recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Miroslav Rožić** (Zagreb, 31. kolovoza 1956.) je hrvatski biolog i političar.

Životopis
---------

Rodio se je u Zagrebu. U rodnom gradu završio je osnovnu školu i gimnaziju. Završio Prirodoslovno-matematički fakultet u Zagrebu. Diplomirao je za inženjera biologije. Magistrirao je 1986. godine. Strukovno se je usavršavao u Münchenu i Beču.

Radio je u Zavodu za animalnu fiziologiju zagrebačkog PMF-a i u općoj bolnici „Dr. Josip Kajfeš".
Dragovoljac je Domovinskog rata. Odlikovanjem je hrvatskim trolistom za hrabrost.

Član je Hrvatsko-američkog sruštva, predsjednik i osnivač Hrvatskog konjičkog poola (HKP), bio je član izvršnog odbora GNK Dinamo Zagreb.

### Politička karijera

Bio je član nekoliko stranaka. Prvo je bio u HSLS-u, zatim u HSP-u, kad se najviše i čulo za njega, a od 1. listopada 2009. godine je u HSS-u. U petom sazivu Hrvatskog sabora bio je nezavisni zastupnik, nakon što je 24. rujna 2007. podnio ostavku na članstvo u Hrvatskoj stranci prava.

U Gradskoj skupštini Grada Zagreba bio je zastupnik u četiri mandata, od 1995. do 2009. godine. Od 
2005. do 2008. bio je potpredsjednik Gradske skupštine Grada Zagreba.

Od 1997. do 2001. godine bio je zastupnik Županijskog doma Sabora Republike Hrvatske. 

U četvrtom sazivu Hrvatskog državnog sabora (od 2001. do 2004. godine) bio je zastupnik Zastupničkog doma Hrvatskog Državnog Sabora. Izabran je na listi lista Hrvatske stranke prava i Hrvatske kršćanske demokratske unije u IX. izbornoj jedinici, a mijenjao je zastupnika Borisa Kandarea. bio je zastupnik u Hrvatskom državnom saboru.

U Petom sazivu Hrvatskog sabora (od 2004. do 2008.) bio je izabran u 7. izbornoj jedinici. Ušao je s lista Hrvatske stranke prava. Kraj mandata dočekao je kao nezavisni zastupnik.

Bio je članom nekoliko saborskih odbora: za vanjsku politiku, za obitelj, mladež i šport, za međuparlamentarnu suradnju, zatim članom Izaslanstva Hrvatskoga sabora u Zajedničkom parlamentarnom odboru RH-EU te zamjenik člana Izaslanstva Hrvatskoga sabora u Parlamentarnoj skupštini Organizacije za europsku sigurnost i suradnju. Član nekoliko parlamentarnih društava prijateljstva i predsjednik Hrvatkog-irskog parlamentarnog društva prijateljstva. 

Predložio je više od 60 prijedloga zakona i inih akata Hrvatskog sabora. Ističu se: Zakon o lustraciji, Zakon o sukobu interesa, Zakon o zabrani GMO-a, Zakon o proglašenju gospodarskog pojasa u Jadranskom moru, Zakon o primopredaji vlasti.

Izvori
------

* Hrvatski državni sabor - zastupnici 4. saziva Arhivirano 2010-12-03 na Wayback Machine-u
* Hrvatski državni sabor - zastupnici 5. saziva Arhivirano 2016-08-24 na Wayback Machine-u
* HSS[*mrtav link*]
* Aktivnosti zastupnika[*mrtav link*]
* Podneseni zakonski i drugi prijedlozi; amandmani; zastupnička pitanja[*mrtav link*]

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s mrežnih stranica Hrvatskog sabora. Vidjeti dopusnicu Hrvatskog sabora.

1. ↑  Mi. Dr.: Miroslav Rožić novi član HSS-a, dnevnik.hr, 1. listopada 2009.
**Miroslav Vasin je predsednik Pokrajinskog odbora Demokratske stranke za Vojvodinu i Sekretar za privredu, zapošljavanje i ravnopravnost polova u Vladi AP Vojvodine.**

Rođen je 18. juna 1955. godine. 

Završio je gimnaziju u Bečeju i Pravni fakultet u Beogradu.

Od 1979. do 1981. radio je u preduzeću "Fadip" iz Bečeja. Potom prelazi na mesto direktora pravnih poslova u Hemijskoj industriji Novi Sad (HINS). Od 1990. do 2002. godine radio je u kompaniji Albus" kao pomoćnik generalnog direktora. Nalazio se na mestu predsednika Upravnog odbora istog preduzeća od 1991. do 1995. godine.

Član je Saveta za zapošljavanje Republike Srbije, član Saveta za zaštitu na radu Republike Srbije, član Saveta za izbegla, prognana i raseljena lica. 

Od 2008. godine obavlja funkciju pokrajinskog sekretara za rad, zapošljavanje i ravnopravnost polova. 

Za predsednika Pokrajinskog odbora Demokratske stranke za Vojvodinu izabran je na izbornoj skupštini Pokrajinskog odbora DS održanoj 9. marta 2013. godine. 

Član je republičkog Saveta za zapošljavanje, član je Saveta za zaštitu na radu Republike Srbije, kao i Saveta za izbegla, prognana i raseljena lica.

Član je Demokratske stranke.

Bio je sudija u Sudu časti Privredne komore SFRJ.

Oženjen je i ima troje dece.

Spoljne veze
------------

* [
* [ Arhivirano 2015-06-26 na Wayback Machine-u
* [ Arhivirano 2015-06-26 na Wayback Machine-u
* [ Arhivirano 2015-07-02 na Wayback Machine-u

***Miroslav Vasin*** na Wikimedijinoj ostavi
**Masakr subotnje večeri** (engl. ) je naziv za niz političkih događaja koji su se zbili u subotu 20. oktobra 1973. godine u Washingtonu tokom službene istrage vezane uz aferu Watergate. Otpočeli nakon što je tadašnji američki predsjednik naredio svojem ministru pravde Elliotu Richardsonu da smijeni Archibalda Coxa, nezavisnog specijalnog tužioca zaduženog za istragu. Richardson je to odbio učiniti i umjesto toga je smjesta dao ostavku. Nixon je nakon toga istu zapovijed dao njegovom zamjeniku Williamu Rickelshausu, koji je također odbio i dao ostavku. Kada je ista zapovijed dana vrhovnom pravobraniocu Robertu Borku, trećerangiranom funkcionaru Ministarstva pravde on je ispočetka mislio također dati ostavku, ali se predomislio te je smijenio Coxa. Reakcija javnosti na događaje je bila katastrofalna po Nixona, s obzirom da se uvriježilo mišljenje da namjerno opstuira istragu koja bio otkrila njegovu umiješanost u skandal. Već nakon jedanaest dana je imenovan novi specijalni tužilac, a Kongres SAD se našao pod pritiskom da započne postupak opoziva predsjednika koji će nepunih godinu dana kasnije dovesti do Nixonove ostavke.
**Intelektualac** (od lat. *intellectus*, um) je izraz koji u prvobitnom smislu označava osobu koja se od ostalih ističe intelektom, inteligencijom (moć shvaćanja, razumijevanje, poimanje, svijest; misaone, mislilačke sposobnosti) s aktivnim odnosom prema okolini (prvenstveno društvu), a kasnije se taj termin proširio na svu **inteligenciju** (osobe s visokim obrazovanjem) koja se bave umnim radom kao dio svoje profesije ili zanimanja. U društvenim je naukama (filozofija, sociologija) ostala ta distinkcija imeđu intelektualaca i inteligencije pa svaki intelektualac spada i u inteligenciju, ali se manji dio inteligencije (npr. profesori, liječnici, tehnička inteligencija i znanstvenici) može okarakterizirati kao intelektualce. 

Ponekad se pod pojmom "intelektualac" podrazumijeva osoba koja zahvaljujući svojim intelektualnim sposobnostima uživa ugled, odnosno predstavlja autoritet u određenim oblastima društvenog života, kao što su kultura ili nauka.

Povezano
--------

* Intelekt
* Inteligencija
* Intelektualizam
* učenjak
* bijeli ovratnik

Literatura
----------

Marcuse, Herbert, Čovjek jedne dimenzije

Petrović, Gajo (1983), Filozofija i revolucija

Petrović, Gajo (1990), U potrazi za slobodom

Eksterni linkovi
----------------

* The Responsibility of Intellectuals By Noam Chomsky, February 23, 1967
* Posner's table of 600+ public intellectualsPDF (105 KB) classified by such variables as sex, professional and disciplinary affiliation, political leaning, media affiliation, Web hits, and scholarly citations.
* Where are the great women thinkers? Thinking so much about women has shrunk their minds Arhivirano 2008-01-17 na Wayback Machine-u By Charlotte Allen, February 16, 2005.
* Here's A Few You Missed By Laura Barton, July 2, 2004.
* The New Haven Advocate - Discussion of the public intellectual in the 21st century in "The Optimist's Book Club: The New Haven Review and the making of a new generation of public intellectuals"
Etimologija
-----------

**Hispano** je termin koji doslovno znači "španskog porekla". Kao što se stanovnik nekadašnje rimske Hispanije zvao hispano, tako bi danas jedan Španac bio takođe hispano. Upotrebljava se na isti način kao i anglo-, franko-, austro-, luso-, itd. prefiksi koji označavaju da je nešto ili neko poreklom iz tih zemalja.

Definicija
----------

Po definiciji Španske kraljevske akademije, termin "hispano" se odnosi kako na stanovnike nekadašnje Hispanije, tako i na same Špance, kao i na sve stanovnike i nacije Hispanoamerike. Ovaj termin se takođe može proširiti i na stanovnike SAD poreklom iz neke od ovih zemalja RAE.

Kontroverze
-----------

U SAD, termin **hispano** se koristi za imenovanje svih hispanofona, nezavisno od njihove rase, etniciteta ili nacionalnosti. Tako, u SAD, u većinskom anglosaksonskom društvu, hispano bi bio termin jednako primennjiv i na Kubanca afričkog porekla, Argentinca italijanskog porekla, Meksikanca amerindijanskog proekla ili Čileanca španskog porekla, jer je svima njima zajednički jezik kojim govore - španski. Međutim, osobe koje su SAD identifikovane kao hispano, radije se same identifikuju po zemlji odakle potiču, ili u opštijem smislu, kao Latinoamerikanci.

Zastava Hispanoamerike. Glavni moto: Pravda, mir, jedinstvo i bratstvo 
U samoj Latinskoj Americi, ova reč se ne upotrebljava, i osobe se identifikuju pre svega po nacionalnosti, i jedini koji se identifikuju kao "hispano" su oni koji delimično ili potpuno vuku korene iz Španije. Pogrešna upotreba ove reči u SAD je veoma kritikovana od strane Latinoamerikanaca nešpanskog porekla koji ne žele da budu identifikovani kao "hispano" s obzirom na kolonijalne konotacije koje ovaj termin nosi budući da se na taj način stavljaju u vezu sa Španijom i njenim potomcima u Americi koji su kolonizovali njihovu zemlju. S obzirom na veliko negodovanje koje je proizvela upotreba ovog termina u svrhe popisa stanovništva kao opšta ili rasna identifikacija u SAD, sada se termin "hispano" koristi samo da se naznači da li osoba potiče iz zemlje gde je većina stanovništva hispanskog porekla ili hispanofona, i ako se osoba identifikuje kao hispano, dalje se traži da takođe odabere i rasu.

U **Latinskoj Americi**, hispano se odnosi na stanovnike španskog ili mešanog porekla (španskog porekla), i ne uključuje osobe portugalskog ili francuskog porekla, kao ni afričkog ili amerindijanskog porekla. Iz tog razloga, termin **hispano** se ne može koristiti kao sinonim za latino ili latinoamerički, kao ni za iberoamerički, jer jer bi onda moralo da podrazmeva i Brazil. Skup zemalja gde je hispansko stanovništvo u većini se naziva Hispanoamerika.

***Hispano*** na Wikimedijinoj ostavi
Procesor 80386 tvrtke Intel
**Intel 80386** je 32 bitni procesor predstavljen 1985. godine. Prva inačica procesora imala je 275 000 tranzistora. 80386 mogao je bez problema izvesti većinu programskog koda namijenjenog njegovim prethodnicima. Mogao je izvesti 11.4 MIPSa.

Proizvodnja
-----------

Predstavljen na jesen 1985. godine, a prvi su primjerci u prodaju pušteni 1986. Početna cijena matičnih ploča za 386icu je bila visoka ali se vrlo brzo smanjila. Prvi kompjuter s 80386 procesorom predstavio je Compaq čime počinje prava era x86 kompaktibilnih kompjutera u kojoj IBM gubi svoju kontrolu nad razvojem industrije.

Na proljeće 2006. Intel je objavio da će se procesor 80386 proizvoditi do jeseni 2007. godine. Iako se već duže vrijeme procesor 386 ne koristi u osobnim računalima svoju primjenu sve do ovih dana našao je u raznim sustavima i avionskoj industriji.

Arhitektura
-----------

80386 je bio prvi 32 bitni procesor kompanije Intel. Zahvaljući tome bio je u stanju koristiti 4 gigabajta memorije, a taj limit potom ostaje vrijediti za sve kasnije 32 bitne procesore. Za razliku od procesora Intel 80286 ovaj je mogao bez prekida raditi s programima koji pozivaju staje funkcije Intel 8086 procesora i one novije njegovog direktnog prethodnika tako da je s njim bila postignuta potpuna neograničena kompatibilnost sa starijim modelima. Zbog te dvije promene kao i novog načina rada s memorijom smatra se da je Intel 80386 imao najveći utjecaj na proizvodnju procesora sve do 2003. godine i AMD64 procesora s kojim počinje nova revolucija.

Nasljednik ovog procesora postaje Intel 80486 čija proizvodnja počinje 1989. godine.

Modeli
------

Intel je proizvodio tri osnovna modela ovih procesora. Prvi to jest osnovni model je bio i386DX s brzinom između 16 i 33 Mhz. Od tog modela 1988. godine se gradi jeftinija osakaćena varijanta imena i386SX koji pored ostalih ograničenja može maksimalno koristiti 16 megabajta memorije. Ova oba modela procesora su građena bez koprocesora (80387) koji se mogao dodatno kupiti i ugraditi na matičnu ploču. Zadnji model procesora postaje i386SL sa smanjenom potrošnjom energije kako bi se koristio za laptop kompjutere. On je stvoren 1990. godine iz i386SX, a maksimalna brzina mu je bila 25 Mhz.

Sudske svađe
------------

Za razliku od ranijih modela svojih procesora po pitanju ovog Intel je zabranio njegovu proizvodnju drugim kompanijama bez obzira na druge dogovore i obaveze kompanije. Zbog toga dolazi do velike sudske bitke s kompanijom AMD oko njenog prava za proizvodnju procesora. Tek šest godina nakon početka proizvodnje 80386 to jest 1991. godine Intel priznaje poraz, gubi monopol i dopušta AMDu da počne prodaju procesora Am386.

Također Intel je uspio blokirati i IBMove proizvodnju koja također počinje tek 1991. godine i to pod uvjetom da se procesori IBM 386SLC upotrebljavaju samo u IBMovim kompjuterima.

Eksterni linkovi
----------------

***Intel 80386*** na Wikimedijinoj ostavi

* Intel 80386 serija procesora
* Intel 386 uputstva
*Za ostala značenja, v. Mediolanum (razvrstavanje).*
**Mediolanum** je latinski naziv za današnji Milano, odnosno drevni grad koji je u antičko doba postojao na njegovom mjestu. Ime Mediolanum potiče od keltske riječi "lanum", posuđene od latinske "planum" za ravnicu; "medio" znači "sredina", pa bi doslovni prijevod imena trebao biti "U sredini ravnice". 

Osnovalo ga je oko godine 600. pne. galsko pleme Insubri, po kojima je ime dobila današnja Insubrija. Godine 222. pne. su ga osvojili Rimljani na čelu s konzulom Gnejem Kornelijem Scipionom Kalvom. Ubrzo nakon toga, Mediolanum je postao sjedište nove rimske provincije pod nazivom Cisalpinska Galija.

Grad se pod rimskom vlašću brzo razvio, dijelom zahvaljujući položaju na raskrsnici najvažnijih trgovačkih puteva. Polibije je njegovu okolicu opisao kao bogatu vinovom lozom, "svim vrstama žita", vunom i svinjama koje su se uzgajale u šumama, te da je gostoljubivost stanovništva bila nadasve poznata.

Mediolanum se nastavio razvijati pod Republikom, a da bi do vremena Oktavijana Augusta stekao i reputaciju akademskog središta. Tada je dobio veliki zid i amfiteatar. Car Maksiminijan ga je učinio sjedištem ligurske prefekture da bi godine 286. Dioklecijan odlučio da upravo Mediolanum postane sjedište zapadnog dijela Carstva koje je ostavio Maksimijan, sam se povukavši u Nikomediju. Mediolanum je kao carska prijestolnica imao važnu ulogu, pa je upravo u njemu Konstantin Veliki godine 313. izdao znameniti Milanski edikt kojim je ozakonjeno kršćanstvo u Carstvu. S druge strane, Mediolanum je kao važno kršćansko središte u 4. vijeku bio poznat po oštrim podjelama među kršćanima, odnosno velikom broju arijanaca.

Godine 402. grad su opsjeli Goti, pa je car prijestolnicu premjestio u nešto sigurniju Ravenu. Godine 452. grad je opsjeo hunski vođa Atila. Konačnu propast drevnog Mediolanuma je donio Gotski rat 538. godine, prilikom koga je ostrogotski kralj Witiges osvojio i razorio grad, pobivši veliki broj njegovih žitelja. Kada su u područje današnje Lombardije došli Langobardi, za prijestolnicu su odabrali Ticino. Mediolanum je postao tek sjedište nadbiskupa iz koga će se u srednjem vijeku razviti Milano.

Izvori
------

* Polybius (1889). *Histories*. London, New York: Macmillan.
* Thurston Peck, Harry (1898). *Harpers Dictionary of Classical Antiquities*. New York: Harper and Brothers.
* MacDonald Stillwell, Richard; William L. McAlister, Marian Holland (1976). *The Princeton Encyclopedia of Classical Sites*. Princeton: Princeton University Press.
**Histiej** ili **Histija**, sin Lisagorin, (u. 494. pne.) bio je tiranin starogrčkog grada-države Mileta na obali Male Azije

Histiej je svoju vlast dugovao perzijskom caru Dariju, čije je sizerenstvo priznavao i pod čijom je komandom sudjelovao u pohodu na Skite. Herodot navodi kako je za vrijeme perzijskog povlačenja dio maloazijskih tirana došao na ideju da poruši mostove preko Dunava te tako ostavi Darija i Perzijance na milost i nemilost neprijatelju. Za razliku od Miltijada koji je zagovarao takav plan, Histiej je bio protiv, obrazlozivši činjenicu da vlast duguju Dariju te da je bez njega izgubiti. Tirani su na kraju prihvatili argumente te umjesto da izdaju Darija prevarili Skite.

Za vrijeme pohoda je Histiej osnovao koloniju Myrkin na ušću Strymona (današnja Strumica), odnosno mjestu kasnije Amfipolisa. Perzijski vojskovođa Megabaz je bio sumnjičav prema miletskoj koloniji osnovanoj na strateški važnom mjestu ali je Darije, zahvalan za Histiejeve zasluge, odlučio predati mu vlast nad tim gradovima. Nešto kasnije je Darije ipak pozvao Histieja da dođe na njegov dvor u Susi kako bi mu služio kao savjetnik.

Histiej je vlast predao svom nećaku Aristagori, ali se s vremenom počeo osjećati nezadovoljan daleko od kuće te počeo pripremati planove za ustanak. Svom je robu obrijao glavu, istetovirao poruku za Aristagoru na glavi te sačekao da kosa ponovno naraste prije nego što će je poslati. Kada je izbio jonski ustanak, Histiej je od Darija zatražio dozvolu za povratak u Malu Aziju kako bi ustanak osobno ugušio. Darije je na to pristao.

Pri povratku je Histiej na dvoru satrapa Artaferna u Sardu spletkario protiv njegovih suradnika. Kada je Artafern postao sumnjičav, Histiej se sklonio na Hios, gdje je sagradio flotu i bavio se pirastvom, napravivši glavnu bazu u Bizantiju. Nakon što je jonski ustanak ugušen u bitci kod Lade 494. pne. Histiej se pokušao vratiti u Milet, ali ga je Artafern uhvatio i dao pogubiti. Njegova mumificirana glava je poslana Dariju u Susu. Darije nije htio vjerovati da ga je prijatelj izdao, te je glavu dao sahraniti s najvišim državnim počastima.

V. također
----------

* Istiea (drevna Histiaea)
Behistunski natpisi iz doba Darija Velikog, vladara Perzijske Monarhije; **Intafren** je prikazan kao drugi iza Darija
**Intafren** (perz. *Vindafranâ*, grč. *Intaphrenes*) je bio perzijski dvoranin i general, te jedan od sedam zavjernika koji su pomogli Dariju Velikom da svrgne uzurpatora Gaumatu sa trona i ovlada Perzijskom Monarhijom (522. pne.). Najvažniji dokumenti koji spominju Intaferna su Herodot i Behistunski natpisi. Prema grčkom historičaru Herodotu, Intafern je u borbama izgubio oko, dok ga Darijevi natpisi u Behistunu spominju i tekstom i skulpturom kao jednog od najvažnijih dvoranina.

Veze
----

* Perzijska Monarhija
* Darije Veliki
* Histasp
* Otan
* Megabiz I.

Izvori
------

1. 1 2 3  „Intafren (Livius.org, Jona Lendering)". Arhivirano iz originala na datum 2009-07-12. Pristupljeno 2013-06-13.
2. ↑  Intafren (Intaphrenes), AncientLibrary.com[*mrtav link*]
3. ↑  Herodot, III. 78.

Vanjske veze
------------

* Intafren (Livius.org, Jona Lendering) Arhivirano 2009-07-12 na Wayback Machine-u
* Intafren (Intaphrenes), AncientLibrary.com[*mrtav link*]
WinPopup, koji u pozadini prikazuje poruku, se prvi put pojavio u sustavu Windows for Workgroups, zajedno s nekoliko ostalih mrežnih aplikacija
**Messenger** je sistemski servis obavijesti namijenjen mrežama, koji je uključen u nekim verzijama Windowsa. Nije povezan s .NET Messenger Serviceom, Windows Messengerom niti MSN Messengerom/Windows Live Messengerom, iako ima slično ime.

Uslužni programi
----------------

### WinPopup

WinPopup šalje poruke s jednog računala s Windowsima na drugo na istom LAN-u. Prisutan je u svim verzijama Windowsa od Windows for Worksgroups 3.1 do Windows ME, ali nikada nije bio uključen u operativne sisteme bazirane na Windows NT-u.

Postoji također i port za Linux s proširenom značajkom nazvanom LinPopUp, koji omogućava dodavanje računala s Linuxom u grupu. Ne mora biti uključen cijelo vrijeme, može raditi u pozadini, a poruke su enkriptirane (šifrirane).

Zloupotreba
-----------

Primjer spama koji je poslan Messengerom
Messenger je izvorno bio dizajniran za sistemske administratore kako bi obavijestili korisnike Windowsa o njihovim mrežama. Često je zloupotrebljavan u svrhu prikazivanja skočnih prozora korisnicima preko Interneta, slanjem velikog broja poruka na određenim skupinama IP adresa. Ovaj je problem bio široko rasprostranjem, a kao rezultat spomenute zloupotrebe, Messenger je standardno isključen na Windowsima XP s drugim servisnim paketom (Windows XP Service Pack 2). Za razliku od Windowsa XP s prvim servisnim paketom, u ovoj je verziji također standardno bio uključen vatrozid.

Portovi koji Messenger može koristiti su 135, 137, 138 i 139. Mnogi ISPovi trenutno blokiraju pristup ovim NetBIOS portovima preko Interneta, kako bi spriječili širenje spama na taj način.

Messenger se uopće ne pojavljuje u Windows Visti i novijim sistemima; umjesto toga je zamijenjen sa starijim MSG.exe.

Arhitektura
-----------

Za razliku od mnogih drugih mrežnih uslužnih programa u Windowsima, Messenger koristi NetBIOS protokol; servis čeka poruku a onda ju prikaže na ekranu. Alternativni način za slanje poruke jest da ju se napiše u MailSlotu nazvanom messngr.
**Robert Milton Cato** (3. jun 1915 - 10. februar 1997) bio je svetovincentsko-grenadinski socijalistički političar, koji je u nekoliko navrata bio premijer.

Za vrijeme drugog svjetskog rata je služio u kanadskoj vojsci, da bi se pri povratku na Sveti Vincent počeo baviti politikom. Godine 1955. je osnovao Svetovincentsku laburističku stranku, kasnije poznatu kao Laburistička stranka jedinstva. Na njenom je čelu 1967. postao glavni ministar (kasnije premijer). Tamo je ostao do 1972. godine kada ga je na izborima porazila Nova demokratska partija i James Fitz-Allen Mitchell. Dvije godine kasnije Cato se vratio na vlast i vodio zemlju za vrijeme konačnog sticanja nezavisnosti od UK|Ujedinjenog Kraljevstva 1979. godine. Iako socijalist, Cato je odbijao suradnju s marksističkim i prosovjetskim režimima Kube, Grenade i Gvajane, te se umjesto toga povezao sa prozapadnim vladama Barbadosa i Trinidada i Tobagoa. U njegovom mandatu godine 1983. su svetovincentsko-grenadinske trupe simbolički sudjelovale u invaziji na Grenadu. Sljedeće godine je NDP dobila izbore, a Cato morao napustiti mjesto premijera.

| * p
* r
* u
Premijeri Svetog Vincenta i Grenadina |
| --- |
|  | 
Joshua† •
Cato† •
Cato‡ •
Mitchell‡ •
Cato‡ •
Cato •
Mitchell •
Eustace •
Gonsalves
† služio kao *Glavni ministar* Sv. Vincenta i Grenadina,   ‡ služio kao *Premijer* Sv. Vincenta i Grenadina.
 |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Ebenezer Joshua**  |  **Glavni ministar Svetog Vincenta i Grenadina** 1967–1969 | Slijedi: |
| Prethodi: |  **Premijer Svetog Vincenta i Grenadina** 1969–1972 | Slijedi: **James Fitz-Allen Mitchell**  |
| Prethodi: **James Fitz-Allen Mitchell**  |  **Premijer Svetog Vincenta i Grenadina** 1974–1984 | Slijedi: **James Fitz-Allen Mitchell**  |

Šablon:StVGPMs
Koordinate: 45°48′53″N 15°56′58″E﻿ / ﻿45.8148287743369°N 15.9494769573212°E﻿ / 45.8148287743369; 15.9494769573212

**Institut za turizam** je javni znanstveno-istraživački i savjetodavni institut u Hrvatskoj sa sjedištem u Zagrebu, osnovana 1959. kao *Biro za investicije u turizmu*. Institut pripada akademskoj i istraživačkoj zajednici pod ingerencijom je Ministarstva znanosti i tehnologije, ali je i kvalificirani partner turističkim subjektima u rješenjima konkretnih, praktičnih zadataka. Institut svoje iskustvo temelji na znanstvenom radu, stalnim istraživanjima i trajnom usavršavanju multidisciplinarnih radnih timova.

Zadaća
------

Glavne zadaće kojima se bavi Institut za turizam su:

* Istraživanje
* Planiranje i razvoj
* Informacije i dokumentiranje podataka
* Obrazovanje
* Bibliotekarstvo
* Izdavaštvo

U sklopu svake jedinice razvijene su specijalizirane grupe proizvoda. Institut za turizam je savjetnik u traženju odgovora na pitanja suvremenog turističkog razvoja i upravljanja postojećim resursima za turističko gospodarstvo i državne institucije. Jedna od glavnih zadaća Instituta za turizam je i istraživanje konkurentnosti hrvatskog turizma i davanje preporuka za njegovo povećanje.

Organizacija
------------

Institut za turizam se sastoji od:

* Ravnateljstva
* Znanstvenog vijeća
* Upravnog vijeća

Vidi još
--------

* Zagrebačka škola za menadžment

Izvori
------

1. ↑  Institut za turizam - O nama \_ Povijest
2. ↑  Institut za turizam - O nama \_ Misija

Vanjske veze
------------

* Institut za turizam
* BIST - Sustav poslovne inteligencije za turističke destinacije Arhivirano 2014-09-28 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 122923276
* LCCN: no2006067082
* ISNI: 0000 0004 0609 4052

 |
Messer Street Grounds, domaći teren Providence Graysa
**Messer Street Grounds** (također poznat kao **Messer Park** i **Messer Field**) bilo je nekadašnje bejzbolsko igralište u Providenceu, gradu u američkoj državi Rhode Island. Bilo je domaći teren za Providence Grays, znameniti klub koji se natjecao u National Leagueu od 1878 do 1885.

Igralište je sagrađeno u zapadnom dijelu grada u prvih nekoliko mjeseci 1878. godine, nakon što su *Graysi* bili primljeni u ligu. Svečano je otvoreno 1.5. 1878. kada se na igralištu okupilo oko 5500 ljudi. Suvremenici su bili impresionirani njegovim dizajnom kao i tehničkim inovacijama koje su Messer Street Grounds činile jednim od najsuvremenijih sportskih stadiona onog doba. 

Godine 1884. stadion je renoviran, uključujući mehanički semafor koji je pokazivao telegrafom primljene rezultate utakmica iz obližnjeg Bostona. 

Međutim, nakon što je Providence Grays ispao iz National Leaguea, novi nižerazredni Providence Grays nisu mogli opravdati troškove održavanja. Igralište je 1887. godine prodano i srušeno, a na njenom mjestu sagrađene kuće.
**Mehanički vezane molekulske arhitekture** su molekulske veze koje su posledica njihove topologije. Ovaj tip molekulske veza je analogan sa ključevima na lancu za ključeve. Ključevi nisu direktno povezani sa lancom, ali se ne mogu odvojiti bez otvaranja lanca. Na molekulskom nivou međusobno zaključani molekuli se ne mogu razdvojiti bez otvaranja kovalentnih veza spojenih molekula. Primeri mehanički vezanih molekulskih arhitektura su katenani, rotaksani, molekulski čvorovi, i molekulski boromejski prstenovi.

Sinteza ovih sputanih arhitektura je moguća primenom kombinacije supramolekulskih metoda i tradicionalne kovalentne sinteze. Mehanički vezane molekulske arhitekture imaju svojstva koja se razlikuju od "supramolekulskih konstrukcija" i "kovalentno vezanih molekula". Nedavno je formiran termin "mehanička veza" da bi se opisala veza između komponenti mehanički međusobno zaklučanih arhitektura. Mada su istraživanja mehanički vezanih molekulskih arhitektura prvenstveno usmerena na veštačka jedinjenja, postoji mnoštvo primera takvih molekula među biološkim sistemima, uključujući: cistinske čvorove, ciklotide ili laso-peptide poput mikrocina J25, i niza peptida. Mehanički vezane molekulske arhitekture se takođe razmatraju kao mogući pristup u razvoju molekulskih mašina putem manipulacije relativnih pozicija njihovih komponenti.

Primeri mehanički vezanih molekulskih arhitektura
-------------------------------------------------

* RotaksanRotaksan
* KatenanKatenan
* Molekulski čvorMolekulski čvor
* Molekulski boromejski prstenoviMolekulski boromejski prstenovi
**Muhamed VI** (arapski: محمد السادس) rođen kao *Muḥamed ibn al-Ḥasan* (Rabat, 21. august - ) je aktualni monarh Maroka iz Alauitske dinastije koji je na položaj stupio 1999.

Biografija
----------

Muḥamed ibn al-Ḥasan je svoje osnovno i srednjoškolsko školovanje obavio na kraljevskom koledžu. Nakon tog je pohađao *Univerzitet Muhamed V* u Rabatu, na kom je 1985. diplomirao pravo, a tri godine kasnije i magistrirao. Jedan kraći period krajem 80-ih, krunski princ je proveo na studiju u sjedištu Evropske komisije u Bruxellesu. Nakon tog je nastavio studije na *Univerzitetu u Nici* gdje je 1993. doktorirao sa dizertacijom o odnosima između država Magreba i Evropske ekonomske zajednice.

Vremenom se prijestolonasljednik sve više uključivao u vođenje zemlje, i bio podrška svom ocu, kralju Hasanu II. Otac mu je 1985. povjerio koordiniciju oružanih snaga zemlje. Kako se zdravlje njegova oca pogoršalo 90-ih, prijestolonasljednik ga je predstavljao na brojnim 
političkim sastancima i ceremonijalnim funkcijama, kako u zemlji, tako i po inozemstvu.

Kad mu je u otac 23. jula 1999. umro - Muhamed je bez ikakvih većih problema preuzeo tron, i nastavio prozapadnjačku politiku svog oca, umjerenu prema arapskim zemljama.

Prvi put se Muḥamed VI. suočio sa ozbiljnim problemima u junu 2011. na valu Arapskog proljeća kad su i marokanski demonstranti zahtjevali veću demokratizaciju zemlje. On je na te zahtjeve odgovorio - svojim prijedlogom novog ustava, kojim bi se smanjili kraljevski prerogativi, a povećali oni premijera i parlamenta, ali bi kralj i nadalje ostao vrhovni autoritet u svim područjima vlasti, uz potpunu kontrolu nad vjerskim poslovima, nacionalnom sigurnosti i strateškom politikom.

Birači su na referendumu u julu odobrili novi ustav, usprkos prigovora kritičara koji su kralja optuživali da je učinilo premalo za transformaciju političkog sistema.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Muḥammad VI, king of Morocco*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 06. 2020.

Vanjske veze
------------

* *Muḥammad VI, king of Morocco* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Marokanski kralj (1999. - do danas.)** | Nasljednik: |
| **Hasan II** | **-** |
**Halliste** (estonski: *Halliste jõgi*) je rijeka na jugozapadu Estonije duga 91,5 km, najveća lijeva pritoke rijeke Navesti.

Hidrologija
-----------

Halliste izvire kod brda *Ainja* na Visoravni Sakala, jugoistočno od grada Karksi-Nuia u Okrugu Viljandi. Od tamo teče prema sjeveru uz velike meandre, na svom gornjem toku protiče kroz jezero *Linnaveske* (3,8 hektara), akumulacona jezera *Karksi* i *Saksaveske*, a kod Abja-Paluoja i preko dvodijelnog jezera Kariste (62 hektara).

U svom srednjem i donjem toku protiče preko šumovitog i močvarnog kraja doline Rijeke Pärnu pa često plavi u proljeće.

U rijeku Navesti uvire kod sela *Võõpsu* u Okrugu Võru.

Najveće lijeve pritoke su; Alva (26,1 km), Tõlla (21,7 km), Lüütre (21,5 km, Hendrikhansu (19,8 km) i potok Pöögle (19,7 km), a sa desne; Pale (24, 5 km) i Raudna.

Porječje rijeke prostire se na površini od 1890 km² po okruzima; Viljandi, Pärnu i Võru, prosječni godišnji protok na ušću je 17 m³/s.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9   „Halliste jõgi" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 8.12.2021.

Vanjske veze
------------

***Halliste*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Halliste jõgi* (`et`)
**Mesh-ki-ang-gasher** (, ; također transliteriran kao *Mes-Kiag-Gasher*, *Mesh-Ki-Ang-Gasher*, *Meskiagkasher*, *Meckiagkacer* i sl.) bio je sumerski vladar i osnivač Prve dinastije Uruka te otac Enmerkarov, prema Sumerskom popisu kraljeva. Ukoliko je riječ o historijskoj ličnosti, živio je oko 28. vijeka pne. (Rano brončano doba II).

"U E-ani, Meš-ki-aĝ-gašer, sin Utuov, postao je *en* i *lugal*; vladao je 324 [varijante: 325] godina. Meš-ki-aĝ-gašer je ušao u more i nestao. Enmerkar, sin Meš-ki-aĝ-gašer, kralj Unuga, koji je sagradio Unug [varijante: pod kojim je Unug sagrađen], postao je kralj; vladao je 420 godina. "
E-ana ("kuća neba") bilo je ime za hram Innane u Uruku. Na osnovu zapisa se pretpostavlja kako je Mesh-ki-ang-gasher vladao tvrđavnom ili zamkom oko koga je njegov sin sagradio grad Uruk, te postao glavni grad boginje-zaštitnice.

Za razliku od svojih nasljednika Enmerkara, Lugalbande, Dumuzida Ribara i Gilgameša, Mesh-ki-ang-gasher se ne spominje u sumerskim mitovima i legendama, osim u Popisu kraljeva. Tvrdnja da je sin boga sunca, osnivač velike dinastije i misteriozni "nestanak" ga među historičarima smještaju u mitske ličnosti. Njegov sin Enmerkar se također naziva "sin Utuov" u sumerskim legendama, te mu se osim osnivanja Uruka pripisuje gradnja hrama u Eriduu i izum pisma.

U Rohlovom sistemu identifikacije historijskih ličnosti Brončanog doba s likovima u hebrejskoj Bibliji, Mesh-ki-ang-gasher je ekvivalent Kuša.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Prva dinastija Kiša** | **Sumerski vladar**cca. 28. vijek pne. ili legenda | Slijedi:**Enmerkar** |
| **Nepoznat/a** | **Ensi od Uruka**cca. 28. vijek pne. ili legenda |

Izvori
------

1. ↑  Electronic Text Corpus of Sumerian Literature
2. ↑  *Legend: Genesis of Civilisation* Arrow Books Ltd, London, 1999, pp. 451-452. See also Mizraim.
Ne poistovijećivati sa Mengchang Jun.
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Meng*.*
**Meng Chang** (919–965) je bio kralj Kasnijeg Shua, kineske države iz doba Deset kraljevstava sa sjedištem u Sečuanu, a koji je vladao od 934. do 965. Meng Zhixianga, osnivača države, koga je naslijedio 934. godine. U sljedeće tri decenije se pokazao pokazao kao sposoban vladar; od svih država tadašnje južne Kine, Kasniji Shu je bila među stabilnijima. To se odrazilo i na procvat kulture, uz podršku dvora, a o čemu svjedoči *Antologija Među cvijećem*, zbirka lirske poezije dovršena 940. Meng Chang se, međutim, nije mogao oduprijeti nastojanju sjeverne dinastije Song, odnosno njenog cara Song Taizua da ponovno ujedini Kinu. Godine 965. su trupe Songa prisilile Meng Changa na predaju, nakon čega je Kasniji Shu prestala postojati.

Literatura
----------

* Mote, F.W. (1999). *Imperial China (900-1800)*. Harvard University Press. str. 11, 15, 21. ISBN 0-674-01212-7.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Meng Zhixiang**  |  **car Kasnijeg Shua** 934–965 | Slijedi: **nema (kraljevstvo nestalo)**  |
Rođen u Žabljaku 11.02.1951. godine. Gimnaziju završio u Invangradu, današnjim Beranama 1969. godine, Fakultet političkih nauka (međunarodni smjer) 1973. godine u Beogradu. Magistrirao na Fakultetu informacijskih znanosti 1990. godine, doktorirao 2004. godine na Filozofskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu. Rukovodilac Arhiva CKSK Crne Gore od 1975. godine, a od 1991. do 1996. godine direktor Državnog arhiva Crne Gore. Glavni i odgovorni urednik časopisa "Arhivski zapisi", 1994-1996. godine i član Redakcije časopisa "Biblioški vjesnik "2004-2006. godine. Od 1997. godine u JU Službeni list Crne Gore odgovorni urednik izdavačke djelatnosti i izdanja "Službeni list Crne Gore-Međunarodni ugovori". Osvojena priznanja i nagrade: Prva nagrada za izdavački poduhvat godine na međunarodnim sajmovima knjiga: Herceg Novi (2000), Podgorica (2011). Predsjednik Predsjedništva Društva arhivskih radnika Crne Gore, 1985-1989. godine.
Priredno više knjiga istorijskih izvora: Drugi kongres SK Crne Gore, koautor (1987), Crnogorsko kraljevsko, narodno pozorište (2001), i dr.
Važnija djela: Arhivistika (2007), Crnogorsko arhivsko zakonodavstvo (2008), Razvoj arhivske službe Crne Gore (2010), Valorizacija arhivske građe (2014).
U Moskvi oktobra 1992. godine izučavao arhivsko zakonodavstvo, organizaciju i rad arhivske službe Rusije, juna 1996. godine istraživao arhivsku građu o Crnoj Gori u arhivima u Moskvi-Arhiv MID, Osobij arhiv, i dr.
Bio član jugoslovenske državni arhivske delegacije koja je u Moskvi 1994. i u Beogradu 1995. godine vodila pregovore sa odgovarajućom ruskom državnom delegacijom o povraćaju arhivske građe jugoslovenske provenijencije, i potpisala Protokol o arhivskoj saradnji.
Bavi se i književnošću, objavio: Zagrađe (drama), 2001, Lišće, 2012, Majci, 2014, Svijeća, 2015 (poezija).
Dr. **Mile Starčević** (Žitnik, Gospić, 28. rujna 1862. - Zagreb, 10. ožujka 1917.), hrvatski političar. 

Studij prava završio je u Zagrebu 1889. Bio je pripravnik u odvjetničkoj pisarnici Josipa Franka. Od 1892. je odvjetnik u Zagrebu. Saborski je zastupnik 1892. - 1917. Uz strica Antu Starčevića jedan je od najaktivnijih pravaša. Nakon raskola stranke ostao je uz njega, a 1895. jedan je od osnivača Čiste stranke prava. 

Nakon što su Vladimir Vidrić i drugi đaci prosvjedno spalili mađarsku zastavu, na suđenju studenoga 1895. godine branili su ih Starčević i ugledni zagrebački odvjetnici Marijan Derenčin, August Harambašić, Kornitzer, M. Petračić, Franko Potočnjak, Ivan Ružić i Šime Mazzura. 

Godine 1908. pokrenuo je Starčevićevu stranku prava, s programom na izvornim ideološkim zasadama Ante Starčevića. Prema njemu pripadnici te stranke prozvani su "Milinovci". Po izbijanju 1. svjetskog rata zastupao je motrište o rješenju hrvatskog pitanja unutar Austro-Ugarske Monarhije.

Literatura
----------

* Opća i nacionalna enciklopedija u 20 knjiga, Zagreb, 2007.
* Irvin Lukežić: Gjuro Ružić i Šime Mazzura, Sušačka revija br. 58/59
**Guayakí** (Aché, Guayaqui), pleme Indijanaca porodice Tupi-Guarani nastanjeno u paragvajskim prašumama Caaguazu i Villaricca. Gvajaki žive organizirani po malenim nomadskim skupinama (oko 20 ljudi) koje se bave sakupljanjem divlje biljne hrane, lovom, i ribolovom. Njihove nastambe tek su privremena skloništa. Gvajaki se ne bave zemljoradnjom ali važnu ulogu ima med. Za vrijeme hladne sezone tokom šestog i sedmog mjeseca ima obilje meda. Da je vrijeme potrage za medom Gvajaki znaju prema posebnoj boji lijane timbó, onda oni polaze u potragu za njim. 

Gvajaki nisu bijelcima nikada predstavljali opasnost, osim za njihove konje čije meso vole jesti. Guarani, njihovi srodnici stoljećima su ih hvatali i ubijali. Sredinom 18. stoljeća dio njih je okupljen na španjolske misije, gdje su ih bezuspješno pokušali civikizirati. genocidni at protiv njih nastavlja se i 1970.-tih a provode ga Paragvajci španjolskog i gvaranskog pordrijetla. Sredinom istih godina nekoliko stotina Gvajaka je zaštićeno na protestantskom rezervatu, a ostali što su ostali živjeti u šumama, još su uvijek izloženi napadima neo-Paragvajaca.

Prema podacima Joshua Projecta (za 2005. godinu) ima ih 900. Njihov broj vjerojatno je u drugoj polovici 20 stoljeća bio veći, pa je od četiri njihove glavne skupine koje su bile kontaktirane brojno stanje iznosilo: Yvytyruzu Aché, 60; Sjeverni Aché, 650; Ypety Aché, 40; Ñacunday Aché, 28. Popisom iz 1987. populacija ovih skupina je manja: Yvytyruzu Aché 87; Sjeverni Aché 459, Ypety Aché 30, Ñacunday Aché 38. Sjeverni Aché i Yvytyruzu bili su do ranih 1930. jedinstvena skupina koja se kasnije raspala, i više se nisu nikad ujedinili. 

Tri njihova glavna naselja su Colonia Nacional Guayakí u departmanu Caazapá; Cerro Moroti; i katolički rezervat kod Curuguatyja

Izvori
------

1. ↑  The Indians of Central and South America: an ethnohistorical dictionary

Literatura
----------

* Pierre Clastres, Chronicle of the Guayaki Indians

Vanjske poveznice
-----------------

* Ache (španjolski)
* h[ttp://www.everyculture.com/South-America/Ache.html Ache]

<!-- interwiki -->
**Hebefrena shizofrenija** je oblik shizofrenije koji se označava kao radikalni, nuklearni oblik shizofrenije koji je najbliži Kraepelinovoj karakterizaciji ovog poremećaja (*dementia praecox*). Riječ potiče od grčkih riječi *hebos*-dječak i *phrenos*-duša.

Hebefrena forma ima rani početak nakon puberteta. Javlja se između 15. i 25. godine života. Upadljive su afektivne promjene. Karakteriše se izraženom regresijom i dezinhibiranim, dezorganizovanim djetinjastim, neodgovornim, obesnim i bizarnim ponašanjem, kao i manirizmima, sklonosti neumjesnim šalama i okupiranosti filozofskim temama. Emocionalne reakcije su neadekvatne i promjenljive, često praćene smijanjem i kikotanjem bez vidljivog razloga, bizarnim grimasiranjem. Raspoloženje je povišeno i neprimjereno, mišljenje je dezorganizovano, a govor nekoherentan. Javlja se težnja ka socijalnoj izolaciji. Držanje se opisuje kao luckasto, blesasto. 

Može početi postepeno sa izraženim negativnim simptomima ili akutno i perakutno u obliku halucinatorno-paranoidnog sindroma sa fenomenima depersonalizacije i derealizacije. Sumanutosti i halucinacije su prolazne i fragmentirane. Simptomi se mogu javiti bez uočljivog povoda, zatim u toku toksoinfektivnih oboljenja ili psihoreaktivno. 
Prognoza je obično loša zbog brzog razvoja negativnih simptoma, naročito zaravnjenog afekta i gubitka volje, što brzo dovodi do najdublje dezintegracije. Dijagnisticira se samo u adolescenata i mladih odraslih osoba, uz kontinuirano posmatranje u trajanju od dva do tri mjeseca. Naziva se još i *dezorganizirana shizofrenija* (DSM-IV).
**Mitek** (starogrčki: , ) bio je starogrčki kuhar i autor jedne knjige recepata s kraja 5. stoljeća prije n.e. Rodom sa Sicilije, živio je u vrijeme kada je otok bio bogat i visoko civiliziran. Miteku se pripisuje da je u Grčku donio znanje o sicilijskoj gastronomiji. Točnije, prema izvorima različite pouzdanosti, djelovao je u Sparti, iz koje je protjeran budući da je vršio loš utjecaj, a potom se nastanio u Ateni. Platon ga u dijalogu *Gorgija* spominje u negativnom kontekstu.

Mitek je prvi poznati autor knjige recepata na svijetu. Ta je knjiga danas izgubljena, ali sačuvao se jedan vrlo kratki recept, zahvaljujući citatu u Atenejevoj *Gozbi sofista*, i to je nastariji sačuvani recept na grčkom jeziku i istovremeno najstariji recept na svetu koji se može pripisati konkretnoj osobi. Recept je napisan na dorskom dijalektu, kojim se govorilo i na Siciliji i u Sparti, i u jednom retku opisuje kako pripremiti ribu nazvanu "tainia" (što na starogrčkom znači "vrpca" - vjerojatno vrsta Cepola macrophthalma, poznata na talijanskom kao *cepola* i na novogrčkom kao *kordella*):

"Tainia": izvaditi crijeva, odbaciti glavu, isprati, narezati; dodati sir i [maslinovo] ulje.
Čini se da je dodavanje sira bilo kontroverzno pitanje; navodi se da Arhestrat (4. stoljeće prije n.e.) upozorava svoje čitatelje da sirakuški kuhari kvare dobru ribu dodavanjem sira.

Vidi još
--------

* Ishrana u staroj Grčkoj

Izvori
------

* Bilabel, F. (1920). *Opsartytiká und Verwandtes*. Heidelberg.
* Dalby, Andrew (1996). *Siren Feasts*. Abingdon, Oxon, England: Routledge. ISBN 0-415-15657-2.
* Dalby, Andrew (2003). *Food in the ancient world from A to Z*. Abingdon, Oxon, England: Routledge. ISBN 0-415-23259-7.
* Hill, Shaun; Wilkins, John (1996). „Mithaikos and other Greek cooks". u: Harlan Walker. *Cooks and other people: proceedings of the Oxford Symposium on Food and Cookery 1995*. Totnes: Prospect Books.
**Harshavarman I** (? - 923.) bio je angkorski kralj od 910. godine do smrti. Otac mu je bio kralj Yasovarman I, a mlađi brat Ishanavarman II. 

Zajedno s bratom je oca naslijedio nakon njegove smrti, a što je označilo početak nestabilnosti u Kmerskom Carstvu. Dvojica braće su bila prisiljena ratovati protiv svog ujaka Jayavarmana IV u sukobu koji je trajao sve vrijeme Harshavarmanove vladavine. Ujak je na kraju u doba Ishanavarmanove vladavine protjeran iz Angkora te je postavio novu prijestolnicu udaljenu oko 100 km.

O Harshavarmanu se ne zna gotovo ništa, osim da je dao sagradio brdo-hram Baksei Chamkrong na podnožju Phnom Bakhenga, posvećeno svojim roditeljima. Naslijedio ga je brat.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Yasovarman I**  |  **Car Angkora** 910–923 | Slijedi: **Ishanavarman II**  |

Bilješke
--------

1. ↑  Briggs, *The Ancient Khmer Empire* str. 115

Izvori
------

* Briggs, Lawrence Palmer. *The Ancient Khmer Empire*. Transactions of the American Philosophical Society 1951.
Hfz. **Mehmed Teufik ef. Okić** (Jajce, 1870. − Sarajevo, 18. novembra 1932.), bošnjački je teolog, naibu-reis u razdoblju Austro-Ugarske.

Životopis
---------

Mehmed Teufik ef. Okić rođen je u Jajcu, gdje je stekao osnovno obrazovanje. Nakon završene ruždije odlazi u me­dresu u Banjaluku, gdje su mu učitelji bili Smail ef. Skopljak i hfz. Ibrahim ef. Maglajlić. Iz Banja Luke odlazi u Istanbul, gdje završava teološke nauke i stječe diplomu hafiza po sedam kiraeta. Po završetku školovanja Mehmed Teufik ef. Okić se vraća u Bosnu i Hercegovinu. U Bosni i Hercegovini je bio imam, muderris (profesor), član Ulema-medžlisa, zamjenik reis-ul-uleme dvadeset i tri godine, dvije godine naibu-reis (nakon ostavke Sulejmana ef. Šarca). Bio je dobar govornik i predavač. Držao je predavanja širom Bosne i Herce­govine. Pored predavanja o propisima vjere islama, Mehmed Teufik ef. je zagova­rao i savremeno obrađivanje zemlje, izučavanje modernih zanata i slanje muslimanske djece u svjetovne škole.

Spadao je u red najobrazovanijih islamskih učenjaka u Bosni i Hercegovini. Biblioteka mu je brojala ne­koliko hiljada odabranih knjiga s područja svih disciplina islam­skih nauka. Bavio se i književnim radom, te proučavao književnost Bošnjaka na orijental­nim jezicima.

Posebna zasluga Mehmed Teufika ef. jeste u činjenici da je obrazo­vao veliki broj imama. Još dok je bio profesor Osman-kapetanove medrese u Gračanici dolazili su mu učenici iz cijele Bosne i Hercegovine, koje je on podizao u imame.

Spoljašnje veze
---------------

* Hfz. Mehmed Teufik ef. Okić

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **hfz. Sulejman ef. Šarac**  |  **naibu-reis** 1912. – 1914. | Slijedi: **Mehmed Džemaluddin ef. Čaušević**  |
**Hareskin** (Hare; Kawchodinne, Kancho, Kah-cho-tinneh, K'atchô-gottinè, Kkpayttchare ottiné, Peaux de Lievre, Rabbit Skins, Tä-nä'-tinne, Kawchottine, "people of the great hares"; Zečje-Krzno) je pleme američkih Indijanaca sa sjevera Kanade u području koje se prostire od Fort Normana na rijeci Mackenzie i od jezera Great Bear Lake pa skoro do Arkltičkog oceana. Pleme sebe naziva imenom Kawchottine od čega su nastali engleski nazivi Hare ili Hareskin (Rabbitskins) i francuski Peaux-de-Lièvres. Eskimi ih nazivaju Nouga a Chipewyani Kkpayttchare ottiné. Jezično pripadaju porodici Athapaskan, i najsrodniji su plemenima Mountain, Bear Lake i Slavey.

Pod-plemena
-----------

* Chintagottine, ili Katagottine (Kra-tha-go'tinné ili "People among the Hares"), na rijeci Mackenzie sjeverno od Fort Good Hope i između rijeke i jezera Great Bear Lake.
* Etatchogottine, sjeverno i istočno od jezera Great Bear i na Great Cape.
* Kawchogottine (Kra-cho-go'tinne, "People of the Big Hares"), sjeveroistočno od Fort Good Hope.
* Kfwetragottine, južno od Fort Good Hope duž Mackenzie Rivera.
* Nellagottine (Nne-lla-go'tinné, "People of the End of the World"), na jezeru Simpson i duž Anderson Rivera.
* Nigottine (Nni-o'tinné, ili "People of the Moss"), oni se drže za ogranak Zečje-Krzno-Kawchogottine Indijanaca, na mjestu gdje se izljeva rijeka Great Bear.
* Satchotugottine (Sa-cho-thu-go'tinné "People of Great Bear Lake"), sjeverno od jezera Great Bear.

Povijest
--------

Hare su neveliko pleme, oko 750 pripadnika (1670.); Ross (1858.) izvještava da im je broj iznosi tek 467 duša. Do kontakta s bijelcima dolazi tek kada ih 1789. susreće Alexander Mackenzie. Tek u ranom 19. stoljeću taj kontakt se pojačava 1805. izgradnjom utvrde Fort Good Hope (danas manje naselje) i 1810. utemeljenjem Fort Normana.

Kultura
-------

Hare su podijeljeni po malenim nomadskim bandama uz donju Mackenzie na Sjeverozapadnim Teritorijima u Kanadi. Lov, ribolov i sakupljanje. Karibu, los slatkovodna riba, manja divljač i nešto divljeg bilja osnova su njihove prehrane. Odjeća je bila od krzana životinja koju su hvatali.

Zečja-Krzna danas
-----------------

Banda Radeli Ko ili Fort Good Hope Band naslazi se na istočnoj obali Mackenzie broji 586 duša i govore North Slavey i engleski. Nešto Hare Indijanaca živi s pripadnicima bande Inuuvik na delti Mackenzie Rivera zajedno s Eskimima i Kutchin Indijancima. Danas se zanimaju lovom, traperskim lovom, ribolovim a rade i za razne sjeverozapadne kompanije.

Vanjske veze
------------

* Hare Indians
Koordinate: 41° 58′ 55" SGŠ, 22° 38′ 19" IGD

**Ilijovo** (mak. *Iliovo*) je naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Ilijovo je u sastavu opštine Delčevo.

Prirodni uslovi
---------------

Ilijovo je smešteno u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Delčeva, naselje je udaljeno 20 kilometara zapadno.

Naselje Ilijovo se nalazi u istorijskoj oblasti Pijanec. Naselje se razvilo na seveozapadnim padinama planine Golak, dok severno od njega protiče reka Bregalnica. Nadmorska visina naselja je približno 610 metara. 

Mesna klima je kontinentalna.

Stanovništvo
------------

Ilijovo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 127 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.delcevo.gov.mk Zvanična stranica opštine Delčevo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Delčevo |
| --- |
| **Delčevo** • 
Bigla •
Vetren •
Virče •
Vratislavci •
Gabrovo •
Grad •
Dramče •
Zvegor •
Ilijovo •
Kiselica •
Kosovo Dablje •
Novi Istevnik •
Očipala •
Poleto •
Razlovci •
Selnik •
Stamer •
Stari Istevnik •
Trabotivište •
Turija •
Čiflik |  |