recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Guelmim** (arapski: گلميم, berbeski: Gʷelmim) je grad od 118,318 stanovnika na jugozapadu Maroka u Regiji Guelmim-Oued Noun, u kojoj je 
administrativni centar.

Goelimim u Maroku zovu *Vrata Sahare*, jer su mnogi avanturisti krenuli iz njega preko te pustinje.

Geografske karakteristike
-------------------------

Guelmim leži 200 km južno od Agadira, i 30 km istočno od Atlanskog oceana. 
Grad se prostire po južnim planinama Masiva Anti-Atlas, nedaleko od sjeverozapadnog ruba Sahare. Guelmim je pitoreskni grad sa kućama od crvene adobe cigle (nepečena glina) okružen gajevima palmi.

Pustinjska okolica

Historija
---------

Tokom historije bio je poznat kao centar iz kog su polazile transsaharske karavane. U 19. vijeku naročito je bio intenzivan promet za Timbuktu, koji je danas u Maliju.
Trgovina je i danas glavni pokretač ekonomije grada, jer je on glavni punkt ta promet sa Mauritanijom.

Poznat je po svom tradicijskom godišnjem stočnom sajmu na kom se prodaju deve, tad grad preplave nomadski Saharci odjeveni u svoje plave abaje.

Čuven je i po nakitu kog izrađuju lokalni majstori.

Privreda
--------

Kraj u kom leži Guelmim sastoji se od sušnih pješčanih ravnica i planine Bani na jugoistoku, gdje po kanjonima rastu gajevi palmi.

Okolica je poznata po nomadskom uzgoju deva.

Grad je povezan sa ostatkom zemlje cestama N˚1 i N˚12, pored tog ima i aerodrom (IATA: GLN) udaljen 4 km sjeverno od centra grada.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Obala Slonovače Marcory (predgrađe Abidjana), Obala Slonovače

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Morocco, Kingdom of Morocco*" (engleski). City population. Pristupljeno 5. 06. 2020.
2. 1 2  „*Guelmim*" (francuski). InfosTourismeMaroc. Pristupljeno 5.6. 2020.
3. 1 2 3 4 5 6  „*Guelmim, Morocco*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 5.6. 2020.
4. ↑  „*Goulimime Airport*" (engleski). Skyscanner. Pristupljeno 5.6. 2020.

Vanjske veze
------------

***Guelmim*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Guelmim* ()
**Entre-Sambre-Meuse** (francuski: *Entre-Sambre-et-Meuse* što znači između rijeka Sambre i Meuse, nizozemski: *Tussen-Samber-en-Maas*) je regija na jugu Belgije u Valoniji, između rijeka Sambre i Meuse.

Poznat je tradicijskim Marševima koji su 2012. uvršteni na UNESCO-v popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi.

Karakteristike
--------------

Karta policijske zone Regije
To je nizinski kraj prosječne nadmorske visine od 100 do 150 metara, koji na sjeveru graniči sa Ardenima, a na istoku sa dolinom rijeke Vesdre.

Važniji gradovi u regiji su; Beaumont, Châtelet, Chimay, Couvin, Florennes, Fosses-la-Ville, Gerpinnes, Philippeville, Thuin i Walcourt.

Historija
---------

Tokom historije bio je važna transportna ruta, uz koju su nikli brojni gradovi. Od 19. vijeka rudarski kraj u kom se iskapao ugljen, pa se razvio u snažan metalurški centar. Kako je nestalo ugljena propale su i željezare, pa se regija danas nalazi u krizi.

Valonska regija pokrenula je projekt da se formira Nacionalni park na jugu Regije Sambre-Meuse na minimalno 5,000 hektara.

Izvori
------

1. ↑  „*Les marches de l’Entre-Sambre-et-Meuse*" (francuski). Unesco. Pristupljeno 26.05.2022.
2. 1 2  „Belgique géographie physique" (francuska). Larousse. Pristupljeno 26.05.2022.
3. ↑  „Vers un Parc National en Entre-Sambre-et-Meuse ?" (francuski). Cercles Naturalistes. Pristupljeno 26.05.2022.

Vanjske veze
------------

* *Entre-Sambre-et-Meuse ?* ()
* *Vers un Parc National en Entre-Sambre-et-Meuse ?* ()
|  |
| --- |
|  |
| ***Venera iz Willendorfa*** |
| **Nepoznat**, c. 2,500. pne.. - 21,000. pne. |
| vapnenac, 11,5 cm |
| Naturhistorisches Museum, Beč |
|  |

**Venera iz Willendorfa** je kipić izrađen od mekanog vapnenca u razdoblju orinjaka (4. paleolitsko razdoblje, po mjestu Aurignac u Francuskoj). Lik žene sa steatopigijom, tj. naslagama sala, pronađen je u mjestu Willendorfu u Austriji po kojemu je dobila ime. Ona je samo jedna od mnogih pretpovijesnih figura koje su znanstvenici nazvali "Venerama" po rimskoj božici ljepote, iako se ne zna da li je to istinski prikaz božice, te koga zapravo predstavlja i zašto je nastala.

Bočni pogled
Wilendorfska Venera je zapanjujuće ekspresivna figura. Premda ovaj kip stane na dlan ruke, on je monumentalan po svom oblikovanju volumena. Ovdje monumentalnost podrazumijeva "imati kvalitetu da se doima velikim". Ritmični raspored eliptičnih oblika naglašava glavu, grudi, torzo i prepone. Ovi dijelovi tijela su preuveličani u odnosu na cijelu figuru, dok su dijelovi lica, vrat i donji dio nogu potpuno uklonjeni. Ruke koje počivaju na grudima su toliko malene da se uopće ne primjećuju.

Možemo samo pretpostavljati što je umjetnik želio iskazati. On je naglasio dijelove tijela koji su u direktnoj vezi s reprodukcijom i dojenjem. također, ako usporedimo stražnju stranu skulpture s prednjom, premda je naoko "okrugla" primjećujemo da je umjetnik zapravo obrađivao samo sprijeda. što upućuje na zaključak da je figura bila postavljena tako da se gleda s prednje strane.

Ova kombinacija frontalnosti i simboličnog pretjerivanja dovela je znanstvenike do zaključka kako se radi o *Božici plodnosti*. U duhu ovog zaključka su i maleni tragovi crvene boje koji upućuju na porođaj.

Poveznice
---------

* Paleolitička umjetnost

Vanjske poveznice
-----------------

***Venera iz Willendorfa*** na Wikimedijinoj ostavi

* 100 godina otkrića
**San Pedro** je grad od 22,755 stanovnika. na sjeveroistoku Belizea u Okrugu Belize.

Geografske karakteristike
-------------------------

San Pedro se prostire duž jigoistočne obale Otoka Ambergris Caye.

Panorama grada
lučica

Historija
---------

Prvi evropljani koji su doplovili do otoka 1508. bili su španjolski pomorci Vicente Pinzon i Juan Solis.
Pretpostavlja se da je tad na otoku živilo oko 10,000 Maja, čiji je broj zbog infekcija uskoro spao za 80 % pa je opustio.

Nukleus današnjeg San Pedra osnovali su Mestici 1848. izbjegli iz španjolskog Yucatana nakon ustanka Maja poznatog kao *Rat Kasta*. 
Selo je nazvano San Pedro u čast Svetog Petra, sveca zaštitnika ribara - što ukazuje da je ribarstvo u prvim godinama bilo osnovno zanimanje.

Sve do 1850. seljani su sami birali svog upravitelja, te godine selo je posjetio policijski pukovnik John Fancourt i zaključio da je dovoljno naraslo da mora dobiti policiju koja će provoditi red i zakon.

Promjena ekonomija dogodila se 1873. kad je tadašnji magistrat Okruga Corazol James Hume Blake zakupio najveći dio otoka i počeo saditi 
kokosove palme na plantažama, pa je prodaja kokosa postala glavni nosioc prosperiteta otoka.{
Kokosi i ribarstvo bili su baza ekonomije sve do polovice 20. vijeka, kad se počeo razvijati turizam.

Današnji San Pedro je poznato ljetovalište naročito popularno među roniocima zbog Koraljnog grebena Belizea koji se prostire svega 800 metara od obale.

Pored puno hotela, restorana i barova grad ima i mali aerodrom *John Greif II* ICAO: **MZSP**, IATA: **SPR**) koji se nalazi gotovo u samom centru.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*San Pedro Town in Belize*" (engleski). City population. Pristupljeno 11.05.2023.
2. 1 2 3 4 5  „*Amber History*" (engleski). Ambergris Caye. Pristupljeno 12.05.2023.
3. ↑  „*John Greif II Airport*" (engleski). SKYbrary. Pristupljeno 11.5. 2023.

Vanjske veze
------------

***San Pedro (Belize)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *San Pedro Community* ()
**Santa Maria del Popolo** je titularna crkva i manja bazilika u strogom historijskom centru Rima, na sjevernoj strani Piazza del Popolo, koju vode Augustinci.

Historija
---------

Prva crkva podignuta je još 1099. i to na mjestu na kom je su Carskog Rima rasle topole, a nedaleko ležao grob cara Nerona. Ona je kasnije proširena u gotičkom stilu, 1231. posvetio je papa Grgur IX. koji je kao poklon donio bizantsku ikonu.

Kad je papa Aleksandar IV. 1256. svojom bulom Licet Ecclesiae catholicae, ujedinio nekoliko pustinjačkih redova i tako osnovao augustince, on im je istovremeno dao baziliku Santa Maria del Popolo, kojom su se dotad služili franjevci.

Crkva je bila parohijska sve do 16. vijeka, kad je papa Pio IV. je svojim [[dekretom Sacri Apostolatus iz 1. januar 1561. osnovao paraohiju Sant'Andrea, sa sjedištem u crkvi Sant'Andrea del Vignola, ali su se redovnici iz Santa Maria del Popolo odtad morali brinuti o novoj parohiji.

Pogled na crkvu i Portu Popolo
Santa Maria del Popolo je od 1587. titularna kardinalska crkva. Sadašnji titularni kardinal je monsinjor Stanislao Dziwisz iz Krakova, koji je bio lični sekretar pape Ivana Pavla II..

Za današnji izgled crkve zaslužan je papa Siksto IV. della Rovere koji se od 1477 silno angažirao da se izgradi nova crkva. Ona je podizana od 1475. do 1660. jedan od njenih vjerojatnih autora Giovannino De Dolci na njoj je radio od 1472. do 1477.

Fasadu je podigao između 1472. i 1477. Baccio Pontelli, a obnovio 1655. Gian Lorenzo Bernini.

Papa Siksto V. vraća joj parohijski status i uključuje među sedam crkava koje hodočasnici trebaju posjetiti za Svetu godinu.

### Umjetnička djela

U svom enterijeru Santa Maria del Popolo ima puno vrijednih umjetničkih djela. Freske u koru i brodu oslikao je krajem 15. vijeka Pinturicchio. Ipak je najveći dragulj crkve Kapela Chigi, podignuta po ideji Rafaela, koju je kasnije restaurirao Bernini.

Caravaggio je 1602. naslikao za crkvu dva remek-djela: Raspeće sv. Petra i Preobraćenje Savla (sv. Pavla).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Storia Basilica Parrocchiale S. Maria del Popolo*" (talijanski). Basilica Parrocchiale Santa Maria del Popolo. Pristupljeno 6. 3. 2018.
2. 1 2  „*Santa Maria del Popolo*" (engleski). Info Roma. Pristupljeno 6. 3. 2018.

Vanjske veze
------------

***Santa Maria del Popolo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Basilica Parrocchiale Santa Maria del Popolo* ()
* *Santa Maria del Popolo* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4310297-9

 |
Rasprostiranje Fatimidskih arapa u 11. stoljeću.
Jean-Léon Gérôme, *Saracenski trgovac u Kairu*, 1869. ulje na platnu, 61.5 x 50 cm, privatno vlasništvo.
**Saraceni** je srednjovjekovni naziv za sve Arape (Fatimidi), a jedno vrijeme i sve muslimane.

Samo podrijetlo imena nije sasvim pouzdano utvrđeno, ali je moguće da potječe od imena *Šarkijjun* (arapski: Istočnjaci), kojim se nazivalo nomadsko pleme u pustinji istočne Arabije. Najraniji spomen Saracena se nalazi u Ptolomejevoj *Geografiji* (2. stoljeće), gdje se opisuje narod "Sarakena" koji živi u sjevernom području Sinaja, a dobili su ime po gradu Saraka koji se nalazi između Egipta i Palestine. Ptolomej također spominje narod *sarakenoi* koji živi u sjeverozapadnoj Arabiji.

U vrijeme križarskih ratova Saracenima su nazivani i ostali islamizirani narodi Sredozemlja. U užem značenju, Saraceni su oni Arapi koji su (prodirući iz sjeverne Afrike) zauzeli Maltu, Siciliju, Korziku, Sardiniju i Kalabriju te izvodili pljačkaške pohode sve do Alpa.

Bilješke
--------

1. ↑  Retso, Jan. 2003. Arapi u antici: Povijest od Asiraca do Omajida. Routledge. ISBN 0-7007-1679-3 str. 505.506.

Poveznice
---------

***Saraceni*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mauri
* Povijest islama
* Orijentalizam
**Schladming** je grad u sredini Austrije od 6,716 stanovnika, koji administrativno podpada pod Okrug Liezen.

Geografske karakteristike
-------------------------

Schladming leži na jugoistoku Štajerske, u gornjem dijelu doline rijeke Enns, na mjestu gdje utječe potok Talbach.

Historija
---------

Mjesto je prvi put spomenuto u dokumentima 1180. za srednjeg vijeka bio je poznati rudnik srebra.
Schladming je prvi put dobio status grada 1322.

Od 1525. postao je centar protestantizma, za Seljačkog ustanka - 1525. građani Schladminga podržali su seljake i rudare, zbog tog im je oduzet status grada a mjesto je spaljeno.

Obnova grada započela je 1526. pa je Schladming već 1529. dobio pravo da organizira vlastiti sajam, ali status grada nije uspio povratiti sve do 1925.

Schladming je zajedno sa susjednim Ramsaom ostao središte protestantizma u Štajerskoj.

U Schladmingu je 1982. održano Svjetsko prvenstvo u alpskom skijanju, a 1993. zimska paraolimpijada.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost Schladminga je katolička parohijska crkva iz 1522.- 1532. sa kasno romaničkim zvonikom, uz ostatke gradskih bedema, sa Salzburškim ulaznim tornjem.

Privreda
--------

Ekonomija Schladminga bazira se na turizmu, 1992. grad je posjetilo 392,430 turista, jer je on poznat kao jedno od najboljih svijetskih skijališta, okolo grada steru se planine Planai (1,906 m), Hochwurzen (1,849 m) i Dachstein (2,995 m).

Pored turizma dio ljudi bavi se građevinarstvom i proizvodnjom piva.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska, Felletin
* Njemačka, Wetzlar
* Japan, Furano

Skijalište PlanaiSkijalište Planai

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Steiermark" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Schladming*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 16. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Schladming*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Schladminga* ()
**Sebald de Weert** ili **Sebaldus** (Antwerpen, 2. maj 1567. - Batticaloa, maj ili 1603.), bio je holandski kapetan i viceadmiral, jedan iz plejade velikih moreplovaca i istraživača 16. vijeka, koji je poznat po otkriću Falklandskog arhipelaga.

Biografija
----------

*Sebald* je bio jedan od kapetana na galiji *Blijde Boodschap* (Blagovijest) u ekspediciji koju je vodio admiral *Jacob Mahu*. Ta flotila od pet brodova trebala je ispitati Magellanov tjesnac i tako doploviti do Indije. Brodovi su isplovili u junu 1598. na putu je umro Jacob Mahu pa ga je zamjenio *Simon Van Cordes*, a *Sebald* je promaknut u viceadmirala, - flotila je doplovila do Patagonije - u aprilu 1599. 

### Otkriće Falklanskog arhipelaga

Karta iz 18. vijeka sa ucrtanim arhipelagom Sebald de Weert
Kad su ušli u Magellanov tjesnac u septembru, zatekla ih je oluja, pa se flotila raspala, Sebaldov brod, oluja je odbacila daleko natrag na otvoreno more. Tako je Sebald 28. februara 1600. doplovio do najzapadnijeg otoka falklanskog arhipelaga Jason. *Sebald* se pokušao i iskrcati da obnovi zalihe, ali mu to nije uspjelo zbog uzburkana mora, ali je sasvim jasno uočio da se radi o nepoznatim otocima, koji nisu bili ucrtani na tadašnjim geografskim kartama. Arhipelag je nazvao po sebi **Sebald de Weert Eilanden** (Otoci Sebald de Weert) koji su se odtad zvali Sebaldovi otoci ili skraćeno *Sebaldes*. Nakon tog se vratio u Holandiju.

### Smrt na Cejlonu

*Sebald* je nakon tog 1602. ponovno otplovio za Indiju, ovaj put kao viceadmiral prve flotile Holandske istočnoindijske kompanije (Vereenigde Oost-Indische Compagnie) (admiral je bio Wybrand Warwijck). Nakon što su se iskrcali na Cejlonu - umješali su se u borbu protiv Portugalaca, na strani domorodaca, koje su nakon pobjede pustili da slobodno otplove. To se nije dopalo lokalnom vladaru Vimali Dharma Suryau, te ih je on pozvao na gozbu, napio i pobio.

Izvori
------

1. 1 2  „*History and chronology of Sebald de Weert in Holland*" (engleski). World History Database. Pristupljeno 25. 04. 2012. [*mrtav link*]
2. ↑  „*Itinerary of: Sebald de Weert's voyage to the South Sea and Magellan Strait*" (engleski). Expedition Seaaroundus. Arhivirano iz originala na datum 2011-07-27. Pristupljeno 25. 04. 2012.
3. ↑  H. Jacobs. „*Admiraal Wybrant Warwyck schrijft aan de Sultan van Ternate*" (holandski). Kitlv journals. Pristupljeno 25. 04. 2012.
**Sidi Bel Abes** (arapski: سيدي بلعباس) je 8 po veličini grad sa svojih 210,146 stanovnika na sjeverozapadu Alžira u Pokrajini Sidi Bel Abes u kojoj je i administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sidi Bel Abes leži u planinama Masiva Tel Atlas u kotlini Vadi Mekerra, na nadmorskoj visini od 470 metara.

On je raskršće važnih puteva jer leži u sredini između važnih gradova, od Orana je udaljen 80 km južno, a od Tlemcena 90 km.

Panorama grada

Historija
---------

Prije dolaska Francuza na tom lokalitetu postojalo je malo arapsko selo nedaleko od važnog prijevoja sa turbetom marabuta (sveca) Bel Abassa po kom je dobio ime. 
Kao grad je formalno osnovan - 1843. za Francuske kolonijalne uprave i to kao odmaralište za francuske vojnike.
Od 1849. počinje njegova nagla urbanizacija doseljenjem velikog broja francuskih kolonista kao planskog naselja za poljoprivrednike.
Francuski kolonisti su krajem 19. vijeka podigli velik broj vinograda, po kojima je bio čuven.

Sidi Bel Abbès je svakako najpoznatiji po tom što je bio sjedište Legije stranaca, u čijim se kasarnama nekada nalazio muzej Legije. Kad je Alžir dobio nezavisnost 1962. sve francuske trupe i legionari su otišli iz grada, a Muzej legije je preseljen u Aubagne u Francuskoj.

Stari bedemi utvrde srušeni su tridesetih godina prošlog vijeka, a na njihovom terenu su podignuti široki bulevari i trgovi. 
Za razvoj grada bio je značajan gradonačelnik *René Justrabo*, francuski komunist izabran 1948. koji se prihvatio posla da ispravi sve kolonijalne nepravde i podigao puno vrijednih objekata u arapskom dijelu grada. Smjenjen je 1953. od specijalne komisije iz Orana.

Krajem 1950-ih planine oko grada bile su centar gerilske borbe FLN-a.

Od 2017. grad ima i tramvaj sa 22 stanice i prugom dugom 14. 5 kma.

Sidi Bel Abes je poznat po teatru SBA i po botaničkom vrtu sa malim zoološkim vrtom.

Privreda
--------

U nekad močvarnoj okolici, danas se uzgajaju žitarice i grožđe.
Okolica je poznata i po stočarstvu (farme krava muzara).

Grad ima dvije velike tvornice, jednu poljoprivrednih mašina i alata i drugu koja proizvodi televizore, elektroničke komponente i solarne panele.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Sidi Bel-Abbès*" (francuski). ces-med. Arhivirano iz originala na datum 2019-12-23. Pristupljeno 16.1. 2020.
2. 1 2 3 4 5  „*Algeria, People's Democratic Republic of Algeria*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.1. 2020.
3. 1 2 3 4 5  „*Sidi Bel Abbès, Algeria*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 16.1. 2020.
4. 1 2 3  „*L’histoire de Sidi bel Abbès, de la colonisation à la guerre de libération*" (francuski). OpenEdition Journals. Pristupljeno 16.1. 2020.
5. ↑  „*Sidi Bel Abbès*" (engleski). UrbanRail. Pristupljeno 16.1. 2020.

Vanjske veze
------------

***Sidi Bel Abes*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Sidi Bel-Abbès* Arhivirano 2019-12-23 na Wayback Machine-u ()
| Sierra Nevada de Santa Marta |
| --- |
| Dio |
| Fotografija masiva iz svemiraFotografija masiva iz svemiraFotografija masiva iz svemira |
| Dužina masiva: | 384 km |
| Širina masiva: | 274 km |
| Površina masiva: | 38,505 km² |
| Najviši vrh: | Pico Cristóbal Colón  (5,730 m) |
| Zaštićene oblasti: | Nacionalni park, Rezervat biosfere |
| Država: |  Kolumbija |

**Sierra Nevada de Santa Marta** (prevedeno: *Snjegom pokrivene planine*) je planinski masiv na sjeveru Kolumbije, koji se uzdiže od Karipskog mora kod grada Santa Marta.

To je najviša obalna planinska formacija na svijetu sa planinama visokim do 5,730 metara

Geografske karakteristike
-------------------------

Najviši vrh Cristobal Colon
Masiv ima površinu od 38,505 km², dug je nekih 384 km u smjeru sjever-jug, i u široki 274 km (istok-zapad).

Prostire se po departmanima; Magdalena (61%), Cesar (21%) i La Guajira (18%).

Najviši vrh u masivu je *Pico Cristobal Colon* visok 5,730 metara. Ostali veći vrhovi su; *Pico Bolívar* (5,725 m), *La Reina* (5,450 m), *Pico Ojeda* (5,290 m), *Pico Guardían* (5,286 m), *Pico Tulio Ospino* (5,250 m).

Dio masiva površine 3,830 km² je 1964. proglašen Nacionalnim parkom.
Zbog bogatsva ekosistema, topografije, historijske i kulturne baštine, UNESCO je 1979. masiv proglasio rezervatom biosfere.

Sierra Nevada je rodno mjesto pretkolumbovske kulture -Tairone. 
Potomci te kulture oko 70,000 domoradaca (Kogui, Arhuaco, Kankuamo i Wiwa) još uvijek žive u masivu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Sierra Nevada de Santa Marta*" (engleski). Peakbagger. Pristupljeno 16.12.2022.
2. 1 2 3 4 5  „*Sierra Nevada de Santa Marta National Natural Park*" (španjolski). Parques Nacionales Naturales de Colombia. Arhivirano iz originala na datum 2022-12-18. Pristupljeno 16.12.2022.

Vanjske veze
------------

***Sierra Nevada de Santa Marta*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Sierra Nevada de Santa Marta National Natural Park* Arhivirano 2022-12-18 na Wayback Machine-u ()
**Sodoma** (Vercelli, 1477.. - Siena, 14/15 februar 1549.) pravim imenom **Giovanni Antonio Bazzi**, bio je talijanski renesansno - maniristički slikar.

Giovanni je za svog života stekao naširoko prihvaćenu reputaciju da je homoseksualac, za što je u najvećoj mjeri odgovoran slikar i historičar Giorgio Vasari, kom je bio antipatičan, i koji je te glasine plasirao, kao i to da voli sodomiju na osnovu čeg je stekao nadimak - Sodoma, po kom je bio poznat još od 1512. Najvjerojatnije da je taj nadimak bio rezultat šala, ali kako se sam umjetnik nije previše ljutio i uzrujavao kad bi ga tako zvali, to mu je postalo ime pod kojim je i danas poznat.

Biografija
----------

Giovanni je rođen kao sin obućara, između 1490. - 1497. učio je slikarstvo kod piemontskog umjetnika Giovannia Spanzottia, gdje baš i nije puno naučio. Za njegov slikarski razvoj bio je značajan Leonardo da Vinci, pod čiji je utjecaj podpao, a kasnije Rafael, koji je najviše utjecao na formiranje njegovog zrelog stila. Od 1501. radi u Sieni u kojoj je proveo najveći dio svog radnog života. Između 1503. - 1504. naslikao je čitav niz fresaka za samostan Sv. Ana u Campreni kod Pienze, među kojima se naročito ističu Čudo kruha i riba i Scene iz života sv. Ane. Nakon toga radio je na seriji fresaka sa više od dvadesetak scena iz života sv. Benedikta, koju je započeo slikati Luca Signorelli za Benediktince - Olivete iz *Opatije Monte Oliveto Maggiore* u blizini Siene.

Kupido u pastoralnom pejsažu
U Rim je otputovao 1508. na poziv čuvenog sienskog bankara i mecene Agostina Chigia, a angažirao ga je i papa Julije II da ukrasi Stanzu della Segnatura u Vatikanskoj palači. Na dekoraciji stropa te dvorane bio je angažiran i Rafael od 1509. ali je ostao netaknut sve dok ga Sodoma nije oslikao mitološkim figurama i scenama sa rimskom vojskom. Slične scene sa mitološkim figurama Sodoma je iskoristio - 1510. za dekoraciju stropa Chigieve palače u Via del Casato. 
Mnogi smatraju da je njegova najuspješnija freska *Vjenčanje Aleksandra Velikog i Roksane* koju je naslikao 1516. u rimskoj Vili Farnesini. Nju često drže velikim rivalom freskama Rafaelove škole iz iste vile.

U svojoj kasnijoj karijeri Sodoma je također naslikao freske za siensku Baziliku San Domenico, među kojima se ističu *Vizija sv. Katarine Sienske* i *Izvođenje smrtne kazne nad Niccolòm di Tuldom*, koju neki drže njegovim najboljim djelom. Te iste godine dobio je narudžbu da naslika freske za siensku vijećnicu (Palazzo Pubblico).

Iako je nastavio slikati sve do svoje smrti, ono što je stvarao u kasnijim godinama svog života smatra se slabim.

Sodoma je imao onaročit talent da akcentira senzualnu ljepotu ljudske figure i pretjeranu gotovo mističnu osjećajnost, pa je na taj način već anticipirao jedan aspekt baroka.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Il Sodoma*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 10. 03. 2018.

Vanjske veze
------------

***Sodoma*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Il Sodoma* ()
Spesidaler iz 18. stoljeća.
**Spesidaler** (ili *Speciedaler*) je bio naziv u Danskoj i Norveškoj za kovani srebrni talir.

Povijest
--------

Spesidaler je se koristio u Norveškoj od 1560. do 1875. Inače je sadržavao između 25 i 26 grama srebra. U Norveškoj je prvi put iskovan 1628. u Christianiji kao razlomci jedne polovice, kao četvrtina i osmina cijelog dalera. Poznat pod akronimom *Spd*, sadržao je 87,5% (875/1000) čistog srebra. Proizvodnju je nastavila Kraljevska kovnica u Kongsbergu u razdoblju od 1686. do 1873. No, u Srednjem vijeku norveška službena valuta zvala se rigsdaler i osnivala se na talir. Spesidaler je postao službena norveška valuta 1816. godine i ostao je u optjecaju do 1875. Podijeljen je u 5 orta po 24 šilinga. Prve novčanice spesidalera je izdala Norveška centralna banka u 1817. godini. Godine 1873. je uslijedila skandinavska monetarna reforma koju su provele i Švedska i Danska kako bi prešle na novu jedinicu, krunu. Norveška je slijedila primjer i pridružila se monetarnoj uniji 1875. Tijekom prijelaza, jedan spesidaler bio je vrijedio četiri krune.

Povezano
--------

* Rigsdaler
* Kruna (razvrstavanje)
* Norveška kruna

Bilješke
--------

1. ↑  Na norveškom *dalar* ili *daler*, na danskom i švedskom *daler*. Na njemačkom se zvao *Taler* ili u arhaičnijim oblicima *Thaler*, bio je veliko-modularni srebrni novac i igrao je važnu ulogu u ekonomiji srednjeg vijeka.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Paulsen 2023 sfn error: no target: CITEREFPaulsen2023 (help)

Bibliografija
-------------

* Paulsen, Erik O.; Risvaag, Jon Anders (2023). „Bodøsaken". *Store Norske Leksikon*. Pristupljeno 11. 5. 2023.
**Sochaczew** je grad od 36,282 stanovnika u sredini Poljske u Mazovjeckom vojvodstvu.

Grad je slavan po Frédéricu Chopinu, koji je rođen u okolici u selu Żelazowa Wola, u vili porodice Skarbek 1. marta 1810. 
Chopin je brojna ljeta sve do 1830. provodio na tom imanju.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sochaczew leži duž obala rijeke Bzure, udaljen 50 km zapadno od Varšave, 60 km od Płocka i 70 km od Łódźa.

Historija
---------

Ruševine zamka
Sochaczew je nastao kao utvrda sa palisadama početkom 13. vijeka. 
Sredinom 14. vijeka je na tom mjestu podignut gotički zamak, a razvilo se i trgovište.

Naselje je dobilo gradska prava 1324. i izraslo u solidan zanatsko-trgovački centar.
Slavni poljski vitez Zaviša Černi objavio je rat Teutonskim vitezima, koji su tad držali zamak u Sochaczewu, ali ga je tek kralj Kazimir IV Jagelović uspio zauzeti - 1476. i anektirati Sochaczew u Kraljevinu Poljsku.
To je bilo zlatno doba grada, jer je nakon Švedsko-poljskih ratova zapao u krizu.

Oporavak je počeo početkom 19. vijeka, kad je izgrađen most preko Bzure i uređena obala.
Željeznička pruga Varšava-Łódź-Kalisz stigla je do grada 1903. a 1913. podignuta je tvornica umjetne svile, koja je privukla brojne nove stanovnike.

Poprilično je razoren za Prvog svjetskog rata, jer je bio na prvoj liniji fronta između decembra 1914.do jula 1915.

I za Drugog svjetskog rata se našao u sličnoj situaciji jer se od 13 do 16. septembra 1939. vodila bitka za grad u okviru veće Bitke kod Bzure.
Za Njemačke okupacije većina Židovi je pobijana, a to je bilo oko 1/4 svih stanovnika. 
Grad su oslobodile jedinice Crvene armije 17. januara 1945.

Pobratimski gradovi
-------------------

Sochaczew ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

* Ujedinjeno Kraljevstvo Melton Mowbray, Ujedinjeno Kraljevstvo
* Ukrajina Gorodok Hmeljnički, Ukrajina

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Poland: Mazowieckie*" (engleski). City population. Pristupljeno 14.02. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Historia miasta" (poljski). Sochaczew. Arhivirano iz originala na datum 2022-12-03. Pristupljeno 14.02. 2021.
3. ↑  „O Sochaczewie" (poljski). Sochaczew. Arhivirano iz originala na datum 2021-02-09. Pristupljeno 14.02. 2021.

Vanjske veze
------------

***Sochaczew*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Urząd Miejski w Sochaczewie* (službene stranice) ()
**Saint Croix** (od francuskog *Sveti Križ*) je jedna od rijeka američkog Srednjeg Zapada pritoka Mississippija duga 264 km..

Geografske karakteristike
-------------------------

*Rijeka St. Croix* izvire u Okrugu Douglas na sjeverozapadu Wisconsina.

Od izvora teče prema jugozapadu, sve do svog ušću u rijeku Mississippi kod grada Prescotta, koji leži nekih 32 km južno od grada Saint Paul u Minnesoti.

Karta sliva rijeke St. Croix
Ona u duljini od nekih 210 km uzvodno od ušća, formira granicu između Wisconsina i Minnesote.

Između naselja Taylors Falls u Minnesoti i gradića St. Croix Falls u Wisconsinu prostire se međudržavni Park prirode. A nešto dalje od
St. Croix Fallsa izgrađena je velika hidroelektrana koja opskrbljuje gradove Minneapolis i Saint Paul.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Saint Croix River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 11. 2013.

Vanjske veze
------------

***St. Croix (Wisconsin–Minnesota)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Saint Croix River* na portalu Encyclopædia Britannica ()

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Stalowa Wola** je grad od 60,466 stanovnika na jugoistoku Poljske u Potkarpatskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad se prostire duž zapadne obale rijeke San, nedaleko od njenog ušća u Vislu, udaljen stotinjak km jugozapadno od Lublina.

Novo stambeno naselje

Historija
---------

Stalowa Wola je novi grad, izgrađen na inicijativu poljskog ministarstva obrane, za smještaj radnika buduće velike tvornice oružja - Južni zavodi (*Zakładi Południowi*).
Teren za gradnju površine 700 hektara odabran je 1936. pored sela Pławo, zbog blizine željeznice, ceste i rijeke San. 
Dodatna prednost bila je blizina nalazišta zemnog plina koji je po prvi put korišten za zagrijavanje visokih peći u budućoj čeličani.

Radovi su počeli 1937. a naselje je ime *Stalowa Wola*, što prevedeno znači **Čelična volja** dobilo u januaru 1938. da se naglasi silna želja poljskog naroda da i na planu obrane zadrži korak sa potencijalnim agresorima.

Jedinice Wehrmachta bile su prilično obazrive prilikom Invazije Poljske prema Stalowoj Woli, jer im je ta moderna čeličana dobro došla.
Tokom okupacije pored čeličane djelovao je i Koncentracioni logor za prisilne radnike u kom je prosječno bilo po 2000 ljudi.

Grad su oslobodile jedinice Crvene armije 1944. a već 1. aprila 1945. je Stalowa Wola dobila gradska prava. Čeličana - Južni zavodi, promjenila je ime u Stalowa Wola i proširila lepezu proizvoda, na tešku građevinsku mehanizaciju, rudarske i poljoprivredne mašine, pa čak i automobile krajem 1950-ih. Čeličana je stalno dograđivana novim pogonima, pa je i zapošljavala sve više radnika, na vrhuncu po desetak hiljada.

Kako je čeličana sve više izrastala u pravi industrijski kompleks, rastao je i grad od 16 000 1953. do 34 000 - 1973.

### Stalowa Wola danas

Stalowa Wola je i danas industrijski grad, koji pored čeličane koja i nadalje proizvodi oružje i teške mašine, ima i termoelektranu snage 435 MW, i tvornice; građevinskog materijala, odjeće i prehrambenih artikala.

Pored tog danas je i obrazovni centar sa filijalama fakulteta iz Rzeszówa.

Pobratimski gradovi
-------------------

Stalowa Wola ima ugovore o prijateljstvu sa slijedećim gradovima;

* Belgija Evergem, Belgija
* Narodna Republika Kina Liuzhou, Kina

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*O mieście*" (poljski). Stalowa Wola. Pristupljeno 20.05. 2021.
2. 1 2 3 4  „*Poland:Podkarpackie*" (poljski). City population. Pristupljeno 20.05. 2021.
3. 1 2  „*Stalowa Wola*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 20.05. 2021.
4. ↑  „Miasta Partnerskie" (poljski). Narodowy Instytut Samorządu Terytorialnego. Pristupljeno 20.05. 2021.

Vanjske veze
------------

***Stalowa Wola*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Stalowa Wola* ()
**Suomenlinna** (finski za "Finska utvrda"), koja je do 1918. bila poznata kao **Viapori** (finski) ili **Sveaborg** (švedski za "Sveova utvrda"), je naseljena pomorska utvrda koja se proteže na šest otoka (Kustaanmiekka, Susisaari, Iso-Mustasaari, Pikku-Mustasaari, Länsi-Mustasaari i Långören) u Baltičkom moru, koji su danas dio glavnog finskog grada, Helsinkija.

God. 1991. upisana je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi kao jedinstven primjer europske pomorske utvrde svog doba.

Povijest
--------

Švedski kraljevi su započeli njezinu izgradnju 1748. godine kako bi se odbranili od nadiranja Ruskog Carstva. Njezine utvrde dizajnirao je Augustin Ehrensvärd na kojega je utjecao najpoznatiji francuski graditelj utvrda, Vauban. Stoga ova utvrda ima zvjezdoliki plan i mnoštvo bastiona koji su prilagođeni njezinoj lokaciji na šest otoka. Pored vojnih baraka počeo je nicati i pravi barokni grad s velikim trgom na otoku Iso Mustasaari, po uzoru na pariški Place Vendôme, za vojne oficire.

Kako bi se osigurala sigurnost utvrde na kopnu su također izgrađene utvrde kako neprijatelj ne bi mogao grupirati svoju vojsku u eventualnom napadu na Švedsku. Tu je bio smješten cijeli finski garnizon švedske vojske i kraljevska mornarica. Ipak, za Finskog rata, Suomenlinna se predala Rusiji 3. svibnja 1808. godine, kao posljednje švedko utočište u Finskoj. Nakon toga su Rusi okupirali cijelu Finsku 1809. godine.

Rusi su nastavili utvrđivati Suomenlinnu koja je strašno stradala od anglo-francuske flote u Krimskom ratu (1853.-56.). Rusi su je obnovili i dodatno utvrdili novim topovskim bunkerima.

Tijekom Prvog svjetskog rata i Finskog građanskog rata, Suomenlinna je pripala Finskoj 1917. godine i pretvorena je u vojni zatvor. God. 1973. vojska je napustila utvrdu i ona je postala finski zaštićeni spomenik baštine, a na njenim otocima trajno obitava oko 900 stanovnika koji pripadaju gradu Helsinkiju. Tu se još uvijek nalazi Pomorska akademija finske mornarice (*Merisotakoulu*), ali je uglavnom turistička atrakcija. God. 2009. posjetilo ju je više od 713,000 posjetitelja.

Pogled na Suomenlinnu iz HelsinkijaPogled na Suomenlinnu iz Helsinkija

Bastioni Kustaanmiekka

Vanjske veze
------------

***Suomenlinna*** na Wikimedijinoj ostavi

* Suomenlinna - službena stranica
* Fotografije Suomenlinne
* Utvrde Suomenlinne Arhivirano 2011-06-07 na Wayback Machine-u

Koordinate: 60°08′37″N 24°59′04″E﻿ / ﻿60.14361°N 24.98444°E﻿ / 60.14361; 24.98444

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Finskoj |
| --- |
|  | 
Visoka obala (Arhipelag Kvarken)1) • Drvena crkva u Petäjävesi • Historijski centar Raume • Eneolitsko groblje u Sammallahdenmäki • Struveov luk1) • Utvrda Suomenlinna • Stara tvornica kartona u Verlau 
 | Finska zastava |
| 
1) Zajednička svjetska baština Švedske i Finske,  2) Zajednička svjetska baština deset zemalja (Latvija, Norveška, Švedska, Finska, Estonija, Litva, Rusija, Bjelorusija, Ukrajina, Moldova)
 |
Američki sistem MGM-140 ATACMS
Ruski sistem OTR-21 Točka
**Taktička balistička raketa** (akr. **TBM**, iz engl. ) je vrsta balističke rakete čiji domet iznosi približno između 50 i 300 km. Ovi okviri nisu strogo definirani u zapadnjačkoj terminologiji i kao donja granica uzimaju se prosječni dometi raketne artiljerije, odnosno kao gornja granica minimalni dometi strateških bojišnih raketa. Prema sovjetskoj odnosno ruskoj vojnoj nomenklaturi, pojam "taktičke rakete" ima drugo značenje i odnosi se na one dometa do 50 km, dok se projektile dometa između 50 i 300 km grupira u "operativno-taktičke". Taktičke balističke rakete najčešće imaju mobilne platforme zbog veće sigurnosti i bržeg raspoređivanja, a bojeve glave mogu biti visokoeksplozivne ili pak nositi oružje za masovno uništenje. Kod prvog slučaja svrha im je nanošenje štete protivničkim postrojenjima, artiljeriji i drugim metama iza neprijateljskih linija. Taktičke balističke rakete koriste se u vojskama brojnih država svijeta i obično predstavljaju gornji limit njihovih kopnenih mogućnosti. Prednosti su im relativno niska cijena i velika razorna moć, što dolazi do izražaja u tehnološki disproporcionalnim sukobima protiv protivnika koji raspolaže sa sofisticiranijim naoružanjem u drugim poljima.

Modeli
------

* Narodna Republika Kina CSS-8 (150 – 180 km)
* Tajland DTI-1 (180 km)
* Pakistan Hatf IX (60 km)
* Pakistan Hatf II (180 km)
* Sjedinjene Američke Države MGM-140 ATACMS (300 km)
* Sjedinjene Američke Države MGM-52 Lance (120 km)
* Iran Nazeat (80 – 130 km)
* Indija Prahar (150 km)
* Sovjetski Savez OTR-21 Točka (70 – 185 km)
* Iran Tondar-69 (150 – 210 km)
* Narodna Republika Kina WS-1 (180 km)
* Turska J-600T Yıldırım (I) (150 km)
* Iran Zelzal-1 (150 km)
* Iran Zelzal-2 (210 km)
* Iran Zelzal-3 (200 – 250 km)
* Srbija Jerina-1 (285 - 300 km)
* Srbija Jerina-2 (75 km)

Povezano
--------

* Raketna artiljerija
* Balistička raketa kratkog dometa

Vanjske veze
------------

* () *Ballistic Missile Basics* na stranicama FAS-a (Federation of American Scientists)
* () *Ballistic Missile Defense Glossary* Arhivirano 2016-08-06 na Wayback Machine-u na stranicama FAS-a (Federation of American Scientists)
* () *Tactical Ballistic Missile (TBM)* Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u na stranicama Missile Threat
**Talca** je grad od 189,505 i općina od 236,724 stanovnika u Regiji Maule u sredini zemlje.

Ona je i administrativni centar Regije Maule i istoimene Provincije Talca.

Geografske karakteristike
-------------------------

Talca leži u Centralnoj čileanskoj dolini u slivu rijeke Maule, udaljena 260 km južno od Santiaga.

Centar grada

Historija
---------

*Talca* je osnovana 1742. pod imenom *San Agustín de Talca*, nakon dva neuspjela pokušaja da se u tom kraju osnuje grad, koji bi branio prilaz Santiagu.
Status grada dobila je dekretom španjolskog kralja Carlosa IV 1796.

Od 1833. je i administrativni centar vlastite provincije.

Danas je najveći urbani centar koji leži na sredini između Santiaga i Concepcióna.

Od potresa je stradala 1742. i 1928. ali je potpuno obnovljena. Teško je stradala i u Potresu 2010. koji joj je nanio veliku štetu.
Od 1981. Talca je i univerzitetski grad.

Privreda i transport
--------------------

Talca je centar najveće vinogradarske regije u zemlji pa ima brojne vinarije i destilerije. Pored toga ona je i grad prehrambene i drvne industrije, velike tvornice šibica, cipela, papira i kožara.

Kako leži na trasi Panameričkog autoputa i magistralnoj željezničkoj pruzi sjever-jug, ona je i veliko raskršće prema Constituciónu i Pacifiku, i prema Andama i Argentini.

Izvori
------

1. 1 2  „*Chile: Maule*" (engleski). City population. Pristupljeno 5.12.2020.
2. 1 2 3 4  „*Talca Municipality in Chile*" (engleski). City population. Pristupljeno 5.12.2020.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Talca Chile*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 5.12.2020.
4. 1 2 3 4  „Ciudad Histórica" (španjolski). Ilustre Municipalidad de Talca. Pristupljeno 5.12.2020.

Vanjske veze
------------

***Talca*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ilustre Municipalidad de Talca* (službene stranice) ()
**Sławno** (njemački: *Schlawe*) je grad od 12,468 stanovnika na sjeveru Poljske u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sławno leži na rijeci Wieprzi nedaleko od Baltičkog mora, između Szczecina i Gdańska.

Centralni trg - Rynek

Historija
---------

Sławno je izraslo u 12. vijeku kao trgovište i lučica kraj utvrde, ono je u prvoj polovici 13. vijeka postalo dio gdańskskog vojvodstva
Krajem 13. vijeka naselje je preseljeno na današnju lokaciju kao Novo Sławno (Nowe Sławno).

Markgrofovija Brandenburg zauzela je grad 1308. i dodjelila ga kao feud porodici Swienca.
Sławno je gradska prava dobilo 1317.

Od sredine 14. vijeka Slawno je domena raznih zapadnopomeranskih vojvoda. Nakon Tridesetogodišnjeg rata Sławno je došao pod vlast 
Markgrofovije Brandenburg i postao *Schlawe*, a od 1701. je dio Kraljevine Pruske.

Od druge polovice 18. vijeka grad je živio od manufakturne proizvodnje tkanina.
Krajem 1860-ih Sławno je povezan željezničkom prugom sa Szczecinom i Gdańskom, a nakon tog 1878.i sa Darłowom.
Od sredine 19. vijeka grad se počeo industrijalizirati osnovane su tvornice poljoprivrednih mašina, namještaja, pilane, 
ljevaonica željeza, pivovara, uljara i mlin.

Nakon što je Treći Reich 1945. izgubio rat, odlukama konferencija u Jalti i Potsdamu, Sławno se zajedno sa većim dijelom 
Pomeranije našao unutar granica Poljske.

Od 1975. do 1999. bio je administrativni centar vlastitog povjata.

Privreda
--------

Današnje Sławno je grad prehrambene, drvne i tekstilne industrije, i važno željezničko i cestovno raskršće.

Znamenitosti
------------

Najveće znamenitosti grada su crkva iz 1321. (restaurirana nakon 1945.) i dvoje gotičkih gradskih vrata s kraja 13. vijeka.

Pobratimski gradovi
-------------------

Sławno ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

* Njemačka Rinteln, Njemačka
* Njemačka Ribnitz-Damgarten, Njemačka
* Italija Cles, Italija
* Poljska Ząbkowice Śląskie Poljska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Slawno" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 11.04. 2021.
2. 1 2 3 4 5  „*Poland: Zachodniopomorskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 11.04. 2021.
3. 1 2 3 4  „Historia miasta" (poljski). Sławno. Pristupljeno 11.04. 2021.
4. ↑  „Miasta partnerskie" (poljski). Sławno. Pristupljeno 11.04. 2021.

Vanjske veze
------------

***Sławno*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Sławno* (službene stranice) ()
|  |
| --- |
| ***Tatlinov toranj*** |
|  |
| **Vladimir Tatljin**, 1920. |
| drvo, metal, 6,7 m |
|  |
| Tretjakovska galerija, Moskva  Rusija |

**Tatlinov toranj** ili **Spomenik Trećoj Internacionali** (ruski: Памятник III Интернационалу) bio je avangardni projekt sovjetskog kipara Vladimira Tatljina napravljen 1920.

Historija i opis projekta
-------------------------

Vladimir Tatljin dobio je narudžbu 1919. za izradu budućeg Sjedišta Treće Internacionale i spomenika Oktobarske revolucije - koji se trebao podići u Lenjingradu.

*Tatlin* je sa svojim timom *Kreativnim kolektivim* u kom su bili; Josif Merzon, Pavel Vinogradov i Tevel Marković, napravio model visok 6,7m svog nebičnog tornja - prve potpuno geometrijske arhitektonske forme, koja je izložena za vrijeme *8. Sveruskog kongresa sovjeta* održanog u decembru u Moskvi i Lenjingradu 1920.

Maketa *Tatlinovog* tornja u Londonskoj kraljevskoj akademiji
Taj konstruktivistički toranj trebao je biti visok 396 m, dakle najviša građevina na svijetu (Eiffelov toranj koji je tad bio najviši - ima samo 300 m). Čelična spiralna konstrukcija - trebala je biti nosač za njegovu unutrašnjost; od stakla i čelika; koja bi imala tri etaže u obliku kocke, piramide i cilindra, koje bi se okretale oko svoje osi - svaki u svom pravcu, i različitom brzinom.

Prva etaža u formi kocke, trebala se je rotirati oko svoje osi ravno godinu dana (u njoj su trebale biti konferencijske dvorane i biblioteke), slijedeća etaža u formi piramide, rotaciju bi izvela za jedan mjesec. To je trebao biti prostor za Centralni izvršni komitet, sekretarijat i sva ostala vodeća tijela Treće Internacionale. Završni prostor u obliku cilindra, bio je namjenjen - novinarima i informacionom centru, on se trebao okretati oko svoje osi za jedan sat.

Reakcije
--------

Reakcije na izloženi model bile su različite Majakovskom se projekt dopao, ali se kolegama iz struke Lisickom i Gabou nije, kao ni Trockom koji je rekao da nije praktičan.

Kako se ekonomsko stanje u Sovjetskom Savezu 1921. pogoršalo, projekt je zaboravljen, i nikad izveden.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Vladimir Yevgrafovich Tatlin*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 08. 11. 2012.
2. 1 2 3  „*Monument to the Third International"* (engleski). Arkinet. Pristupljeno 08. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Tatlin’s new art for a new world* (na portalu World Socialist Web Site) ()
* *Tatlin's Tower and the World* Arhivirano 2010-12-31 na Wayback Machine-u ()
* *Monument to the Third International | Vladimir Tatlin* (na portalu Arkinet) ()
Tlocrt tipične katedrale, - transept je potamnjen
**Transept** (je sintagma od latinskih riječi *trans* = preko, kroz, s one strane i *saeptum* =ograda ) zapravo je onaj dio nekog objekta koji leži poprečno od njegove glavne mase.

Ipak se ta riječ najviše koristi u crkvenom graditeljstvu, gdje transept označava poprečni brod položen okomito na uzdužne brodove crkve  tako da razdvaja svetište (uključujući oltar, apsidu, kor, prezbiterij ili katedru) od ostalog dijela crkve. U tlocrtu transept i brod daju objektu oblik križa. Na sjecištu transepta i glavnog broda često se uzdiže kupola (u ranijim crkvama to je bio središnji toranj). Poput zidova uzdužnih brodova, i transept može imati prozore.

Historija primjene
------------------

Rekonstrukcija izgleda crkve sa dva transepta u Opatiji Cluny
Transept se kao arhitektonski oblik javio u ranokršćanstvu ali njegova česta primjena kreće od romaničke i gotičke arhitekture.

Ako se transept nalazi točno u sredini broda, nastaje tzv. centralna crkva s upisanim grčkim križem s kracima jednake dužine, taj oblik je češći u pravoslavnim crkvama. U katoličkim crkvama transept je obično bliži oltaru - tako da tlocrtno takvi objekti imaju oblik latinskog križa.

Transept imaju i svjetovne građevine, kao što je to imala izgorjela Kristalna palača na Svjetskoj izložbi u Londonu 1851 godine. Transeptom se zove i dugi prolaz između dvije građevine.

Povezano
--------

* Bazilika
* Brod (arhitektura)
* Apsida
* Ciborijum
* Diakonikon
* Narteks

Bilješke
--------

1. ↑  Transetto, na portalu treccani.it, pristupljeno 13. 06. 2011.()
2. ↑  "Transept", ProbertEncyclopaedia.com, pristupljeno 13. 06. 2011. Arhivirano 2012-10-25 na Wayback Machine-u()
3. 1 2  Transetto, na portalu treccani.it, pristupljeno 13. 06. 2011.()

Vanjske veze
------------

***Transept*** na Wikimedijinoj ostavi

Transetto, na portalu treccani.it, pristupljeno 13. 06. 2011.
|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geologiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

Područje Trakije
**Trakija** je istorijska i geografska oblast na krajnjem jugoistočnom dijelu Balkanskog poluostrva. Prostire se između rijeke Meste i izvornog dijela rijeke Arde na zapadu i Bosfora na istoku. Na sjeveru su granice sjeveroistočni Rodopi, planine Istrandža i Branica i prostire se na jug sve do Dardanela, Egejskog i Mramornog mora. Pruža se pravcem zapad-istok oko 358 km, pravcem sjever-jug najšira je u centralnom dijelu oko 142 km, a u predjelu Istanbula oko 27 km. Najveći dio Trakije pripada Turskoj, manji Grčkoj, a najmanji Bugarskoj. Dijeli se na istočnu i zapadnu Trakiju. Istočna Trakija zahvata evropski dio Turske a zapadna Trakija obuhvata dio sjeverozapadne Grčke između rijeka Meste i Marice i grčko-bugarske granice. U Bugarskoj zahvata južne ogranke jugoistočnih i sjeveroistočnih Rodopa južno od rijeke Arde.

### Etimologija

*Trachea* koje se izvodi iz stari grčke rječ Trakija, koja označava grlo. Na bugarskom Тракия/Тrakija, na grčkom Θράκη/Thráki

***Trakija*** na Wikimedijinoj ostavi
**Simplon** je jedan od najdužih željezničkih tunela na svijetu, dug oko 20 km (cijev I: 19.700 m, cijev II: 19.824 m) između talijanske Domodossole i švicarskog Brig-Glisa, ujedno i jedan od najvećih inženjerskih podviga u historiji.

Historija
---------

Još od 13. vijeka prirodni Simplonski prolaz preko Alpa bio je važan trgovački put između Sjeverne i Južne Evrope. Njegov značaj je porastao početkom 19. vijeka kod je Napoleon izgradio cestu na toj trasi. Nakon što su krajem 19. vijeka uspješno probijeni neki manji tuneli ispod alpskih planina, 1890. se počelo razmišljati o proboju tunela Simplon. 

Presjek tunela
Posao je povjeren Alfredu Brandtu, direktoru njemačke inženjerske firme Brandt, Brandau & Company i izumitelju efikasne bušilice. Zbog velike dubine tunela, koja je iznosila par kilometara na svojoj najdubljoj točci ispod planine Monte Leone, ali i zbog izuzetno visokih temperatura, Brandt je razvio novu tehniku ​​probijanja tunela. On je podijelio tunel u dvije zasebne cijevi, sa razmakom od 17 metara.

Tlocrt tunela
Dolazak radnika na gradilište
Tako su dvije bušeće garniture mogle raditi istovremeno, sa međuotvorima između njih za ventilaciju i povezivanje radnih vlakova. Brojni ozbiljni problemi prevladani su tokom same gradnje, počevši od grešaka geodetskih instrumenata zbog gravitacijskih polja planina koje su probijali, ali i zbog poplava na koje bi naišli kad su presjekli podzemne vodotokove, koji su ponekad imali i po 49.270 litara vode u minuti.

Velika teškoća za graditelje bio je nailazak na rasjed u stijeni koji je prevladan ugradnjom 74 čeličnih okvira (pilota) debelih po 50 centimetara, umjesto dotad uobičajenih drvenih. Velike teškoće graditeljima predstavljale su i izuzetno visoke temperature, koje su na pojedinim sektorima prelazile i više od 49 °C.

Reklamni plakat iz 1906. sa ilustracijom novog tunela
Brandt je umro 1899. puno prije nego što je dovršena prva cijev tunela, probijena u januaru 1905. godine, pa je tunel pušten u promet 1906. Različiti problemi, uključujući i izbijanja Prvog svjetskog rata, odgodili su završetak druge cijevi tunela do 1921. (otvorene za promet 1922).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Simplon Tunnel*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 11. 2013.

Vanjske veze
------------

***Tunel Simplon*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Simplon Tunnel* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 316747146
* LCCN: sh2006004389
* GND: 4118667-9
* SUDOC: 028724208
* BNF: cb12050127s (podaci)

 |