recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Russian Roulette*** (sh. *Ruski rulet*) je kanadsko-britanski triler film snimljen 1975. godine u režiji Loua Lombarda. Predstavlja adaptaciju romana *Kosygin Is Coming*. Protagonist, čiji lik tumači George Segal je pripadnik Kanadske kraljevske konjičke policije koji od pretpostavljenih dobija delikatan zadatak da diskretno pritvori latvijskog imigranta iz bojazni da bi zbog radikalnih antisovjetskih stavova mogao poremetiti predstojeći posjet sovjetskog premijera Alekseja Kosigina. Radnja prikazuje kako se njegov zadatak zakomplicira, nakon što se ispostavi da iza svega stoji komplicirana zavjera u koju je upetljana američka mafija, ali i KGB i sovjetski tvrdolinijaški krugovi kojima detant nije u interesu.

*Russian Roulette* je predstavljao režijski debi za Lombarda, dotada poznat po montaži i fotografiji nekih od najpoznatijih filmova Sama Peckinpaha i Roberta Altmana. Kritike mu nisu bile sklone, pri čemu se najviše zamjerala izuzetna razvučenost u prvih sat vremena, koju nije opravdao niti kompliciran zaplet, kao i loše replike. Tek je završni dio, u kome protagonist namjerava spriječiti apokaliptični atentat utrkujući se sa vremenom, dobio pohvale. *Russian Roulette* je dobio pohvale i zbog vještog korištenja vancouverskih lokacija, davši primjer mnogim budućim hollywoodskim filmskim i televizijskim produkcijama. Lombardova režiserska karijera je, međutim, nakon ovog filma bila praktički završena.

Uloge
-----

* George Segal ... Kaplar Timothy Shaver
* Cristina Raines ... Bogna Kirchoff
* Bo Brundin ... Puk. Sergi Vostick
* Denholm Elliott ... Commander Petapiece
* Gordon Jackson ... Hardison
* Peter Donat ... Insp. Peter McDermott
* Richard Romanus ... Raymond Ragulin
* Nigel Stock ... Ferguson
* Val Avery ... Rudolph Henke
* Louise Fletcher ... Midge
* Graham Jarvis ... Bension, RCMP
* Constantine Gregory ... Samuel (kao Constantin de Goguel)
* Jacques Sandulescu ... Gorki, KGB-ov gorila
* Wally Marsh ... Taggart
* Hagan Beggs ... Kavinsky

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Russian Roulette* na IMDb-u (`en`)
**Mucius Scævola**, kip Louis Pierre Deseina, 1791. Louvre
**Gaj Mucije Scevola** ˙(*Gaius Mucius Scaevola*) bio je mladi rimski plemić i najvjerojatnije mitska ličnost, poznata po svojoj hrabrosti.

Kada je etrurski kralj Lars Porsena napao i opsjeo Rim, Gaj Mucije se iskradao iz grada i ušuljao u etrurski logor gdje je pokušao ubiti Porsenu. Pokušaj nije uspio, jer nije prepoznao Porsenu i zato ubio drugog čovjeka. Mucije je nakon toga zarobljen. Tada je Porseni rekao: "Ja sam Gaj Mucije, građanin Rima. Došao sam kao neprijatelj da ubijem neprijatelja, i spreman sam umrijeti isto kao što sam spreman ubiti. Mi Rimljani smo hrabri i kada nas zadese nevolje, hrabro ih trpimo." Također je rekao kako ima još tristo Rimljana spremnih dati svoj život kako bi ubili Porsenu. (*Ab Urbe Condita*, II.12)

Porsena je, preplašen i bijesan, naredio da se Mucije živ spali. Mucije je stoički prihvatio kaznu i preduhitrio Porsenu stavivši ruku u vatru bez da je pokazao ijedan znak bola. Mucijeva hrabrost je tako dojmila Porsenu da ga je odlučio pustiti.

S obzirom da mu je desna ruka spaljena, Mucije je otada bio poznat kao *Scaevola* ("ljevoruku"). (*Ab Urbe Condita*, II.13)

Priču o Muciju je naveo Tit Livije u svojoj knjizi *Ab Urbe Condita*.

Gordon Scott je Mucija glumio u peplum filmu *Hero of Rome* iz 1964. godine.

Eksterni linkovi
----------------

***Mucije*** na Wikimedijinoj ostavi

* Livius.org: Gaius Mucius Scaevola Arhivirano 2008-10-26 na Wayback Machine-u
* Roman Heroes - Gaius Mucius Scaevola Arhivirano 2012-04-19 na Wayback Machine-u
**Mutasarif** (tur. mutasarrıf ; arb. مُتَصَرِّف‎ mutaṣarrif) je bio civilna vlast u upravnom sustavu Osmanskog carstva, tj. namjesnik zadužen za jedan sandžak (tur. *sancak*). Zapravo u nekim izvorima se ime oblasti *sandžaka* upotrebljava kao istoznačnica za *mutasarrıflığı*, tako da mutasarif bi se mogao reći sandžak-beg (tur. *Sancakbeyi*). Na primjer kaže se *Hersek Sancağı* iliti *Hersek Mutasarrıflığı* za Hercegovački sandžak. Razliku čini razdoblje Tanzimata jer se tada pojaljvuje naslov mutasarifa (1864.) umjesto ranga muteselima uspostavljenog 1842. godine. Toj promjeni pa i Tanzimatu je bio uzrok dugo i postepeno propadanje starog upravnog sustava koji je vladao unutarnjim teritorialnim podjelama. Osmansko carstvo je ličilo na drvo koje je polako gnilo iznutra i nužne su mu bile promjene, naročito ozbiljne mjere protiv korupcije. Tanzimatske reforme pod imenom Novi Red (tur. *Nizâmı Cedîd*) su odredile da se imenuje sultanov podguverner koji će ostati u službi najmanje tri a najviše pet godina.  

Mutasarif je dakle vrhovni namjesnik jednog sandžaka kojega je izravno sultan imenovao. Kadkad je imao pravo na dosta samostalno upravništvo (slučaj Libanonske Planine ili Kipra), a kadkad je bio dio nekog vilajeta i odgovarao njegovom valiji. Ispod mutasarifa su bile njegove nahije kojima su upravljali kajmakami.

Popis nekih mutasarifata:

* Mutasarifat Libanonske Planine (1861.)
* Mutasarifat Jerusalima (1872.) ili točnije rečeno *Kudüsi Şerif Mutassarıflığı*
* Mutasarifat Karaka (1894.)
* Mutasarifat Izmita
* Kiparski Mutasarifat

Položaj mutasarifa je potpuno ukinut proglašenjem Turske republike 29. oktobra 1923.

Daljnje pretrage
----------------

* Tanzimat
* Muteselim
* Upravna podjela Osmanskog carstva
Ovo je članak o iranskom jezeru.  Za druga značenja, v. Sahun (razvrstavanje).  

**Sahun** (perz. ساهون) je jezero u Teheranskoj pokrajini na sjeveru Irana, oko 25 km istočno od vulkana Damavanda odnosno 75 km od Teherana. Smješten je na centralnom dijelu Alborza odnosno u aluvijalnoj dolini između planina Kuh-e Sahun i Kuh-e Kalav-Mirestan, a nadmorskom visinom od 3077 m predstavlja jedno od najviših jezera u državi. Jezero ima površinu od približno 1,0 ha, dubinu do 2,0 m i volumen od 10.000 m³. Proteže se oko 150 m u smjeru sjever−jug, a širina mu oscilira do najviše 100 m. Najbliža naselja koja gravitiraju jezeru su Hare (7,5 km sjeverozapadno), Nava (12,5 km zapadno) i Ardžomand (15 km istočno). S potonjim naseljem jezero je povezano lokalnom cestom.

Sahun se u najširem hidrološkom i hidrogeološkom smislu klasificira pod sliv Kaspijskog jezera s kojim ga povezuju rijeke Rud-e Sahun i Haraz-Rud. Uži sliv sa Sahunom u žarištu ima površinu od približno 20 km² i njegove razvodnice određene su vrhovima četiriju planinama koje se pružaju u smjeru istok−zapad odnosno prijevojima između istih. Vrhovi Kuh-e Sahuna (3616 m) i Kuh-e Kalav-Mirestana (3601 m) na sjeveru odnosno zapadni prijevoj odvajaju jezerski sliv od porječja Rud-e Sahuna, dok ga planine Šah-Tape (3859 m) i Ab-Riz Hak-Riz (3376 m) odnosno prijevoj Gardane-je Narkeš (3169 m) dijele od porječja Rud-e Nimruda i Rud-e Heble odnosno sliva Dašt-e Kavira. Jezero se vodom opskrbljuje prvenstveno pomoću južnih pritoka koji nastaju proljetnim otapanjem ledenjaka, a otječe Rud-e Sahun prema sjeveru. Dolinom Sahuna prevladava snježno-šumska klima (Dsa) s prosječnom godišnjom količinom padalina od 280 − 500 mm.

Identificirane vrste u okolici jezera su šaš *Carex pycnostachya*, obični borak (*Hippuris vulgaris*), močvarna *Potamogeton pectinatus*, zeljasta končasta alga žabokrečina (*Zannichellia palustris*), vrste zelenih algi iz roda *Chara*, te mješinke *U. australis*, *U. bremii* i *U. minor*.

Veze
----

* Geografija Irana
* Popis iranskih jezera

Literatura
----------

* (`en`) Naqinezhad, Alireza; Attar, Farideh; Ghahreman, Ahmad; Jalili, Adel; Maasoumi, Aliasghar (2008.). *Two New Records from Wetland Habitats of the Central Alborz Mountains, Iran*. Turkish Journal of Botany. **XXXII. 3**. Ankara: Tübitak. str. 249.-253. ISSN 1300-008X. OCLC 279681186. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-05. Pristupljeno 2013-05-10.
* (`en`) Naqinezhad, Alireza; Rice, Barry A.; Attar, Farideh; Jalili, Adel (2008.). *Utricularia (Lentibulariaceae) of Iran*. Carnivorous Plant Newsletter. **XXXVII. 1**. Pinole, California: International Carnivorous Plant Society. str. 4.-10. ISSN 0190-9215. OCLC 4011202.
* (`en`) Sorbi, Ali; Arian, Mehran; Pourkermani, Mohsen (2009.). *The movement potential evaluation of the major Quaternary faults in Tehran Quadrangle*. Journal of Sciences (JSIAU). **IXX. 73**. Tehran: Islamic Azad University. str. 176.-182. ISSN 1682-0169.
**Salson** (Ssalson, Shalshon).- Jedan od najvećih Ohlone 'tribeleta', porodica Costanoan, uz zaljev San Francisco, na području poznatom kao Coyote Point. Ovo Područje se prostiralo od South San Francisca do Belmonta, osobito na obje obale San Mateo Creeka. Iza njih ostalo je do danas arheoloških nalaza (školjke, etc.), starih najmanje 4,000 godina. Prvi bijelci počinju dolaziti 1776. a 1793. dolaze i misionari.
Otac Palou zabilježio je u 2. polovici 18 st. (1770.-tih) napad plemena iz San Matea, nazivajući ih 'južnjacima', na selo 'sjevernjaka' u San Franciscu koje su zapalili. Proglasio ih je različitim i agresivnim. 

Prema Millikenu (1983.) Salsoni su imali 7 sela (Uturpe je bilo najveće) od kojih su 3 bila locirana duž San Mateo Creeka, držali su pod kontrolom oko 80 četvornih kilometara (30-35 četvornih milja). Lovci, ribari i sakupljači

Sela
----

Uturbe (Uturpe), Altagmu, Aleitac, Sipliskin, Lamsin, Puyson.

Izvori
------

1. ↑  „Cultural And Paleontological Resources". Arhivirano iz originala na datum 2009-08-04. Pristupljeno 2014-08-06.
2. ↑  Cuktural Resources[*mrtav link*]
3. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2008-12-01. Pristupljeno 2014-08-06.
| Montes de Toledo |
| --- |
| Dio |
| Pogled na masivPogled na masivPogled na masiv |
| Dužina masiva: | 350 km |
| Širina masiva: | 50-100 km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | La Villuerca (1.603 m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Španjolska |

**Montes de Toledo** (prevedeno sa španjolskog *Toledske planine*) je planinski masiv u centru Španjolske, koji se proteže u dužinu od oko 350 km južno od Toleda.

Geografske karakteristike
-------------------------

Masiv je vododjelnica između rijeka Tajo i Guadiane, maksimalno je širok oko 100 km između Sonseca (Provincija Toledo) i Puertollana (Provincija Ciudad Real) a prosječno oko pedeset kilometara.

Najviši je u Provinciji Cáceres kod Sierra de Guadalupe, gdje vrh La Villuerca doseže visinu od 1.603 metra.

Položaj masiva na karti Španjolske
Masiv formira sjevernu granicu La Manche u autonomnoj zajednici Kastilja-La Mancha.

Planine masiva su geološki pomlađene alpskom orogenezom

Masiv je izvorište brojnih vodotoka, između ostalih i rijeke Almonte lijeve pritoke Rijeke Tajo i i rijeke Bullaque, desne pritoke Guadiane. 
Unutar masiva nalazi se zaštićeno područje Nacionalnog parka Cabañeros.

Park se prostire na površini od 2180 km², a u njemu živi 53 vrsta zaštićenih životinja.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Montes de Toledo*" (spanjolski). Ecured. Pristupljeno 16. 6. 2018.
2. ↑  „*Montes de Toledo*" (engleski). Eunis. Pristupljeno 16. 6. 2018.

Vanjske veze
------------

***Montes de Toledo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Montes de Toledo* (`en`)
***Les Mystères de Paris*** (sh. *Misterij Pariza*) je roman francuskog književnika Eugènea Suea, originalno objavljen u nastavcima u časopisu *Journal des débats*, poznat kao jedno od najpopularnijih i najuticajnijih ostvarenja svog doba. 

Protagonist romana je Rodolphe, prijestonasljednik fiktivne kneževnine Gerolstein koji je inkognito došao u Pariz i preuzeo identitet običnog čovjeka. Radnja prikazuje njegove pustolovine u kojima, zajedno sa nekoliko prijatelja, pomaže ljudima iz nižih klasa prije nego što će na kraju napustiti Pariz da bi preuzeo svoje prijetsolje. *Les Mystères de Paris*, za koji su inspiraciju dali memoari znamenitog francuskog detektiva Eugènea Françoisa Vidocqa se odlikovao izuzetnom duljinom (u pojedinim izdanjima sadrži preko 1000 stranica teksta), ali i vještim kombiniranjem pustolovnog žanra i melodrame sa angažiranim društvenim komentarom. Kao takav je stekao izuzetnu popularnost i uticao na niz budućih i mnogo poznatijih autora kao što su Emile Zola. Sa druge strane bio je i predmetom kritika brojnih suvremenika kao što su Alexandre Dumas, Edgar Allan Poe i Karl Marx, koji mu je posvetio dio svoje knjige *Sveta porodica*.

Roman je u 20. vijeku bio predmetom nekoliko filmskih adaptacija.

Vanjske veze
------------

***Les Mystères de Paris*** na Wikimedijinoj ostavi

* Une critique des *Mystères de Paris* par Karl Marx dans *La Sainte Famille*
* *Les Mystères de Paris* à Project Gutenberg: t. I, t. II, t. III, t. IV}}, t. V

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 186269190
* SUDOC: 027991695
* BNF: cb11991711j (podaci)
* NKC: aun2015863959

 |
***Les Nouveaux Messieurs*** (sh. *Nova gospoda*) je francuski nijemi film snimljen u režiji Jacquesa Feydera i premijerno prikazan 1929. godine. Po žanru je mješavina komedije i drame, a predstavlja adaptaciju istoimenog teatarskog komada Roberta de Flersa i Francisa de Croisseta. Protagonistica, čiji lik tumači Gaby Morlay koja je također tumačila isti lik na teatarskoj premijeri, Suzanne Verrier, je plesačica upitnog talenta koja za život zarađuje kao ljubavnica ostarjelog aristokrata i konzervativnog zastupnika Parlamenta (čiji lik tumači Henry Roussell). Radnja prikazuje kako ga ostavi radi mladog električara i sindikalnog aktivista (čiji lik tumači Albert Préjean) koji kao ljevičarski zastupnik ulazi u Parlament, ali se vraća svom starom zaštitniku nakon što njegova stranka ponovno dođe na vlast.

*Les Nouveaux Messieurs* je Feyder snimio nakon izuzetnog uspjeha svog prethodnog (a danas izgubljenog filma *Thérèse Raquin*. Snimljen na samom kraju nijeme ere, koristio je brojne inovativne tehnike, uključujući montažu i specijalne efekte, a zbog kojih je bilo relativno malo međutitlova. Prva verzija je prikazana 1928. godine na zatvorenoj novinarskoj projekciji gdje je dobila brojne pohvale, ali i izauvala duboko nezadovoljstvo političara, prije svega članova Parlamenta koji su se požalili da se institucija, a time i sama francuska država "izvrgava ruglu". To je dovelo do spora sa cenzurom zbog kojih je *Les Nouveaux Messieurs* uz niz rezova premijerno prikazan tek nekoliko mjeseci kasnije. Iako je i u takvoj verziji dobio dobre kritike, publiku je u međuvremenu daleko više počeo privlačiti zvučni film, te je doživio komercijalni neuspjeh, i danas je uglavnom zaboravljen.

Uloge
-----

* Gaby Morlay ... Suzanne Verrier
* Albert Préjean... Jacques Gaillac
* Henry Roussell .. the Comte de Montoire-Grandpré

Vanjske veze
------------

* *Les Nouveaux Messieurs* na IMDb-u (`en`)

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Jacques Feyder |
| --- |
| 1910-e | 
* Monsieur Pinson policier
* Le Bluff
* Le Pied qui étreint
* Biscot se trompe d'étage
* Têtes de femmes, femmes de tête
* Un conseil d'ami
* L'Homme de compagnie
* Tiens, vous êtes à Poitiers?
* Le Frère de lait
* La Pièce de dix sous
* L'instinct est maître
* Le Billard cassé
* Le Pardessus de demi-saison
* Abrégeons les formalités
* La Trouvaille de Buchu
* Les Vieilles Femmes de l'hospice
* Le Ravin sans fond
* La Faute d'orthographe

 |
| 1920-e | 
* L'Atlantide
* Crainquebille
* Faces of Children
* L'Image / Das Bildnis
* Gribiche
* Carmen
* Au pays du roi lépreux
* Thérèse Raquin
* The New Gentlemen
* The Kiss

 |
| 1930-e | 
* Le Spectre vert
* If the Emperor Only Knew That
* Olympia
* Anna Christie
* Son of India
* Daybreak
* Le Grand Jeu
* Pension Mimosas
* Carnival in Flanders
* Knight Without Armour
* People Who Travel
* Law of the North

 |
| 1940-e | 
* Une femme disparaît
* Macadam

 |
**Padavine**, **padaline** ili **oborine** su svi oblici kondenzovane i sublimirane vodene pare u vazduhu, koji se na zemljinoj površini pojave u tečnom ili čvrstom obliku.

Padavine se dele u dve grupe. U prvu grupu spadaju: rosa, slana, inje i poledica, a u drugu grupu: kiša, snjeg, krupa sugradica i grad.

Padavine iz oblaka mogu se obično podjeliti na 3 tipa: sipeće, frontalne i pljuskovite. Sipeće padavine padaju iz neprekidnih, gustih oblaka zvani stratusi. To su sitne kapljice vode ili sitne kapljice snjega. Frontalne padavine padaju iz neprekidnih slojeva oblaka, altostratusa i nimbostratusa. Vezana su za vazdužna strujanja na toplom frontu. Pljuskovite padavine padaju iz nestabilnih oblaka kumulonimbusa. Ove oblake karakteriše kratkotrajne, ali i jake padavine, sa čestim promjenama inteziteta. Glavne padavine su kiša sa krupnim kapima i snjeg sa krupnim pahuljicama.

Literatura
----------

* Dukić Dusan: Meteorologija i Klimatologija

Vanjski linkovi
---------------

* Collision/Coalescence; The Bergeron Process
* Report your local rainfall inside the United States at this site (CoCoRaHS)
* Report your local rainfall related to tropical cyclones worldwide at this site Arhivirano 2009-01-16 na Wayback Machine-u
* Global Precipitation Climatology Center GPCC
* Falling Rain Genomics
* Types of rainfall (BBC)

***Padavine*** na Wikimedijinoj ostavi
ISSN kodiran u EAN-13 barkod sa varijantom sekvence 0 i izdanjem broj 5.
**ISSN** (engl. *Internacionalni standardni serijski broj*) je jedinstveni broj dug osam cifri koji se koristi za identifikaciju štampanih ili elektronskih periodičnih publikacija. Žurnali objavljeni u oba medija mogu da imaju dva ISSN broja, *print ISSN* (*p-ISSN*) i *elektronski ISSN* (*e-ISSN* ili *eISSN*). ISSN sistem je zasnovan kao ISO internacionalni standard 1971. i objavljen je kao ISO 3297 1975. godine. ISO podkomitet TC 46/SC 9 je odgovoran za standard.

Format koda
-----------

Format ISSN koda je osmocifreni broj, podeljen crticom u dva četvorocifrena broja. Zadnja cifra, koja može da bude 0–9 ili X, je cifra za proveru. Na primer ISSN žurnala *Hearing Research* je 0378-5955.

Da bi se izračunala cifra za proveru, koristi se sledeći algoritam:

Izračuna se suma prvih sedam cifri ISSN broja pomnoženih njihovom pozicijom u broju, brojeći sa desna, drugim rečima 8, 7, 6, 5, 4, 3, i 2:
{\displaystyle 0\cdot 8+3\cdot 7+7\cdot 6+8\cdot 5+5\cdot 4+9\cdot 3+5\cdot 2}
{\displaystyle =0+21+42+40+20+27+10}
{\displaystyle =160}.
Zatim se ona podeli po modulu sa 11 i utvrdi ostatak.
{\displaystyle {\frac {160}{11}}=14{\mbox{ ostatak }}6=14+{\frac {6}{11}}}.
Ako nema ostatka cifra za proveru je 0, inače se ostatak oduzme od 11 da bi se dobila cifra za proveru:
{\displaystyle 11-6=5}
Cifra za proveru je 5.
X velikim slovom u cifri za proveru označava 10.

Poveznice
---------

* ISBN
**Međunarodni ugovor** je svaki sporazum sklopljen između dvaju ili više subjekata međunarodnog prava, koji je uređen međunarodnim pravom, bilo da je sadržan u jedinstvenoj ispravi ili u više međusobno povezanih isprava, bez ozbira na njegov poseban naziv.
Treba svakako naglasiti da svaki međunarodni ugovor, ratifikovan odnosno potvrđen od strane zakonodavnih tela država ugovornica, po svojoj pravnoj snazi jeste iznad zakona i podzakonskih akata, mada je to u praksi ponekad i sporno usled toga što nisu sve zemlje spremne na takvo odricanje od suvereniteta.
Međunarodni ugovori mogu nositi razne nazive, kao što su: ***ugovor, konvencija, protokol, pakt, akt, sporazum, memorandum, povelja, statut, konkordat***.

Kao što je rečeno, međunarodni ugovor može se sklapati između dva (***bilateralni ugovor***) ili više (***multilateralni ugovor***) subjekta međunarodnog prava - tj. država, međunarodnih organizacija i ostalih subjekata međunarodnog prava kao što su ustanici ili oslobodilački pokreti (što je u praksi relativno retko).
Međutim, kod međunarodnih ugovora razlikuje se trenutak potpisivanja od strane subjekata međunarodnog prava (najčešće država ugovornica) od trenutka stupanja na snagu toga ugovora.
To zavisi od ratifikacije odnosno od razmene isprava i usvajanju od strane parlamenata država potpisnica. Tek njihovom potvrdom međunarodni ugovor je preuzet u unutrašnji pravni sistem svake od država ugovornica, i kao takav stupa na snagu i počinje njegova primena.

Povezano
--------

* Ugovor
* Međunarodno pravo

***Međunarodni ugovor*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Pravo |
| --- |
| Pravni sistemi | Anglosaksonsko pravo • Kontinentalno pravo • Običajno pravo • Vjersko pravo • Socijalističko pravo • Međunarodno pravo |  |
| Izvori prava | Pravni propisi (Zakon • Zakonik • Tumačenje zakona)Pravna praksa (Običaji • Precedentno pravo • Pravo pravičnosti) |
| Adjudikacija | Javno pravo (Krivično/kazneno pravo • Ustavno pravo • Upravno pravo)Privatno pravo (Građansko pravo • Obvezno pravo • Ugovori • Naknada štete • Nasljedno pravo i Trustovno pravo)Sudovi (Akuzatorni sistem • Inkvizitorni sistem • Dokazi • Pravosuđe • Pravnici) |
| Jurisprudencija | Filozofija prava • Prirodno pravo • Pravni pozitivizam • Pravni formalizam • Pravni realizam • Pravni interpretivizam • Feministička pravna teorija • Pravo i ekonomija • Kritičke pravne nauke • Komparativno pravo |
| Povezano: Popis pravnih oblasti |
Natpis
**Legio VI Ferrata** (*gvozdena*) je bila jedna od legija rimske vojske koju je prvobitno regrutovao Cezar, sa galskih teritorija u podnožju Alpa, *Venecije* i *Histrije*, u avgustu 52. godine pne. Nadimak *ferrata* — „gvozdena" — verovatno je dobila po metalnom oklopu koji su nosili njeni legionari. Kasnije je bila poznata i pod imenom *Legio VI Ferrata Fidelis Constans*. Njen simbol, kao i kod ostalih Cezarovih legija bio je bik. Takođe je nosila i simbol u obliku vučice koja doji Romulusa i Remusa.

Istorija
--------

Prvo borbeno angažovanje ova legija je imala u Cezarovom ratu protiv Gala (58—51. Godine pne.), odnosno njihovog vođe Vercingetoriksa, koji je bio pod opsadom u utvrđenom mestu Alesija.

Čini se da je ova legija u rimskom građanskom ratu bila najmobilnija od svih. Borila se u Hispaniji u leto 49. godine pne. Početkom 48. godine pne. služila je u *Dyrrhachiumu* (Drač u današnjoj Albaniji), učestvovala u bici kod *Pharsalusa* (centralna Grčka), pratila Cezara u Aleksandriju i direktno doprinela pobedi u bici kod Zele (današnja Zila, u istočnoj Turskoj).

Tokom ovih vojnih kampanja *Legio VI Ferrata* hrabro se borila i pretrpela je velike gubitke pa je Cezar odlučio da je vrati u Italiju na određeno vreme. Nakon Cezarovog ubistva 44. godine pne. legiju je obnovio Marko Emilije Lepid, a zatim je predao pod komandu Marka Antonija. Nakon bitke protiv Kasija i Bruta jedan deo veterana se „penzionisao" kod Beneventa u Italiji, a druge je Marko Antonije poveo na istok, u Judeju. Nakon što su pomogli kralju Herod u da osvoji vlast, legija je ostala stacionirana u Judeji.

U ratu između Marka Antonija i Oktavijana Avgusta *Legio VI Ferrata* je upućena u Grčku ali je u pomorskoj bici kod Akcija Marko Antonije poražen a *Ferrata* desetkovana. Jedan deo legionara se penzionisao u Bilisu, u Iliriku (današnja Valona, na jugu Albanije). Posle toga (ostatak) legije je upućen u Siriju, pa je legija i ostala na području bliskog istoka do kraja (oko 250. godine).

Izvori
------

* Livius.org Arhivirano 2015-04-24 na Wayback Machine-u
* D. L. Kennedy, «Legio VI Ferrata: The Annexation and Early Garrison of Arabia», Harvard Studies in Classical Philology, Vol. 84, (1980), pp. 283-309.‏
* D. Kennedy, H. Falahat, «Castra legionis, a building inscription for the legionary fortress at Udruh near Petra», Journal of Roman Archaeology, 2008, p. 150-169.

Eksterni linkovi
----------------

***Legio VI Ferrata*** na Wikimedijinoj ostavi

* Legion VI Ferrata, Charleston, SC, Roman Re-enactment Group
**MNK "Sokoli"** registriran je 1991. godine i postao je sudionikom u Zagrebačkom malonogometnom prvenstvu u sezoni 1991/92. a prvi registrirani igrači su bili Renato Hohnjec, Dalibor Bilić, Milan Gaćeša, Ivica Kuzmić, Zvonko Pavec, Zdenko Trupec, Marinko Mavrović, Zdravko Mavrović, Ivan Kos, Miro Krstanović, Goran Varičak, Jadranko Bartolić i Neven Požgajčić.
Osvajanjem 1. mjesta u Zagrebačkom prvenstvu stekli su uvjete za natjecanje u Regionalnoj ligi. U sezoni 1992/93. osvojili su 1. mjesto i otišli na kvalifikacije za ulazak u Prvu HMNL (Prvu hrvatsku malonogometnu ligu) u Novom Marofu. Bez izgubljenog boda osvojili su 1. mjesto i ušli u Prvu ligu.

Iste godine, igrajući na neslužbenom prvenstvu Zagreba, postali su i prvaci Zagreba. 

Prve nastupe u sezoni 1993/94. Prve HMNL počeli su porazima, da bi nastavili furioznim igrama i završnicu prvenstva dočekali na kao prvaci Hrvatske u malom nogometu. Prvenstvo Hrvatske osvojili su Renato Hohnjec i Željko Gajšak (vratari), te igrači Milan Gaćeša, Marinko Mavrović, Edin Dervišagić, Neven Požgajčić, Ivica Kos, Zdravko Mavrović, Dalibor Bilić, Tomislav Novačić i Krešimir Radić.

U sezoni 1994/95. nisu uspjeli ponoviti rezultate iz prethodnih godina, ali sezonu su završili na visokom 3. mjestu, te su 1995. otišli na Kup prvaka u Španjolsku gdje su upoznali Europu, igrajući s profesionalnim klubovima Italije, Rusije, Španjolske, Belgije i Mađarske.

MNK "Sokoli" uspio je u sezoni 1996/97. sačuvati prvoligaški status, da bi sezonu 1997/98. dočekao u sredini prvoligaške ljestvice.
Nakon toga nastoje se vratiti u vrh hrvatskog malog nogometa s mladim igračkim kadrom: Dean Kovačević, Davorin Kablar, Hrvoje Štrok te Sebastijan Burić. Oni su ujedno bili i mladi reprezentativci Hrvatske u malom nogometu.

U sezoni 2002/03. MNK "Sokoli" je ispao iz 1. HMNL da bi se u sezoni 2004/05. predvođen Zvjezdanom Brlekom i Marijom Jozićem vratio među prvoligaše.

U sezoni 2005/06. MNK "Sokoli" nastupaju u slijedećem sastavu: Kovačević, Bastalić, Sitar, Ba. Morina, Vrkić, Smolčić, Krnić, Tironi, Kovač, Marković, Grcić.

MNK "Sokoli" dao je mnogo igrača reprezentaciji Hrvatske: Marinko i Zdravko Mavrović, Damir Kajba, Nenad Bičak, Dinko Huskić, Edin Dervišagić, Zvjezdan Brlek, Mario Jozić i drugi.

Od prvih dana MNK "Sokoli" vodi Marijan Lenard, koji je i sportski direktor kluba, predsjednik kluba je Dean Šparavec, službeni predstavnik je Nenad Žitković, a u radu kluba pomaže i Marijan Jandrečić. Trener kluba je Vladimir Čerkez.
**Legio IIII Macedonica** (četvrta makedonska) je bila jedna od legija rimske vojske na polovini I stoljeća. Tačnije, ovu legiju je formirao Gaj Julije Cezar 48. godine pne. i u njenom sastavu su bili italijanski legionari. Simbol Legio IIII Macedonica bio je bik, kao i drugih Cezarovih legija. Vespazijan je ovu legiju raspustio 70. godine a od njenih ostataka formirao Legio IIII Flavia Felix iste godine. 

Rimska Republika je 48. godine pne. bila u odmakloj fazi propadanja. Prethodne godije Cezar je prešao rijeku Rubikon i započeo građanski rat. Pompej i ostali pripadnici konzervativne frakcije u rimskom Senatu su se sklonili u Grčku. Cezar je namjeravao da krene u potjeru za njima pa je u tu svrhu, između ostalog, formirao i Legio IIII Macedonica. Već u njenim prvim bitkama pod Cezarovom komandom kod Dyrrhachiuma (Drač, Albanija) i Farsale u Grčkoj slavilo se; Pompej je bio pobijeđen. Legija je kasnije bila stacionirana u rimskoj provinciji Makedoniji pa odatle i njen *cognomen* (prezime).

Legio IIII Macedonica je uvijek bila na strani Oktavijana, Cezarovog posinka, prvo u bici protiv Cezarovih ubojica a kasnije i protiv Marka Antonija u bici kod Akcija. 

Pod Oktavijanom legija se borila i na iberijskom poluostrvu a nakon pobjede u Kantabrijskom ratu 13. godine legija je ostala u Hispaniji ali su njeni dijelovi bili razasuti po cijeloj teritoriji poluorstva. 

Trideset godina kasnije, oko 43. godine, legija je prebačena u Gornju Germaniju, u garnizon kod današnjeg Mainza gdje je zamijenila Legio XIIII Gemina. U godini četiri imperatora Legio IIII Macedonica i Legio XXII Primigenia su podržale Vitelija, governera Gornje Germanije, no na kraju je Vespazijan odnio pobjedu.

Tokom pobune u Bataviji Legio IIII Macedonica se borila protiv pobunjenika i sačuvala Mainz, no Vespazijan ipak nije imao povjerenja u nju pa je raspustio 70. godine, vjerovatno zbog njene podrške Viteliju.

Izvori i vanjski linkovi
------------------------

***Legio III Macedonica*** na Wikimedijinoj ostavi

* O Legio IV Macedonica na livius.org (na engleskom jeziku) Arhivirano 2015-07-17 na Wayback Machine-u
* Legio IV Macedonica - rekonstrukcija (na španskom jeziku) Arhivirano 2005-03-04 na Wayback Machine-u
**Podmorje** (Podmorie, Podemorie) je naziv dijela srednjovijekovnog teritorija grada Trogira koji se pružao istočno od Malog polja do splitske granice. Od 13. do 15 stoljeća Podmorjem se naziva zapadni trogirski, a Dilat istočni splitski dio Kaštelanskog polja. 
Taj toponim označava kraj uz more kao i kod baltičkih Slavena koji su jedan dio svoje obale nazivali Podmorje. U notarskim spisima ovaj toponim se piše *Podmorie* i *Podemorie*. U našoj historiografiji sporno je pitanje da li je taj toponim označavao naziv jedne od starohrvatskih župa koju je car Konstantin Porfirogenet nazvao Paratalasija. Prvi siguran spomen Podmorja je u jednom ugovoru o obradi zemlje iz 1249. godine koji je sklopio Trogirani Grgur, sin kneza Ilije, s Vukom iz Podmorja (..in Podemorie supratus...). Godine 1303. odrekao se knez Juraj Šubić svojih prava i prepustio Podmorje Trogiranima, priznavši im cjelokupan teritorij od splitskih granica do Trogirskog (Malog ) polja. Ova isprava daje sliku o Podmorju kao cjelovitom prostoru u Kaštelanskom polju. Naselja u Podmorju ležala su na nižim predjelima brda na granici dviju gospodarskih zona ratarske i stočarske. Položaj naselja odaju i crkve izgrađene u njihovoj blizini. Prema povijesnim izvorima, u Podmorju su postojala ova naselja: Banje selo , Ostrog, Šušnjari, Radun, Špiljan, Žestinj, Kukljača, Seline, Bijaći i Baba. Osim tragova groblja (stećaka) oko nekih crkava nema tragova nekadašnjih naselja. U to vrijema kuće su bile izgrađene od suhozida, drveta i pletera oblepljenog blatom.

Izvori
------

Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početeka XX. stoljeća, Dugi Rat, 2001, ISBN 953-97909-1-3
Karta Rimskog Carstva godine 125, pod carem Hadrijanom, a koja pokazuje kako je **Legio XXII Primigenia** smještena na rijeci Rajni u Moguntiacumu (današnji Mainz) u provinciji Germania Superior
Ovaj denar koji je godine 193. iskovao Septimije Sever, slavi XXII *Primigenia* kao jednu od legija koja ga je kao komandanta snaga u Panoniji podržala u borbi za prijestolje 
**Legio XXII *Primigenia*** (Dvadeset druga "Prvorođena" legija) je rimska legija koju je godine 39. formirao car Kaligula u svrhu operacija u Germaniji. Ime je dobila po boginji Fortuni Primigeniji. Bila je smještena u Moguntiacumu (današnji Mainz). U Godini četiri cara|Godini četiri cara je podržala Vitelija u borbi za carsko prijestolje. Sljedeće godine je bila jedina rimska legija koja je uspjela izbjeći uništenje u Batavskoj pobuni i obraniti Moguntiacum. Tamo je ostala do 3. vijeka, iako su neki njeni vexillationes (kontingenti) sudjelovali u gradnji Antoninovog zida u Britaniji i operacijama protiv Sasanidskog Carstva na Istoku.

Godine 235. su njeni vojnici imali ulogu u linčovanju Aleksandra Severa i postavljanju Maksimin Traks|Maksimina Traksa za cara. Godine 268. su njeni kontingenti vjerojatno sudjelovali u bitci kod Niša. Njen komandant Lelijan je poslije postao car kratkotrajnog Galskog Carstva.

V. također
----------

* Popis rimskih legija i rimska legija
* livius.org account Arhivirano 2015-05-03 na Wayback Machine-u

Izvori
------



***Legio XXII Primigenia*** na Wikimedijinoj ostavi
| ***Specifikacija*** |
| --- |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Članova posade | *1* |
| Visina jarbola |  2,26 m |
| Dužina  |  2,36 m |
| Širina |  1,12 m |
| Gaz  | 0,13/0,84 m |
| Težina školjke (s opremom)  | 35 kg |
| Površina jedra  | 3,3 m² |
| Tip jedra | *Cat* |

 |
| ***Internacionalna klasa*** |

Crtež jedrilice
**Klasa optimist** je veoma popularna mala jedrilica za jednu osobu, namenjena deci do 15 godina. U svetu je registrovano oko 132.000 primeraka ove jedrilice. Gradi se od plastike ojačane fiberglasom, mada su još u upotrebi drvene jedrilice ove klase. Jedrilicu klase optimist je dizajnirao Klark Mils 1947, a ona je standardizovana 1960. i 1995. 

klasa optimist
Jedrilice klase optimist su najčešći tip jedrilice koji se koristi za trening početnika u jedrenju, u uzrastu 7-15 godina. Oko 60% budućih jedriličara je započelo da trenira upravo na optimistu.

Spoljašnje veze
---------------

***Optimist (jedrenje)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Međunarodno udruženje jedriličara klase optimist
* Australijsko udruženje jedriličara klase optimist
* Bermudsko udruženje jedriličara klase optimist
* Kanadsko udruženje jedriličara klase optimist
**Mälaren** je treće po veličini jezero u Švedskoj, koje leži zapadno od Stockholma.

Geografija
----------

Mälaren leži na istoku Švedske, grad Stockholm leži na spoju jezera sa zaljevom Saltsjön, krakom Baltičkog mora. 

Nekad davno je i jezero Mälaren bilo jedan od baltičkih zaljeva, pa su i oceanski brodovi mogli njime doploviti daleko u unutrašnjost Švedske. Zbog kretanja zemljine kore, negdje oko 1200. stijene na ulazu u zaljev toliko su se uzdigle od dna, da brodovi više nisu mogli u njega uplovljavati, a nakon tog je zaljev postao pravo jezero.

S površinom od 1140 km² i dužinom od oko 120 km unutar švedskog kopna, jezero je oduvjek bilo velika prometnica. Najveća dubina mu iznosi 64, a prosječna 13 metara. Zajedno sa jezerom Hjälmaren pokriva sliv od 21.130 km². Leži na samo 0,3 metara iznad razine mora, pa ponekad voda umjesto da istječe iz jezera u more, počinje obrnuto teći. 

Plovnim kanalom povezano je sa jezerom Hjälmaren na jugozapadu, a kanalom Södertälje uz još dva kanala u Stockholmu povezano sa Baltikom na istoku.

Na jezeru ima više od 1200 otoka, ukupne površine od 489 km², a njegove duboko razvedene šumovite obale su toliko atraktivne da su postale izuzetno popularna rezidencijalna zona, naročito za građane obližnjeg Stockholma, a i za brojne manje gradove koji leže duž njegovih obala.

Tako da duž jezera leže brojne historijske građevine, pored Mariefreda leži dvorac Gripsholm, kog je 1537. počeo graditi kralj Gustav I Vasa, danas je poznat po velikoj kolekciji portreta.

U biskupskoj palači grada Strängnäsa je Gustav Vasa bio izabran za švedskog kralja 1523. U Drottningholmu (Kraljičin otok) nalazi se ljetna rezidencija švedskih monarha Palača Drottningholm iz 17. vijeka sa raskošnim parkom i vrtovima.

Na sjevernom kraku jezera južno od Uppsale leži dvorac Skokloster, koji ima izuzetnu zbirku oružja uključujući i ono iz Tridesetogodišnjeg rata (1618. - 1648.).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Lake Mälar*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 5. 4. 2015.

Vanjske veze
------------

***Mälaren*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lake Mälar* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* SELIBR: 154805
* NKC: ge1020848

 |
Opus reticulatum, Hadrijanova vila, Tivoli, 2. vijek.
**Opus reticulatum** je latinski naziv za građevinsku tehniku široko korištenu u arhitekturi Rimskoga Carstva.

U toj tehnici mort ili rimski beton (opus caementicium) se nalijevao između vanjskog i unutarnjeg lica zida, kojeg su sačinjavali manji kamen blokovi klesani u formi piramide kojoj je osnovica imala oblik kvadrata. 

Opus reticulatum, Pompeji, 1. vijek.
Ta se baza postavljala s vanjske strane zida i to tako da joj je dijagonala tekla po vertikali, čime je nastala mreža romboidnih fuga koje su stvarale zanimljivu strukturu zidnoga lica. 

Takav način gradnje osobito se proširio od Augustovog vremena nadalje, no na tlu Hrvatske je vrlo rijedak.

Vitruvije na početku osmog poglavlju svoje druge knjige *O arhitekturi* o ovom načinu gradnje navodi sljedeće: „Ovo su vrste zidanja: mrežasto (reticulatum) kojim se danas svi služe, i staro koje se zove (incertum). Od tih vrsta ljepše je mrežasto, ali lako puca, jer na sve strane ima nevezana ležišta i fuge.

Grubi oblik ovog načina građenja, koji je srodan i tehnici opus incertum, zove se **opus quasi reticulatum**.

Bilješke
--------

1. ↑  U okolici Rima za opus reticulatum uglavnom je korišten tuf.
2. ↑  Suić, 109.
3. ↑  Vitruvije, 41.

Veze
----

* Opus isodomum
* Opus caementicium
* Opus quadratum
* Opus incertum
* Opus lateritium
* Opus spicatum
* Opus mixtum

Izvori i literatura
-------------------

* Vitruvije - Marcus Vitruvious Pollio: Deset knjiga o arhitekturi, preveo Matija Lopac, Sarajevo, 1990. str. 41. 43.
* Suić - Mate Suić: Antički grad na istočnoj obali Jadrana, Zagreb, 1976. str. 108.-110.
***Les Mains sales*** (sh. *Prljave ruke*) je francuski crno-bijeli igrani film snimljen 1951. godine u režiji Fernanda Riversa i Simonea Berriaua. Predstavlja adaptaciju istoimenog teatarskog komada Jean-Paula Sartrea koji je također sudjelovao u pisanju scenariju. Radnja je smještena u fiktivnu istočnoevropsku zemlju Iliriju pred kraj Drugog svjetskog rata. Protagonist, koga tumači Daniel Gelin, je mladi ljevičarski revolucionar kome je partija dala zadatak da likvidira njenog vođu (čiji lik tumači Pierre Brasseur) pod sumnjom za izdaju. Film je napravljen u jeku eskalacije Hladnog rata i iz komunističkih krugova je protumačen kao antikomunistički pamflet, te su pojedine kino-dvorane koje su ga bile prikazivale vandalizirane od strane komunističkih aktivista.

Godine 1989. je u Finskoj snimljen istoimeni televizijski remake u režiji Akija Kaurismakija.

Uloge
-----

* Daniel Gélin : Hugo Barine
* Claude Nollier : Olga
* Pierre Brasseur : Hoederer
* Monique Artur : Jessica Barine
* Jacques Castelot : le Prince
* Marcel André : Karski
* Georges Chamarat : Barine
* Roland Bailly : Slick
* Gérard Buhr : Presder
* Alfred Goulin : Laurent
* Robert Le Béal : Louis
* Christian Marquand : Dimitri
* Alfred Argus : Guillaume
* Henri San Juan : Léon
* Emile Seylis : le greffier
* Eddy Rasimi : Georges
* Gregory Chmara

Vanjske veze
------------

* *Les Mains sales* na IMDb-u (`en`)
**Mihovil Karuza** (Split, 29. siječnja 1975.), hrvatski violončelist.

Mihovil Karuza niže i srednje glazbeno obrazovanje stekao je u Splitu na glazbenoj školi Josip Hatze u klasi prof. Vladimira Lukasa. Nakon završene srednje škole, 1992. godine se upisuje na Muzičku akademiju u Zagrebu, u klasu prof. Valtera Dešpalja, gdje s odličnim uspjehom diplomira 1996. godine. Tijekom školovanja i studija dobitnik je brojnih nagrada.

Od 1997. do 2000. godine djelovao je kao stalni član orkestra Zagrebačke filharmonije, od 2000. do 2002. godine djeluje kao solo-violončelist orkestra HNK u Splitu, prvi violončelist Splitskog komornog orkestra i član Splitskog klavirskog tria. 

Od 2002. godine boravio je u SAD na postdiplomskom studiju na **Pennsylvania State University**, u klasi prof. Kim Cook, gdje je i magistrirao 2004. godine. Usavršavao se kod svjetski poznatih glazbenika i pedagoga (K. Botvay, L. Claret, M. Hayashi, A. Parisot, S. Sondeckiene, M. Steinkühler).

Od 2002. do 2004. godine djeluje kao solo-violončelist **Altoona Symphony Orchestra** i **Pennsylvania Centre Orchestra**. Po povratku u Hrvatsku ponovno preuzima mjesto solo-violončelista orkestra HNK u Splitu.

Snimao je za HRT i **RTV Slovenije**, a bavi se i pedagoškim radom kao asistent na Pennsylvania State University, Umjetničkoj akademiji u Splitu, kao profesor na osnovnoj glazbenoj školi "Lovro pl. Matačić" u Omišu, te održavajući majstorske tečajeve u inozemstvu.

Njeguje koncertantnu karijeru nastupajući uz *Hrvatski komorni orkestar*, *Splitski komorni orkestar*, *Simfonijski puhački orkestar HV-a*, *Komorni orkestar HNK Split*, *The Penn State Philharmonic Orchestra* i *Penn State Chamber Orchestra* (uz dirigente P. Dešpalja, M. Tarbuka, D. Sremeca, T. Ninića, S. Zaninoviha, G. Edelsteina i L. Lebasa) te održavajući recitale u Hrvatskoj i inozemstvu (Slovenija, Italija, Austrija, Francuska, SAD).

Vanjske poveznice
-----------------

* Mihovil Karuza Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
**Libramont-Chevigny** - francuski (valonski: *Libråmont*) je grad i općina od 11,482 stanovnika na jugoistoku Belgije u valonskoj u Provinciji Luxembourg.

Geografske karakteristike
-------------------------

Libramont-Chevigny leži u centru Ardena nedaleko od izvora rijeke Ourthe.

Historija
---------

Po legendi Libramont je ime dobio od grofice Ermesinde (ili princeze od Anliera) u 13 ili 14. vijeku, koja je stanovnicima dala privilegij slobode... Zbog tog je svaki građanin koji se oženio u Libramontu i Saint-Pierreu (danas jedan od kvartova) bio je buržuj, i nije morao plaćati pravo građanstva.

I pored tog je Libramont sve do 19. vijeka bio selo. U gradić je izrastao zahvaljujući željezničkoj pruzi Bruxelles -Luxembourg koja je prošla kroz njega. Nakon tog je 1869. otvorena linija za Bastogne, a 1882. i linija za Bertrix 1882. Tako je Libramont postao najvažniji željeznički čvor u Provinciji Luxembourg. 
Nakon tog je do 1900. narastao na 720 stanovnika, a 1956. na 2395.

Danas je grad sa velikom bolnicom, dvije srednje srednje i jednom višom školom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Belgium: Luxembourg*" (engleski). City population. Pristupljeno 29.03. 2021.
2. 1 2 3  „*Cercle Art & Histoire - Libramont-Chevigny*" (francuski). Libramont-Chevigny. Pristupljeno 29.03.2022.

Vanjske veze
------------

***Libramont-Chevigny*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Libramont-Chevigny* (službene stranice) (`fr`)
**Skandal libor** je serija prijevara vezanih za libor (londonska međubankovna stopa), što je rezultiralo istragama i reakcijama javnosti. 

Libor predstavlja dnevnu referentnu kamatnu stopu po kojoj banke jedna drugoj nude novac za posuđivanje na londonskom međubankarskom tržištu. Skandal je nastao, kada je otkriveno, da su banke lažno napuhavale ili snizavale stope, kako bi ostvarile veću dobit ili ostavile dojam da su pouzdanije, nego što stvarno jesu.  Libor podupire oko 350 trilijuna dolara u izvedenicama. Kontrolira ga Britanska udruga bankara.

Skandal libor je osobito problematičan, jer se većina svjetskih financijskih sustava oslanja na njega, a dugovi mnogih nacionalnih i privatnih banaka pod utjecajem su libora, pogotovo kod masovnog zaduživanja ili hipoteka. Smatra se, da je skandal rezultat 20-godišnjeg razdoblja tijekom kojeg je bankarski sektor postao preagresivan, suviše usmjeren na kratkoročnu dobit i previše distanciran od potreba kupaca i klijenata i od šireg društva.

U mnogim slučajevima, libor je bio "u potpunosti izmišljen". Zbog namještanja libora, niz banaka kažnjen je globama koje su dosegnule i stotine milijuna funti. Britanske i američke vlasti novčano su kaznile britansku banku Barclays globom od 290 milijuna funti u lipnju 2012. zbog namještanja libora. Kasnije su kažnjene i Royal Bank of Scotland i švicarska banka UBS, i to u iznosu od 390 milijuna i 940 milijuna funti.

Odlučeno je, da neovisni operater određuje libor umjesto Britanske udruge bankara.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2012-11-17 na Wayback Machine-u Preuzeto 18. ožujka 2013.
2. ↑   Arhivirano 2013-07-28 na Wayback Machine-u Preuzeto 18. ožujka 2013.
3. ↑   Preuzeto 18. ožujka 2013.
4. ↑   Preuzeto 18. ožujka 2013.
5. ↑   Arhivirano 2013-03-01 na Wayback Machine-u Preuzeto 18. ožujka 2013.
Drevne etničke grupe na Apeninskom poluotoku.   Ligures
  Veneti
  Etrurci
  Picenum
  Umbrijci
  Latini
  Osci
  Messapii
  Grci
**Liguri** ili **Ligurci** (latinski: , jednina *Ligus* ili *Ligur*, grčki: Λίγυες) je bio drevni narod koji je u antičko doba živio u sjevernoj Italiji te po kome je ime dobila današnja regija Ligurija, a koja se u prošlosti prostirala duboko u današnju južnu Francusku. Prema Plutarhu su sami sebe zvali Ambronci, a što je prema njihovom jeziku značilo "narod vode". Područja na kojima su živjeli Ligurci su osim današnje Ligurije uključivali današnju sjevernu Toskanu i dijelove Pijemonta, Emiliu-Romagnu i Lombardiju u Italiji te dijelove današnje Švicarske, Austrije, Bavarske i južne Francuske.

Neki klasični izvori sugeriraju kako je u pred-historijsko doba područje Ligura bilo još veće, odnosno da je zauzimalo i dijelove današnje centralne Italije. Grčki pisac Hesiod s početka 6. vijeka pne. ih naziva jednim od tri glavna "barbarska" naroda koji je držao rubove poznatog svijeta (uz Etiopljane i Skite). Avijen u prijevodu drevnog teksta iz Masilije, pak, navodi kako se ligurska hegemonija prostirala sve do obala Sjevernog mora, što je nekima izvor špekulacija o tome da su ih sredinom 1. milenijuma pne. s tog prostora istisnuli Kelti. Ligurski toponimi su, pak, pronađeni na Siciliji, Sardiniji, Korzici i u dolini Rhone.

Ligurci su govorili drevni ligurski jezik, koji je danas poznat tek po nekoliko imena. To je razlogom zbog koga je njihovo porijeklo dan-danas predmet rasprava među historičarima i lingvistima. Postoje hipoteze da su Liguri bili potomci predindevropskog stanovništva Evrope, kao i da su bili u srodstvu s italskim narodima, odnosno Keltima. 

U svakom slučaju, u vrijeme prvih sukoba s Rimljanima u 3. i 2. vijeku pne. ligurska kultura je većim dijelom bila asimilirana u keltsku, da bi sami Liguri nakon rimskog osvajanja relativno brzo bili romanizirani.

Izvori
------

* "Liguria", in *Dictionary of Greek and Roman Geography* (1854)
* T. Livii Patavini Historiarum libri qui supersunt, Volume 18
* B. Campora, "Capriata d'Orba", in *Rivista di storia, arte, archeologia per le province di Alessandria e Asti*, p. 22

V. također
----------

* Liguria
* Ligurski jezik
* Alpska rasa
**Lipoliza** je razlaganje lipida. Ona obuhvata hidrolizu triglicerida u slobodne masene kiseline, čemu sledi dalja degradacija u acetilne jedinice posredstvom beta oksidacije. Ovaj proces proizvodi ketonska tela. Ona su prisutna u velikim količinama tokom ketoze, metaboličkog stanja koje se javlja kad jetra konvertuje mast u masne kiseline i ketonska tela, koje telo koristi kao gorivo. Trake za testiranje lipolize se koriste za prepoznavanja tog stanja.

Sledeći hormoni indukuju lipolizu: epinefrin, norepinefrin, glukagon, hormon rasta, testosteron, i kortizol (mada dejstvo kortizola još uvek nije jasno). Oni podstiču 7TM receptore (G protein spregnute receptore), koji aktiviraju adenilat ciklazu. To dovodi do povišene produkcije cAMP-a, koja aktivira proteinsku kinazu A, i ona naknadno aktivira lipaze u adipoznom tkivu.

Trigliceridi se transportuju putem krvi do odgovarajućih tkiva (masnog, mišića, etc.) posredstvom lipoproteina kao što je VLDL (engl. ). Trigliceridi prisutni na VLDL podležu lipolizi destvom ćelijskih lipaza ciljnog tkiva, čime se formiraju glicerol i slobodne masne kiseline. Slobodne masne kiseline se otpuštaju u krv, i zatim ih druge ćelije preuzimaju. Slobodne masne kiseline koje ćelije odmah ne preuzmu mogu da se vežu za albumin za transport do okolnih tkiva kojima je potrebna energija. Serumski albumin je glavni prenosnik slobodnih masnih kiselina u krvi. Glicerol takođe ulazi u krvotok i biva apsorbovan u jetri ili bubrezima, gde se konvertuje do glicerol 3-fosfata enzimom glicerolna kinaza. Hepatički glicerol 3-fosfat se uglavnom konvertuje u dihidroksiaceton fosfat (DHAP) i zatim gliceraldehid 3-fosfat (GA3P).

Vidi još
--------

* Esterifikacija

Spoljašnje veze
---------------

* MeSH *Lipolysis*
*Za ostala značenja, v. Optimistička tragedija (razvrstavanje).*
***Optimistička tragedija*** (rus. *Оптимистическая трагедия*) je drama sovjetskog književnika Vsevoloda Višnejvska premijerno izvedena u Kijevu 1933. godine, danas poznato kao jedno od najpopularnijih dramskih djela sovjetske književnosti. Drama je originalno napisana povodom obilježavanja 15. godišnjice osnivanja Crvene armije. Protagonistica je žena-komesar koju 1918. godine, neposredno nakon Oktobarske revolucije, sovjetske vlasti šalju među mornare Baltičke flote da od njih formira jedinicu koja bi se borila u građanskm ratu. Radnja prikazuje njene napore otežava to što su mornari velikim dijelom skloni anarhizmu, kao i to da je kao ženu malo tko shvaća ozbiljno.

Drama je prevedena na niz jezika te je nekoliko puta bila predmetom ekranizacije, a od čega je najpoznatiji popularni istoimeni igrani film iz 1963. godine. Godine 1967. je u Jugoslaviji u produkciji RTV Beograd emitirana istoimena TV drama.