suverenitet i teritorijalni integritet, te definira institucije koje vode državu.

Ustav se dijeli na predgovor i osam poglavlja. Temeljne odredbe slijede duga poglavlja koja određuju zakonodavnu, sudsku (Ustavni sud Češke Republike) i izvršnu vlast (kabinet i predsjednik), kao i kratka poglavlja o Vrhovnom revizijskom uredu, Čekoj narodnoj banci, teritorijalnoj vladi i druge odredbe.

Do 2013. Ustav je izmijenjen osam puta. Najznačajniji amandman je akt br. 395/2001 koji je otvorio put zakonodavstva za ulazak u EU 2004, i akt br. 71/2011, koji je stupio na snagu 1. 10. 2012. te omogućio izbor predsjednika izravnim izborom.

Eksterni linkovi
----------------

* (`en`) Constitution of the Czech Republic
* (`cz`) Ústava České republiky
**Spašavanje podataka** ili **spasavanje podataka** je postupak oporavljanja podataka sa oštećenih, enkriptovanih ili na drugi način nedostupnih sekundarnih medija za skladištenje podataka. Spašavanje podataka se najčešće vrši sa hard diskova, solid stejt diskova (SSD), USB fleš diskova, RAID sistema, traka, CD, DVD i ostalih medija u slučajevima kada je podatke nemoguće pročitati na matičnom sistemu ili na drugom računaru.

Spašavanje podataka ne treba mešati sa digitalnom arheologijom jer je u postupku spasavanja podataka dobijeni rezultat potrebno samo verifikovati, a ne dalje analizirati ili razumeti. Termin se često vezuje za kompjutersku forenziku kada se metode spašavanja podataka primenjuju u cilju dobijanja digitalnih dokaza. Kompjuterska forenzika takođe zahteva specijalističko znanje jer je često neophodno podatke dekriptovati ili dešifovati.

U najvećem broju slučajeva podaci postaju nedostupni usled problema na operativnom sistemu računara. Proces spasavanja podataka u ovom slučaju se ostvaruje kopiranjem podataka na drugi medij. 

Podaci mogu postati nedostupni i usled logičkog problema na particiji ili fajl sistemu (logički kvarovi). Slučajevi logičkih kvarova su takođe česti, ali svakako teži. Spašavanje podataka se u ovom slučaju izvodi na različite načine koji imaju za cilj formiranje privremenog stanja u kome se rekonstruiše celokupno drvo (stablo) fajl sistema sa svim podacima koji su bili zapisani na mediju.

Postoje slučajevi kada je potrebno spasiti obrisane podatke. Obrisani podaci se najčešće i dalje nalaze na mediju, ali su obrisani iz drveta (stabla) fajl sistema. U slučaju da su podaci bili obrisani, a medij aktivno korišcen nakon toga - u zavisnosti od velicine, vrste i mesta ili organizacije fajl sistema - određene fajlove je nemoguće spasiti u celini.

Spašavanje podataka se vrši i sa mehanički neispravnih hard disk uređaja (mehanički kvarovi). Slučajevi mehaničkih kvarova zahtevaju iskustvo, veštinu i veliku preciznost, jer se pomoću posebnih alata u uslovima relativno čistog postora vrši zamena određenih komponenti mehaničkog sklopa. Ovakve operacije uključuju korekcije na firmveru diska.

Najteži slučajevi spašavanja podataka su vezani za gubitak podataka na velikim sistemima koji uključuju više zasebih medija. Najčešce su to serverski ili enterprajz hard diskovi, vezani u niz (RAID). Podaci su u ovim slučajevima postali nedostupni usled prirodne katastrofe ili ljudske greške i nemara. Spašavanje podataka sa RAID sistema je najkomplikovanija operacija, jer ovakvi slučajevi zahtevaju specijalističko znanje iz raznih oblasti.

Spašavanje podataka sa USB i solid stejt diskova (SSD) zasniva se na formiranju posebnog softverskog algoritma koji se dalje primenjuje na prethodno formirane slike zasebnih čipova.

Literatura
----------

* Tanenbaum, A. & Woodhull, A. S. (1997). *Operating Systems: Design And Implementation,* 2nd ed. New York: Prentice Hall.
* What To Do When Windows Vista Crashes: Little-Known Recovery Strategies Arhivirano 2011-01-13 na Wayback Machine-u, from Information Week

Vanjski linkovi
---------------

* Data recovery na Projektu Open Directory
Bonifacije nadgleda rušenje Donarovog hrasta
**Donarov hrast** (njemački:  je naziv za legendarno stablo hrasta koje je drevno germansko pleme Hata - koje se tradicionalno smatra precima današnjih Hessenaca - smatralo svetim, a koje je također služilo i kao svetište drugih germanskih pagana. 

U historiji i legendi vezanoj za pagansku Germaniju, odnosno Njemačku, postoje brojna stabla koja su se nazivala "Donarovima" te imala sličnu funkciju. Hati su pod "Donarom" podrazumijevala boga groma (visokonjemački: *donner*), također poznatog kao Thunor među anglosaksonskim, odnosno Thor među nordijskim paganima.

Najpoznatije od svih Donarovih stabala je, prema tradiciji, stajalo kraj današnjeg grada Fritzlar. Kada je godine 723. na to područje došao kršćanski misionar Bonifacije, posjekao je Donarovo stablo kako bi tamošnjim stanovnicima dokazao superiornost kršćanstva nad njihovom dotadašnjom paganskom vjerom. Taj događaj, odnosno nedostatak reakcije od strane paganskih bogova na takvo skrnavljenje, prema predaji je uvjerio Germane da se ostave stare i prihvate novu vjeru; tako se tradicionalno uzima kao početak pokrštavanja sjevernih Germana.

Povezano
--------

* Yggdrasil
* Irminsul

Eksterni linkovi
----------------

***Donarov hrast*** na Wikimedijinoj ostavi

* 
* Website of Fulda Bishopric for the Year of Boniface 2004 Arhivirano 2005-05-18 na Wayback Machine-u
**Hugo Veliki** (također *Hugo* ili *Ugo*; cca. 950–21. decembar 1001) bio je markgrof Toskane od 961. do smrti te vojvoda Spoleta i Camerinoa od 989. do 996. Bio je sin i nasljednik Humberta od Toskane i Wille, kćeri Bonifacea I od Spoleta. Imao je suprugu po imenu Judith i kćer po imenu Willa.

Nakon što je postao vojvoda Spoleta, car Oton III je smatrao da ima previše vlasti nad Centralnom Italijom te ga je lišio vojvodstva i dao ga Konradu od Urslingena. S drugew strane je 31. jula 1001. car Oton dao posebne privilegije Ulricu Manfredu II od Torina na zahtjev *Hugonis marchionis*, vjerojatno Huga.

Hugova vladavina nad Toskanom je bila obilježena osnivanjem vjerskih objeata. Umro je u Pistoji i kasnije sahranjen u Firenci. Kasnije je postao predmet legendi, a Placido Puccinelli u svom djelu *Istoria delle eroiche azioni di Ugo il Grande* ga navodi kao moralnog i pobožnog vladara. Za njegovu grobnicu u Badia Fiorentini se navodi da je mjesto religijskih vizija.

Literazura
----------

* Puccinelli, Placido (1664). *Istoria delle eroiche azioni di Ugo il Grande*.

| Italijansko plemstvo |
| --- |
| Prethodi:**Hubert** | **Markgrof Toskane**961–1001 | Slijedi:**Boniface III** |
| Prethodi:**Thrasimund IV** | **Vojvoda Spoleta**989–996 | Slijedi:**Konrad** |

***Ugo od Toskane*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 72310661
* LCCN: no2002037301
* ISNI: 0000 0000 6154 8679
* GND: 123815622

 |
*Za ostala značenja, v. Utika (razvrstavanje).*
Ruševine Utike u današnjem Tunisu
**Utika** (latinski: ) je drevni grad koji je bio smješten u današnjem Tunisu, na ušću rijeke Medjerda u Sredozemno more. Osnovan je kao prva fenička kolonija u Sjevernoj Africi - prema navodima nekih antičkih autora - oko godine 1100. pne. Ime mu dolazi od drevne feničke riječi *atiq* (istovjetne suvremenoj arapskom عُتَيقة) što je doslovno značilo "stari [grad]," za razliku od kasnije kolonije Kartagine, koja je značila "novi grad." Zahvaljujući povoljnom geostrateškom položaju i bogatstvu stečeneom trgovinom dugo je vremena održala nezavisnost, ali je do 4. vijeka pne. pala pod uticaj Kartagine. Za vrijeme najamničkog rata je bila jedan od rijetkih gradova koji se nije priključio pobunjenicima, da bi se potom ipak okrenuo protiv Kartagine. Utika je Kartaginu izdala i za vrijeme trećeg punskog rata, a za što su je Rimska Republika|Rimljani nagradili dodjelom većeg dijela teritorije uništene Kartagine. Utika je nakon toga postala jedan od najvažnijih gradova rimske Afrike, te s vremenom postala kolonija, koja je, pak, puno građansko pravo dobila tek u doba Septimija Severa, cara rodom iz tog grada. Godine 439. su je zauzeli Vandali, a 534. Bizantinci. Oko godine 700. su je uništili Arapi.

Današnje ruševine - koja se sastoje od nekoliko vila iz rimskog perioda - su na brdu relativno udaljenom od mora, što je posljedica sedimentacije rijeke Medjerda kroz vijekove.

Fusnote
-------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2014-07-09. Pristupljeno 2009-12-05.
2. ↑  פוליביוס, "היסטוריה" (Polybius, "Historiae", translated by: Beyamin Shimron [בנימיו שימרון]; Bialik institute, Jerusalem 1991)p. 102, n. 4.

Koordinate: 37°03′28.6″N 10°03′45.35″E﻿ / ﻿37.057944°N 10.0625972°E﻿ / 37.057944; 10.0625972

***Utika*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 41° 28′ 57" SGŠ, 22° 37′ 37" IGD

**Dobrošinci** (mak. *Dobrošinci*) su naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Dobrošinci su u sastavu opštine Vasiljevo.

Prirodni uslovi
---------------

Dobrošinci su smešteni u jugoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Strumice, naselje je udaljeno 10 kilometara severno.

Naselje Dobrošinci se nalazi u istorijskoj oblasti Strumica. Naselje je položeno na severnom obodu plodnog Strumičkog polja, na mestu gde se iz polja izdižu prva brda planine Maleševskih planina. Nadmorska visina naselja je približno 290 metara. 

Mesna klima je blaži oblik kontinentalne zbog blizine Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Dobrošinci su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 936 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (80%), a manjina su Turci (19%). Turci su do polovine 20. veka činili većinu stanovništva, ali su se potom u velikom broju spontano iselili u maticu. 

|  |  |
| --- | --- |
| **Nacionalnost** | **Stanovnika** |
| Makedonci | 753 |
| Albanci | 0 |
| Turci | 182 |
| Romi | 0 |
| Vlasi | 0 |
| Srbi | 0 |
| ostali | 1 |
|

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje, a manjinska islam.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.opstinavasilevo.gov.mk Zvanična stranica opštine Vasiljevo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Vasiljevo |
| --- |
| **Vasiljevo** • 
Angelci • 
Varvarica • 
Visoka Mahala • 
Vladijevci • 
Gradošorci • 
Dobrošinci • 
Dukatino • 
Edrenikovo • 
Kuškulija • 
Nova Mahala • 
Njivičino • 
Piperevo • 
Radičevo • 
Sedlarci • 
Suševo • 
Trebičino • 
Čanaklija |  |
Koordinate: 42° 06′ 12" SGŠ, 21° 04′ 40" IGD

**Dobrošte** (mak. *Dobrošte*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Dobrošte pripada opštini Tearce.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Dobrošte je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Tetova, naselje je udaljeno 15 km severno.

Dobrošte se nalazi u donjem delu istorijske oblasti Polog. Naselje je položeno na severozapadnom obodu Pološkog polja. Istočno od naselja pruža se polje, a zapadno se izdiže Šar-planina. Nadmorska visina naselja je približno 550 metara.

Klima u naselju je umereno kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Dobrošte je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 3.549 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su Albanci (89%), a u manjini su etnički Makedonci (10%).

Većinska veroispovest je islam, a manjinska pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Tearce

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Dobrošte*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.tearce.gov.mk Zvanična stranica opštine Tearce

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Tearce |
| --- |
| **Tearce** • 
Brezno •
Varvara •
Glođi •
Dobrošte •
Jelošnik •
Lešok •
Neprošteno •
Nerašte •
Odri •
Prvce •
Pršovce •
Slatino |  |
*Za ostala značenja, v. Ekscentričnost (razvrstavanje).*
**Ekscentričnost** ili **ekscentricitet** u psihologiji označava svako ponašanje pojedinca koje se u nekom društvu smatra neuobičajenim, "čudnim" ili odstupanjem od parametara "normalnog". Pod time se obično podrazumijeva ponašanje koje odražava neuobičajene načine rješavanja određenih problema i neuobičajene prioritete svakodnevnog života, ali koje ne predstavlja kršenje moralnih ili zakonskih normi nekog društva. Za osobe koje neobično ponašanje iskazuju na benigan ili za društvo prihvatlljv način koristi izraz **osobenjaci** ili **ekscentrici**.

Ekscentričnost se često vezuje uz genijalnost, nadarenost ili kreativnost; odnosno ekscentrično ponašanje takvih osoba se tumači tek kao jedan od vanjskih odraza njihove inteligencije ili "posebnosti". U tom smislu se kao ekscentrici često navode Nikola Tesla i Albert Einstein. S druge strane, ekscentričnost se često povezuje s pripadnicima više klase u nekom društvu koje njihovo bogatstvo i uticaj obično čini imunim od kritika ili čuđenja koje bi nekonvencionalno ponašanje izazvalo kod pripadnika drugih društvenih slojeva.

Psiholozi i drugi stručnjaci ekscentričnost tumače na razne načine. Ekscentričnost tako u nekim može predstavljati tek jednostavni kulturni nesporazum (osoba koja je iznenada premještena iz jedne u drugu kulturnu sredinu joj se ne može odmah prilagoditi, te njeno ponašanje izgleda neobično, tj. "ekscentričnost"). U nekim slučajevima ekscentrici ili nisu sposobni shvatiti "norme" vlastite kulture i društva, ili ih svjesno odbacuju smatrajući ih nepotrebnim ograničenjima. U nekim slučajevima ponašanje koje se smatra ekscentričnim može biti posljedica mentalnog poremećaja - kao primjer se navodi Howard Hughes za koga se smatra da je bolovao od opsesivno-kompulzivnog poremećaja - ili konzumacije narkotika.

Povezano
--------

* Individualizam

***Ekscentričnost*** na Wikimedijinoj ostavi
Eugène Delacroix. *Sardanapalova smrt*. Ulje na platnu. 392 x 462 cm. Louvre.
**Sardanapal** (latinski *Sardanapalus*) je, prema antičkim izvorima, bio posljednji vladar Asirskog Carstva.

Prvi spomen Sardanapala datira oko pola milenijuma iza propasti Asirije, a nalazi se u historijskom djelu Diodora. Ono se, pak, poziva na danas izgubljene fragmente knjige *Persica* Ktesije s Knida iz 5. vijeka pne. a čiji je autor navodno imao uvid u službene, autentične perzijske historijske spise.

U Diodorovom djelu je Sardanapal opisan kao najmoćniji i najbogatiji vladar Bliskog Istoka, ali i ličnost koja je toliko uvjerena u svoju moć, da se potpuno odala užicima, i to onim "najizopačenijim", te potpuno zanemarila vladarske poslove upravljanja državom. Suočeni s lijenim, "ženskastim" i izopačenim vladarom, njegovi su babilonski podanici podigli ustanak te ga opsjeli u asirskoj prijestolnici Ninivi. Suočen s padom svog grada, Sardanapal je zapovijedio da mu se pobiju sve sluge i priležnice, uništi sve njegovo blago, a potom zapali palača u kojoj je izgorio. Tako je na dramatičan način nestalo moćno Asirsko Carstvo koje je vijekovima bilo dominiralo Bliskim Istokom.

Antički, a i kasniji historičari su Sardanapala poistovjetili s Asurbanipalom, posljednjim velikim asirskim kraljem. Njegova je sudbina poslužila kao model na osnovu koga su na Zapadu stvoreni stvoreni negativni stereotipovi koji se vezuju uz Orijent - hedonizam, dekadencija, razvrat i despotizam. 

Sardanapal je izazvao posebno zanimanje kod romantičara. Tako je Lord Byron od njega načinio protagonista istoimene tragedije, a ti su motivi kasnije znamenitom francuskom slikaru Eugeneu Delacroixu poslužile kao motiv za znamenitu sliku *Sardanapalova smrt*.

Historijski podaci dobiveni arheološkim istraživanjem i dešifriranjem klinopisa u 19. vijeku, pak, ukazuju da Sardanapal - ako je postojao - definitivno nije bio Asurbanipal. Historijska ličnost koja najviše odgovara tom opisu jest njegov stariji brat Šamaš-šuma-ukin, koji se kao vazalni kralj Babilona 652. pne. pobunio protiv Asurbanipala i godine 648. pne. prilikom završetka opsade skončao zapalivši vlastitu palaču kako njegovom bratu ne bi pala u ruke.

Eksterni linkovi
----------------

* The text of the Diodorus passage ((en))
* Text of Byron's *Sardanapalus* Arhivirano 2007-03-02 na Wayback Machine-u ((en))
* Another text of the play ((en))
**Tuoba Yilu** (kineski: ; pinyin: Tuòbá Yīlú) (? - 316) bio je poglavica Xianbei plemena Tuoba. Otac mu je bio Tuoba Shamohan (拓跋沙漠汗), brat poglavice Tuoba Luguana. Kada je godine 295. Tuoba Luguan podijelio teritoriju plemena na tri djela, Tuoba Yilu je preuzeo zapadni dio. Tuoba Yilu je za vrijeme Wuhuanskog ustanka zajedno sa bratom Tuoba Yituom vjerno služio kineskoj dinastiji Jin te pomogao nakratko poraziti pobunjenog Xiongnu poglavicu Liu Yuana, osnivača države Han Zhao. Nakon što je 305. umro Tuoba Luguan, a godine 307. umro Tuoba Yitou, Tuoba Yilou je preuzeo njihove teritorije kao vrhovni poglavica. Godine 310. ga je dinastija Jin u znak zahvalnosti proglasila vojvodom od Daija, a godine 315. se proglasio "princom od Daija". Kada je umjesto 316. Tuoba Yilu kao nasljednika postavio Tuoba Biyana umjesto najstarijeg sina Tuoba Liuxija, Tuoba Liuxi ga je ubio. Nakon toga je mjesto poglavice nakratko naslijedio Tuoba Yituov sin Tuoba Pugen.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Nema (dinastija uspostavljena)**  |  **Princ od Daija** 315–316 | Slijedi: **Tuoba Pugen**  |
<center>Ples San Juan indijanaca u svibnju 2005.
**San Juan Indijanci**, pleme Tewa Indijanaca, grupe Tanoan, naseljeni na istoimenom pueblu (povijesno ***San Juan Pueblo***, a danas **San Juan de los Caballero**) u Novom Meksiku na rijeci Rio Grande. U njegovoj blizini je još davne 1598. godine, Juan de Oñate osnovao prvu franjevačku misiju posvećenu sv. Ivanu Krstitelju (šp. *San Juan*), dok indijanci svoj pueblo nazivaju ***O'ke Ovinge*** (tanoan za "Zemlja snažnih ljudi"). Preci San Juana bili su snažan narod, a čuveni vrač Popé poveo je 1680. godine San Juan indijance u ustanak, u povijesti poznat kao *Pueblo buna 1680* ili *Popéov ustanak*. 

Pueblo ima površinu od 6,6 ha i nalazi se 40 km od Santa Fea, na visini od 1,726 m. Prema popisu iz 2000. godine, San Juan de los Caballero je imao 3.357, a cijeli pueblo 6.748 stanovnika. Ova zajednica i danas je napredna i u njemu je sjedište plemenskog vijeća *Osam sjevernih indijanskih puebala* (*Eight Northern Indian Pueblos Council*) i neprofitne organizacije *Oke-Oweenge Crafts Co-Op* koja prodaje tradicionalnu terakotnu lončariju, tkanine, slike i ostale rukotvorine iz ostalih osam sjevernih puebla.

Glavna svečanost im je 24. lipnja u čast sv. Ivana Krstitelja.

Izvori
------

1. ↑  Ohkay Owingeh Pueblo Arhivirano 2011-10-17 na Wayback Machine-u (`en`)
**Distopija** – ideja društva, općenito u pretpostavljenoj budućnosti, koju karakteriziraju negativni, antiutopijski elementi, koji variraju od ekoloških do političkih i društvenih pitanja. Distopijska društva, koja najčešće pretpostavljaju pisci fikcije, kulminirala su u velikom nizu podžanrova, te se pojam često koristi da aktualizira pitanja koja se tiču društva, okoliša, politike, religije, sociologije, duhovnosti ili tehnologije koja se može pojaviti u budućnosti. Iz tog je razloga pojam preuzeo oblik mnoštva pretpostavki kao što su onečišćenje, siromaštvo, kolaps društva ili politička represija i totalitarizam. Slavni prikazi distopijskih društava uključuju romane *1984.*, o totalitarnoj super državi, Vrli novi svijet, o eugenički oblikovanom ljudskom društvu, i Fahrenheit 451, u kojem država spaljuje knjige iz straha od pojave neovisnog mišljenja. *Željeznu petu*, roman Jacka Londona je Erich Fromm opisao kao "najraniju modernu distopiju".

Bilješke
--------

1. ↑  Fromm, E.: 1984, str. 316. New American Library, Penguin Group, 1977

Vanjske veze
------------

***Distopija*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Dystopian Arhivirano 2017-10-05 na Wayback Machine-u (članci o distopiji)
* Dyshoreal.ru Arhivirano 2013-05-04 na Wayback Machine-u (distopijska horor-stvarnost)
**Subjektivnost** u najopštijem smislu označava pripadnost, predstavlja svojstvo, poticanje od ili odnošenje na subjekt. Pojam *subjektivan* može zvati imati sledeća značenja:

* Unutrašnji, mentalni, psihički (a ne spoljašnji, objektivan, fizički)

* Osoben, individualan, privatan, nedostupan većem broju posmatrača, intuitivan, neproverljiv (a ne opšti, univerzalan, objektivan, javan, proverljiv).
* Jednostran, pristrasan, ličan, pod uticajem želja, naklonosti/nenaklonosti, neobjektivan.
* Nepostojeći, zamišljen, iluzoran, halucinatoran (nasuprot objektivno postojećem, stvarnom).

Pri razgraničenju pojmova objektivnosti i subjektivnosti se obično razmatraju odnosi opažajućeg subjekta (obično osobe) i opaženog ili neopaženog objekta. Objekat postoji nezavisno od subjektove percepcije tj. opažanja i nalazio bi se *tu gde jeste* i *onakav kakav jeste* i u slučaju da nije opažen od strane nekog subjekta. Stoga se objektivnost često povezuje sa pojmovima realnosti, istine i pouzdanosti. Opažajući subjekat može tačno opažati osobine objekta ili ne, pa pojam subjektivnosti često podrazumeva mogućnost greške i nepouzdanosti.

Vidi još
--------

* Objektivnost

Izvori
------

1. 1 2  „Objectivity". Internet Encyclopedia of Philosophy. Pristupljeno 25. 5. 2011.  (`en`)

Spoljašnji izvori
-----------------

* *Subjectivity & Objectivity*, Pristupljeno 25. maja 2011. godine (`en`)
Ne poistovijećivati sa bisulfid.
Opšta struktura disulfida
U hemiji, **disulfid** se obično odnosi na strukturnu jedinicu koja se sastoji od vezanog para atoma sumpora. Disulfid je hemijsko jedinjenje koje sadrži disulfidnu vezu, kao što je difenil disulfid, C6H5S-SC6H5.

Neorganski vs. organski disulfidi
---------------------------------

Disulfidni anjon je S22−, ili −S–S−. Sumporu je obično daje redukovani oksidacioni broj −2, opisuje se kao S2− i naziva sulfid. On ima elektronsku konfiguraciju plemenitog gasa (argona). U disulfidu, sumpor je redukovan samo do stanja sa oksidacionim brojem −1. Njegova konfiguracija podseća na atom hlora. On teži da formira kovalentnu vezu sa još jednim S− centerom čime nastaje S22− grupa. Kiseonik se tako]e ponaša na sličan način, e.g. u peroksidima kao što je H2O2. Primeri:

* Gvožđe disulfid (FeS2), e.g. mineral pirit.
* Disumpor dihlorid (S2Cl2).

U mnogim slučajevima, svaki atom sumpora u disulfidnoj grupi je kovalentno vezan za atom ugljenika u organskim jedinjenjima, formira disulfidnu vezu. Primeri su:

* aminokiselina cistin
* vitamin lipoinska kiselina


|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  |
| FeS2 jedinična ćelija | S2Cl2 | cistin | lipoinska kiselina | Ph2S2 |

Pogrešni nazivi
---------------

Termin disulfid se takođe koristi za jedinjenja koja sadrže dva sulfidna (S2−) centera. Jedinjenje ugljen disulfid, CS2 sa strukturnom formulom S=C=S. Ovaj molekul nije disulfid u smislu da mu nedostaje S-S veza. Slično tome, molibden disulfid, MoS2, nije disulfid jer njegovi atomi sumpora nisu vezani.


|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
| CS2 | MoS2 |

Spoljašnje veze
---------------

***Disulfid*** na Wikimedijinoj ostavi
**Carica Lü Zhi** (呂雉) (? - 180. pne.), kolokvijalno poznata kao **Carica majka Lü** (呂太后, pinyin: Lǚ Tàihòu) a formalno kao **Carica Gao** (高皇后, pinyin: Gaō Huánghoù) je bila supruga cara Gaoa, osnivača kineske dinastije Han. Svom mužu je rodila dvoje djece - sina i budućeg cara cara Huija i princezu Luyuan (魯元公主). Najpoznatija je po tome što je nakon muževe smrti 195. pne. uspjela postati *de facto* vladar Kine, odnosno da su sljedeća tri cara - sin Hui, te unuci Qianshao i car Houshao bili njene marionete. Nastojeći osigurati vlastitu i vlast svog klana Lü, nije prezala od ničega - uključujući likvidaciju vlastitog unuka - a isticala se i velikom okrutnošću; s druge strane joj historičari pripisuju održavanje mira i prosperiteta u državi koju je teškom mukom bio ujedinio državu. Nakon smrti godine 180. pne. njen je klan likvidiran.

Povezano
--------

* Historija Kine
* Metež klana Lü

Izvori
------

* *Zapisi Velikog historičara*, vols. 8, 9, 49.
* *Knjiga Hana*, vols. 1, 2, 3, 97, Part 1.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 7, 9, 10, 12, 13.

| Kineska carska porodica |
| --- |
| **Nova dinastija** | **Carica Zapadne dinastije Han**202. pne. – 195. pne. | Slijedi:**Carica Zhang Yan** |
| **Novostvoren/a/o** | **Carica Kine**202. pne. – 195. pne. |
**Saša Nestorović** (Zagreb,1964.) hrvatski šef-dirigent, saksofonist.

Životopis
---------

Završio je Muzičku akademiju u klasi Josipa Nochte. Osvojio je brojne nagrade tijekom glazbenog školovanja a i kasnije kao što je nagrada Hrvatskog društva glazbenih umjetnika Darko Lukić, Nagrada festivala Splitsko ljeto, Judita i dr. Stalni je član Zagrebačkog kvarteta saksofona od 1989. godine. Nastupao je diljem Europe i SAD-a. Godine 1999. nastupio je prvi put unutar ansambla za suvremenu glazbu Acezantez, čiji je ostao član.

Jazz orkestar
-------------

Saša Nestorović djeluje kao jazz glazbenik, saksofonist, skladatelj i docent na zagrebačkoj Muzičkoj akademiji. Od 1997. do 1999. godine dobio je priznanje Hrvatske glazbene unije za najistaknutijeg tenor i sopran-saksofonista. Predstavio je Hrvatsku u Big Bandu Europske radijske unije 1999. godine u Montrealu.
Član je brojnih priznatih hrvatskih jazz sastava kao što su Zagreb Jazz Portrait, Boilers All Stars. Jazz orkestar Hrvatske radiotelevizije vodi od 2007. godine.

Vidi još
--------

* Jazz orkestar Hrvatske radiotelevizije

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305530875
* LCCN: no2020128647

 |
"Strijeljanje talaca", prvi spomenik žrtvama fašizma u povijesnom centru Zagreba.
**„Strijeljanje talaca"** je skulptura postavljena na kamenu osnovu pred kamenim zidom, posvećena svim žrtvama fašističkog terora s područja grada Zagreba, odnosno preko 7.000 Zagrepčana koje su ustaše između 1941. i 1945. godine pogubili u šumi Dotršćini, a oko 400 smaknuli u šumi Stupnički lug kod Rakova Potoka.

Spomenik se nalazi na Trgu Josipa Jurja Strossmayera, na suprotnoj strani Umjetničkog paviljona.

Autor ove skulpture u stilu socijalističkog realizma je akademski kipar Frano Kršinić. Skulptura prikazuje dramatičnu skupinu stradalnika od šest muškaraca i dvije žene. Spomenik je postavljen 1954. godine. Ovo je prvi spomenik žrtvama fašizma podignut u najužoj gradskoj jezgri.

Spomenik je zaštićeno nepokretno kulturno dobro Republike Hrvatske.

Izvori
------

1. ↑  Ugarković, Stipe, Očak, Ivan. *Zagreb grad heroj: Spomen obilježja Revoluciji*. Zagreb: August Cesarec, 1979. 86. str.
2. ↑  Šimunković, Mario, Delač, Domagoj. *Sjećanje je borba: Spomen obilježja Narodnooslobodilačke borbe i revolucionarnog pokreta na području grada Zagreba*. Zagreb: SABA RH, 2013. 89. str.
3. ↑  Galerija nepokretnih kulturnih dobara Grada Zagreba: spomenik „Strijeljanje talaca" Arhivirano 2014-04-16 na Wayback Machine-u, preuzeto 15. travnja 2014.

Unutrašnje poveznice
--------------------

* Frano Kršinić
* Spomen-park Dotršćina
* Spomen-park Rakov Potok
Američki republikanski predsjednički kandidat Donald J. Trump na skupu pred stranačke predizbore u Iowi 2016. godine; jedna od njegovih pristaša nosi transparent sa parolom "Tiha većina podržava Trumpa".
**Tiha većina** (engl. ; fr. *majorité silencieuse*) je izraz kojim se nastoji opisati fenomen, odnosno situacija u kojoj određeni stav u nekom društvu ili zajednici uživa daleko veću podršku nego što bi se to dalo zaključiti na osnovu njegovog eksplicitnog iskazivanja u javnosti. On se u pravilu koristi za moderna demokratska društva u kojima postoji institucionalna sloboda izražavanja, odnosno masovni mediji i suvremena tehnologija omogućavaju stvaranje koliko-toliko "opipljivog" javnog mnijenja.

Iako se u različitim kontekstima koristio i ranije, izraz je u svom današnjem obliku prvi put koristio američki predsjednik Richard M. Nixon 1969. godine u kontekstu rasprava koje je izazvao tada sve nepopularniji vijetnamski rat, odnosno žestoke kritike koje je njegova politika vijetnamizacije izazvala nasuprot zahtjeva za hitnim, jednostranim i bezuvjetnim povlačenjem američkih snaga iz Južnog Vijetnama, a na kojima su inzistirale vodeće ličnosti američkog kulturnog, medijskog i velikog dijela političkog establishmenta. Nixon je nasuprot toga tvrdio da njegovu politiku podržava "tiha većina", odnosno američki građani koji podršku njegovoj politici ne žele ili ne mogu objaviti kroz etablirane medije. Nixon je potvrdu svog stava dobio tri godine kasnije kada je više nego uvjerljivo pobijedio na predsjedničkim izborima.

Fenomen "tihe većine" se kasnije koristio kako bi se opisao sličan jaz između stavova "običnog naroda" i stavova kulturne, ekonomske i političke elite u drugim državama. On svoju praktičku dimenziju često dobiva za vrijeme izbora kada njihovi rezultati predstavljaju iznenađenje u odnosu na predizborne ankete; to se često tumači time da se anketirani ustručavaju ili srame iskazazi stavove koje je elita proglasila "nepoželjnima", odnosno "politički nekorektnim". Zbog toga se fenomen tihe većine najčešće vezuje uz populizam i desnicu, odnosno konzervativne i reakcionarne stavove.

Vidi još
--------

* Bradleyjev efekt
* Faktor stidljivog Toryja
* Središnja Amerika (SAD)
* Populizam
* Politička korektnost
* Antipolitika
**Tigris** ili **Tigar** (grč. ἡ Τίγρης *Tígris*; sumerski: *Idigna*; staroperzijski: *Tigrā-*; turski: *Dicla*; kurdski: *Dîjle*; arap. **دجلة** *Diğlä*; heb. **חידקל** *Ḥîddeqel*) je istočnija od dvije velike rijeke koje protječu Mezopotamijom (druga je Eufrat), a izvire u brdima Anatolije, te nastavlja kroz Irak do Perzijskog zaljeva.

Etimologija
-----------

Gornji tok Tigrisa kod Diyarbakıra u Turskoj.
Izvorno je ime, čini se, ono sumersko - *Idigna* ili *Idigina* - a moglo bi se protumačiti kao „brza rijeka" ili „tekuća rijeka", čime se Tigris i razlikuje od mirnog Eufrata.

Srednjoperzijski *Tigr* znači „strijela", no to vjerojatno nije bilo izvorno ime ove rijeke, već je iskovano, poput semitskih inačica, po sličnosti sa sumerskim predloškom.

srpskohrvatski naziv „Tigris" dolazi iz grčkoga Τίγρης, što pak preuzima perzijsko ime rijeke.

Moguće je i kao ishodište imena vidjeti i u kurdskom jeziku, u kojem riječ *tij* znači *oštar*. Time bi se mogle objaniti obje inačice: Tigris i Dikle.

Još je jedan naziv u povijesti korišten za ovaj tok, a to je „Arvand". Danas se to ime u perzijskom odnosi samo na donji tok Tigrisa, koji se na arapskom zove *Shatt al-Arab*.

Opis
----

Tigris je dugačak oko 1900 km, a istječe iz Armenskog visočja u istočnoj Turskoj. Teče uglavnom prema jugoistoku, dok se ne spoji s Eufratom blizu Al Qurne u južnom Iraku. Te dvije rijeke zajedno čine tok *Shatt al-Araba*, koji se ulijeva u Perzijski zaljev. Ima mnogo pritoka, a najznačanije su; Batman, Dijala, Gornji i Donji Zab.

Povijesno značenje
------------------

Tigris kod Mosula u sjevernom Iraku.
Na Tigrisu se smjestio irački glavni grad, Bagdad, dok je na jugu lučki grad Basra. Mnogi značajni povijesni gradovi bili su na obalama ili u blizini ove rijeke. Među njih se ubrajaju: Niniva, Ktesifon, Seleukija, dok je do grada Lagaš voda stizala iz Tigrisa kanalom iskopanim oko 2400. pne.

Tigris je stoljećima bio važan plovni put, a plovan je za brodove plitkog gaza sve do Bagdada, dok se splavima može uzvodno do Mosula, nekadašnje Ninive.

U 20. vijeku smanjila se važnost ove rijeke kao transportnog pravca, nakon što su većinu prometa preuzele željeznička pruga (Basra-Bagdad-Mosul) i ceste.

Iskorištavanje rijeke
---------------------

Tigris je pregrađen mnogim branama, kako u Iraku, tako i u Turskoj, čime se dobiva voda za navodnjavanje suhih i polupustinjskih okolnih područja. Usto, podizanje brana omogućilo je zaštitu od poplava u Iraku nakon topljenja snijega u turskim planinama u aprilu, po čemu je Tigris bio osobito poznat.

U posljednje vrijeme Turska izgrađuje nove brane na Tigrisu, što je postalo uzrokom raznih sporova, zbog utjecaja na okoliš, kao i zbog mogučeg ograničavanja propuštanja vode prema Iraku.

***Tigris*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 236538332
* LCCN: sh85135330
* GND: 4372014-6
* NKC: ge138088

 |
**USS *K-7* (SS-38)** bila je sedma američka podmornica klase K.

Povijest
--------

Izgrađena je u brodogradilištu *Union Iron Works* u San Franciscu. Porinuta je 20. lipnja 1914. i u operativnu uporabu primljena je 1. prosinca 1914. Prodana je u staro željezo 1931.

### Operativna uporaba

Pridružena Pacifičkoj torpednoj flotili, 26. prosinca plovi prema San Diegu kako bi uz Kalifornijsku obalu provodila obuku i izvodila vježbe. Nakon povratka u San Francisco 4. lipnja 1915. godine, dana 3. listopada upućuje se prema Havajima. Tu provodi testiranja novih torpeda te razvija nove taktike podmorničarskog ratovanja. Pearl Harbor napušta 31. listopada 1917. kako bi kroz Panamski kanal došla u Atlantske vode i u Meksičkom zaljevu provodila ophodne zadatke.

Izvori
------

1. ↑  „*K-7*" (engleski). Arhivirano iz originala na datum 2010-12-07. Pristupljeno 2013-09-06.  History.navy.mil (9.3.2010.)

| * p
* r
* u
Podmornice klase *K* |
| --- |
| *K-1 • K-2 • K-3 • K-4 • K-5 • K-6 • K-7 • K-8* |