recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hirkanijske šume** čine jedinstveni šumoviti masiv koji se proteže 900 km duž Kaspijskog mora, između Kavkaza i planina Elburz, u Azerbejdžanu i Iranu. Zauzimaju površinu od 55.000 km2. Istorija ovih šuma širokog lišća datira od 25 do 50 miliona godina, kada su pokrivale veći dio ovog sjevernog umjerenog područja. Ova ekoregija se može smatrati majkom evropskih šuma, jer su se nakon pleistocenskih glacijacija mnoge biljke raspršile po cijelom kontinentu iz ovog važnog utočišta. 

Ljudska naselja u području Hirkanske šume datiraju iz 10.000 pne (u Gorganu). Različite kulture su se naseljavale na ovom području kroz istoriju i usko su povezane sa šumama i pejzažom. 

Perzijski leopard

Fauna
-----

Ime potiče od "Vučje zemlje", jer su hirkanske šume dom vukova, mrkog medvjeda, zlatnih šakala, perzijskih leoparda, kaspijskog tigra. Hirkanske šume su jedno od najvažnijih svjetskih staništa za ugroženog perzijskog leoparda, a smatra se da 20 jedinki naseljava Nacionalni park Golestan. Njihov opstanak zavisi od domaćih kopitara u šumi: divlje svinje, srne, jelena i divlje koze. Endemske životinje su: Steinerova lacerta, pećinski daždevnjak i hirkanski poljski miš. Prisutno je ukupno 58 vrsta sisara i 180 vrsta ptica.

Flora
-----

Šuma ima visok stepen rijetkih i endemičnih vrsta drveća. Najstarija stabla stara su 300-400 godina, a neka su možda i do 500 godina. Kavkaska zelkova i kavkaski orah su primjeri postglacijalnog reliktnog drveća.

Svjetska baština
----------------

Hirkanijske šume su 2023. god. uvrštene na listu UNESCO-ove svjetske baštine.

U poređenju sa šumama u drugim regijama Evrope i Azije, ovdje je opstao veliki dio izvornog staništa. i ako je trećina hirkanskih šuma iskrčena od 1950. godine, uglavnom za komercijalno drvo, stočarstvo i poljoprivredu. Čaj i ljekovito bilje su među glavnim proizvodima koji se beru. Gotovo polovina hirkanskih šuma ima operativne planove upravljanja šumama, a određena zaštićena područja pokrivaju 2% površine. Najveće zaštićeno područje Irana u ekoregiji je Alborz-e-Markazi sa 3.988 km2, dok je Nacionalni park Girkan od 380 km2 najveći u Azerbejdžanu.

Izvori
------

1. ↑  Hirkanske šume na UNESCO-ovoj list - succow-stiftung - pristupljeno 10.1.2024.
2. ↑  „Letonija, spomenici upisani na listu svjetske baštine". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 19. 5. 2021.
3. ↑  „Hirkanijske šume". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 8. 1. 2024.
**Cachoeira do Sul** je grad od 69,750 i općina od 81,552 stanovnika. na jugu Brazila u Saveznoj državi Rio Grande do Sul.

Geografske karakteristike
-------------------------

Cachoeira se prostire na sjevernoj obali rijeke Jacuí, udaljena 196 km zapadno od svog administrativnog centra Porto Alegra.

Historija
---------

Prvi Portugalski kolonisti iz São Paula naselili su se 1750. nakon njih i kolonisti sa Azora.
Velika grupa pokrštenih Guarani indijanaca doseljena je 1769. kao i afrički robovi da rade po plantažama.
U to vrijeme mjesto se zvalo *Capela de São Nicolau*.

Pod tim imenom postao je parohija 1779.
Njemački kolonisti došli su 1857. a nakon njih i talijanski oko 1880.
Poveljom kralja Joãoa VI iz 1819. dobio je status vile i općine pod imenom *Vila Nova de São João da Cachoeira*.
Toponim Cachoeira se odnosio na nedaleke brzake. 

Status grada dobio je 1859. a 1944. i svoje današnje ime Cachoeira do Sul.

Cachoeira je danas trgovački centar ratarsko-stočarskog kraja.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „A Cidade" (portugalski). Prefeitura Municipal do Cachoeira do Sul. Pristupljeno 08.01.2024.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „Cachoeira do Sul Municipality in Rio Grande do Sul" (engleski). City Population. Pristupljeno 08.01.2024.
3. 1 2 3  do Sul/ „Cachoeira do Sul" (engleski). City Population. Pristupljeno 08.01.2024.

Vanjske veze
------------

***Cachoeira do Sul*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Prefeitura Municipal do Cachoeira do Sul* (službene stranice) ()
**Saša Božić** (Vinkovci, 17. veljače 1979.), hrvatski kazališni redatelj i dramaturg. 

Diplomirao je kazališnu režiju i radiofoniju na Akademiji dramske umjetnosti u Zagrebu. Već za vrijeme studije kao dramaturg počinje surađivati sa brojnim priznatim koreografima u polju suvremenog plesa kao što su Isabele Schaad (Njemačka), Simone Aughterloney (Njemačka), Francesca Scavette (Norveška), Martine Pisani (Francuska) i Dalija Aćin (Srbija). Potpisuje dramaturgiju za nagrađivane predstave poput *Ogoljeno* (Zagrebački plesni ansambl, koreografija: Snježana Abramović Milković), a koja je 2008. godine dobila prestižnu Nagradu hrvatskog glumišta u kategoriji najbolje plesne predstave, *Nos Vamos a ver* (Kazalište Novi život, koreografija: Ksenija Zec), *Isto* (*Zagrebački plesni ansambl*, nagrađena Nagradom hrvatskog glumišta za najbolju koreografiju Kseniji Zec). Za zajednički projekt s beogradskom umjetnicom Dalijom Aćin *Handle with a great care* nagrađen je prvom nagradom *Jardin d' Europe*, jednog od najprestižnijeg europskog plesnog festivala *Impulstanza* u Beču 2008. 

Njegovi projekti predstavljeni su na Eurokazu, BITEF-u, *Transeuropa festivalu*; a surađuje s europskim kazališnim kućama poput *Hebbel am Ufer* (Njemačka), *Kaaitheatre* (Belgija), *Pact Zollverein* (Švicarska), *Gessnerale* (Švicarska), *The National Dance Centre* (Finska), *Beogradsko dramsko pozorište* (Srbija). S Barbarom Matijević vodi nezavisnu kazališnu skupinu *de facto*.

Vrlo uspješno surađuje sa Ksenijom Zec na brojnim kazališnim predstavama u Kazalištu Trešnji kao što su: *Šeherezada, Tijelo, Vis Životinje* i brojne druge. 

Kao kazališni redatelj zapažena je njegove postavka drame Ranka Marinkovića *Glorija* u Teatru &TD sa Natašom Dangubić u naslovnoj ulozi i predstava *Nosferatu* u produkciji skupine *de facto*, *dance\_lab collective* i Teatra &TD.

Godine 2012. prvi put surađuje sa prestižnim Dubrovačkim ljetnim igrama gdje postavlja autorski rad *Skup: igre*, koji se bavio sjećanjima gledatelja na kultnu predstavu *Skup* u režiji Koste Spaića, praizvedenu na Igrama 1958. godine, a koja se igrala 14 sezona.
**Elaine Lan Chao** (kineski: 趙小蘭, pinyin: Zhào Xiǎolán, Wade-Giles Chao Hsiao-lan; 26. 3. 1953. – ), američka političarka i 24. po redu sekretar za rad. Ona je prva Amerikanka azijskog porijekla koja je ikada služila u federalnom kabinetu.

Rođena je na Tajvanu kao dijete šangajskog poduzetnika i kineske historičarke. S osam godina joj se familija preselila u SAD, gdje je stekla niz diploma iz ekonomije i menadžmenta. Ukupno ima oko 26 raznih akademskih titula dodijeljenih od strane visokih škola širom svijeta.

Većinu svoje karijere je provela u bankarstvu, ali i u raznim republikanskim administracijama. Predsjednik George H.W. Bush ju je 1989. godine imenovao zamjenicom sekretara za transport, a 1991. je postala direktoricom Mirovnog korpusa te ustanovila program te organizacije u post-komunističkoj Istočnoj Evropi.

1990-ih je vodila United Way of America, te bila aktivna u konzervativnom trustu mozgova zvanom Fondacija Heritage.

Godine 2001. ju je George W. Bush imenovao sekretarom za rad u svojoj administraciju i tu dužnost obavljala je do 2009. godine.

Elaine Chao je udana za Mitcha McConnella, republikanskog senatora iz Kentuckyja i glavnog biča u republikanskoj senatskoj frakciji.

***Elaine Chao*** na Wikimedijinoj ostavi
*Vidi takođe: Sava*

  

**Trnjanska Savica** je zagrebačko gradsko naselje (kvart) koje se nalazi sjeverno od rijeke Save. Na istoku granići sa Folnegovićevim naseljem, na zapadu sa Starim Trnjem, na sjeveru sa mjesnim odborom Marin Držić, a na jugu sa Novim Zagrebom, tj. sa Zapruđem.

Iz stambenih zgrada se pruža prekrasan pogled na rijeku Savu i jezero Bundek, te na istočni dio Novog Zagreba.
Kvart je dobro prometno povezan s centrom grada. Kroz Savicu prolaze dnevne tramvajske linije 6, 7 i 8, noćna tramvajska linija 31, te autobusna linija 218 koja naselje povezuje s Glavnim kolodvorom.

Posebnost Savice su platoi, kojih ima 4, a prostiru se gotovo duž cijelo naselje. 

Na Savici se nalaze brojne ustanove. Neke od njih su: Osnovna škola Jure Kaštelana, dječji vrtić Savica, Tržnica Savica, dom zdravlja Savica, knjižnica Savica, državna geodetska uprava itd.

  

Prema podjeli ustanovljenoj Statutom Grada Zagreba 14. prosinca 1999. pripada gradskoj četvrti Trnje.

Sport
-----

* **NK ZET**- nogometni klub
* **NK Croatia 98**- nogometni klub
* **HTK Chromos Savica**- teniski klub koji se natječe u 1. Hrvatskoj teniskoj ligi

Zanimljivosti
-------------

Na Savici su snimane poznate hrvatske humoristične serije:
Stipe u gostima i Zauvijek susjedi.

Fotogalerija
------------

* Najveća stambena zgrada na Savici, tzv. "oficirski neboder"Najveća stambena zgrada na Savici, tzv. "oficirski neboder"
* Tržnica SavicaTržnica Savica
* Tipična arhitektura SaviceTipična arhitektura Savice

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Trnjanska Savica** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
Koordinate: 41° 22′ 00" SGŠ, 22° 26′ 60" IGD
**Đulelija** (mak. *Ѓулели*, tur. *Göleli*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Đulelija je naselje u okviru opštine Valandovo.

Prirodni uslovi
---------------

Đulelija je smeštena u jugoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Valandova, naselje je udaljeno 15 kilometara severozapadno.

Naselje Đulelija se nalazi u istorijskoj oblasti Bojmija. Naselje je položeno u južnoj podgorini planine Plavuš, na približno 110 metara nadmorske visine. Južno od naselja pruža se dolina reke Vardar.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Đulelija je prema poslednjem popisu iz 2002. godine bila bez stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju bili su Turci (spontano se iselili u maticu posle Drugog svetskog rata), a pretežna veroispovest mesnog stanovništva islam.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.valandovo.gov.mk Zvanična stranica opštine Valandovo

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Valandovo |
| --- |
| **Valandovo** • 
Ajranlija • 
Arazlija • 
Bajrambos • 
Balinci • 
Baraklija • 
Bašalija • 
Bašibos • 
Brajkovci • 
Buluntulija • 
Vejselija • 
Gradec • 
Grčište • 
Dedeli • 
Đulelija • 
Josifovo • 
Kazandol • 
Kočulija • 
Marvinci • 
Pirava • 
Plavuš • 
Prsten • 
Rabrovo • 
Sobrija • 
Tatarlija • 
Terzelija • 
Udovo • 
Čalaklija • 
Čestevo |  |
**Damir Boras** (Zagreb, 25. listopada 1951.) hrvatski je znanstvenik i rektor Sveučilišta u Zagrebu. Javnosti je odnedavno poznat po zalaganju da se u hrvatske osnovne škole vrati ćirilica kao obvezni ili fakultativni predmet.

Životopis
---------

Rođen je u Zagrebu 25. listopada 1951. godine. Majka Maja Boras (r. Kalogjera) potječe iz stare korčulanske obitelji, bivša je odvjetnica i kći Marka Kalogjere, utemeljitelja i prvog biskupa Hrvatske starokatoličke crkve te sestra ekonomskoga stručnjaka dr. sc. Dražena Kalogjere. Otac Mile Boras bio je rodom iz Vitine blizu Ljubuškog u Bosni i Hercegovini, a u Zagreb je došao u četvrtom razredu srednje škole. Diplomirao je na zagrebačkom Pravnom fakultetu gdje je kasnije postao profesorom rimskoga prava. Sin Damir maturirao je u Klasičnoj gimnaziji 1970. godine (26 godina nakon što je u istoj školi maturirao njegov otac), a već je 1974. diplomirao na zagrebačkom Elektrotehničkom fakultetu te stekao zvanje diplomiranoga inženjera elektrotehnike. Nakon diplome zaposlio se u Referalnom centru Sveučilišta u Zagrebu odakle 1984. godine prelazi na Filozofski fakultet u Zagrebu gdje je 1998. godine stekao doktorat u polju informacijskih i komunikacijskih znanosti. Na Filozofskom fakultetu radi i danas, a trenutno obnaša dužnost dekana na koju je prvi put izabran 2009. godine. 
Od 2000. do 2006. godine u Leksikografskom zavodu Miroslav Krleža obavljao je dužnost prvog pomoćnika ravnatelja za informatizaciju i znanstvenu suradnju, a od 2011. do 2012. godine bio je predsjednik Upravnoga vijeća Hrvatske izvještajne novinske agencije (Hine).

Kao predloženik Vijeća društveno-humanističkog područja te Fakulteta političkih znanosti, Filozofskoga fakulteta i Učiteljskoga fakulteta, tajnim je glasovanjem izabran za 82. rektora Sveučilišta u Zagrebu nakon što je u drugom krugu pobijedio svoju protukandidatkinju prof. dr. sc. Blaženku Divjak. Svoje će četverogodišnje mandatno razdoblje započeti 1. listopada 2014. godine.

Objavio je više od 90 znanstvenih i stručnih radova. Aktivno se služi engleskim, francuskim, njemačkim i talijanskim jezikom, a pasivno slovenskim, makedonskim, latinskim i starogrčkim. Član je Hrvatske starokatoličke crkve i predsjednik je njezina Sinodalna vijeća. Supruga Alena Boras profesionalna je diplomatkinja, a jedina kći Dora magistrica prava.

Nagrade i priznanja
-------------------

* 1975. - Prva nagrada na međunarodnom javnom natječaju za projekt Nacionalne i sveučilišne knjižnice
* 1973. - Rektorova nagrada za rad "Daljinska komunikacija s računalom" (Sveučilište u Zagrebu)
* 1970. - Zlatna medalja na međunarodnom natjecanju iz poznavanja klasične kulture i jezika (San Remo, Italija)

Članstva
--------

* Hrvatska paneuropska unija
* Hrvatsko društvo za jezične tehnologije
* Hrvatsko društvo za promicanje informatičkog obrazovanja
* Hrvatsko informacijsko i dokumentacijsko društvo
* Matica hrvatska

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2014-05-02. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2014-05-02. Pristupljeno 2014-07-26.
3. ↑
4. ↑
**Kukavica** je planinski masiv ograničen sa istoka Južnom Moravom, sa zapada Vučjankom, sa severa Leskovačkom poljem, dok na južnoj strani prelazi u brdsko-planinsko područje Grdeličke klisure. Administrativno je u Pčinjskom i Jablaničkom okrugu, opština Vladičin Han, jugoistočna Srbija. Najbliža mesta su Vladičin Han, Grdelica i Vučje. Planinski masiv Kukavice pripada Rodopskom planinskom sistemu, sa najvišim vrhom Vlajna na 1.442 m nadmorske visine, dok na južnim padinama postoji nekoliko vrhova visine do 1.400 metara.

Geološka podloga pretežno je sačinjena od gnajsa u fazi raspadanja, nastalih metamorfozom sitnozrnih klastita. Matični supstrat čine pretežno kristalasti škriljci, a zemljišta pripadaju razvojnoj seriji na kiselim i silikatnim stijenama. Najzastupljeniji tip zemljišta su kisela smeđa zemljišta, profila A-(V)-S.

Na prostoru planine javlja se više tipova različitih i raznovrsnih staništa mnogobrojnih vrsta faune i flore. U vegetacijskom pojasu od oko 500 m, odnosno visinskom dijapazonu od 670 m do 1200 m n.v. promjena orografskih i edafskih karakteristika uslovila je pojavu više različitih zajednica htastovih, bukovih i četinarskih šuma koje imaju ekološku vrijednost i biološku stabilnost. Listopadno drveće je samoniklo, dok su četinari veštački pošumljeni.

Mezijska bukva

Vode
----

Prostor Kukavice bogat je slivovima Kukavičke, Jabukovačke, Rdovske, Letovičke, Jastrebačke i Bistričke reke. Severnom stranom planine probija se brza i bistra reka Vučjanka, koja je usekla u stenje kanjon, dubok 300 metara. Njeno korito puno je vodopada, slapova i virova, od kojih su najpoznatiji Đokini virovi (u blizini Vučja). Reka izvire na oko 1.100 metara nadmorske visine, duga je 18 kilometara i ulazeći u leskovačku kotlinu uliva se u reku Veternicu. Kanjon Vučjanke je dugačak 2 kilometra, usečen između vrhova Kitka (988 metara) i Samaric (619 metara). Na izlazu iz kanjona, na levoj obali, nalazi se HE Vučije, podignuta 1903. godine. Hidroelektrana Vučje je druga hidroelektrana podignuta u Srbiji. Baš te vode ispiraju i odnose puteve i mnoga sela su većim delom godine nedostupna običnim vozilom.

Strogi rezervat prirode Kukavica
--------------------------------

Strogi rezervat prirode Kukavica proglašen je 1980. god, na predlog Republičkog zavoda za zaštitu prirode. Nalazi se na istočnoj padini planine. Predstavlja očuvanu zajednicu mezijske bukve (*Fagetum moesiacae serbicum Rud.*) prašumskog tipa. U jugoistočnoj Srbiji je jedan od retkih netaknutih prirodnih šumskih ekosistema potpunog sklopa, povoljnih stanišnih uslova, sa vitkim stablima bukve starosti oko 140 godina. Očuvanost sastojine prašumske strukture u rezervatu osnova je za očuvanje geofonda bukve i njenih zajednica. 

Na području je uspostavlјen režim zaštite I stepena na kojem se sprovodi zaštita kojom se omogućavaju procesi prirodne sukcesije i očuvanje staništa i životnih zajednica u uslovima divlјine. Pored zabrane i ograničenja koje su regulisane propisima kojima se uređuje zaštita prirode, zabranjuje se i promjena namjene zaštićenog područja.
Kateter rastavljen
Urinarni kateter za jednokratnu upotrebu, 40 cm
U medicini, **kateter** je tanka cijev napravljena od medicinskih materijala i ima široku upotrebu. Kateteri su medicinske naprave koje se mogu umetnuti u tijelo radi liječenja bolesti ili da se izvede hirurški zahvat. Modifikovanjem materijala ili prilagođavanjem načina kako se kateteri proizvode, moguće ih je prilagoditi za kardiovaskularne, neurološke, gastrointestinalne, neurovaskularne, i oftalmološke aplikacije.
Kateteri se mogu umetnuti u tjelesnu šupljinu, kanale ili žile. Funkcionalno, oni omogućuju drenažu, davanje tekućina ili plinova, pristup hirurškim instrumentima, te imaju široku upotrebu u drugim procesima zavisno od vrste katetera. Postupak umetanja katetera naziva se  *kateterizacija*. Kateter je najčešće tanka, fleksibilna cijev ("mehki" kateter), iako su kateteri dostupni sa različitim nivoima čvrstoće zavisno od primjene. Kateter koji se nalazi unutar tijela, privremeno ili trajno, naziva se kao **kateter sa prebivalištem**. Trajno umetnuti kateter može se nazvati *permcath* (trajni kateter).
U drevnoj Siriji kateter je pravljen od trske. "Kateter - καθετήρ" je isprva podrazumijevao bilo koji instrument koji je umetnut. Riječ dolazi od grčkog glagola "kathiemai - καθίεμαι", što znači "ubaciti", jer se kateter "ubacuje" u tijelo.

Historija
---------

Kateteri su korišteni od strane čovječanstva još od davnih vremena. Drevni Sirijci su pravili katetere od trstike. Drevni Grci su koristili šuplje metalne cijevi koje su bile umetane kroz mokraćnu cijev u mokraćni mjehur kako bi ga ispraznili. U modernoj medicini, upotrebu katetera je prvi opisao dr. N.B. Sornborger koji je patentirao špricu i kateter 1868. Godine. Tokom ranih 1900-ih jedan čovjek iz Dublina po imenu Walsh i slavni škotski urolog Norman Gibbon napravili su standardni kateter koji se i danas koristi u bolnicama - Gibbon-Walsh kateter. Moderni jednokratni kateter prvi put je osmislio David S. Sheridan tokom 1940-ih godina. On je razvio modernu za jednokratnu upotrebu plastičnu endotrahealnu cijev koja se koristi za održavanje disajnih puteva otvorenim za vrijeme operacije i u hitnim slučajevima.

Vrste katetera
--------------

### Urinarni kateteri

Urinarni kateteri su šuplje, djelomično fleksibilne cijevi koje prikupljaju urin iz mjehura. Urinarni kateteri dolaze u raznim veličinama i vrstama. Kateteri mogu biti napravljeni od:

* gume
* plastike (PVC)
* silikona
* lateksa

Cijev katetera je povezana sa kesom koja drži urin. Kateteri su obično potrebni kada pacijent ne može isprazniti mokraćni mjehur. Ako se mjehur ne prazni, urin se kupi i dovodi do pritiska na bubrege. Pritisak može dovesti do zatajenja bubrega, što može biti opasno i može dovesti do trajnog oštećenja bubrega. Većina katetera su potrebni dok se pacijentu ne povrati sposobnost za nesmetano mokrenje, što obično traje kratko vrijeme. Starije osobe i one sa stalnim ozljedama ili prilikom teških bolesti moraju koristiti urinarne katetere više vremena, a ponekad i za stalno.
**Patrick Cazal** (Saint-Joseph, Réunion, 6. travnja 1971.), umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac, aktualni izbornik reprezentacije Tunisa. Cazal je, uz Jacksona Richardsona i Daniela Narcissea, jedan u nizu vrhunskih francuskih rukometaša rodom s Réuniona. Igrao je na poziciji desnog vanjskog, a visok je 185 cm.

Cazal je rođen 6. travnja 1971. na Réunionu gdje je i započeo igrati rukomet. Po dolasku u Francusku, Cazal sklapa svoj prvi profesionalni ugovor s klubom Paris HB, ali nakon kraćeg vremena prelazi u Montpellier HB sa kojim 1999. osvaja prvenstvo i kup. Iste te godine odlazi u Ligu ASOBAL gdje 3 godine igra za klub Bidasoa Irún. Kako uspjeha u klubu nije bilo, 2002. odlazi u Bundesligu gdje igra za TUSEM Essen sa kojim osvaja EHF-ov kup 2005. godine. Iste godine vraća se u Francusku gdje igra za Dunkerque HBGL, gdje će i završiti karijeru i postati trener. 

Za reprezentaciju je debitirao 2. studenog 1994. protiv Švicarske, a bio je član momčadi koja je osvojila dva svjetska zlata (Island i Francuska) i dvije bronce (Japan i Portugal), a sudjelovao je i na Olimpijskim igrama. Sakupio je 171 nastup i postigao 482 pogotka.

| * p
* r
* u
Sastav Francuske  na  IHF Svjetskom prvenstvu 2001. – 1. mjesto |
| --- |
| 
* 1 Gaudin
* 2 Fernandez
* 4 Dinart
* 5 G. Gille
* 6 B. Gille
* 8 Narcisse
* 9 Anquetil
* 10 Golić
* 11 Girault
* 12 Martini
* 13 Puigségur
* 16 Omeyer
* 17 Richardson
* 18 Abati
* 19 Cazal
* 20 Plantin
* Izbornik: Costantini

 | Francuska |
Za ostale osobe s istim imenom, v. Jim Kelly (razvrstavanje).
**James Edward Kelly** (Pittsburgh, Pennsylvania, 14. februar 1960 in ) je bivši quarterback igrač američkog fudbala koji je u NFL-u nastupao za Buffalo Billse a u USFL-u za Houston Gamblerse.

Kelly je profesionalnim igračem postao u draftu 1983. godine, kada je na barem jednoj NFL-ovoj listi rangiran ispod Johna Elwaya. Koristeći napadnu taktiku zvanu K-Gun - koju su kasnije preuzeli Indianapolis Colts pod vodstvom Peyton Manninga - Kelly je Buffalo Billsima pomogao da dođu do četiri uzastopna Super Bowla - 1990, 1991, 1992, and 1993 - iako su sva četiri izgubili. Godine 2002. je uvršten u Halu slavnih profesionalnog fudbala.

Izvori
------

1. ↑  Jim Kelly
2. ↑  „HOF - Jim Kelly - Buffalo Bills". Arhivirano iz originala na datum 2007-11-16. Pristupljeno 2009-04-05.
3. ↑  ESPN - Jim Kelly Stats, News, Photos - Buffalo Bills - NFL Football

Vanjske veze
------------

* Jim Kelly Official Web Site
* Jim Kelly profile at Pro Football Hall of Fame
* "Hunter's Hope" Official Web Site
* Hall of Fame Life Promotions Official Web Site Arhivirano 2016-10-03 na Wayback Machine-u
* Jim Kelly profile at Notable Names Database
**Mladen Bojinović** (srpski: **Младен Бојиновић**; Banja Luka, 17. siječnja 1977.) je srpski rukometaš i reprezentativac. Trenutno igra za francuski Paris HB. Visok je 2.02 m, a težak 101 kg. Igra na poziciji vanjskog igrača.

Karijera
--------

Karijeru je započeo kao član RK Borac Banja Luka, a 1998. godine prelazi u RK Partizan. Već sljedeće sezone postaje član španjolskog Ademar Leóna koji je te sezone igrao u Ligi prvaka. Nakon godinu dana u Leónu odlazi u Bidasoa Irún, s kojim je te sezone stigao do polufinala EHF kupa. Sljedeće sezone postaje član Barcelone u kojoj je igrao zajedno sa zemljakom Ivanom Lapčevićem. S Barcelonom je stigao do finala EHF kupa, ali je momčad izgubila od njemačkog THW Kiela.

### Montpellier HB

Već sljedeće sezone odlazi u francuski Montpellier HB u kojem igra i danas. U svojoj prvoj sezoni u klubu već osvaja Ligu prvaka. Tijekom sezone 2003/04. postiže 30 pogodaka u europskim natjecanjima, ali Montpellier nije uspio ponoviti prošlogodišnji uspjeh, već gubi u osmini finala od SC Pick Szegeda. Sljedeća je sezona bila uspješna za njega. Postigao je ukupno 64 pogotka u Ligi prvaka, a Montpellier je stigao do polufinala. Nakon dvije manje uspješne sezone, sezona 2007/08. je bila najuspešnija za njega. Tijekom te je sezone postigao čak 78 golova u 12 utakmica tijekom Lige prvaka (prosečno 6,5 po utakmici).

### Reprezentacija

Iako je rođen na području današnje Bosne i Hercegovine, Bojinović igra za reprezentaciju Srbije. Jedan je od njezinih najboljih igrača i član je postave koja nastupa na rukometnom SP u Hrvatskoj. U utakmici drugog kruga protiv Njemačke, Bojinović je bio ključni čovjek koji je Srbiji donio izjednačenje u posljednjim sekundama (35:35) nakon jedne izvrsne utakmice, nezivjesne do samog kraja.
**Podkraj** je naselje istočno od Vipavske doline i leži na prevoju spoja kraških visoravni Trnovskog gozda, Nanosa i Hrušice i spada pod Općinu Ajdovščina.

Geografija
----------

Ostaci rimskog castruma Ad Pirus
Nalazi se na nadmorskoj visini od 800 m, a ovom zbijenom naselju pripadaju i zaselci Trševje i Srebote. Leži na cesti 621 Ajdovšćina-Col - Kalce, a od općinskog centra je udaljen 15 km. U mjesnu zajednicu Podkraj spadajo i sela Višnje, Bela i Vodice koja ukupno broji oko 700 stanovnika.

Rimski *Ad Pirum*
-----------------

Kroz Podkraj je vodila rimska cesta od Aquileje do Emone (Ljubljana). Na najvišoj točki rimske ceste na planini Hrušici (858 m) je postojao rimski castrum **Ad Pyrum** kraj zaselka Grušica. Od I. stoljeća je ovdje bila poštanska stanica, a od II. stoljeća dalje je vojna baza. U nemirna vremena, u drugoj polovici III. stoljeća gradi se jaka utvrda kao dio Julijske klaustre.. Sačuvani su ostaci utvrde i zidova zgrada. Tu su i ostaci ranokršćanske kapelice.

Zanimljivosti
-------------

* U središtu sela je crkva sv. Marije s gotičkim prezbiterijem

* Kroz Podkraj vodi transverzala tj. slovenski planinarsi put. Podkraj je ishodišče za stazu k Vojkovoj koči na Nanosu i k Pirnatovoj koči na Javorniku, a pored toga su uređene i označene i planinarske staze na obližnju Križnu goru i Sveti duh.
* U Podkraju je 1919. rođen poznati slovenski fotograf Edi Šelhaus

U središtu Podkraja je gostiona, a i u obližnjem selu Hrušica.
**Bitka kod Challansa** se odigrala 13. aprila 1793. na zapadu Francuske za vrijeme Vandejskog rata između snaga republikanske vlade pod vodstvom generala Henrija de Boularda na jednoj, i vandejskih kontrarevolucionarnih pobunjenika na drugoj strani. Do nje je došlo nakon bitke kod Pont-Charraulta u kojoj su pobunjenici porazili republikansku vojsku pod vodstvom generala Louisa de Marcéa koji je nakon tog fijaska smijenen. Marcéovi vojnici, pretežno dobrovoljci iz oblasti Gironde, su za novog zapovjednika izabrali de Marcéovog zamjenika, potpukovnika de Boularda, a što su naknadno potvrdili politički komesari vlade u Parizu. Boulard je 7. aprila iz grada Sables-d'Olonne pokrenuo ofanzivu čiji je cilj bio odbaciti pobunjeničke snage što dalje od atlantske obale i tako spriječiti da pobunjenici eventualno prime pomoć od Britanaca koji su tada sa republikanskom Francuskom bili u ratu. De Boulard je podijelio svoje snage u dvije kolone - jedna je 8. aprila zauzela sjedište pobunjeničkog vođe Jean-Baptistea Jolyja, a druga 9. aprila nakon manje čarke zauzela mjesto Saint-Gilles-sur-Vie. 12. aprila je de Boulard odlučio nastaviti napredovanje i zauzeti mjesto Challans na sjeveru; u tome ga je ispočetka zaustavila Jolyjeva pobunjenička vojska, koja je oslanjanala na neprohodnu rijeku Vie; grupa od oko 80 Boulardovih husara je, međutim, uspjela prijeći rijeku i zaobići pobunjeničke redove, potakavši Jolyja na povlačenje prema sjeveru, gdje mu je trebalo stići pojačanje pod komandom Françoisa de Charettea. Boulard je zauzeo grad, ali je sljedeći dana morao odbiti napad od oko 3000-4000 pobunjenika, uključujući Charetteovo pojačanje. Tokom bitke se iskazala prednost republikanaca u artiljeriji te su pobunjenici razbijeni i prisiljeni na još jedno povlačenje. De Boulard ih, međutim, nije nastojao goniti, držeći se unaprijed postavljenih isntrukcija, te je sa svojom vojskom nastavio prema sjeverozapadu i zauzeo otok Île de Noirmoutier.

Literatura
----------

* Émile Gabory (2009). *Les Guerres de Vendée*. Robert Laffont. , p. 151-152.
**Srednjoškolsko igralište**, kolokvijalno zvano **Srednjika**, je sportski centar u Osijeku. Nalazi se u Istarskoj ulici br. 1d. Njegovih pet sportskih terena glavno su okupljalište osječkih rekreativaca. Rekreativci se okupljaju i na dva terena Sokolskog doma, na igralištu na Kopiki, na novosagrađenim terenima uz dvoranu Jug te na terenima uz osnovne i srednje škole. Popularna su igrališta *Moša* (Osnovna škola OŠ Vladimira Becića (nekad OŠ "Moša Pijade"), *Braćika* (OŠ Franje Krežme (nekad OŠ "Braća Ribar") te Iktus. Na Srednjiki postoji i skejt-park, na kome vježbaju bajkeri i skejteri.

Najpopularniji sportovi među osječkim rekreativcima su nogomet, košarka i odbojka (uključujući i odbojku na pijesku), a sporadično se sreću hokej na betonu, badminton i autohtoni picigin. Timski sportovi prednjače, ali postoje i individualni rekreativci, naročito biciklisti i trkači, koji koriste biciklističke staze, pojas uz Dravu i spomenute terene.
Jedna od legendi srednjoškolskog igrališta je David Vajda,poznat je po tome da ide na "srednjiku" cijeli dan i da ide samo tamo.U većini slučajeva ide biciklom.

Izvori
------

* Osječki dom, VI, 726, 12 - Osijek, 30-31. VII. - 1. VIII. 2005.

1. ↑  „Srednjoškolsko igralište". Športski objekti d.o.o..
Termičko širenje nekih gasova, tečnosti i čvrstih supstanci
**Fizička osobina** je svaka osobina, koja je merena, čija vrednost opisuje stanje fizičkog sistema. Promene u fizičkim osobinama sistema se mogu koristiti za opis njegove transformacije ili evolucije između njenih trenutnih stanja. Kvantitativno fizičko svojstvo se naziva fizička veličina.

Fizičke osobine se često karakterišu kao intenzivna i ekstenzivna svojstva. Intenzivna svojstva ne zavise od veličine ili zapremine sistema, niti od broja materije u objektu, dok ekstenzivna svojstva pokazuju aditivni odnos. Ove klasifikacije u celini su validne samo u onim slučajevima, kada manje jedinice uzorka ne formiraju interakcije u datom fizičkom ili hemijskom procesu, ili u kombinaciji.

Gustina kuhinjske soli kao funkcija koncentracije
Osobine se takođe mogu klasifikovati s obzirom na pravac njihove prirode. Na primer, svojstva izotropa se ne menjaju u zavisnosti od pravca posmatranja, tako i anizotropska svojstva imaju prostorne disprezije.

Može biti teško da se utvrdi da li je data osobina svojstvo materijala ili ne. Boja, na primer, može se posmatrati i meriti, međutim, ono što neko doživljava kao boju je zapravo interpretacija refleksnih svojstava površine i svetla koje se koristi da se osvetli. U tom smislu, mnoge prividne fizičke osobine se nazivaju dodatnim. Dodatna svojstva su ona koja su stvarna, mada sekundarna nekim drugim fundamentalnim svojstvima. To je slično tome da su objekti nadopuna atomske strukture. Šolja može da ima fizička svojstva mase, oblika, boje, temperature, etc, međutim ta svojstva su nadopuna atomske strukture objekta, koja je bazirana na kvantnoj strukturi.

Fizičke osobine su u suprotnosti sa hemijskim osobinama, koje određuju način kako se materijal ponaša u hemijskoj reakciji.

Vidi još
--------

* Fizička veličina
* Hemijska osobina

Literatura
----------

* Cesare Emiliani (1987). *Dictionary of the Physical Sciences: Terms, Formulas, Data*. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-503651-0.
* Robert A. Meyers (2001). *Encyclopedia of Physical Science and Technology* (3rd izd.). Academic Press. ISBN 978-0-12-227410-7.

Spoljašnje veze
---------------

***Fizička osobina*** na Wikimedijinoj ostavi

* Izvori podataka fizičkih i hemijskih osobina Arhivirano 2011-08-04 na Wayback Machine-u – Spisak literature koja pokriva nekoliko hemijskih i fizičkih osobina različitih materijala

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85082249
* BNF: cb11977870c (podaci)
* NKC: ph392377

 |
**Hans Peter Ludvig Gentzel** (Göteborg, 12. listopada 1968.) je umirovljeni švedski rukometni golman i repezentativac, jedan od najboljih golmana svoje generacije. S reprezentacijom Švedske je bio trostruki europski prvak, svjetski prvak (1999.) godine te osvajač olimpijskog srebra u Sydneyju 2000. godine. Gentzel je od 1998. do 2002. godine tri puta za redom bio proglašavan najboljim golmanom EHF Eura.

Karijeru je započeo u IK Helmu, da bi 1989. godine prešao u Redbergslids IK, s kojim je šest puta bio nacionalni prvak. Nakon dvije godine u Španjolskoj, prelazi u Njemačku, prvo u HSG Nordhorn, gdje igra osam sezona, a onda u THW Kiel, gdje nakon jedne sezone završava karijeru. Za reprezentaciju je debitirao 1992. godine, a umirovio se 2009. godine, nakon EHF Eura, skupivši 224 nastupa.

Nakon povratka u Švedsku 2010. godine, radio je kao dio stručnog tima na pripremi Svjetskog prvenstva 2011. godine. Početkom 2011. godine postao je dio uprave novoosnovane organizacije *Svensk Elithandboll*.
**Andréi Xepkin**, rođen kao **Andrij Ščepkin** (ukrajinski: Андрій Щепкін; Zaporožje, 1. svibnja 1965.) je umirovljeni ukrajinsko-španjolski rukometaš i reprezentativac koji je igrao na poziciji pivota te je svojevremeno slovio za jednog od najboljih igrača na svojoj poziciji. Karijeru je započeo još za vrijeme Sovjetskog Saveza, a 1991. godine je prešao u španjolski Puleva Maristas. Već je 1993. godine potpisao za Barcelonu, za koju je igrao sve do 2005. godine i osvojio seriju naslova. Tokom 1997. godine stekao je španjolsko državljanstvo. 

Godine 2005. se umirovio, međutim 2007. se ponovo vratio rukometu nakon što ga je THW Kiel pozvao kao zamjenu za ozlijeđenog Marcusa Ahlma. U Kielu je igrao do kraja sezone, nakon čega je odigrao još jednu sezonu za Barcelonu prije nego se ponovo povukao u mirovinu. 

Na reprezentativnom nivou je isprva nastupao za Sovjetski Savez, a onda i za Ukrajinu, skupivši 161 nastup za te dvije reprezentacije. Nakon sticanja španjolskog državljanstva, predstavljao je Španjolsku, s kojom je osvojio olimpijsku broncu te broncu i srebro na EHF Euru. Godine 1998. i 2000. je uzastopno biran za najboljeg pivota EHF Eura.
**Udruga osoba s invaliditetom Bubamara** je vinkovačka organizacija civilnog društva osnovana 1984. godine sa ciljem promovisanja izjednačavanja mogućnosti za osobe sa invaliditetom. Sa preko 1,400 članova i preko 200 zaposlenih, Bubamara je jedna od najbrojnijih organizacija civilnog društva u Hrvatskoj i specifična je i po tomu što svojim djelovanjem obuhvaća sve vrste invaliditeta. Kroz godine postojanja udruga je provela preko 150 projekata uz podršku domaćih i inostranih institucija, organizacija i pojedinaca.

Istorija
--------

Udruga osoba s invaliditetom Bubamara osnovana je 21. decembra 1984. godine. 2012. godine udruzi je dodijeljena nekadašnja zgrada Osnovne škole Ivana Mažuranića u Vinkovcima od 500 kvadratnih metara, a svečanosti otvorenja novih prostora prisustvovao je i župan Vukovarsko-srijemske županije Božo Galić.

Aktivnosti
----------

Aktivnosti udruge podržane su od strane lokalnih, nacionalnih i inostranih partnera. Ministarstvo za demografiju, obitelj, mlade i socijalnu politiku podržalo je udrugu kroz program „Zajedničkom suradnjom u prevenciji institucionalizacije" sa 333.667,00 kn i kroz uspješne projekte pružanje usluga ličnih asistenata sa 432.542,00 kn i asistenata u nastavi sa 290.433,00 kn OTP Banka je udruzi donirala 5.000,00 kn, RTL pomaže djeci „Igrom do zdravlja" – 50.000,00 kn, Grad Vinkovci za socijalno-humanitarne projekte 80.000,00 kn i za asistente u nastavi 60.000,00 kn. Od međunarodnih donatora, udruzi je iz fondova Evropske unije na osnovu uspješnog projekta dodijeljeno 250.000,00 €, a iz Fonda Ujedinjenih nacija za demokraciju 174.900,00 $. U okviru projekta prekogranične saradnje sa Srbijom, a u sklopu CBC programa Hrvatska-Srbija 2007-2013 udruzi je odobren projekt u vrijednosti 700.000 eura.

Jedna od aktivnosti udruge je i pokretanje kafića koji zapošljava osobe s Downovim sindromom kojim se želi odgovoriti na negativne statistike po kojima je udio osoba s invaliditetom u ukupnom broju zaposlenih u Hrvatskoj tek 1,1 posto. Grad Vinkovci kafiću je na korištenje ustupio prostor u centru grada.

Izvori
------

1. ↑  Ferbezar, Goran (26.05.2014). „Bubamara: Udruga osoba s invaliditetom iz Vinkovaca treba pomoć". Arhivirano iz originala na datum 2017-08-20. Pristupljeno 20. avgust 2017.
2. 1 2 3 4  „VINKOVCI –„BUBAMARA" UDRUGA OSOBA S INVALIDITETOM". Arhivirano iz originala na datum 2017-08-20. Pristupljeno 20.8.2017.
3. 1 2 3  „Udruga osoba s invaliditetom Bubamara-Kontakt". Bubamara. Arhivirano iz originala na datum 2017-08-20. Pristupljeno 20. kolovoz 2017.
4. ↑  „Udruga Bubamara dobila nove prostorije". Vukovarsko-srijemska županija. 19. srpnja 2012.. Pristupljeno 20. avgust 2017.
5. ↑  „Udruga Bubamara: Odobren projekt vrijedan 700 tisuća eura za boljitak osoba s invaliditetom". in-portal-news. Arhivirano iz originala na datum 2017-08-20. Pristupljeno 20. avgust 2017.
6. 1 2  „Vinkovačka udruga Bubamara: prvi kafić koji će zapošljavati osobe s Downovim sindromom". hrvatska-danas.com. Pristupljeno 20. avgust 2017.

Vanjske veze
------------

* Službena stranica Arhivirano 2017-08-20 na Wayback Machine-u
**Velški korgi pembrok** (engl. ) je rasa pasa poreklom iz Velsa. Prema FCI klasifikaciji ova pasmina spada u prvu FCI grupu, među ovčarske pse. Najmanja je i ujedno i najstarija pasmina u ovoj grupi. Najstariji zapisi o ovoj pasmini datiraju do 11. veka.

Izgled
------

Korgiji imaju dugo telo i kratke noge te podignute uši. Velški korgi pembrok se rađa bez repa, a ukoliko ga ima po rođenju onda se isti odstranjuje. Kratke noge omogućuju korgijima da izbegnu eventualne udarce goveda koja čuvaju. 

### Veličina

Korgiji dostižu maksimalnu visinu sa devet meseci i ona se kreće od 25 do 30 centimetara (od šapa do ramena); međutim, njihovo telo se razvija do druge godine života. Idealna težina za korgije je od 10 do 14 kilograma kod mužjaka tj. od 10 do 13 kilograma kod ženki. 

### Narav

Velški korgi pembrok je veoma nežan, voli da bude deo porodice i spreman je da uradi sve što vlasnik traži od njega. Ima izraženu potrebu da zadovolji vlasnika pa je stoga voljan da uči te se da lako dresirati. Spada među najinteligentnije pse. Iako je stvoren da čuva stoku, može se koristiti i kao čuvar domaćinstva koji će lajati samo kada je neophodno. Dobro se slaže sa drugim životinjama i sa decom, ali ga je neophodno socijalizovati dok je još mlad.

Spoljašnje veze
---------------

***Velški korgi pembrok*** na Wikimedijinoj ostavi

* Američki štenarski klub Arhivirano 2009-08-02 na Wayback Machine-u
* FCI standard za velškog korgija pembrok
**Francisco de Almeida** (Lisabon, oko 1450. - Rt dobre nade, 1. mart 1510) bio je portugalski hidalgo, oficir i istraživač, koji se istakao kao savjetnik Portugalskog kralja Joãa II i u ratovima sa Maurima.

Biografija
----------

Almeida se još kao mladić pridružio vojsci, -1476. je sudjelovao je u Bitci kod Tora, nakon tog se borio sa Saracenima
diljem Maroka, a 1492. je sudjelovao na kastiljanskoj strani u kršćanskom osvajanju Granade.

Almeida je 1505. postavljen za prvog guvernera i vicekralja Portugalske Indije.
Iz Lisabona je isplovio u mart 1505. sa flotom od 22 broda (14 karaka i 6 karavela.) i posadom od 1,500 mornara. Na tom je putovanju pobjedio udruženu muslimansku flotu u Bitci kod Diua 1509. i tako osigurao portugalsku dominaciju u Indijskom oceanu.

Pri povratku u Portugal je poginuo u sukobu sa domorocima kod Rta dobre nade 1. mart 1510.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Francisco de Almeida*" (engleski). Academic Accelerator. Pristupljeno 07.02.2024.

Vanjske veze
------------

***Francisco de Almeida*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Francisco de Almeida* ()
Koordinate: 44° 58′ 28" SGŠ, 17° 16′ 05" IGD
**Romanovci** su naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Gradiška koja pripada entitetu Republika Srpska. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 1.199 stanovnika.

Geografija
----------

Selo se nalazi u Bosanskoj krajini.

Historija
---------

|  |
| --- |
|  |

Godine 1918. predstavnici porodice Sitnica imali su najznačajnijim dijelom posjede na prostoru katastarske općine Sitnica, kotar Ključ. Tu su 23 kmetska zvani Mamić iz Starog Majdana, Šerić iz Bosanske Dubice, Šibić, Tabaković, Tadić, Tatarić i Zaimbegović. Zemljišni posjedi porodice Zaimbegović iz Banje Luke nalazili su se, uglavnom, na prostoru kotareva Prnjavor (u Šiškovcima) i Bosanska Gradiška (u Romanovcima). Ali-beg i Idriz-beg, sinovi Zaim-begovi, posjedovali su ukupno 2.776,76 dunuma begluka u tim mjestima. Ali-begov posjednalazio se u Šiškovcima (772,2 dunuma begluka), dok se Idriz-begov posjednajznačajnijim dijelom nalazio u Romanovcima (1.338,54 dunuma begluka i55 kmetskih selišta), ali je i posjed u Šiškovcima bio znatan (666,02 dunumabegluka i 29 kmetskih selišta).

Stanovništvo
------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Nacionalnost** | **1991.** |
| Srbi | 1.100 |
| Muslimani | 1 |
| Hrvati | 14 |
| Jugosloveni | 46 |
| ostali | 38 |
| Ukupno | 1.199 |

Privreda
--------

|  |
| --- |
|  |

Vanjske veze
------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |

* Sajt opštine Gradiška Arhivirano 2020-09-27 na Wayback Machine-u
**Aleš Pajovič** (Celje, 6. siječnja 1979.) je umirovljeni slovenski rukometaš i aktualni izbornik rukometne reprezentacije Austrije. Tokom karijere je igrao na poziciji desnog vanjskog, a bio je poznat kao izrazito čvrst i grub obrambeni igrač. 

Pajovič je klupsku karijeru započeo 1997. godine u Celju, s kojim je dva puta bio slovenski prvak i osvojio je dva nacionalna kupa. Godine 2003. prelazi u Ciudad Real, u Ligi ASOBAL, s kojim je tri puta bio državni prvak, osvojio tri kupa i četiri liga kupa, jedan nacionalni kup te čak dvije Lige prvaka i jedan europski Superkup. Tokom 2007. godine je polusezonu proveo na posudbi u THW Kielu, kao zamjena za tada ozlijeđene Nikolu Karabatića i Filipa Jíchu, međutim vratio se u Madrid prije kraja kalendarske godine. U Celje se vratio 2009. godine. Tu je igrao do 2011. godine, s tim da je u drugom dijelu sezone 2010./2011. posuđen austrijskom klubu HC Shoppingcity Seiersberg, kako bi im pomogao u ulasku u prvu ligu. Od 2011. do 2015. igrao je u Njemačkoj, isprva u SC Magdeburgu, a onda u TuS N-Lübbecke. Tokom 2015. godine prelazi u HSG Graz, gdje je do 2018. godine bio trener-igrač, a onda još jednu sezonu samo trener. 

U ožujku 2019. godine imenovan je novim izbornikom rukometne reprezentacije Austrije. Prvo veliko natjecanje bio mu je EHF Euro 2020. gdje je jedan od tri domaćina bila i Austrija. U prvom krugu, Pajovičeva momčad je ostvarila sve tri pobjede i prošla u drugi krug natjecanja. 

Za reprezentaciju Slovenije nastupio je 181 puta te je postigao 697 golova; dugo je vremena bio najbolji strijelac u historiji reprezentacije, ali ga u siječnju 2016. prestigao Luka Žvižej. Nastupio je na Olimpijadi 2000. godine, kao i četiri godine kasnije, kada se Slovenija kvalificirala kao europski doprvak; te je godine Europsko prvenstvo održano u Sloveniji, a Slovenija je u finalnoj utakmici izgubila od Njemačke. Na Svjetsko prvenstvo 2007. godine nije išao zbog sukoba s izbornikom, međutim ponovo je bio član reprezentacije već na Europskom prvenstvu 2008. godine. Posljednje veliko natjecanje za reprezentaciju bilo mu je Europsko prvenstvo 2010. godine.

Vanjske veze
------------

***Aleš Pajovič*** na Wikimedijinoj ostavi

* Aleš Pajovič: profil na eurohandball.com  Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
**Laguna** je grad od 44,630 i oćina od 46,424 stanovnika na jugoistoku Brazila u Saveznoj državi Santa Catarina.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad se prostire na kraju poluotoka koji zatvara Laguna Imarui, udaljen 127 km južno od svog administrativnog centra grada Florianópolisa.

Historija
---------

Lagunu je osnovao kolonist iz São Vicenta - *Domingos de Brito Peixoto* - 1676. pod imenom *Santo Antônio dos Anjos de Laguna*.
Tokom 18. vijeka u to selo doselili su se Portugalci sa Azora.

U drugoj fazi kolonizacije, početkom 19. vijeka, kad je počeo rasti promet u luci, doseljevali su se trgovci i zanatlije iz gradova na sjeveru. Oni su dotadašnje ribarsko - ratarsko selo, pretvarali u grad.

Laguna je za vrijeme Brazilskog Carstva postala epicentar Farraposke revolucije 1839. poprište borbi između republikanista i carista. 
Republikanci su uz pomoć talijanskog revolucionara Giuseppe Garibaldija zauzeli grad i proglasili kratkotrajnu Republiku Santa Catarina.

Laguna je status grada dobila 1847. na temelju zakona br. 239.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „História" (portugalski). Prefeitura de Laguna. Pristupljeno 02.02.2024.
2. 1 2 3 4  „Laguna Municipality in Santa Catarina" (engleski). City Population. Pristupljeno 02.02.2024.
3. 1 2 3 4  „Laguna" (engleski). City Population. Pristupljeno 02.02.2024.

Vanjske veze
------------

***Laguna, Santa Catarina*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Prefeitura de Laguna* (službene stranice) ()
**Marko Vujin** (srpski: Марко Вујин; Bačka Palanka, 7. prosinca 1984.), srpski rukometaš i reprezentativac koji igra na poziciji desnog vanjskog. Trenutno je član RK Vardara. 

Karijeru je počeo u Sintelonu iz Bačke Palanke, odakle 2003. godine prelazi u mađarski Dunaferr SE. Tu je igrao tri sezone, nakon čega prelazi u Veszprém KC. Šest sezona je proveo u Veszprému, nakon čega je 2012. godine postao igrač njemačkog THW Kiela. Tokom sedam godina u dresu Kiela, osvojio je veliki broj trofeja u domaćim okvirima, ali nije uspio osvojiti Ligu prvaka. Vujin je tokom sezone 2018./2019. propustio čitav drugi dio sezone zbog zdravstvenih razloga, pa je na kraju sezone napustio klub i potpisao za portugalski Sporting CP. Nakon jedne sezone u Portugalu, potpisao je za sjevernomakedonski RK Vardar. 

Za rukometnu reprezentaciju Srbije i Crne Gore debitirao je 15. listopada 2003. godine. Kasnije je s reprezentacijom Srbije osvojio srebrnu medalju na Euru 2012. u Srbiji. Nastupao je i na Olimpijskim igrama 2012. u Londonu, kao i na još nekoliko europskih i svjetskih prvenstava na kojima reprezentacija nije ostvarila značajniji uspjeh. Posljednji nastup za reprezentaciju, iako je još uvijek aktivan, imao je na Euru 2018. godine, koje je napustio usred turnira zbog ozljede.
**Varvara Radosavljević** (Pričević kod Valjeva, 21. novembra 1939) istaknuta je monahinja Srpske pravoslavne crkve i igumanija Manastira Beočina.

Biografija
----------

Igumanija Varvara (Radosavljević) je rođena 21. novembra 1939. u Pričeviću kod Valjeva, od pobožnih i blagočestivih roditelja. Osnovno obrazovanje stekla je u rodnom mestu. Njene biološlke sestre monahinje su Manastira Beočina mati Marina i Ekaterina.

Monaški put započinje zajedno sa svojom sestrom Ekaterinom 1950. godine kada dolaze u Manastir Ćelije kod Valjeva, kao iskušenica kod igumanije Sare Đuketić. Zamonašena je 1965. godine u Manastiru Beočinu na Fruškoj gori, dobivši monaško ime Varvara. Zatekle su pustoš, u manastiru nije bilo prozora, ni vrata, čak ni puta. Danas zalaganjem igumanija Ekaterine i Varvare, Manastir Beočin izgleda kao rajski vrt jedan od najuređenijih manastira Eparhije sremske, u kojem caruje mir i tišina i u kome boravi žensko sestrinstvo 20 monahinja.

Odlukom episkopa sremskoga gospodina Vasilija Vadića, nakon upokojenja starešine manastira igumanije mati Ekaterine Radosavljević, 20. novembra 2019. godine postavljena je za igumaniju Manastira Beočina, gde je na čelu manastira punih pet godina rukovodi sestrinstvom.

Izvori
------

1. ↑  Manastir Beocin
2. ↑  igumanija Varvara
3. ↑  igumanija Varvara
4. ↑  Manastir Beočin
5. ↑  Manastir Beočin
6. ↑  Beočin

Eksterni linkovi
----------------

* igumanija Varvara Radosavljević