recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stajanje** (Kijām) obavezno traje onoliko koliko traje učenje u obaveznim farz i vadžib namazima. To zaključujemo iz hadisa kojeg prenosi Imran b. Husajna (r.a.), koji kaže: "Imao sam hemoroide, pa sam pitao Vjerovjesnika o namazu i on mi je rekao:

arapski: صل قاإما فإن لم تستطع فقا عدا فإن لمت تستطع فعلى جنب

*Klanjaj stojeći, a ako ne možeš onda sjedeći, a ako ne možeš onda ležeći na strani.*" 

U drugoj predaji dodaje:

arapski: فإن لم تستطع فمستلقيا لا يكلف الله نفسا إلا وسعها

*Ako ne možeš, onda ležeći. Allah nikoga ne opterećuje preko njegovih mogućnosti.* 

Stajanje (Kijām) nije obavezno u dobrovoljnim namazima, nego ih je dozvoljeno klanjati sjedeći, bez ikakva razloga. sabahski sunnet je izuzetak iz ovog pravila i on se ne može klanjati sjedeći bez razloga, zbog svoje važnosti. Od Aiše (r.a.) se prenosi da Vjerovjesnik nijednu nafilu nije više čuvao kao sabahski sunnet. Od nje se prenosi da je on rekao:

arapski: ركعتا الفجر خير من الدنيا وما فيها

*Dva rekata prije sabahskog farza su bolja od dunjaluka i onoga što je na njemu.*

Potpuni kijām je uspravno stajanje. Ako bi se klanjač malo nagnuo, tako da njegove ruke ne dosežu koljena, tretirat će se da je na kijāmu. Mekruh je (tj. nije lijepo) bez razloga stajati na jednoj nozi u namazu. Ako bi klanjač bio u stanju da stoji, a da ne može učiniti sedždu, bolje je da napusti stajanje i da klanja sjedeći, jer stajanje je sredstvo za sedždu i ono nije samo po sebi ibadet. Isto će postupiti i onaj u koga prokrvari rana, ako bi učinio sedždu. On će klanjati sjedeći i naginjati se (umjesto padanja na sedždu), jer bi činjenjem sedžde izgubio abdest.

Nije dozvoljeno ostavljanje kijāma onome koji ga može izvršiti, makar i s određenim vidom poteškoće, koja neće dostići stepen jakog bola. Ako može obaviti kijām oslanjajući se na nešto dužan je to i učiniti. Ako je u stanju da obavi dio kijāma, obavezan je postupiti po mogućnostima.

Bilješke
--------

1. ↑  El-Buhari (1117).
2. ↑  En-Nesa'i
3. 1 2  Muslim (725)
**Papinsko vijeće za promicanje nove evangelizacije** je vijeće Rimske kurije, koje je utemeljio papa Benedikt XVI. 28. lipnja 2010. uoči svetkovine svetih Petra i Pavla, s ciljem promicanja vjere u državama, gdje je katoličanstvo duboko ukorijenjeno, ali postoji kriza vjere.

Papa je prilikom uspostave Vijeća rekao da je "proces sekularizacije proizveo ozbiljnu krizu u smislu kršćanske vjere i uloge Crkve", a novo Papinsko vijeće će "promicati obnovljenu evangelizaciju" u zemljama gdje je Crkva odavno postojala", ali koje žive progresivnu sekularizaciju društva i neku vrstu pomrčine smisla za Boga". Neke od zadaća ovog Vijeća su i: produbiti teološko i pastoralno značenje nove evangelizacije, promicati uporabu Katekizma Katoličke Crkve kao bitne i sveobuhvatne formulacije sadržaja vjere ljudi našeg vremena, promicati korištenje suvremenih oblika komunikacije, kao sredstva za nove evangelizacije, širenje i primjena papinskog učiteljstva o pitanjima vezanim za novu evangelizaciju i dr.

Dana 30. lipnja 2010. papa Benedikt XVI. imenovao je kao prvog predsjednika nadbiskupa Salvatorea Fisichellu, do tada predsjednika Papinske akademije za život. U radu ovog Vijeća sudjeluju i tajnik, podtajnik te članovi (kardinali, nadbiskupi i biskupi). Među ćlanovima su i hrvatski kardinal Josip Bozanić te nadbiskup Nikola Eterović.

Dana, 25. siječnja 2013. papa Benedikt XVI. prenio je nadzor kateheze iz Kongregacije za kler u Papinsko vijeća za promicanje nove evangelizacije.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2010-07-07 na Wayback Machine-u Preuzeto 10. ožujka 2013.
2. ↑   Arhivirano 2015-01-10 na Wayback Machine-u Preuzeto 10. ožujka 2013.
*Za ostale upotrebe, v. Šaš (razvrstavanje).*

**Sásd** čita se *Šašd* (hrvatski: *Šaš*, njemački: *Schaschd*) je gradić na jugu Mađarske od 3,094 stanovnika, koji administrativno podpada pod Baranjsku županiju.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sásd leži na sjevernim obroncima masiva Mecsek, udaljen podjednako nekih 35 km od Pečuha i Kaposvára.

Historija
---------

Sásd je prvi put dokumentiran 1332. u nekom papinskom spisu.

Tokom 14. i 16. vijeka bio je feud porodice Dombay, a kasnije kao feud porodice Werbőczy.

Od 1544. je pod osmanskom vlašću, za njihove vladavine bio je sjedište garnizona, oni su u Sásdu podigli i utvrdu od drva.
Nakon oslobođenja od osmanske vlasti 1686. postao je feud Esterházyja, koji su u opustjelo mjesto naselili njemačkim kolonima.

Od 1850. Sásd je postao administrativni centar, i odtad se počeo ubrzanije razvijati.
Sásd je od 1970. općina, a 1995. je dobio i status grada.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Westhausen
* Rumunjska, Izvoru Crişului
* Austrija, Raaba-Grambach
* Italija, Supino
* Francuska, Pierrelaye
* Švicarska, Neftenbach
* Poljska, Mogilany

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary:Baranya" (engleski). City population. Pristupljeno 22. 05. 2016.
2. 1 2 3  „A város története" (mađarski). Sásd Város. Pristupljeno 22. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Šaš (Mađarska)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Sásda* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Radovi Jože Plečnika u Ljubljani** predstavljaju primjer urbanog dizajna usmjerenog na mijenjanje identiteta grada nakon raspada Austro-Ugarske imperije, kada se iz provincijskog grada pretvorio u simboličnu prijestolnicu Slovenije. Transformacija se zasnivala na arhitektonskom dijalogu sa starijim gradom, služeći potrebama modernog društva 20. stoljeća u nastajanju.

Jože Plečnik 1943.
Jože Plečnik je rođen 1872. u Ljubljani. Školovao se u Grazu, i umjetničkoj akademiji u Beču, odsjek arhitekture, kod Otta Wagnera. Poslije studija radio je kratko u Italiji, zatim deset godina u Beču u Wagnerovom studiju i na kraju kao slobodni arhitekt. Između 1911 i 1921 Plečnik je živio u Pragu a između Prvog i Drugog svjetskog rata u Ljubljani.

Plečnikova Ljubljana je usko povezana sa njegovim domom u ljubljanskom naselju Trnovo. Kopnena osa od Trnova i istoimenog mosta, po Emonskoj i Vegovoj cesti, pa sve do centra grada i Kongresnog centra i parka Zvijezda nosi Plečnikovu ideju. Vodenu osu čine njegovi projekti uređenja riječnog toka rijeke Ljubljanice, njene pritoke Gradoščice, riječnih obala u centru grada, Čevljarskog mosta, poznatog Tromostovja, i riječne brane. Plečnikova djela se nalaze uzduž obe linije, kopnene i vodene, te stvaraju cjelinu koja se danas naziva Plečnikova Ljubljana. Sastoji se od trgova, parkova, ulica, šetališta, mostova i javnih objekata (Nacionalna biblioteka, crkve, tržni centri, groblje)

Svjetska baština
----------------

Prije proglašenja za svjetsku baštinu Ljubljana je dobila nekoliko priznanja:

* Evropska komisija proglasila je Ljubljanu Zelenom prijestolnicom Evrope 2016.
* Ljubljana je osvojila i turistički Oscar, Zelenu jabuku Međunarodnog udruženja turističkih novinara i pisaca FIJET.
* Ljubljana je na konferenciji *Global Green Destinations Day*, dva puta uvrštena među 100 najbolje razvijenih zemalja u vidiku održivog razvoja na svijetu (Global Top 100 Sustainable Destinations).
* Turistička Zajednica Slovenije na Slovenskim danima turizma dodijelila je prvo mjesto u kategoriji urbanih jezgri za ekološku zonu Slovenska cesta te prvo mjesto u kategoriji većih mjesta.
* Pojedinačna arhitektonska ostvarenja Jože Plečnika su proglašena za spomenike kulture nacionalnog značaja, prema Pravilniku o proglašenju rada arhitekta Jožeta Plečnika u Ljubljani (Službene novine Republike Slovenije Br. 51/09 od 3. juli 2009.)

Godine 2021. i UNESCO je Plečnikovu Ljubljanu proglasio za Svjetsku baštinu.

### Lista djela

* Trnovački mostTrnovački most
* Zeleno šetališteZeleno šetalište
* TržnicaTržnica
* Šetalište uz ostatke starog rimskog grada EmoneŠetalište uz ostatke starog rimskog grada Emone
**Pajsije II Grk** je bio 34. patrijarh srpske crkve (1758.). Grk po nacionalnosti. Na tronu Pećke patrijaršije zadržao se veoma kratko kao i njegov prethodnik patrijarh Vikentija Stefanovića.

Prilikom odlaska patrijarha pećkog Vikentija Stefanovića u Carigrad, koji je posle dobijanja carske potvrde odmah umro, pratio ga je tada episkop užičko-valjevski Pajsije.

Episkop Pajsije postao je patrijarh pećki mimo odluke Svetog arhijerejskog sabora Pećke patrijaršije, ali je ubrzo zatim umro.

Zapamćen je kao veoma blag čovek

Literatura
----------

* „Pajsije II Grk". *Narodna enciklopedija*. Zagreb: Bibliografski zavod. 1927.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Vikentije Stefanović** | **patrijarh srpski1758 — 1758.** | Nasljednik:**Gavrilo IV Grk** |

  


p • r • uPoglavari Srpske pravoslavne crkve

**Žičko-pećki arhiepiskopi (1219-1337):**  
Sveti Sava • Arsenije I Sremac • Sveti Sava II • Danilo I • Joanikije I • Jevstatije I • Jakov • Jevstatije II • Sveti Sava III • Nikodim • Danilo II • Joanikije II
  
**Pećki patrijarsi (1346-1463):**  
Joanikije II • Sava IV • Jefrem • Spiridon • Danilo III • Sava V • Danilo IV • Kirilo • Nikon • Teofan • Nikodim II • Arsenije II
  
**Pećki patrijarsi (1557-1766):**  
Makarije Sokolović • Antonije Sokolović • Gerasim Sokolović • Savatije Sokolović • Jerotej Sokolović • Filip Sokolović • Jovan • Pajsije Janjevac • Gavrilo I Rajić • Maksim Skopljanac • Arsenije III Crnojević • Kalinik I • Atanasije I • Mojsije Rajović • Arsenije IV Jovanović • Joanikije III Karadža • Atanasije II Gavrilović • Gavrilo II Sarajevac • Gavrilo III • Vikentije Stefanović • Pajsije II Grk • Gavrilo IV Grk • Kirilo II • Vasilije Jovanović-Brkić • Kalinik II Grk
  
**Karlovački mitropoliti i patrijarsi (1690-1920):**  
Arsenije III Crnojević • Isaija Đaković • Sofronije Podgoričanin • Vikentije Popović • Mojsije Petrović • Vićentije Jovanović • Arsenije IV Jovanović • Isaija Antonović • Pavle Nenadović • Jovan Đorđević • Vićentije Jovanović Vidak • Mojsije Putnik • Stefan Stratimirović • Stefan Stanković • Josif Rajačić • Samuilo Maširević • Prokopije Ivačković • German Anđelić • Georgije Branković • Lukijan Bogdanović
  
**Beogradski mitropoliti (1831-1920):**  
Melentije Pavlović • Petar Jovanović • Mihailo Jovanović • Teodosije Mraović • Inokentije Pavlović • Dimitrije Pavlović
  
**Patrijarsi Srpske pravoslavne crkve (1920- ):**
  
Dimitrije • Varnava • Gavrilo (V) • Vikentije (II) • German • Pavle • Irinej
**Šef diplomatske misije** prema Bečkoj konvenciji o diplomatskim odnosima (1961.) je osoba koja je od strane države šiljateljice ovlaštena da djeluje u tom svojstvu. Ovaj pojam odnosi se na sve šefove misija bez obzira je li ga postavio šef države, ministar vanjskih poslova ili akreditirani veleposlanik .

Razredi šefova misije
---------------------

Šefovi diplomatskih misija podjeljenji su u nekoliko razreda. Prije svega valja razlikovati stalne i privremene predstavnike.

U skladu s člankom 14. Bečke konvencije o diplomatskim odnosima stalni šefovi diplomatskih misija podjeljeni su u tri razreda:

1. **veleposlanici** (ambasadori), **apostolski nunciji** i  **pronunciji** akreditirani kod poglavara države, kao i drugi voditelji misije koji imaju ekvivalentan rang kao što su **visoki predstavnici** (High Commissioner) u zemljama Commonwealtha
2. **poslanici**, **opunomoćeni ministri** i **papinski internunciji** akreditirani kod poglavara države. Taj razred u praksi postoji sve rjeđe
3. **otpravnici poslova** akreditirani kod ministra vanjskih poslova, obično se nazivaju i stalnim otpravnicim poslova, otpravnici poslova s pismima ili pak redovnim otpravnicima poslova (*fran. chargé d'affaires en tître*). Njih imenuje ministar vanjskih poslova i opskrbljuje ih tzv. kabinetskim pismom naslovljenim na kolege u državama primateljicama.

U skladu s čl. 16. Bečke konvencije svaki šef misije dobije rang prvenstva u diplomatskom zboru ovisno o o datumu, pa i satu preuzimanja dužnosti. Za prva dva razreda to je datum predaja vjerodajnice šefu države ili pak vrijeme predaje kopije izvornika vjerodajnice ministru vanjskih poslova (to je na primjer praksa u Velikoj Britaniji). Za treći razred, odnosno za otpravnike poslove s pismima računa se vrijeme predaje tog pisma ministru vanjskih poslova. 

U multilateralnoj diplomaciji pojam šefa misije odnosi se na šefa predstavništva pri nekoj međunarodnoj organizaciji. Konkretne titule variraju od jedne međunarodne organizacije do druge, npr. stalni predstavnik pri UN-u, rezidentni predstavnik pri IAEA, predstavnik pri Dunavskoj komisiji, itd.
Dionis i članovi njegove svite *(thiasos)* na atičkom crnofiguralnom krateru-psikteru (525–500. pne. Louvre)

U grčkoj mitologiji i religiji ***thiasos*** (grčki: θίασος) bio je naziv za Dionisovu svitu u stanju ekstaze, koja je u umetnosti često predstavljena kao pijana povorka. 

U mnogim mitovima u vezi s Dionisom ovaj je bog predstavljen kako dolazi nekamo u povorci. Najvelelepniji je bio njegov trijumfalni povratak iz "Indije", koji je uticao i na simbolički koncept rimskog trijumfa i koji se do detalja opisuje u Nonovom *Epu o Dionisu* (Διονυσιακά). U tipičnoj Dionisovoj povorci sam se bog vozi na kolima, koja obično vuku velike mačke kao što su tigrovi, leopardi ili lavovi.

Posejdonov *thiasos* predstavljen je kao trijumfalna svadbena poverka s Amfitritom, u kojoj se nalaze bića kao što su morske nimfe i hipokampi. 

U grčkom društvu, reč *thiasoi* u (množini) označavala je religijska udruženja čije je postojanje štitio zakon.

Dionisijski *thiasos*
---------------------

Najznačajniji članovi svite bile su Dionisove ženske sledbenice (meneade), koje su postepeno došle na mesto besmrtnih nimfi. Na grčkim vazama i reljefima usamljene ženske figure mogu se identifikovati kao članice thiasosa po tome što vitlaju "tirsom", štapom karakterističnim za Disonisove sledbenike. 

Dionisov trijumf na rimskom mozaiku *(3. vek, Sousse Archaeological Museum)*
Drugi redovni članovi svite bili su različiti demoni prirode, uključujući Silene (ili ljude kostimirane u Silene), sa velikim falusnim simbolima, zatim satiri i bog Pan. Slike na vazama često prikazuju "itifaličke" Silene, tj. Silene kako nose falus.  Dionisov vaspitač predstavljen je u liku jednog jedinog starog Silena, koji se često zove "Paposilen". Svita je ponekad prikazana kako prilazi nekoj figuri koja sedi: taj tragični ljudski lik koji od Dionisa prima vino na dar jeste ili Ikarije ili Semah i njegova kći Erigona. Arijadna se ponekada vozi na kolima pored Dionisa kao njegova pratilja, naročito kad povorka ima oblik trijumfa. Herakle se nakratko bio priključio sviti, nakon što ga je Dionis pobedio u jednom nadmetanju u ispijanju vina.

Na *François-vazi* iz 6. veka pne. u Dionisovoj povorci nalaze se i tri Hore. Drugi značajni prikazi u umetnosti uključuju "Veliku posudu" od srebra iz blaga iz Mildenhalla, Likurgov vrč, a u renesansi Ticijanovo ulje na platnu *Bakho i Arijadna*. Dionisijska je svita bila jedna od omiljenih tema rimske umetnosti, posebno na reljefima i sarkofazima.

Morski *thiasos*
----------------

Morski *thisasos* kao svadbena povorka na venčanju Posejdona i Amfitrite (2. vek pne.)
Morski *thiasos* pratio je Posejdona kao boga mora. Jedno delo skulptora Skopasa na tu temu bilo je odneto u Rim i kasnije izgubljeno, ali na tu se scenu često nailazi u rimskoj umetnosti, počev od malenih dekorativnih reljefa, pa sve do velikih sarkofaga i mozaika.
**Truck system** (na engleskom "sistem razmjene"; od francuske riječi *troquer* "razmjenjivati") je izraz koji označava radni odnos u kome posloprimac (radnik) od poslodavca kao nadnicu (plaću) umjesto novca prima različitu robu (hrana, namirnice) ili usluge (stanovanje), odnosno posebne bonove s kojima može kupovati takve robe i usluge isključivo u prodavaonicama u vlasništvu posloprimca.

Truck system se kao odnos obično smatra pogodnijim za poslodavca nego posloprimca, i od strane lijevih kritičara tradicionalno uzima kao primjer eksploatacije, neravnopravnosti i robovlasničkih elemenata u kapitalizmu. Radnik koji je ušao u takav odnos postaje egzistencijalno vezan uz poslodavca, s obzirom da za razliku od novca, dobivene robe, usluge i bonove i ne može štediti, niti sa njima može slobodno raspolagati. 

Sistem najčešće koriste poslodavci koji posjeduju monopol na određene djelatnosti, ili su na nekom području uspjeli steći nadzor nad svim ekonomskim subjektima koji pružaju određene robe i usluge (prodavaonice, stambene zgrade, benzinske stanice i sl.). To se najčešće zbiva na relativno izoliranim područjima gdje se obavlja važna ekonomska djelatnost, kao što su npr. rudnici, gdje rudari nekada cijeli život, pa u više generacija, moraju raditi samo zato da bi otplatili dugove napravljene u trgovinama u vlasništvu svog poslodavca. Takvo stanje stvari je, između ostalog, opisala znamenita pjesma *Sixteen Tons*.

Truck system je postao predmetom žestoke kritike, ali i nastojanja radničkog pokreta da se ukine. U mnogim zemljama je zakonom zabranjen ili strogo ograničen. U nekim postkomunističkim državama, pogotovo nakon izbijanja globalne ekonomske krize, se ponovno pojavio. Kao primjer se navodi hrvatski trgovački lanac Konzum koji svoje radnike umjesto novcem plaća vlastitim bonovima.

Izvori
------

1. ↑  „Radnike plaćaju Konzumovim bonovima". Pristupljeno 7. IV 2012.
"Stefan Veliki" preusmjerava ovdje. Za druge upotrebe, vidi Sveti Stefan Veliki.

**Stefan III Moldavski** znan i kao ili **Stefan Veliki** (rumunjski: *Ștefan cel Mare* ili *Ștefan cel Mare și Sfânt* 
- *Sveti Stefan Veliki*), rođen oko 1435. - umro 2. jula 1504. bio je moldavski vojvoda u razdoblju 
1457. - 1504.

Za svog života stekao je slavu po čitavoj Evropi zbog svog dugotrajnog otpora osmanskim Turcima.

Biografija
----------

Stefan se uspeo na moldavski tron uz pomoć vlaškog vojvode Vlada III Cepeša. Nakon tog se uspio odbili ugarski invaziju Mađarskoj 1467. ali je 1471. napao Kneževinu Vlašku, koja je u međuvremenu podlegla Osmanlijama i postala njihova vazalna država.

Kad je osmanski sultan Mehmed II krenuo 1475. da osvoji Moldavsku kneževinu, Stefan je uspio pobijediti napadače u bitci pored današnjeg grada - Vasluja (danas u Rumunjskoj).
Ali je već slijedeće 1476. pretrpio poraz u Bitci kod Valeje Albe (današnji Războieni - Okrug Neamţ), tako da je jedva izvukao živu glavu.
Njegovi napori da osigura evropsku pomoć u borbi protiv Osmanlija nisu urodili plodom, ali mu je njegova odlučnost u toj borbi - jer je rekao da *će odsjeći svakom paganinu desnu ruku*, osigurala brojne pohvale, pa ga je i papa Siksto IV. prozvao *Borcem za Krista*.

Ali se nakon 1484. Stefan se morao boriti ne samo s novim osmanskim navalama, već i protiv nasrtaja Poljaka i Ugara na moldavsku nezavisnost
Tako da je u posljednjim godinama svoje vladavine zaključio sporazum sa sultanom Bajazidom II po kojem je Kneževina Moldavija formalno ostala nezavisna, ali je postala osmanski vazal (morala je plaćati godišnji danak).

Iako je njegova vladavina bila obilježena stalnim unutrašnjim svađama, ipak je dugi period njegove vladavine osigurao Moldaviji značajan kulturni napredak, jer je tad podignuto puno crkava i manastira.

Rumunska pravoslavna crkva je 1992. kanonizarala - Stefana i proglasila svetim, slavi se 2. jula, na dan kad je umro.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Petru Aron** | **Moldavski vojvoda 1457. - 1504.** | Nasljednik:**Bogdan III** |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7   „*Stephen, Prince of Moldavia*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 17. 03. 2015.

Vanjske veze
------------

***Stefan III Moldavski*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Stephen, Prince of Moldavia* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Rumija iznad Bara
**Rumija** je planina u Crnogorskom primorju, između Skadarskog jezera i Barskog polja. Građena je od paleozojskih i mezozojskih naslaga. 

Na Rumiji postoje mnogi vrhovi, od kojih je najviši visok 1593 m. Od planine Sutorman na severozapadu deli je prevoj Sutorman (844 m), kojim prolazi put Bar - Virpazar. Po sredini grebena je duboki prevoj Bijela Skala (903 m.) preko kojeg vodi put od Bara za Gornje Šestane. 

Severoistočna strana je oskudna vodom, dok na jugozapadu im više izvora i tri rečice: Željeznica, Bunar i Međurječ.

Nekada je Rumija bila pod gustom šumom, a danas se samo ponegde vide delovi listopadnih i borovih šuma. Na njoj su prostrani pašnjaci. Na padinama Rumije ima manjih naselja.

Mjesto hodočašća
----------------

Postavljanje metalne crkve na planinu Rumiju.
Mjesto na Rumiji je kultno mjesto Jovana Vladimira i tu je iznošen krst svetog Vladimira prema drevnoj tradiciji koja datira iz vremena pre velike šizme, kada hrišćanstvo nije bilo podijeljeno na istočno i zapadno. Iako na tom prostoru živi pravoslavno stanovništvo, i katolici, a kasnije i muslimani, nastavili zajednički da nose taj krst. Ovo je primjer ekumenizma koji traje hiljadu godina, značajan sa kulturološkog i istorijskog aspekta.

U leto 2005. godine mitropolit SPC Amfilohije je organizovao akciju kojom je postavljena metalna crkva na vrh planine Rumije, upravo gde se tradicionalno jednom godišnje okupljaju pripadnici svih veroispovesti. Nakon toga je Islamska zajednica u Crnoj Gori rekla da njeni pripadnici više ne mogu da učestvuju u iznošenju krsta jer je postupcima gospodina Amfilohija Radovića povrijeđen taj kultni običaj. Ovo je crnogorski režim, koji je uveliko širio antisrpsku histeriju u Crnoj Gori, predstavio kao provokaciju i "snažan je šamar zajedničkom životu sve tri konfesije i dobrim međuljudskim odnosima u Baru", nakon čega su crnogorske vlasti najavile njeno uklanjanje.

Izvori
------

1. ↑  Crkva i populizam
2. ↑  Ratnik u mantiji
3. ↑  Crkva sa Rumije uklanja se po zakonu

***Rumija*** na Wikimedijinoj ostavi
**Rumin** je naselje u općini Hrvace, u Splitsko-dalmatinskoj županiji.

Zemljopis
---------

Naselje se nalazi u južno od Gornjeg Bitelića i jugo-zapadno od Perućkog jezera položeno na rubu sjeveroistočnog dijela Hrvatačkog polja. Na rubu sela u grotlu kanjona izvire rječica Rumin, jedan od najvećih pritoka rijeke Cetine. U zaselku Panj nalazi se prvi cestovni most preko rijeke Cetine južno od brane Peruća.

Zaseoci
-------

Panj se nalazi južno od Gornjeg Bitelića u koji i katastarski pripada i jugo-zapadno od Perućkog jezera smješteno je uz rubu sjeveroistočnog dijela Hrvatačkog polja uz most na rijeci cetini. U zaselku se nalazi most preko Cetine.

Stanovništvo
------------

Od 1857. do 1880. te u 1900. i 1921. podaci su sadržani u naselju Hrvace. Do 1931. iskazivano kao dio naselja. 

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Rumin** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Hrvace |
| --- |
| Dabar • Donji Bitelić • Gornji Bitelić • Hrvace • Laktac • Maljkovo • Potravlje • Rumin • Satrić • Vučipolje • Zasiok |
**Steely Dan** je američki rock bend koga kao stalnu postavu čine muzičari Donald Fagen i Walter Becker. Formalno je osnovan 1972. a vrhunac popularnosti je uživao kasnih 1970-ih, sa sedam albuma na kome su se miješali elementi jazza, rocka, funka, R&Ba i pop. *Rolling Stone* ih je prozvao "savršenim muzičkim antiherojima Sedamdesetih ."

Muziku benda je karakterizirale složene strukture pod uticajem jazza, odnosno često korištenje vanjskih suradnika/muzičara od strane Beckera i Fagena. Tekstovi pjesama su bili "cerebralni, duhoviti i ekscentrični" , često obilježeni sarkazmom i temama kao što su droga, ljubavne veze, i kriminal. Par je bio također poznat po gotovo opsesivnom perfekcionizmu u diskografskim studjima, pri čemu se kao primjer uzima to da su Becker i Fagen koristili 42 različita studijska muzičara i 11 audio-inženjera, odnosno punu godinu snimali album *Gaucho* iz 1980. godine — iako je on sadržavao samo sedam pjesama.

Steely Dan je nastupao na turnejama od 1972. do 1974. godine, da bi se od 1975. u potpunosti posvetio snimanju po studijima. Bend se razišao 1981. a Fagen i Becker neko vrijeme potpuno povukli iz svijeta muzika. U to vrijeme je njihov bend uspio očuvati "kult status" pa se bend ponovno okupio 1993. i počeo nastupati uživo. Kasnije su izdani novi albumi, od kojih je Two Against Nature nagrađen Grammyjem za album godine. Tokom karijere su prodoali više od 30 miliona albuma.

Izvori
------

1. 1 2 3  AllMusic Steely Dan: Biography.
2. ↑  Rock and Roll Hall of Fame official Steely Dan biography.
3. ↑  Allmusic song review: Hey Nineteen. pristup 31. VII 2008.
4. ↑  AllMusic song review: Kid Charlemagne
5. ↑  AllMusic song review: Don't Take Me Alive
6. 1 2  Stylus Magazine: Top Ten Obscure Steely Dan Lyrics Arhivirano 2007-10-12 na Wayback Machine-u.
7. ↑  Canada.com: Steely Dan still feeling the groove Arhivirano 2012-02-09 na Wayback Machine-u.
8. ↑  MSN Inside Music - Re:Masters: Steely Dan Think Fast and Tour Arhivirano 2010-09-04 na Wayback Machine-u.
9. ↑  AllMusic album credits: *Gaucho*.
10. ↑  „Rock and Roll Hall of Fame Inductees". Arhivirano iz originala na datum 2006-12-04. Pristupljeno December 22, 2006.
11. ↑  „Countdown to Infamy". Arhivirano iz originala na datum 2013-09-21. Pristupljeno 22. XII 2006.
12. ↑  „The Modesto Bee: Reelin' in the years with Steely Dan's Walker Becker". Modbee.com. 2008-08-01. Arhivirano iz originala na datum 2009-07-03. Pristupljeno 15. X 2011.

Vanjske veze
------------

* Official website
**Središnji Jylland** je danska regija nastala 2007. od bivših okruga Ringkjøbing i Århus, te dijela okruga Viborg i Vejle. Obuhvaća središnji dio poluotoka Jutlanda. Na sjeveru izlazi na zaljev Limfjord.

Reljef je nizinski (kao i ostatak Danske). Najviši vrh je **Yding Skovhøj** visok 173 m. To je najviši prirodni vrh Danske (postoje više građevine). Zapad (izlaz na Sjeverno more) je močvaran i rijetko naseljen. Na istoku je poluotok Djursland koji ima strateški važan položaj na morskom prolazu Kattegat. Iz mjesta Grenå kreću trajektne veze prema Švedskoj. U reljefu su česte morene (ostatci stijena koje su ledenjaci tijekom ledenog doba nosili sa sobom, te su preostale nakon otapanja ledenjaka) koje privlače turiste. Regiji također pripadaju manji otoci Samsø i Anholt. Glavni grad regije je Viborg, a najveći Århus (drugi danski grad po veličini).

Općine
------

* Århus
* Favrskov
* Hedensted
* Herning
* Holstebro
* Horsens
* Ikast-Brande
* Lemvig
* Norddjurs
* Odder
* Randers
* Ringkøbing-Skjern
* Samsø
* Silkeborg
* Skanderborg
* Skive
* Struer
* Syddjurs
* Viborg
Ruždija u Brčkom
**Ruždija** (od tur. rüşdiye) je islamska niža srednja škola.

U Bosni i Hercegovini osnivanje ruždija bilo je predviđeno osmanskim Zakonom o školstvu od 1869. godine pokrenuto za vrijeme Tanzimata. Ukupno je otvoreno oko tridesetak ruždija u Bosni i Hercegovine. Ruždije su bile državne svjetovne škole. Nastavni program je sadržavao islamske vjerske predmete, orijentalne jezike, matematika, geografija i historija. Negdje se predavao i francuski. Bosanski jezik ušao je u nastavni program nakon austro-ugarske okupacije Bosne i Hercegovine, a učilo se čitanje, pisanje i manjim dijelom gramatika. Učenici ruždija bili su učenici koji su završili mekteb. Ruždije su trajale četiri razreda. Po završetku ruždije mogli su raditi kao niži uredski činovnici ili nastaviti školovanje.

U Osmanskom carstvu ruždije su finansirane iz školskog fonda (mearif sanduk) vilajetske uprave. Otkako je Austro-Ugarska okupirala i poslije pripojila Bosnu i Hercegovinu, izdržavanje ruždija preuzela je Zemaljska vlada Bosne i Hercegovine.
***Srbija na istoku*** je knjiga srpskog socijalističkog publicista Svetozara Markovića objavljena 1872. godine. U njoj se daje detaljan prikaz ekonomskih i političkih prilika u tadašnjoj Kneževini Srbiji sa posebnim naglaskom na dramatične promene do kojih je došlo u godinama nakon oslobođenja od turske vladavine. Marković je pri tome nedavnu istoriju nastojao tumačiti sa socijalističkih pozicija, odnosno tvrdio da je Prvi srpski ustanak svoje motive imao pre svega u ekonomskom ugnjetavanju, a ne verskim razlikama sa Turcima i muslimanima koji su činili povlaštenu manjinu u Smederevskom sandžaku. Marković se izuzetno kritički osvrnuo na promene do kojih je došlo nakon uspostavljanja srpske države, pre svega na raslojavanje srpskog stanovništva na sve siromašnije seljaštvo i tanak sloj gradskog stanovništva koga čine bogati trgovci i korumpirani činovnici; Marković je za to krivio kapitalizam i smatrao da se srpsko društvo mora organizovati na tradiciji seoskih zadruga. Markovićeva knjiga je predstavljala jedan od prvih ozbiljnijih socioloških radova u Srbiji i na prostorima bivše Jugoslavije, odnosno prvi pokušaj da se istorija tumači iz socijalističke perspektive.

Spoljašnje veze
---------------

* Prikaz knjige
*Za ostale upotrebe, v. Trubarevo (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 58′ 52" SGŠ, 21° 31′ 37" IGD

**Trubarevo** (mak. *Trubarevo*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Trubarevo pripada gradskoj opštini Gazi Baba grada Skoplja. Naselje je severno predgrađe glavnog grada.

Prirodni uslovi
---------------

Trubarevo je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 10 km istočno.

Naselje Trubarevo je u središnjem delu istorijske oblasti Skopsko polje. Područje oko naselja je ravničarsko i pod poljoprivredom. Južno od naselja protiče Vardar. Nadmorska visina naselja je približno 230 metara.

Mesna klima je blaži oblik kontinentalne klime usled slabog uticaja Egeja (žarka leta).

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Trubarevo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 2.669 stanovnika.

Sastav stanovništva u naselju prema narodnosti:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Nacionalnost** | **Ukupno** | **Udeo** |
| Makedonci | 1.973 | 73,9% |
| Albanci | 494 | 18,5% |
| Srbi | 124 | 4,6% |
| Cigani | 14 | 0,5% |
| Turci | 12 | 0,5% |
| ostali | 52 | 1,9% |
|

Većinska veroispovest je pravoslavlje, a manjinska islam.

Vidi još
--------

* Grad Skoplje
* Gradska opština Gazi Baba

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Trubarevo (Makedonija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.gazibaba.gov.mk Zvanična stranica gradske opštine Gazi Baba

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Gazi Baba |
| --- |
| **Četvrti Skoplja** (**Gazi Baba**  • Goce Delčev  • Indžikovo  • Madžari  • Sinđelić  • Stajkovci  ), **Prigradska naselja** (Brnjarci  • Bulačani  • Idrizovo  • Jurumleri  • Raštak  • Smiljkovci  • Stračinci  • Trubarevo  • Creševo) |  |
**Steeplechase** (čita se *Stiplčez*) je termin koji se prvenstveno odnosi na konjičke utrke sa preponama i vodenim jarcima, ali i na atletsku utrku na 3.000 metara sa preponama za muškarce, a od 2008. i za žene.

Steeplechase u konjičkom sportu
-------------------------------

Najpoznatija konjička utrka u steeplechasu Grand National (Velika nacionalna), održava se na liverpoolskom hipodromu Aintree u Metropolitanskom boroughu Sefton, svake godine krajem marta ili početkom aprila.

Prvu utrku pokrenuo je 1839. William Lynn iz Liverpoola, a od 1847. ustalio se naziv Grand National.

Grand National je izuzetno teška i opasna utrka, staza u obliku nepravilnog trokuta duga je 7.200 metara, sa 30 prepreka, od kojih su najopasnije Becher i Valentin. Padovi i odustajanja su toliko česti, da brojni konji (i jahači) uopće ne stignu do cilja.

Steeplechase u atletici
-----------------------

Prvu steeplechase utrku organizirali su studenti Univerziteta Oxford 1850. Prvi put je trčana na Olimpijskim igrama u Parizu 1900. a od Olimpijade 1920 je standardizirana na 3.000 metara (oko 7,5 krugova na stazi od 400 metara), tako da sudionici moraju preskočiti 28 suhih prepreka i 7 prepreka sa vodenim jarcima.

Prepreke su 91.4 cm visoke, a jedna od njih ima prečku na vrhu od 12,7 cm, odmah iza nje dolazi vodeni jarak, kog treba preskočiti dug 3,66 metara.

Izvori
------

1. ↑  „*U susret OI u Riju: 3.000 m stiplčez*" (srpski). Nezavisne novine. Pristupljeno 7. 04. 2017.
2. 1 2 3  „*Grand National*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 07. 04. 2017.
3. 1 2 3  „*Steeplechase*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 07. 04. 2017.

Vanjske veze
------------

***Steeplechase*** na Wikimedijinoj ostavi

* *U susret OI u Riju: 3.000 m stiplčez*(`sh`)
Skica prvog predloženog panoptikonskog zatvora, koju je, prema ideji Jeremyja Benthama, izradio Willey Reveley, 1791. godine.
**Panoptikon** je vrsta zatvorske zgrade koju je u XVIII. vijeku dizajnirao i osmislio engleski filozof Jeremy Bentham. Koncept panoptikona sastojao se u tome da se svi (*pan-*) zatvorenici mogu promatrati (*-optikon*) u bilo kojem trenutku i od strane samog jednog čuvara, s tim da zatvorenici ne znaju koga, ako ikoga, stražar promatra u kojem trenutku. Iako je fizički nemoguće da jedan stražar istovremeno promatra sve ćelije, činjenica da zatvorenici ne znaju koja se ćelija promatra stavlja ih u situaciju da se moraju ponašati kao da se baš njih promatra u svakom trenutku, čime si efektivno kontroliraju ponašanje. Sam naziv je, osim složenica, referenca na stookog diva Arga (ili Argusa Panoptesa) iz grčke mitologije, koji je zbog broja očiju bio vrlo efektan stražar.

Dizajn panoptikona sastoji se od zgrade kružnog oblika u čijem se središtu nalazi "stražarski toranj", unutar kojeg čuvari mogu promatrati sve zatvorenike, čije su ćelije posložene oko tog tornja. Bentham je svoj inicijalni dizajn smatrao primjenjivim i na bolnice, škole, sanatorije i azilije, međutim glavna primjena trebala je biti u zatvorima i termin se danas najčešće koristi upravo kako bi se referiralo na Benthamov model zatvora. 

Benthamov model, interesantno, nikada nije potpuno zaživio u njegovoj matičnoj zemlji, iako je primjenjivan u različitim zemljama svijeta u kasnijim periodima. Jedan od najpoznatijih primjera je *Presidio Modelo*, bivši zatvor na Kubi.
**Simeon** (Ležimir kod Sremske Mitrovice, 4/17. oktobar 1886 — Šabac, 30. januar 1960) je bio episkop Srpske pravoslavne crkve.

Svetovni život
--------------

Episkop Simeon rođen je 17. oktobra 1886. godine u Ležimiru u Sremu. Završio je gimnaziju, Bogoslovski fakultet, sa stepenom doktora, u Černovicama i Filozofski fakultet u Zagrebu.

Monaški život
-------------

Zamonašio ga je u Maloj Remeti iguman Kornelije (Zubović). Rukopoložen je u čin đakona 1919. a u čin prezvitera na Cveti 1920. godine. Do izbora za episkopa bio je profesor gimnazije i vanredni profesor Bogoslovskog fakulteta u Beogradu.

Za episkopa zahumsko-hercegovačkog izabran je 2. oktobra 1931. godine, a hirotonisan u Sabornoj beogradskoj crkvi 31. januara 1932. Dve godine docnije, 1934. premešten je po svom pristanku za episkopa šabačkog. 

Kao episkop šabačko-valjevski naročito se starao o pripremanju svešteničkog podmlatka, posebno posle Drugog svetskog rata. Za njegovo vreme je podignuto u eparhiji oko četrdeset novih parohijskih hramova.

Čitavog života bavio se i naučnim radom. Rad o Štrosmajeru, njegovo životno delo, još nije objavljen.

Umro je 30. januara 1960. u Šapcu i sahranjen u episkopskoj grobnici.

Izvori
------

* Sava Vuković: Srpski jerarsi Arhivirano 2013-12-02 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Jovan (Ilić)** | **episkop zahumsko-hercegovački1931 — 1934.** | Nasljednik:**Tihon (Radovanović)** |
Ulaz u tunel
Tuneli u saigonskom okrugu Cu Chi u Vijetnamu sagrađeni su za potrebe Viet Minha (liga za neovisnost Vijetnama) kada je pokušavao izbaciti francuske okupatorske snage iz države te stvoriti slobodni Vijetnam.

Povijest
--------

Smišljeni su krajem 1940-ih i izvorno su trebali biti skrovište za oružje i strjeljivo, no ubrzo su se pretvorili u skrovišta boraca Viet Minha. Do sredine 1960-ih i početka rata protiv američkih snaga 250 km tunela probijalo se ispod Cu Chija i okolnih područja. Jedan je čak prolazio ispod američke vojne baze na tom području.

Karakteristike i značaj
-----------------------

Tuneli su mnogobrojnim borilačkim skupinama Vijetkongovaca na tom području omogućili da se međusobno povežu kada je to bilo potrebno, pa čak i da se infiltriraju u glavni grad Saigon. Bili su iskopani čak na četiri razine, a izgradnja je bila vrlo zahtjevna – nailazilo se na zmije otrovnice, štipavce i kukce, ali se i tunele moralo dovoljno učvrstiti kako se ne bi urušili. Ljudi su tjednima živjeli pod zemljom, ondje su se nalazile i bolnice, kuhinje, učionice, pa čak i kazalište i malo kino. Također, u ovim je tunelim osmišljena i ofenziva Tet, koja je bila jedna od prekretnica rata protiv američkih snaga.

Tuneli danas
------------

Danas se tuneli koriste u turističke svrhe.

Povezano
--------

* Ho Ši Minov put

Izvori
------

1. „501 mjesto koje morate posjetiti", J. i D. Brown, K. Fogarty, R. Walder

***Tuneli Cu Chija*** na Wikimedijinoj ostavi
**Stara Goa** (portugalski jezik: *Goa Velha*) je grad na jugozapadu Indije od 4,322 stanovnika.

Stara Goa bila je od 16. do 18. vijeka glavni grad portugalske kolonije Indije, kad je napuštena zbog epidemije kuge.

Geografske karakteristike
-------------------------

Stara Goa leži na sjevernoj obali rijeke Zuari, udaljena 12 km od glavnog grada Države Goa Panajia, na autoputu za Margao.

Historija
---------

Na vrhu brda koje dominira nad mjsrom Portugalci su 1613. zajedno s crkvom Gospa od Pilara, podigli bogosloviju poznatu kao Pilarski seminar u kojoj su školovali svećenike iz Goe za misionarstvo. 
Vjekovima prije toga na tom mjestu stajao je hram boga Šive podigut za vladavine Dinastije Kadamba (4.-5. vijek).

U to vrijeme bila je glavna luka te dinastije poznata pod imenima Gopakapttana ili Govepuri. Iz nje su brodovi plovili do Istočne Afrike i Zapadne Azije. Danas od nje nije ostalo ništa, jer je sve pokrila bujna vegetacija.

Na pješčanoj plaži uz rijeku iskopan je masivni zid, prepostavlja se da je bio lučki dok, na kraju kraljevskog puta Rajveedhi, kojom se roba iz tadašnje Ela ili Brahmapurija prevozila za transport brodovima koji su tu bili sidreni.
Muslimanska vojska je 1312. orobila Brahmapuri, a nakon 150 godina rijeka je toliko zasipala luku, da je postala neupotrebljiva, pa je napuštena.

Portugalci su podigli i franjevačku crkvu sv. Andrije, koja je poznata po procesiji za uskršnji ponedjeljak, jedinoj takvoj izvan Rima, za vrijeme nje sudionici nose sve svece franjevačkog reda, skulpture 26 svetaca, papa, kraljeva, martira, kraljica i kardinala.

Izvori
------

1. 1 2  „*Goa Velha Population Census 2011*" (engleski). Census Population. Pristupljeno 30. 1. 2018.
2. 1 2 3 4 5  „*Goa Velha*" (engleski). Goa holiday. Pristupljeno 30. 1. 2018.

Vanjske veze
------------

***Stara Goa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Goa Velha* (`it`)
**Monsignor Simeone Duca** (Zadar, 27. rujna 1915. – Rim, 28. ožujka 2006.), hrvatski teolog.

Dugogodišnji tajnik Vatikanskog Tajnog arhiva, nositelj počasnog naslova Prabilježnika (Protonotara) Svete Stolice i osobni Prelat njegove Svetosti (Pape). Prvi počasni Doktor Sveučilišta u Zadru, te jedan od najvećih donatora grada Zadra i katoličke crkve u Hrvatskoj.

Rođen 27. rujna 1915. u zadarskim Arbanasima, Simeone Duca završio je teologiju na zadarskoj bogosloviji. Po završetku školovanja preuzeo je župu u Dračevcu, a po pozivu zadarskog nadbiskupa Pietra Doimo Munzonija postaje njegov tajnik. Zajedno s nadbiskupom Munzonijem napustio je Zadar poslije kapitulacije Italije i svršetka Drugog svjetskog rata. U Vatikanu je nastavio školovanje, te je u Rimu na Papinskom lateranskom sveučilištu postigao doktorat obaju prava (civilnog i kanonskog), specijalizirao se za arhivistiku, pa je bio i tajnik vatikanskog Tajnog arhiva (zajedno s Bazilijem Pandžićem napisao je i vrstan priručnik o crkvenoj arhivistici, objavljen 1967.).

Darovao je novac za gradnju i obnovu sedam crkava u Zadru, a gradio je crkve i u Albaniji i Italiji. Grad Zadar mu je 2000. dodijelio nagradu za životno djelo, a proglašen je i počasnim Doktorom Sveučilišta u Zadru, posebice zbog velike donacije za obnovu kapele sv. Dimitrija, čija velika kupola dominira Sveučilištem.

Njegovim novcem obnovljene su župna crkva Gospe Loretske u Arbanasima, zadarska crkva Gospe od Zdravlja, crkva sv. Ante Padovanskog u Smiljevcu, sagrađena je crkva svete Marije na na mjestu trošne kapele u Dračevcu, gdje je Simeone Duca bio župnik 1942. zatim Kraljice Svete Krunice (Gospe od Ružarija) u Pridrazi, Svetog Jurja u Kruševu, Uznesenja Marijina u Dračevcu itd.

Kao Arbanas, Duca je bio povezan sa svojom sunarodnjakinjom majkom Terezom Calcuttskom, pa je i na njezinu inicijativu inicirao i platio ponovnu gradnju svetišta Gospe od Dobrog Savjeta u Skadru, pošto je prethodno svetište posve razrušeno za vladavine Envera Hoxhe.

Monsignor Duca umro je u Rimu u 91. godini života, te je pokopan u zadarskoj crkvi Gospe od zdravlja (koju je sam obnovio) u Zadru, uz grobnicu nadbiskupa Vicka Zmajevića koji je zaslužan za dolazak Arbanasa u Zadar.
**Sporazum o specijalnim paralelnim vezama** je sporazum između Republike Srbije i Republike Srpske (Bosna i Hercegovina), prvi put potpisan 28. februara 1997. godine. Sporazum je implementiran 15. decembra 2010. Potreba za ovim sporazumom je nastala raspadom SFRJ, jer su građani Republike Srpske hteli da ostanu u zajednici sa Srbijom.

Ovaj sporazum je potpisan radi razvijanja saradnje između Srpske i Srbije u oblastima privrede i korišćenja privrednih resursa, planiranja, privatizacije i denacionalizacije, nauke i tehnologije, obrazovanja, kulture i sporta, zdravstva i socijalne politike, turizma i zaštite okoline, informisanja, zaštite sloboda i prava građana, kao i suzbijanje kriminala.

Iako sporazum o specijalnim odnosima Srbije i Srpske formalno nije u suprotnosti sa Ustavom BiH i ovlašćenjima koja je Dejtonski sporazum dao entitetima, on stvara neravnopravan tretman građana BiH u Srbiji, posebno u oblastima zdravstva i obrazovanja. Obzirom da su nadležnosti BiH u mnogim oblastima uglavnom na nivou entiteta, Evropski pokret u Srbiji preporučuje zaključivanje sporazuma o specijalnim i paralelnim odnosima i sa Federacijom BiH, kako bi tretman građana BiH u Srbiji bio ravnopravan.

Povezano
--------

* Odnosi Srbije i Bosne i Hercegovine

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  „Potreban jednak odnos prema celoj BiH". Arhivirano iz originala na datum 2012-01-19. Pristupljeno 2012-04-05.
3. ↑  Odnosi Srbije i BIH - definisanje nove politike
**Simeon Stolpnik** (nazvan još i **Divnogorac** ili **Mlađi**) je hrišćanski svetac, koji se rodio 521. godine, za vreme vladavine cara Justina Starijega i živeo do 592. godine.

Žitije
------

Postoji više verzija žitija ovog svetitelja na grčkom jeziku, kao i gruzinski i arapski prevod. Rodio se u Antiohiji u trgovačkoj porodici. Otac mu je poginuo od zemljotresa i on je ostao sam sa majkom Martom, koja je kasnije takođe proglašena sveticom i njen dan se obeležava 4. jula. U šestoj godini života je otišao u planinu kraj grada Selevkije u Siriji ka igumanu Jovanu, koji je i sam bio stilit. Pod njegovim rukovodstvom se predao velikom podvigu posta i molitve na stubu u svojoj sedmoj godini. U hrišćanskoj tradiciji se pominje da je pretrpeo strašna iskušenja izazvana demonima, ali je primio od Gospoda i anđela veliku utehu i blagodat, te da mu se Isus Hristos javio u vidu lepog dečaka. Ipak, bez obzira na iskušenja i težak post koji se sastojao od vode i raskvašenog sočiva, u svojoj upornosti i podvizima je nadmašio i svog učitelja Jovana. Takođe, u hrišćanskoj tradiciji se pominje da je imao isceliteljske i proročke moći. Mnogi poklonici su dolazili da ga posete, između ostalih i antiohijski patrijarh Efrem (527-545). Vremenom su mu podigli podesniji stub, ali se Simeon 541. preselio na Divnu goru, po kojoj je dobio nadimak, u blizini svoje rodne Antiohije. Tu je takođe boravio na stubu, a na tom mestu je kasnije sagrađen manastir. Pisao je teološke tekstove, a sačuvana su i dva njegova pisma.

U umetnosti
-----------

U vizantijskim crkvama postoje mnogobrojne predstave Simeona Mlađeg i starijeg sa kukuljačama, ali je vrlo teško odrediti, posebno u kasnijim periodima, koji je tačno od njih dvojice prikazan. Zanimljivo je da su sve do 12. veka izrađivane pločice sa likom Simeona Mlađeg za hodočasnike, poput današnjih suvenira.

Praznik
-------

Srpska pravoslavna crkva slavi ga 24. maja po crkvenom, a 6. juna po gregorijanskom kalendaru.

Vidi još
--------

* Simeon Stolpnik Stariji
* Stolpnik

Spoljašnje veze
---------------

* (`en`) St. Simeon Stylites the Younger (Katolička enciklopedija)
Karta Solway Firtha.
Estuarij River Nitha, koji se pretvara Solway Firth južno od Dumfriesa.
**Solway Firth** je firth (zaliv) koji tvori dio granice između Engleske i Škotske, između Kumbrije (uključujući Solway Plain) i Dumfries and Gallowaya. Prostire se od rta St Bees, južno od Whitehavena u Kumbriji, do Mull of Gallowaya, na zapadnom kraju Dumfries and Gallowaya. Otok Man se nalazi u blizini firtha. Solaway Firth čini dio Irskog mora.

Obalu karakteriziraju brežuljci i male planine. Predstavlja uglavnom ruralno područje gdje se stanovništvo bavi ribarstvom i brdskom poljoprivredom, mada se u posljednje vrijeme počeo razvijati i turizam. Također je služila kao lokacija za filmove poput *The Wicker Mana* (s Edwardom Woodwardom u glavnoj ulozi), koji je snimljen oko Kirkcudbrighta.

Solwayska obala (Solway Coast) je 1964. označena kao Područje izuzetne prirodne ljepote. Izgradnja Vjetroelektrane Robin Rigg je počela na obalama Firtha 2007.

Povezano
--------

* Anglo-škotska granica
* Solway Plain
* Wildfowl and Wetlands Trust
***Ten Days That Shook the World*** (sh. *Deset dana koji su potresli svijet*) je knjiga američkog novinara Johna Reeda objavljena 1919. godine, poznata kao jedan od prvih iscrpnih i detaljnih opisa Oktobarske revolucije.

Reed je knjigu napisao na temelju vlastitih iskustava, odnosno opisao događaje kojima je svjedočio u Petrogradu gdje je krajem 1917. godine kao reporter nastojao izvještavati o revolucionarnim događajima. Reed, koji je otprije imao socijalističke stavove, za vrijeme tih događaja je postao oduševljen boljševicima i njihovim idejama, te u samom tekstu nije krio oduševljen njihovim dolaskom na vlast u Rusiji. Zbog njegovih radikalnih stavova je, pri povratku u domovinu, imao dosta poteškoća prilikom pisanja teksta, a knjiga je objavljena tek nakon završetka Prvog svjetskog rata.

*Ten Days* je u SAD izazvala burne i oprečne reakcije, često motivirane različitim stavovima prema boljševicima i njihovoj državi. Sa druge strane, čak i neki antisovjetski intelektualci poput Georgea F. Kennana su joj priznali izuzetnu vrijednost.

U samoj Sovjetskoj Rusiji je postala bestseler, posebno nakon što joj je boljševički vođa Lenjin pristao napisati pogovor. Godine 1927. je po njenim motivima Sergej Ejzenštejn snimio znameniti nijemi film *Oktobar*. Sa druge strane, knjigom nije bio zadovoljan Staljin, koji ju je javno bio kritizirao 1924. godine, a od 1930. do 1957. je u SSSR-u bila neformalno zabranjena. Godine 1985. je u SSSR-u po njoj snimljen film *U danima Oktobra*.

Vanjske veze
------------

* *Ten Days That Shook The World* public domain audiobook
* *Ten Days That Shook the World* at *Project Gutenberg*