recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sisowath** (kmerski: ព្រះបាទស៊ីសុវតិ្ថ; Mongkol Borei, 7. rujna 1840. – Phnom Penh, 9. kolovoza 1927.) bio je kralj Kambodže od 1904. do 1927. godine. Sisowath je bio sin kralja Ang Duonga te polubrat svog prethodnika, kralja Norodoma, i kasnijeg pobunjenika, Si Vothe.

Rođen je 1840. godine u Mongkol Boreiju kao **Ang Sar**, u periodu kada je Kambodža bila pod zajedničkom vlašću Sijama i Vijetnama. Kao i Norodom, Sisowath je obrazovan u Bangkoku te se nije vratio u Kambodžu sve do očeve smrti, 1860. godine. Po očevoj smrti, Sisowath je hitro otišao u Oudong kako bi spriječio da Si Votha preuzme prijestolje, u čemu je i uspio, jer je oca naslijedio drugi polubrat, Norodom.

Iako je Norodom bio znatno manje ratoboran od Si Vothe, isti je dogovorio s Francuzima uspostavu protektorata 1863. godine, što je također izazvalo bijes kod Sisowatha. Naredne godine, Sisowath odlazi u samonametnuti egzil u Saigon, koji je također bio pod francuskom upravom; tamo su ga Francuzi uvjerili da ostane pod njihovom zaštitom, tvrdeći da mu u Kambodži prijeti opasnost. Francuzi su zapravo tražili njima sklonu potencijalnu zamjenu za Norodoma, kojemu su tako mogli lako prijetiti u slučaju neposluha. Sisowath se tu pokazao prikladnim izborom.

Situacija je u narednim godinama postajala sve turbulentnija, s obzirom na porast otpora protiv francuske vlasti u Kambodži. Kada je situacija eskalirala, Norodom je hitno pozvao Sisowatha da se vrati u Phnom Penh, gdje su Francuzi 1865. preselili prijestolnicu, kako bi pomogao u smirivanju pobune. Sisowath je intervenirao, ali je ubrzo pružio i svoju bezrezervnu podršku kolonizatorima, što je uvelike otežalo Norodomovu ionako nezahvalnu poziciju.

Pred smrt, Norodom je pokušao imenovati svog sina prijestolonasljednikom, međutim Francuzi su to rezolutno odbili i odlučili kako će Norodoma naslijediti upravo Sisowath. Nakon što je njegov polubrat umro 24. travnja 1904. Sisowath je tri dana kasnije imenovan novim kraljem. Njegova naklonost kolonizatorima tokom dva desetljeća vladavine bila je bogato nagrađena te su mu Francuzi dali izgraditi novu palaču, darovali su mu luksuzni parobrod i opskrbljivali ga s oko 100 kg visoko kvalitetnog opijuma godišnje.

Umro je 9. kolovoza 1927. godine u Phnom Penhu, a naslijedio ga je njegov sin Sisowath Monivong.

Literatura
----------

***Sisowath od Kambodže*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jeldres, Julio A (2003). *The Royal House of Cambodia*. Phnom Penh Cambodia: Monument Books. OCLC 54003889.

|  |
| --- |
| Sisowath od Kambodže **dinastija Sisowath****Rođen/a:** 7. rujna 1840.  **Umro/la:** 9. kolovoza 1927. |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Norodom** | **Kralj Kambodže** 1904. – 1927. | Slijedi:**Sisowath Monivong** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 12572037
* LCCN: nr96037051
* ISNI: 0000 0000 6656 6577
* GND: 1245903675
* SUDOC: 112349277
* BNF: cb14835099t (podaci)

 |
Nil Sinajski
**Nil Sinajski**, poznat i kao **Nil Postnik** (stariji) (umro 430) je bio egipatski hrišćanski monah, autor brojnih bogoslovskih dela.

Biografija
----------

Nil Sinajski je rođen u 4. veku u Carigradu. Tamo je dobio dobro vaspitanje i obrazovanje, izučio je svu knjižnu mudrost, i postao izvrstan orator. Bio je oženjen i imao je sina i ćerku. Zbog svog visokog porekla i ličnih vrlina Nil je postavljen za episkopa prestonice, Carigrada. Živeo je bogougodno u svakoj pobožnosti i vrlini.

Prema predanju, kada su odlučili da se zamonaše imovinu su razdelili ubogima i oslobodili svoje robove. Nilova supruga sa ćerkom ode u Egipat, i u jednom ženskom manastiru primi monaštvo. A Nil sa sinom Teodulom otputova na Sinajsku Goru, i nastani se u pustinji među svete oce, i podražavaše njihovo življenje, posteći, čineći podvig se, provodeći vreme u molitvi i bdenju. Tu življaše u pećini, koju iskopa svojim rukama. Glas o njemu brzo se raznese na sve strane, i mnoga lica svakoga zvanja i stanja stadoše mu se obraćati za pouke i molitvu.

Kada prepodobni ču za progonstvo svetog Jovana Zlatousta u zatočenje, on smelo i neustrašivo podiže iz dubokog pustinjskog molitvenog tihovanja svoj glas i odmah izobliči cara Arkadija napisavši mu poslanicu, u kojoj strogo osudi careve nepravde, učinjene velikom svetitelju i učitelju vaseljene.

U Sinajsku pustinju upadoše varvarii mnoge svete oce ubiše, a druge u ropstvo odvedoše. Zajedno sa drugima oni odvedoše i Nilova sina Teodula. No od varvara ga otkupi episkop grada Emese. Doznavši za to, Nil otputova u Emes, i tamo bi primljen od episkopa, koji ga rukopoloži za prezvitera. No Nil ne hte ostati tamo i ostade pri svojoj želji da se vrati na Sinaj. Vrativši se sa sinom u svoje obitalište na Sinaju, blaženi požive tu još mnogo godina. Preminuo je oko 430. godine, pošto se punih šezdeset godina podvizavao na Sinaju.

Pravoslavna crkva ga proslavlja 12. novembra (to je 25. novembar po novom kalendaru).

> Bilo šta da radiš, ili govoriš, ili razmišljaš, staraj se da nikome ne budeš od štete.
> 
> – Prepodobni Nil Sinajski

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Biografija***  |

* Pouke Nila Sinajskog
* Dobrotoljublje: Prepodobni Nil Sinajski
* Arhimandrit JUSTIN Popović, ŽITIJA SVETIH, 12. NOVEMBAR
**Svjetski dan (borbe protiv) AIDS-a** (eng. *World AIDS Day*) međunarodni je dan posvećen podizanju svijesti o pandemiji AIDS-a uzrokovanoj širenjem HIV-infekcije i dan sjećanja na osobe koje su preminule od te bolesti. Obilježava se 1. prosinca svake godine od 1988. Sindrom stečene imunodeficijencije (AIDS) je po život opasno zdravstveno stanje uzrokovano virusom humane imunodeficijencije (HIV). HIV napada imunološki sustav pacijenta i smanjuje njegovu otpornost na druge bolesti. Državni i zdravstveni dužnosnici, nevladine organizacije i pojedinci diljem svijeta obilježavaju taj dan, često uz edukaciju o prevenciji i kontroli AIDS-a.

Svjetski dan borbe protiv AIDS-a jedna je od jedanaest službenih globalnih javnozdravstvenih kampanja koje obilježava Svjetska zdravstvena organizacija (WHO), uz Svjetski dan zdravlja, Svjetski dan darivatelja krvi, Svjetski tjedan imunizacije, Svjetski dan borbe protiv tuberkuloze, Svjetski dan nepušenja, Svjetski dan malarije, Svjetski dan hepatitisa, Svjetski tjedan svjesnosti o antimikrobnim bolestima, Svjetski dan sigurnosti pacijenata i Svjetski dan Chagasove bolesti.

Prema podatcima iz 2017. godine, od AIDS-a je preminulo između 28,9 milijuna i 41,5 milijuna ljudi diljem svijeta, a procjenjuje se da oko 36,7 milijuna osoba živi s HIV-om, što ga čini jednim od najvažnijih globalnih pitanja javnog zdravstva u zabilježenoj povijesti. Zahvaljujući nedavnom poboljšanom pristupu antiretrovirusnom liječenju u mnogim regijama svijeta, stopa smrtnosti od epidemije AIDS-a smanjila se od svog vrhunca u 2005. godini (1 milijun u 2016. u usporedbi s 1,9 milijuna u 2005.).

 Ruska poštanska marka, 1993.

Vidi još
--------

* AIDS
* Svjetski dan hepatitisa
* Svjetski dan zdravlja
* Međunarodni dan borbe protiv raka

Izvori
------

1. ↑  About World Aids Day. National Aids Trust.
2. ↑  World AIDS Day 2020: Date, History, Current Theme, Importance, Significance.
3. ↑  World Health Organization, WHO campaigns.
4. 1 2  Fact sheet – Latest statistics on the status of the AIDS epidemic UNAIDS. pristupljeno 30. studenoga 2017.

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Svjetski dan borbe protiv AIDS-a** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Svjetski dan borbe protiv AIDS-a** |

* Službena stranica Svjetskog dana borbe protiv AIDS-a
* Hrvatska udruga oboljelih od HIV-a
**Omer Pobrić**, maestro bosanske sevdalinke i jedan od njenih najznačajnijih kompozitora, rođen je u Tešnju 8. 9. (neki izvori navode i 8. 8.) 1945. godine, gdje je završio osnovnu školu i proveo svoje djetinjstvo. Srednju školu je završio na Ilidži, pokraj Sarajeva. U Sarajevu je apsolvirao na Prirodno-matematičkom fakultetu, odsjek biologija-hemija.

Ljubav prema muzici naslijedio je od majke Zlate i brata Rušte. Na pitanje kada je počeo svirati, uvijek je odgovarao: "Ne znam, ja sam zajedno s harmonikom rastao u majčinom krilu". Bio je osnivač i direktor Instituta sevdaha koji se nalazi u Mulićima, Visoko, gdje je i živio. U svojim knjigama je zabilježio skoro 1.000 sevdalinki.

Umro je 20. 1. 2010. od srčanog udara u toku vožnje, u mestu Jošanica na putu Sarajevo - Visoko.

Vanjske veze
------------

* Službena stranica Instituta sevdaha Arhivirano 2010-06-12 na Wayback Machine-u
* Vest o smrti Omera Pobrića na internet sajtu Radio televizije Federacije BiH

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Paulin Dvor** je selo u Hrvatskoj. Nalazi se u Osječko-baranjskoj županiji, u općini Šodolovci.

Zemljopis
---------

Nalazi se 10 km južno od Osijeka. 2 km je zapadno od Ernestinova, s kojim je povezan cestom. Antunovac je udaljen 5 km, a Ivanovac 2 km.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine naselje je imalo 55 stanovnika.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

* **Napomena:** Naselje Paulin Dvor iskazuje se od 1900. U 1900. nazvano Paulinin Dvor, a od 1910. do 1961. Pavlin Dvor. Do 1948. iskazivano kao dio naselja, a od 1953. kao naselje.

Promet
------

Nalazi se na pola puta između željezničkih pruga. Istočno se nalazi Osijek-Antunovac-Ernestinovo-Vinkovci, a zapadno je pruga Osijek-Čepin-Đakovo. Cestom se do Paulina Dvora s istoka dolazi cestovnim odvojkom iz Ernestinova.

Sport
-----

Od 1968. godine postojao je nogometni klub NK Dejan Bekić Paulin Dvor koji je dobio ime po ranoumrlom igraču Crvene Zvezde Dejanu Bekiću

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
2. ↑

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Šodolovci |
| --- |
| Ada • Koprivna • Palača • Paulin Dvor • Petrova Slatina • Silaš • Šodolovci |
Povelja iz 1814. godine
**Povelja iz 1814.** godine bila je ustav Francuske oktroiran od strane Louisa XVIII nedugo nakon restauracije. Privremena vlada i *Sénat conservateur* donijeli su 6. travnja 1814. godine nacrt monarhističkog ustava. Kralj Louis XVIII je to odbio te je, pod pritiskom sila na Bečkom kongresu (koje su tražile da Louis XVIII donese kakav-takav ustavni dokument prije nego se vrati na tron), oktroirao Povelju koja je služila kao ustav. S obzirom da je Louis XVII umro 1795. Louis XVIII je, kao njegov ujak, postao novi kralj. Svoju vlast izvodio je iz božanskog prava, a za početak svoje vladavine službeno je proglasio 1795. godinu, kada je umro njegov prethodnik. Ustavna povelja dala je kralju iznimne ovlasti, ukinula je Senat i uvela dvodomnu legislaturu koja je uvelike ovisila o Kralju. Iako usvojena 4. lipnja 1814. formalno se primjenjivala tek od 1815. zbog prekida do kojeg je došlo zbog Napoleonovih Stotinu dana.

Povelja je, iako nije donesena voljom naroda već je imala formu kraljevske darovnice narodu, bila kompromisni tekst, zadržavajući mnoga postignuća iz revolucionarnog i carskog perioda, uz povratak Bourbonaca na francuski tron. Kompromisna narav teksta sadržana je i u samom nazivu "povelja", što je monarhistička terminologija u odnosu na termin "ustav", koji je bliži revolucionarnim idealima.

Iako je formalno zabranila cenzuru, povelja je Kralju dala tolike ovlasti da je isti bez problema mogao uvestu cenzuru. Sav autoritet ležao je u rukama Kralja, čija je funkcija bila sveta i neprikosnovena.

| * p
* r
* u
Ustavi Francuske |
| --- |
| 
* 1791
* 1793 (Godina I.)
* 1795 (Godina III.)
* 1799 (Godina VIII.)
* 1802 (Godina X.)
* 1804 (Godina XII.)
* 1814
* 1815
* 1830
* 1848
* 1852
* 1875
* 1940
* 1945
* 1946
* 1958

* Predloženi: Žirondinski ustavni projekt (1793)

 |
**Rabija al-Adevija** (arapski: رابعة العدوية القيسية *Rabia al-Adawiyya*) poznata kao **Rabija od Basre** (*Rabia al-Basri*; 717–801) je bila sufijska učiteljica i svetica iz 8. stoljeća.

Rabija je rođena oko 717. godine u gradu Basri, u Iraku. U rodnom gradu je provela najveći dio života, najprije kao čuvena sviračica na flauti, a potom kao duhovni učitelj. Život joj je bio obilježen molitvama, osamom, duhovnim pjesništvom i kontemplacijom. Rabija je podigla nasleđenu asketsku tradiciju do nove dimenzije kroz strastveni ljubavni misticizam. Ona je usvojila pojam ljubavi (ar. *jiubb*) kao najviši pojam svog mističkog iskustva i potrage za Istinom. Njena ljubav prema Bogu bila je apsolutna i ekskluzivna u odnosu na sve drugo, ne dopuštajući prostor niti za strah od pakla niti za želju za rajem niti za mržnju prema Satani. Dogmatska određenja Raja i Pakla Rabija je smatrala "zastorima" koji priječe pogled hodočasnika da gleda Boga živoga. Molitva Rabie al-Adawiyye bila je: "*O Bože, ako te obožavam iz straha od pakla, tada daj neka u paklu izgorim, ako te obožavam radi nade u raj, onda mi ga ne daj. No ako te obožavam zarad tebe samoga, ne ustegni od mene svoju vječnu krasotu!*" 

Ona sama nije ostavila pisanih dela. Za njen život se vezuju mnoge duhovne priče koje je ponekad teško razlučiti od legende. Njen uticaj je rastao kroz popularne i maštovite anegdote o njenom životu, koje su kružile i bile zapisivane. Tako npr, kad su Rabiju zvali da izađe iz svoje kuće i "posvedoči o čudima Božjeg stvaranja", njen odgovor je bio: "Uđi u kuću i pogledaj ih", tj. uđi u samo srce kontemplacije jednosti koja je iznad mnogostrukosti stvarnosti.

Rabija je umrla u dubokoj staristi u Basri 185/801 godine.

Izvori
------

1. 1 2  „Rešid Hafizović, Temeljni tokovi sufizma". Arhivirano iz originala na datum 2009-05-17. Pristupljeno 2010-06-12.
2. ↑  Mirča Elijade, Vodič kroz svetske religije, Narodna knjiga, 1996.
3. ↑  Annemarie Schimmel, Gärten der Erkenntnis: Das Buch der vierzig Sufi-Meister (Düsseldorf und Köln, 1982.) str. 21.
4. ↑  „Hakim Bey: Prevladati turizam". Arhivirano iz originala na datum 2013-10-12. Pristupljeno 2010-06-12.

Vidi još
--------

***Rabija od Basre*** na Wikimedijinoj ostavi

* Sufizam

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 79062790
* ISNI: 0000 0000 8913 9500
* GND: 11893970X
* SELIBR: 197908
* SUDOC: 029583705
* BNF: cb12117859c (podaci)
* MusicBrainz: 17a785ca-86ea-4c45-9989-d0824cfdeb69
* NKC: jx20060704001

 |
**Rafael José Urdaneta y Faría** (Maracaibo, 24. listopada 1788. – Pariz, 23. kolovoza 1845.) bio je venezuelanski vojskovođa i političar, jedan od najvažnijih sudionika borbe za nezavisnost Latinske Amerike. Urdaneta je bio vatreni pobornik Simóna Bolívara i jedan od njegovih najodanijih suradnika. Tokom njegova predsjedničkom mandata, Urdaneta je bio ministar obrane Velike Kolumbije, a kasnije i njezin kratkotrajni predsjednik; kasnije je služio kao ministar obrane u administraciji Venezuele.

Rodio se 1788. u Maracaibu kao sin Miguela Geronima de Urdanete y Troconisa i njegove supruge Marije Alejandrine Faria. Osnovnu školu završio je u rodnom gradu, a kasnije se školovao u sjemeništu u Caracasu. Godine 1804. preselio se u Bogotu, gdje je nastavio školovanje i gdje će se 1822. godine oženiti s Dolores Vargas París, mladom heroinom revolucionarnog pokreta. Sam Urdaneta se već 1810. godine pridružio revolucionarnom pokretu i ubrzo je postao blizak suradnik Simóna Bolívara, s kojim je sudjelovao u borbama za oslobođenje svoje rodne zemlje. Nakon uspjeha revolucionarnog pokreta i formiranja Velike Kolumbije, Urdaneta se priključio Bolívarovoj administraciji u svojstvu ministra obrane.

Kada je Bolívar u svibnju 1830. godine podnio ostavku na mjesto predsjednika, faktičnu vlast u državi preuzeo je Domingo Caycedo. U tom su periodu u Bogoti bila stacionirana dva bataljuna – jedan venezuelanski, odan Bolívaru i Urdaneti, te jedan kolumbijski, odan Franciscu de Pauli Santanderu. Kada je, u strahu od pobune, Caycedo naredio da se venezuelanski bataljun premjesti iz glavnoga grada, došlo je do sukoba u kojemu su venezuelanske trupe izašle kao pobjednici. Caycedo je svrgnut, a Urdaneta se 5. rujna 1830. godine proglasio predsjednikom kako bi spasio zemlju od kolapsa, ali i pokušao nagovoriti Bolívara da se vrati na čelo Velike Kolumbije.

Međutim, stabilizacija nikada nije ostvarena. Kolumbijski generali su odbili podržati Urdanetu i pokrenuli ustanak protiv njega, tokom kojega su osvojili jug zemlje i prisilili diktatora na pregovore. Generali su proglasili Cayceda legitimnim predsjednikom i zahtijevali Urdanetinu ostavku. Nakon što je u travnju 1831. godine potpisan mirovni sporazum između dvaju strana, Urdaneta se povukao s pozicije i vratio vlast Caycedu.

Nakon raspada Velike Kolumbije, Urdaneta i njegova obitelj su se vratili u Venezuelu. On je kratko sudjelovao u administraciji novonastale države, da bi 1845. godine bio imenovan posebnim poslanikom Venezuele u Španjolskoj. Međutim, umro je 23. kolovoza 1845. u Parizu, od komplikacija s bubrežnim kamencem, prije nego je uopće došao do Španjolske. Njegovo tijelo pokopano je u Nacionalnom panteonu u Caracasu.

***Rafael Urdaneta*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 1324016
* LCCN: n80161737
* ISNI: 0000 0000 6122 1238
* GND: 105743244X
* SUDOC: 033020744
* BNF: cb12393013w (podaci)

 |
**Vojin Dimitrijević** (1932-2012) bio je profesor prava, javni intelektualac, istaknuti borac za ljudska prava i jedan od najuglednijih srpskih stručnjaka za međunarodno pravo i međunarodne odnose. Profesor Dimitrijević bio je dugogodišnji direktor Beogradskog centra za ljudska prava, član Instituta za međunarodno pravo (*Institut de Droit international*), počasni doktor Univerziteta Mekgil (Montreal, Kanada) i Univerziteta Kent (Kenterberi, Velika Britanija), i nosilac francuskog ordena Legije časti.

Biografija
----------

Profesor Dimitrijević rođen je 9. jula 1932. godine u Rijeci (u to vreme Italija, danas Hrvatska).

Diplomirao je 1956, a doktorirao 1965. na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu, gde je radio kao nastavnik od 1960. do 1998. Prevremeno je penzionisan 1998. u zvanju redovnog profesora zbog protivljenja novom Zakonu o univerzitetu. Od 1995. bio je direktor Beogradskog centra za ljudska prava, a od 2005. profesor Pravnog fakulteta Univerziteta Union u Beogradu. 
Dimitrijević je bio i gostujući profesor na univerzitetima u Splitu, Sarajevu, Virdžiniji (SAD), Oslu (Norveška) i Lundu (Švedska).

Od 2000. bio je član Venecijanske komisije Saveta Evrope za demokratiju putem prava, a od 2001. je član Stalnog arbitražnog suda u Hagu. Bio je komesar Međunarodne komisije pravnika od 2003, a od 2006. i član njenog izvršnog odbora. Bio je član i potpredsednik Komiteta za ljudska prava Ujedinjenih nacija (1983-1994) i sudija *ad hoc* Međunarodnog suda pravde (2001-2003).

Profesor Dimitrijević bio je i predsednik Jugoslovenskog udruženja za međunarodno pravo (2001-2003), kao i član Saveta za borbu protiv korupcije pri Vladi Republike Srbije (2001-2004). Jedan je od osnivača Foruma za međunarodne odnose (osnovanog 1995) i Balkanskog političkog kluba (osnovanog 2001), a bio je i član Srpskog PEN Centra (od 1986).

Bibliografija
-------------

Profesor Dimitrijević bio je autor ili koautor knjiga Teritorijalni azil, Međunarodne organizacije, Međunarodni odnosi, Pojam bezbednosti u međunarodnim odnosima, Terorizam, Strahovlada, *Insecurity of Human Rights after Communism*, Ljudska prava - udžbenik, Ljudska prava i pripadnici oružanih snaga, Osnovi međunarodnog javnog prava, Međunarodno pravo ljudskih prava, O pravu i nepravu, Silaženje s uma, *Transnational Terrorism, Organized Crime and Peace-Building: Human Security in the Western Balkans*, Haške nedoumice. Objavio je više od 250 naučnih članaka.

Smrt
----

Profesor Dimitrijević iznenada je umro u Beogradu 5. oktobra 2012. godine.

Eksterni linkovi
----------------

* Biografija Arhivirano 2013-12-17 na Wayback Machine-u
* Umro Vojin Dimitrijević

***Vojin Dimitrijević*** na Wikimedijinoj ostavi
Ilustracija na rodoslovnom tekstu, cca. 1400.
**Ramon Borrell**  (španski: ; 26. maj 972 - Barcelona, 25. februar ili 8. septembar 1017) bio je grof Barcelone, Girone i Ausone, koji je vladao od 992. do smrti.

Bio je sin grofa Borrella II, s kojim je sudjelovao u upravljanju državom od 988. Poslije očeve smrti je podijelio grofoviju zajedno sa svojim bratom Ermengolom - Ramon je dobio Barcelonu, a Ermengol Urgell.

Godine 993. se oženio za Ermesinde od Carcassonnea, sa kojom je imao dva sina - Borrella Ramona (koga je nadživio) i nasljednika Berengara Reymonda I - te kćer Estefaniu/Adelaide koja se poslije udala za normanskog velmožu Rogera I od Tosnyja.

Od 1000. do 1002. je vodio teške borbe sa Kordopskim Kalifatom, čije su snage pod Almanzorom nastojale osvojiti današnju Kataloniju. Poslije Almanzorove smrti u bitci kod Calatanazora iskoristio je priliku za pohod na jug prema Lleidi 1003. Sljedeće godine se, pak, morao suočiti s invazijom Almanzorovog sina Abd al-Malika. Iste je godine sudjelovao u bitkama kod Tore i Albese.

Njima je rat okončan, ali je 1010. Kalifat zapao u građanski rat, a što je Ramon iskoristio kao priliku za intervenciju. Sklopio je savez sa Muhamedom al-Mahdijem, jednim od pretendenata na kalifsko prijestolje, te porazio trupe njegovog suparnika Sulejmana II, poslije čega je zauzeto i opljačkao Kordobu i Muhameda doveo na prijestolje. Tokom istog pohoda mu je umro brat Ermengol. Iako se povukao iz Kordobe, njegova je intervencija produžila kaos u Kalifatu, i omogućila Kataloniji da bude sigurna od maurskih napada sve do njegove smrti.

1015. i 1016. je pokrenuo još nekoliko pohoda na jug. Njima je skupio sredstva kojima je osigurao vjernost vazalnih barona, ali i otpočeo izgradnju Barcelonske katedrale. Poznat je i kao prvi grof Barcelone koji je kovao svoj novac.

Naslijedio ga je sin Berengar, iako je prvih godina kao regent stvarno vladala njegova udovica Ermesinde.

Izvori
------

1. ↑  na katalonskom

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Borrel II** | **grof Barcelone**992 – 1017 | Slijedi:**Berengar Raymond I** |
| **Yuzhang Wang** (豫章王) |
| --- |
| Porodično ime: | Xiao (蕭, xiāo) |
| Osobno ime: | Dong (棟, dòng) |
| Posthumno ime: | Nema |
|

**Xiao Dong** (蕭棟) (? - 552), kurtoazno ime **Yuanji** (元吉), ponkad poznat i po tituli **Princ od Yuzhanga** (豫章王), bio je kratkotrajni car kineske dinastije Liang. Bio je praunuk njenog osnivača cara Wua, odnosno najstariji unuk Xiao Tonga, krunskog princa umrlog 531. Imao je dva brata po imenu Xiao Qiao (蕭橋) i Xiao Jiu (蕭樛). Njegov otac Xiao Huan je umro prije nego što je Xiao Dong preuzeo vlast godine 551.. Ona je, međutim, bila čisto formalne prirode, jer je stvarnu vlast imao Hou Jing, pobunjeni general koji je godine 549. zauzeo prijestolnicu Jiankang. Dvije godine kasnije je, u nastojanju da potvrdi svoj autoritet, svrgnuo tadašnjeg marionetskog cara Jianwena. Kao i njegov prethodnik, Xiao Dong je bio Hou Jingova marioneta. To, međutim, Hou Jingu nije bilo dovoljno te ga je nakon samo dva i pol mjeseca svrgnuo, proglasivši sebe carem nove dinastije Han. Protiv Hou Jinga se u međuvremenu formirala velika koalicija lojalista dinastije Liang, među kojima je bio Xiao Dongov prastric Xiao Yi. Te snage, pod generalom Wang Sengbianom su godine 552. zauzele Jiankang. Tada je Xiao Dong zarobljen, a general Zhu Maichen (朱買臣), je pod Xiao Yijevom naređenju dao Xiao Donga i njegovu braću baciti u rijeku Yangtze gdje su se utopili.
**Yngve Lamberg** (Göteborg, 29. veljače 1912. – 3. listopada 1960.) bio je švedski rukometaš i reprezentativac. Lamberg je najpoznatiji po tome što je, zajedno s Hansom Theiligom, bio najbolji strijelac Svjetskog prvenstva 1938. godine, prvog ikad održanog svjetskog prvenstva u dvoranskom rukometu. Prema tadašnjoj strukturi igre, Lamberg je bio krilni napadač, što bi odgovaralo vanjskom igraču u suvremenom rukometu. Igrao je veliki i dvoranski rukomet.

Lamberg je karijeru započeo u danas ugašenom klubu Dala BK, gdje je igrao do 1930. godine. Tada prelazi u Sannu, gdje igra četiri godine prije nego 1934. godine prelazi u Redbergslids IK. Redbergslids IK je bio jedan od jačih klubova u tada novoformiranoj prvoj ligi Švedske, a Lamberg je s klubom osvajao naslove prvaka 1935. 1936. i 1939. godine. U sezoni 1936./1937. Lamberg je bio najbolji strijelac lige. Nastavio je igrati i tokom turbulentnih 40-ih godina, a dostupni podaci prate njegovu karijeru zaključno s 1943. godinom, mada postoje izvori koji navode da je igrao sve do 1947. godine.

Za reprezentaciju Švedske igrao je i u velikom rukometu (6 utakmica, 12 golova) i u dvoranskom rukometu. Debi u dvorani imao je 27. veljače 1935. godine protiv Danske, a najzapaženiji rezultat mu je brončana medalja s prvog Svjetskog prvenstva u dvoranskom rukometu iz 1938. godine, na kojem je ujedno bio i najbolji strijelac zajedno s Hansom Theiligom. Posljednji evidentirani nastup za reprezentaciju imao je 1941. godine u utakmici protiv Trećeg Reicha.

Za života mu je uručena nagrada "Veliki dečko". Umro je 3. listopada 1960. godine.
*Za ostale upotrebe, v. Zhu Yi.*
**Zhu Yi** (朱异) (483 – 16. februar 549), kurtoazno ime **Yanhe** (彥和), je bio kineski velikodostojnik u službi dinastije Liang. Odrastao je u porodici nižeg lokalnog službenika, ali je intelektualnim sposobnostima privukao pažnju Shen Yuea, ko-premijera na dvoru cara Wua, koji ga je 503. uzeo u službu. Godine 524. je nakon Shenove smrti preuzeo njegove dužnosti, a nakon smrti drugog ko-premijera Xu Miana 535. postao *de facto* premijer i jedina osoba od carevog povjerenja. Tada je sve više do izražaja dolazila njegova sklonost korupciji i nepoštenje. Godine 547. je njegov pokušaj da izigra Hou Jinga, odmetnutog generala države Istočni Wei koji se stavio u službu dinastije Liang, doveo do pobune u kojoj je prijestolnica Jiankang stavljena pod opsadu Hou Jingovih trupa. Iako je Hou Jing ponudio prestanak pobune u zamjenu za Zhu Yijevu glavu, car je to odbio i opsada se nastavila. Tokom nje je Zhu Yi preminuo.

Napomena
--------

1. ↑  兩千年中西曆轉換
**Zlata Petković** (Svrljig, 11. februar 1954 — Beograd, 3. decembar 2012) je bila srpska glumica, kao i bivša Mis Jugoslavije. Bila je supruga kompozitora Aleksandra Sanje Ilića.

Biografija
----------

Zlata Petković je rođena u Svrljigu 11. februara 1954. Osnovnu školu završila je u Smederevu, a gimnaziju je pohađala u Smederevu i vanredno u Zagrebu. Nakon jedne audicije 1970. Zlati je ponuđeno da učestvuje na izboru za najlepšu tinejdžerku Jugoslavije u Zagrebu, na kom je izabrana za prvu pratilju, što joj je omogućilo da ode na svetski izbor za najlepšu tinejdžerku u Tokiju, na kom je izabrana za *Mis fotogeničnosti.*

Učestvovanje na izboru za najlešu tinejdžerku joj je donelo i prvu filmsku ulogu u filmu Milana Jelića „Bubašinter".

1971. godine učestvovala je na izboru za Mis Jugoslavije.

Fakultet dramskih umetnosti u Beogradu upisala je nakon završetka srednje škole, a kolege na klasi su joj bili Bogdan Diklić, Ljiljana Stjepanović, Snežana Savić, Ivica Klemec, Radoš Bajić i Lazar Ristovski. Nakon diplomiranja, reditelj Aleksandar Đorđević joj je ponudio ulogu Marije u filmu i seriji Povratak otpisanih.

Umrla je u Beogradu 3. decembra 2012. godine u 58. godini života, sedam dana pošto je doživela moždani udar. Sahranjena je 6. decembra 2012. na Novom groblju u Beogradu, a istog dana održana je komemoracija na Sceni „Bojan Stupica" u njenom matičnom Jugoslovenskom dramskom pozorištu.

Tokom svoje karijere Zlata se oprobala i kao TV voditeljka. Tokom 1980-ih godina, sa pevačima Predragom Cunetom Gojkovićem i Predragom Živkovićem Tozovcem, vodila je muzičku emisiju *Folk parada*.

Filmografija
------------

|  |
| --- |
| **Filmografija glumice Zlate Petković**  |
| God. | Naziv | Uloga |
| 1970.-te |
| 1971. | Bubašinter | Dušica |
| 1974. | Otpisani | Marija |
| 1974. | Otpisani | Marija |
| 1975. | Slučaj šampiona |  |
| 1975. | Momčine |  |
| 1976. | Povratak otpisanih | Marija |
| 1976. | Vagon li | Mlada žena |
| 1976. | Grlom u jagode (serija) | Lepa |
| 1978. | Bravo maestro | Sonja |
| 1978. | Povratak otpisanih (TV serija) | Marija Simeunović |
| 1979. | Partizanska eskadrila | Jelena |
| 1979. | Kakav dan |  |
| 1980.-te |
| 1981. | Stari Beograd |  |
| 1981. | Bila jednom ljubav jedna |  |
| 1982. | Sabinjanke | Medicinska sestra |
| 1982. | Priče preko pune linije |  |
| 1984. | Dr | Klara |
| 1984. | Ulični pevači (serija) |  |
| 1984. | Formula 1 |  |
| 1989. | Mister Dolar (TV) | Gospođa model Patu |
| 1990.-te |
| 1990. | Iza zida |  |
| 1991. | Tuce svilenih čarapa |  |
| 1991. | Holivud ili propast |  |
| 1998. | Kod Lude ptice (serija) |  |
| 2000.-te |
| 2008. | Ljubav i mržnja (serija) | Natalija |
| 2010. | Selo gori, a baba se češlja (TV serija) | Doktorka |

Izvori
------

1. ↑  Umrla Zlata Petković („RTS" 3. decembar 2012.)
2. ↑  Glumica Zlata Petković sahranjena danas na Novom groblju („Politika", 6. decembar 2012)

Spoljašnje veze
---------------

* Zlata Petković na sajtu IMDb
* Umrla Zlata Petković („Blic", 3. decembar 2012)
**Zlatko Delić** (Drvar, 25. decembar 1959. – Banjaluka, 8. april 2018) bio je srpski psiholog i enigmata. Dobitnik je više priznanja iz oblasti enigmatike.

Biografija
----------

Delić je rođen 25. decembra 1959. godine u Drvaru. U rodnom gradu završio je osnovnu školu, a onda se preselio u Knin gdje završava tamošnju gimnaziju. Još kao srednjoškolac počeo je da izrađuje enigmatske ukrštene riječi (križaljke), a prvu takvu mu je već 1976. objavio popularni zagrebački časopis „Vikend". Nakon srednje škole dolazi u Banjaluku gdje uspješno završava fakultet sa stečenim zvanjem diplomiranog psihologa.

Veći dio svog životnog vijeka Delić je proveo u Kninu. Nakon sloma Srpske Krajine, seli u Banjaluku, u kojoj će provesti ostatak života. Uspješno je gradio obje karijere i onu na polju psihologije, i onu na polju enigmatike. Kao psiholog, često je pisao kolumne za štampane medije, ili bi gostovao u različitim elektronskim medijima gdje je iznosio svoje analize društvenih pojava i fenomena.

Četiri i po decenije Delić se bavio i enigmatikom. Kao enigmata objavio je više od 8.000 radova (najčešće križaljki, premetaljki i rebusa) u raznim enigmatskim i drugim poznatim časopisima i novinama, kao što su: *Orbis*, *Vijesnikov kviz*, *Novosti Enigma*, *Politika*, *Huper*, izdanja banjalučke *Bine* – *Skandi Rubikon*, zvornička *Zagonetka*, *Slobodna Dalmacija*, *Eureka*, Čvorova izdanja, požarevački *Kviz*, izdanja EK *Piramida* iz Novoga Sada, te *Iks*, *Skerco* i *Bravo skandi* iz Beograda i drugi.

Za svoje ukršene riječi (križaljke) dobio je brojne nagrade, a objavljivao ih je pod pseudonimima „Ludi Maks", „Vinsent Vega", „Psiho", „Delija", „Psihodelija" i drugi. Bio je učesnik brojnih enigmatskih susreta i konkursa. Zastupljen je u knjizi „Istaknuti srpski enigmati", Ivice Mlađenovića (iz 1999) i „Leksikonu srpskih enigmata", Miroslava Lazarevića i Jovana Vukovića (iz 2007), a spominje se i u „Adresaru zagonetača Jugoslavije" (iz 1984. godine).

Bio je član mnogih enigmatskih udruženja, kao što su: bjelovarski „Čvor", EK „Braničevo" iz Požarevca kao i Enigmatskog saveza Srbije. Pamti se i njegovo učešće u Kikindi u pravljenju najveće križaljke na svijetu, duge čak 120 metara, koja je nezvanični Ginisov rekord.

Hobiji ovog enigmate, bili su i prevođenje stripova sa engleskog jezika, kao i film.

Vikipedija
----------

U posljednjim godinama Delić je bio aktivan urednik vikipedije na srpskom jeziku. Najpre pod pseudonimom **Zdelic** (2005–2007), a zatim i kao **Sly-ah** (2008–2018), gdje je dao značajan doprinos istoj, naročito na polju transkripcija stranih imena na srpski jezik. Paralelno sa ovim, Delić je sastavljao i svoje, kako je sam govorio, životno djelo – „Rječnik transkipcija", koji nažalost, nikad nije završio. Posljednju svoju izmjenu na vikipediji napravio je samo dva dana prije svoje smrti 6. aprila 2018. godine.

Smrt
----

Delić je iznenada preminuo 8. aprila 2018. godine u svojoj 58-oj godini. Iza sebe je ostavio suprugu i troje djece. Sahranjen je 12. aprila 2018. na novom groblju „Vrbanja" u Banjaluci.
**Robert Georges Nivelle** (Tulle, 15. listopada 1856. – Pariz, 22. ožujka 1924.) je bio francuski vojni zapovjednik koji je služio u Bokserskom ustanku i Prvom svjetskom ratu. Nivelle je bio izrazito sposoban zapovjednik i organizator artiljerije na razini regimenti i divizija, ali njegova karijera obilježena je katastrofalnim krahom njegove ofenzive u proljeće 1917. godine.

Rođen u Tulleu, Nivelle je 1878. godine diplomirao na *École Polytechnique*. Početak njegove vojne karijere obilježen je službama u artiljerijskim jedinicama u Indokini, Alžiru i Kini, samo da bi u listopadu 1914. godine, nedugo nakon početka Prvog svjetskog rata, bio imenovan brigadnim generalom. Tokom 1916. naslijedio je Philippea Pétaina na mjestu zapovjednika Druge armije u bitci za Verdun. Njegovi snažni artiljerijski protunapadi omogućili su Francuskoj da u samo par mjeseci vrati sva područja koja su Nijemci osvojili tokom prethodnih šest mjeseci. Ipak, general Charles Mangin i on već su bili optuženi da su nepotrebno žrtvovali previše života u Verdunu.

U prosincu 1916. na krilima uspjeha u Verdunu, Nivelle je unaprijeđen u vrhovnog zapovjednika francuskih trupa na Zapadnom frontu, gdje je naslijedio Josepha Joffrea. U izboru mu je pomogla njegova uvjerljivost kod francuskih i britanskih političkih lidera, kao i izvrsno poznavanje engleskog jezika. Nivelle je izjavio kako je uvjeren da njegove metode kod Verduna mogu pobijediti rat, a tadašnji britanski premijer David Lloyd George je zdušno podržao njegovu taktiku frontalnih napada te je britanske trupe u Francuskoj stavio pod Nivelleovu komandu. Ipak, Nivelle je s vremenom gubio podršku svojih časnika. Kontroverzna Nivelleova ofenziva započeta je u travnju 1917. godine na putu *Chemin des Dames* u manje od mjesec dana doživjela je katastrofalan i sramotan neuspjeh. Proboj na Zapadnom frontu nije ostvaren, a Francuska je pritom izgubila gotovo 200,000 ljudi. Posljedica toga bila je masovna pobuna koja je zahvatila gotovo polivicu Francuske vojske tako da ista tokom sljedećih mjeseci nije vodila nikakvu važniju ofenzivu.

Nivelle je u svibnju 1917. smijenjen s mjesta vrhovnog zapovijednika i poslan u Sjevernu Afriku. Naslijedio ga je Philippe Pétain. Nivelle se u Francusku vratio po završetku Prvog svjetskog rata, a umirovio se 1921. godine. Unatoč neuspjehu, dodijeljen mu je Veliki križ Legije časti. Umro je 22. ožujka 1924. godine u svom krevetu u Parizu. Pokopan je u muzeju *Les Invalides*.
**Robert Franklin Stroud** (28. januar 1890 – 21. novembar 1963), poznat i pod nadimkom "**Ptičar iz Alcatraza**" (engleski: ) bio je američki kriminalac, poznat po tome što je za vrijeme izdržavanja zatvorske kazne postao stručnjak za ornitologiju.

Stroud je rođen u Seattleu, odakle je u dobi od 13 godina pobjegao od oca koji ga je zlostavljao. Nakon nekoliko godina je došao u Aljasku (tada federalnu teritoriju SAD) gdje je postao svodnik i godine 1909. ubio barmena koji je bio napao jednu od njegovih prostitutki. Za taj je zločin osuđen 12 godina u federalnom zatvoru. Tamo je stekao reputaciju izuzetno nasilnog i opasnog zatvorenika, pa je 1912. osuđen zbog teške tjelesne povrede, a 1916. je zaklao čuvara. Zbog toga je osuđen na smrt, ali mu je majka uspjela ishoditi pomilovanje od predsjednika Wilsona te je kazna preinačena u doživotni zatvor; kao ustupak T. W. Morganu, upravniku federalnog zatvora Leavenworth koji se pomilovanju protivio, prihvaćen je prijedlog da Stroud ostane u samici do kraja života.

Stroud je usprkos toga pronašao društvo zahvaljujući nekoliko kanarinaca koji su zalutali u njegovu ćeliju. O njima se počeo brinuti, a potom ih proučavati, koristeći knjige iz zatvorske biblioteke. Sa vremenom je počeo prikupljati i prodavati ptice, a godine 1933. je objavio knjigu *Diseases of Canaries*, koja je pozitivno ocijenjena od strane naučnika. Njegov posao i reputacija su mu, međutim, donijeli neprijateljstvo zatvorskih vlasti; disciplinski prekršaj, odnosno korištenje ornitološke opreme kako bi proizvodio zabranjeni alkohol je godine 1942. iskorišten kako bi bio poslan u zloglasni zatvor Alcatraz. Tamo mu, usprkos nadimku, nije bilo dozvoljeno držati ptice.

Priča o Stroudu je, pak, svejedno izazvala pažnju javnosti, pogotovo onog liberalnog dijela koji se zalagao za reformu zatvorskog sistema i Strouda volio isticati kao primjer uspješne rehabitilacije, odnosno da i najgori kriminalci, ako im se pruži prilika, mogu dati koristan doprinos društvu. Stroud Alcatraz nije napustio sve do 1959. godine, kada mu se pogoršalo zdravlje, te kada je poslan u federalnu zatvorsku bolnicu u Springfieldu u državi Missouri. Tamo je posljednje dane proveo surađujući sa tvorcima biografskog filma *Birdman of Alcatraz* gdje je njegov lik tumačio Burt Lancaster. 

Stroud se kasnije pojavio kao lik u dva televizijska ostvarenja posvećena historiji Alcatraza - mini-seriji *Alcatraz: The Whole Shocking Story* iz 1980. godine gdje ga je tumačio Art Carney i TV-filmu *Six Against the Rock* iz 1987 godine gdje ga je tumačio Dennis Farina.

Vanjske veze
------------

* Alcatraz History
* Crime Library Arhivirano 2007-04-27 na Wayback Machine-u
* *Stroud's Digest on the Diseases of Birds*
**Šandor Ebenspanger** (Novi Marof, 24. 1. 1868 - Zagreb, 11. 3. 1935), poznati zagrebački trgovac i poduzetnik.

Biografija
----------

*Dućan cipela Šandora Ebenspangera na uglu Jelačićeva trga i Ilice u Zagrebu. Šandor Ebenspanger je na slici krajnje lijevo, ispred ulaza u dućan.*Šandor Ebenspanger je rođen 24. 1. 1868 u Novom Marofu u židovskoj porodici Davida Sanzera i Josipe Ebenspanger. Bio je oženjen za Margrit Ebenspanger sa kojom je imao troje djece. Tokom života bio je vlasnik elegantnog i poznatog zagrebačkog dućana cipela koji je bio opremljeni poput salona, a nalazio se na uglu Jelačićeva trga i Ilice. Šandor je umro u Zagrebu 11. 3. 1935 i sahranjen je na židovskom dijelu groblja Mirogoj. Njegova supruga i djeca su uspjeli preživjeti Nezavisnu Državu Hrvatsku (NDH) i Holokaust. Šandorova supruga Margit se sa djecom skrivala na jednom od jadranskih otoka, da bi se po kapitulaciji Italije prebacili u Bari gdje je Margit umrla. Šandorova djeca su nakon Drugog svjetskog rata ostala živjeti u Italiji odn. jedna kćer je emigrirala u Brazil, a druge dvije su ostale živjeti u Italiji. 2012 godine Upravni i Vrhovni sud Republike Hrvatske su presudili da Šandorovi nasljednici imaju pravo na naknadu za oduzetu imovinu tokom SFR Jugoslavije bez obzira što Brazil s Hrvatskom nema sklopljen bilateralni sporazum po tom pitanju.

Literatura
----------

* Snješka Knežević, Aleksander Laslo (2011). *Židovski Zagreb*, Zagreb: AGM, Židovska općina Zagreb. ISBN 978-953-174-393-8
* Iveljić, Iskra (2007). *Očevi i sinovi (Privredna elita Zagreba u drugoj polovici 19. stoljeća)*, Zagreb: Leykam international. ISBN 978-953-7534-08-0
**Željko Šturanović** (rođen 31. 1. 1960. god. u Nikšiću - umro u Parizu 30.06 2014. godine) je bivši predsednik Vlade Crne Gore.
Završio je Pravni fakultet u Podgorici 1983. godine, kao student generacije. Radio je u Železari Nikšić na poslovima samostalnog referenta i šefa pravne službe. 

Od 1993. godine je bio u dva mandata poslanik u Veću građana Savezne Skupštine, gdje je u drugom mandatu bio šef poslaničke grupe DPS Crne Gore. Na izborima, aprila 2001. godine, izabran je za poslanika u Skupštini Republike Crne Gore sa liste DPS Crne Gore. Od 2. jula 2001. godine obavlja poslove ministra pravde u Vladi RCG. Predsednik je komisije za kadrovska pitanja u Vladi RCG. Član je predsedništva DPS Crne Gore. Živi u Nikšiću. Oženjen je i otac dvoje djece.

Vlada Željka Šturanovića je prva nakon osamostaljivanja Crne Gore 2006. Izglasana je u crnogorskom parlamentu 10. 11. 2006.

Početkom 2007. je objavljeno kako Željko Šturanović boluje od raka pluća. 31. januara 2008. je podnio ostavku, a na položaju ga je naslijedio Milo Đukanović. Nakon visegodisnje borbe sa bolescu, preminuo je 30.06.2014. godine u Parizu.

Vanjske veze
------------

* Vlada Republike Crne Gore Arhivirano 2007-01-22 na Wayback Machine-u
**Rut Čaterton** (engl. ), rođena 24. decembra 1892. godine u Njujorku, a preminula 24. novembra 1961. godine u Norvoku (Konektikat), je bila američka glumica, književnica i avijatičarka. Glumačku karijeru je otpočela na Brodveju prvo kao plesačica, potom kao glumica. Imala je uspeha u prvim zvučnim filmovima te bila nominovana za Oskare. Krajem 1930-ih se povukla sa filma kako bi se posvetila pisanju knjiga i pilotiranju avionom. Bila je bliska prijateljica Amelije Erhart, a nekoliko puta je samostalno preletela Atlantik.

Spoljašnje veze
---------------

***Ruth Chatterton*** na Wikimedijinoj ostavi

* Rut Čaterton na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 1868149108671768780008
* LCCN: n87896441
* ISNI: 0000 0000 8157 1411
* GND: 1208728202
* SUDOC: 180578162
* BNF: cb14673143g (podaci)
* NKC: xx0026686
* BNE: XX5123419

 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **glumcu ili glumici** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**San Francisco Indijanci**, pleme američkih Indijanaca u drugoj polovici 18. stoljeća nastanjeni oko 40 milja jugoistočno od San Antonia u Teksasu, na *Rancho de San Francisco*, gdje ih 1775. (njih 17) nalazi Juan Agustín Morfi, koji ništa ne zna o njihovom etničkom porijeklu. U Hodgeovom  *'Handbook of American Indians'* , nazivaju se *San Francisco Indians*, no u španjolskim dokumentima ovakvo se plemensko ime nigdje ne pojavljuje. 
Hodge prema lokaciji misli da bi San Francisco Indijanci mogli pripadati porodici Karankawan, ali i navodi da o njihovom jeziku nije ništa poznato. Thomas Nolan Campbell, antropolog koji je umro 2003. (u 95. godini života) takđer ništa ne govori o njihovoj jezičnoj pripadnosti.

Literatura
----------

* Frederick Webb Hodge, ed. Handbook of American Indians North of Mexico (2 vols. Washington: GPO, 1907, 1910; rpt. New York: Pageant, 1959).
* J. A. Morfi, Viaje de indios y diario del Nuevo México (Mexico City: Bibliofilo Mexicanos, 1935). Robert S. Weddle and Robert H. Thonhoff, Drama and Conflict: The Texas Saga of 1776 (Austin: Madrona, 1976).

Vanjske poveznice
-----------------

* San Francisco Indians
**Saúl Gustavo Lisazo Ozcoidi** (1. lipnja 1956.) je argentinski glumac i bivši nogometaš.

Biografija
----------

### Privatni život

Saúl Gustavo Lisazo Oscoidi je rođen u obitelji šestero braće i sestara. Otac mu je preminuo kada je Saúl imao 12 godina. U Španjolskoj je upoznao svoju sadašnju suprugu, bivši model Monicu Viedmu. Par ima dvoje djece, kćer Paulu (1999.) i sina Martina (2003.).

### Nogometna karijera

Lisazo se u djetinjstvu najviše posvećivao nogometu, te se njime počeo profesionalno baviti u Sarmientu. Igrao je za Atlantu u Argentini, KSK Beveren i KV Mechelen u Belgiji, kao i u Juventusu u Brazilu. Zbog teške ozljede koljena, Saúl je morao napustiti svijet nogometa. 

### Glumačka karijera

1983. godine postao je model.

1988. počeo je studirati dramsku umjetnost u Španjolskoj na akademiji argentinske glumice Cristine Rotte. Nakon dvije i pol godine pripreme, svoje umijeće prvi je put pokazao u filmu "Povratak na otok s blagom". Tijekom ranih 90-ih, Saúl je otputovao u Mexico City gdje je bio lice kampanje jedne kompanije. Paralelno je nastupao u kazališnim predstavama kao što su "La Fierecilla Domada" i "Tartufo".

Prvu ulogu u telenoveli ostvario je 1990. kada ga je meksička glumica Lucía Méndez pozvala u svoju novu telenovelu "Amor de Nadie". Nakon te uloge, uslijedile su brojne uloge protagonista u ostalim Televisinim telenovelama kao što su "Pravo na rođenje", "Zlatni kavez", "Acapulco, dušom i tijelom" itd. Nakon par godina pauze, telenovelama se vratio 2010. ulogom bogatog poduzetnika u Telemundovoj telenoveli "Klon".

Filmografija
------------

### Uloge u telenovelama

* "El rostro de la venganza" kao Ezekjel (2012.)
* "El octavo mandamiento" kao Hulijan San Miljan (2011.)
* "Capadocia" kao Javier (2010.)
* "Klon" kao Leonardo Ferrer (2010.)
* "Mientras haya vida" kao Héctor Cervantes (2007.-2008.)
* "Zemlja strasti" kao Francisco Contreras (2006.)
* "Ciganke" kao Juan Domínguez (2004.)
* "Pravo na rođenje" kao Aldo Drigani (2001.)
* "Za tvoju ljubav" kao Marco Durán (1999.)
* "El niño que vino del mar" kao Don Alfonso Cáceres de Ribera 'Duque de Oriol' (1999.)
* "Vivo por Elena" kao Juan Alberto (1998.)
* "Zlatni kavez" kao Alex Moncada (1997.)
* "Acapulco, dušom i tijelom" kao David Montalvo (1995.)
* "Bajo un mismo rostro" kao Teodorakis (1995.)
* "El día que me quieras" kao Miguel (1994.)
* "Prisionera de amor" kao José Armando (1994.)
* "Tenías que ser tú" kao Alejandro (1992.-1993.)
* "Amor de nadie" kao Luis (1990.-1991.)

### Televizijske uloge

* "Capadocia" (2008.)
* "¿Qué nos pasa?" (1998.)

### Filmske uloge

* "Ladrón que roba a ladrón" kao Moctesuma 'Mocte' Valdez (2007.)

Vanjske veze
------------

* Saúl Lisazo na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 31774551
* LCCN: no2007059457
* ISNI: 0000 0000 5115 1782
* BNE: XX5597916

 |
**Mana** je grad i općina u Francuskoj Gvajani od 11,605 stanovnika koji se nalazi na sjeverozapadu zemlje u Arondismanu Saint-Laurent-du-Maroni.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mana se nalazi na lijevoj obali estuarija Rijeke Mane 4-5 km od Atlanskog oceana, udaljena 41 km jugoistočno od svog regionalnog centra Saint-Laurent-du-Maronija.

Teritorij općine je vrlo velik i uključuje 2/3 sliva Rijeke Mane i 46 km obale, između ušća Mane na zapadu i rijeke Organaba na istoku.

Mana na prvi pogled izgleda bijedno, jer ima malo zidanih zgrada (većina je drvena), ali ima dom zdravlja, par škola, dva koledža i mali aerodrom.

Historija
---------

Mana je nastala polovicom 19. vijeka kad su se u drevno selo Galibi indijanaca naselili netom oslobođeni robovi sa okolnih plantaža.

Za emancipaciju robova, zaslužna je opatica Anne-Marie Javouhey koja je 1828. došla u Mani sa svojiih 36 redovnica i organizirala radnu koloniju u kojoj je živjelo i radilo preko 700 bivših robova. Pod njezinim vodstvom je do njezine smrt 1851. podiguta je škola, bolnica i crkva. Anne-Marie je znatno unaprijedila poljoprivredu.

Otkriće zlata u gornem toku Mane [[1890, dovelo je do male zlatne groznice 

Građanski rat 1980-e u Surinamu doveo je do vala izbjeglica. Za njih je francuska vlada organizirala kampove. Kad se situacija smirila, jedan dio se vratio, ali se zbog ekonomske situacije ponovno vratio u Manu, tako da na teritoriju općine ima oko 1,000 bespravno podignutih objekata.

Tih godina došlo je iz Surinama i dosta pripadnika Naroda Hmong koji su do uveli sadnju riže, pa se ona danas uzgaja u pojasu uz ocean.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Mana in Cayenne*" (engleski). City population. Pristupljeno 28.12.2023.
2. 1 2 3 4  „*Mana*" (francuski). France, le trésor des régions. Pristupljeno 28.12.2023.
3. 1 2 3  „*Mana : une histoire, une géographie, un territoire*" (francuski). Mairie de Mana. Pristupljeno 28.12.2022.

Vanjske veze
------------

***Mana, Francuska Gvajana*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mairie de Mana* (službene stranice) ()
**Sečuanski cvrčić** (Locustella chengi), vrsta ptica iz roda cvrčića (Locustella) otkrivena 2015. godine od strane međunarodnog tima znanstvenika u središnjoj Kini. Prvi puta bila je zamijećena još u svibnju 1992. po osebujnoj pjesmi koja se sastoji od niskih tonova koji zvuče kao zujanje, nakon čega slijedi kraći cvokot, da bi je tek 2015. ponovno otkrili i DNK analizom utvrdilui da se radi o novoj vrsti.
Ime je dobila u čast po značajnom umrlom kineskom ornitologu Cheng Tso-hsinu (Zheng Zuoxin, 郑作新), osnivaču Prirodoslovnog muzeja u Pekingu, a otkriće je objavljeno u časopisu Avian Research.

Teško je uoćljiva jer su joj stanište guste plantaže čaja i grmlja. Naraste do 13 cm dužine a teži oko 10 grama. najbliži joj je srodnik *L. mandelli* s kojojm ima zajedničkog pretka otprije 850 000 godina.

***Sečuanski cvrčić*** na Wikimedijinoj ostavi

Wikivrste ima informacije vezane uz:
***Locustella chengi***

Izvori
------

1. ↑  New bird species discovered in China
2. ↑  Biologija: Otkrivena nova vrsta ptice!