recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Polinik predaje Erifili Harmonijinu ogrlicu. Atička crvenofiguralna oinochoe, oko 450–440. pne. pronađena u Italiji.
**Harmonijina ogrlica** (starogrčki: ) bila je, u grčkoj mitologiji, komad nakita koji je svim svojim vlasnicima donosio zlu kob. Ta je ogrlica igrala istaknutu ulogu u kikličkim epopejama koje su pripadale tebanskom ciklusu.

Mitologija
----------

Kad je Atena podarila Kadmu, sinu Agenorovom, vlast nad gradom Tebom, Zevs mu je dao za ženu Harmoniju, kćer Aresa i Afrodite. Njihovoj svadbi prisustvovali su svi bogovi, i to je bilo prvi put da su bogovi prisustvovali venčanju smrtnika. Kadmo je svojoj supruzi poklonio ogrtač i ogrlicu, koju je dobio ili od Hefesta ili od Europe. Ta ogrlica donela je nesreću svima koji su je posedovali. Prema drugim verzijama mita, Harmonija je tu ogrlicu dobila direktno od od nekog božanstva, možda od Afrodite ili od Atene. Neki su kazivali da je ogrlicu prokleo sam Hefest, njen tvorac, kako bi napakostio Hermoniji, koja se rodila iz vanbračne veze njegove supruge Afrodite s Aresom.

Polinik, koji je nasledio tu ogrlicu, dao ju je Erifili, i to kao mito da bi ona nagovorila svog muža, Amfijaraja, da krene u pohod protiv Tebe. Preko Alkmeona, sina Erifilinog, ogrlica je došla u ruke Arsinoje (koja se u nekim verzijama mita zove Alfesibeja), potom u ruke Fegejevih sinova, Pronoja i Agenora i, naposletku, u ruke Alkmeonovih sinova, Amfotera i Akarnana, koji su je ostavili kao zavetni dar u hramu Atene Pronoje u Delfima. Pausanija, pak, kaže da su ogrlicu u Delfima posvetili Fegejevi sinovi, a ne Alkemonovi. Ta orglica ― odnosno ono što se smatralo Harmonijinom ogrlicom ― čuvana je u svetilištu Atene Pronoje u Delfima još u doba svetog rata u 4. veku pne. kad ju je iz hrama odneo bezobzirni fokidski vođa Fualo i poklonio je svojoj ljubavnici. Ona ju je neko vreme nosila, no naposletku je njen najmlađi sin poludeo i podmetnuo požar u kući, u kome mu je majka poginula i sve njeno blago uništeno.

Prema Higinu, ono što je Harmonijinom potomstvu donelo prokletstvo nija bila ogrlica, već njen ogrtač, "umočen u zločin", koji su Harmoniji dali Hefest i Atena.

Magična moć i izgled
--------------------

Govorilo se da Harmonijina ogrlica podaruje večnu mladost i lepotu svakoj ženi koja je nosi. Zato su za tom ogrlicom žudele mnoge žene iz tebanske kraljevske porodice. Premda u izvorima ne postoji definitivan opis toga kako se ova ogrlica zamišljala, grčki pisci obično su kazivali da je bila od fino kovanog zlata, da je imala oblik dve zmije čija su otvorena usta činila kopču te da je bila optočena raznim draguljima.

Literatura
----------

* Schmitz, Leonhard (1867), „Harmonia (1)",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.

Vanjske veze
------------

* Michael Stewart, *Greek Mythology: From the Iliad to the Fall of the Last Tyrant* Arhivirano 2013-01-29 na Archive.is-u ()
* *Theoi Project* ‒ Harmonia ()
* Carlos Parada, *Greek Mythology Link*, Robe & Necklace of Harmonia Arhivirano 2007-02-08 na Wayback Machine-u ()
**Kinounchepirini** (Kinounchepirine, Keinouche, Kinonche, Pickerel, Pike; vjerojatno su identični sa skupinom Quenongebin) /od "Kinounche" Anishnaabemwin riječ za  *'pike'*  i "irini" ili "inni",  *'people'* , = *the Pike People* ./ jedna od bivših bandi pravih Algonquin Indijanaca čiji je najpoznatiji dom bio duž donjeg toka rijeke Ottawa, nešto niže od otoka Allumette. 

Negdje iza 1650. oni se priključuju Ottawama i postaju jedna od njihovih glavnih bandi, poznatih pod imenom Keinouche. Godine 1658. žive duž sjeverne obale jezera Huron. Između 1660. i 1670. sa Kiskakon i Sinago Ottawama priključuju se misiji Shaugawaumikong (Zhaagawaamikong, francuski, Chegoimegon) današnji Bayfield, na južnoj onali jezera Superior. 

Godine 1670-71. vraćaju se na Mackinaw, a neki prelaze i na otok Manitoulin, gdje će barem dio njih biti priključen bandi Sable Ottawa .

Izvori
------

1. ↑  „Darlene Johnston, Great Lakes Aboriginal History in Cultural Context". Arhivirano iz originala na datum 2012-12-09. Pristupljeno 2012-12-09.
2. ↑  Hodge
**Gwanggaeto Veliki od Goguryeoa** (374–413) (vl. 391–413) bio je devetnaesti monarh Goguryeoa, najsjevernijeg od Tri kraljevstva Koreje. Njegovo puno posthumno ime se može grubo prevesti "Najveći kralj, širitelj teritorija na veliko, sahranjen u Gukgangsangu", a što se ponekad krati na Hotaewang or Taewang. Izabrao je *Yeongnak* za svoje ime ere, te se za vladavine zvao **Yeongnak Veliki**.

Pod Gwanggaetom je država Goguryeo ponovno postala jednom od velikih sila istočne Azije. Do smrti kralja Gwanggaetoa pod vlašću države Goguryeo se nalazila sva teritorija između rijeka Amur i Han, odnosno dvije trećine suvremene Koreje, Mandžurija, kao i dijelovi današnjeg Primorskog kraja u Rusiji te Unutrašnja Mongolija.

Godine 399. se država Silla pokorila kao vazal državi Goguryeo kako bi se zaštitila od države Baekje. Gwanggaeto je potom zauzeo prijestolnicu Baekjea u današnjem Seoulu te tako i Baekje načinio svojim vazalom. Mnogi smatraju kako je Goguryeo pod Gwangagetoom predstavljala jedini slučaj ujedinjenja svia Tri kraljevstva.

Gwanggaetoova postignuća su zabilježena na Gwanggaetovoj steli, postavljenoj kraj njegovog groba u Ji'anu duž suvremene kinesko-sjevernokorejske granica. Ona predstavlja najveću uklesanu stelu na svijetu.

Eksterni linkovi
----------------

***Gwanggaeto Veliki od Goguryeoa*** na Wikimedijinoj ostavi

* () Campaigns of Gwanggaeto The Great Arhivirano 2012-12-05 na Archive.is-u
* Picture of Gwanggaeto The Great
* () An Attempt to Reconstruct the King's Southerly Conquest
* ()  Arhivirano 2012-04-26 na Wayback Machine-u

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Gogugyang** | **Kralj Goguryeoa**391 – 413 | Slijedi:**Jangsu** |
**Bitka na Savi** se odigrala godine 388. između snaga istočnog rimskog cara Teodozija I na jednoj, i zapadnog rimskog uzurpatora Magnusa Maksima na drugoj strani. Magnus Maksim se 383. pobunio protiv tadašnjeg zapadnorimskog cara Gracijana, koji je iste godine ubijen; to je Maksimu omogućilo da zauzme sva područja Zapadnog Carstva osim Italije, no i odatle je 387. protjerao Gracijanovog brata i nasljednika Valentijana II. On se za pomoć obratio Teodoziju koji je pokrenuo veliki pohod. U dolini rijeke Save je došlo do velikog okršaja gdje se u redovima Maksimove vojske borio veliki broj Germana, dok je Teodozije u vojsci imao Gote, Hune i Alane. Teodozije je odnio prevagu; Maksim se povukao u Akvileju gdje se našao pod opsadom i prisiljen na predaju. Pogubljen je 28.9. 388. čime je završio još jedan građanski rat. Valentijan II se vratio na prijestolje u Zapadno Carstvo.

Izvori
------

* Schmid, Walter; Emona, Vienna 1913 (COBISS)
* The History of the Decline and Fall of The Roman Empire Arhivirano 2013-01-13 na Archive.is-u by Edward Gibbon
* For more sources see talk page

1. ↑   An Online Encyclopedia of Roman Emperors
Prof. dr. **Besim Spahić** (rođen 1953) je doktor komunikologije i redovni profesor Fakulteta političkih nauka u Sarajevu. 

Rođen je 1953. godine u Travniku. Počeo je raditi kao novinar na RTV Sarajevo. Poslije dvije i po godine rada u ovoj medijskoj kući, prešao je na Fakultet političkih nauka u Sarajevu, na odsjek za žurnalistiku. Tokom Rata u BiH, Spahić je živio u Ljubljani radeći kao kreativni direktor u agenciji „Studio Marketing".

Jedan je od najznačajnijih teoretičara s područja političkog marketinga u regiji. Bavi se publicistikom i teorijom kulture. Do sada je objavio niz knjiga iz tih oblasti; napisao je 18 knjiga iz oblasti reklame, političkog komuniciranja, političkog i kulturnog marketinga i sl. oblasti, te bio koautor još pet.

Kao slobodni umjetnik potpisuje različite muzičke, teatarske i književne projekte. Pisao je i pjesme za mnoge muzičke zvijezde sa prostora svoje domovine (Nikša Bratoš, Seid Memić Vajta, Giuliano i dr.). Tečno govori francuski, slovenski, italijanski i engleski jezik.

Spahić je marta 2012. privukao pažnju javnosti nakon predavanja koje je održao u Kaknju a kojim oštro kritikuje stanje u Bosni i Hercegovini i poziva na prevazilaženje etno-religijske podijeljenosti.
**Juričica** (lat. *Carduelis cannabina*) je ptica iz porodice zebi.

Opis
----

Ptica je velika 13 cm s rasponom krila oko 25 cm i teška 21 grama. Tijelo je vitko s dugim repom i kratkim, sivim kljunom. Krila i leđa su smeđi, a trbuh bjelkast. Odrasli mužjaci mogu se lako prepoznati po crvenkastom vrhu glave i crvenim prsima koje u jesen postaje svjetlije dok je ostali dio glave sivkast. Vjerojatno ženku privlači svojim raskošnim perjem. Odrasle ženke i mladunci koji su stari nekoliko dana nemaju crvenog perja po prsima ni na vrhu glave te im je glava sivkasto-smeđa. Mladunci se od odraslih ženki razlikuju po svojim tamnosmeđim perjem koje je kod ženki svijetlosmeđe.

### Prehrambene navike

Juričica svojim kratkim, ali oštrim kljunom jede kukce, sjemenke i mahunarke.

### Stanište i rasprostranjenost

Mužjak (lijevo i ženka (desno)
Živi većinom u niskim grmovima i na tlu. Raširena je po cijeloj Europi, srednjoj Rusiji i Africi. Ponekad je se viđa i na Grenlandu, Nepalu i u Mongoliji. U nekim zemljama njezin broj se smanjio, a u nekim i znatno povećao.

### Razmnožavanje

Ženka sagradi gnijezdo u niskom grmu te u gnijezdo snese 4-7 jaja veličine 13x18 mm i na njima leži otprilike 2 tjedna te se izlegu mladi ptići koji su goli i bez perja. Mladunci ostaju u gnijezdu nekoliko dana. Nakon nekog vremena, dobiju smeđe perje i dosta su slični vrapcu. Ponekad sagradi gnijezdo i u nečijem vrtu te se ne boji blizine čovjeka.

Mužjak s karakterističnim crvenim prsima ljeti
### Glasanje

Glasa se vrlo živopisnim cvrkutanjem koje ima različite melodije te se sastoji od raznih zvukova.

Podvrste
--------

Postoji nekoliko podvrsta juričice. To su:

1. *Carduelis cannabina bella*
2. *Carduelis cannabina autochthona*
3. *Carduelis cannabina guentheri*
4. *Carduelis cannabina cannabina*
5. *Carduelis cannabina harterti*
6. *Carduelis cannabina meadewaldoi*
7. *Carduelis cannabina mediterranea*

Galerija
--------

* ŽenkaŽenka
* MužjakMužjak
* Mlada juričicaMlada juričica
* Ilustracija juričiceIlustracija juričice
* Juričica (mužjak) na grančici drveta tijekom ljetaJuričica (mužjak) na grančici drveta tijekom ljeta
* Juričica u vrtuJuričica u vrtu
*

Eksterni linkovi
----------------

***Juričica*** na Wikimedijinoj ostavi

 
Wikivrste imaju podatke o:
***Carduelis cannabina***

* Članak o juričici ()
* Opis, slike i video o juričici Arhivirano 2007-12-27 na Wayback Machine-u ()
* Glasanje juričice Arhivirano 2007-09-29 na Wayback Machine-u
**Johana Špiri** (nem. *Johanna Spyri*; Hircel, 12. jun 1827 — Cirih, 7. jul 1901) bila je švajcarska književnica, autorka romana za decu *Hajdi*.

Biografija
----------

Rođena kao **Johana Luiz Hojzer**, ona je, kao mala, nekoliko leta provela u gradu Huru (Kanton Graubinden), mesto koje je kasnije koristila u svojim knjigama.

Godine 1852. Johana Hojzer se udala za Bernarda Špirija, advokata po struci. Za vreme boravka u Cirihu, počela je da piše o životu u zemlji. Njena prva knjiga, „A Note on Vrony's Grave", koja se bavi životom žene i porodičnim nasiljem, objavljena je 1880. godine. Sledeće godine objavljene su priče za odrasle i decu, među kojima je bio i roman „Hajdi", koji je napisala za samo četiri nedelje. „Hajdi" je priča o sirotoj devojčici koja živi sa dedom u švajcarskim Alpima i poznata je po živopisnim pejzažima švajcarskih Alpa.

Njen muž i sin jedinac, po imenu Bernard, umrli su obojica 1884. godine. Kako je ostala sama, posvetila se pisanju u dobrotvorne svrhe i napisala više od 50 priča pre svoje smrti, 1901. godine.

U aprilu 2010. godine, profesor, tražeći ilustracije dece, našao je knjigu iz 1830. godine napisanu od strane nemačkog profesora istorije, Hermana Adama fon Kampa, koju je Špiri možda koristila kao osnovu za svoju knjigu Hajdi. Ove dve priče dele mnoge sličnosti u pogledu radnje i slikovitosti. Špirin biograf, Redžin Šindler, rekao je da je verovatno Špiri bila upoznata sa pričom pošto je odrastala u porodici učenih roditelja, koji su imali pozamašnu biblioteku.

Galerija
--------

* Johana sa majkom i mlađom sestrom MetomJohana sa majkom i mlađom sestrom Metom
* Johana i Bernard 1852. godineJohana i Bernard 1852. godine
* Johana ŠpiriJohana Špiri
* Johana sa sinom BernardomJohana sa sinom Bernardom
* Špiri 1890. godineŠpiri 1890. godine
* Bernard ŠpiriBernard Špiri
* Grob Johane ŠpiriGrob Johane Špiri
**Simcha Jacobovici** (IPA izgovor: ) (Petah Tikva, 4.4. 1953. -) je nagrađivani i kontroverzni izraelski režiser i producent dokumentarnih filmova koji se prvenestveno bave židovskom historijom. Zajedno s Charlesom R. Pellgerinom je snimio kontroverznu knjigu *The Jesus Family Tomb: The Discovery, the Investigation, and the Evidence That Could Change History* (2007), prilog dokumentarnom filmu u produkciji Discovery Channela koji se bavi pronalaskom navodne grobnice Isusa Krista.

Jacobovici je rođen i odrastao u Izraelu, a danas živi u Kanadi. Blizak je suradnik Jamesa Camerona koji je osim *The Lost Tomb of Jesus* producirao i jedanko kontroverzni dokumentarni film *Exodus Decoded* koji nastoji dati naučno objašnjenje za događaje opisane u Knjizi Izlaska.

Filmografija
------------

* *Secrets of the Ancient World: James, Brother of Jesus?*
* *The Exodus Decoded*
* *Falasha: Exile of the Black Jews*
* *Deadly Currents*
* *Hollywoodism: Jews, Movies & the American Dream*
* *Quest for the Lost Tribes*
* *The Struma*
* *The Lost Tomb of Jesus*

Jacobovici je također bio tvorac i domaćin dokumentarne TV-serije *The Naked Archaeologist*.

Napomene i vanjski linkovi
--------------------------

* theexodusdecoded.com information on one of Jacobovici's films
* Simcha Jacobovici na sajtu IMDb
* Official Site for *The Lost Tomb of Jesus*
* Simcha Jacobovici Interview
Rijeka **Mananara** je rijeka u središnjem Madagaskaru duga 186 km, desna pritoka rijeke Betsiboke.*Mananara* izvire na centralnom platou, a potom teče na zapad prema Mozambičkom kanalu.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Mananara* izvire na južnim obroncima Gorja Anosiene, istočno od Antananariva potom teče u pravcu sjevera do grada Anjozorobea i njegove doline. Zatim skreće na zapad prema visoravni Mandrare u koju ulazi južno od Amboasarija. Kod mjesta Beraketa je izgrađena brana, i stvoreno akomulaciono jezero čije se vode koriste za navodnjavanje doline Behara.
*Mananara* prima s desne, čitav niz malih potoka i brzaca, sa južnih padina masiva Ivakoani, od kojih je najveći Andratina.

Mananara teče kroz tri velike doline; Alakamisi, Anjozorobe i Andakana, koje su odvojene kanjonima i velikim padom. U dolini Andakana uvire u rijeku Betsiboku i potom zajedno s njom u Mozambički kanal.

Ukupna duljina rijeke *Mananara* je oko 186 km, a površina njena sliva iznosi 16 760 km².

U šumama oko rijeke žive endemske vrsta lemura *crvenovrati lemur* (Varecia rubra) i *crno bijeli lemuri* (Varecia variegata)

Povezano
--------

* Rijeke Madagaskara

Izvori
------

1. 1 2  M. Aldegheri: Rivers and streams on Madagascar, na portalu google books (pristupljeno: 6. 9. 2011.)
2. ↑  „Introduction to the Ruffed Lemur". Arhivirano iz originala na datum 2010-10-30. Pristupljeno 2011-09-15.

Eksterni linkovi
----------------

* Madagascar Biodiversity and Conservation, Mananara River gallery forest, sa portala mobot.org ()

| * p
* r
* u
Rijeke Madagaskara |
| --- |
| Sliv Masiva Ambre | Irodo • Saharenana • Besokatra |  |
| Sliv Masiva Tsaratanana | Sjeverni Mahavavi • Sumbiruno • Maevarano • Bemarivo |
| Istočni sliv | Mananara • Mangoro (Onive) • Rianila • Maningori • Mananjari |
| Zapadni sliv | Sofia (Mangarahara • Anjoboni • Bemarivo) • Mahajamba • Betsiboka (Ikopa • Mananara) • Južni Mahavavi • Manambolo • Tsiribihina (Sakeni • Mania • Mahajilo) • Mangoki (Matsiatra • Mananantanana • Zomandao) • Onilahi |
| Južni sliv | Linta • Menarandra • Mandrare |
**Merk KGaA** je nemačka hemijska i farmaceutska kompanija. On posluje kao *EMD Chemicals* u SAD-u i Kanadi. Merk je takođe poznat kao *nemački Merk* i *Merk iz Darmštata*. On je osnovan u Darmštatu, Nemačka, 1668, što ga čini najstarijom hemijskom i farmaceutskom kompanijom. Merk je bio privatnom vlasništvu do 1995, kad je postao javna kompanija. Merk familija još uvek kontroliše većinu (≈70%) deonica kompanije.

Nakon Prvog svetskog rata, Merk je izgubio vlasništvo nad svojim stranim operacijama, među kojima je bila njegova Merck & Co. podružnica u SAD-u. Merck & Co. koji posluje kao Merck Sharp i Dohme (MSD) izvan SAD-a i Kanade, je nezavisna kompanija.

Merk KGaA posluje uglavnom u Europi, Africi, Aziji, Okeaniji i Latinskoj Americi. Pošto Merck & Co. poseduje prava na ime Merck u SAD-u i Kanadi, kompanija posluje pod imenom EMD Chemicals u Severnoj Americi. To ime je formirano od inicijala Emanuel Merk, Darmštat.

Literatura
----------

1. 1 2 3 4 5 6  „Annual Report 2010". Merck. Pristupljeno 21. 2. 2011.
2. ↑  *Das älteste Chemieunternehmen der Welt.* In: *Manager Magazin* 21 September 2006
3. ↑  M. Richter and I. Gomez: *Zum Verwechseln gleich.* In: *Financial Time Deutschland* 21 January 2010

Spoljašnje veze
---------------

* Merk KGaA
* Merk i MDMA
**„Ja, kad sam bila klinac, bila sam klinka"** je dokumentarni film iz 2013. godine koji govori o Goci, transrodnoj osobi iz Beograda. Film je snimila i režirala Ivana Todorović, montirala Jelena Maksimović, muziku je radio Draško Adžić, a obradu zvuka Danijel Milošević. Film je rađen u produkciji Akademskog filmskog centra DKSG, a podržan je od strane Ministarstva kulture Srbije, fonda Hartfekt i Rekonstrukcije Ženskog fonda.

Film je sniman u periodu od 2010. do 2012. godine, a tokom snimanja filma Goca se oblačila u muškoj odeći isključivo za potrebe filma. Takođe, tokom snimanja je počela uzimanje hormona na svoju ruku zbog toga što je bilo teško doći do dobrog lekara.

Radnja
------

Goca je transrodna žena u Beogradu, glavnom gradu zemlje u kojoj je zabranjeno organizovanje gej parade. Ona podiže ćerku koja je ustvari njena sestričina. Iako njen osamnaestogodišnji momak krade novac, ona rizikuje život i telo kao seksualna radnica. Ipak, Goca ga još voli i uspeva zadržati svoju vedru prirodu, bez predrasuda.

Nagrade
-------

Film je imao premijeru na Berlinale festivalu, a nakon toga je proglašen za najbolji dokumentarni film na festivalu Kratki Metar.

Na festivalu filmova jugoistočne Evrope (CEE fest) u Los Anđelesu, dokumentarni film je osvojio nagradu za najbolji kratki dokumentarni film. Film je takođe dobio i „No Limit Award", nagradu u specijalnoj kategoriji koja je na ovom festivalu prvi put dodeljena filmu iz regije koja se bavi temom ljudskih prava LGBT populacije.

Takođe, film je na Dokufest filmskom festivalu u Prizrenu proglašen za najbolji balkanski dokumentarac.

Izvori
------

1. ↑  „Film Ivane Todorović na Berlinalu" (sr-Latn-RS). B92.net.
2. ↑  Velagić, Emina (10. 10. 2013). „Razgovor sa Gocom, protagonisticom filma – Ja, kad sam bila klinac, bila sam klinka" (bošnjački). LGBTI.ba.
3. ↑  „Cinema City - Ja, kad sam bila klinac, bila sam klinka | 2013" (en). cinemacity.org.
4. ↑  „[Web JOŠ JEDNA NAGRADA ZA FILM "JA, KAD SAM BILA KLINAC, BILA SAM KLINKA""]. dksg.rs. [*mrtav link*]

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal LGBT***  |

* *Ja, kad sam bila klinac, bila sam klinka* na sajtu IMDb
Žak Fresko (desno) sa Roksan Medouz
**Pokret Cajtgajst** (engl. , nem. *Zeitgeist* - duh vremena) je organizacija čiji je cilj povećanje svesti društva o globalnim promenama i dešavanjima u svetu u cilju postizanja boljeg i ravnopravnijeg društva. Cajtgajst opisuje sebe kao „organizaciju za samostalnu održivost" i vidi sebe kao zajednicu ljudi koji imaju potrebu da menjaju trenutni nepovoljni društveni poredak putem edukacije i obrazovanja. Pokret Cajtgajst je inspirisan socijalnim odgovorom Pitera Džozefa u filmovima *Duh vremena* i *Zeitgeist: Addendum*

Koncept pokreta Cajtgajst
-------------------------

Glavni koncept pokreta je da svi svetski resursi, kao što su hrana i utočište, potrebe kao što su odmor i prevoz, treba da budu zajedničko nasleđe celog sveta.

Članovi pokreta Cajtgajst veruju da novac sprečava napredak i da monetarni sistem može samo da proizvodi dug koji bankari koriste da drže narode u finansijskom ropstvu.

### Ključne Tačke

  

**Ne postoje Političari**: Svaki građanin će moći slobodno da interveniše u politici svoje zemlje kroz direktne demokratije, čime se izbegava mogućnost korupcije Vlade.

**Ne postoji Novac**: Novac stvara institucije koje su prinuđene da se zaštite tako što blokiraju napredak (Federal Reserve), obrazac *pozajmljivanje/kamata* i razni krediti su sve funkcije ovog nesavršenog sistema koji stvara beskonačni dug i zaduživanje, što dovodi do potrebe za sve više rada, sve manje slobodnog vremena da bi se vratili dugovi. Proces se zove "ciklična potrošnja".

**Automatizacija**: Automatizacija je produktivnija od ljudskog rada i oslobađa čovečanstvo od monotonog posla.

**Veštačka Inteligencija**: Mašine su potrebne da bi donele objektivne odluke, dok su ljudska podložna raznim uticajima, željama i predrasudama. Mašine su potrebne da bi sačuvale informacije, dok je čovekova memorija ograničena.

**Ne postoji Vlasništvo**: Vlasništvo je neefikasano i neodrživo,ukida se u korist *univerzalnog pristupa resursima*, koje će biti omogućeno kroz obilje robe i usluga, čime se eliminiše potreba da se poseduje nešto.

**Ujedinjavanje globalne tehnologije**: Tehnologija na globalnom nivou je u stanju da nadgleda resurse planete u realnom vremenu. Svesno i efikasno korišćenje tehnologije na taj način dovodi do rešavanja problema u svetu.

**Naučna metoda**: Opšte upravljanje planete bi moglo biti vezano za metodologiju, a ne za pojedince (vođe, političare i bankare). To bi dovelo do odlučivanja naučnom metodom, a ne pretpostavkama.

Vidi još
--------

* Duh vremena

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična stranica pokreta u Srbiji Arhivirano 2012-01-05 na Wayback Machine-u
* Regional Chapters Arhivirano 2009-04-22 na Archive.is-u
* Projects & Teams Arhivirano 2010-10-12 na Wayback Machine-u
* Zday 2010 Review
* Zday 2009 Review by New York Times
* The Venus Project
* Zeitgeist Media Project Arhivirano 2018-11-04 na Wayback Machine-u
* Virtual Chapter Arhivirano 2010-03-11 na Archive.is-u
* Z-Day 2010 Archive Arhivirano 2010-10-08 na Wayback Machine-u
* Zeitgeist Movies
***Žena sa Ganga*** (fr. *La femme du Gange*) francuska je avangardna filmska drama u režiji i po scenariju Margerit Diras iz 1974. Radnja filma se odigrava sedamnaest godina nakon bala opisanog na početku Dirasinog romana *Zanesenost Lole V. Stajn* i godinama nakon događaja opisanih u romanima *Vice konzul* i *Ljubav*. Film ima avangardnu strukturu; pet glavnih likova se kreću kroz prazne prostore unutar i izvan hotela obučeni u bele i crne boje, dok dva ženska glasa komentarišu događaje. Ova dva glasa pripadaju drugom dijagetičkom nivou naracije u odnosu na junake filma. U skladu sa time na početku filma se gledaocima saopštava da su u pitanju dva filma, jedan zasnovan sa slikama i drugi zasnovan na glasovima. 
Nakon što je snimila film, Diras je izdala scenario ispunjen sa mnogobrojnim objašnjenjima i proširenjima osnovne strukture filma.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Katrin Seler | žena |
| Kristijan Balto | drugi muškarac |
| Žerar Depardje | muškarac sa plaže |
| Dioni Maskolo | putnik |
| Nikol His | devojčica |

Izvori
------

1. ↑  Barbara Halpern Martineau: *Woman of the Ganges La Femme du Gange or as the French say, Who‘s Marguerite Duras?*, (Pristupljeno: 23. april 2016)

Vanjske veze
------------

* *La Femme du Gange* na stranici Ciné-Ressources
* *La Femme du Gange* na IMDb-u ()
**Solarium Augusti** je bio sunčani sat u antičkom Rimu, poznat kao najveći sunčani sat antičkog svijeta. Godine 10. pne. ga je podigao car August, oostavivši 30 m visoki egipatski obelisk - danas poznat kao Obelisk Montecitorija - kao gnomon. Obelisk je bio postavljen na mramorno postolje, gdje su posebne brončane linije omogućavale očitavanje dijele dana ovisno o danu u kalendaru.

Plinije Stariji navodi kako je sat postao neprecizan još 40-ih godina n.e. Prema svjedočanstvima je ostao stajati sve do 7. vijeka, a nekoliko vijekova kasnije je srušen - zbog potresa, požara ili rata. Dijelovi sata su otkopani 1512. godine, a obelisk ponovno postavljen 1789. godine.

Eksterni linkovi
----------------

* Paul Zanker, "The Augustan Program of Cultural Renewal (part two) Arhivirano 2012-05-30 na Archive.is-u. The Solarium Augusti in the context of Augustan monuments.
* Project to construct a full-scale replica on the campus of the University of Oregon, Eugene
* "The Horologium of Augustus: a bibliography"
* *Horologium of Augustus*, part of the Encyclopædia Romana by James Grout
**Stalag Luft III** (skraćenica za *Stammlager Luft*; na njemačkom "Zarobljenički logor za zrakoplovce") bio je njemački zarobljenički logor koji se za vrijeme Drugog svjetskog rata od 1942. do 1945. nalazio u provinciji Donja Šleska, kraj grada Sagan (današnji Żagań u Poljskoj), oko 160 km jugoistočno od Berlina. Vodila ga je Luftwaffe, a u njemu su bili zatvoreni saveznički zrakoplovni oficiri; kroz logor je tokom postojanja prošlo 10.949 zarobljenika. Logor je postao poznat najviše zahvaljujući dva bijega zatvorenika. Prvi je izveden 19. oktobra 1943. godine kada su tri britanska zatvorenika uspješno pobjegli iz zatvora i preko Baltičkog mora stigli natrag u Britaniju. Drugi, mnogo spektakularniji i danas poznat kao "Veliki bijeg", se zbio 24/25. marta 1944. kada je iz logora uspjelo pobjeći 76 zatvorenika; od toga je 73 uhvaćeno, a 50 likvidirano po naređenju Adolfa Hitlera. Nakon rata je Royal Air Force proveo istragu za ratne zločine, što je rezultiralo sudskim procesom i pogubljenjem više od desetaka njemačkih vojnih i policijskih oficira.

Oba događaja su našla svoj odraz u popularnoj kulturi. Godine 1949. je Eric Williams, jedan od trojice sudionika prvog bijega, napisao knjigu *Goon in the Black*, koja je sljedeće godine postala predložak britanskog filma *The Wooden Horse*. Godine 1951. je Paul Brickhill, jedan od zatvorenika napisao knjigu *The Great Escape*, koja je 1963. godine postala temelj za istoimeni hollywoodski film sa Steveom McQueenom u glavnoj ulozi. I on, i kao TV-film *The Great Escape II: The Untold Story* iz 1988. godine su u velikoj mjeri stvarne detalje zamijenili fikcijom.

Vanjske veze
------------

***Stalag Luft III*** na Wikimedijinoj ostavi

* Żagań Museum web site
* Wooden horse escape kit Arhivirano 2013-05-12 na Wayback Machine-u presented to Imperial War Museum
* Interactive Map of the Tunnel "Harry" from website accompanying Nova documentary "Great Escape" first airing on PBS 5 June 2007
* B24.net
* StalagLuftIII.net Arhivirano 2008-11-21 na Wayback Machine-u
* Original Prisoner Log and Artwork from The Great Escape Arhivirano 2013-04-23 na Wayback Machine-u
* The Last Escape - John Nichol, Tony Rennell - 2002 Penguin UK Arhivirano 2014-02-20 na Wayback Machine-u
* The Story of Cy Eaton Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
* Oral history interview with Richard Andrews, a private in the U.S. Army that was held at Stalag Luft III Arhivirano 2012-12-12 na Archive.is-u from the Veterans History Project at Central Connecticut State University
* First hand account of Stalag Luft III by Wing Commander Ken Rees Arhivirano 2011-02-14 na Wayback Machine-u
* Great Escape (PBS Nova)
* "Shot After Escape" the names of those executed as reported in a May 1944 issue of *Flight*
* New publication with private photos of the shooting of the film "The Great Escape" & documents of 2nd unit cameraman Walter Riml
***67. sastanak Skupštine Kneževine Srbije*** je jugoslovenska TV drama u produkciji RTV Beograd emitovana 1977. godine. Po žanru je dokudrama, odnosno u njoj se rekonstruisana sednica Skupštine Kneževine Srbije održana 1875. godine u kome se odlučivalo o državnom budžetu, uključujući finansijsku pomoć beogradskom Narodnom pozorištu, a što je izazvalo žestoku raspravu. TV-dramu je režirao Arsenije Jovanović koji je napisao i scenario a sve po stenografskim beleškama Jovana Đorđevića i po arhivskim materijalima.

Sadržaj filma
-------------

Mesto radnje je u sali Rektorata Beogradskog univerziteta gde su se ovi događaji i odigrali. Radnja filma prati polemiku narodnih poslanika koji odlučuju da li će Kneževina Srbija dati Narodnom pozorištu 52.200 groša poreskih. Rasprava se rasplamsava i dovodi se u pitanje da li je pozorište potrebno Srbiji. Jedna grupa poslanika tvrdi da je pozorište bitan faktor u kulturnom prosvećenju Srbije (Milan Kujundžić, Vuja Vasić, Petar Srećković) kako bi ona pratila druge evropske zemlje i svoje susede, ali i počela ulaganje u svoju kulturnu istoriju. Druga grupa poslanika smatra da je pozorište luksuz (Nikola Krupežević, Adam Bogosavljević, Božić) u kome uživaju bogati, da trenutno nisu prilike da se razbacuje narodni novac na takve stvari i da u njega narod uopšte i ne ide iako ono u sebi nosi ime „narodno". Nosioci rasprave su ministar Stojan Bošković koji obrazlaže svoje napore da se pozorište očuva i Pop Đuričković koji se protivi ulaganju u pozorište. Ovu skupštinsku polemiku uporedo prati intervju sa upravnikom pozorišta Milanom A. Simićem. Na kraju rasprave predsednik skupštine stavlja na glasanje da li će se određeni novac dati pozorištu.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Rade Marković | Predsednik skupštine Dimitrije Jovanović |
| Branko Pleša | Ministar prosvete Stojan Novaković |
| Miloš Žutić | Upravitelj Narodnog Pozorišta Milan A. Simić |
| Miodrag Radovanović | Pop Đuričković |
| Danilo Bata Stojković | Nikola Krupežević |
| Slobodan Aligrudić | Vuja Vasić |
| Dragomir Felba | Milovanović |
| Marko Nikolić | Adam Bogosavljević |
| Milan Puzić | Radonja Nedić |
| Đorđe Jelisić | Milan Kujundžić Aberdar |
| Adem Čejvan | Jevrem Marković |
| Dragan Šaković | Petar Srećković |
| Petar Božović | Ilija Stojanović |
| Dragomir Čumić | Božić |
| Dušan Bulajić | Paja Vuković |
| Dušan Poček | Radovanović |
| Miroslav Duda Radivojević | Popović |
| Miodrag Krstović |  |
| Ivan Jagodić |  |
| Bogoljub Petrović |  |
| Goran Pleša |  |
| Vladimir Jevtović |  |
| Mladen Barbarić |  |
| Milutin Mićović |  |
| Goran Bukilić |  |
| Mile Stanković |  |

Spoljašnje veze
---------------

* *67. sastanak Skupštine Kneževine Srbije* na sajtu IMDb
**Šala** je jezero u Regiji Oromija, Etiopiji, udaljeno oko 230 km južno od glavnog grada Adis Abebe. Jezero je dio Nacionalnog parka Abijata-Šala

Geografske osobine
------------------

Jezero leži na nadmorskoj visini od 1,558 metara, južno od jezera: Abijata i Langano u Dolini velike rasjeline. Vulkanskog je porijekla okruženo stjenovitim crnim stijenama.
Najveći dio obale jezera je strm, ali postoje i plitke uvale sa pijeskom i blatom, poput susjednog jezera Abijata i na Jezeru Šala ima puno termalnih izvora iz kojih se diže para.

Jezero Šala je najdublje jezero od svih susjednih jezera iz grupe Gala (jezera Velike rasjeline), pokriva površinu od oko 32 900 ha, s najvećom dubinom od 266 m (prosječna dubina je 86 m).
Površinska temperatura vode iznosi od 21 °C - 27 °C, a pH vrijednost iznosi 9,7-10,1. Srednja koncentracija kisika iznosi 6,4 mg / L, a ukupna koncentracija otopljenih krutih tvari iznosi 16 500 mg / L. 

Jezero ima otoke koje koriste brojne ptice za svoja gnijezda. Na jezeru se nalazi najveća kolonija bijelih pelikana (oko 15 000) u cijeloj Africi. Voda jezera ima boju čaja i postoji visoka koncentracija soli, tako da ima okus sapunice, tako da je siromašna ribom. 

Osim oborinskih voda, jezero dobija vode iz dva stalna potoka i nekoliko sezonskih vodotoka, jezero nema odtok, i vodu gubi jedino isparavanjem.

Ekonomija
---------

Vode jezera pune su lužina koje se koriste za proizvodnju natrijevog karbonata. Procjenjene rezerve na jezeru Abijata, Šala i Čitu prelaze 460 milijuna tona.

Izvori
------

1. ↑  „Abyata-Shala Lakes National Park". Arhivirano iz originala na datum 2010-08-14. Pristupljeno 2010-10-10.
2. ↑  Current Exploration and Mining Arhivirano 2007-04-22 na Archive.is-u, Geological Survey of Ethiopia Web Page (pristupljeno 26. januara 2009.)

Eksterni linkovi
----------------

* shala stock images, Photographers Direct[*mrtav link*]
**Armin Meier** (1943 - 31. maj 1978) bio je njemački glumac, poznat po tome što je nastupao u filmovima svog ljubavnika Rainera Wernera Fassbindera. Karijeru je započeo nakon što je Fassbindera upoznao kao konobar u münchenskom gej baru Deutcshe Eiche. Meier i Fassbinder su se zajedno pojavili u jednom od polu-dokumentarnih segmenata omnibus filma *Njemačka u jesen* u kome raspravljaju o političkoj situaciji u tadašnjoj Zapadnoj Njemačkoj. Nedugo nakon toga su se posvađali i prekinuli vezu, a Meier je potom izvršio samoubistvo popivši pilule za spavanje. Fassbinder je tim događajem bio izuzetno teško pogođen, te je Meieru posvetio *In einem Jahr mit 13 Monden* kojeg će kasnije navoditi kao svoj "najosobniji film".

Filmografija
------------

* 1975: Angst vor der Angst
* 1975: Mutter Küsters’ Fahrt zum Himmel
* 1976: Ich will doch nur, daß ihr mich liebt
* 1976: Satansbraten
* 1976: Chinesisches Roulette
* 1977: Bolwieser
* 1978: Despair – Eine Reise ins Licht
* 1977: Eierdiebe
* 1978: Deutschland im Herbst
* 1978: Flammende Herzen
* 1978: Spiel der Verlierer

Vanjske veze
------------

* Armin Meier na sajtu IMDb
Vodopad Ulaan Tsutgalan
**Rijeka Orhon** (mongolski: , *Orkhon gol*) je rijeka u Mongoliji. Izvire u Hangajskim planinama Arhangaj aimaga i teče oko 1124 km na sjever prije nego što se ulije u rijeku Selengu koja dalje teče na sjever u Rusiju i Bajkalsko jezero. Orhon je duža od Selenge, što je čini najdužom rijekom u Mongoliji. Glavne pritoke Orhona su Tuul i Tamir.

U dolini se nalaze dva važna spomenika: ruševine Khar Balgasa, drevne prijestolnice Ujgurskog Kaganata i Karakorum, stara prijestolnica Mongolskog Carstva. 

UNESCO navodi dolinu Orhona kao lokalitet Svjetske baštine.

V. također
----------

* Spomenici Khöshöö Tsaidam

Literatura
----------

H. Barthel, *Mongolei-Land zwischen Taiga und Wüste*, Gotha 1990, p. 34f

„Сэлэнгэ мөрөн". *www.medeelel.mn*. Arhivirano iz originala na datum 2012-12-05. Pristupljeno July 16, 2007.

Eksterni linkovi
----------------

***Orhon*** na Wikimedijinoj ostavi

47°33′24″N 102°49′53″E﻿ / ﻿47.55667°N 102.83139°E﻿ / 47.55667; 102.83139
Papyrus 69 iz 3. veka, sa starom verzijom Evanđelja po Luki, moguće Markionovom.
**Markionovo evanđelje po Luki**, poznato i kao **Markionovo evanđelje**, predstavlja Markionovu verziju evanđelja po Luki s početka 2. vijeka.

Markionova verzija je dosta kraća, te se naučnici spore da li predstavlja izvorniju ili skraćenu verziju. U odnosu na kanonsko Evanđelje po Luki, Markionovom evanđelju nedostaje početak sve do 4:31, dakle pripopovest o Isusovom rođenju i detinjstvu. Markionovom evanđelju po Luki nedostaju i delovi koji govore o Isusovom ulasku u Jerusalim, raspeću i vaskrsenju.

Irinej optužuje Markiona da izostavlja sve što Isus iznosi o Ocu kao Stvoritelju. Tertulijan je prebacio Markionu da ne naučava Pismo svojim perom već svojim perorezom, izrezujući sve ono što nije u skladu s njegovim vlastitim idejama i merilima istinitosti.

Izvori
------

1. ↑  Clivaz, C. *The Angel and the Sweat Like 'Drops of Blood' (Lk 22:43–44): P69 and f13*, HTR 98 2005), p. 420
2. ↑  Irinej: ‘Protiv heresa’, I, 27, 2-4

Vidi još
--------

* Evanđelje po Luki
* Papyrus 69
* Markion
* Apokrif

Eksterni linkovi
----------------

* The Marcionite Research Library: contains a full text in English with hyperlinks to the reconstruction sources.
* Marcion: The Gospel of the Lord: five of the original total twenty-one chapters (in English)
* G.R.S. Mead, *Fragments of a Faith Forgotten* (London and Benares, 1900; 3rd edition 1931): pp. 241– 249 Introduction to Marcion
* History of the Christian Religion to the Year Two-Hundred by Charles B. Waite: It includes a chapter where he compares Marcion and Luke
* *Marcion and Luke-Acts: A Defining Struggle* by Joseph B. Tyson A case in favor of the view that the canonical Luke-Acts duo is a response to Marcion. Tyson also recounts the history of scholarly studies on Marcion up to 2006.
Primer prirodnog pseudočvora prisutnog u RNK komponenti ljudske telomeraze
Trodimenzionalna struktura pseudočvora ljudske telomerazne RNK. (A) štapići (B) osnova. Pdb fajl je baziran na 1YMO.
**Pseudočvor** je sekundarna struktura nukleinskih kiselina koja se sastoji od bar dve strukture matičnih petlji pri čemu je polovina jedne petlje interkalirana između polovina druge. Pseudočvor je inicijalno prepoznat u žutom mozaičnom virusu repe 1982. Pseudočvorovi se savijaju u trodimenzionalne konformacije s oblikom čvora, mada oni nisu pravi topološki čvorovi.

Predviđanje i identifikacija
----------------------------

Strukturna konfiguracija pseudočvorova nije podesna za bioračunarsku detekciju zbog svoje kontekstne senzitivnosti ili "preklapajuće" prirode. Uparivanje baza u pseudočvorovima je nepotpuno; drugim rečima, postoje bazni parovi koji se međusobno preklapaju u sekventnoj poziciji. To otežava predviđanje prisustva pseudočvorova u RNK sekvencama putem standardnih metoda dinamičkim programiranjem, koji koriste rekurzivnu sistem vrednovanja pri identifikaciji uparenih lanaca i konsekventno, većina njih ne može da detektuje bazne parove koji nisu ugneždeni. Noviji metod stohastičke bezkontekstne gramatike ima isti problem. Stoga, popularni metodi za predviđanje sekundarne strujture kao što su Mfold i Pfold ne nalaze strukture pseudočvora prisutne u upitnoj sekvenci; oni jedino identifikuju stabilniju od dve pseudočvorne petlje. 

Moguće je identifikovati ograničenu klasu pseudočvorova koristeći dinamičko programiranje, mada ti metodi nisu iscrpni i manje su primenljivi na duže sekvence od nepseudočvorovnih algoritama. Opšti problem predviđanja pseudočvorne strukture sa najnižom slobodnom energijom je NP-kompletno.

Biološki značaj
---------------

Nekoliko važnih bioloških procesa je zavisno od RNK molekula koji formiraju pseudočvorove, koji obično imaju ektenzivnu tercijarnu strukturu. Na primer, pseudočvorni region RNaze P je jedan od najviše konzerviranih elemenata tokom evolucije. RNK komponenta telomeraze sadrži pseudočvor koji je kritičan za aktivnost, i nekoliko virusa koristi strukturu pseudočvora za formiranje motiva sličnog tRNK za infiltraciju ćelija domaćina.

Vanjske veze
------------

* Rfam entry for Pseudoknots Arhivirano 2013-12-03 na Archive.is-u
**Damir Mejovšek** (Metković, 7. V. 1933. - Zagreb, 23. VI. 2006.), hrvatski dramski umjetnik.

Glumačka karijera
-----------------

Bio je dugogodišnji član Drame Hrvatskoga narodnog kazališta u Zagrebu. Diplomirao je na zagrebačkoj Akademiji za kazališnu umjetnost, a prvi angažman dobio je 1962. godine u kazalištu Komedija. U ulozi mljekara Tevyea u "Guslaču na krovu" u samo jednoj sezoni imao je čak 250 nastupa. Godine 1979. prešao je u HNK u Zagrebu. U bogatoj karijeri odigrao je više od 200 uloga, a igrao je u svim zagrebačkim i kazalištima u cijeloj Hrvatskoj, glumio je i u mnogim televizijskim serijama, radio-dramama i zabavnim emisijama.

Glumio je u "Gloriji" Ranka Marinkovića, Brechtovoj "Majci Courage", Majdakovoj "Hrvatskoj kuhinji", Krležinom "Banketu u blitvi" i "Galiciji". Posljednja premijera u HNK u kojoj je glumio bila je Pirandellova drama "Večeras se improvizira" u režiji Zlatka Svibena.

Snimio je preko 50 koprodukcijskih filmova na engleskom, njemačkom i talijanskom te ruskom. Radio je mnoge sinhronizacije crtanih filmova.

Pisanje i hobiji
----------------

Pisao je prozu, drame i povremeno objavljivao poeziju. Bavio se i novinarstvom, pisao za Večernji vjesnik, Narodni list, Večernji list, Plavi vjesnik i Vjesnik.

Bavio se jahanjem i mačevanjem, kao i borilačkim vještinama. Kao hobije navodio je antikvitete i kulinarstvo.

Enigmatika
----------

Nekoliko je godina vodio emisiju **"Radio-križaljka"** na Radio-Zagrebu pa je bio poznat i u enigmatskim krugovima.

Politički angažman
------------------

Damir Mejovšek se godine 1990. angažirao u Hrvatskoj demokratskoj zajednici te je kao njen kandidat izabran u Hrvatski sabor. U srpnju 1991. kratko je vrijeme bio zamjenik ministra obrane, kasnije savjetnik u tom ministarstvu. Iste se godine vratio u HNK u Zagrebu, u kojem je ostao do odlaska u mirovinu 1996. godine. Za vrijeme rata je, nezadovoljan politikom HDZ-a, napustio tu stranku i priključio se Hrvatskoj stranci prava te se kao njen kandidat bez uspjeha natjecao na izborima 1992. godine.

Vanjske veze
------------

* Damir Mejovšek na sajtu IMDb
*Za informacije o kompozitoru sa sličnim imenom, v. Michael Haydn*
Michael V. Hayden kao zamjenik direktora nacionalnih obavještajnih službi SAD.
**Michael Vincent Hayden** (17.3. 1945.-) je general američkog ratnog zrakoplovstva, i često ga opisuju kao "najvišeg obavještajca u oružanihm snagama." Do jučer je služio kao zamjenik direktora nacionalnih obavještajnih agencija, gdje je bio "zadužen za nadzor svakodnevnih aktivnosti nacionalnog obavještajog programa." Dužnost je preuzeo 21.4. 2005, kada su oni i direktor nacionalnih obavještajnih službi (DNI) John Negroponte položili zakletvu nakon senatske potvrde. 

Hayden je prije toga služio kao direktor Nacionalne agencije za sigurnost (NSA), na koje je mjesto bio došao 1999. Za vrijeme svog direktorskog mandata, najdužeg u historiji agenciji, nadgledao je kontroverzno prisluškivanje tehnoloških komunikacija između osoba u SAD i navodnih stranih terorističkih grupa.

8.5. 2006, Hayden je nominiran na mjesto direktora CIA-e nakon što je 5.5. ostavku bio dao Porter J. Goss. 23.5. senatski obavještajni odbor je s 12 glasova "za" i 3 "protiv" odobrio dalji postupak nominacije. Imenovanje je potvrđeno 26.5. sa 78 glasova "za" i 15 glasova "protiv".

Hayden potječe iz radničke familije irskog porijekla te je u mladosti radio kao taksist kako bi financirao školovanje na Univerzitetu Duquesne gdje je diplomirao i magistrirao historiju. Tamo se upisao u školu rezervnih oficira, a godine 1967. stekao čin poručnika. Godine 1969. je ušao u aktivnu vojnu službu. Nakon toga je služio na mnogim odgovornim funkcijama, uključujući mjesto načelnika Zrakoplovne obavještanje agencije.

Oženjen je za Jeanine Carrier, s kojom ima kćer i dva sina.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2008-03-12. Pristupljeno 2008-03-12.

Eksterni linkovi
----------------

***Michael Hayden*** na Wikimedijinoj ostavi

* Office of the Director of National Intelligence
* Official Air Force biography
* Official NSA biography
* General Michael Hayden at NNDB
* *Baltimore Sun* article August 8, 2004
* *New York Times* article February 17, 2005
* *Minneapolis StarTribune* biography
* Statement for the record by Lieutenant General Michael V. Hayden, USAF, Director, National Security Agency / Chief, Central Security Service before the Joint inquiry of the Senate Select Committee on Intelligence and the House Permanent Select Committee on Intelligence Arhivirano 2005-03-31 na Wayback Machine-u, 17 October 2002
* Democracy Now! coverage of the January 23 National Press Club meeting. Johnathan Lindsay asks about probable cause at 18:30. Arhivirano 2006-05-11 na Wayback Machine-u
* SourceWatch article on Michael Hayden
* IndyMedia article on stophayden.org, the first campaign to block Hayden's confirmation as Director of the CIA, launched in May of 2006 Arhivirano 2006-08-13 na Archive.is-u
* Statement of Senator Dianne Feinstein On the Nomination of General Michael Hayden as Director of the CIA
* Thinker, Briefer, Soldier, Spy Arhivirano 2006-05-22 na Wayback Machine-u, Time Magazine, May 15, 2006
Sándor Márai
**Sándor Márai** (mađ. *Márai Sándor*, rođen kao Sándor Károly Henrik Grosschmid de Mára, mađ. *márai Grosschmid Sándor Károly Henrik*) (11.4. 1900 – 22.2. 1989.) bio je mađarski pisac i novinar.

Rođen u gradu Kassa (danas Košice) u tadašnjem mađarskom dijelu Austro-Ugarske kao potomak srednjovjekovnih saksonskih doseljenika. U mladosti je putovao po raznim gradovima Evrope prije nego što je došao u Budimpeštu gdje je započeo novinarsku karijeru.

Njegovo najpoznatije djelo je roman *A gyertyák csonkig égnek* iz 1942. godine u kome, slično kao i Joseph Roth, iskazuje nostalgiju za Austro-Ugarskom. Iako je podržavao bečke arbitraže, za vrijeme drugog svjetskog rata je bio kritičan prema nacistima. Nakon drugog svjetskog rata su ga 1948. komunističke vlasti prognale. U San Diegu se ustrijelio 1989. godine, gotovo zaboravljen, ali su nekoliko godina kasnije kritičari pronašli njegovo djelo koje se počelo prevoditi na razne jezike. Među njima se našao i roman *Judit - 3 lica jedne ljubavi*.

Vanjski linkovi
---------------

***Sándor Márai*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official Marai site at Knopf, which is releasing Marai's novels in English
* Marai's American Journal Arhivirano 2006-05-29 na Archive.is-u - Excerpts (in English) from Marai's final diaries,
* Sándor Márai Blog - a fan blog with news, reviews, links
* Márai at Hunlit Arhivirano 2022-08-15 na Wayback Machine-u
* Márai in Albert Tezla's *Hungarian Authors*
* IMDB Bio.
* Photo

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 17266902
* LCCN: n88621768
* ISNI: 0000 0001 2122 348X
* GND: 118730789
* SELIBR: 254107
* SUDOC: 030431042
* BNF: cb121846555 (podaci)
* BIBSYS: 90617704
* NLA: 54724207
* NDL: 00921520
* NKC: jn19990210417
* BNE: XX1318631
* CiNii: DA05861552
* CONOR.SI: 7860579
* NSK: 000203491

 |
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Pamunkey**. Za istoimenu rijeku, v. Pamunkey (rijeka).* |

**Pamunkey**, pleme američkih Indijanaca porodice Algonquian naseljeno u ranom 17. stoljeću na području današnjeg okruga King William u Virginije. Pamunkeyi su bili jedno od 30 plemena plemenskog saveza Powhatan. Danas žive na rezervatu Pamunkey u okrugu King William, Virginija.

Povijest
--------

U vrijeme dolaska kapetana Johna Smitha 1607. godine na rijeku James u Virginiji Pamunkeyi su bili vodeće pleme konfederacije koja je imala nekoliko tisuća ratnika. Pleme Pamunkey, računajući uz muškarce i žene i djecu, imalo je oko 1,000 duša. 
Originalno stanište Pamunkeya bilo je na obalama rijeke koja nosi njihovo ime i teče paralelno sa Jamesom. Nakon smrti poglavice Powhatana (poznat i kao Wahunsunacock), na njegovo mjesto 1618. dolazi Openchancanough, poglavica Pamunkeya, koji će voditi Powhatane do 1644. kroz koje će vrijeme doći do nekoliko briljantnih pobjeda nad Englezima 1622 i 1644 godine. Powhatanska plemena Nansemond, Chickahominy, Weanock, i po svoj prilici Rappahannock i još neki, pod vodstvom Openchancanough 18 travnja 1644. pokrenuli su masovni napad na engleske koloniste, pobivši ih oko četiri stotine. Nakon što su konsolidirali svoje snage, u ljeto iste godine Englezi su krenuli u osvetnički pohod protiv plemena Chickahominy, Weanock (Weyanock), Nansemond, Appamattuck i Powhatan. premda ih je u ovom napadu dosta stradalo, znatno je više izginulo Indijanaca, a one što su preživjeli prodali su u roblje ili odveli za sluge, a cijela naselja bila su uništena. 
Godine 1699. pedesetak osoba iz plemena Chickahominy i Mattapony pridružilo zse Pamunkeyima, nakon što su protjerani iz svojih domova. 

U suvremeno doba (1893) oko tridesetak pamunkejskih obitelji živi na rezervatu u Indiantownu, a nešto i u obližnjim gradovima Richmond i Newport News, kao i širom Amerike. Svih skupa oko 110.

Vanjske poveznice
-----------------

* Arhivirano 2007-06-16 na Wayback Machine-u Home of [the Pamunkey Indian Tribe
* The Pamunkey Indians of Virginia