recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bodmin** (kornvolski: *Bosvena*) je grad od 15,417 stanovnika na jugozapadu Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Bodmin leži u unutrašnjosti Grofovije Cornwall nedaleko od La Mancha, na rubu vrištine Bodmin Moor, velike 207 km², udaljen 16 km sjeverno od St Austella.

Historija
---------

Sve do 1990. kad se kraljevski sud preselio u Truro, - Bodmin je bio *county town* - administrativni centar Grofovije Cornwall.

Bodmin se razvio na glavnom putu za Land’s End, najzapadniju točku Britanskog otoka. Kako se u Cornwallu kositar iskapa još od rimskih vremena, to se njime i intenzivno trgovalo, tako da se Bodmin još od srednjeg vijeka razvio kao kovnica novca uz privilegiju da prikuplja porez na sve što je iskovano od kositra.

Najveća znamenitost Bodmina, grada kamenih kuća je gotička crkva - Saint Petroc, nazvana po keltskom misionaru iz 6. vijeka.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Bad Bederkesa, Njemačka
* Sjedinjene Američke Države Grass Valley, SAD
* Francuska Le Relecq-Kerhuon, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South West England" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 12. 2016.
2. 1 2 3 4 5  „*Bodmin*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Bodmin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Bodmin Town Council (`en`)
**Bombaški napadi na ruske stanove** je zajednički naziv za četiri eksplozije bombi podmetnutih u stambene zgrade u ruskim gradovima Bujnaksk, Moskva i Volgodonsk koje su između 4. i 16. septembra 1999. izazvale smrt oko 300 i ranjavanje 651 osoba. Pored tih bombi u Moskvi i u obližnjem Rjazanu su pronađene i na vrijeme deaktivirane slične naprave. Ruske vlasti na čelu s premijerom Vladimirom Putinom su kao počinitelje optužile čečenske militante, te su ti incidenti, isto kao i čečenski napad na Dagestan, iskorišteni kao povod za ofenzivu ruske vojske na teritoriju Čečenske Republike Ičkerije, odnosno početak drugog čečenskog rata.

Službenu istragu bombaških napada je godine 2002. dovršila Federalna služba bezbjednosti (FSB) i prema njoj, kao i prema kasnijim sudskim presudama, glavni organizator napada je bio Ačimez Gočijajev koji ih je počinio po nalogu saudijskih ekstremista Ibn al-Khattaba i Abu Omara al-Saifa. Šest osoba je identificirano i osuđeno na zatvroske kazne kao Gočijajevi suučesnici.

Način vođenja istrage i razne okolnosti vezane uz cijeli slučaj su dale povoda za brojne teorije zavjere i špekulacije koje dovode u pitanje službenu verziju, pa na Zapadu i među krugovima ruske anti-putinovske opozicije nije rijetko vjerovanje kako je napade u stvari počinio FSB kako bi Putinovoj vladi dao povoda da rat koji će na kraju ojačati njen prestiž i povećati Putinovu popularnost.

***Bombaški napadi na ruske stanove*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bácsalmás** (hrvatski: *Aljmaš* ili *Bačaljmaš*, njemački: *Almasch*) je grad na jugu Mađarske od 6,586 stanovnika.koji administrativno podpada pod Županiju Bács-Kiskun..

Geografske karakteristike
-------------------------

Bácsalmás leži udaljen 33 km istočno od Baje, nedaleko od granice sa Srbijom.

Današnji Bácsalmás je većinski mađarski grad, dok su do Drugog svjetskog rata 2/3 stanovništva činili 
Nijemci. Nakon njihovog protjerivanja, umjesto njih doseljeni su Mađari, prebjegli iz Slovačke. Isto tako je i s Bunjevcima 
koji su nekada bili znatno brojniji (danas ih ima samo 2%).

Historija
---------

Čitav taj kraj bio je u 15. vijeku feud Janoša Hunjadija, nakon osmanske invazije Ugarske 
kraj je opustio, pa je koloniziran Hrvatima Bunjevcima.
Selo Bácsalmás prvi put je dokumentirano 1543. u spisu nadbiskupa od Kalocse. Posljednje velike grupe 
hrvatskih kolona doveli su iz Bosne u 17. vijeku vođe Marković i Vidaković.

Nakon Bitke kod Sente Bácsalmás je ušao u sastav habsburške Vojne krajine

Bácsalmás je 1808. dobio status trgovišta.

Nakon Prvog svjetskog rata sve do 1921. čitav taj kraj uz granicu bio je okupiran od strane 
Vojske Kraljevine Jugoslavije.

Poznati sugrađani
-----------------

* Matija Evetović (1894. - 1972.), hrvatski književnik
* Ivan Evetović (1860.-1923.), hrv. kulturni radnik
* Franjo Piuković (1880.-1967.), hrv. kulturni radnik

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Backnang
* Srbija, Bezdan
* Srbija, Bajmok
* Hrvatska, Bezdan
* Slovačka, Veljki Medjer
* Rumunjska, Borsec
* Poljska, Gizałki

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Bács-Kiskun" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Bácsalmás*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Bácsalmása* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
***Bitka kod Lincellesa*** se odigrala 17. augusta 1793. godine u sjevernoj Francuskoj za vrijeme Rata Prve koalicije između francuskih republikanskih snaga sa jedne, i savezničkih britansko-nizozemskih snaga sa druge strane. Do nje je došlo za vrijeme savezničke ofenzive na Francusku, pokrenute iz Belgije, koja je tada bila pod austrijskom vlašću. Nakon što su savezničke snage prethodnog mjeseca uspjele zauzeti važnu francusku graničnu tvrđavu Valenciennes, podijelile su se - Austrijanci su nastavili prodor prema gradu Le Quesnoy i kasnije ga stavili pod opsadu, dok su anglo-nizozemske snage pod vojvodom od Yorka krenule na sjever zauzeti strateški važnu luku Dunkerque. Prilkom anglo-nizozemskog napredovanja, nizozemske snage su zauzele selo Lincelles (također poznato i kao Lineselles]]. Doznavši za to, francuski general Jean Baptiste Jourdan ih je odatle odlučio istjerati. Borbe su počele tokom jutra i u njima su Francuzi imali uspjeha, istjeravši Nizozemce iz Lincellesa i nanijevši im teške gubitke. Isto popodne je, međutim, Nizozemcims u pomoć pristigao britanski kontingent te, usprkos brojčane inferiornosti, uspio preokrenuti tok bitke i natjerati Francuze u povlačenje prema Lilleu. Ishod bitke je omogućio Britancima da neometano započnu opsadu Dunkerquea.
**Bitka kod Assanduna** se odigrala 18. oktobra 1016. u Engleskoj između danske vojske pod princom Knutom Velikim na jednoj, i engleske vojske pod kraljem Edmundom II na drugoj strani. Predstavljala je kulminaciju sukoba do koga je došlo kada se u proljeće iste godine Edmund II, sin prethodnog kralja Ethelreda II, proglasio kraljem, a to nastojao osporiti Knut, nasljednik danskog kralja Svena Rašljobradog koji je prije nekoliko godina Ethelreda bio protjerao u Normandiju i preuzeo englesku krunu. Tokom sukoba su se vodile borbe promjenivog ishoda, pri čemu je Knut uživao podršku domaćeg engleskog plemstva, pogotovo iz područja današnjeg Southamptona; iako je Edmund uspio osloboditi Wessex danske vlasti i razbiti dansku opsadu Londona, pretrpio je teške gubitke i nedostajalo mu je ljudstva. Zbog toga je krenuo u regrutaciju po Essexu; Knut je za to doznao i ispriječio mu se na putu. To je dovelo do zbrke i panike u engleskim redovima, iako neki izvori navode da su Danci gubili sve dok na njihovu stranu u odlučnom trenutku nije prešao izdajnički plemić Eadric Streona. U svakom slučaju, Edmund je poražen te je nakon bitke sa Knutom sklopio mirovni sporazum kojim mu priznaje vlast nad svim engleskim zemljama osim Wessexa; istim je sporazumom je određeno međusobno nasljedstvo u slučaju smrti. 30. novembra je Edmund umro, te je Knut preuzeo vlast nad Engleskom koju će držati sve do svoje smrti 1035. 

Kao tradicionalno mjesto bitke se navodi Ashingdon Hill, gdje stoji crkva sv. Andrije koju je po predaji podigao Knut u znak zahvalnosti Bogu za pobjedu.

Izvori
------

* Benton, Philip (1867). *The History of Rochford Hundred*.
**Bitka kod Lomnica** ili **Bitka kod Lomnica nad Lužnicí** se odigrala 9. novembra 1618. godine u Češkoj za vrijeme Tridesetogodišnjeg rata između češke protestantske vojske pod komandom Jindržiha Matijaša Turna na jednoj, i carke katoličke vojske pod komandom grofa od Bucquoya na drugoj strani. Do nje je došlo nekoliko mjeseci nakon Praške defenestracije, odnosno ustanka u kome je protestantsko plemstvo tadašnje Češke s prijestolja svrgnulo katoličkog vladara Ferdinanda Štajerskog, a koji je istovremeno bio i rimsko-njemački car. Ferdinand je na ustanike iz svoje baze u današnjoj Austriji poslao vojsku pod grofom Bucqoyem. Ona se prilikom marša na Prag zaustavila pred ustaničkom vojskom kod Časlava, kada je Bucqoy shvatio da je brojčano inferioran. Nastojeći dobiti pojačanja, naredio je povlačenje na jug, ali se kretao presporo te ga je Thurnova ustanička sustigla kod mjesta Lomnice, gdje je bio prisiljen primiti bitku. Carska je vojska zauzela položaj između dva ribnjaka, ali je svejedno poražena, najviše zahvaljujući koncentriranom djelovanju ustaničke artiljerije. Borbu je zaustavila noć, a što je omogućilo Bucqoyevoj vojsci da napusti bojno polje i pronađe utočište u Budjeovicama. Thurn je nije htio goniti, te je tako propuštena prilika da se carska vojska uništi, a zbog čega će češki pobunjenici tokom sljedeće dvije godine pretrpjeti sudbonosne poraze.

Izvori
------

Literatura
----------

* Jitka Lenková a Václav Pavlík. *Nejdůležitější bitvy v Českých dějinách*. Nakladatelství Alpress. 2007. ISBN 978-80-7362-470-5 p. 173-174 <
**Bitka kod Aubiersa** se dogodila 13. aprila 1793. godine na zapadu Francuske za vrijeme rata u Vandeji između snaga republikanske vlade na jednoj, i kontrarevolucionarnih vandejskih pobunjenika na drugoj strani, postavši poznata kao prva u kojoj je pobunjenike vodio njihov mladi vođa Henri de La Rochejaquelein. Do nje je došlo mjesec dana nakon što su protesti seljaka protiv regrutacije za Rat Prve koalicije u susjednoj oblasti Anjou eskalirali u sveopći ustanak protiv omražene republikanske vlasti. U oblasti Poitou se u aprilu u mjestu Gatine okupila seljačka vojska koja je za svog zapovjednika izabrala de La Rochejaqueleina, mladog plemića i bivšeg oficira kraljevske Ustavne garde, veterana sukoba u Tuilleriesu. Seljačka vojska je brojala oko 3000 ljudi, i bila je loše opremljena - smatra se da je samo oko 300 seljaka raspolagalo lovačkim puškama, dok su ostali bili naoružani kosama i drugim poljoprivrednim alatom. Usprkos toga, seljaci su odlučili napsati gradić Les Aubiers, koji je branio republikanski garnizon pod vodstvom Pierrea Quétineaua. Nedostatak oružja su seljaci nadoknadili izuzetnim entuzijazmom koji je de La Rochejaquelein potaknuo znamenitim riječima: "Ako krenem naprijed, pratite me; ako se povučem, ubijte me; ako me ubiju, osvetite me". Republikanci su doživjeli potpuno iznenađenje te su se u konfuziji povukli iz grada, ostavivši pobunjenicima dragocjen plijen od 3 topa i preko 12000 pušaka. Iako mu je bio otvoren put za obližnji Bressuire, de La Rochejaquelein se umjesto toga odlučio zajedno sa svojom vojskom priključiti drugim pobunjeničkim grupama u Anjouu.

Literatura
----------

* Charles-Louis Chassin, *La Vendée Patriote (1793-1800)*, Tome I, édition Paul Dupont, 1893-1895, p.284.
* Yves Gras, *La Guerre de Vendée*, éditions Economica, 1994, p.33-34.
* Auguste Billaud, (1903-1970), *La Guerre de Vendée*, Fontenay-Le-Comte, 1972, impr. Lussaud, p.51.
**Bitka kod Baidenga** (白登之戰) je naziv za oružani sukob između Kine pod dinastijom Han i nomadskog naroda Xiongnu koji se dogodio godine 200. pne.. Kineska vojska pod carem Gaozuom je prodrla u teritoriju Xiongnua nastojeći ih pokoriti i tako osigurati sjeverne i zapadne granice carstva. Xiongnui su, međutim, pod vodstvom Modu Shanyua uspjeli okupiti ogromnu vojsku i opkoliti kineskog cara u Baidengu. Nakon sedam danas opsade, car je, na prijedlog Chen Pinga (陳平), poslao uhode u Moduov logor koje su uspjele potkupiti Moduovu suprugu. Zahvaljujući tome je opsada prekinuta, a kineska vojska se vratila na kinesku teritoriju.

Nakon što je poražen kod Baidenga, car je odustao od pokušaja da problem Xiongnua riješi vojnim putem. Umjesto toga je godine 198. pne. Xiongnuima poslao svog dvorjanina Liu Jinga (劉敬) koji je započeo pregovore. Oni su završili mirovnim sporazumom kojim je princeza iz dinastije Han udana za *chanyua* (zvan *heqin* 和親 ili "harmonični rođak"), a Kina se obavezala Xiongnuima kao danak slati svilu, žestoka pića i rižu; Xiongnui su se, pak, obavezali da će poštovati Veliki kineski zid kao granicu. Taj je sporazum stvorio uvjete za međusobni mir koji je potrajao oko šezdeset godina.
*Za ostale upotrebe, v. Bitka kod Anhijala.*

**Bitka kod Anhijala** se odigrala godine 708. na obali današnje Bugarske između bizantskih snaga pod carem Justinijanom II na jednoj, i bugarskih snaga pod kanom (cezarom) Tervelom na drugoj strani. Sukob je izbio zbog Justinijanovog nastojanja da Bugarima oduzme teritorij tzv. "Zagore" - oblasti između Stare Zagore, Slivena i Crnog mora - koje im je bio poklonio kao nagradu za pomoć pri povratku na prijestolje 705. godine. Bizantska vojska je napredovala do Anhijala (današnje Pomorije) na obali Crnog mora. Tamo ju je, dok su vojnici bili raštrkani kako bi prikupili hranu, iznenada napala Tervelova vojska i u potpunosti razbila. Najveći dio Bizantinaca je zarobljen, a Justinijan se jedva spasio pobjegavši brodom. Mirovnim sporazumom je Justinijan bio prisiljen potvrditi bugarsku vlast nad poklonjenim teritorijama. Za Justinijana je mnogo značajnije bilo to što se više nije mogao oslanjati na bugarsku pomoć u slučaju građanskog rata. Kada je 711. izbila nova pobuna, Tervel mu je poslao tek simbolički kontingent od 3000 vojnika, koji nije bio dovoljan da spriječi Justinijanovo svrgavanje i pogubljenje od strane Filipika Bardana.

Izvori
------

* Атанас Пейчев и колектив, 1300 години на стража, Военно издателство, София 1984.
* Йордан Андреев, Милчо Лалков, Българските ханове и царе, Велико Търново, 1996.
**Bitka kod Ayacucha** bila je jedna od bitaka Borbe za nezavisnost Latinske\_Amerike, koja se odvila 9. januara 1824. između južnoameričkih ustanika i španjolskih rojalista na Altiplanu kod peruanskog Ayacucha.

Pobjeda ustanika Simóna Bolívara nad rojalistima, omogućila je slom Vicekraljevstva Peru i osigurala nezavisnost novoproglašenih južnoameričkih republika od Španjolske. Ustaničke snage kojima su komandirao Antonio José de Sucre brojale su oko 6,000 ljudi iz Venecuele, Kolumbije, Perua, Argentine, Čilea.

Španjolska vojska iz Vicekraljevstva Peru brojala je oko 9,000 ljudi i imala je 10 puta više topova od ustanika. Neposredno prije bitke, veliki broj oficira i vojnika iz rojalističkih redova prešao je na ustaničku stranu.

Juriš ustaničke konjice koji je poveo Kolumbijac José María Córdoba, razbio je rojalističku vojsku, sa oko 2000 ubijenih ljudi. 
Španjolski potkralj i njegovi generali su zarobljeni. Uvjeti predaje određivali su da se sve španjolske snage povuku i iz Perua i bolivijske Provincije Charcas. Posljednji španjolski vojnici krenuli je iz Lime u januaru 1826.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Battle of Ayacucho, South American history*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 03.06.2023.

Vanjske veze
------------

***Bitka kod Ayacucha*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Battle of Ayacucho, South American history* (`en`)
**Cesar** (španjolski: *Departamento de Cesar*) je jedan od 32 departmana na koji je Kolumbija administrativno podjeljena.

Karakteristike
--------------

Cesar se prostire na sjeveru zemlje. Sa sjevera graniči sa Departmanom La Guajira, sa istoka Republikom Venecuelom i Departmanom Norte de Santander, sa juga sa |Departmanom Santander i zapada sa departmanima Magdalena i Bolívar.

Teren Departmana Cesar sastoji se od četiri područja; Prvo se nalazi na sjeveru to je visok Masiv Sierra Nevada de Santa Marta. Drugo se nalazi na istoku to je Masiv Serranía del Perijá koji razdvaja Republiku Venecuelu od Departmana Santander.
Treće područje nalazi se u močvarnom slivu Rijeke Magdalene na zapadu. 
Četvrto područje je široka plodna dolina rijeke Cesar na jugu.

Departman ima površinu od 22562 km², na kojoj je 2020. živilo 1,295,400 stanovnika.

Administrativna podjela
-----------------------

Departman je administrativno podjeljen na 25 općina.
Administrativni centar departmana i najveći grad je Valledupar.

Historija
---------

Deparman Cesar je osnovan 1967. kad se odvojio od Departmana Magdalena. Ime je dobio po rijeci Cesar koju su domoroci zvali *Pompatao*, što znači *Gospodar svih rijeka*.

Privreda i transport
--------------------

Privreda se bazira na ratarstvu, stočarstvu i rudarstvu. Ratari uzgajaju; kakao, pamuk, sezam, kukuruz, sirak, rižu, trputac i palme uljarice. Ti se proizvodi prerađuju u lokalnim tvornicama prehrambene industrije.

Od ruda ima ugljena koji se iskapa u rudnicima; La Jagua de Ibirico, Chiriguaná, Becerril i El Paso i nešto nafte kod grada Aguachica.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Cesar Department*" (engleski). City population. Pristupljeno 2.1. 2023.
2. 1 2 3 4 5  „*Departamento del Cesar*" (španjolski). ColombiaMania. Pristupljeno 2.1. 2023.

Vanjske veze
------------

***Cesar (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobernación de Cesar* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Kolumbije |
| --- |
| Kolumbijski grb | 
Amazonas • Antioquia • Arauca • Atlantico • Bolívar • Boyacá • Caldas • Caquetá • Casanare • Cauca • Cesar • Chocó • Córdoba • Cundinamarca • Guainía • Guaviare • Huila • La Guajira • Magdalena • Meta • Nariño • Norte de Santander • Putumayo • Quindío • Risaralda • San Andrés y Providencia • Santander • Sucre, Tolima • Valle del Cauca • Vaupés • Vichada
 | Kolumbijski departmani |
**Bitka na Jarami** (španski: ) se odigrala u februaru 1937. godine istočno od Madrida za vrijeme Španskog građanskog rata između nacionalističkih pobunjenika na jednoj i snaga Druge španske republike na drugoj strani. Započela je kao pokušaj nacionalističkih snaga da prijeđu rijeku Jaramu i zauzmu stratešku cestu koja je spajala republikanski Madrid sa Valenciju, čime bi se glavni grad odsjekao i omogućilo njegovo zauzimanje nakon neuspjelog nacionalističkog napada na grad u novembru prethodne godine. Nacionalističke snage, čije su jezgro činili elitni *regulares* i afrički veterani, uspjela je iznenaditi republikance, potisnuti republikance i nanijeti im teške gubitke, pri čemu su izuzetno teško stradali neiskusni pripadnici Inernacionalnih brigada, uključujući jugoslavenski Bataljon Đuro Đaković. Međutim, republikanci su nakon nekoliko dana uspjeli stabilizirati frontu, nanijeti nacionalistima teške gubitke, zaustaviti njihovo napredovanje i spriječiti ih da odsijeku stratešku cestu. Bitka je završila nakon krvavog i neuspješnog republikanskog kontranapada nakon kojeg su se obje strane ukopale i započele pozicijski rat na linijama koje se neće mijenjati do samog kraja rata. Bitka na Jarami nije imala vojničkog pobjednika, ali je na republikanskoj strani proglašena pobjedom te opjevana u znamenitoj pjesmi *Jarama Valley*.

Izvori
------

1. ↑  Thomas, p. 490.
2. ↑  Beevor 2006, p. 209
3. ↑  Jackson 1967, p. 345
4. ↑  Thomas, p. 485.
5. 1 2  Coverdale, *The Battle of Guadalajara, 8–22 March 1937*, p. 54
6. 1 2  Thomas, p. 492
**Cesar** je rijeka na sjeveru Kolumbije duga 280 km, pritoka rijeke Magdalene.

Hidrologija
-----------

Rijeka izvire u planinama Masiva Sierra Nevada de Santa Marta, na nadmorskoj visini od 1,800 metara, u Departmanu La Guajira.

Isprva teče prema jugoistoku kao planinski brzak, zatim svija prema jugozapadu. Protiče pored grada Valledupara gdje nešto niže prima pritoku Guatapuri.

U dijelu toka kroz Deperman Cesar svojom dolinom razdvaja masiv Sierra Nevada de Santa Marta od Masiva Serranía del Perijá. Nakon tog utiče u depresiju Mamposina u Departmanu Magdalena gdje uvire u Magdalenu.

Porječje rijeke prostire se na površini od 268 km² po departmanima; La Guajira, Cesar i Magdalena.

Najveće pritoke rijeke su; Araguaní, Badillo, Guatapuri, Cesarito.

Velika deforestacija ozbiljno je ugrozila vodotok rijeke i prorijedila riblji fond i faunu u porječju.

I vode rijeke su jako zagađene nekontroliranim ispuštanjem otpadnih voda.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Río Cesar: mapa y todo lo que desconoce sobre él*" (španjolski). Rios del planeta. Pristupljeno 3.1.2022.
2. 1 2 3  Katina Guzmán. „*El río Cesar*" (španjolski). Biblioteca Digital de Bogotá. Pristupljeno 3.1.2022.

Vanjske veze
------------

***Cesar (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Rio Cesar* (na portalu Mapcarta) (`en`)
**Caño Manamo** (prevedeno s španjolskog: *Kanal Manamo*) je drugi najveći rukavac rijeke Orinoco u njenoj Delti koji se izljeva u Zaljev Paría.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Caño Manamo* se razdvaja od Orinoca 50 km nizvodno od grada Ciudad Guayana, kod mjesta Barrancas gdje Orinoco počinje formirati svoju veliku deltu. Od tud *Caño Manamo* teče prema sjeverozapadu oko 243 km do ušća u more u Zaljevu Paría. 
Na obalama *Caño Manama* leži administrativni centar države Delta Amacuro - Tucupita. 

Njegova izgradnja i rast omogućena je izgradnjom brane na kanalu, između 1966. - 1967. Njome je grad zaštićen od sezonskih poplava, a s druge strane je povećan nivo voda u rukavcu Rio Grande i time povećana njegova plovnost. 
Drugi veliki rukavac Rio Grande, teče u potpuno suprotnom smjeru prema sjevero zapadu. Preko *Ria Grande* otječe čak 75 % voda Orinoca i istječe u Zaljevu Boca Grande.

Izvori
------

1. ↑  „*Basic Delta Geomorphology*" (engleski). Bureau of Economic Geology. Arhivirano iz originala na datum 2014-11-07. Pristupljeno 29. 09. 2012.
2. ↑  „*Coastal processes*" (engleski). Bureau of Economic Geology. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-05. Pristupljeno 29. 09. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Geo-environmental mapping* (na portalu University of Texas) Arhivirano 2006-08-27 na Wayback Machine-u (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Bitka na Kročkom polju** (također poznata kao **Bitka kod Voloa**) se godine 352. pne. vodila između snaga Tesalijskog saveza na čelu s makedonskim kraljem Filipom II i Fokiđana na čelu s Onomarhom. Bitka je završila makedonskom pobjedom, a Onomarh je u njoj ubijen.

Pozadina
--------

Godine 354. pne. makedonski kralj Filip II se umiješao u Treći sveti rat, a razlog je bilo jačanje Fokide, koja je okupacijom proročišta u Delfima stekla sredstva od hodočasnika i njima stvorila snažnu najamničku vojsku. Filip je smatrao kako će ulaskom u rat protiv "bogohulne" Fokide steći simpatije u grčkoj javnosti, a istovremeno je bio zabrinut zbog saveza koji je Fokida sklopila s tesalijskim gradom Fera, te tako ugrozila Filipovu hegemoniju nad tom grčkom regijom.

Filip je stoga pokrenuo pohode na Fokidu, ali su oni doživjeli neuspjeh, i to zahvaljujući Onomarhovoj zajedi koji je protiv Makedonaca koristio katapulte. Filip se zbog toga privremeno povukao iz Tesalije, ali se zarekao da će se vratiti "kao ovan i udariti još jače".

Kada je ponovno došao u Tesaliju, podržan sa svojim tamošnjim pristašama, s Onomarhovom vojskom se susreo na Kročkom polju, ravnici na obali Egejskog mora.

Tok bitke i posljedice
----------------------

Antički izvori ne navode mnogo detalja o bitki. Filip je prema njima pod sobom imao oko 20.000 hoplita i 3.000 konjanika. Onomarh je pak imao 20.000 pješaka, ali tek 500 konjanika. Antički izvori navode da su Fokiđanima s mora bok štitili njihovi atenski saveznici, odnosno pomorska ekspedicija pod Haresom, koja je imala oko 20 brodova, odnosno 2.000 ljudi.

Filip je bitku dobio najvjerojatnije zahvaljujući premoćnoj konjici. Onomarh je poginuo, a njegovo truplo je Filip dao razapeti. Zarobljeni Fokiđani su pogubljeni utapljanjem, što je u antičkoj Grčkoj bio postupak korišten za pljačkaše hramova. Filip je time nastojao propagandno iskoristiti svoju pobjedu, odnosno sebe prikazati kao pravednog osvetnika nad bogohulnicima.

Filip je sa svojom vojskom nastavio napredovanje na jug, ali je pred Termopilom zaustavljen od strane atenske vojske koja je blokirala prolaz. Nakon toga se povukao na sjever.

Usprkos toga, bitka na Kročkom polju je bila velika Filipova pobjeda. Fokiđanska vojska je razbijena i više nije mogla ugrožavati Filipove pozicije u Tesaliji, te su se Makedonci iste godine mogli posvetiti rješavanju problema na svojim istočnim granicama. Filip je također stvorio presedan, odnosno političke pretpostavke za svoje kasnije nametanje političke hegemonije ostatku Grčke.

Izvori
------

* The Battle of the Crocus Field - 353 BC Arhivirano 2008-05-01 na Wayback Machine-u
* Britannica
* A History of Macedonia: 550-336 B.C‎ - Pages 270-280 by Nicholas Hammond ISBN 0-19-814814-3
* The ancient Greeks By John Van Antwerp Fine - Pages 626-630 ISBN 0-674-03314-0
* The pocket guide to Saint Paul By Peter E. Lewis, Ron Bolden - Page 118 ISBN 1-86254-562-6
**Bitka na Cremeri** se vodila između Rimske Republike i etrurskog grada Veji godine 477. pne. (276 AUC). Završila je rimskim porazom i pogibijom rimskog *gensa* Fabius.

Sukob između Veja i Rima je započeo 480. pne. kada su vejanske snage poražene u bitci gdje je rimskim snagama komandirao Kaeso Fabius Vibulanus. Nakon bitke su Vejanci rat nastavili gerilskom taktikom, upadajući na rimsku teritoriju radi pljačke i izbjegavajući frontalne sukobe s rimskim legijama. 

U to je vrijeme Rim bio upetljan u rat s Ekvima i Volščanima, pa se godine 479. pne. gens Fabius ponudio da sam brani grad od Vejanaca. Da bi ih natjerali na bitku, Fabijevci su sagradili utvrdu na potoku Cremera, u blizini Veja. Pokušaj Vejanaca da ih odatle istjeraju završio je porazom, nakon čega su Vejanci pristali na primirje.

Kada je primirje ponovno prekršeno, Vejanci su ponovno poraženi, ali su Fabijevci postali previše odvažni te počeli sami upadati na vejansku teritoriju radi pljačke. Tako su, nastojeći opljačkati stado ovaca, upali u vejansku zasjedu i bili ubijeni do posljednjeg čovjeka. Jedini član gensa koji je preživio bio je Quintus Fabius Vibulanus, premlad da bi stupio u rat.

Dio historičara vjeruje da je Tit Livije svoj opis bitke na Cremeri "začinio" nastojeći je učiniti što sličnijim termopilskoj bitci i legendi o pogibiji 300 Spartanaca. Masovna pogibija gensa je također poslužila kao objašnjenje za nedostatak Fabijevaca na konzulskim listama.

Izvori
------

* Eutropius, *Breviarium ab Urbe condita*. I,16
U genetici, **centimorgan** (skraćeno *cM*), ili *jedinica mape* (*m.u.*), je jedinica za merenje genetičke povezanosti. Ona se definiše kao rastojanje između hromozomskih pozicija (lokusa ili markera) za koje je očekivani prosečni broj hromozomskih krosing-overa u jednoj generaciji 0,01, odnosno 1%. Ona se često koristi za označavanje rastojanja duž hromozoma.

Relacija to fizičko rastojanje
------------------------------

Broj baznih parova koji odgovara centimorganu znatno varira duž genoma (različiti regioni hromozoma imaju različite sklonosti ka krosing-overu). Jedan centimorgan u proseku predstavlja oko 1 milion baznih parova kod ljudi. *Plasmodium falciparum* ima prosečno rekombinaciono rastojanje od ~15 kb po centimorganu. Geni na različitim hromozomima su inherentno razdvojeni, te cM rastojanje između njih nema značenja.

Literatura
----------

* Matthew P Scott, Paul Matsudaira, Harvey Lodish, James Darnell, Lawrence Zipursky, Chris A Kaiser, Arnold Berk, Monty Krieger (2004). *Molecular Cell Biology, Fifth Edition*. San Francisco: W. H. Freeman. str. 396. ISBN 0-7167-4366-3.
**Boden** je grad od 18,277 stanovnika na sjeveroistoku Švedske, on je i 
administrativni centar Općine Boden od 27,471 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Boden leži u Grofoviji Norrbotten, duž rijeke Lule udaljen oko 35 km sjeverno 
od grada Luleå i Botnijskog zaljeva.

Historija
---------

Boden je kao naselje izrstao za izgradnje krakova Sjeverne željeznice krajem 19. vijeka, oko postojeće crkve.
Na njegov razvoj značajno je utjecala i vojska koja je iz strateških razloga tu izgradila izradila utvrdu - *Bodens fästning* na početku 20. vijeka.

Boden je dobio status općine 1898. a povelju o statusa grada - 1919. kad je imao oko 6000 stanovnika. 
Zbog svog isturenog položaja na sjeveru, u njemu je bilo uvijek stacionirano po nekoliko vojnih jedinica, pa je izrastao u važni garnizon, čak je bio i podijeljen na vojni i civilni dio.

Tokom većine 20. vijeka nastavio se relativno snažan rast grada.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Norveška, Alta
* Turska, Hakkari

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Sweden: Norrbotten" (engleski). City population. Pristupljeno 25. 05. 2015.
2. 1 2 3 4  „*Bodens historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 25. 05. 2015.

Vanjske veze
------------

***Boden, Švedska*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice općine Boden* (`sv`)
**Bodeč mali** (*Scorpaena loppei*) riba je iz porodice bodeljki (*Scorpaenidae*). Kod nas se još naziva i **krestavi bodeč, bodečnjak krestavi, bodeč pivac**. Ove nazive je dobio po dužem kožnom izdanku iznad gornje vilice i koji podsjeća na krijestu. Po tome i po crnoj mrlji na peraji ga je moguće razlikovati od škarpinice s kojom je vrlo sličan i dijeli sve druge osobine. Naraste do 15 cm duljine, iako je većina primjeraka manja od 10 cm, a živi na dubinama od 50 - 200 m. Hrani se manjim životinjicama i ribama, jestiv je, iako nema neku ulogu u prehrani. Kao i većina drugih pripadnika ove vrste ima otrovan ubod. U Jadranu je većinom nastanjen na južnom dijelu.

Ova vrsta živi na istočnom dijelu Atlantika, od Portugala do Mauretanije kao i na cijelom Mediteranu .

Izvori
------

1. ↑  riblje-oko.hr: Škarpine[*mrtav link*]
2. ↑  fishbase.org: Cadenat's rockfish

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Bodeč mali** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Bodeč mali** |

***Bodeč mali*** na Wikimedijinoj ostavi
Audio kaseta uvelike je povećala distribuciju bootleg izdanja 1980-ih.
**Bootleg** je audio ili video zapis izvedbe koju umjetnik nije službeno izdao, niti ikojeg drugo zakonom ovlašteno tijelo. Obožavatelji često jednostavno kopiraju i međusobno razmjenju te snimke, a da pritom nema plaćanja, odnosno bez ikakve prateće financijske protutransakcije. Neki izdavači bootlega prodaju ovakve rijetkosti radi zarade, ponekad dodavajući profesionalno kvaliteu audio inženjerstva i pakiranja "sirovom" zvuku.

Bootleg mogu činiti snimke izvedaba uživo ili materijala snimljenog u privatnim ili profesionalnim sesijama snimanja. Promjene u tehnologijama imale su velii utjecaj na snimanje, raspačavanje te varirajuću profitabilnost *underground* industrije. Prema nekoliko međunarodnih sporazuma o autorskim pravima, autorska prava na pjesmu i pravo autoriziranja snimaka često ostaje uz umjetnika.

Izvori
------

1. ↑  „Bastard-art-gallery". Arhivirano iz originala na datum 2008-07-16. Pristupljeno 2016-12-28.
***Blaumilchov kanal*** je izraelsko-američko-zapadnonjemačka filmska komedija snimljena u režiji Ephraima Kishona. Temelji se na Kishonovom istoimenom skeču, inspiriranom autorovim iskustvima sa građevinskim radovima koji su izazivali nesnosnu buku. Naslovni protagonist je duševni bolesnik koji je pobjegao iz bolnice te krenuo kopati kanal u najprometnijoj ulici Tel Aviva. Radnja prikazuje kako gradske vlasti u "igri pokvarenih telefona" između različitih resora postaju uvjerene da je riječ o stvarnom građevinskom projektu te Blaumlichu u pomoć šalju opremu i desetine radnika, ignorirajući žalbe građana zbog buke i prometnog kolapsa, a što na kraju dovede do gotovo apokaliptičkih posljedica. Za potrebe filma su neke od najprometnijih ulica Tel Aviva rekonstruirane u studiju, a što je *Blaumilchov kanal* učinilo jednim od dotada najskupljih ostvarenja izraelske kinematografije.

Uloge
-----

* Bomba Tzur ... Blaumilch
* Nissim Azikri ... Yehezkel Ziegler
* Shraga Friedman ... Dr. Avigdor Kooiybishevsky
* Gideon Singer ... Šef policije Akiva Levkowicz
* Shaike Ophir ... policajac
* Mosko Alkalai ... Zelig Schultheiss
* Reuven Bar-Yotam ... Predradnik

Vanjske veze
------------

* Der Blaumilchkanal - Informationen auf EphraimKishon.de
* *Blaumilchov kanal* na IMDb-u (`en`)
**Bodidarma** (sanskrt: बोधिधर्म *Bodhidharma*; kineski: **Ta Mo**, japanski: **Daruma**; oko 470 — 543.) je bio indijski budistički monah koji je, prema predanju, doneo č'an, meditativnu školu budizma, u Kinu.

Život
-----

Opisi njegovog života pretežno su legendarni. On je između 520. i 526. godine iz Indije došao u Kinu gde je postao prvi *tsu* (patrijarh, doslovno predak) čan škole. U Kini je Bodidarma predao učenje Huejkeju (486—593), koji je bio drugi kineski patrijarh. Čan učenje je tamo ubrzo uspostavilo izvanredan uticaj.

Danas naučnici uglavnom ne uzimaju naročito ozbiljno ovo predanje. Zapravo, istorijsku podlogu za č'an u Kini već su bili stvorili ljudi kao što su Seng-čao i Tao-šeng.

Učenje
------

Svoja učenja je zasnivao na Lankavatara sutri, a njegova poruka je sažeta u čuvenim stihovima:

Zasebno prenošenje izvan spisa,
Nezavisno od reči ili slova,
Neposredno upućivanje na um,
Uviđanje prirode i postizanje budastva.

Vidi još
--------

* Zen

Spoljašnje veze
---------------

***Bodidarma*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bijela Loza** je naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i pripada općini Podgorač.

Zemljopisni položaj
-------------------

Bijela Loza se nalazi na 102 metra nadmorske visine u nizinu istočnohrvatske ravnice. Susjedna naselja: jugozapadno Podgorač, južno Razbojište, istočno Budimci, a sjeverozapadno Ledenik, sjeverno Andrijevac i sjeveroistočno Branimirovac naselja u susjednoj općini Koška.
Pripadajući poštanski broj je 31433 Podgorač , telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila NA (Našice). Površina katastarske jedinice naselja Bijela Loza je 9, 96 km×102.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

  

Iskazuje se kao dio naselja od 1910. a od 1931. kao naselje. Od 1910. do 1931. iskazivano pod imenom Rudolfovac. Prema prvim rezultatima Popisa stanovništva 2011. u Bijeloj Lozi je živjelo 154 stanovnika u 69 kućanstva.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
4. ↑

Vanjska poveznica
-----------------

* 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Bijela Loza** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Podgorač |
| --- |
| Bijela Loza • Budimci • Kelešinka • Kršinci • Ostrošinci • Podgorač • Poganovci • Razbojište • Stipanovci |
**Bitka kod Grausa** se odigrala 8. maja 1063. u sjevernoj Španiji između vojske aragonskog vladara Ramiroa I na jednoj, i kastiljsko-zaragoške vojske na drugoj strani. Do nje je došlo nakon što je Ramiro I pokrenuo pohod s ciljem da osvoji Graus, grad koji je tada predstavljao najsjeverniju točku islamske Španije. Grad se nalazio pod vlašću zaragoškog emira Ahmada al-Muktadira, koji je prije toga, plaćajući tzv. *parias*, uspostavio svojevrsni vazalni odnos sa Kastiljom. U pomoć mu je zato došla kastiljska vojska za koju kronika *Historia Roderici* navodi da je njen pripadnik bio El Cid. O samim detaljima bitke postoje prilično oskudni i kontradiktorni podaci. Jedino se zna da je u njoj Ramiro poginuo; arapski izvori to pripisuju muslimanskom vojniku koji je, prerušen u kršćanskog viteza, infiltrirao u aragonski logor i kralju zabio koplje u čelo. Bitka se povezuje sa ratom za Barbastro koji je sljedeće godine pokrenuo Sanchov sin Sancho Ramirez, poznatim i kao prvi križarski pohod u širem smislu.

Izvori
------

Koordinate: 42°11′N 0°20′E﻿ / ﻿42.183°N 0.333°E﻿ / 42.183; 0.333
**Boris Pandža** (Mostar, 15. prosinca 1986.), nogometni reprezentativac BiH koji trenutno igra za Górnik Zabrze.

Pandža je karijeru počeo u kadetima Zrinjskog. Veoma brzo stigao je na "Pecaru", gdje je prošao sve uzraste dok nije 2006. zaigrao za seniorsku momčad. U dresu Širokog Brijega iskazao se prvenstveno borbenošću i umijećem zaustavljanja centaršuteva (zahvaljujući svojoj visini), igrajući na poziciji desnog stopera. Ubrzo se javilo zanimanje većih klubova, kao što je njemački velikan Schalke 04.

Početkom 2007. potpisao je 4,5-godišnji ugovor sa splitskim Hajdukom, u konkurenciji i sa Dinamom, koji je također bio zainteresiran za usluge talentiranog stopera. Splitski ga je klub kupio za oko 200.000 €, i uz to da će od njegova sljedećeg transfera 60% ići Hajduku, a 40% Širokom Brijegu. U Split je stigao kao pojačanje i zalog za budućnost, no, debitirao je tek protiv Cibalije nakon dolaska Ivana Pudara za trenera. Nakon toga ustalio se među početnih jedanaest do kraja sezone. Naredne godine varirao je od klupe do početne postave, zaigravši jednom prilikom i u veznom redu (na Kantridi pod Krešićem).

Nakon jesenskog dijela sezone trener Jarni ga šalje u rezervnu momčad, van konkurencije za prvu. Ipak, uslijed velikog broja ozlijeda u prvoj momčadi znao se par puta naći na klupi, a u zadnjem kolu prvenstva je opet zaigrao. Novi ga trener Goran Vučević ostavlja u momčadi gdje narednu polusezonu bilježi 12 nastupa, što s klupe, što u početnoj momčadi.

Nastupio je pet puta za mladu reprezentaciju BiH, te 21 put za seniore.

Izvori
------

Statistika u Hajduku 

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 61 | 2 |
| Kup | 14 | 1 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 5 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **80** | **3**
 |
| Prijateljske | 14 | 3 |
| ***Sveukupno*** | **94** | **6** |

1. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduka
**Bitka kod Koreneje** se godine 447. pne. vodila između snaga Delskog saveza na čelu s Atenom i snaga Beotskog saveza, kao jedan od okršaja prvog peloponeskog rata.

Deset godina ranije, u bitci kod Enofite, atenske snage su porazile snage lokalnih beotskih gradova-država te ih prisile da se učlane u Delski savez, organizaciju koja se ispočetka služila radi zajedničke obrane od Perzijskog Carstva, da bi nakon Kalijinog mira postala isključivo sredstvo ostvarivanja atenske hegemonije nad ostalim članicama. Iz tih gradova su također prognani lokalni oligarsi za koje se pretpostavljalo da će biti neprijateljski raspoloženi prema atenskoj demokraciji. Oni su, međutim, uz spartansku pomoć, podignuli ustanke i vratili vlast u nekoliko gradova. Atena je reagirala poslavši vojsku koju je činilo 1000 atenskih hoplita pod vojskovođom Tolmidom te još neutvrđen broj savezničkih vojnika. Oni su ispočetka imali uspjeha te zauzeli grad Heroneju. Međutim, kada su im se kod Koroneje na otvorenom polju suprostavile botske snage, Atenjani su poraženi i prisiljeni na povlačenje iz Beotije.

Bitka je za posljedice imala gubitak atenske hegemonije nad Beotijom, što je Atiku učinilo ranjivom na spartanske kopnene napade. Uspješni primjer Beotije su sljedeće godine nastojali ponoviti mnogi drugi polisi, dignuvši ustanke s ciljem da se oslobode od Delskog saveza, a što je Atenu dovelo u tešku situaciju.

Neki historičari ovu bitku smatraju dijelom Drugog svetog rata.
**Chaeryŏng** (korejski: 재령강) ili **Jaeryong** je rijeka na jugu Sjeverne Koreje duga 120 km, lijeva pritoka rijeke Taedong.

Karakteristike
--------------

Chaeryŏng se formira u planinama kod mjesta Sohung, od tamo teče prema zapadu, zatim kod grada Sariwona u velikom luku skreće prema sjeveru i nastavlja do ušća u rijeku Taedong nešto južnije od grada Songnima.
Donjim dijelom svog toka formira granicu između provincija Sjeverni i Južni Hwanghae.

Sliv rijeke velik je 3,600 km², poznat je po dolini Jaeryong koja je odavnina jedna od najvećih korejskih žitnica. Dobro navodnjavana polja iz brojnih akumulacionih jezera duž rijeke (Unpha, Sohung, Kuwol, Unbong, Pogu, Sowon i Myongsu) i labirinta kanala, rađaju velike količine riže.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Introduction on the Taedong River Basin*" (engleski). UNESCO IHP. Pristupljeno 12. 9. 2019.
2. 1 2   „*Understanding Korea*" (engleski). Juche 105. Pristupljeno 12. 9. 2019.
3. ↑   „*North Korea*" (engleski). Elizabeth Raum. Pristupljeno 12. 9. 2019.

Vanjske veze
------------

* *Chaeryŏng-gang* (na portalu Mapcarta (`en`)
Ovo je članak o bitci između rimskog cara Aurelijana i galorimskog cara Tetrika I 274..  Za bitku između Flavija Aecija i Atile 451. v. Bitka na Katalaunskim poljima.  

**Bitka na Katalaunskim poljima**, također poznata i kao **Bitka kod Châlonsa**, odigrala se 274. između rimske vojske pod carem Aurelijanom na jednoj, i galorimske vojske pod carem Tetrikom I na drugoj strani. U njoj je Tetrik pokušao pružiti otpor Aurelijanu i njegovom pohodu koji je za cilj imao odmetnute zapadne rimske provincije, oko 260. organizirane u novo Galsko Carstvo vratiti pod rimsku vlast. Sami detalji bitke su opskurni, ali historijski izvori navode da su Tetrik I i njegov sin/suvladar Tetrik II shvatili da će izgubiti, te su, dok je još trajala, prešli u Aurelijanov logor da se prepuste na milost caru. Aurelijan ih je nagradio tako što im je poštedio život, pa čak i udijelio neke upravne funkcije u Italiji. Galsko Carstvo je nakon bitke ponovno pripojeno Rimu, čime je Aurelijan ponovno ujedinio Carstvo, označivši time simbolički kraj krize 3. vijeka.
**Bitka na Didgoriju** ili **Didgorijska bitka** (gruzijski: ) se odigrala u istočnoj Gruziji 12. augusta 1121. između gruzijske vojske pod kraljem Davidom IV Graditeljem na jednoj, i seldžučke vojske pod alepskim atabegom Ilghazijem. U njoj je David, usprkos izrazite brojčane inferiornosti, uspio u potpunosti razbiti seldžučku vojsku, te nakon toga Gruziji pripojiti današnju prijestolnicu Tbilisi i druge gruzijske krajeve koji su prije toga vijekovima bili pod muslimanskom vlašću. Gruzijski kroničari su bitku proglasili "čudesnom pobjedom" (ძლევაჲ საკვირველი, *dzlevay sakvirveli*), a suvremeni Gruzijci ga dan-danas slave kroz godišnju svetkovinu poznatu kao Didgoroba ("[dan] Didgorija"). Za bitku se često navodi da je označila početak zlatnog doba srednjovjekovne Gruzije.

1990-ih je na poprištu bitke sagrađen memorijalni kompleks, a početkom 21. vijeka je Gruzija svoj oklopni transporter prozvala Didgori.

Izvori napomene
---------------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Suny, Ronald Grigor (1994), *The Making of the Georgian Nation*, p. 36. Indiana University Press, ISBN 0-253-20915-3

Literatura
----------

Alexander Mikaberidze, "‘Miraculous Victory:’ Battle of Didgori, 1121," *Armchair General* (May 14, 2008) 
  

(`de`) Fähnrich, Heinz (1994). "Die Schlacht am Didgori". *Georgica* 17, 33-39.
**Boxing Day Test match** (srpskohrvatski *Test meč na Dan Sv. Stjepana*) je naziv za test meč u kriketu koji se održava u Melbourneu (Australija) između australskog kriket tima i stranog tima koji tog ljeta (u južnoj hemisferi) gostuje u Australiji. Počinje na Boxing Day (anglosaksonski naziv za Dan sv. Stjepana) (26.12.) te se igra na Melbournskom igralištu kriketa.

Historija
---------

Prvi Boxing Day Test u Australiji je godine 1950. bio održan na Melbournskom igralištu kriketa. Između 1953. i 1967. se nije održavao u Melbourneu, a umjesto toga je australski kriket tim na Dan sv. Stjepana igrao u drugim zemljama svijeta. Godine 1980. su pak Melbournsko igralište kriketa i australski kriket tim osigurali prava na igranje meča svake godine.

Ostali Boxing Day Testovi
-------------------------

U Novom Zelandu godišnji test meč za Dan sv. Stjepana se igra u Basin Reserveu u Wellingtonu između novozelandskog kriket tima i suprotne strane. Posljednjih godiona se Boxing day Test manje igra radi *one day international* i *Twenty20* mečeva između novozelandskog i drugih nacionalnih timova na međunarodnoj turneji.

U Južnoj Africi Boxing Day Test se često igra ako u posjet dođe drugi nacionalni tim kako bi igrao protiv južnoafričkog kriket tima.

Vanjske veze
------------

* History of MCG Boxing Day Tests Arhivirano 2007-04-16 na Wayback Machine-u
**Bitka na Krimisu** se vodila godine 340. pne. između velike kartaginske vojske pod Asdrubalom i Hamilkarom te sirakuške vojske pod Timoleonom. U njoj je Timoleon izvojevao veliku pobjedu. 

Povod za bitku je bilo izbacivanje tiranina Dionizija II iz Sirakuze, a koje je izveo korintski vojskovođa Timoleon. Sukobe unutar Sirakuze su nastojali iskoristiti tirani drugih sicilijanskih polisa koji su pozvali Kartaginu u pomoć, a sama Kartagina je to nastojala iskoristiti kako bi proširila uticaj na otok. Kada se velika kartaginska vojska iskrcala u Lilibeju, Timoleon je odlučio da joj se suprotstavi kako bi je spriječio da pustoši grčke teritorije.

Prema Plutarhu kartaginska vojska je bila višestruko jača od sirakuške - imala je 70.000 ljudi, dok je Timoleon raspolagao samo sa 5000 pješaka i 1000 konjanika. Drugi izvori navode kako je Timoleon raspolagao s 12.000 ljudi. U svakom slučaju Timoleon je, svjestan kako ne Kartaginjane ne može poraziti na uobičajeni način, odlučio da ih napadne dok su prelazili rijeku, odnosno nisu mogli razviti svoju falangu. Prvo je na njih poslao konjicu, a potom je izbila snažna oluja koja je puhala Kartaginjanima u lice, odnosno spriječila ih da se bore. Bitka je završila potpunim kartaginskim porazom u kome je do posljednjeg čovjeka izginula elitna Sveta četa Kartagine. Timoleon je također uspio zarobiti i kartaginski prtljag.

Izvori
------

1. ↑  Lost Battles, Philip Sabin p163
Četvrte godine po Hidžri, u mjesecu ševalu, Jevreji koji su počeli shvatati da muslimani postaju sve jači nakon bitke na Uhudu donesoše odluku da započnu seriju diplomatskih misija kako bi oformili koaliciju antimuslimanskih snaga sposobnu da se jednom zauvijek obračuna sa Poslanikom, s.a.v.s. i njegovim sljedbenicima. Dvadeset jevrejskih prvaka i uglednih ličnosti plemena Benu Nadir otišlo je kod Kurejšija u Meku kako bi ih nagovorili da napadnu Muhameda i muslimane. Slično su uradili i sa nekim drugim arapskim plemenima. 

Nedugo zatim bila je skupljena vojska od deset hiljada vojnika koja se okupila pred Medinom. Muslimani su zbog svoje opreznosti na vrijeme primijetili dolazak neprijatelja tako da su nakon dugog savjetovanja o tome kako da dočekaju ovu vojsku koja svojim brojem premašuje brojku sveukupnog stanovništva Medine, uzimajući u obzir i žene, djecu i starce, prihvatili prijedlog časnog ashaba Selmana El-Farisija o kopanju dubokog tranšea (hendeka) sa jedine pristupačne strane. To je bilo izvodljivo s obzirom da je grad bio sa tri strane opasan vulkanskim kamenjem koje je predstavljalo prirodnu prepreku zavojevačima. 

Mapa bitke na "Hendeku"
"Ahzab" (Kur'anski termin kojima se opisuju združena plemena koja su se okupila za borbu na "Hendeku") su petnaest dana opsjedali grad ali im tranše i muslimanski borci nisu dozvolili ulazak u Medinu. Nakon petnaest dana, radi vremenskih nepogoda i spletke koju je osmislio i izveo Nu'ajm ibn Mes'ud, r.a. a koja je zavadila saveznike, vrate se sakupljena plemena odakle su i došla. Osim nekoliko manjih incidenata, bitka na "Hendeku" se zapravo nije ni desila.

Danas nisu vidljivi tragovi ovog hendeka, ali i pored toga oni koji posjete Medinu obilaze mjesto na kojem je dolazilo do povremenih okršaja između muslimana i Ahzaba preko hendeka. Na tom mjestu se danas gradi ogromna džamija i islamski centar.