recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Magnus Maksimus
**Magnus Klement Maksimus** u izvorima takođe i Maksimijan (rođen oko 335. godine, umro 28. avgusta 388. godine) bio je uzurpator carske vlasti u Zapadnom rimskom carstvu. 

Magnus Maksimus je bio iz Hispanije. Njegove trupe su ga proglasile za cara 383. godine, dok je sa vojskom služio u Britaniji. Kasnije legende ga svrstavaju u britanske kraljeve. Pošto je uspostavio vlast u Galiji, Magnus Maksimus se sukobio sa svojim glavnim rivalom Gracijanom kod Pariza. Gracijan je pretrpeo poraz i u bekstvu je bio ubijen 383. godine. Ubrzo potom, Magnus Maksimus je uspeo da istera Valentinijana II iz Rima. Valentinijan je zatim pobegao kod Teodosija I, tada cara Istočnog rimskog carstva. Utvrdivši se na Zapadu, Maksimus je za svoju prestonicu izabrao grad Avgusta Treverorum (lat. *Augusta Treverorum*), docnije poznat kao Trir. Postao je popularan car, i oštro je proganjao jeretike.

Teodosije I i Valentinijan II započeli su rat protiv Magnusa Maksimusa u julu i avgustu 388. godine. Maksim je poražen u bitka kod bici kod Save, blizu Emone, današnje Ljubljane i morao se povući u Akvileju. Andragatije, magister ekvitum (lat. *magister equitum*) Magnusa Maksimusa i čovek koji je ubio Gracijana bio je poražen kod Siscije, a njegov brat Marcelin kod Petovijum. Maksim se predao u Akvileji, zatražio je milost, ali je nije dobio. Njegova žena i kći su međutim bile pošteđene. Maksimov sin Flavije Viktor doživeo je poraz od Valentinijanovog zapovednika Arbogasta u jesen iste, 388. godine. 

  


***Magnus Maksim*** na Wikimedijinoj ostavi
Fosfolipidi imaju amfipatički karakter.
**Amfifil** (od grč. *αμφις, amphis*: oba i φιλíα, philia: ljubav, prijateljstvo) termin je za opisivanje hemijskog jedinjenja koje poseduje hidrofilna (*voli vodu*, polarna) i lipofilna (*voli masnoću*) svojstava. Takvo jedinjenje se naziva *amfifilnim* ili *amfipatičnim*. Time se formira baza za brojne oblasti istraživanja u hemiji i biohemiji, kao što je lipidni polimorfizam. Organska jedinjenja koja sadrže hidrofilne grupe na oba kraja prolatnog molekula se nazivaju bolaamfifilnim. Široko dostupne amfifilne supstance su sapuni i deterdženti.

Struktura i osobine
-------------------

Lipofilna grupa je tipično velika ugljovodonična funkcionalna grupa, kao što je dugi lanac oblika CH3(CH2)n, sa n > 4. Hidrofilne grupe se mogu svrstati u sledeće kategorije:

1. Naelektrisane grupe
	* Anjonske. Primeri, sa lipofilni delom molekulsa predstavljenim sa *R*, su:
		+ karboksilati: RCO2−;
		+ sulfati: RSO4−;
		+ sulfonati: RSO3−.
		+ fosfati: naelektrisane grupe fosfolipida.
	* Katjonske. Primeri:
		+ amini: RNH3+.
2. Polarne, nenaelektrisane grupe. Primeri su alkoholi sa velikim R grupama, kao što je diacil glicerol (DAG), i oligoetileneglikoli sa dugačkim alkil lancima.

Vidi još
--------

* Hidrofil
* Kvašenje
* Slobodna površinska energija
* Surfaktant
* Lipid

Spoljašnje veze
---------------

* Estimating intestinal permeability by surface activity profiling Arhivirano 2011-07-13 na Wayback Machine-u
**Mahovnjaci** (Bryozoa, ponekad i Ectoprocta) su mnogostaničari koji žive u vodi. Zbog svoje mikroskopske veličine, vrlo je teško u prirodi primijetiti pojedinačnu životinju, ali je zato lako vidjeti koloniju mahovnjaka kao površinsku strukturu na, primjerice, naplavljenim algama. Žive u morskoj i u slatkoj vodi. Danas je poznato ukupno oko 4.000 vrsta.

Mahovnjaci su dio natkoljena Lophotrochozoa, jedne velike skupine Protostomia. Točan srodnički odnos s ostalim koljenima iz ove skupine nije još sasvim jasan. 

Ove životinje uglavnom tvore kolonije od više jedinki. Jedinka se sastoji od mekog tijela i čvrste, zaštitne ljušture, vanjskog kostura. Meki dio sastoji se od prednjeg, slobodno pokretnog dijela (polypid) i stražnjeg dijela (cistyd) u koji, pomoću povlačnog mišića, prednji dio može biti potpuno uvučen. Probavni sustav im se sastoji od usta, srednjeg i završnog crijeva i analnog otvora. Pri tome, analni otvor nije na kraju tijela, nego na kraju crijeva u obliku slova U izlazi iz tijela pored ustiju, ali izvan vijenca pipala oko ustiju. Crijevni kanali jedinki nisu povezani, kao što je slučaj kod kolonija žarnjaka. 

Unutar kolonije dolazi do određene podjele "posla". Snažno zakržljale jedinke tvore "stapke", "vitice" ili "korjenaste niti". Druge jedinke tvore spolne organe ili "dojilje", dok treće sprečavaju prihvaćanje stranih organizama za koloniju. Specijalizirane jedinke imaju zakržljala kako pipala, tako i probavni trakt.

Razmnožavanje i razvoj
----------------------

Životinje se razmnožavaju i spolno i bespolno. Kao rezultat spolnog razmnožavanja, pojavljuju se dva tipa larvi: *planktotrofna* larva je primitivniji oblik, i tjednima ili čak mjesecima se hrani kao plankton djelićima hrane. *Lecitotrofna* larva se nakon par sati prihvaća trbušnom stranom (ventralno) za podlogu, i prolazi metamorfozu. Tako se razvije jedna do šest jedinki, koje tako stvaraju začetak kolonije. Nakon toga slijedi bespolno razmnožavanje kojom kolonija dalje raste.

Bespolno razmnožavanje odvija se pupanjem, slično kao kod biljki. Tako mogu nastati vrlo velike kolonije. Jedinke koje nastaju na ovaj način su klonovi, genetički identične jedinke larve koja je zasnovala koloniju.

Gospodarsko značenje
--------------------

Više od 125 vrsta svojim snažnim rastom uzrokuju štete odnosno troškove održavanja brodova, lučkim postrojenjima i vodnogospodarskim objektima.

S druge strane, mahovnjaci "proizvode" kemijske tvari čije djelovanje je predmet medicinskih istraživanja. Između ostalih, Bryostatin 1 bi možda mogao biti lijek protiv raka.

Vanjske poveznice
-----------------

* Recent and Fossil Bryozoa Banka podataka o Bryozoama (engleski)
* IBA, International Bryozoology Association Internacionalno društvo za Bryozoologiju (engleski)
* Glossary Pojmovi vezani za Bryozoe (engleski)
* University of California Museum of Paleontology - Introduction to the Bryozoa Općeniti uvod s podacima o gospodarskom značenju (engleski)
**Antonio de Verneda** (1693. – 1774.), riječki arhitekt. Jedan je od najznačajnijih baroknih graditelja prve polovice 18. stoljeća u Hrvatskom primorju.

Njegov je otac, don Felice de Verneda, španjolski plemić aragonskog podrijetla, došao u Austriju kada je Karlo VI stupio na prijestolje. Antonio de Verneda obrazovao se za vojnog inženjera te je prema carskoj odluci upravljao gradnjom vojnog brodogradilišta u Kraljevici i Lazareta u Rijeci (1722.-1725). Kad se 1726. oženio kćerkom Felicea de Benzonija i Ursule de Marotti, ušao je u obitelj bogatih uglednika, što mu je omogućilo dobivanje narudžbi za velike radove.

Osim Lazareta, značajan je njegov rad na obnovi riječke gradske vijećnice (Palac Komuna), kojoj je 1740. godine nadogradio drugi kat. Od 1743. do 1753. vodi obnovu ruševnog Starog grada u Ozlju za vlasnika R. Perlasa. Nakon potresa 1750. u Rijeci obnavlja crkvu sv. Roka, kojoj oblikuje novo pročelje (kasnije porušeno). Sagradio je vlastitu kuću na Rovu te palaču biskupa Benzonija na Trgu Grivica u Rijeci.

Literatura
----------

* Radmila Matejčić: Barok u Istri i Hrvatskom primorju, u:*Barok u Hrvatskoj*, Zagreb, 1982.
Njálov sin Skarp-Heðinn ubija Þráinna na ledu, ilustracija scene iz sage.
***Njáls saga*** (O ovom zvuku poslušajte?/i) (također ***Njála*** (O ovom zvuku poslušajte?/i), ***Brennu-Njáls saga*** (O ovom zvuku poslušajte?/i) ili ***"Priča o Spaljenom Njalu"***) je jedna od najpoznatijih islandskih saga. is one of the sagas of Icelanders. Vjeruje se da je sastavljena u 13. vijeku, a radnja joj je smještena u Island između 960. i 1020. kada su tamo živjeli potomci nordijskih doseljenika organizirani u vlastitu državu. Među protagonistima se ističu Njáll Þorgeirsson, ugledni pravnik, i njegov prijatelj Gunnarr Hámundaorson, moćni ratnik. Obojica će, usprkos svih svojih umnih i fizičkih sposobnosti, te ugleda koji uživaju među zemljacima, biti upetljani u trivijalne sporove koji, uslijed potrebe da se po svaku cijenu očuva čast, eskaliraju u višegodišnji ciklus krvne osvete i obojica padaju kao njegove žrtve, uključujući Njálla koji je živ spaljen zajedno sa muškim članovima svoje porodice.

Većina historičara vjeruje da su ličnosti opisane u sage historijske, iako je autor (čiji je identitet predmet dugotrajnih špekulacija) vjerojatno "uljepšao" neke od događaje iz umjetničkih/stilskih razloga. Saga se svejedno smatra korisnim izvorom o najranijoj historiji Islanda i tadašnjem načinu života. Iako saga, između ostalog, prikazuje i pokrštavanje Islanda 1000. godine, dio teoretičara smatra da je zbog čestog korištenja znamenja i proročanskih snova prožeta fatalizmom karakterističnim za nordijski paganizam. Tekst se često smatra najboljom od svih islandskih saga svog vremena.

Izvori
------

1. ↑  Vésteinn Ólason 2006:134.

Literatura
----------

* Ármann Jakobsson. 2007. "Masculinity and politics in *Njáls saga*", *Viator* 38, pp. 191–215.
* Einar Ól. Sveinsson. 2010 [1954]. *Brennu-Njáls saga*. Hið íslenzka fornritafélag. ISBN 9979-893-12-5.
* Halldór Laxness. 1997 [1945]. "Eftirmáli", *Brennunjáls saga*. Vaka-Helgafell. ISBN 9979-2-1242-X.
* Magnusson, Magnus. 1987 [1960]. "Introduction", *Njal's Saga*. Penguin Classics. ISBN 0-14-044103-4.
* Thorsteinn Gylfason. 1998. "Introduction", *Njál's Saga*. Wordsworth Classics. ISBN 1-85326-785-6.
* Vésteinn Ólason. 1998. *Dialogues with the Viking Age: Narration and Representation in the Sagas of the Icelanders*. Heimskringla. ISBN 9979-3-1650-0.
* Vésteinn Ólason. 2006. "Íslendingasögur og þættir", *Íslensk bókmenntasaga* I. ISBN 9979-3-2721-9.
„Correggio" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Correggio (razvrstavanje).

*Jupiter i Io* (cca. 1531) se smatra jednim od najboljih Correggiovih djela.
**Antonio Allegri da Correggio**, poznatiji jednostavno kao **Correggio**, (august 1489 – 5. mart 1534.) bio je najpoznatiji slikar parmanske škole italijanske renesanse, zaslužan za neka od najznamenitijih djela likovne umjetnosti 16. vijeka. Historičari umjetnosti su njegovo korištenje dinamičnih kompozicija, iluzionističku i dramatičnu kompoziciju proglasili svojevrsnom pretečom rokoko stila 18. vijeka.

Osim slika vjerske tematike, poznat je po ciklusu slika *Ljubavi Jupiterove* inspiriranih Ovidijevim *Metamorfozama*. Od tih je slika najpoznatija *Jupiter i Io*.

Vanjske veze
------------

* 
* Freedberg, Sydney J. (1993). Pelican History of Art. ur. *Painting in Italy, 1500-1600*. str. 267–290, 412–416.
* Catholic Encyclopedia article It does not cite the mythological theme pictures.
* Correggio, by Estelle M. Hurll, 1901, from Project Gutenberg
* Works by Correggio at www.antoniodacorreggio.org
* Correggio exposition in Rome, Villa Borghese, 2008
* Video - Il Duomo di Parma, Assumption of the Virgin
**Anihilacija** (od latinskog *nihil* — ništa) znači "totalno uništenje" a u fizici označava proces u kojem se čestica sudara sa svojom antičesticom. Pošto energija i impuls prvobitnih čestica moraju da budu očuvani, čestica i antičestica se u sudaru ne pretvaraju u 'ništa' nego u nove čestice. Ponekad su novonastale čestice bez mase mirovanja (fotoni) pa može da se kaže da se sudarom čestice i antičestice materija (masa mirovanja) uništila.

Aditivni kvantni brojevi antičestica suprotni su kvantnim brojevima odgovarajućih čestica tako da je suma svih kvantnih brojeva prvobitnog para jednaka nuli. To znači da u sudaru čestice i njene antičestice mogu da nastanu svakojake kombinacije čestica pod uslovom da je zbir njihovih kvantnih brojeva nula i da su zadovoljeni zakon održanja energije i impulsa. Kada se radi o niskoenergijskim anihilacijama najčešće dolazi do stvaranja fotona, međutim, u visokoenergijskim anihilacijama (sudaračima čestica) mogu da nastanu brojne egzotične teške čestice.

Primeri anihilacije
-------------------

Niskoenergijski elektron i pozitron anihilacijom mogu da pređu samo u dva fotona (gama zraka) pošto energija njihove mase mirovanja nije dovoljna da se proizvedu teže čestice. Međutim, ako jedna od čestica, ili obe, ima dovoljno veliku kinetičku energiju može da dođe do nastanka i težih čestica. Za analizu takvih događaja konstruisan je veliki elektron-pozitron sudarač (LEP – large electron positron collider) u Ženevi u Evropskom centru za nuklearna istraživanja (CERN).

Anihilacija para elektron-pozitron u jedan foton

e- + e+ —h→ γ,

nije moguća jer u takvom procesu ne može da se zadovolji zakon o održanju impulsa.

Anihilacija para elektron-pozitron predstavlja osnovu za pozitron-emisionu tomografiju (PET)jednu od važnijih savremenih dijagnostičkih metoda.

U anihilaciji težih čestica, recimo protona i antiprotona ili neutrona i antineutrona mogu da nastanu brojne kombinacije novih čestica. Analiza takvih reakcija je jedan od važnijih problema kojim se bavi savremena fizika. Za tu svrhu je u Fermijevoj laboratoriji u SAD (Fermilab) konstruisan TEVATRON, sudarač protona i antiprotona u kojem čestice mogu da dostignu energiju od 1 TeV (tera elektronvolt = 1 000 000 000 000 eV). U anihilaciji protona i antiprotona 1995. godine otkriven je t-kvark.
**Mahon** (grčki: Μάχων, 3. vek pne.) bio je starogrčki komediograf koji je stvarao u okviru nove atičke komedije. Bio je jedan od istaknutijih aleksandrijskih pesnika, a Atenej kaže za njega da je "bio dobar pesnik". Mahon se rodio u Korintu ili Sikionu, a živeo je i stvarao u Aleksandriji, gde je držao predavanja o komediji Aristofanu Bizantincu. Bio je savremenik Apolodora iz Karista, pa se vrhunac njegovog stvaralaštva može se smestiti u period između 120. i 130. Olimpijade, tj. između 300. i 260. pne.

Dela
----

Sačuvana su dva fragmenta, iz dve njegove komedije:

* *Neznanje* (Ἄγνοια)
* *Pismo* (Ἐπιστολή)

Spominje se i jedna komedija s mitološkom tematikom:

* *Auga* (Αὐγή)

Atenej navodi i jednu Mahonovu pesmu pod naslovom *Izreke* (Χρείαι ili *Anecdota*), pisanu u jampskim senarima, koja je sadržavala poslovične rečenice i uzrečice koje su se pripisivale poznatim atinskim heterama i parazitima. Iz tog dela Atenej citira 462 stiha u svojoj *Gozbi sofista*, što istovremeno predstavlja najduži sačuvani fragment Mahonovog dela.

Epitaf za Mahona, koji je sačuvan, napisao je Dioskorid.

Literatura
----------

* A. S. F. Gow, *Machon: The Fragments*, Cambridge University Press, Cambridge, 1965.

| * p
* r
* u
Pisci nove atičke komedije |
| --- |
| 
* Apolodor iz Gele
* Apolodor iz Karista
* **Difil**
* Eufron
* **Filemon**
* Filipid iz Kefale
* Mahon
* **Menandar**
* Posidip iz Kasandreje
* Stefan

 |
„Canova" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Canova (razvrstavanje).

**Antonio Canova** (Passagno, 1. novembar 1757. – Venecija, 13. oktobar 1822.), talijanski skulptor, slikar i arhitekt, glavni predstavnik klasicizma u skulpturi.

Biografija
----------

Školovao se u djedovoj klesarskoj radionici i u Veneciji. Djelovao u Rimu, Veneciji, Napulju i Parizu. Bio je glavni portretist papa, evropske aristokracije i vojničke elite. Pod utjecajem antičke skulpture stvorio je vlastitu varijantu klasicističke skulpture. Radio je savršene i dopadljive aktove i mitološke kompozicije. Majstorski obrađuje površinu, pretjerano idealizira likove i stvara nova kompozicijska rješenja (*Venera; Tri Gracije; Orfej i Euridika; Paolina Borghese kao Venera uz druge skulpture). Rijetko oblikuje realistična djela kao što su nadgrobni spomenici kardinala Klementa XIII. i Klementa XIV. te biste Napoleona.*

*Amor i Psiha*, mramor, 1,55 x 1,68 x 1,10 m, Louvre.
Za života je bio slavan, dvorski skulptor Ampir stila u doba vladavine Napoleona. Imao je golem utjecaj na generacije skulptora akademista 19. vijeka. U rodnom Possagnu podigao je Tempio Canoviano, hram po uzoru na rimski Panteon, u kom je danas i njegov grob. U Possagnu djeluje i muzej Gipsoteca canoviana, posvećen njemu i njegovom djelu.

Izvori
------

1. ↑  „*CANOVA, Antonio*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 3. 03. 2018.
2. ↑  „*La Collezione*" (talijanski). Galleria Borghese. Arhivirano iz originala na datum 2018-02-27. Pristupljeno 3. 3. 2018.

Vanjske veze
------------

***Antonio Canova*** na Wikimedijinoj ostavi

* *CANOVA, Antonio* (`it`)
**Radnička stranka** (norveški: , A/Ap) je socijaldemokratska politička stranka u Norveškoj. Predstavlja glavnog partnera trenutne norveške vlade, odnosno vladajuće Crveno-zelene koalicije, a njen vođa Jens Stoltenberg, je trenutni premijer Norveške.

Norveška radnička stranka se službeno zalaže za socijaldemokratske ideje. Od 1930-ih joj je službeni slogan "rad za sve", a snažno se zalaže za izdašnu državu blagostanja, koju bi trebali financirati visoki porezi i carine. Posljednjih dvadeset godina je stranka u ideološkom smislu počela skretati udesno, odnosno u smjeru socijalne tržišne privrede koja uključuje privatizaciju državnog vlasništva i ukidanje progresivnog oporezivanje, u skladu s načelima ekonomskog liberalizma. Danas se izjašnjava i kao progresivna stranka koja se zalaže za načelo suradnje u unutrašnjoj i vanjskoj politici. Njen omladinski ogranak je Savez radničke omladine.

Osnovana je krajem 19. vijeka i otada je stalno rasla po broju glasova i članova sve dok na izborima 1927. godine nije postala najveća i najjača stranka, što je ostala sve do današnjih dana. Te je godine prekinut i njen unutrašnji sukob vezan uz članstvo u Kominterni od 1919. od 1923. Nakon drugog svjetskog rata, odnosno 1945. pa sve do 1961 stranka je imala apsolutnu većinu u norveškom Parlamentu, što je bila prilična rijetkost za tadašnje evropske države, i zbog čega se Norveška nazivala "jednopartijskom državom". Od 1935. godine, pak, u Norveškoj samo šesnaest godina premijer nije bio član Radničke stranke. 1960-ih i početkom 1970-ih dominaciju Radničke stranke je nagrizla opozicija sa ljevice, okupljene u Socijalističkoj narodnoj partiji. Od kraja 1970-ih je, pak, dominaciju nagrizla i desna opozicija, zbog čega se i sama Radnička stranka pod Gro Harlem Brundtland okrenula udesno. Na izborima 2001. stranka je imala najgore rezultate od 1924. što ju je prisililo na daleko šire parlamentarne koalicije nego ranije.

Radnička stranka je članica Socijalističke internacionale i Partije evropskih socijalista.

Eksterni linkovi
----------------

* (`no`) Arbeiderpartiet - Official site
* (`en`)  - Information in English
* Election results for the Labour Party in the 2007 local elections

***Radnička stranka (Norveška)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Asin od Baekjea** (? - 405, vl. 392–405) bio je 17. vladar Baekjea, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Bio je sin kralja Chimnyua, ali je nakon očeve smrti umjesto njega zavladao - prema nekim izvorima u dvorskom puču - njegov stric Jinsa. Asin je na prijestolje došao nakon Jinsine smrti 392. godine, koji neki izvori pripisuju atentatu od strane njegovih pristaša. Kao i za vladavine njegovog strica, država Baekje je trpila teške udarce od sjeverne države Goguryeo koja je naglo ojačala pod Gwanggaetom Velikim. Oko godine 395. je Baekje tako izgubila teritorije oko današnjeg Seula. Nastojeći steći kakve-takve saveznike, Asin je oko godine 397. poslao svog sina Jeonjia u zemlju Wa (današnji Japan); s druge strane su prekinute dotadašnje veze sa Kinom. Njegova nastojanja da se othrva Goguryeom prisilnom regrutacijom seljaka su dovela do njihovog masovnog egzodusa u zemlju Silla. Godine 403. je pokrenuo pohod na Sillu, ali on nije dao rezultata.

Izvori
------

* „아신왕 (Asin wang)" (korejski). Doosan Encyclopedia. Pristupljeno 14. X 2006.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Jinsa od Baekjea** | **Kralj države Baekje**392 - 405 | Slijedi:**Jeonji od Baekjea** |
**Asindeton** (grč. *a* = negacija, *syndetos* = povezan) stilska je figura koja nastaje nizanjem riječi bez njihovog gramatičkog povezivanja (veznicima). Suprotnost je polisindetonu.

Primjeri asindetona
-------------------

Asindeton se može koristiti u nekim frazama kako bi one dobile ritam i ostale bolje zapamćene:

* *Veni, vidi, vici. Dođoh, vidjeh, pobijedih.*
* *Citius, altius, fortius. Brže, više, jače.*

Aristotel je u svojoj „Retorici" pisao da se asindetske rečenice bolje očituju u govorima, a manje u pismu jer tamo imaju dramatičan učinak.

### Asindeton u poeziji

Asindeton se koristi i u poeziji, često radi ritma i isticanja.

* Antun Gustav Matoš, „Mora"

> Topovi, bombe, džemije, torpedi,  
> 
> Sistemi suhi, kumiri od mjedi,  
> 
> Plemići lažni - carski svodnici,  
> 
> Mračnjaci tusti, vragu srodnici
> 
> 
> 

* Petar Preradović, „Jezik roda moga"

> Zuji, zveči, zvoni, zvuči,  
> 
> Šumi, grmi, tutnji, huči, -  
> 
> To je jezik roda moga!
> 
> 
> 

* August Šenoa, „Postolar i vrag"

> Vrag da skoči, pa se trza,  
> 
> Trese tamo, trese sjemo,  
> 
> Bijesno škripi, lud se vrza,  
> 
> Ko' tamjanom da ga kadiš  
> 
> Ili svetom vodom hladiš.  
> 
> Psiče, puše, kune, psuje,  
> 
> Grize, plače, jadikuje:  
> 
> Zalud! - krušku uhvatio,  
> 
> Ko' da si ga prilijepio.
> 
> 
>
**Roger Connor** (1.7. 1857 - 4.1. 1931.) bio ja američki profesionalni igrač bejzbola u 19. vijeku. Prije ere Babe Rutha, Connor je bio najveći udarač home runa u historiji profesionalnog bejzbola, napravivši njih 138 u 18 godina karijere.

Rodio se u gradu Waterbury u državi Connecticut. U National League je ušao 1880. kao član *Troy Trojans*a. Kasnije je igrao za *New York Gothams*, koji su, uglavnom zbog njegove visine, dobili nadimak "Giants" (Divovi). 

Gotovo sve vrijeme je bio jedan od vodećih igrača u prosjeku udaraca i home runovima sve do umirovljenja 1897. Iako je samo jednom bio prvak lige u home runovima 1890, Connorov rekord od 138 nije premašen sve do 1921 i Babe Rutha. Karijeru je završio s prosjekom od .317.

Connoru se pripisuje prvi grand slam u historiji lige, odnosno prvi home run preko ograde na Polo Grounds. 

Connor je 1976. postao član Bejzbolske Hale slavnih.

Vanjski linkovi
---------------

* Baseball Hall of Fame Arhivirano 2007-04-09 na Wayback Machine-u
* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere
* Baseball Almanac statistics
* The Deadball Era

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **King Kelly**  |  **Prvak National Leaguea u battingui** 1885 | Slijedi: **King Kelly**  |
| Prethodi: **Harry Stovey**  |  **Rekorder u home runovima u karijeri** 1895-1920 | Slijedi: **Babe Ruth**  |
| Prethodi: **Cap Anson**  |  **Prvaka National Leaguea u RBI** 1889 | Slijedi: **Oyster Burns**  |
| Prethodi: **Arlie Latham**  |  **Menadžer St. Louis Brownsa** 1896 | Slijedi: **Tommy Dowd**  |

***Roger Connor*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ansambl DUKAT** je akustični vokalno-instrumentalni ansambl, koji je izvodio starogradsku, narodnu i zabavnu muziku. Za vrlo kratko vreme postao je jedan od vodećih ansambala bivše SFR Jugoslavije.

Osnivanje ansambla DUKAT
------------------------

Ansambl DUKAT je stvoren 1. avgusta 1981. po ideji Radivoja Lazića, prof. klarineta i Branimira Vulića, studenta Filološkog fakulteta u Beogradu.

Bilo je to vreme žestoke konkurencije, brojnih popularnih i izuzetno kvalitetnih ansambala poput: *Seksteta skadarlija*, *Narakorda*, *Đerdana*, *Tamburice 5*, *Svilenog konaca* i mnogih drugih. Ovaj najmljđi starogradski ansambl toga vremena, veoma brzo uspeva da ispliva na površinu muzičke scene svojom aranžmanskom originalnošću, osobenim stilom, ukusom i kvalitetom.

Početni koraci ansambla
-----------------------

Početni koraci ansambla vezani su za Etnografski muzej u Beogradu. Svakodnevne duge i naporne popodnevne probe, a potom večernje svirke u boemskoj četvrti Beograda, Skadarliji; po restoranima ili koncertom za prolaznike, ispred spomen kuće Đure Jakšića.

Ansambl je vodio i uvežbavao klarinetista Radivoj Lazić, tragajući za starim vrednim, do tada neizvođenim kompozicijama. Komponovao je i pisao mnoge pesme za svoj ansambl. 

Već posle prvog meseca rada, ansambl DUKAT je imao uspešan solistički koncert na Kolarcu koji je vodio pokojni Mirko Alvirović.

Dalji rad i uspesi
------------------

Omot LP ploče **OD NOĆAS**, vokalno-instrumentalnog ansambla DUKAT, pod rukovodstvom Radivoja Lazića/PGP RTB.
Odmah po snimanju prve LP ploče, **OD NOĆAS**(PGP RTB 1982.), ansambl DUKAT dobija brojne angažmane u zemlji (Srbija, Slovenija, Hrvatska, Crna Gora, Bosna, Makedonija) i predstavljali svoju zemlju u zemljama Evrope Nemačka (Berlin), Švajcarska (Cirih), Severne i Južne Amerike (Njujork i Santijago de Čile)...

Snima brojne radio  i najudarnije TV emisije (*Folk parada*, *Stara kočija*, *Nedeljno popodne*, *Spomenar*,  *Tiho noći* …). Svira mnogim poznatim ličnostima naših i stranih prostora i nastupa na značajnim koncertima, proslavama i svečanostima.

Nagrade na festivalima
----------------------

Ansambl DUKAT je godinama nastupao na mnogim domaćim festivalima: Niška jesen – Veče gradskih pesama i romansi, Beogradsko proleće… i osvajao i nagrade.

Na Beogradskom proleću 1992, osvojio je II nagradu publike kompozicijom NEK’ ZASVIRA TAMBURA, za koju je muziku i tekst napisao Toma Križmanić, a aranžman Radivoj Lazić.

Na istom tom festivalu 10. maja 1993, ansambl DUKAT je osvojio I nagradu publike kompozicijom U BAŠTI BEOGRADA, za koju je muziku, tekst napisao Radivoj Lazić, a aranžman uradio Mirko Šouc.

Bivši članovi ansambla DUKAT
----------------------------

* Ranko Jovanov
* Milan Đukić
* Goran Pitić
* Darkо Stefanović
* Žarkо Bulaić
* Dušan Simović
* Jovicа Milić
* Joca Španović
* Ljubiša Srećković
* Siniša Zlatić
* Duško Jovanović
* Ilija Nikolić
* Dragan Živković
* Aleksandar Šarović

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanični sajt ansambla DUKAT
* Youtube kanal - Ansambl DUKAT
* II LP Ploča ansambla DUKAT - NEK' TIHO SVIRA...
**Roger Borsa** (italijanski: ; 1060/1 – 22. februar 1111) bio je normanski vojvoda Apulije i de facto vladar Južne Italije od 1085. do smrti. Bio je sin znamenitog normanskog velmože i osvajača Roberta Guiscarda, ali su mu uglavnom nedostajale Rogerove političke sposobnosti, te mu je država najveći dio vladavine provela u feudalnoj anarhiji. Na prijestolje je došao poslije očeve smrti, koja je izazvala višegodišnji i složeni sukob za nasljedstvo sa bratom Bohemundom, završen tek posredovanjem pape Urbana II. Godine 1098. je sudjelovao u znamenitoj opsadi Kapue. 

Godine 1092. se oženio za Adelu od Flandrije, kćer grofa Roberta I od Flandrije i udovicu danskog kralja Knuta IV Svetog. S njom je imao sina po imenu Guillaume II, koji ga je naslijedio. Zemlje mu je, uskoro, preuzeo rođak Roger II od Sicilije.

Literatura
----------

* Norwich, John Julius. *The Normans in the South 1016-1130*. Longmans: London, 1967.
* Norwich, John Julius. *The Kingdom in the Sun 1130-1194*. Longman: London, 1970.
* Matthew, Donald. *The Norman Kingdom of Sicily*. Cambridge University Press: 1992.
**Roger Garaudy** alias **Raaga** (Marselj, 17. jul 1913 - 13. jun 2012) je francuski pisac i filozof, teoretičar marksizma, bivši član Centralnog komiteta Komunističke partije Francuske, poznat po tome što se preobratio na islam.

Stupio je u francusku vojsku 1939. godine. Dospeva u koncentracioni logor za vreme prohitlerovskog režima Petena. Iz logora izlazi 1943. Godine 1945. bio je izabran u parlament Francuske, potpredsednik parlamenta i senator. Član komunističke partije postao je 1945, član Politbiroa 1956, a iz KP Francuske je isključen 1970. godine. Budući da je istupao kao marksist, njegov prelazak u islam 1982, bio je neočekivan. Od 1962. posvetio se naučnom radu.

Svojom studijom o realizmu "Realizam bez obala" proširio je značenje ovog pojma i na modernu književnost (dela Kafke i dr.)

Garodi je godine 1996. objavio kontroverznu knjigu *Osnivački mitovi modernog Izraela* u kojoj se poriče Holokaust. Nešto kasnije je izjavio kako su napadi 11. septembra delo američke vlade.

Bibliografija
-------------

* Антей, (1946), antifašistički roman-dnevnik,
* Восьмой день творения (1947), roman,
* O realizmu bez granica (1963).

Vanjske veze
------------

* Razgovor s Garaudyjem na ruskom Arhivirano 2005-05-12 na Wayback Machine-u
* Roger Garaudy Arhivirano 2005-12-16 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 81966173
* LCCN: n80001026
* ISNI: 0000 0001 0919 9210
* GND: 118537555
* SELIBR: 187933
* SUDOC: 026881047
* BNF: cb119040731 (podaci)
* BIBSYS: 90339248
* NLA: 35666285
* NDL: 00440502
* NKC: mzk2002148204
* BNE: XX1075143
* CiNii: DA02909040
* CONOR.SI: 11699811
* NSK: 000053731

 |
**Noteć** (njemački: *Netze*, latinski: *Natissis*) je rijeka u Poljskoj duga 388 km, najveća desna pritoka rijeke Warte.

Hidrologija
-----------

Noteć izvire kod sela Szczecin sredini zemlje u Kujavsko-pomeranskom vojvodstvu. Od tamo teče prema sjeverozapadu, protiče kroz Jezero Gopło, i nekoliko drugih manjih jezera do Nakła. Od tamo mjenja smjer i teče prema zapadu preko Velikopoljskog vojvodstva do ušća u Wartu kod sela Santok u Lubuskom vojvodstvu.

Tok rijeke se dijeli na gornji dio (Noteć Górna), od izvora do Nakła, i donji dio (Noteć Dolna) od Naklo do ušća u Wartu. 
Kod Nakła je 1773. / 74. prokopan kanal prema Bydgoszczu, kojim je Noteć povezan sa rijekom Brda, pritokom Visle.

Od Pakośća do Nakła je Noteć plovan za brodove nosivosti do 150 tona, jer se vodostaj regulira sa 5 ustava.

Sliv Noteća velik je 17 330 km².

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7   „Noteć" (poljski). Rzeki Polski. Pristupljeno 9.01. 2021.

Vanjske veze
------------

***Noteć*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Noteć* (`pl`)
**Al-Walid ibn Abd al-Malik** (arapski:  الوليد بن عبد الملك‎) ili **Al-Walid I** (668 - 715) bio je omejadski kalif koji je vladao od 705. do 715. i pod čijom je vladavinom Omejadski Kalifat izveo neka od svojih najspektakularnijih teritorijalnih proširenja. 

Al-Valid je bio sin prethodnog kalifa Abd al-Malika ibn Mervana. Njegova je vladavina u političkom smislu predstavljala čvrst kontinuitet s politikom oca koga je naslijedio 705. Na unutrašnjem planu je nastavio napore da se Kalifat učvrsti uvođenjem arapskog kao službenog jezika, odnosno da se uz islamizaciju prethodno osvojenih područja provodi i arabizacija, s obzirom da je dotadašnji politički poredak, velikim dijelom temeljen na klanovskim i plemenskim vezama Arabijskog poluotoka, bilo sve teže pomiriti s potrebama upravljanja velikom državom, odnosno sve većim brojem Grka i Perzijanaca u državnoj upravi. U tome je imao značajnu podršku Al Hadžadž bin Jusefa, bliskog očevog suradnika i guvernera Iraka, koji se također zalagao i za agresivniju vanjsku politiku; Al Hadžaž je potakao pohode iz Perzije kojim su Kalifatu pripojeni Sindh i Transoksijana. Al-Hadžadžov favorit Musa bin Nuseir te Zijad ibn Tarik su, pak, 711. pokrenuo muslimansko osvajanje Hispanije kojim su Kalifat i islam prvi put dobili uporište u Evropi. Al-Valid I je bio i veliki poklonik kulture i umjetnosti; u Damasku je na dvor doveo veliki broj pjesnika i umjetnika, a počeo je i gradnju velebne Omejadske džamije u Damasku. Umro je 715. i naslijedio ga je brat Sulejman ibn Abd al-Malik.

Literatura
----------

* Muhammad ibn Jarir al-Tabari, v. 23 *The Zenith of the Marwanid House*, transl. Martin Hinds, Suny, Albany, 1990

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Abd al-Malik ibn Marwan**  |  **Kalif** 705–715 | Slijedi: **Sulejman**  |

| * p
* r
* u
Omejadski kalifi |
| --- |
| Porodično stablo • Mediji |
| Kalifi u Damasku(661–750) | Muawiya I • Yazid I • Muawiya II • Marwan I • Abd al-Malik • Al-Walid I • Sulayman • Umar II • Yazid II • Hisham • Al-Walid II • Yazid III • Ibrahim • Marwan II |
| Emiri u Kordobi(756–929) | Abd ar-Rahman I • Hisham I • Al-Hakam I • Abd ar-Rahman II • Muhammad I • Al-Mundhir • Abdullah • Abd-ar-Rahman III |
| Kalifi u Kordoobi(929–1031) | Abd-ar-Rahman III • Al-Hakam II • Hisham II • Muhammad II • Sulayman • Hisham II • Sulayman • *Ali ibn Hammud al-Nasir*[H] • Abd ar-Rahman IV • *Al-Qasim ibn Hammud al-Ma'mun*[H] • *Yahya ibn Ali al-Mu'tali*[H] • *Al-Qasim ibn Hammud al-Ma'mun*[H] • Abd ar-Rahman V • Muhammad III • *Yahya ibn Ali al-Mu'tali*[H] • Hisham III |
| [H] označava hamudidske uzurpatore |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 24471315
* LCCN: nr93014851
* ISNI: 0000 0000 5267 1405
* SELIBR: 259454
* SUDOC: 227774000

 |
„Bilježnica" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Bilježnica (razvrstavanje).
Sveske na polici supermarketa
**Sveske**, **beležnice** ili **notesi** su knjige ili svežnjevi papira najčešće korišćeni u svrhe hvatanja beleški i crtanja. Prave se u raznim veličinama, ukoričene ili ne, sa različitim odlikama, ilustracijama i aplikacijama. Papiri mogu biti uređeni na više načina, što određuje namenu same sveske. Neizostavan su školski i kancelarijski pribor.

Opšte odlike
------------

Zabeleške u svesci iz Turske
Sveska zapravo predstavlja svežanj papira. Takav svežanj zaštićen je dvema zaštitnim stranicama koje su tvrđe. Ako je u pitanju sveska sa mekim povezom, zaštitne stranice su plastične, a ako se radi o svesci sa tvrdim povezom, one su kartonske. Iste stranice obično oslikavaju ilustracije. Ostale su uglavnom jednorodne.

Osnovna odlika sveske jeste i broj stranica, kao i veličina. Najrasprostranjenije su one formata A5 (male sveske) i A4 (velike sveske). Obično imaju sedamdesed, osamdeset ili sto listova. Svaki od listova može biti beo (u potpunosti prazan) ili uobličen pomoću linija, kvadratića ili takozvanog visokog karoa (što zavisi od namene). Može postojati i mesto predviđeno za informacije o vlasniku.

Sem običnog poveza (svojevrsnog kanapa), svežanj papira može biti spojen i na druge načine. Neki od njih su lepljenje, spirale (namotaji) i češalj (heftung). Metode povezivanja određuju način na koji se sveska otvara kao i jačinu veze. Kanapski meki povez često se kombinuje sa lepkom, te je ujedno i najslabiji. Spiralni povezi povoljni su za osobe koje često cepaju listove iz sveske. Nasuprot tome, velike su šanse da će se sveska sa tvrdim povezom raspasti prilikom pokušaja cepanja lista.

Budućnost
---------

U svetu je još od dvadesetog veka prisutna tendencija elektronizacije. Ona nije zaobišla ni sveske, tako da se uveliko radi u povezivanju njihove jednostavnosti sa najnovijim tehnologijama koje ukljičiji pretragu, izmene i komunikaciju. Laptopi se nazivaju notbucima (engl. ), a tablet računari i notpedima (engl. ). Obe reči znače sveska.

Ipak, samo tableti omogućuju interaktivna svojstva slična papiru. Za skoru budućnost planirana je komercijalizacija digitalnog papira, posebnog uređaja sa ciljem da zameni običnu hartiju od celuloze. Po njemu se piše pomoću olovke sa infracrvenom kamerom, a napisani tekst može biti prebačen na drugi skladišni uređaj (kompjuter, laptop i slično).

Spoljašnje veze
---------------

***Notes*** na Wikimedijinoj ostavi

Literatura
----------

* Signer, Beat (2008). *Fundamental Concepts for Interactive Paper*. Books on Demand. ISBN 978-3-8370-2713-6.
**Puerto Cabezas** je općina od 130,813 i grad od 82,125 stanovnika na sjeveroistoku Nikaragve u Autonomnoj Regiji Sjeverni Atlantik u kojoj je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Puerto Cabezas se prostire duž obale Karipskog mora, udaljen 530 km sjeveroistočno od glavnog grada Managve.

Historija
---------

Sve do 1921. bio je selo domorodačkih Miskita zvano *Bilwi*, kog su Englezi i Amerikanci zvali *Bragmans Bluff* po piratu koji se tu nekad skrivao.

Te je godine pokrenuo američki poduzetnik Leroy Miles posao sa plantažama banana i eksploatacijom šuma na zemljištu za koje je dobio koncesiju od nikaragvanske vlasti.

Njegova kompanija *Bragmans Bluff*, izgradila je 104 km željezničkih pruga za prijevoz banana i trupaca do luke koju je podigla 1923.
Selo je počelo dobijati obrise grada, pa je 1929. dobilo status grada pod novim imenom - Puerto Cabezas.

Kompanija je početkom 1930-ih bila na udaru Sandinista pa je Bragmans Bluff Lumber Company, nakratko prekinula poslovanje a oda ga nastavila pod imenom *Standard Fruit & S.S.*

Sve do 1968. Puerto Cabezas je bio u vlasništvu *Standard Fruit Company*. Nakon njenog odlaska počela je kriza koja se produžila do današnjih dana, brojne kompanije pokušavale su obnoviti posao sa bananama i drvom, ali su brzo propale ili odustale, tako da Puerto Cabezas danas jadno izgleda, počevši od luke, bolnice do aerodroma koji je dugo bio jedina veza sa gradovima na Pacifiku.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Puerto Cabezas Municipality in Nicaragua*" (engleski). City population. Pristupljeno 20.4.2023.
2. 1 2  „*Puerto Cabezas in Costa Caribe Norte*" (engleski). City population. Pristupljeno 20.4.2023.
3. 1 2 3 4 5  „*Reseña histórica de Puerto Cabezas*" (španjolski). Puerto Cabezas. Pristupljeno 20.4.2023.

Vanjske veze
------------

***Puerto Cabezas*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Puerto Cabezas* (`es`)
Lip Pike
**Lipman Emanuel Pike** (25.5. 1845 - 10.10. 1893.) bio je jedna od najvećih američkih bejzbol igrača u 19. vijeku, poznat i po tome kao jedan od prvih koji je igrao kao profesionalac. 

Odrastao je u New Yorku u židovskoj porodici, a kao i njegov brat Jay se odmalena počeo baviti bejzbolom. Godine 1866. se priključio klubu Athletic of Philadelphia, tada u amaterskoj ligi NABBP. Međutim, vrlo brzo se otkrilo kako za svaku utakmicu prima 20 US$. Zbog toga je NABPP zakazala saslušanje kako bi se protiv njega i kluba poduzele disciplinske mjere. S druge strane, praksa plaćanja igrača *ispod stola* je bila toliko raširena da su mnogi držali da je cijeli postupak najobičnija lakrdija. Na kraju se na ročištu nije pojavio nitko i postupak je jednostavno zaboravljen. Godine 1869. je, upravo zahvaljujući tom sramotnom događaju, NABPP odlučio dozvoliti profesionalne igrače u redovima svojih klubova.

Pike je, kao Njujorčanin, imao daleko više problema od navijača i uprave koji su dovodili u pitanje njegovu lojalnost klubu iz Philadelphije. Zbog toga se 1867. preselio natrag u New York gdje je igrao za *New York Mutuals* a potom za *Brooklyn Atlantics*. Potonjima je 1870. omogućio pobjedom kojom je konačno prekinut legendarni niz pobjeda *Cincinnati Red Stockingsa*.

Kada se formirala prva profesionalna liga NA, Pike se 1871. priključio *Troy Haymakersima*. Sljedeće godine je igrao za *Baltimore Canaries*, a kada je klub bankrotirao priključio se *Hartford Dark Bluesima*. Godine 1875. je otišao u *St. Louis Brown Stockings*, gdje je ostao dvije sezone, uključujući i prvu u novoj ligi NL.

Nikad trajno zadovoljan na jednom mjestu, Pike je 1877. otišao u *Cincinnati Redse*, odakle je 1878. otišao, uglavnom iz zdravstvenih razloga, te kraće vrijeme nastupao za Providence Grayse i manje timove. Godine 1888. je odigrao simboličku utakmicu za *New York Metropolitanse*, što mu je bio posljednji nastup.

Pike je osim po snažnim udarcima i velikom broju home runova bio poznat i po velikoj brzini, pa je tako 1873. osvojio 250 US$ pobijedivši u utrci s konjem u galopu.

Umro je u dobi od 48 godina od srčane bolesti.

Eksterni linkovi
----------------

* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere
* SABR's Baseball Biography Project
* The International Jewish Sports Hall of Fame


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **George Hall**  |  **Prvak National Leaguea u home runovima** 1877 | Slijedi: **Paul Hines**  |
Delovi note: 
  
1. **Glava**
  
2. **Vrat**
  
3. **Barjačić**
U muzici, **notna glava** (fr. *tête [de la note]*, engl. , ital. *test[in]a*, nem. *Notenkopf*) je eliptični deo note.

Notne glave mogu biti potpuno *crne* ili *bele*, što ukazuje na notnu vrednost (tj. notno trajanje), dok položaj note u linijskom sistemu označava *notnu visinu* i daje joj *naziv*.

Kod manjih notnih vrednosti (počev od polovina note) notnoj glavi se dodaje **notni vrat**, a još kraćim notnim vrednostima (počev od osmine) dodaje se **barjačić**. 

* Pogledajmo u donjem prikazu sistematsko smanjenje *notnih vrednosti*, a samim tim i različite *notne glave*, dodavanje *notnog vrata* i povećanje broja *barjačića*:

.

Istorijat
---------

Punctum
Današnji oblici nota prošli su mnoge faze razvoja. Notne glave potiču od neuma (grč. *znak*), prvih notnih znakova od pre više od 1000 godina, koji su se koristili za beleženje Gregorijanskog korala. 

Najjednostavniji oblik predstavlja *punktum* (*vidi sliku desno*) koji jasno nagoveštava modernu notnu glavu. 
Čuveni srednjevekovni muzički teoretičar Gvido iz Areca (995 - 1050) je postavio osnove notnom sistemu odredivši da se neume pišu na 4 crte. Na njihovom početku je upisivao ključeve, tako da je pozicija notne glave označavala visinu tona. 

Vremenom, neume prerastaju u *koralno notno pismo*; izmenile su oblik i postale su crni kvadratići.

Kompozitor i muzički teoretičar, Franko iz Kelna, je oko 1280. Objasnio postojeća pravila *menzuralne notacije* u svom radu *Umetnost menzuralnog pevanja*, gde je dužina note označena njenim oblikom. Notne glave su bili pravougaonici, kvadrati ili romboidi. Ovaj sistem je proširen tokom Ars nove.

U vreme renesanse kompozitori dodaju kraća notna trajanja popunjavanjem notnih glava. 

Krajem 16. veka, kvadratni i romboidni oblik nota zamenjen je okruglim glavama koje se i danas koriste.

Vidi još
--------

* Notne skraćenice
* Notna vrednost
* Pomoćne linije
**Rodohrozit** je važan izvor mangana. Najlepši primerci ovog minerala imaju kvalitet poludragog kamena, te se koriste u izradi nakita i u ukrašavanju. Ime potiče od grčke reči *rodos* što znači ,,ružičast,, i *kros* ,,boja,,. Ružičasta boja je karakteristična za većinu primeraka, mada neki mogu biti smeđi ili sivi. Povidni ružišasti minerali i primerci sa naizmeničnim crvenim i ružičastim trakama veoma su popularni. Mada rodohrozit je poznat već stotinama godina, tek je 1813, godine identifikovan kao poseban mineral. Uz piroluzit, rodohrozit je jedan od glavnih izvora mangana, koji se se široko primenjuje u fero magnetnim legurama i različitim vrstama čelika.

Karakteristike
--------------

Rodohrozit pripada karbonatnoj grupi minerala. Ovaj karbonat mangana svoju ružičastu boju dobija baž od tog minerala (mangana). Kristali rodohrozita pripadaju rombeodarskom sistemu simetrije. Mada se kristali pojavljuju retko, kada se pronađu uglavnom su prizmatičnog ili pločastog oblika. Najčešće se pojavljuje u obliku nodularnih, globularnih (loptastih) ili botrioidnih (grozdastih) masa sa trakastom teksturom. Trake su najčešće različistih nijansi ružičaste i crvene boje. Izloženi delovanju vazduha, neki primerci mogu da obrazuju tamnu koru, koja se može ukloniti razblaženom hlorovodiničnom kiselinom.

Poreklo i rasprostranjenost
---------------------------

Pojavljuje se u hidrotermalnim žilama koje sadrže bakar, olovo i minerale srebra, a kao sekundarni mineral pronalazi se u ležištima mangan-oksida. Najvažnija svetska ležišta ovog minerala nalaze se na sledećim lokacijama:

* Katamarka (Argentina)
* Kapnik (Rumunija)
* Hotazel (Južnoafrička republika)
* Bjut u Montani (SAD)

Literatura
----------

***Rodohrozoit*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hurlbut, Cornelius S.; Klein, Cornelis, 1985, *Manual of Mineralogy*, 20th ed. ISBN 0-471-80580-7
**Liouvilleova funkcija**, označane sa λ(*n*) i koja je dobila naziv po Josephu Liouvilleu, je važna funkcija u teoriji brojeva. 

Ako je *n* pozitivan cijeli broj, tada je λ(*n*) definisana kao:

{\displaystyle \lambda (n)=(-1)^{\Omega (n)},\,\!}
gdje je Ω(*n*) broj prostih faktora od *n*, brojenih sa multiplikativnosti. (SIDN A008836[*mrtav link*]). 

λ je potpuno multiplikativna pošto je Ω(*n*) sabirljiva. Imamo Ω(1) = 0 i odatle λ(1) = 1. Liouvilleova funkcija zadovoljava identitet:

{\displaystyle \sum \_{d|n}\lambda (d)=1\,\!} ako je *n* savršen kvadrat, i:
{\displaystyle \sum \_{d|n}\lambda (d)=0\,\!} u ostalim slučajevima.

Red
---

Dirichletov red za Liouvilleovu funkciju daje Riemannovu zeta funkciju kao

{\displaystyle {\frac {\zeta (2s)}{\zeta (s)}}=\sum \_{n=1}^{\infty }{\frac {\lambda (n)}{n^{s}}}.}
Lambertov red za Liouvilleovufunkciju je

{\displaystyle \sum \_{n=1}^{\infty }{\frac {\lambda (n)q^{n}}{1-q^{n}}}=\sum \_{n=1}^{\infty }q^{n^{2}}={\frac {1}{2}}\left(\vartheta \_{3}(q)-1\right),}
gdje je {\displaystyle \vartheta \_{3}(q)} teta funkcija.

Izvori
------

1. Polya, G. *Verschiedene Bemerkungen zur Zahlentheorie.* Jahresbericht der deutschen Math.-Vereinigung 28 (1919), 31-40.
2. Haselgrove, C.B. *A disproof of a conjecture of Polya.* Mathematika 5 (1958), 141-145.
3. Lehman, R. *On Liouville's function.* Math. Comp. 14 (1960), 311-320.
4. M. Tanaka, *A Numerical Investigation on Cumulative Sum of the Liouville Function.* Tokyo Journal of Mathematics **3**, 187-189, (1980).
**Rodolfo Graziani** (Filettino, 11. august 1882. – Rim, 11. januar 1955.) bio je feldmaršal Armije Kraljevine Italije, visoki državni funkcioner i jedan od najvjernijih pristalica Benita Musolinija.

Biografija
----------

Prije Prvog svjetskog rata službovao je kao oficir Armije Kraljevine Italije u Eritreji, Libiji i Tripolitaniji. Graziani je sudjelovao u Prvom svjetskom ratu kao kapetan, da bi 1918. kao vrlo mlad bio unaprijeđen u pukovnika. Njegov uspon bio je vezan uz fašizam pa je od 1930. do 1934. bio komandant talijanskih snaga u Libiji. Nakon tog je postavljen za guvernera Talijanske Somalije što je obavljao od 1935. do 1936. Nakon tog je postavljen za podkralja Etiopije (1936.-1937.), gdje se proslavio korištenjem bojnih otrova protiv lokalnih pobunjenika, za što je 1938. nagrađen položajem počasnog guvernera Talijanske Istočne Afrike.

Kad je izbio Drugi svjetski rat ponovno je vraćen u vojsku kao komandant talijanskih snaga u Libiji. Tu se nije proslavio jer je neuspješno napadao Britanske snage u Egiptu gdje ga je u bitkama vođenim između decembra 1940. i februara 1941. teško porazio general Archibald Wavell, zbog čega je smjenjen sa položaja.

Nakon Kapitulacije Italije 8.septemba 1943. Armija Kraljevine Italije se podjelila na dva dijela, Graziani je pobjegao na sjever i pridružio se Musoliniju i njegovoj Talijanskoj Socijalnoj Republici u čijoj je vladi bio ministar obrane sve do kraja rata 8. maja 1945.

Nakon rata je 1950. osuđen na 19 godina zatvora zbog kolaboracije, ali je iste godine pušten je na slobodu. Nešto kasnije postaje jedan od lidera talijanskih neofašista, od 1953. do 1954. bio je predsjednik ITalijanskog socijalnog pokreta Movimenta.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Rodolfo Graziani, marquess di Neghelli*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 12. 12. 2019.

Vanjske veze
------------

***Rodolfo Graziani*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Rodolfo Graziani, marquess di Neghelli* (na portalu Encyclopaedia Britannica) (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 32025745
* LCCN: n85221331
* ISNI: 0000 0001 2126 6957
* GND: 119177560
* SUDOC: 029368014
* BNF: cb12100962n (podaci)
* NKC: jx20060424003
* BNE: XX1220866
* CiNii: DA15112846
* CONOR.SI: 124062051

 |
Izgradnja ptičijeg ostrva na Obedskoj bari
**Obedska bara** je zaštićeno područje između naselja Kupinovo, Obrež, Grabovci i rijeke Save, Srbija. Uže područje Obedske bare čini korito takozvana „Potkovica" i viši dio terena kupinske grede takozvano „Kopito", i ostatak je napuštenog korita Save, čiji glavni tok sada teče južnije. 

Bara je sezonsko plavljeno područje rijeke Save, sa močvarama, barama, vlažnim livadama i mrtvicom. Podložna brzom muljenju i obogaćivanju nutrijentima, što rezultira širenjem tršćaka i šikara saliksa, isključujući otvorene vodene površine. Područje je važno za razne vrste ptica kojih je registrovano oko 220 ​​vrsta. Regulacija rijeke negativno je uticala na riblje fondove na lokaciji.

Zaštićeno područje
------------------

Austro-Ugarska je 1874. područje proglasila carskim lovištem i zaštitila ga. Godine 1919. postaje zaštićeno kraljevsko lovište dinastije Karađorđevića. Rješenjem Zavoda za proučavanje prirodnih vrednosti NR Srbije proglašeno je 1951. god. za zaštićeni rezervat. Sadašnji status Specijalnog rezervata prirode je steklo 1993. godine aktom Vlade Republike Srbije. Tada je podeljen na tri dijela sa različitim stepenima zaštite.

Obedska bara se nalazi na listi Ramsarskih područja od 1977. godine, a zaštitna zona iznosi 17.501 hektara.

U području se nalazi motel sa Info centrom i predviđen je za prijem za posjetioce, kapaciteta oko 40 posjetilaca. Postoji kružno edukativna staza dužine 7 km, zatim staza uz obalu "Obedske bare" dužine oko 5 km, više monitoring osmatračnica (4), ostrvo ptica, vodena ogledala (4) postavljeni smjerokazi i informativne table, nadstrešnice, čamci za razgledanje, sportski i rekreativni ribolov.