recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
1°18′54″N 103°48′58″E﻿ / ﻿1.31500°N 103.81611°E﻿ / 1.31500; 103.81611

**Singapurski botanički vrtovi** (malajski: *Taman Botanik Singapura* ili *Kebun Botani Singapura*) je 74 ha velik botanički vrt u samom središtu Singapura. Ovi vrtovi predstavljaju evoluciju britanskog kolonijalnog tropskog botaničkog vrta koji je postao moderna znanstvena institucija svjetske klase koja se koristi i za očuvanje i obrazovanje. Kulturni krajolik uključuje bogatu raznolikost povijesnih obilježja, biljaka i zgrada koje pokazuju razvoj vrta od njegova osnutka 1859. godine. Bili su važno središte za znanost, istraživanje i očuvanje biljaka, osobito u vezi s uzgojem gume na plantažama jugoistočne Azije od 1875. god. Zbog toga su upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji 2015. godine.
To je jedini botanički vrt na svijetu koji je otvoren za javnost svaki dan od 5 ujutro do ponoći, cijele godine, i to besplatno, s iznimkom Nacionalnog muzeja orhideja. 

Tembusu drvo (*Faraea fragrans)* koje se nalazi na poleđini singapurskih 5 dolara
Glazbeni paviljon iz 1930-ih.

Znamenitosti
------------

**Nacionalni vrt orhideja** je glavna atrakcija botaničkih vrtova. Na brdovitih 3 ha u središtu vrtova nalazi se kolekcija s preko 1.000 vrsta i 2.000 hibrida orhideja. U samom vrtu orhideja nalaze se i druge atrakcije kao što je dvorana Burkill i VIP vrt orhideja je kolonijalni bungalov iz 1886. godine koji je nekada bio upraviteljev dom, a u kojemu su danas izloženi brojni hibridi nazvani po slavnim osobama koje su posjetile vrt. Orhidarij je sklonište za entuzijaste orhideja s tropskim okolišem.

**Kišna šuma** od oko 6 ha je starija od svih ostalih vrtova i jedna je od samo dvije kišne šume u jednom velikom gradu; drugu ima Rio de Janeiro.

**Vrt medenjaka** se nalazi uz Nacionalni vrt orhideja, a u njemu se nalaze razne vrste iz obitelji *Zingiberaceae*, Halia restoran, slap i vidikovac.

**Botanički centar** sadrži obnovljena Tanglin vrata, knjižnicu botanike i hortikulture, Singapurski herbarij, uzgajalište orhideja i obrazovne radionice. Zeleni paviljon je prva zgrada sa „zelenim krovom" u Singapuru.

**Dječji vrt Jacob Ballas**, nazvan po singapurskom filantropu koji je umro 2004. god. On sadrži prostore za vodene igre, malo igralište, kućice na drveću sa toboganima i labirint.

* Replika drevnih divova vrste Lepidodendrons u evoulucijskom vrtuReplika drevnih divova vrste Lepidodendrons u evoulucijskom vrtu
* Travnjaci doline palmi su popularno izletišteTravnjaci doline palmi su popularno izletište
* Slap u Vrtu medenjakaSlap u Vrtu medenjaka
* Zeleni paviljonZeleni paviljon
* Skulptura Frédérica ChopinaSkulptura Frédérica Chopina

Izvori
------

1. ↑  Singapore Botanical Gardens () Preuzeto 31. srpnja 2015.

Vanjske veze
------------

***Singapurski botanički vrt*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Arhivirano 2018-06-01 na Wayback Machine-u + fotografije ()
* My Destination Singapore Video & VT of Botanic Gardens Arhivirano 2015-12-22 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 131968846
* LCCN: n83060599
* ISNI: 0000 0001 1177 8481
* GND: 260586-7

 |
**Sanremo** (ligurski: *Sanremü*) je grad od 55.498 stanovnika na sjeverozapadu Italije. U gradu se održavaju brojne kulturne manifestacije od kojih je svakako najpoznatija Festival di Sanremo. Ljubiteljima sporta poznat je i po biciklističkoj utrci Milano-Sanremo, koja se od 1907. održava krajem marta na dionici od 294 km.

Geografija
----------

Poster Sanrema iz 1920-ih
Sanremo leži na obali Ligurskog mora, u provinciji Imperiji odnosno regiji Liguriji. Udaljen je 25 km istočno od francuske granice i 60 km od Nice. Taj dio talijanske rivijere poznat je kao Riviera dei Fiori (Cvjetna rivijera), a Sanremo kao njegova prijestolnica. Sanremo ima gotovo idealnu klimu, ne previše vruća ljeta i vrlo blage zime, jer se iza njega steru se visoke Primorske Alpe koje ga štite od hladnih vremenskih utjecaja.

Historija
---------

Sanremo se razvio iz malog rimskog naselja Matutije (*Villa Matutiana*). Ono je tokom ranog srednjeg vijeka izraslo do grada, ali se tad njegovo stanovništo preselilo na brda i sagradilo tvrđavu i zidine oko naselja La Pigne, da se zaštiti od saracenskih provala. Negdje od 1861. grad se počeo profilirati kao mondeno lječilište, a njegovoj popularnosti pridonio je i boravak njemačkog cara Friedricha III 1887. i 1888. godine.

Znamenitosti
------------

Kazino Sanremo
Historijski centar grada podignut je na brdu i karakteriziraju ga uske strme uličice i kuće iz 13. vijeka. Tu se nalazi i katedrala San Siro iz 12. vijeka i svetište Madonna della Costa (15–17. vijek). Novi dio grada podignut je uz obalu i tu se nalaze brojni hoteli, vile, parkovi, promenade i poznati kazino. Iznad njegove male luke koji štiti lukobran dug 1200 metara, nalazi se genoveška utvrda Santa Tecla.

Zanimljivosti
-------------

* U Sanremu je 1920. održana međunarodna konferencija na kojoj su sile Antante s mandatom Lige naroda odlučivale o sudbini poraženog Osmanskog carstva. Najvažniji zaključak te konferencije bilo je davanje mandata Velikoj Britaniji u Palestini.
* U gradu je živio i umro slavni izumitelj Alfred Nobel 1896.

Gradovi prijatelji
------------------

* Japan Atami
* Danska Helsingør
* Švedska Karlskoga
* Crna Gora Budva

Poznati građani
---------------

* Giovanni Girolamo Saccheri (1667–1733), jezuit, filozof, teolog i matematičar
* Angelo Iachino (1889–1976), admiral talijanske kraljevske mornarice
* Mario Bava (1914–1980), talijanski filmski režiser, snimatelj i scenarist

Privreda
--------

Sanremo je pored turizma poznat i kao najveći talijanski centar trgovine cvijećem, koje se izvozi po Zapadnoj Evropi. Uz cvijeće poznat je i po brojnim nasadima maslina i limuna.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Italy: Liguria" (engleski). City population. Pristupljeno 21. 5. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6  „San Remo" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 21. 5. 2015.

Vanjske veze
------------

***Sanremo*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni portal grada()
* Informacije o festivalu muzike()
* Turistički vodič()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 127873888
* LCCN: n82255306
* GND: 4118347-2
* SUDOC: 029258952
* BNF: cb120924168 (podaci)
* NKC: ge188143

 |
Za istoimenog djeda, političara, vidite članak Stjepan Radić.
**Stjepan Radić** (Zagreb, 9. studenoga 1928. - Zagreb, 22. ožujka 2010.), jugoslavenski i hrvatski pijanist i profesor na Muzičkoj akademiji u Zagrebu, počasni predsjednik Hrvatske seljačke stranke.

Životopis
---------

Rodio se u Zagrebu 1928. godine, mjesec dana nakon smrti njegovog djeda, hrvatskog političara Stjepana Radića, preminulog od posljedica ranjavanja u beogradskoj skupštini.

Godine 1955. završio je studij klavira kod Svetislava Stančića na Muzičkoj akademiji u Zagrebu, a zatim se 1958. i 1959. usavršavao kod Carla Zecchija na Akademiji Santa Cecilia u Rimu gdje je stekao naslov magistra. Od 1956. do 1961. godine komorni je pratilac na RTV Zagreb, od 1961. do umirovljenja profesor na Muzičkoj akademiji u Zagrebu.

Svirao je u zemlji i inozemstvu te je dobitnik brojnih domaćih i stranih nagrada i priznanja.

Zahvaljujući sačuvanim snimkama i danas je moguće svjedočiti o umjetničkoj izražajnosti njegova pijanizma koju je desetljećima majstorski prenosio svojim studentima na Muzičkoj akademiji. Nositelj visokih nacionalnih priznanja, među kojima je istaknuta Nagrada Vladimir Nazor za životno djelo, jedan je od istinski velikih glazbenika hrvatske suvremene kulture.

U politiku ulazi 1991. godine učlanjenjem u Hrvatsku seljačku stranku gdje je bio zamjenik predsjednika i počasni predsjednik. Za vrijeme svog političkog djelovanja bio je HSS-ov zastupnik u trećem sazivu Hrvatskog sabora, a jedno vrijeme bio je i njegov potpredsjednik.

Nagrade i priznanja
-------------------

* Nagrada Milka Trnina (1961.)
* Nagrada Vladimir Nazor za životno djelo
* Nagrada za životno djelo Lovro pl. Matačić (2008.)

Izvori
------

1. ↑   (26. ožujka 2010.)
2. ↑   Arhivirano 2010-01-18 na Wayback Machine-u (26. ožujka 2010.)
3. ↑   (26. ožujka 2010.)

* URL: Hrvatsko društvo glazbenih umjetnika Arhivirano 2009-04-14 na Wayback Machine-u (26. ožujka 2010.)
* URL: Hrvatska seljačka stranka[*mrtav link*] (26. ožujka 2010.)
**Emerillon** (Emerillons, Emerilon, Emerenhon, Emerenhom, Mêrêyó, Teco), pleme američkih Indijanaca Velike porodice Tupian, porodice Tupi-Guarani, naseljeni u Francuskoj Gijani na granici prema Brazilu i susjednim područjima brazilskih država Amapá i Pará. Emerillon se jezično drže najsrodnijima Oyampi Indijancima. Danas njih stotinjak živi u naseljima duž rijeke Camopi, pritoke Oyapock i duž Tanpokua, pritoke Maronija. 

Prvi kontakt između njih i Europljana je u ranom 18. stoljeću. Po izvještajima iz 1767. bilo ih je 350 do 400 a sela im se nalaze na lijevoj obali rijeke Maroni. Većina ih stradava od opasnog karipskog plemena Galibi koji zarobljavaju žene i djecu i prodaju ih kao robove u Surinam. 

Rana opažanja govore da su bili nomadi, prvenstveno lovci, te da su jedino uzgajali manioku kako bi pokrili izvore svoje osnovne prehrane. Pamuka nisu imali pa su svoje hamake (viseće ležaljke proizvodili od kore (tape). U kontaktu sa kreolima i kopačima zlata pogađaju ih epidemije pa su mnogi pomrli a ostatak se akulturirao po govoru i nošnji, ali su dobili puške u zamjenu za svoje brašno od manioke.

U novije vrijeme preživjeli Emerilloni veoma su slabog zdravlja i visokim postotkom mortaliteta među djecom. Veliki problem predstavlja i alkohol koji dobivaju u zamjenu za manioku. 

U ranijoj povijesti njihove kuće bile su oblika košnice, danas su četvrtaste, otvorene sa triju strana, sa krovom prekrivenim palminim lišćem, i podom uzdignutim iznad tla 1 ili 2 metra. U kuće se ulazi po ljestvama. Od namještaja imaju klupe, hamake za odmor i spavanje i mreže protiv komaraca. 

Emerilloni danas žive od agrikulture, lova, ribolova, dok sakupljanje ima manji značaj. Pletu košare i tipiti-cijevi za prešanje manioke, razne vrste košara i kanue koje dube u trupcima. I luk i strijela dužine su oko 2 metra, često sa čeličnim vrškom. Puhaljku već dugo ne koriste, a nemaju ni lončarije. U vrtovima sade crveni, žuti i bijeli kukuruz, slatku manioku, slatki krumpir, šećernu trsku, banane, duhan, urukú (Bixa orellana; za crvenu boju) i pamuk. Svaka obitelj, prema potrebi, ima približno 0,5 do 1 hektar zemljišta koje obrađuju. I čišćenje polja i žetva obavlja se kolektivnim radom, pa žene kooperiraju u žetvi, a muškarci u čišćenju polja. 

Muškarci se u ribolovu pretežno služe lukom i strijelom, tek ponekad udicom ili otrovom. Transport se vrši dugout-kanuima, a glavno sredstvo za lov danas je puška. 

Kao sakupljači pobiru divlje voće, med, traže insekte, reptile, gljive, brazilski orah idr. 
Sela su im malena, 30-40 duša, koja se često zbog raznih faktora moraju seliti, kao što su rat, trgovačke potrebe, iscrpljivanje obrađivanog tla, i drugo. Ratnici Emerillona naoružani su lukom i strijelom, kopljem, štitovima i ratnim kijačama, a puhaljkama gotovo nikad. U rat se ide zbog osvete za neki raniji napad, a ranije su poznavali i kanibalizam.

Vanjske poveznice
-----------------

* Emerillon

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uTupí-Guaraní: Oyampi |
| --- |
|  |
| Amanayé • Anambé • Ararandeuara • Emerillon • Guajá • Urubu • Zo'é |

 |
**Aalst** (francuski: *Alost*) je grad i općina od 87,978 stanovnika na zapadu Belgije u Regiji Flandrija.
On je drugi po veličini grad u u Provinciji Istočna Flandrija i administrativni centar Arondismana Aalst.

Geografske karakteristike
-------------------------

Aalst leži na rijeci Dender, udaljen 24 km sjeverozapadno od Bruxellesa.

Historija
---------

Gradska vijećnica sa zvonikom
Aalst je već za srednjeg vijeka postao centar regije između rijeke Scheldt i Dender.

Danas je poznat po najstarijoj gradskoj vijećnici u Belgiji čija je gradnja započela sredinom 12. vijeka. U njenom arhivu ima manuskripta iz 12. vijeka. Opustošena požarom 1360. naknadno je obnovljena, a njen zvonik iz 13. vijeka obnovljen je u 15. vijeku. U zvoniku se nalazi karijon od 52 zvona.

U Aalstu je 1473. Thierry Martens (kasniji profesoru na Katoličkom univerzitetu Leuven) osnovao prvu štampariju u Niskim zemljama. 
U vrijeme Devolucionog rata Kraljevina Francuska je 1667. zauzela Aalst i anektirala južnu Flandriju.

I za Prvog i Drugog svjetskog rata grad su okupirali Nijemci.

Znamenitosti
------------

Pored gradske vijećnice koja je 1999. uvrštena na UNESCO-vu listu Svjetske baštine kao kolektivni lokalitet Zvonici u Francuskoj i Belgiji. najveća znamenitost je nedovršena gotička crkva sv. Martina, čija je gradnja započela oko 1480.
U njenom enterijeru nalazi se Rubensova slika i lijepi tabernakul iz 1605. sa skulpturama koje je izveo Hieronymus Duquesnoy Stariji.

Privreda
--------

Aalst je grad tekstilne, prehrambene i mašinske industrije koja proizvodi mašine za tekstilnu industriju.
Okolica je poznata po proizvodnji hmelja, a grad po specijalnim pivima i čokoladi.

Pobratimski gradovi
-------------------

Aalst ima ugovore o prijateljstvu sa slijedećim gradovima;

* Bugarska Gabrovo, Bugarska
* Južnoafrička Republika Worcester, Južna Afrika

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Belgium: Major Cities and Municipalities*" (engleski). City population. Pristupljeno 22.04. 2021.
2. 1 2  „*Het ontstaan van de Sint-Martinuskerk*" (nizozemski). Aalst. Pristupljeno 22.04. 2021.
3. 1 2 3 4 5 6  „*Aalst*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 22.04. 2021.
4. ↑  „*Belfries of Belgium and France*" (engleski). Unesco. Pristupljeno 22.04. 2021.
5. ↑  „*Subsidiereglement Europese en Internationale Samenwerking*" (nizozemski). Aalst. Pristupljeno 22.04. 2021.

Vanjske veze
------------

***Aalst*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Aalst* (službene stranice) ()
**Fkih Ben Salah** (berberski: *Fqih Ben Ṣaleḥ*, arapski: الفقيه بن صالح‎) je grad od 102,019 stanovnika u sredini Maroka u Regiji Béni Mellal-Khénifra.

Geografske karakteristike
-------------------------

Fkih Ben Salah se prostire u dolini rijeke Oum Rbia, udaljen 40 km sjeverozapadno od svog regionalnog administrativnog centra Beni Mellala.

Historija
---------

Fkih Ben Salah je u naselje izrastao iz suka, nastalog u 16. vijeku pored izvora, mjesta gdje su se obavezno zaustavljali trgovci i putnici.
Ime je dobio po svecu (fakihu) - Ben Salahu, koji je pokopan u mjestu. 
Status provincijske prijestolnice dobio je tek 2009.

Privreda
--------

Današnji Fkih Ben Salah je administrativno-trgovački centar poljoprivrednog kraja, poznatog po maslinama. Lokalna privreda je slaba pa vlada velika nezaposlenost, zbog tog velik broj mladih emigrira u zemlje zapada, ponajviše u Španjolsku i Italiju, pa dobar dio stanovnika živi od njihovih doznaka.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Španija Don Benito, Španjolska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Morocco, Kingdom of Morocco*" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 06. 2020.
2. 1 2   „*La ville de Fquih Ben Salah*" (francuski). Communes Maroc. Pristupljeno 28.6. 2020.
3. 1 2   „*Discovery Morocco : Découvrez le Maroc autrement*" (francuski). Facebook. Pristupljeno 28.6. 2020.

Vanjske veze
------------

***Fkih Ben Salah*** na Wikimedijinoj ostavi

* *La ville de Fquih Ben Salah* ()
**Vladimir Frank** (Zagreb, 11. 6. 1873 - Beč, Austro-Ugarska Monarhija, 1. 8. 1916), hrvatski političar i zastupnik u Hrvatskom saboru za vrijeme Austro-Ugarske Monarhije, sin istaknutog pravaša dr. Josipa Franka i stariji brat dr. Ive Franka.

Biografija
----------

Vladimir Frank je rođen 11. 6. 1873 godine u Zagrebu kao najstariji sin Josipa i Olge Frank. Pravo s doktoratom je završio u Beču 1903 godine, nakon čega se vratio u Zagreb gdje je radio kao advokat. Za života je bio član Čiste stranke prava (ČSP) kao i njegov otac i mlađi brat Ivo. U Hrvatski sabor ušao je 1906 godine. Kao saborski zastupnik isticao se svojim zauzimanjem za izbornu reformu i financijsku samostalnost Hrvatske. U razdoblju prije Prvog svjetskog rata živo je sudjelovao u povezivanju frankovaca s velikoaustrijskim krugom oko prijestolonasljednika Franje Ferdinanda. Vladimir je bio oženjen za Doru Schwarz, kćerkom Davida Schwarza izumitelja letjelice. Udovica Davida Schwarza je prodala izum svoga supruga njemačkom generalu i industrijalcu Ferdinandu von Zeppelinu. Prema pričama koje su kolale 1908 godine, dobar dio tog novca je pripao Dori (Schwarz) Frank, što je iskorišteno za krpanje financijskih "rupa" ČSP-a. Vladimir Frank je umro 1. 8. 1916 godine u Beču.

Vidi još
--------

* Josip Frank
* Ivo Frank

Literatura
----------

* Kraus, Ognjen (1998). *Dva stoljeća povijesti i kulture Židova u Zagrebu i Hrvatskoj*, Zagreb: Židovska općina Zagreb. ISBN 953-96836-2-9
* Goldstein, Ivo (2001). *Holokaust u Zagrebu*, Zagreb: Novi Liber-Židovska općina Zagreb. ISBN 953-6045-19-2
Vrbaska oblast
**Vrbaska oblast** bila je administrativna jedinica Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, od 1923. do 1929. Administrativni centar oblasti bila je Banja Luka.

Istorija
--------

Kraljevina Srba, Hrvata i Slovenaca uspostavljena je 1918. godine, kada je podijeljena na pokrajine i okruge (županije). Tako su 1922. umjesto postojećih pokrajina i okruga, formirane nove administrativne jedinice, koje uključuju 33 oblasti. Prije 1922, teritorija Vrbaske oblasti obuhvatala je Banjalučki okrug pokrajine Bosne i Hercegovine. Zatim su 1929, 33 oblasti su transformirane u 9 banovina; Vrbaska oblast je uključena u Vrbasku banovinu.

Geografija
----------

Vrbaska oblast je graničila sa Primorsko-krajiškom, Osiječkom, Srijemskom, Tuzlanskom, Travničkom i Bihaćkom oblasti.

Demografija
-----------

Prema popisu stanovništva 1921, tadašnji Banjalučki okruga bio je najviše stanovnika u pokrajini Bosni i Hercegovini. Tada je registrirano ukupno 423.096 stanovnika, od čega:

* Pravoslavci – 242.557
* Rimokatolici – 95.202,
* Muslimani/Muhamedanci – 72.271.

Administrativna podjela
-----------------------

Vrbasku oblast činilo je 10 srezova i 5 sreskih ispostava, kao i u Banjalučkom okrugu.

Srezovi:

* Gradski srez Banja Luka,
* Seoski srez Banja Luka,
* Bosanska Dubica,
* Bosanska Gradiška,
* Bosanski Novi,
* Derventa
* Kotor Varoš,
* Prijedor,
* Prnjavor,
* Tešanj.

Sreske ispostave:

* Bosanski Brod,
* Bosanska Kostajnica,
* Doboj,
* Kozarac
* Odžak.

Vidi još
--------

* Okrug Banja Luka
**Vlastimir Mijović** (Foča, 1956. - Istanbul, 13. januara 2022.), bosanskohercegovački je novinar, nekadašnji glavni i odgovorni urednik dnevnog lista Oslobođenje.

Životopis
---------

Vlastimir Mijović je rođen u Foči, 1956. godine. Osnovnu školu, gimnaziju i Fakultet političkih nauka — odsjek žurnalistike, završio je u Sarajevu, u kojem živi od 1964. godine. Tokom trideset godina profesionalnog rada u novinarstvu, djelovao je u raznim medijima.

Karijeru je započeo 1979. godine, kada je započeo raditi novinar u Našim danima (današnji magazin Dani), a već 1980. godine je postao urednik unutrašnje politike ovog lista. Od 1981. do 1985. godine, bio je glavni i odgovorni urednik lista Naši dani (najmlađi u povijesti SFR Jugoslavije). Od 1985. do 1988. godine bio je glavni i odgovorni urednik tjednog lista Mladost iz Beograda, a nakon toga prelazi i postaje politički komentator dnevnog lista Oslobođenje. Tu novinarsku funkciju obavlja od 1988. do 1990, a od 1990. do 1995. djeluje kao stalni Oslobođenja iz Moskve. Od 1995. do 1996. godine, djeluje kao glavni i odgovorni urednik lista Oslobođenje, izdanje za inostranstvo, čije se sjedište nalazilo u Ljubljani. Godine 1996. postaje zamjenik glavnog urednika magazina Svijet, a tokom 1996. i 1997. pomoćnik je glavnog i odgovornog urednika dnevnog lista Oslobođenje. Od 2000. do 2001. godone bio i odgovorni urednik lista Poslovnih novosti, a od 2001. do 2003. glavni i odgovorni urednik je dnevnog lista na engleskom jeziku Bosnia Daily. Od 2003. do 2005. glavni i odgovorni urednik je lista Poslovne novosti. Od 2005. do 2007. godine bio je glavni i odgovorni urednik mjesečnog magazina Strogo pov, da bi od 2007. do 2008. godine bio glavni i odgovorni urednik dnevnog lista Oslobođenje.

Također, od 1997. do 2000. bio je urednik i voditelj 70-minutnih političkih talk-show emisija Argumenti i Otvorena vrata na tadašnjoj TV BiH, koje su u toj kategoriji bile najgledanije u Bosni i Hercegovini i emitovane u prime-time terminu. Tijekom 2005. bio je izvršni ravnatelj za komunikacije i koordinaciju programa FTV.

U svojoj karijeri, napisao je više hiljada novinskih tekstova u, osim pomenutih, listovima Svijet, Danas, NIN i Duga, Delo i Mladina, Slobodna Dalmacija, Walter, Business magazine, Globus. Od 1979. do danas objavio je više stotina izvještaja i komentara na radio stanicama Slobodna Europa (Prag), Radio svoboda (na ruskom jeziku) (Prag), BBC na ruskom jeziku (Moskva), Radio Deutsche Welle, Radio Sarajevo, Radio Bosne i Hercegovine.

Za svoj novinarski angažman dobio je priznanje Novinar godine 1998, u izboru Udruženja novinara Bosne i Hercegovine.

Umro je u Istanbulu, 13. siječnja 2022. godine.

Spoljašnje veze
---------------

* Vlastimir Mijović
**Tamara Obrovac** (Pula, 1962.), istarska etno-jazz pjevačica, flautistica i kantautorica.

Srednju muzičkuu školu za flautu završila je u Puli. Jedna je od najznačajnijih i najsvestranijih osobnosti na hrvatskoj glazbenoj sceni, a zahvaljujući utjecajima istarskog melosa koji koristi u kreiranju svog muzičkog izraza, u nekoliko je posljednjih godina stekla i veliku popularnost. Uz internacionalnu koncertnu aktivnost sklada glazbu za balet, kazalište i film, a stalni je član međunarodnog ansambla Balkan Winds.

Ova kreativna glazbenica postigla je prepoznatljivost i visoku estetsku razinu, a njezine interpretacije prožete su spontanošću, inventivnim improvizacijama, slobodom, humorom i snažnom komunikativnošću. Najzahtjevnije aranžmane izvodi s lakoćom i jednostavnošću svojstvenom samo najvećim umjetnicima. Njena muzička karijera započela je u Zagrebu u koji početkom 1980-ih dolazi na studij sociologije - tada osniva vlastiti band koji svira njene skladbe. Polagano otkriva zagrebačku i ljubljansku jazz scenu i počinje nastupati sa mladim hrvatskim i slovenskim jazz glazbenicima, a u Ljubljani upisuje jazz pjevanje pri srednjoj glazbenoj školi. Sklona traženju i eksperimentiranju, uvijek je sudjelovala u projektima koji su donosili nešto novo, a kao osoba snažne imaginacije i ideje željela se posvetiti vlastitim projektima.

No početkom 1990-ih nacionalizam je utihnuo mnoge aktivnosti pa tako klupske svirke u Hrvatskoj i Sloveniji - tada se Tamara vraća u svoju Istru netaknutu ideološkim ekstremizmom gdje radi na vlastitom muziċkom usavršavanju i priprema svoj prvi CD "Triade" koji izlazi 1996. Bila je to svojevrsna kompilacija u kojoj je predstavila tri područja prisutna u njezinu radu: jazz standarde interpretirane jezikom suvremenog jazza, originalne jazz kompoxicije pjevane na engleskom, te skladbe inspirirane istarskom tradicionalnom muzikom. Ovim CD-om najavila je svježinu i novi način razmišljanja na jazz sceni. Uslijedio je stilski profiliraniji CD *Ulika*, na kojem sve svoje kompozicijee pjeva na istarskim govorima. To je iznimno djelo neobične čvrstine, posebnosti, intelektualnog, ali i duhovnog prožimanja običajima, folklorom, jezikom, muzikom i duhom Istre i Istrijana. U to vrijeme započinje nastupati i u susjednim zemljama, Italiji, Sloveniji, Austriji. Novu stranicu u svom glazbenom razvoju otvara CD-om "Transhistria" inaugurirajući novi ansambl i drugačiji zvuk kojim se, ostajući vjerna izričaju vezanom uz Istru, definitivno potvrđuje kao iznimna umjetnica koja je koristeći elemente tradicije stvorila karakterističan glazbeni izraz kojim je sve više prisutna na evropskoj muzičkoj sceni.

Kroz isprepletenost različitih glazbenih formi i improvizacije posljednji CD "Sve pasiva" donosi još profiliraniji autorski pristup stvarajući unikatnu autorsku formu koja, inspirirana općom mediteranskom tradicijom, etablira "osobnu poetiku" autorice, a uz alkemiju s izvanrednim muzičarima postiže nevjerojatnu lakoću interpretacije svojstvenu zaista samo najvećim umjetnicima.

Vanjski linkovi
---------------

* Službene stranice Tamare Obrovac
| **Verner fon Braun Wernher von Braun** |
| --- |
|  |
| Rođen: | 3. mart 1912. Vircisk, Nemačka,(današnja Poljska) |
| Umro: | 16. jul 1977. (65. godini života) u Aleksandriji, Virdžinija , SAD |
|  |

**Verner fon Braun** (nem. Wernher von Braun; puno ime Dr. Wernher Magnus Maximilian Freiherr von Braun) je nemački raketni stručnjak koji je razvio raketu V-2, a po okončanju II svetskog rata je postao rukovodilac američkog svemirskog programa.

Bio je jedan od vodećih stručnjaka za rakete i raketna oružja u nacističkoj Njemačkoj i jedan od konstruktora dalekometnih projektila V-1 i V-2, kojima je 1944. i 1945. godine bombardovana Engleska. Nakon kapitulacije hitlerovske Njemačke, Braun je sa svojom ekipom raketnih stručnjaka prešao u službu SAD-a.

Pod njegovim vodstvom u SAD-u je sagrađeno nekoliko novih tipova raketa, među kojima i raketa Jupiter C, kojom je 1. februara 1958. godine, lansiran prvi američki umjetni satelit Explorer I. Najzaslužniji je za ostvarenje američkog svemirskog programa "Apollo" kojim su Amerikanci sletjeli na Mjesec. Prema izvorima NASA-e "on je, bez sumnje, najveći raketni naučnik u historiji". Godine 1975. primio je Nacionalnu medalju za nauku.

Povezano
--------

* Sergej Pavlovič Koroljov
Pravilni petougao
U geometriji, **petougao** je mnogougao sa pet temena i pet stranica.

### Pravilni petougao

Pravilni petougao je petougao kod koga su sve stranice jednake dužine i svi unutrašnji uglovi jednaki.

Svaki unutrašnji ugao pravilnog petougla ima po 108° (stepeni), a zbir svih unutrašnjih uglova bilo kog petougla iznosi 540°.

Ako mu je osnovna stranica dužine {\displaystyle a\,\!}, površina pravilnog petougla se određuje formulom
{\displaystyle P={\frac {5a^{2}}{4}}\mathop {\mathrm {ctg} } \,{\frac {\pi }{5}}={\frac {a^{2}}{4}}{\sqrt {25+10{\sqrt {5}}}}\approx 1.72048a^{2}}.

Površina se može izračunati i sa  

{\displaystyle P={\frac {5}{2}}R^{2}\sin {\frac {2\pi }{5}}=5r^{2}\mathop {\mathrm {tg} } \,{\frac {\pi }{5}}}  

gde je {\displaystyle R} - poluprečnik opisanog kruga, a {\displaystyle r} - poluprečnik upisanog kruga.

Obim petougla kome je stranica dužine {\displaystyle a\,\!} biće jednak {\displaystyle 5a\,\!}.

Odnos dijagonale i stranice petougla jednak je {\displaystyle {\frac {1+{\sqrt {5}}}{2}}}, što odgovara zlatnom preseku.

### Konstrukcija

Pravilni petougao se može konstruisati uz pomoć lenjira i šestara. Sledeća animacija ilustruje korak po korak, jednu od mogućih konstrukcija.

Animirani prikaz konstrukcije petougla pomoću šestara i lenjira

Gde se može videti petougao
---------------------------

* Zgrada Pentagona u kojoj je smešteno Ministarstvo odbrane SAD ima oblik pravilnog petougla.Zgrada Pentagona u kojoj je smešteno Ministarstvo odbrane SAD ima oblik pravilnog petougla.
* Državna oznaka za kvalitet korišćena u nekadašnjem Sovjetskom Savezu imala je modifikovani petougao u svojoj osnovi. Državna oznaka za kvalitet korišćena u nekadašnjem Sovjetskom Savezu imala je modifikovani petougao u svojoj osnovi.
* Petougao se može dobiti vezivanjem papirne trake u čvor. Petougao se može dobiti vezivanjem papirne trake u čvor.

Vidite još
----------

* Dodekaedar

Vanjske veze
------------

***Petougao*** na Wikimedijinoj ostavi

* Petougao na Mathworld ()
* Definicija i osobine petougla, sa interaktivnom animacijom ()
* Raul A. Simon, Approximate Construction of Regular Polygons: Two Renaissance Artists ()
* How to construct a regular pentagon with only a compass and straightedge.
* How to fold a regular pentagon using only a strip of paper
* Definition and properties of the pentagon, with interactive animation
* Renaissance artists' approximate constructions of regular pentagons Arhivirano 2006-02-12 na Wayback Machine-u
* Pentagon. How to calculate various dimensions of regular tidis
*
**Remire-Montjoly** je grad i općina u Francuskoj Gvajani od 25,793 stanovnika koji se nalazi na sjeveru zemlje u Arondismanu Cayenne.
četvrti po veličini u zemlji.

Geografske karakteristike
-------------------------

Remire-Montjoly se nalazi 5 km istočno od glavnog grada Cayenna, pa je zapravo samo predgrađe toga grada, iako se nominalno vodi kao četvrti po 
veličini grad.
Općina se prostire do estuarija Rijeke Mahury gdje se nalazi luka i termoelektrana.

Luka Dégrad-des-Cannes

Historija
---------

Prvi francuski kolonisti bili su misionari koji su došli da evangeliziraju domorodačke Karibe i 1652. osnovali naselje *Armire*. Već slijedeće 1653. napali su ih i masakrirali domorci, pa su preživjeli napustili naselje.
U njihovo naselje naselili su se 1656. nizozemski Židovi, koji su pobjegli iz brazilskog Pernambuca gdje su ih progonili Portugalci.
Oni su podigli plantažu šećerne trske sa šećeranom, drvenu utbrdu, a staru crkvu pretvorili u sinagogu.

Kraljevina Francuska istjerala je Nizozemce iz tog kraja 1664. tad je većina Židova otišla u nizozemsku Koloniju Surinam .
Tri godine kasnije - 1667. engleski pirati opljačkali su Rémire.

Jezuiti koji su došli u Francusku Gvajanu 1666. da pomognu rad nove parohije Rémire, - 1668. su podigli svoje naselje Loyola.
Oni su oko 1730. osnovali plantažu sa šećeranom na terenu od 1000 hektara, na vrhuncu je na njoj radilo 500 robova.
Raspuštanje Jezuita 1765. i zapljena njihove imovine bila je udar za Rémire, koji je cijeli vijek živio u njihovoj sjeni.

Oporavak je nastupio nakon 1830-ih kad su obnovljene utvrde Rémire, Dégrad des Cannes i Diamant na ulazu u Mahury.
Robovlasništvo je definitivno ukinuto 1848. oslobođeni robovi postali zanatlije i mali farmeri.

Kažnjeničke kolonije Rémire proradila je 1852.
Općina Rémire je osnovana 1879. a prvi gradonačelnik je izabran 1880.

Nakon erupcije vulkana Pelée na Martiniku 1902. u Rémire je stiglo 317 izbjeglica, oni su smješteni u novom naselju Montjoly na parceli od 94 hektara. Iz tog naselja je izrastao grad *Montjoly*.

Dotadašnji gradovi Rémire i Montjoly ujedinili su se 1969. u općinu Rémire-Montjoly. Između 1971. - 2007. podignuti su novi stanbeni kvartovi i industrijska zona u luci *Dégrad-des-Cannes*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Remire-Montjoly in Cayenne*" (engleski). City population. Pristupljeno 24.12.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Historique de Rémire-Montjoly*" (francuski). Mairie de Rémire-Montjoly. Pristupljeno 24.12.2022.

Vanjske veze
------------

***Remire-Montjoly*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mairie de Rémire-Montjoly* (službene stranice) ()
Detalj iz Hutovog blata.
**Hutovo Blato** je ptičji rezervat i zaštićeni pejzaž (park prirode) na jugu Bosne i Hercegovine, u blizini donjeg toka rijeke Neretve. Obuhvata močvare, jezera, vlažne livade i riječne šume. Udaljeno je samo 5 km od Čapljine s jasnim putokazima postavljenim na cesti M-17. Ulaz u park slobodan je tokom cijele godine. U parku postoji izletnička zona, kafić/restoran i nedavno obnovljeni hotel.

To je močvara koju stvara podzemni vodeni sustav rijeke Krupe. Napaja se s vapnenastog masiva Ostrvo koji dijeli Deransko i Svitavsko jezero.

Ovaj rezervat jedinstvena je oaza u surovom i škrtom kršu zapadne Hercegovine. Idealan je za ljubitelje ptica i prirode, te obitelji s djecom jer je prepun slatkovodne ribe, divljih patki, guski, liski, jastreba, čaplji, fazana, veprova i divljih konja.

Zaštićeno područje
------------------

### Ptičije stanište

Međunarodni savjet za zaštitu ptica (ICBP) je 1998. godine uvrstio „Hutovo blato" na popis važnih ptičjih staništa za migratorne i rezidentne vrste, jer je ovaj rezervat najveći ovakve vrste u ovom dijelu Europe kako površinom, tako i raznolikošću. Ova submediteranska močvara okružena Deranskim jezerom dom je 240 vrsta ptica na njihovom migracijskom putu, kao i desetinama vrsta kojima je ovo stanište stalno prebivalište. U vrijeme migracija na desetine tisuća ptica preplavi ovo jezero i njegovu okolicu. Tijekom zime, u Hutovom blatu odmaraju se ptice selice i patke. Približno 63% vrsta riba koje se nalaze na lokalitetu su autohtone, što ga čini vrlo vrijednim žarištem za biološku raznolikost.

### Močvarno (Ramsarsko) područje

Proglašeno je "Ramsarskim mjestom", odnosno uvrštena je na svjetsku listu zaštićenih močvarnih područja i registrovan je pri UNESCO-vom Direktoratu u Parizu.  Ljudske aktivnosti poput ribolova i lova, preusmjeravanja vode u elektrane, intenziviranje poljoprivrede, urbanizacija i rastući turizam predstavljaju potencijalnu prijetnju. Promene u lokalnoj klimi takođe ugrožavaju stabilnost ekosistema, uzrokujući povećanu stopu promena staništa poslednjih godina.

### Park prirode

Odlukom Hercegovačko neretljanskog kantona iz 2006. god Hutovo blato je proglašeno zaštićenim područjem - kategorije V, zaštićeni pejzaž (park prirode). Površina područja je 7411,1 hektara i njime upravlja Javno poduzeće Park prirode "Hutovo blato".

Arheologija
-----------

U Hutovom Blatu nalazi se arheološko nalazište Desilo, nazvan po vrelu Desilo, jednom od brojnih vrela i jezera koja nastaju na ovom prostoru. Lokalitet se sastoji od gradine, nekropole i podvodnog arheološkog dijela.
**Zdenka Anušić** (Osijek, 27. listopada 1936. - Zagreb, 16. studenog 2012.) bila je hrvatska kazališna, televizijska i filmska glumica.

Životopis
---------

### Karijera

Zdenka Anušić-Poje rođena je 27. listopada 1936. u Osijeku. Studiranje je započela na Filozofskom fakultetu u Zagrebu, no 1958. godine upisuje smjer glume na Akademiji za kazališnu umjetnost. Diplomirala je 1962. godine u klasi dr. Branka Gavelle. Iste godine postaje članica ansambla Gradskoga dramskog kazališta Gavelle, odakle odlazi u mirovinu 1998. godine.

Od Zdenkinog velikog kazališnog opusa valja izdvojiti uloge Esther u predstavi "Victor ili djeca na vlasti", Cvite u predstavi "Komedija od raskota", Varive u Držićevom "Skupu", Sonje u "Ujaku Vanji", Marje Jefimovne Grekove u "Drami bez naslova", Stane u "Smrti predsjednika kućnog savjeta", Vratarice u "Sablasnoj sonati" i mnoge druge. Posljednju ulogu koju je odigrala na sceni Gavelle bila je ona u predstavi "Švejk u Drugome svjetskom ratu" 1986. godine.

Od 1966. do 1970. sudjelovala je na Dubrovačkim ljetnim igrama. Na Televiziji Zagreb vodila je televizijsku zabavnu emisiju "Na licu mjesta" zajedno s Dunjom Rajter, Ivicom Krajačem i Fahrom Konjhožićem.

### Privatni život

Bila je prva supruga hrvatskog glumca Ivice Vidovića.

Umrla je 16. studenog 2012. u Zagrebu u dobi od 76 godina.

Filmografija
------------

### Televizijske uloge

* "Smogovci" (1982. ; 1996.)
* "Večernja zvona" kao Nura (1988.)
* "Zagrljaj" (1988.)
* "Nepokoreni grad" (1982.)
* "U registraturi" (1974.)

### Filmske uloge

* "Isprani" (1995.)
* "Krhotine - Kronika jednog nestajanja" (1991.)
* "Le grand ruban" (1990.)
* "Čovjek koji je volio sprovode" (1989.)
* "Večernja zvona" kao Nura (1986.)
* "Rani snijeg u Münchenu" kao žena (1984.)
* "Neobični sako" (1984.)
* "Kraljevo" (1981.)
* "Parnjača" (1979.)
* "Rođendan male Mire" (1972.)
* "Okreni leđa vjetru" (1972.)
* "Baština" (1969.)
* "Zur u Magdelandu" (1968.)
* "Mirotvorci" (1966.)
* "Smrt u čizmama" (1964.)
* "Carevo novo ruho" kao sobarica (1961.)
* "Kota 905" (1960.)

Izvori
------

1. ↑  „Prva supruga glumca Ivice Vidovića". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-06. Pristupljeno 2017-12-15.
2. ↑  „Vijest o smrti". Arhivirano iz originala na datum 2012-11-26. Pristupljeno 2017-12-15.

Vanjske poveznice
-----------------

* Zdenka Anušić na sajtu IMDb
Jajačka banovina oko 1500. god
Tvrđava Zvečaj
**Zvečaj** je bio utvrđeni grad u srednjovjekovnoj Bosni. Ostaci utvrđenja Zvečaj nalaze se u blizini banjolučkog prigradskog naselja Rekavice, točnije na južnim padinama stijene koja na tom mjestu dominira lijevom obalom Vrbasa.

Zvečaj se prvi put pominje 1404. godine kao posjed Hrvoja Vukčića Hrvatinića. Tu je herceg Vukčić Hrvatinić sklopio ugovor sa Dubrovčanima protiv bosanskog kralja Stjepana Ostoje. Poslije njegove smrti 1416. grad je postao kraljevski posjed. Ostoja je 1419. God. u gradu primio dubrovačke trgovce i potvrdio stare privilegije.

Prvi put je pao u turske ruke nakon pada Ključa, u rano ljeto 1463. godine kada je za njegovog zapovjednika postavljen turski janjičar Kostantin iz Ostrovice. U posadi je bilo 50 janjičara i 30 konjanika. Grad je krajem iste godine zauzeo ugarsko-hrvatski kralj Matija Korvin i uključio ga u Jajačka banovinaJajačku banovinu. Turci su grad konačno osvojili 1528. godine.

Opis
----

Zvečaj je bio prostran grad, nepravilnog oblika, prilagođen konfiguraciji stjenovitog terena. Sastojao se iz dva dijela, gornjeg i donjeg grada. Glavno, teško pristupačno utvrđenje gornji grad, sastojao se od branič-kule ovalnog oblika i bedema koji su se spuštali prema Vrbasu. Na mjestu prirodnog prilaza bila je zasvođena kapija.

Zapadno je bio donji grad sa zidom od 100 metara i četvrtastom samostalnom kulom.

Osobenost Zvečaja je u maksimalnom korištenju prirodnog položaja iz čega su proizašle njegove slobodne linije i negeometrijski oblici. Zidovi su debljine 0,8 – 1,2 metra. Spadao je u red najsnažnijih utvrđenja u Bosni.

Vremenski, i po teritorijalnoj pripadnosti, Zvečaj je bio gotički grad, mada bi se po negeometrijskim linijama mogao povezati sa romaničkim utvrdama. Arheološki nije istraživan. 

Sačuvan je u vrlo ruševnom stanju.

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Tvrđava Zvečaj** |
Zlata Bartl, crtež u olovci
**Zlata Bartl** (Dolac kraj Travnika, BiH, 20. veljače 1920. - Koprivnica, 30. srpnja 2008.), hrvatska znanstvenica, tvorac začina Vegeta koji proizvodi Podravka iz Koprivnice.

Životopis
---------

Zlata Bartl rođena je 1920. u Docu kraj Travnika u BiH. Poslije velike mature odlazi na studij u Zagreb, gdje na prirodoslovnom fakultetu diplomira kemiju, fiziku, matematiku i minerologiju. Poslije diplome vraća se u Sarajevo. 1956. godine odlazi u Koprivnicu i tu počinje njen znanstveni rad. Bila je još kao dijete zaljubljenica u kemiju. U *Podravkinom* laboratoriju nastavlja sa svojim radom, a na njezinu inicijativu 1957. počinje proizvodnja dehidratiziranih juha, a 1959. i proizvodnja "Vegete". Slaboga zdravlja, ali zdravog duha ona je uspjela oko sebe okupiti ljude koji su nošeni njenim "elan vital" Vegetu uspjeli probiti na svjetsko tržište i Podravku pretvoriti u svjetski koncern.

Dana 2. studenog 2006. postala je počasna građanka grada Koprivnice.

10. veljače 2007. profesorica Zlata Bartl je dobila od Večernjeg lista nagradu za životno djelo.

Preminula je 30. srpnja 2008. godine u koprivničkoj Općoj bolnici nakon duge i teške bolesti. Danas je poznata pod nadimkom "teta Vegeta".

Izvori
------

1. ↑  Hercegbosna.org 'Zaboravljena' Zlata Bartl: Unatoč obećanjima grob 'Tete Vegete' nije uređen!, autor: /net.hr/HB.org, 30. srpnja 2010. pristupljeno 26. listopada 2012.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Zlata Bartl** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Mapa sveta koja prikazuje različite televizijske standarde zemlje sa NTSC-om označene zeleno
**NTSC** je skraćenica za (engl. ) **Nacionalni komitet za televizijski sistem**. To je analogna televizija, koja se koristi u Severnoj Americi, većini zemalja Južna Amerika, Južnoj Koreji, Japanu, Burmi, na Filipinima, Tajvanu i nekim pacifičkim ostrvima. Ovo je takođe naziv i za američku organizacija za razvoj radiodifujzije. Prvi NTSC standard je uspostavljen 1941. godine.

Godine 1953. je objavljena druga izmenjena verzija NTSC standarda. U SAD-u je NTSC zamenjem digitalnom televizijom 12. juna 2009. godine, dok je to planirano da se uradi u Kanadi 31. avgusta 2011. godine.

Istorija
--------

NTSC je ustanovljen 1940. godine od strane američke federalne komisije za komunikacije da bi se rešio sukob između kompanija oko predstavljanja nacionalnog analognog televizijskog sistema u SAD. Marta 1941. izdati su tehnički standardi za crno-bele televizore, koji su u stvari poboljšana verzija preporuka iz 1936. godine .

Vanjske veze
------------

* U.S. cable television channel frequencies
* TVTower.com - Commercial Television Frequencies
* Representation of the NTSC refresh rate on a television and on a DVD[*mrtav link*]
Izraz **hernija** (lat. *hernia*) se u medicini odnosi na ispadanje nekog tkiva iz svog normalnog položaja. Još je problem poznat i pod imenom Meganom. Primjer hernije je diskus hernija, ispadanje kičmenog pršljena iz ležišta.

**Bruh** ili **kila** je poseban slučaj hernije koji nastaje kada se unutrašnji organi ili crijeva istisnu kroz oslabljeni segment mišićnog tkiva. Većina takvih situacija se javlja na zidu abdomena.

Postoji nekoliko tipova bruha:

* Ingvinalna hernija ili *preponska kila*, je najčešći tip bruha (75%), javlja se u preponama
* Umbilikalna hernija ili *pupčana kila*, javlja se u pupka
* Inciziona hernija, nastaje na mjestu nezaraslog ožiljka
* Kila vratne kralježnice
* Hijatalna hernija, ili *hijatus hernija*, odnosi se na otvor u dijafragmi gdje jednjak ulazi u želudac
* Kongenitalna hernija, urođeni defekt kod novorođenčadi

Bruh je često oboljenje koje pogađa oko 2% muškaraca i 0.3% žena. Sklonost raste s godinama. Obično ga izaziva slabost mišićnog ili vezivnog tkiva. Iako se često napor poput dizanja tereta navede kao uzrok, za ovu tvrdjnu nema uvjerljivih dokaza. Neki ljudi se rađaju sa urođenom sklonošću za dobijanje bruha.

Simptomi
--------

Simptomi preponske kile su nelagodnost i bol pri saginjanju, kašljanju ili podizanju. Ako dođe do uklještenja tkiva propalog organa, javlja se jak bol i ovo stanje je urgentno.

Hijatus hernija je česta kod starijih ljudi. Njeni simptomi su blagi i manifestuju se kroz podrigivanje i gorušicu.

Lečenje
-------

Najčešći medicinski tretman za bruh je hirurški. Tokom zahvata, zatvara se otvor u mišićnom zidu.

Ukoliko se bruh ne liječi, moguće su komplikacije tipa prestanka rada organa ili gangrene.

***bruh*** na Wikimedijinoj ostavi
Šljunčana plaža u Kuparima
**Plaža** je deo morske ili slatkovodne obale uređen za kupanje ljudi.

Vrste plaža
-----------

Plaža Veliki žal kod Dubrovnika
Plaža može biti potpuno prirodna, ali i veštački izgrađena površina obale, prilagođena što lakšem pristupu vodenim površinama u svrhu kupanja i osveženja ljudi tokom letnjih meseci.

Prema sastavu tla, plaže mogu biti peščane, šljunčane, stenovite ili betonske.

### Peščana plaža

Peščana plaža je plaža čije su površine obale i morsko dno od peska. Takve plaže obično imaju dugačke plićake i najpogodnije su za porodicau sa malom decom.

### Šljunčana plaža

Plaža čije je tlo sastavljeno od sitnog kamenja, izlokanog vekovnim abrazivnim delovanjima vode, naziva se šljunčana plaža. U Dalmaciji je za takva vrsta plaže se naziva žal ili žalo.

### Betonska plaža

Betonska plaža u Dubrovniku
Plaža čije su površine izgrađene od betona naziva se betonska plaža. Betonske plaže obično se grade na onom delu na kojem je pristup vodenim površinama otežan zbog stenovite obale.

Sadržaji
--------

Plaže mogu biti u potpunosti bez ikakvih sadržaja. Takve plaže obično se nalaze duž obale van naseljenih mesta i nazivaju se divlje plaže.

Ipak, većina plaža ima sadržaje poput restorana, kafe barova, sanitarnog čvora i tuševa. Moderne plaže opremljene su i sadržajima za sport i rekreaciju poput igrališta za odbojku na pesku, tobogana ili teniskih terena. Na takvim plažama obično postoji mogućnost iznajmljivanja skutera za vodu, gondola, pedalina, opreme i glisera za skijanje na vodi, daske za jedrenje, opreme za ronjenje i ostalog.

Na svakoj boljoj plaži deluje i služba za spasavanje koja je sastavljena od mladića i devojaka sa završenim kursem za spašavanje davljenika i pružanje prve pomoći.

Osim navedenih, postoje i nudističke (FKK) plaže na kojima je uobičajeno kupanje bez kupaćih kostima. Takve plaže su obično smeštene na diskretnim lokacijama te su na taj način manje izložene znatiželjnim pogledima. I nudističe plaže mogu imati potpune sadržaje ali mogu biti i bez sadržaja.

Najuređenije plaže, sa izrazito čistom vodom za kupanje te uređenom i održavanomo okolinom, nosilice su Međunarodne plave zastave, priznanja koje se dodeljuje za ekološku zaštitu okoline.

Vanjske veze
------------

***Plaža*** na Wikimedijinoj ostavi

* Najlepše plaže sveta Arhivirano 2007-04-29 na Wayback Machine-u
* Plava zastava Arhivirano 2008-12-01 na Wayback Machine-u
**Dušanka Kalanj** (Šibenik, 10. oktobra 1934. – Beograd, 12. marta 2010.), jugoslovenska i srpska televizijska spikerka i voditeljka. Prva je voditeljka TV Dnevnika u istoriji jugoslovenske televizije.

Biografija
----------

Rođena je 10. oktobra 1934. u Šibeniku od roditelja poreklom iz Benkovca i Kistanja u Dalmatinskoj zagori. Školovala se u Šibeniku, a engleski jezik i književnost diplomirala je na Beogradskom univerzitetu.

Bila je prva žena koja je vodila *Dnevnik*, a na Televiziji Beograd radila je od njegova osnivanja. Sloveći kao dobra govornica, umeće izvrsne dikcije i šarma prenosila je mlađim kolegama i uspostavila standarde za televizijske radnike. Generacije su je pamtile i poistovećivale s Televizijom Beograd.

Kao glumica se okušala 1961. u igranom filmu *Ne diraj u sreću* Mila Đukanovića gde je igrala sa Pavlom Vuisićem, Irenom Kolesar, Slobodanom Perovićem i Borislavom Pekićem.

Umrla je 12. marta 2010. u Beogradu.

Nagrade i priznanja
-------------------

Odlikovana je Ordenom zasluga za narod sa srebrnim vencem.

Od 2010. godine Udruženje novinara Vojvodine dodeljuje novinarkama, voditeljkama ili spikerkama nagradu »Press vitez – Dušanka Kalanj«. Ista nagrada koja se dodeljuje novinarima, voditeljima ili spikerima nosi ime Miće Orlovića.

Vidi još
--------

* Televizija Beograd

Izvori
------

1. 1 2  Spikerka kojoj se verovalo (*Blic*, 13. marta 2010.), Pristupljeno 28. aprila 2011.
2. ↑  Svi moji dnevnici - intervju (*NIN*, 2002.), Pristupljeno 28. aprila 2011.
3. ↑  „Borislav Pekić 1930-1992". Arhivirano iz originala na datum 2012-03-16. Pristupljeno 2016-11-13.
4. ↑  *NAGRADE DUŠANKA KALANj I MIĆA ORLOVIĆ*, Pristupljeno 28. aprila 2011.

Eksterni linkovi
----------------

* Dušanka Kalanj na sajtu IMDb
* Svi moji dnevnici - intervju (*NIN*, 2002.)
* Odlazak Prve dame Dnevnika (*Vreme*)
* Spikerka kojoj se verovalo (*Blic*, 13. marta 2010.)
* Umrla čuvena voditeljka Dušanka Kalanj (*Pres*, 13. marta 2010.) Arhivirano 2010-03-15 na Wayback Machine-u
* *Video: Dušanka Kalanj (1934-2010) – In memoriam*, Pristupljeno 28. aprila 2011.
* Bila je najljepša žena TV Beograd, a umrla je zaboravljena od svih (15. septembra 2015.)