recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Han (Zhao) Guangwendi** (漢(趙)光文帝) |
| --- |
| Porodično ime: | Liu (劉; líu) |
| Osobno ime: | Yuan (淵, yuān) |
| Hramsko ime: | Gaozu (高祖, gāo zǔ) |
| Posthumno ime: | Guangwen (光文, guāng wén),doslovno:"obnoviteljski i uljudan" |
|

**Liu Yuan** (劉淵) (? -310), kurtoazno ime **Yuanhai** (元海), formalno **Car Guangwen od Hana (Zhaoa)** (漢(趙)光文帝) bio je osnivač i prvi car kineske/Xiongnu države Han Zhao, prvog od Šesnaest kraljevstava.

Liu Yuan je bio Xiongnu plemić, potomak chanyua iz klana Luanti, poznatog po viševjekovnoj odanosti kineskoj dinastiji Han. Liu Yuanovi preci su nakon sloma dinastije Han početkom 3. vijeka nastavili biti vazali države Cao Wei, čiji ih je osnivač Cao Cao naselio u današnju provinciju Shanxi, gdje se Liu Yuan rodio. Mladi Liu Yuan se obrazovao u carskoj prijestolnici Luoyang gdje je impresionirao dvor dinastije Jinsvojim intelektualnim sposobnostima; međutim, nije mu je dozvoljeno da 280. sudjeluje u pohodu na državu Wu. Umjesto toga je Liu Yuan bio jedan od poglavica u Shanxiju. 

Za vrijeme rata Osam prinčeva je bio saveznik i bliski suradnik princa Sima Yinga, te se priključio njegovim snagama. U tu je svrhu mobilizirao 50.000 Xiongnu vojnika i za sebe uzeo simboličku titulu "Velikog Chanyua". Kada je, međutim, čuo za kolaps Sima Yingove vojske, proglasio je nezavisnost svog područja od Kine, proglasivši se 304. "kraljem Hana". Taj se potez smatra početkom Wu Hu ustanka, s obzirom da su njegov primjer uskoro slijedili mnoga druga Wu Hu plemena i narodi na sjeveru Kine, nastojeći iskorist krajnju iscrpljenost kineske države bratoubilačkim ratom. 

Liu Yuan je, pak, taj potez nastojao opravdati time što se smatrao potomkom dinastije Han, navodeći da su drevni carevi davali svoje princeze Xiongnuima kao supruge; već ranije se među Xiongnu plemstvom, tada već duboko siniziranom, koristilo prezime "Liu", isto koje su koristili članovi dinastiej. Liu Yuan je svoju državu namjerno nazvao "Han", nastojeći imitirati potez Liu Beija, prvog cara dinastije Han. Dvije godine kasnije se, pak, formalno proglasio carem Kine. 

Na njegovu stranu su stali kako brojna Wu Hu plemena, tako i siromašni kineski seljaci; Liu Yuan je već ranije uživao reputaciju razboritog i velikodušnog čovjeka. S druge strane, iako je na svoju stranu privukao darovite vojskovođe kao Shi Leja, do svoje smrti nije bio u stanju značajno proširiti svoju teritorijalnu bazu iz Shanxija. Kada je umro 310. carsku je krunu dao svom sinu Liu Heju, ali je njega vrlo brzo u puču smaknuo brat Liu Cong.

Izvori
------



|  |
| --- |
| Car Guangwen od Hana (Zhaoa)**Kuća Liu** **Umro/la:** 310 |
| Kraljevske titule |
| **Obnovljen/a**Titulu posljednji imao/la**Car Gaozu od Hana** | **Kralj Hana**304–308 | Slijedi:**sam** |
| Prethodi:**sam** | **Car Han Zhaoa**308–310 | Slijedi:**Liu He** |
| Pretendirane titule |
| Prethodi:**Car Hui od Jina** | **— TITULARNI —*****Kinesko Carstvo*****Pretendent na kraljevsko potomstvo**304–310Razlog za neuspjeh sukcesije:Wu Hu ustanak | Slijedi:**Liu He** |
**Amfiteatar u El Džemu** iz 3. vijeka je najveći rimski amfiteatar u Africi koji je mogao primiti oko 60,000 posjetitelja. Nalazi se u El Djemu (antički *Thysdrus*), malom poljoprivrednom naselju, 60 km južno od Sousse. On je jedna od najkomplektnijih rimskih građevina, približivši se svom uzoru, Koloseju u Rimu. Samo postojanje ovako raskošne i komplicirane građevine u udaljenoj provinciji s malo stanovnika svjedoči o veličini i snazi carskog Rima.

Thysdrus je osobito bio uspješan za vladavine cara Hadrijana (117.-138.) kada je postao središte proizvodnje maslinovog ulja. Izgradnja amfiteatra je otpočela 238. godine za cara Gordijana I. koji je ovdje proglašen rimskim carem. No, zbog političkih sukoba i izostanka financijske podrške iz Rima, on nikada nije dovršen. Kasnije je služio kao utvrda i bio je posljednji bastion Berbera protiv arapskih osvajača. Dok je bio arapska citadela dva puta je bio napadnut topovima, posljednji put u 17. vijeku kada se stanovništvo sakrilo od osmanske vojske koja je zid raznijela topovima, a kamenje je poslužilo za izgradnju drugih građevina u gradu.

No, pored toga, amfiteatar u El Djemu je dobro sačuvan uz minimalne preinake i posljednji je spomenik ovog tipa iz rimskih vremena. On ima eliptični oblik, promjera 138 x 114 metara (arena ima promjer 64,5 x 38,8 metara), oko arene gdje se nalazilo 35,000 sjedećih mjesta, i izgrađen je od velikih kamenih blokova koji su morali biti donešeni s udaljenosti od 50 km jer je okolno kamenje bilo premekano za obradu. Izvorno je imao četiri kata i izgrađen je u potpunosti na ravnom terenu, za razliku od tadašnjeg običaja iskorištavanja padina brda kako bi se uštedjelo na materijalu. Zbog toga je morao biti sastavljen od složene mreže lučnih svodova, poput Koloseja. Ispod njega prolaze dva prolaza u kojima su životinje, zatvorenici i gladijatori čuvani prije nego bi nastupili u krvavoj areni.

* Panorama ulaza u amfiteatarPanorama ulaza u amfiteatar
* Fasada amfiteatraFasada amfiteatra
* Tlocrt i presjekTlocrt i presjek
* Unutrašnjost amfiteatraUnutrašnjost amfiteatra
* Arena amfiteatraArena amfiteatra
* Podzemne ćelijePodzemne ćelije

Vanjske veze
------------

***Amfiteatar u El Džemu*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fotografije Amfiteatra u El Džemu iz zraka

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Tunisu |
| --- |
|  | 
Amfiteatar u El Džemu  • Ruševine Dougga  • Nacionalni park Iškel  • Medina Kairuana  • Kartaga  • Punski grad Kerkuane s nekropolom  • Medina Sousse  • Medina Tunisa
 | Zastava Tunisa |
Amfiteatar u Draču
Starokršćanski mozaik u kapeli
**Amfiteatar u Draču** (albanski: *Amfiteatri i Durrësit*) je veliki rimski amfiteatar u gradu Draču u Albaniji. Izgrađen je u 2. vijeku u drevnom Epidamnusu ili Dyrrachiumu (Dyrrachiumu), za vrijeme vladavine rimskog cara Trajana. Nalazi se u samom centru grada, a samo pola amfitearta je iznad zemlje. Amfiteatar je korišten za nastupe do 4. vijeka. Jedan je od najvećih amfiteatara na Balkanu, imao je kapacitet od 20.000 sjedišta. Otkriven je kasnih 1900-ih, a danas je postao popularna turistička atrakcija i kandidat za Svjetsku kulturnu baštinu.

Amfiteatar ima eliptičan oblik s osima od 132,4 i 113,2 metara. Arena unutar amfiteatra ima dimenzije 61,4 puta 42,2 metara i visoka je 20 metara. Izgrađena je na padini brda, a unutar amfiteatra postoje stubišta i galerije na različitim razinama. Unutar amfiteatra se nalazi kapela s mozaikom.
Amfiteatar je okružen sa svih strana gradom Dračom a na jednom dijelu arene su čak izgrađene zgrade za moderno stanovanje. Grad Drač planira ukloniti sagrađene zgrade. 

U 2013. godini, zajedno s trinaest drugih mjesta po Europi, amfiteatar je ušao na izbor kao jedno od najugroženijih mjesta kulturne baštine u Evropi. Otkopavanja koja su vršena u 20. vijeku obavljana su nestručno te je amfiteatar propadao, od 2004. godine Univerzitet u Parmi počelo je restauratorske radove na spasu spomenika.

Izvori
------

1. ↑  „Life is a Promise in Durrës, Albania". Balkan Travellers. Arhivirano iz originala na datum 2015-09-23. Pristupljeno 2019-07-28.
2. ↑  European Commission-Council of Europe Joint Programme: Integrated Rehabilitation Project Plan / Survey of the Architectural and Archaeological Heritage (IRPP/SAAH) – Albania, mart 2004.
3. ↑  „14 European sites shortlisted for the 'The 7 Most endangered programme'". Europa Nostra. Pristupljeno 20. 4. 2013.

Literatura
----------

* Marin Buovac: *Duhovni svijet i božanstva gladijatora u sklopu rimskih amfiteatara na tlu današnje Hrvatske / The spiritual world and deities of gladiators in Roman amphitheatres in the territory of present-day Croatia*, Vjesnik Arheološkog muzeja u Zagrebu, Vol. 46 - 2014. str. 135-157.
* Marin Buovac: *Opus Amphitheatralis - tehnike, materijali i konstrukcije rimskih amfiteatara*, Građevinar br. 70, 10/2018, str. 913-918.

Vanjske veze
------------

***Amfiteatar u Draču*** na Wikimedijinoj ostavi

* Amfiteatar u Draču Google Earth Arhivirano 2011-08-17 na Wayback Machine-u na *Global Heritage Network*
**Priča o Sinuheu** je staroegipatski ep koji se smatra jednim od najboljih djela drevne egipatske književnosti. U njemu se opisuju događaji vezani uz prva dva vladara Dvanaeste dinastije - faraone Amenemhata I i Senusreta I - koji su živjeli u prvoj polovici 20. vijeka pne.. Vjeruje se da je napisan nedugo iza njihovog vremena, iako najstarija sačuvana kopija datira iz vremena faraona Amenemhata III koji je živio oko 1800. pne.  Protagonist je kraljevski službenik po imenu Sinuhe koji prati princa (i budućeg faraona) Senusreta na pohodu po Libiji te, nakon što slučajno dozna za faraonovu smrt, bježi u zemlju Retjenu (Kaanan) i ulazi u službu tamošnjeg poglavice Ammunenshija prije nego što će se na Senusretov poziv kao starac vratiti u Egipat. Iako neki egiptolozi vjeruje da je Sinuhe bio stvarna ličnost, većina smatra kako je Sinuhe ipak proizvod fikcije. Sam tekst je uživao veliku popularnost u Egiptu, te se često prepisivao i zbog čega danas postoje brojni primjerci i fragmenti na papirusima.

Priča o Sinuheu je ostavila trag i na modernu književnost. Godine 1941. je egipatski pisac Naguib Mahfouz napisao priču *Povratak Sinuhea*. Finski književnik Mika Waltari je, pak, po Sinhueu prozvao protagonista svog popularnog historijskog romana *Sinuhe Egipćanin*, objavljenog 1945. godine, a po kome je 1954. godine snimljen hollywoodski film *The Egyptian*.

Izvori
------

1. ↑  R. B. Parkinson, *The Tale of Sinuhe and Other Ancient Egyptian Poems*. Oxford World's Classics, 1999, p. 21
Za ostala značenja, v. Lipa (razvrstavanje).

**Lipa** (*Tilia L.*) je rod koji obuhvata oko 30 vrsta listopadnog drveća u severnoj umerenoj zoni. Naziv roda od antičkog naziva za (*T. tomentosa*) od grčkog τιλος = vlakno, jer su u upotrebi likina vlakna; po drugom tumačenju naziv potiče od grčkog izmenjenog naziva za brest πτελεα. Od srpskih naziva navodi se za rod samo naziv **lipa**, dok za autohtone vrste lipa postoji više naziva. U našim krajevima rastu bela ili srebrna lipa (*Tilia tomentosa*), krupnolisna lipa (*Tilia platyphyllos*) i sitnolisna lipa (*Tilia cordata*).

Opis biljke
-----------

Lipe dosežu visinu od 25 do 30 m, a starost od nekoliko stotina godina. Listovi dvoredi sa dugom peteljkom, većinom srcasto i po obodu testerasto. Cvetovi lipe su mali, hermafroditni, aktinomorfni, petočlani zelenkastožute boje, prijatnog mirisa u štitovima sa zajedničkim priperkom cvasti do pola sraslim sa drškom. Entomofilne, medonosne i anemohorne vrste. Cvetanje u junu traje 2 do 3 nedelje, a nekad se desi da prođe i za 5 do 6 dana. Plod je orašica nastala srastanjem pet karpela (na plodu pet uzdužnih šavova - mesta srastanja). Perikarp čvrst dlakav, go ili bradavičast zavisno od vrste

Istorijsko značenje
-------------------

Stari Sloveni su živeli u lipovim šumama. U literaturi se spominje lipa kao sveto slovensko drvo pa se može zaključiti da su Sloveni pre prelaza na hrišćanstvo poštovali božanstvo šume, dakle i dušama bili povezani s lipom. Prema predanju vršili su obrede i podnosili žrtve lipi kao božanstvu. Običaj obožavanja lipe zadržao se i kod Slovena koji su napustili staru domovinu pa utiču ogranke lipe u krov svoje kuće ili stana, da je time očuvaju od gromova i požara. Uobičajeno je bilo i verovanje da lipa čuva čoveka od zla i uroka. U lipovim šumama Sloveni su sakupljali med i vosak.

Upotreba
--------

Lipov cvet se koristi za spravljanje čaja, a drvo se može koristiti za pravljenje igračaka. Zbog svoje lakoće lipa je idealna za pravljenje raznih maketa. Nije podesno za upotrebu u građevinarstvu i industriji nameštaja jer mu je čvrstoća mala.

Galerija
--------

* Kora srebrnolisne lipe.Kora srebrnolisne lipe.
* List.List.
* Cvasti srebrnolisne lipe.Cvasti srebrnolisne lipe.
* Cvetni dijagram.Cvetni dijagram.
* Nedozreli plod krupnolisne lipe.Nedozreli plod krupnolisne lipe.
* Klijavac lipe sa karakterističnim režnjevitim kotiledonima.Klijavac lipe sa karakterističnim režnjevitim kotiledonima.

Spoljašnje veze
---------------

***Lipa*** na Wikimedijinoj ostavi

* Lipa na sajtu Herbateke
Slika "Trijumf Posejdona i Amfitrite" u kočiji, rimski mozaik, muzej u Louvreu

**Amfitrita** (grč. **Ἀμφιτρίτη**, *Amphitrítê*) je grčka božica. Ona je Nereida. Kći je Nereja, morskog boga i Doride.

Amfitrita i Posejdon
--------------------

Amfitrita i Posejdon su imali dogovoren brak, ali ga se ona bojala jer je ona nimfa, a Posejdon olimpski bog. Zato je pobjegla i sakrila se u najudaljenijem kraju mora. Posejdon je zamolio njezinog dupina, Delfina, da ga odvede do nje. To je i učinio. Posejdon ga je stavio na nebo kao zviježđe Delfin. Također, od njega potječe drugi naziv za dupina - delfin. Amfitrita i Posejdon imaju palaču na dnu Egejskog mora, od koralja i dragulja. Djeca su im Triton, Roda i Bentezikima. Amfitritino potomstvo su i tuljani i dupini s kojima je često portretirana. U umjetnosti je prikazivana uz Posejdona, odjevena je kraljevsku odjeću i s mrežicom u kosi. Često je u poeziji personifikacija mora.

Vanjske veze
------------

***Amfitrita*** na Wikimedijinoj ostavi

* Amfritita u klasičnoj literaturi i umjetnosti (`en`)
Geografski položaj Altaja
**Altaj** je planinski masiv u srednjoj Aziji na razmeđi Rusije, Kine, Mongolije i Kazahstana. 

Pruža se između pustinje Gobi na jugoistoku i Zapadnosibirske nizije na severozapadu u dužini od oko 2.000  km. Sastoji se od Ruskog Altaja (ili Altaja u užem smislu) Mongolskog i od Gobijskog Altaja. Najveći vrh celog masiva je Beluha sa 4.508 m, na Mongolskom Altaju.

Altaj je izvoršte velikih reka Oba i Irtiša.

Reka Katunj na Altaju
Altaj je staro gorje, građeno od kristalastih škriljaca, granita i paelozojskih naslaga, koje su u kvartaru uzdignute. Palozojske naslage obiluju željeznim, olovnom, bakarnim, cinkovim i srebrnim rudama i ugljem. 

Klima je kontinentalna planinska sa prosečnom januarskom temperaturom od -15° (predgorje) do - 32° (međuplaninske kotline) i julskom od 14-16°. Godišnja količina padavina je u zapadnom i severozapadnom delu Altaja od 1000 do 2000 mm, a u jugoistočnomod 200 do 300 mm. Oko 800 km² pokriveni je lednicima, koji napajaju vodom mnogobrijne reke: Katunj, Bija, Buhtarma Čuja i dr. Šume zauzimaju oko 70% površine Altaja. Gornja granica im je 1.700 do 2.000 m.

Svjetska baština
----------------

Zlatne altajske planine su 2021. godine uvrštene na listu UNESCO-ove svjetske baštine.

Na listi su tri cjeline, ukupne površine 16.178 km2: 

* Altajski Zapovednik i zaštitna zona oko jezera Teletskoje
* Katunski Zapovednik i zaštitna zona oko planine Beluke
* Ukok tiha zona na Ukok platou.

U UNESCO-vom opisu lokaliteta, navedeno je da "regija predstavlja najpotpuniji slijed zona visinske vegetacije u centralnom Sibiru, od stepa, šumsko-stepskih, mješovitih šuma, subalpske vegetacije do alpske vegetacije". Područje je također važno stanište za ugrožene životinjske vrste kao što je snježni leopard.

Izvori
------

1. ↑  „Rusija, spomenici upisani na listu svjetske baštine". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 19. 1. 2023.
2. ↑  „Zlatne altajske planine - br.768". *UNESCO: Svjetska baština - whc.unesco.org*. Pristupljeno 9. 4. 2023. (`en`)

Literatura
----------

***Altajske planine*** na Wikimedijinoj ostavi

* Opća enciklopedija JLZ, Zagreb 1977.
* Srpska porodična enciklopedija Narodna knjiga Beograd 2006.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315124939
* LCCN: sh85003866
* GND: 4001377-7
* SUDOC: 078616182
* BNF: cb14517625g (podaci)
* NKC: ge134013
* BNE: XX4575423

 |
**Liu Xingju** (劉興居) (? - 177. pne.) bio je kineski princ iz dinastije Han, poznat kao jedna od ključnih ličnosti meteža klana Lű. Rodio se kao sin princa Liu Feija od Qija, odnosno kao unuk Liu Banga, osnivača dinastije. Godine 182. pne. ga je carica majka Lü, Liu Bangova udovica i Liu Xiungjova baka, pozvala iz Qija u Chang'an te ga postavila komandantom carske garde. Liu Xingju se nakon bakine smrti 180. pne. povezao sa zavjerenicama kojima je cilj bio svrgavanje cara Houshaoa; za sudjelovanje u zavjeri mu je obećana Kneževina Liangfor. Međutim, nakon što je car svrgnut, krunu je preuzeo Liu Xingjuov stric Wen kome se nisu svidjeli Liu Xingjuovi prvotni planovi da krunu da svom bratu Liu Xiangu. Zato je Liu Xingjuu godine 178. pne. dao vlast nad malom Kneževinom Jibei. Zbog toga je Liu Xingju počeo planirati pobunu. Kada je dobio pogrešne informacije kako se car sprema na pohod na Xiongnue, digao je ustanak u Jibeiu. Car je, međutim, na njega poslao vojsku pod Chai Wuom. Nakon nekoliko poraza, Liu Xingju je izvršio samoubistvo.
**Lolland** (što prevedeno sa danskog znači *Niska zemlja*) je otok u Baltičkom moru, koji je 
svojom površinom od 1,243 km² četvrti po veličini u Danskoj.

Karakteristike
--------------

Otok se nalazi na istoku Danske, od južnog Zelanda dijeli ga tjesnac Smålandsfarvandet.
Lolland je dug 58 km i širok 20 km, i vrlo nizak najviša točka ima samo 25 metara.

Otok je vrlo razveden i isprekidan fjordovima od kojih su najveći Sakskøbing i Nakskov. 
Dok je na sjeveru i istoku dobro pošumljen, na jugu je močvaran, pa se niska obala štiti od poplava pješčanim dinama i nasipima.

Po plodnim oranicama, kvalitetnog tla od ilovače sadi se ponajviše šećerna repa.

Na otoku živi 58,032 stanovnika, ponajviše u većim urbanim centrima; Nakskov, Maribo, Sakskøbing, Rødby i Nysted.

Historija
---------

Zamak Ålholm u Nystedu bio je kraljevska rezidencija]] tokom 12. vijeka, danas se u njemu nalazi Muzej oldtimera. 
Otok je bogat kurijama i veleposjedničkim imanjima od kojih neki imaju genezu od 15. vijeka. 
Među njima najimpresivniji su *Knuthenborg* iz 1866. sa zoološkim vrtom) i *Christianssæde* iz 1690.

Iz luke Rødbyhavn prometuju trajekti za Njemačku.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Lolland island, Denmark*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 18.12.2021.
2. 1 2  „*Population 1. January by islands and time*" (engleski). Statistics Denmark. Pristupljeno 18.21. 2021.

Vanjske veze
------------

***Lolland*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lolland island, Denmark* (na portalu Encyclopaedia Britannica) (`en`)
Za ostale osobe s istim imenom, v. Liu Yan.
**Liu Yan** (tradicionalni kineski: 劉縯; pinyin: Líu Yǎn) (? - 23), kurtoazno ime **Bosheng** (伯升), bio je drevni kineski vojskovođa i političar, poznat kao jedan od vođa Lülin pobune protiv cara Wang Manga i njegove dinastije Xin. Liu Yan je bio potomak cara Jinga iz dinastije Han. Kada je godine 22. cijelu Kinu zahvatila serija seljačkih pobuna, Liu Yan im se htio pridružiti, ali je na to pristao tek kada je to učinio i njegov brat Liu Xiu, poznat kao oprezan i mudar čovjek. Liu Yan se pokazao kao sposoban vojskovođa te je nanio niz poraza carskim snagama. Liu Yan se stoga rano nametnuo kao kandidat za novog cara obnovljene dinastije Han, ali su, vođeni ljubomorom, ostali pobunjenički vođe prednost njegovom rođaku Liu Xanu, koji se proglasio novim carem po imenu Genshi. Liu Yan je na to nevoljko pristao, a novi car ga je imenovao premijerom. Međutim, vrlo brzo ga je, u strahu od njegove popularnosti dao pogubiti. Njegov brat Liu Xiu, je, pak, dvije godine kasnije postao novi car.
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Nipissing**. Za druga značenja, v. Nipissing (jezero).* |

**Nipissing** /Nipissing, ='at the little water or lake'; Nipissirien, dolazi od Nipisiriniwok ili "*gent de l'aigua petita*" ='little-water people'; Francuzi su ih nazivali La nation des sorciers, ili *narod čarobnjaka*, / naziv za jednu od značajnijih skupina Chippewa Indijanaca koji su u vrijeme njihovog otkrića od strane Francuza 1613. živjeli uz jezero Nipissing u Ontariju. 

Nipissing su, kaže Sultzman, živjeli previše sjeverno da bi uzgajali kukuruz , pa su se orjentirali na lov i ribolov. Bili su malen, miroljubivi narod najpoznatiji po svojem šamanizmu, a zbog velikog broja šamana kojih je bilo među njima prozvali su ih  *'narodom čarobnjaka'*. 

Populacija im je iznosila oko 1.000 (16125; Sultzman). Godine 1650 napali su ih Irokezi, i mnoge pri tom poklali. Izbjegli su prema jezeru Nipigon gdje ih 1667 nalazi Allouez. Na jezero Nipissing ponovno su se vratili 1671. Dio ih kasnije odlazi na Three Rivers a dio sa katoličkim Irokezima u selo Oku. 

Populacija Nipissinga od prvotnih 1.000 svedena je na 162 (1884); 223 (1906), a dana iznosi preko 1.800 (Sultzman).

Jednu njihovu skupinu Hodge naziva Miskouaha.

Izvori
------

1. ↑  Suzltzman
2. ↑  Hodge
**Linda Karađorđević** (22. 6. 1949.) je druga supruga i udovica princa Tomislava Karađorđevića (1928-2000).

Rođena je 1949. u Londonu u građanskoj porodici kao. Njen otac zvao se Holbruk Van Dajk Boni (engl. ), a majka Džoan Evans (engl. ). Njen otac direktni je potomak Vilijema Osvajača.

Udala se 1982. za jugoslovenskog princa Tomislava Karađorđevića, srednjeg sina kralja Aleksandra Karađorđevića i kraljice Marije. Tomislavu je ovo bio drugi brak, pre toga se razveo sa Margaritom od Badena, a Lindi je bio prvi brak. Venčali su se 16. oktobra 1982. u srpskoj crkvi posvećenoj knezu Lazaru u Bornvilu, Birmingem, Engleska. 

U braku su izrodili dva sina:

* Đorđe T. Karađorđević (25. 5. 1984.)
* Mihailo T. Karađorđević (15. 12. 1985.)

Linda Karađorđević živi u Beogradu gde je princ Đorđe upisao Vojnu akademiju. Bavi se humanitarnom delatnošću i učestvuje u javnom životu Srbije.

Vanjske veze
------------

* Princeza Linda promoviše film o Kosovu Arhivirano 2006-05-09 na Wayback Machine-u
* Pokrovitelji „Kraljevskog reda vitezova"
* Genealogija Linde Karađorđević ()
* Genealogija Linde Karađorđević ()[*mrtav link*]
* Karađorđevići na starim fotografijama Arhivirano 2007-11-11 na Wayback Machine-u
**Lonac** je metalna kuhinjska posuda valjkastog oblika namenjena za pripremanje hrane kuvanjem. 
Za razliku od šerpe lonac ima visinu veću od prečnika dna lonca. Lonac je namenjen za kuvanje veće količine tečnosti (hrane) u odnosu na šerpu. Često se koristi za podgrevanje vode za kuhinjske potrebe.

Lonac može biti sa poklopcem ili bez poklopca. 

Lonci se izrađuju od specijalnih materijala ranije su bili u boji (emajlirani) dok su danas mahom izrađeni od kvalitetnih nerđajućih čelika rostfraja ili prohroma.

Ekspres lonac
-------------

Ekspres lonac
**Ekspres lonac** je lonac na kome se poklopac učvršćuje zavrtnjima a hrana u njemu kuva pod pritiskom. Ovaj lonac ima i sigurnsni ventil da ne bi došlo do prevelikog pritiska. Pošto se hrana kuva pod pritiskom namirnice se brže kuvaju a hrana ima drugačiji ukus pošto se u jelu sačuvaju hranljivi sastojci.

Princip rada **Ekspres lonca** pronašao je Denis Papen (Denis Papin), Franuski fizičar 1679. godine. Zbog toga se za ekspres lonac još kaže i **Papenov lonac** ili **Parni lonac** (zbog kuvanja na pari).a

Vidi još
--------

* šerpa
* tiganj
* tepsija
**Al Bundy** je ime glavnog lika američke humoristične serije "Bračne vode". Serija se emitirala od 1987. do 1997. godine. 

Ala je glumio glumac Ed O'Neill (12. travnja 1946.) U seriji se prikazivao život tipične američke obitelji. Al Bundy je najbolji američki prodavač cipela. Njegova žena Peg utjelovljuje sve osobine koje dobra žena i domaćica nikad ne smije imati. Kroz seriju su gledatelji upoznali niz osebujnih likova poput susjeda Bundyevih, D'Arcyevih, Alovih prijatelja iz udruge "Ne, gđo.!" i žena koje dolaze u njegov dućan. Al je vječiti gubitnik, ali nam postaje simpatičan jer nikad ne odustaje. Ima sina Buda kojeg djevojke ne podnose iako on smatra da je zgodan, i kćer Kelly, promiskuitetnu umjetnu plavušu koja je u vječitoj potrazi za bogatim dečkom.

U prošlosti je Al bio uspješan, glavni sportaš izmišljene srednje škole Polk. Igrao je američki nogomet, a najveće postignuće mu je postizanje četiri polaganja u finalu srednjih škola. Mogao je ići na koledž, ali je upoznao Peg, napio se, zaprosio je i svemu je došao kraj. Kako je Peg bila trudna, Al je odustao od fakulteta i zaposlio se u prodavaonici cipela.

Rijetko jede jer Peg gotovo nikad ne kuha. Strašno obožava striptiz-barove. Vozi prastari Dodge.

Mrzi svoju punicu, ali njegov punac, Efrum mu je nekako drag. Al Bundy je jednostavno ikona pop-kulture.

Poznate izjave Ala Bundya
-------------------------

* *Let's Rock!*
* Ja sam jedini muškarac na svijetu koji se treba probuditi da doživi noćnu moru.
* Muškarčev dom je njegov lijes.
* Žene - ne možeš živjeti s njima, ne možeš ih poslati u Kanadu.
* Peg, pretpostavljam da tvoj mozak, poput Atlantide, više ne postoji.
* Tako sam gladan da bi mogao pojesti povrće.
* Tako se dobro osjećam, da sam gotovo sretan.
* Vozio sam se kući. Samo Bog zna zašto...
* Opera nije gotova sve dok zadnji heteroseksualac ne zaspi.
* Posljednja stvar koju muškarac želi vidjeti na kraju dana je žena.
* Mrzim svoj život. Ne mogu jesti, ne mogu spavati, ne mogu zakopati ženu u dvorištu.
* Varanje je samo kad te uhvate.
* Ali Peg, vjenčani smo 17 godina - zar ne možemo biti samo prijatelji?
**Al-Salaam Bocaccio 98** je naziv egipatskog trajekta koji je 3. 2. 2006. potonuo na Crvenom moru na putu od saudijske luke Duba do egipatske luke Safago.

U trenutku nesreće se na brodu nalazilo 1315 putnika, 105 članova posade te oko 220 vozila. Vjeruje se da je od svih putnika i članova posade spašeno njih 343.

Brod je sagrađen 1969. u italijanskom brodogralištu Monfalcone, a porinut 1970. pod imenom *Boccaccio*. Dimenzije su mu bile 130,99 m dužine, 26, 8 m širine te 5,7 m gaza. Ispočetka je bio namijenjen italijanskim brodarima za domaću linijsku plovidbu. Tada je mogao zaprimiti maksimalno 500 putnika i 130 vozila. Njegova maksimalna brzina je iznosila 19 čvorova.

Godine 1991. je preuređen u brodogradilištu u La Speziji. Broj mjesta za vozila je povećan na 330, a broj putničkih mjesta na 1300. Ukupno je imao 11.799 BRT.

Godine 1998. ga je otkupila egipatska tvrtka El Salam Maritime Company, najveći brodski prijevoznik u Egiptu i na Bliskom istoku. Tada je dobio naziv Al Salam 98. Pored ovog, tvrtka posjeduje još tri trajekta istog tipa.

Prema prvim iskazima preživjelih, uzrok katastrofe bi mogao biti požar koji je izbio u skladišnom prostoru, odnosno u strojarnici.

***Al-Salam Boccaccio 98*** na Wikimedijinoj ostavi
Tonovi u nekoj kompoziciji, ili njenom delu, mogu imati različita trajanja.

Tonska trajanja određuju:

1. *brzina* kojom se muzika izvodi, tzv. tempo i
2. *oblici nota* koji ovako izgledaju:       itd.

Prikaz notnih vrednosti
-----------------------

Svaki *notni oblik* predstavlja jednu **notnu vrednost** (fr. *valeur de la note*, engl. ), tj. jedno *tonsko trajanje*.

Šematski prikaz ***međusobnog odnosa notnih vrednosti***.
 **=** cela nota **=** **1/1**-4 otkucaja

 **=** polovina note **=** **1/2**-2 otkucaja

 **=** četvrtina note **= 1/4**-1 otkucaj

 **=** osmina note **= 1/8**-1/2 otkucaja

 **=** šesnaestina note **= 1/16-2/3**

 **=** tridesetdvojina note **= 1/32**

Čime se produžava notna vrednost
--------------------------------

Svaka prikazana notna vrednost može da se produži:

1. tačkom iza notne glave
2. lukom koji spaja dve iste visine
3. koronom iznad ili ispod note

Vidi još
--------

* Produženje trajanja tona

Izvori
------

1. ↑  Vlastimir Peričić, *Višejezični rečnik muzičkih termina*
2. ↑  R. Lazić - V. Peričić, *Osnovi teorije muzike*.
3. ↑  R. Lazić, Škola za klarinet: *Učim klarinet* I.
**Leopold I Habsburgški** (Beč, 4. august 1290.- Strasbourg, 28. februar 1326.) bio je austrijski i štajerski vojvoda od 1282. do 1283. zajedno s bratom Friedrichom Lijepim.

Biografija
----------

Leopold I rođen je kao treći po redu sin austrijskog vojvode Albrechta I i njegove žene Elisabethe Meinhardiner.

Nakon smrti oca 1308. Leopold je vladao južnim i zapadnim dijelovima habsburgških domena i bezrezervno podržavao svog brata u njegovim nastojanjima da postane rimsko-njemački kralj.

Istovremeno se i borio protiv snaga koje su ugrožavale njegove domene, pa je tako 1314. pobjeđen od Švicaraca u Bitci kod Morgartena.

Kad je njegov brat zarobljen nakon Bitke kod Mühldorfa am Inna 1322. nastavio se tvrdoglavo boriti protiv carske vojske Svetog Rimskog Carstva, kako bi ga oslobodio iz zarobljeništva.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Leopold I. Habsburger, geb. 1290*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 23. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Leopold I Habsburški*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Leopold I. Habsburger, geb. 1290* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Austrijski i Štajerski vojvoda** | Nasljednik: |
| **Albrecht I** | **Friedrich Lijepi** |
**Nastavak** (engl. ) je izraz koji se koristi za neko književno ili scensko djelo (film, roman, strip, video igra i sl.) koje nastavlja radnju, koristi likove ili se u svojim glavnim elementima oslanja na prethodno djelo. Tradicionalno se pod time podrazumijevaju djela fikcije koja prikazuju događaje u istom fiktivnom univerzumu kao i prethodno djelo, najčešće kronološki.

Iako se nastavci u određenim oblicima mogu pronaći i u samim počecima književnosti (pa se tako danas Homerova *Odiseja* smatra svojevrsnim nastavkom *Ilijade*), nastavci su svoj moderni oblik dobili sa razvojem masovnih medija, odnosno popularne kulture i masovnog tržišta koje je autorima i producentima brojnih djela omogućila da na njemu kroz nastavke dodatno eksploatiraju uspjeh popularnih djela. Jedan od ranih primjera su *Tri mušketira*, znameniti roman francuskog književnika Alexandrea Dumasa iz 1844. godine koji je već sljedeće godine dobio nastavak pod imenom *Dvadeset godina kasnije*. 

Pod nastavcima se danas uglavnom podrazumijevaju cjelovečernji igrani filmovi, odnosno koji tvore filmske serije. U modernom svijetu nastavci mogu imati različite oblike, pa kao nastavak određenog filma može služiti i televizijska serija; u tim slučajevima nastavci predstavljaju dijelove medijskih franšiza na više različitih platformi, a s obzirom na veličinu i međusobno prožimanje nekoliko različitih fiktivnih univerzuma mogu stvarati izuzetno složene strukture od kojih je danas vjerojatno najpoznatiji Marvelov filmski univerzum.

Vidi još
--------

* Prednastavak
* Spin-off
* Remake
* Reboot (fikcija)

Vanjske veze
------------

* *Slate*: "The Midas Formula (How to create a billion-dollar movie franchise)"
* *Box Office Mojo*: Film franchise earning comparison

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85120140
* GND: 4155086-9

 |
**Notne skraćenice** (fr. *abréviations*, engl. , ital. *abbreviazioni*, nem. *Abbreviaturen*) se u muzici upotrebljavaju za uprošćavanje prepisivanja nota.

Često se (naročito u deonicama orkestarskih instrumenata) primenjuju sledeći načini zapisivanja *notnih skraćenica* za:

1. ***ponavljanje tonova:***
Zapisuje se kosom crtom ispod cele note ili dve kose crte ispod polovine, četvrtine itd.

 
2. ***ponavljanje grupe tonova:***
***Faulencer***
Ovaj znak  u muzici popularno se zove ***lenjivac*** (nem. ***Faulenzer***, čitaj: *faulencer*). U dole prikazanom primeru on zamenjuje celu jednu figuru.

3. ***ponavljanje celog takta:***
Ovo se čini tako što se *lenjivac* upiše u naredni prazan takt.

4. ***ponavljanje cela 2 takta:***
*Lenjivac* sa dve paralelne kose crte se upiše između dva ponovljena takta, preko taktne crte.

***Lenjivac*** za 2 takta

Vidi još
--------

* Abrevijatura (muzika)
* Abrevijatura
* Faulenzer - *lenjivac*

Izvori
------

1. 1 2  Vlastimir Peričić, *Višejezični rečnik muzičkih termina*
2. ↑  Radivoj Lazić - Vlastimir Peričić, *Osnovi teorije muzike*
3. ↑  Radivoj Lazić, Škola za klarinet: *Učim klarinet* IV
Leopold Uzvošeni, Babenberger Stammbaum, Samostan Klosterneuburg, cca. 1490
**Leopold I** (cca. 940 - Würzburg, 10. jul 994) također poznat i kao **Leopold Uzvišeni**, ali i imenima *Luitpold* i *Liutpold* bio je prvi markgrof Austrije iz kuće Babenberg, koji je na tom mjestu služio/vladao od 976. do smrti.

Leopold je bio njemački grof u bavarskom Donaugau (Dunavska oblast), a prvi put se spominje 960. u dokumentima pod imenom Liupo. Njegovo porijeklo je predmet rasprave među historičarima, iako mnogi od njih drže da je bio u srodstvu s plemićkom lozom Luitpoldinga. 

Nakon ustanka koga je bavarski vojvoda Heinrich Svadljivi godine 976. podigao protiv cara Otona II, Leopold je umjesto Burkharda imenovan "markgrofom na Istoku", pri čemu mu je teritorija predstavljala jezgru budućeg Nadvojvodstva Austrija. Sjedište mu je najvjerojatnije bilo Pöchlarn, a možda i Melk, gdje su živjeli njegovi nasljednici. Na početku vladavine mu je teritorija bila veličine današnjeg Wachaua, ali se s vremenom proširila na istok do današnje Bečke šume.

Ubijen je u Würzburgu u Frankoniji strijelom koja je bila namijenjena njegovom rođaku Heinrichu od Schweinfurta.

Iako se ne spominje u *Babenberger kronici* koju je napisao njegov potomak Otto od Freisinga (a koja počinje tek s Leopoldovim unukom Adalbertom) poznat je kao praosnivač dinastije. Ottove tvrdnje da potiče od frankonijske dinastije Starijih Babenbergovaca nisu potvrđene, ali ni isključene.

Godine 1976. je u svečano obilježena hiljadugodišnjica njegovog imenovanja markgrofom kao "Hiljadu godina Austrije". Svečanost pod istim imenom je održana dvadeset godina kasnije, kada se obilježilo hiljadu godina od prvog spomena *Ostarrîchi* u dokumentu iz 996. koji prvi navodi staronjemačko ime za Austriju.

Brak
----

Leopold se oženio za Richardis od Sualafeldgaua. S njom je imao sljedeću djecu:

* Heinrich I (u. 1018), naslijedio oca kao markgrof Austrije
* Judith
* Ernest I (u. 1015), vojvoda od Švapske
* Adalbert (985–1055), naslijedio starijeg brata Heinricha I kao markgrof Austrije
* Poppo (986–1047), nadbiskup Triera
* Kunigunda
* Hemma, udana za grofa Rapotoa od Dießena
* Christina

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Burkhard** | **Markgrof Austrije**976–994 | Slijedi:**Heinrich I** |

Literatura
----------

* Medieval Lands Project: Nobility of Austria.
Koordinate: 41° 52′ 03" SGŠ, 22° 28′ 52" IGD

**Leski** (mak. *Leski*) su naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Leski su u sastavu opštine Vinica.

Prirodni uslovi
---------------

Leski su smešteni u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kočana, naselje je udaljeno 12 kilometara južno.

Naselje Leski se nalazi na južnom obodu Kočevskog polja, plodne doline koju gradi reka Bregalnica. Naselje je položeno na približno 420 metara nadmorske visine. Južno od naselja izdiže se Plačkovica. 

Mesna klima je kontinentalna.

Istorija
--------

Po statistici sekretara Bugarske egzarhije, 1905. godine Laki je čisto slovensko selo sa 640 stanovnika pravoslavaca..

Stanovništvo
------------

Leski su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 579 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

1. ↑  Brancoff, D.M. "La Macedoine et sa Population Chretienne". Paris, 1905, r.118-119.

Spoljašnje veze
---------------

* www.opstinavinica.gov.mk Zvanična stranica opštine Vinica

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Vinica |
| --- |
| **Vinica** • 
Blatec •
Vinička Kršla •
Gradec •
Grljani •
Dragobrašte •
Istibanja •
Jakimovo •
Kalamanci •
Kruševo •
Laki •
Leski •
Lipec •
Pekljani •
Trsino •
Crn Kamen |  |
**Nathaniel Woodhull Hicks** (Hempstead, 19.4. 1845 - Hoboken, 29.4. 1907.) bio je američki igrač bejzbola iz 19. vijeka. 

Profesionalnu karijeru je započeo još u poluprofesionalnoj ligi National Association of Base Ball Players (NABBP), a zatim i u prvoj profesionalnoj ligi National Association od 1872. do 1875, s time da je taj period proveo u [[New York Mutualsima]] (1872-1873, 1875) i jednu sezonu u *Philadelphia White Stockingsima* (1874). 

U tom periodu je bio poznat po fizičkom sukobu između njega i suca Boba Fergusona koji se dogodio 24.7. 1873. prilikom utakmice Mutualsa i *Baltimore Canariesa*. Tada ga je Ferguson udario palicom i slomio ruku, zbog čega je dva mjeseca bio van terena.

Godine 1875. je bio igrač-menadžer for the *Mutualse*, a poslije, kada je osnovana National League igrao je za Mutualse i *Cincinnati Redse*.

Nakon što se povukao iz bejzbola, postao je profesionalni pjevač i vlasnik akademije biljara. Umro je u Hobokenu u doba 62 godina kada je u hotelskoj sobi došlo do slučajnog ispuštanja plina koji ga je ubio.  Pokopan je na groblju St. Peter Cemetery u Jersey Cityju.

Izvori
------

1. ↑  Baseball-Reference player page
2. ↑  The Dead Ball Era: Heading Home
3. ↑  The Dead Ball Era
4. ↑  Baseball Almanac player page
**Li Cheng** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Lǐ Chéng*; Wade-Giles: Li Ch'eng) (919–967), stilsko ime 咸熙 (Pinyin: Xián Xī), bio je kineski slikar iz Qingzhoua (danas dio Okruga Weifang u Shandongu) koji je djelovao u doba Pet dinastija i Deset kraljevstava] i na početku dinastije Song. Poticao je od porodice Li (李), odnosno nekadašnje carske dinastije Tang. 

*Sjajna šuma među udaljenim vrhovima*, detalj, Provincijski muzej Liaoninga.
Li Cheng, Fan Kuan i Guan Tong su zajedno bili poznati kao "tri velika suparnička umjetnika". Li Cheng je bio poznat po slikanju brojnih pejzaža razvodnjenom tintom, odnosno "korištenjem tinte poput zlata", a što je pejzaže učinilo maglovitim i prizračnim poput sna. U svoje vrijeme se smatrao najboljim pejzažistom na svijetu. Preko svojih slika je vodio svojevrsni umjetnički dijalog sa Wu Daoxuanom. Većina Li Chengova pejzaža je prikazivala područje Shandonga. Kasniji umjetnici kao Guo Xi su na njemu temeljili svoj stil.

Literatura
----------

* Sullivan, Michael. *The Arts of China*. Berkeley: University of California Press, 2008.

***Li Cheng (slikar)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Leopold III. Habsburški**, zvan *Leopold der Gerechte* ili Leopold pristpačni (Beč, 1. novembar 1351. – Sempach, 9. jul 1386.), bio je austrijski vojvoda zajedno s bratom Albrehtom III od 1365. do 1379. a nakon sklapanja Sporazuma iz Neuberga 25. septembra 1379 i podjele habsburgških domena vladao je Štajerskom, Koruškom, Kranjskom i Tirolom do svoje smrti 1386.

Biografija
----------

Leopold III rođen je kao najmlađi sin vojvode Albrechta II iz Dinastije Habsburg. Još za života svog oca vladao je Tirolom, a nakon njegove smrti zajedno s bratom Albrehtom III. Austrijskim vojvodstvom na osnovu očevih pravila (Rudolfova kućna pravila ili Rudolfinische Hausordnung) Nakon naraslih tenzija između njih sporazumljeli su se 1379. da Albreht nastavi vladati užom Austrijom, dok je Leopoldu pripala Štajerska (zajedno sa Wiener Neustadtom), Koruška, Kranjska i Tirol.

Leopold je za svoje kratke vladavine proširio svoju vlast na račun Goriške grofovije po Furlaniji i Istri, u Kranjskoj se proširio do Bele Krajine. U Tirolu je proširio svoju vlast zapadno od masiva Arlberg, a 1368. uspio je zavladati i njemčkim Freiburgom, 1375. Feldkirchom i 1382. Trstom.

Leopold je pokušao da ojačati svoje pozicije po Švicarskoj i jugozapadnoj Njemačkoj, ali je poražen i ubijen od Švicaraca u Bitci kod Sempacha.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Leopold III. Habsburger, geb. 1351*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 20. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Leopold III Habsburški*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Leopold III. Habsburger, geb. 1351* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Austrijski vojvoda (zajedno s bratom Albrehtom III)** | Nasljednik: |
| **Rudolf IV** | **Albreht III** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Štajerski vojvoda (1365.-1379. zajedno s Albrehtom IIIKoruški vojvoda (1365.-1379. zajedno s Albrehtom III)Kranjski vojvoda (od 1365.-1379. zajedno s Albrehtom III)** | Nasljednik: |
| **Rudolf IV** | **Albreht III** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Tirolski grof (1365.-1379. zajedno s Albrehtom III)** | Nasljednik: |
| **Rudolf IV** | **Albreht III** |
Ovo je članak o srpskom vojskovođi.  Za srpskog dramaturga, v. Radomir Putnik (pisac).  

**Radomir Putnik** (24. januar 1847 — 17. maj 1917) srpski vojskovođa, ministar vojni, vojvoda, načelnik Glavnog generalštaba Vojske Kraljevine Srbije u Balkanskim ratovima (1912-1913) i u Prvom svetskom ratu. Kao glavni strateg srpske vojske, Putnik je bio i glavni arhitekta velikih srpskih pobeda u bitkama na Kumanovu (1912) protiv Osmanlija, protiv Bugara na Bregalnici (1913), protiv Austro-Ugara na Ceru i Kolubari (1914).

Prezime Putnik njegova porodica je dobila u vreme kada su preci, tačnije pradeda Arsenije, doselio sa Kosova u Velikoj Seobi Srba (1690) u Belu Crkvu. Kada su njegovog pradedu, koji je tada imao oko sedam godina, upitali kako se zove, odgovorio je da je on putnik u nepoznatom pravcu. Po oslobođenju Srbije u XIX veku, porodica se iz Austro-Ugarske preselila u Srbiju.
Otac Dimitrije je bio učitelj u Kragujevcu. Radomir Putnik rodio se u Kragujevcu 24. januara 1847. godine.
Vojnik i vojskovođa srpske vojske punih četrdeset godina. Vojničko zvanje je stekao na Artiljerijskoj školi u Beogradu. Posle mnogih rasporeda i napredovanja u službi 1903. godine unapređen je u čin generala i postavljen za načelnika Glavnog generalštaba. Godine 1906. bio je prvi put imenovan za ministra vojnog.

Radomir Putnik je tvorac moderne srpske vojske. U okviru školovanja i obuke oficira uveo je različite novine, uključujući i rešavanje taktičkih zadataka. Srpsku vojsku je osavremenio novim naoružanjem, na ključna mesta je postavio talentovane oficire i nije dozvolio da se politika umeša u vojne poslove. 

Zajedno sa Živojinom Mišićem pripremio je sve ratne planove za Balkanske ratove i za Prvi svetski rat. U periodu od 1912. do 1916. godine bio je načelnik Vrhovne komande. Posle velike pobede nad osmanskim snagama u Kumanovskoj bici u oktobru 1912, postao je prvi srpski vojvoda, što je srpski ekvivalent činu feldmaršala. Sa Krfa 1916. godine upućen je na lečenje u Nicu, gde su ga francuski saveznici primili s velikim poštovanjem i dodelili mu vilu kao zaslužnom savezničkom komandantu. Vojvoda Putnik umro je godinu dana po dolasku u Francusku i bio je sahranjen. Njegovi posmrtni ostaci prebačeni su na Novo Groblje U Beograd, gde mu je, prilozima mnogobrojnih poštovaoca, 1926. godine podignut veliki spomenik. 

Bavio se teorijom ratovanja. Napisao je "Služba đeneralštaba" I i II "Služba i mirno doba" i "Služba u ratno doba".

Spoljašnje veze
---------------

***Radomir Putnik*** na Wikimedijinoj ostavi

* Informacija o njegovom grobu

| * p
* r
* u
Srpski vojskovođe u Prvom svjetskom ratu |
| --- |
| vrhovni zapovjednik | regent Aleksandar |
| načelnik Stožera Vrhovnog zapovjedništva | Radomir Putnik (1914.-1916.) • Petar Bojović (1916.-1918.) • Živojin Mišić (1918.) |
| vojvode | Radomir Putnik (1914.-1917.) • Stepa Stepanović (1914.-1918.) • Živojin Mišić (1914.-1918.) • Petar Bojović (1918.) |
| armijski generali | Petar Bojović • Miloš Božanović • Pavle Jurišić Šturm • Živojin Mišić • Stepa Stepanović |
Radarska antena
**Radar** (eng. ***ra**dio **d**etecting **a**nd **r**anging*) je uređaj za otkrivanje predmeta putem radio talasa i određivanje udaljenosti istih. Današnji radari se u kombinaciji sa GPS (*Global Positioning System*) koriste i za predstavljanje geografskih karakteristika područja u dometu radara.

Istorija
--------

1905. Njemački tehničar za visokofrekventne sisteme, Christian Hülsmayer, dobiva patent na takozvani *Telemobiloskop* za kontrolu saobraćaja. Ovaj uređaj bazira na principu refleksije radio talasa od tvrdih tijela. Do stvarne upotrebe dolazi tek 30 godina kasnije.

Guglielmo Marconi, pronalazač bežične telegrafije, je 1922 godine predložio upotrebu radio talasa za lokalizaciju brodova pri lošem vremenu. Englezi W.A.S. Butement i P.E. Pollard po ovom prijedlogu 1931. godine prave jedan uređaj za testove, koji šalje radio talase da bi po Hülsemayerovom principu otkrio brodove. 1936. godine, na brodu *Normandie* (Normandija) je montiran jedan primitivni radar na ovom principu koji je trebao služiti za upozorenje od ledenjaka. Poslije ovoga, pogotovo u Velikoj Britaniji se počinje naveliko raditi na ovom principu.

Kada je 1939. izbio drugi svjetski rat, na istočnoj i južnoj obali Engleske se već nalazio lanac radarskih antena na 120 metara visokim stupovima. Ove antene su bile u stanju da lokalizuju 160 km udaljene avione. 

Udaljenost radarom se mjeri sa vremenom t koje radio impulsima treba da dođu do aviona i nazad do antene. Pošto je brzina prostiranja elektromagnetskih valova poznata (c=brzina svjetlosti), udaljenost D (do aviona i natrag) se lako pronalazi iz relacije D=t\*c. 

Brzina se mjeri s više puta ponovljenim mjerenjem u pravcu istog aviona. Na istom principu su radili i radio-mjerni uređaji njemačke vojske. Za velike udaljenosti su korišteni radari tipa *Freya*. Za srednju udaljenost malo tačniji uređaji tipa *Würzburg* a za sam napad lovačkih aviona na njima montirani uređaji tipa *Lichtenstein*.

Prestanak upotrebe radara, koji je izmišljen za vojne potrebe, se danas nemože zamisliti u civilnom zrakoplovstvu.

Vanjski linkovi
---------------

***Radar*** na Wikimedijinoj ostavi
**Prvi kongres ljekara partizana** održan je 25. septembra 1942 u Bosanskom Petrovcu.

Nakon pohoda proleterskih brigada u Zapadnu Bosnu stvorena je slobodna teritorija koja će kasnijim oslobođenjem Bihaća biti poznata kao Bihaćka republika. Vrhovni štab NOVJ se smješta u vagone jednog voza na Oštrelju kod Bosanskog Petrovca.

Bila je to teritorija sa jednim sasvim vidljivim novim kvalitetom borbe: organizovana, narodna, demokratska država. Postojale su Komande mjesta, Narodnooslobodilački odbori, masovne organizacije omladine i žena — sve je to funkcionisalo efikasno i sa puno pravog unutrašnjeg sadržaja.

Inicijator kongresa je bio načelnk saniteta pri Vrhovnom štabu, dr. Gojko Nikoliš, narodni heroj. Kongres je održan u vrijeme bitke kod Staljingrada, kada se nije znalo kakav će ishod te bitke biti. U geografskom središtu fašističkog tabora, jugoslovenski partizani održavaju ljekarski Kongres.

Bilo je to vrijeme rasta antifašističke borbe, formiranja sve novih i novih brigada bilo je u toku, a predstojalo je i formiranje divizija. Takav zamah narodnooslobođilačke borbe i uspon vojne organizacije zahtijevali su i od sanitetske službe novi kvalitativni skok, a i sama vojna organizacija, odnosno komandovanje, morali su da izmijene svoje mnoge stavove u odnosu na sanitetsku službu.

Politički učinak petrovačkog Kongresa na antifašiste u okupiranim gradovima bio je snažan, jer je saznanje o njemu doprinijelo njihovoj potpunoj predstavi o karakteru Narodnooslobodilačke borbe. Sada su tek mogli da shvate da partizani nisu male grupice odmetnika ili šumljaka već je to vojska, prava vojska koja ima i svoju sanitetsku službu. Proglas o održavanju kongresa upućen je putem radio stanice Slobodna Jugoslavija.

Sa medicinskog stanovišta značajno je da je Kongres zauzeo jedinstvene stavove u osnovnim pitanjima ratne hirurgije, a ti stavovi bili su sasvim savremeni, na nivou hirurške doktrine velikih armija u drugom svjetskom ratu.

U partizanskom sanitetu toga vremena bili su dr. Olga Dedijer, dr. Isidor Papo, dr. Saša Božović, dr. Boro Božović, dr. Zora Goldšmit, dr. Franc Klajnhapel, dr. Julka Mešterović, dr. Đura Mešterović i mnogi drugi.

Literatura
----------

* Dr. Gojko Nikoliš: Prvi kongres partizanskih lekara, Vojno-sanitetsiki pregled br. 9—10, 1948.
* Dr. Đura Mešterović: Devetogođišnjiea Prvog kongresa partizanskih lekara, Voj. sanitet, pregled br. 9—10, 1951.