recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
| ***Napoleon I na carskom tronu*** |
|  |
| **Jean Auguste Dominique Ingres**, 1806. |
| ulje na platnu , 259 × 162 cm |
| Musée de l'Armée, Pariz |

***Napoleon I na carskom tronu*** (francuski: *Napoléon Ier sur le trône impérial*) je službeni portret cara Napoleona I kojega je 1806. godine naslikao Jean Auguste Dominique Ingres.

Slika prikazuje Napoleona u odori koju je nosio tokom svog posvećenja kako sjedi na stolici kružnog naslona s dvije kugle od bjelokosti koje se nalaze na naslonima. U svojoj desnoj ruci drži žezlo Karla Velikog, a u lijevoj Ruku pravde. Na glavi mu se nalazi zlatni lovorov vijenac, sličan onome kakvog je nosio Julije Cezar. Odora je izrađena od hermelina, a car oko vrata nosi i veliku ogrlicu odlikovanja *Légion d'honneur*. Krunidbeni mač nalazi se u svojim koricama. Careva obuća dekorirana je zlatom, a noge mu odmaraju na jastuku. Tepih prikazuje carskog orla. Potpis INGRES P xit nalazi se u donjem lijevom, a datum ANNO 1806 u donjem desnom kutu.

Historičari umjetnosti smatraju kako je direktan model za ovaj portret bio Fidijin kip Zeusa u Olimpiji, s tim da određeni broj smatra kako je model bio prikaz Boga na Gentskom oltaru Jana van Eycka. Također, Ingres je na portretu odao počast Rafaelovoj slici *Madonna della seggiola*.

Djelo je izvorno izloženo kao eksponat 272 u pariškom Salonu 1806. godine pod naslovom *Njegovo Veličanstvo Car na svom prijestolju*, a kao vlasnik je naveden *Corps législatif*. Godine 1815. slika je prebačena u muzej Louvre. Godine 1832. Auguste de Forbin preselio je sliku u *Les Invalides*, isprva u kapelicu, a onda, od 1860. u biblioteku. Danas se ona nalazi u Vojnom muzeju.

U gornjem desnom kutu (bolje vidljivo na izvornoj skici) nalaze se, odsječeni po dužini, grbovi Papinske Države i drugih talijanskih država, svi ispod talijanske krune. Sébastien Allard temeljem toga pretpostavlja da je sliku naručila neka talijanska institucija kako bi prikazala Napoleona u svojstvu talijanskog kralja, no da ju je odbacila zbog Ingresove inovativne ikonografije te da je to razlog zašto je *Corps législatif* naveden kao vlasnik slike.
***Nel segno di Roma*** (sh. *Pod znakom Rima*) je italijansko-francusko-zapadnonjemačko-jugoslavenski historijski film snimljen 1959. u režiji Guida Brignonea, kome je predstavljalo posljednje ostvarenje u karijeri. Radnja je smještena na Bliski istok u vrijeme tzv. krize 3. vijeka i prikazuje kako Zenobija, vladarica Palmirskog Kraljevstva (čiji lik tumači Anita Ekberg) diže ustanak protiv rimske vlasti, ali i njen odnos sa rimskim konzulom (koga tumači Georges Marchal). *Nel segno di Roma* je, između ostalog, bio sniman u Zagrebu u studijima tadašnjeg Dubrava Filma, a u pauzama je Ekberg posjećivala tadašnje kavane, gdje, prema svjedočenju Željka Senečića, ostali gosti, na njeno veliko zaprepaštenje, nisu uopće obraćali pažnju. *Nel segno di Roma*, čije je snimanje velikim dijelom potakao uspjeh filma *Le fatiche di Ercole*, odnosno slična ostvarenja koji će kasnije postati poznata kao peplum, izazvao je veliku pažnju zbog raskošne produkcije, kao i toga da se Ekberg u svakoj različitoj sceni pojavljuje u različitom, u pravilu "egzotičnom" kostimu.

Veliki je uspjeh doživio i sa druge strane Atlantika, gdje ga je za prikazivanje u SAD otkupila mlada nezavisna kuća American International Pictures. Prvo je prikazan pod naslovom ***Sheba and the Gladiators*** (sh. *Saba i gladijatori*), a potom ***Sign of the Gladiators*** (sh. *Znak gladijatora*), pri čemu ispočetka nikome nije smetalo što se u filmu uopće ne pojavljuju gladijatori; to je ispravljeno naknadnom nasinkronizacijom dijela dijaloga. Usprkos tih detalja, američkoj publici se film svidio, a tome je doprinijela pjesma *Zenobia* koju je u svrhu promocije snimio pjevač Bill Lee.

Uloge
-----

* Anita Ekberg ... Zenobia
* Georges Marchal ... Consul Marcus Valerius
* Folco Lulli ... Zemanzius
* Chelo Alonso ... Erica
* Gino Cervi ... Aurelian
* Jacques Sernas ... Julianus
* Lorella De Luca ... Batsheba
* Alberto Farnese ... Marcello
* Mimmo Palmara ... Lator

Izvori
------

1. ↑  Željko Senečić (13. 07. 2010.). „Mirogoj je zagrebački Boljšoj teatar i Skala". Zagrebancija. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-04. Pristupljeno 10 decembar-просинац 2014.

Vanjske veze
------------

* *Sheba and the Gladiator* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Guido Brignone |
| --- |
| 
* *Emperor Maciste* (1924)
* *Maciste in the Lion's Cage* (1926)
* *The Giant of the Dolomites* (1927)
* *The Charmer* (1931)
* *Loyalty of Love* (1934)
* *Red Passport* (1935)
* *Ginevra degli Almieri* (1935)
* *The Ancestor* (1936)
* *To Live* (1937)
* *Under the Southern Cross* (1938)
* *Baron Carlo Mazza* (1948)
* *Il Conte di Sant'Elmo* (1950)
* *Il nido di Falasco* (1950)
* *Inganno* (1952)
* *The Courier of Moncenisio* (1956)
* *Sheba and the Gladiator* (1959)

 |
*Za ostala značenja, vidi Kapo (razvrstavanje).*

***Kapò*** je italijansko-francusko-jugoslavenski crno-bijeli igrani film snimljen 1960. u režiji Gilla Pontecorva. Protagonistica, koju tumači Susan Strasberg je Edith, 14-godišnja francuska Jevrejka koja za vrijeme Holokausta u Drugom svjetskom ratu dolazi u njemački koncentracioni logor gdje je, samo zahvaljujući sretnom spletu okolnosti, zamijene za "arijevku", te, za razliku od roditelja, izbjegne likvidaciju u gasnoj komori. Radnja prikazuje kako pokušava preživjeti, prvo kroz zavođenje njemačkih stražara, a potom kao kapo, zatvorenica koja u zamjenu za bolju hranu i odjeću sudjeluje i nadzoru i zlostavljanju drugih zatvorenika. *Kapo* je bio jedan od prvih filmova koji je nastojao dati nešto realističniji, te isto tako oporiji i mračniji prikaz Holokausta, prije svega kroz prikaz moralnih dilema zatvorenika odnosno granica do koje su neki od njih bili spremni ići da bi preživjeli. Kapo je dobio dobre kritike, ali je zbog uznemirujuće teme brzo zaboravljen, tako da će Pontecorvo kasnije postati mnogo poznatiji po svojim angažiranim i temom aktualnijim političkim filmovima.

Uloge
-----

* Susan Strasberg ... Edith, alias Nicole Niepas
* Laurent Terzieff ... Sascha
* Emmanuelle Riva ... Terese
* Didi Perego ... Sofia
* Gianni Garko ... Karl
* Annabella Besi
* Graziella Galvani
* Paola Pitagora

Izvori
------

1. ↑  Erickson, Hal. „Kapò". *Allmovie*.
2. ↑  „Kapo". *British Film Institute*. London. Arhivirano iz originala na datum 2009-02-07. Pristupljeno 4. XII 2012.

Vanjske veze
------------

* *Kapò* na sajtu IMDb
* () Column « De l'Abjection » Jacques Rivette (1961) posvećen filmu *Kapo* na *L'oBservatoire*

| * p
* r
* u
Filmovi čiji je autor Gillo Pontecorvo |
| --- |
| 
* *The Wide Blue Road* (1957)
* *Kapò* (1960)
* *Bitka za Alžir* (1966)
* *Quimada: Otok u plamenu* (1969)
* *Ogro* (1979)

 |
Neformalna podjela Slovenije na regije
**Pokrajine u Sloveniji** su različne geografske jedinice na koje se dijeli Slovenija. Iako one nisu regulirane zakonom, postoji nekoliko različitih modela podjele.

Historijski modeli
------------------

Radi viševjekovnih podjela iz doba Habsburgovaca i Austro-Ugraske i danas se upotrebljava podjela na osnovu nekadašnjih krunskih zemalja: Štajerske, Kranjske, Koruške, Goriške Trsta i Istre; dijelovi tih zemalja se nalaze van slovenskih granica. U današnjoj Sloveniji su naslijeđene neformalne pokrajine: Gorenjska, (slovenska) Štajerska, Prekmurje, (slovenska) Koruška, Notranjska, Primorska i Dolenjska. Imena pokrajina su ustaljena, iako im je teško odrediti granice, s obzurom da ne odgovaraju današnjoj upravnoj i geografskoj podjeli Slovenije.

Geografski modeli
-----------------

* Melik: *prirodni sastavni dijelovi*
* Ilešič: *pokrajinsko-tipološka raščlanjenost Slovenije* i *geografska regionalizacija Slovenije*
* Vrišer: *ekonomskogeografska regionalizacija*
* Gams: *pokrajinsko-ekološka podjela Slovenije*

Danes je najviše u upotrebi Gamsova definicija, koja se temelji na Ilešiču. Gams tako Sloveniju dijeli na osnovu geografsko-socioloških faktora na:

* Alpska Slovenija
* Predalpska Slovenija
* Panonska Slovenija
* Dinarskokraška Slovenija
* Sredozemsna Slovenija

Povezano
--------

* geografija Slovenije
* upravna podjela Slovenije
* statističke regije Slovenije

| * p
* r
* u
Slovenske pokrajine |
| --- |
| Neslužbene pokrajine | Gorenjska • Štajerska • Prekmurje • Koruška • Notranjska • Primorska • Dolenjska | Zastava Slovenije |
| Statističke regije | Gorenjska • Goriška • Jugoistična Slovenija • Koruška • Notranjsko-kraška • Obalno-kraška • Središnja Slovenija • Podravska • Pomurska • Savinjska • Donjoposavska • Zasavlje |
| Historijske pokrajine | Goriška • Koruška • Kranjska • Štajerska • Istra • Trst |
***Hristina Popović*** (26. 3. 1982. Beograd, SR Srbija, - ) je srpska glumica. Cerka je balerine, koreografkinje i glumice Sonje Vukićević. Studirala je glumu na Akademiji umetnosti u Beogradu u klasi profesorke Mirjane Karanović i Univerzitetu Braća Karić, a prethodno je upisala nemački jezik na Filološkom fakultetu.

Prvu ulogu ostvarila je sa samo sedam godina u predstavi *Čekajući Godoa*, u kojoj je igrala zajedno sa Predragom Mikijem Manojlovićem, Žarkom Lauševićem, Slavkom Štimcem i Krivokapićem. Na filmu je debitovala 1991. godine u filmu *Noć u kući moje majke*, i od tada je glumila u filmovima *Dezerter* (1992), *Tango je tužna misao koja se pleše* (1997), *Kordon* (2002), *Skoro sasvim obična priča* (2003), *Jug jugoistok* (2005), *Beli lavovi* (2011), *Oktobar*, *Parada* (2011) i *Praktični vodič kroz Beograd sa pevanjem i plakanjem* (2011). Igrala je i u televizijskim serijama *Vratiće se rode* i *Ulica lipa*.

Za ulogu u *Paradi*, nagrađena je Zlatnom arenom za najbolju glumicu u filmu manje produkcije na Filmskom festivalu u Puli 2012.

Zajedno sa hrvatskim glumcem Bojanom Navojecom ima kćerku Luču, rođenu 5. januara 2012.

Eksterni linkovi
----------------

* *Hristina Popović* na Internet Movie Databaseu

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 297962022
* LCCN: no2014124903
* ISNI: 0000 0004 0237 0371
* GND: 1033495115
* SUDOC: 175360081
* CONOR.SI: 217669731

 |
**Vladimir Delač** (Slavonski Brod, 1927. - Zagreb, 1968) bio je jedan od najpoznatijih i najzaslužnijih hrvatskih i jugoslovenskih karikaturista i crtača stripova. Umro je u Zagrebu 1968. godine poslije kratke bolesti.

Životopis
---------

Nakon odlaska s Akademije likovnih umjetnosti u Zagrebu poslije samo dva semestra, svoju karijeru započeo je u humorističkom časopisu Kerempuh. Godine 1946. uredništvu časopisa prodao je svoj prvi strip te malo poslije toga i sam postao član uredništva.

U suradnji s Walterom Neugebauerom i Bordom, 1950. objavio je prvi animirani film na području Jugoslavije pod nazivom *Veliki miting*. Svoje remek-djelo, crtani film *Revija na dvorištu*, objavio je 1952. godine.

Pored animacije, Delač se i dalje bavio stripovima pa je 1950. godine objavio strip *Vuna Kićo - orasi Mićo*, a kasnije i druge stripove.

Surađivao je s vodećim hrvatskim dnevnim novinama i tjednicima: Vjesnik, Večernji list, *Kerempuh*...

Junaci Delačevih stripova
-------------------------

* Kićo i Mićo
* Viki i Niki
* Tramvajko
* Ivica Bucko
* Miki
* Svemirko

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
**Alan Crosland** (10. august 1894 – 16. jul 1936) je bio američki kazališni glumac i filmski režiser, najpoznatiji po tome što je režirao *The Jazz Singer*, igrani film koji je otpočeo eru zvučnog filma.

Odrastao je u bogatoj porodici, i diplomirao na prestižnom Darthmouth Collegeu. Nakon diplome je počeo raditi kao novinar za *New York Globe*, ali ga je ubrzo nakon toga počela zanimati gluma, te je nastupio u nekoliko predstava sa tada popularnom glumicom Annie Russell. Crossland je, pak, isto tako postao zainteresiran za novi medij filma, te je još 1912. našao posao u filmskoj kompaniji Edison Studios sa sjedištem u Bronxu. Tamo je nakon dvije godine stažiranja angažiran kao režiser kratkih filmova, a već 1917. su mu povjereni cjelovečernji filmovi. Potom se preselio u Hollywood gdje je angažiran od studija Famous Players-Lasky (preteča Paramount Picturesa, a 1925. je dobio posao kod Warner Bros. koji su mu povjerili testiranje nove tehnologije. Tako je nedugo prije *The Jazz Singer* snimio *Don Juan*, prvi film sa nasnimljenom muzikom i zvučnim efektima.

Godine 1936. je poginuo u automobilskoj nesreći na Sunset Boulevardu.

Njegov sin Alan Crosland Jr. (1918 - 2001) postao je etablirani televizijski režiser.

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Alan Crosland |
| --- |
| 1920-e | 
*The Flapper* (1920) **•**  *Enemies of Women* (1923) **•**  *Under the Red Robe* (1923) **•**  *Three Weeks* (1924) **•**  *Sinners in Heaven* (1924) **•**  *Bobbed Hair* (1925)  **•**  *Compromise* (1925)  **•**  *Don Juan* (1926) **•**  *When a Man Loves* (1927) **•**  *The Beloved Rogue* (1927) **•**  *Old San Francisco* (1927) **•**  *The Jazz Singer* (1927) **•**  *Glorious Betsy* (1928) **•**  *On with the Show* (1929) |
| 1930-e | 
*General Crack* (1930) **•**  *Song of the Flame* (1930) **•**  *Week Ends Only* (1932) **•**  *Hello, Sister!* (1933) **•**  *The Personality Kid* (1934) **•**  *The Case of the Howling Dog* (1934) |
***Arrow to the Heart*** (sh. *Strijela u srce*) je britanska TV drama koju je napisao Rudolph Cartier, a koja je 1952. premijerno prikazana na programu BBC Television Service. Predstavlja adaptaciju romana *Unruhige Nacht* njemačkog književnika Albrechta Goesa. Radnja je smještena na Istočni front u Drugom svjetskom ratu, a protagonist je njemački vojni pastor koji je došao nadgledati pogubljenje vojnika optuženog za dezerterstvo. Kao i mnoge TV-drame iz tog doba, emitirala se uživo i nije se snimala. Reprizirana je jednom 1952, te 1956. godine. Televizijskim historičarima je važna zbog toga što je Cartieru prilikom produkcije pomogao Nigel Kneale, sa kojim će kasnije tvoriti jedan od najuspješnijih scenarističko-režiserskih tandema u historiji britanske televizije.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Arrow to the Heart (1952)* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Djela čiji je autor Nigel Kneale |
| --- |
| Quatermass |
| Ostalitelevizijskiscenariji | 
* *Arrow to the Heart* (1952)
* *Nineteen Eighty-Four* (1954)
* *The Year of the Sex Olympics* (1968)
* *The Stone Tape* (1972)
* *Bedtime Stories* (1974)
* *Beasts* (1976)
* *Kinvig* (1981)
* *The Woman in Black* (1989)
* *Sharpe's Gold* (1995)

 |
| Ostalifilmskiscenariji | 
* *The Abominable Snowman* (1957)
* *Look Back in Anger* (1959)
* *The Entertainer* (1960)
* *H.M.S. Defiant* (1962)
* *First Men in the Moon* (1964)
* *The Witches* (1966)
* *Halloween III: Season of the Witch* (1982)

 |
**Kareena Kareena** je bila indijska humoristička TV-serija koja se od 1-septembra 2004. do 17.oktobra 2005 prikazivala na programu TV-mreže Zee TV. Kako bi povećali gledanost, velike poznate zvijezde su učestvovale u toj seriji, kao što su Abhishek Bachchan, Shahrukh Khan, Priyanka Chopra i Raajev Khandelwal.

Sadržaj
-------

Komedija je o mladoj Punjabi djevojci, Kareeni, koja neprestano govori laži, što je dovodi u jako neprijatne situacije, i u pojedinim okolnostima, ona čak mora da dokaže svoj identitet. Priča počinje kada se Kareena seli u Mumbai, kako bi dobila posao sekretarice. Problem je u tome što ako ne nađe posao u Mumbaiu, ona se mora vratiti u rodni grad Chandighar, i tamo se udati za Littua, jer tako njena majka želi. Littu. Ali Kareena to ne želi, i ona traži posao u kompaniji Chamatkar, koju drži Tribhuvan Das Pandey i njegova žena Neelambhari, koji traže tradicionalnu i udatu ženu za sekretaricu, pa tako da bi dobila posao ona ide na intervju obučena kao udata žena. Ona dobija posao, i onda sreće svog prijatelja iz djetinjstva Tanu... ...

Uloge
-----

* Kulraj Randhawa ... Kareena/Mrs. Sood
* Nandita Puri ... Kareena's Mother
* Sandeep Rajora ... Tushar Pandey
* Sharokh Barocha ... Prem
* Sudhir Pandey ... Tribhuvandas Pandey
* Vandana Gupte ... Nilambaridevi Pandey
* Atul Srivastava ... P.K. Shrivastav

Eksterni linkovi
----------------

* Official Site
**Nezavisni film** je izraz koji se koristi za film, najčešće cjelovečernji, koji je produciran bez sudjelovanja države i/li etabliranih, odnosno velikih (tzv. major) studija u nekoj kinematografiji. Pod time se obično podrazumijevaju ostvarenja koja karakterizira niži budžet, ali daleko veća spremnost njegovih autora na rizike, odnosno ne-konvencionalnu formu ili "problematični" sadržaj. Nezavisni film se kao fenomen pojavio još od stvaranja velikih studija, ali je popularnost počeo sticati 1950-ih i 1960-ih u SAD, u doba kada se počeo raspadati sistem tzv. klasičnog Hollywooda, a nezavisni producenti (među kojima je najpoznatiji Roger Corman) publici davali sadržaje koje veliki studiji nisu htjeli ili mogli. Izraz nezavisni film se često povezuje za antiestablishmentskim sadržajima, odnosno ponekad se smatra svojevrsnim sinonimom za ne-komercijalni ili "umjetnički film"; s druge strane, mnoga nezavisna ostvarenja su komercijalne prirode, a najbolji primjer za to su eksploatacijski filmovi koji, gotovo u pravilu, nastaju u nezavisnoj produkciji.

Vanjske veze
------------

* IFTA Arhivirano 2013-09-25 na Wayback Machine-u - The Independent Film & Television Alliance, an International trade association representing Independent Producers
* Indie Films at the Internet Movie Database
* Indian Independent Films at the DearCinema.com

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh2005007658
* GND: 4485045-1
* NKC: ph1028607

 |
***Arsenal*** (ruski: ), također poznat i pod naslovom ***Januarski ustanak u Kijevu 1918. godine*** (ruski: ) je sovjetski nijemi film snimljen 1929. u režiji Aleksandra Dovženka. Radnja prikazuje burne događaje u Kijevu za vrijeme Revolucije i na samom početku građanskog rata, odnosno neuspjeli ustanak koji su početkom 1918. lokalni boljševici podigli protiv novouspostavljene ukrajinske nacionalističke vlade. Zbivanja se prikazuju iz perspektive Timoša (čiji lik tumači Semjon Svašenko), demobiliziranog pripadnika carske vojske koji se na kraju priključuje ustanicima. Dovženko je film snimao dvije godine, a dovršio je nedugo nakon *Zvenigore*, koju su pojedina partijska glasila optuživala zbog ukrajinskog nacionalizma. *Arsenal* se često tumačio kao njegovo nastojanje da ponovno stekne naklonost Partije, ali isto tako kao jedan od njegovih najosobnijih ostvarenja. Dovženko je deset godina ranije kao pripadnik nacionalističkih trupa sudjelovao u krvavom gušenju ustanka; vjeruje se da su ta iskustva potakla niz scena u kojima se izražava ogorčenje besmislenim krvoprolićem, odnosno za tadašnje sovjetske standarde neuobičajeno eksplicitni pacifizam. Arsenal se uz *Zemlju* smatra jednim od najboljih i najvažnijih filmova u Dovženkovom opusu.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Arsenal* na sajtu IMDb
* «Арсенал» на сайте «Энциклопедия отечественного кино» ()
* *Arsenal* na AllMovie-u ()
* Ray Uzwyshyn's Visual Exploration of *Arsenal*

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Aleksandar Dovženko |
| --- |
| 
* Jagodka ljubvi
* Vasya the Reformer
* The Diplomatic Pouch
* Zvenigora
* Arsenal
* Zemlja
* Ivan
* Aerograd
* Bukovyna: a Ukrainian Land
* Ščors
* Oslobođenje
* Bitka za našu Sovjetsku Ukrajinu
* Soviet Earth
* Victory in the Ukraine and the Expulsion of the Germans from the Boundaries of the Ukrainian Soviet Earth
* Michurin
* Farewell, America
* Poem of the Sea

 |
**Hugo Opat** (njemački: ; francuski: ; ? - Orleans, 12. maj 886) bio je franački redovnik porijeklom iz plemićke porodice Starijih Welfa. Otac mu je bio grof Conrad I od Auxerrea, a majka Adelaide. Nakon očeve smrti se majka, po svemu sudeći, preudala za neustrijskog markgrofa Roberta Silnog.

Hugo se zaredio i postao opat samostana Saint-Germain d'Auxerre. Usprkos svećeničkih zavjeta, pokazao je sklonost ne samo prema aktivnom sudjelovanju u politici, nego i ratovanju. Kada je 858. istočnofranački kralj Ludvig Njemački napao Zapadnu Franačku, Hugo je pružio utočište i podršku zapadnofranačkom kralju Karlu Ćelavom. Vjernost kralju je bila razlogom razlaza sa poočimom Robertom. Kada je Robert nešto kasnije ponovno stekao Karlovu naklonost, Hugo je protjeran u Lotaringiju gdje je 864. postao nadbiskup Kölna. Samo dvije godine kasnije, Robert je umro, a Hugo se vratio na zapad i naslijedio najveći broj Robertovih zemalja. Usprkos toga, postao je skrbnik Robertovoj djeci. Sljedećih je godina služio Karlovim nasljednicima Louisu III i Karlomanu, boreći se protiv pobunjenih grofova. Poslije je postao pristaša Karla Debelog i podržao njegov uspon na zapadnofranačko prijestolje, čime je posljednji put vlast nad bivšom Franačkom objedinjena u jednoj osobi. Motiv za to je bila borba protiv Vikinga koji su u to vrijeme pustošili današnju Francusku, odnosno potreba za snažnom centralnom vlašću. Hugo, međutim, nije imao uspjeha konsolidirati Karlovu vlast; umro je a da mu nije stigao pomoći u oslobađanju Pariza od vikinške opsade.

Sources
-------

* MacLean, Simon. *Kingship and Politics in the Late Ninth Century: Charles the Fat and the end of the Carolingian Empire*. Cambridge University Press: 2003.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Gunther**  |  **Nadbiskup Kölna** 864 | Slijedi: **Wilbert(od 870)**  |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 217273769
* SUDOC: 087996952

 |
**Ignacije Aquilini** (Dubrovnik, 1642. - Orašac, 7. travnja 1715.), hrvatski pisac.

Životopis
---------

Sin je dubrovačkog postolara Mate. Godine 1660. ušao je u Dominikanski red u Dubrovniku i ondje završio godinu redovničke kušnje. Filozofiju i teologiju studirao je u Bologni. Predavao je dijalektiku, retoriku i kozmologiju na nekim učilištima svoga Reda u Lombardiji i potom u Dubrovniku, gdje je bio učitelj mladih redovnika i propovjednik.

Više puta je bio starješina u samostanima Dubrovačke dominikanske kongregacije, a jednom je bio i njezin generalni vikar. Za to vrijeme preuredio je i obnovio dubrovačku dominikansku knjižnicu te samostan i crkvu. Od 1692. do smrti bio je starješina samostana Sv. Ruže Limske u Orašcu kod Dubrovnika. Iako je od mladosti bolovao, a posljednjih dvanaest godina nije se dizao iz kreveta bio je svestran i neumoran radnik. Bavio se pisanjem, glazbom, medicinom, slikarstvom, zlatarstvom i rezbarstvom. Pisao je dosta i na hrvatskom jeziku i to ponajviše vjersko-nabožna djela od kojih su neka i tiskana.

Vanjske poveznice
-----------------

* Knjižnica HAZU Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305509426
* ISNI: 0000 0004 2095 9702
* NSK: 000074515

 |
**Ivan Dominik Juras**, (Rab, 23. prosinca 1742. - Pula, 19. rujna 1802.) bio je pulski biskup.

Životopis
---------

*Ivan Dominik Juras*, poznat i kao Rabljanin, rođen je na Rabu 1742. godine. Bio je zaređen za svećenika 14. kolovoza 1766.. Studirao je na sveučilištu u Padovi i ondje 1774. postigao doktorat obaju prava, a u Rimu je 1778. bio posvećen za pulskoga biskupa. Dao je restaurirati katedralu, obogatio njezinu opremu i 1795. nabavio nove orgulje. Također je obnovio dotrajali biskupski dvor. mletačke su mu vlasti osporavale i ograničavale jurisdikciju i stoljetna prava pulskih biskupa, napose oko izbora kanonika stolnog i zbornih kaptola, te je zbog toga često morao putovati na sudske parnice u Veneciju. Dvije opširne relacije o stanju u biskupiji poslao je Kongregaciji u Rim 1786. i 1800. Pula je tada imala oko 900 stanovnika, mletački dio biskupije oko 20 000, a austrijski dio oko 40 000 stanovnika. Biskup se žalio što mu nije bilo moguće otvoriti sjemenište, što je opadao broj hrvatskih kapelana i župnika, što mu nije bilo dopušteno poslati kojega klerika glagoljaša na studij u Propagandin ili Loretski kolegij i što je u biskupiji vladala velika bijeda i oskudica. Teško ga je pogodilo nasilno smanjivanje biskupije austrijsko-mletačkim ugovorom o usuglašavanju njezinih granica s državnom granicom bez znanja i savjetovanja sa Svetom Stolicom, te mu je bila oduzeta jurisdikcija i 1783. zabranjen dolazak i poslovanje u austrijskom dijelu biskupije. Doživio je propast Mletačke Republike i smjenu političke vlasti te je 10. srpnja 1797. zajedno s kanonicima dočekao bečkoga dvorskoga komesara, izrazivši pokornost i lojalnost Caru, čija je vojska bila zaposjela Istru. Međutim, nakon pripojenja Istre Habsburškoj Monarhiji njegovo zauzimanje i molbe za ponovno ujedinjenje biskupije nisu bile uvažene. Umire 1802. godine, a poslije njegove smrti Pulska biskupija nije više imala biskupa i pripojena je porečkoj biskupiji 1830. godine.

Izvori
------

1. 1 2

| titule Katoličke crkve |
| --- |
| prethodnikFranjo Polesini | **biskup Pule**1778. – 1802. | titula sjedinjena s biskupom Poreča |
|
**Ivan Paskvić**, (mađarski: *János Pasquich*, njemački: *Johann Pasquich* ; Senj, 3. siječnja 1754. - najvjerojatnije Budim, 15. prosinca 1829.), hrvatski i mađarski astronom i matematičar. 

Ravnatelj i osnivač zvjezdarnice na Gellert brdu (Budim), jedan od najeminentnijih hrvatskih i mađarskih intelektualaca svog vremena.

Školovao se i službovao u Zagrebu, ali je vrhunac njegovog znanstvenog i edukacijskog posla doživio u Mađarskoj. Tijekom života i rada u Budimu, učenik mu je bio i jedan drugi slavan hrvatski matematičar/astronom Mirko Daniel Bogdanić.

Živući u vrijeme nastanka pravih znanstvenih publikacija neprilika u kojoj se našao promijenila je svijet tih publikacija. Njegov ga je slovački asistent Danijel Matej Kmeth, u časopisu Astronomische Nachrichten, optužio za falsifikat, a nakon toga i u prestižnom mađarskom časopisu Tudományos Gyüjtemény te časopisu Baruna Franz Xaver von Zach-a, Zach's Correspondance Astronomique.

U obranu Paskvićeva rada i točnosti izračuna stali su najpoznatiji znanstvenici tog doba: Heinrich Christian Schumacher, Carl Friedrich Gauss, Johann Franz Encke, Heinrich Wilhelm Olbers i Friedrich Bessel, a cijeli je događaj bio uvod u nastanak recenziranja znanstvenih radova i pisama prije objavljivanja, kako se takav događaj više ne bi ponovio.
**Ivo Matunci** (Novigrad Podravski, 1924.) - hrvatski novinar

Rođen je u Novigradu Podravskom. Radio je u Križevcima kao povremeni dopisnik zagrebačkog "Vjesnika". Zatim radi u Koprivnici. U Bjelovaru je 1949. godine osnovan "Bjelovarski list", u kojem se zaposlio kao novinar. Poslali su ga u zagrebački "Vjesnik" na osposobljavanje za tehničkog urednika. Oko 1950. godine, Bjelovarski list imao je nakladu oko 12000 primjeraka i pokrivao je područje od Ludbrega do Pakraca i Virovitice. Kasnije je postao direktor i glavni urednik Bjelovarskog lista. Bio je predsjednik nadzornog odbora Udruženja listova osnovanoga 1964. godine. Radio je kao dopisnik beogradskog lista "Borba" i zagrebačkog "Vjesnika". U Bjelovarskom listu surađivao je i s književnikom Matom Lovrakom, koji je bio redoviti suradnik. Odlaskom iz Bjelovarskog lista, bio je novinar u Čazmi pa novinar tvorničkog lista u u tvornici traktora "Tomo Vinković" u Bjelovaru.

Kasnije je postao dopisnik TV studija Zagreb. Javljao se s vijestima iz Bjelovara u početku preko telefona, a zatim je kupljena prva tv-kamera i bio je začetnik bjelovarskog televizijskog novinarstva. Bio je osvijetljivač, novinar i snimatelj.

Izvori
------

1. ↑  Bjelovarac, gradski list, 10. studenoga 2005. Bjelovar
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2009-04-06. Pristupljeno 2014-07-26.
**Jacques Prévert** (Neuilly-sur-Seine, 4. februar 1900. — Omonville-la-Petite, 11. april 1977.) je bio francuski pjesnik i scenarist najpoznatiji po svojim baladama o socijalnoj nadi i sentimentalnoj ljubavi, ali i kao jedan od najistaknutijih filmskih scenarista iz 1930-ih i 1940-ih godina. Jedna od njegovih najpoznatijih pjesama je "Barbara", koja je veliku popularnost na prostorima bivše Jugoslavije stekla zahvaljujući Radu Šerbedžiji.

Od 1925. do 1929. godine, Prévert je bio dio nadrealističkog pokreta zajedno s umjetnicima kao što su Robert Desnos, Yves Tanguy, Louis Aragon i André Breton. Zajedno s Raymondom Queneauom i Marcelom Duchampom, bio je dio skupine *Rue du Château*. Kao nadrealist, Prévert je u novom ruhu obnovio staru tradiciju usmenog pjesništva, a djela iz ovog perioda sakupljena su u zbirci *Paroles* (1946.). Velik dio tih pjesama uglazbio je Josef Kosma tako da su one ubrzo stekle široku popularnost među mladim ljudima kojima se sviđao Prévertov antiklerikalni, anarhistički i ikonoklastični stil isprepleten humorom. U svojim pjesmama se oštrvo osvrtao na licemjerje, glupost i rat, a pisao je o ljubavnicima na lici, u metrou, o jednostavnim srcima i djeci. Njegova najpopularnija pjesma iz ovog perioda je "Tentative de description d'un dîner de têtes à Paris-France" (1931.; sh. "Pokušaj opisivanja maskirane večere u Parizu, Francuska").

Prévertov stil je bio krajnje specifičan i izrazito izazovan za čitatelja. Koristio je slobodan stih, tek povremenu rimu, dosjetke, serije namjerno ispremještanih riječi, numeraciju, antiteze i ostala stilska sredstva koja su njegov stil učinila gotovo jedinstvenim.

Jedno je vrijeme pisao i za skupinu politički militantnih dramatičara *Groupe Octobre*, s kojima je 1933. godine posjetio Sovjetski Savez. Prévert je napisao i cijelu seriju izvanrednih filmskih scenarija. Poznata je njegova suradnja s režiserom Marcelom Carnéom, za čije je filmove redovito pisao scenarije. Neka od njegovih remek-djela su *Drôle de drame* (1937.), *Les Visiteurs du soir* (1942.) i *Les Enfants du paradis* (1945.). Umro je 1977. godine u mjestu Omonville-la-Petite, radeći na posljednjoj sceni animiranog filma *Le Roi et l'oiseau* (1980.), na kojem je surađivao s prijateljem Paulom Grimaultom. Kada je izdan, film je posvećen Prévertu, a Grimault je na premijernoj izvedni sjedalo do svojega ostavio praznim.

Odabrana bibliografija
* *Paroles* (1946)
* *Le Petit Lion* (1947) — ilustrirala Ylla
* *Contes pour enfants pas sages* (1947)
* *Des Bêtes* (1950) — ilustrirala Ylla
* *Spectacle* (1951)
* *Grand bal du printemps* (1951) — uz fotografije Izisa Bidermanas
* *Lettre des îles Baladar* (1952)
* *Tour de chant* (1953)
* *La pluie et le beau temps* (1955)
* *Histoires* (1963)
* *Les Halles: L'Album du Coeur de Paris* (1963) — uz fotografije Romaina Urhausena
* *Le Cirque d'Izis* (1965) — uz fotografije Izisa Bidermanas i originalne ilustracije Marca Chagalla
* *JON WAY* (1966)
* *Charmes de Londres* (1999) — uz fotografije Izisa Bidermanas
**Ivan Albertal** (Roveredo, Švicarska, oko 1575. – Zagreb, 1648.), švicarski arhitekt i graditelj.

Ivan Albertal (Johann, Hans, Alberthaler), graditelj švicarskog porijekla. Djelovao je krajem 16. i početkom 17. stoljeća. Gradio je u Dillingenu, Haunsteinu i Innsbrucku. Početkom 17. stoljeća spominje se kao građanin Trebinja kod Novog Mesta u Sloveniji. U Zagrebu se prvi pisani podatak o njemu javlja 21. lipnja 1628. godine kada mu je i isplaćeno „stotinu rajnskih forinti" za radove na katedrali. Naime nakon požara 1624. godine srušio se svod svetišta katedrale, te ga je trebalo ponovo izgraditi. U tu svrhu angažiran je kao majstor graditelj Ivan Albertal. U dokumentima ga se naziva „knez Hanž Albertal paumešter". Izgradnju svoda Albertal izvodi u suradnji s talijanskim graditeljem Juliom Portom. Mrežasti svod, koji je dovršen 1632. godine, bio je izgrađen u kasnogotičkom duhu.

Od 1633. do 1641. godine Albertal gradi južni toranj katedrale u prijelaznom renesansno – baroknom stilu. Zvonik je imao i funkciju kule-promatračnice zbog opasnosti od Turaka. Nešto kasnije Albertal izvodi i kapu zvonika.

Većina Albertalovih zahvata nestala je tijekom obnove katedrale krajem 19. stoljeća koji su vođeni prema projektu arhitekta Hermanna Bolléa.

Ivan Albertal umire u Zagrebu 1648. godine.

Literatura
----------

* Đurđica Cvitanović: "Graditelj Hans Albertal" (Radovi Instituta za povijest umjetnosti 8, Zagreb, 1984.),
* Lelja Dobronić: "Zagrebački Kaptol i Donji grad nekad i danas" (Zagreb, 1988.),
* Lelja Dobronić: "Renesansa u Zagrebu"(DPU, Zagreb, 1994.).

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305190635
* ISNI: 0000 0004 1820 6680
* GND: 133238172
* ULAN: 500313140
* HDS: 022200

 |
**Ivan Starčević** (Mrkopalj, 7. ožujka 1877. - Senj, 24. studenoga 1934.), biskup senjski i modruški ili krbavski (1932. - 1934.).

Životopis
---------

Pučku školu pohađao je u rodnom mjestu, a potom je bio u senjskom konviktu Ožegovićianum, gdje je završio četiri niža razreda. Peti i šesti razred pohađao je u Rijeci, a sedmi i osmi u nadbiskupijskom liceju u Zagrebu. Bogoslovno učilište u Senju pohađao je godinu dana, a potom je otišao na daljnje školovanje u Budimpeštu. Mladu misu imao je u Mrkoplju 5. kolovoza 1900. Bio je vjeroučitelj u senjskim pučkim školama, potom profesor na teološkom učilištu, ravnatelj kancelarije biskupa Antuna Maurovića (1895. – 1908.) i desna ruka njegovih nasljednika, biskupa Roka Vučića (1910. – 1914) te Josipa Marušića (1915. – 1930). Posvećen je za biskupa senjsko-modruškog ili krbavskog 28. kolovoza 1932. Introniziran je u Senju 11. rujna iste godine. Njegovo biskupsko geslo bilo je "Moli i radi" (lat. "*Ora et labora*"). Pokrenuo je Katolički pokret na Sušaku te (dvo)tjednik "Istinu", glasilo toga pokreta. Umro je u Senju 24. studenoga 1934. Sahranjen je najprije bio u Senju na groblju sv. Vida, ali su njegovi posmrtni ostatci 20. rujna 1939. godine preneseni u rodni Mrkopalj i položeni pod glavni oltar župne crkve Majke Božje od Sedam žalosti.

Izvori
------

* Goran Moravček, Katolički pokret na Sušaku u zborniku Stoljetnica života i rada Milosrdnih sestara sv. Križa na Sušaku, Rijeka, 2005. str. 141-159.
*Za ostale upotrebe, v. [[Janko Grahor (razvrstavanje)]].*

**Janko Grahor** (Petrinja, 6. prosinca 1827. - Zagreb, 22. studenog 1906.) bio je hrvatski graditelj, projektant i društveni djelatnik.

Životopis
---------

Graditeljski zanat počeo je učiti u rodnoj Petrinji, a potom je nastavio produbljivanje znanja u Austriji, Švicarskoj, Italiji i Francuskoj. Obrtnu školu završio je u Frankfurtu na Majni.

Po povratku u Hrvatsku isprva radi u Novoj Gradiški, a potom u Zagrebu dobiva mjesto inženjera i mjernika u regulacijskim poslovima. Prvi poznati rad mu je nerealizirani projekt za preoblikovanje glavnog pročelja episkopskog dvora u Plaškom iz 1857. godine.

Hrvatski glazbeni zavod
Zajedno s Franjom Kleinom utemeljuje poznatu graditeljsku tvrtku Grahor-Klein koja će obilježiti graditeljski rast Zagreba s kraja 19. i početka 20. stoljeća. Grahor i Klein projektirali su zgradu Hrvatskog glazbenog zavoda 1875. Prema Schmidtovu projektu, Grahor podiže i palaču HAZU, zgradu Prve hrvatske štedionice, te stambene zgrade u Preradovićevoj 24 i Ilici 12. Sve njegove građevine imaju obilježja povijesnih stilova toga doba.

"Grahor je jedan od prvih domaćih graditelja koji je »*unio novu notu, notu sažete i stroge uravnoteženosti otvora pročelja sa snažnom redukcijom plastično dekorativnog inventara fasade*« (Ivo Maroević)".

Sa svojim sinovima osnovao je tvrtku za trgovinu ciglom i vapnom, a bio je i gradski zastupnik, predsjednik Trgovačke obrtničke komore i prvi predsjednik zagrebačkog Vatrogasnog društva i predsjednik Hrvatskih inženjera i arhitekata.

Godine 1902. postavljeno je u atriju Trgovačke i obrtničke komore Grahorovo poprsje koje je izradio Rudolf Valdec.

Izvori
------

* Maroević, Ivo, Graditeljska obitelj Grahor, Društvo historičara umjetnosti Hrvatske, knjiga XV. Zagreb, 1968.
* Nacrti Janka Nikole Grahora za preoblikovanje pročelja episkopalnoga dvora u Plaškom, Prostor, Znanstveni časopis za arhitekturu i urbanizam br. 11 (2003), 2 (26), Zagreb, 2003. str. 117 – 123.

1. 1 2

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 139470027
* GND: 135615070
* ULAN: 500281122

 |
**Jennifer Eve Garth** (Urbana, Illinois, 3. travnja 1972.) američka je glumica. Najpoznatija je po ulozi Kelly Taylor u teen seriji *Beverly Hills, 90210*.

Biografija
----------

### Rani život

Jennie je rođena u Urbani u saveznoj državi Illinois od oca Johna i majke Carolyn. Odrasla je u gradiću Arcoli u Illinoisu. Živjela je i u Tuscoli dok se sa 11 godina nije preselila u Phoenix u Arizoni. Tamo je pohađala satove plesa i velika joj je želja bila otvoriti vlastiti plesni studio.

Na izboru za najljepšu djevojku otkrili su ju glumački "lovci na talente", te se okušala u glumi. Odustala je od škole i s majkom se preselila u Los Angeles kako bi mogla ostvariti glumačku karijeru. Tamo je živjela par mjeseci i dobila ulogu *Erice McCray* u seriji "A Brand New Life".

### Beverly Hills, 90210

1990. godine dobila je ulogu Kelly Taylor, lijepe tinejdžerice koja pohađa srednju školu u bogatom Beverly Hillsu.

Njezin je lik u seriji prošao sve faze tinejdžerskog života (ovisnost o tabletama, silovanje, različite sekte, kokainske ovisnosti itd.). Na setu je upoznala najbolju prijateljicu Tiffani Amber Thiessen.

Jennie je ostala u seriji svih 10 sezona i od 296 epizoda glumila je u njih 292, najviše od svih kolega, osim Tori Spelling.

Jennie na Emmy Awards 1992 godine
### Nakon Beverly Hillsa, 90210

Godine 2002. Jennie je dobila jednu od glavih uloga u sitcomu "What I Like About You". 2008. reprizirala je ulogu Kelly Taylor u nastavku Beverlya "90210". U toj se seriji zadržala dvije sezone.

### Ples sa zvijezdama

U 5. sezoni američke inačice Plesa sa zvijezdama Jennie je nastupala sa partnerom Derekom Houghom. Bila je jedna od boljih plesačica tijekom cijelog natjecanja, te je dobivala ocjene više od 8. Izbačena je nakon 9 tjedana ostavši pritom na 4 mjestu.

Privatni život
--------------

Jennie fluentno priča talijanski jezik. Vegetarijanka je. 16. travnja 1994. se udala za glazbenika Daniela B. Clarka od kojeg se razvela 1996.

Dana 20. siječnja 2001. Jennie se udala za glumca Petera Facinellija i dobila 3 kćeri. Od njega se razvela 2013.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica[*mrtav link*]
* Jennie Garth na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
*Beverly Hills, 90210* |
| --- |
| Glavni likovi | Brandon Walsh · Brenda Walsh · Kelly Taylor · Steve Sanders · Andrea Zuckerman · Dylan McKay · David Silver · Donna Martin · Valerie Malone · Clare Arnold · Noah Hunter · Janet Sosna · Gina Kincaid · Scott Scanlon · Jesse Vasquez · Ray Pruit · Carly Reynolds · Matt Durning · Cindy Walsh · Jim Walsh · Nat Bussichio |
| Ekipa | Darren Star · Aaron Spelling |
| Epizode | Popis epizoda *Beverly Hills, 90210* |
| Spin-offi i nastavci | *Melrose Place* (1992–1999) · *Models Inc.* (1994–1995) · *90210* (2008–) · *Melrose Place* (2009–2010) · Franšiza *Beverly Hills, 90210* |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 48993449
* LCCN: no2006122869
* ISNI: 0000 0001 1472 1376
* GND: 1241351090
* BNF: cb13988826m (podaci)
* BIBSYS: 7034351
* NDL: 00837166
* CiNii: DA13584899

 |
**Joan Geraldine Bennett** (27. februar 1910. – 7. decembar 1990) bila je američka kazališna, filmska i televizijska glumica. Odrasla kao potomak ugledne glumačke dinastije, Bennett je filmsku karijeru započela kao tinejdžerica u nijemim holivudskim filmovima kada se specijalizirala za uloge plavokosih naivnih i nedužnih djevojaka. Te je uloge nastavila tumačiti i s uvođenjem zvučnog filma, ali je krajem 1930-ih odlučila obojati kosu u crno te početi tumačiti zavodnice i fatalne žene. Zahvaljujući tome je odigrala svoje najpoznatije uloge u film noirima Fritza Langa kao što su *The Woman in the Window* (1944) i *Scarlet Street* (1945).

Krajem 1940-ih Bennett je napravila još jedan zaokret u karijeri, počevši glumiti majčinske likove. Međutim, početkom 1950-ih je njenu filmsku karijeru brutalno prekinuo skandal izazvan kada je njen treći suprug Walter Wanger u nastupu ljubomore revolverom ranio njenog agenta.. Bennett je nakon toga došla na neslužbenu holivudsku crnu listu te se morala preorijentirati na televiziju, gdje je 1960-ih stekla popularnost tumačenjem matrijarha Elizabeth Collins Stoddard u sapunici *Dark Shadows*. Posljednja uloga joj je bila Madame Blanc u kultnom Argentovom hororu *Suspiria* (1977).

Izvori
------

### Bilješke

1. ↑  Erickson, Hal Biography (Allmovie)

### Literatura

* Joan Bennett: *How to Be Attractive*, 1943, New York, Alfred A. Knopf, 131 pp.
* Joan Bennett & Lois Kibbee: *The Bennett Playbill*, 1970, New York, Holt, Rinehart and Winston, 332 pp.
* Brian Kellow: *The Bennetts: An Acting Family*, 2004, Lexington, University Press of Kentucky, 530 pp.

Eksterni linkovi
----------------

***Joan Bennett*** na Wikimedijinoj ostavi

* Joan Bennett na sajtu IMDb
* Joan Bennett na Internet Broadway Database
* Joan Bennett na Allmovieu
* Joan Bennett na Filmskoj bazi podataka TCM ()
* Joan Bennett Photo Gallery
* Joan Bennett na Find a Grave

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 32186172
* LCCN: n86075553
* ISNI: 0000 0000 8369 639X
* GND: 129660779
* SUDOC: 061282626
* BNF: cb13929991b (podaci)
* BIBSYS: 1615358756091
* NLA: 35017400
* NKC: pna2009505205
* BNE: XX1089923

 |
**Joanikije Pamučina** (Zagradinje, kod Trebinja, 13. 12. 1810. — Mostar, 9. 9. 1870) bio je narodni dobrotvor, književnik, etnolog, arhimandrit; upravljao je Mitropolijom zahumsko-hercegovačkom 1860-1864. u Mostaru.

Biografija
----------

### Školovanje

Školovao se u manastirima Duži i Zavala, gdje se i zakaluđerio 1829. godine. Uskoro poslije toga došao je u Mostar i postao viđen i čuven. Tu je na dvoru grčkog mitropolita usavršio svoje elementarno znanje i naučio grčki jezik. Postao je arhimandrit i, poslije smrti mitropolita Grigorija 1860. godine, upravljao je do 1864. godine Mitropolijom zahumsko-hercegovačkom. Carigradski patrijarh nije htio da ga postavi za mitropolita kako su to Mostarci željeli i molili. Iako samouk, stekao je zasluge i na književnom polju, a umio je lijepo pisati i minejskim slovima, kao stari srednjovekovni pisari.

### Književni rad

Bilježio je narodne umotvorine i pjesme, priče, poslovice i zagonetke, opisivao je život i narodne običaje, spremao je građu i za istorijske radove. Većina njegovih književnih radova štampana je u Srpsko-dalmatinskom magazinu (1846—186). Napisao je biografiju Ali-paše Stočevića Rizvanbegovića, u kojoj je ujedno i istorija Hercegovine toga doba. Taj rad preveden je 1873. na ruski i štampan u spisima Hilferdingovim (III. 330—379).

### Dobrotvorni rad

Pamučina je i dobrotvor srpske narodne škole u Mostaru, kojoj je ostavio 800 dukata u državnoj banci u Petrogradu. Njegov sestrić je bio mitropolit Leontije Radulović (1835-1888), koji se školovao u Mostaru.

### Dvjestogodišnjica rođenja

U Mostaru je decembra 2010. obilježeno 200 godina od rođenja Joanikija Pamučine. Tada su predstavljena njegova „Sabrana djela" (2005) i knjiga Voje Kovačevića „Život i delo Joanikija Pamučine" (2009).

Literatura
----------

* *Narodna enciklopedija*, 1927 g. članak napisao Radoslav Grujić.
* Joanikije Pamučina, *Sabrana djela*, priredio dr Vojo Kovačević, Pale 2005.(COBISS)

Vanjske veze
------------

* *200 godina od rođenja Joanikija Pamučine* - program Arhivirano 2010-12-13 na Wayback Machine-u
* *200 godina od rođenja Joanikija Pamučine* - audiozapis[*mrtav link*]
* *O knjizi „Život i delo Joanikija Pamučine"*[*mrtav link*]
**Joseph-Napoleon Bonaparte** (Corte, 7. januar 1768. - Firenza, 28. juli 1844.) bio je stariji brat francuskog cara Napoleona Bonapartea, koji ga je postavio na prijestolja Napulja (1806. godine) i Španjolske (1808. godine).

Porodica
--------

Rođen je 7. januara 1768. godine u Corteu na Korzici, kao **Giuseppe Buonaparte**. Sin je Carla Buonapartea i Letizie Ramolino. Kao pravnik, političar i diplomat, služio je u Savjetu pet stotina, te kao francuski ambasador u Rimu. Oženio je Julie Clary 1. augusta 1794. godine u Cuges-les-Pinsu. Par je imao dvoje djece, Zénaïde i Charlotte, a Joseph je imao još dvoje vanbračne djece sa Mariom Giluiom, groficom od Atrija. Zakonite kćerke pokušao je, bez uspjeha, postaviti na španjolski tron.

Vladavina
---------

Napoleon mu je prvo dao vojnu kontrolu nad Napuljom, a zatim ga proglasio napuljskim kraljem. Dvije godine kasnije Napoleon je napuljskim kraljem proglasio Joachima Murata, muža svoje sestre, nakon što je Josephu osigurao španjolski tron pod imenom **José I**. 

Joseph je stigao u Španjolsku baš kada su njome bjesnili protesti protiv francuske vlasti. Povukao se na sjever zemlje odakle je želio abdicirati i zamijeniti španjolski tron za napuljski, ali Napoleon je vjerovao da će moći uspjeti uspostaviti red u Španjolskoj. Ipak, to se nikada nije ostvarilo.

Za vrijeme njegove vladavine, Venezuela je stekla nezavisnot i tako postala prva u nizu latinoameričkih država koje su se odcijepile od Španjolskog Carstva. Nakon ovoga čina, Joseph je abdicirao i vratio se u Francusku.

Posljednje godine i smrt
------------------------

Nakon smrti Napoleonovog sina, Napoleona II, bonapartisti su ga vidjeli kao legitimnog nasljednika francuskog carskog trona. Joseph se nije nikada potrudio da sjedne na francuski tron; umjesto toga, preselio je u Sjedinjene Američke Države. U tom mu je periodu ponuđena i meksička kruna, ali ju je odbio. Neko vrijeme je živio u New Yorku i New Jerseyu, da bi zatim odselio i umro u Firenci, 28. jula 1844.

Vanjski linkovi
---------------

* Joseph Bonaparte at Point Breeze
* Joseph Bonaparte and the Jersey Devil Arhivirano 2010-02-02 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Kralj Španije** | Nasljednik: |
| **Karlo IV** | **Ferdinand VII** |

| * p
* r
* u
Monarsi Španije |
| --- |
| Spisak |
| Bandera del Rey de España | 
* Carlos I
* Felipe II
* Felipe III
* Felipe IV
* Carlos II
* *nadvojvoda Carlos (III)* (osporavan)
* Felipe V
* Luis I
* Felipe V
* Fernando VI
* Carlos III
* Carlos IV
* Fernando VII
* José I
* Fernando VII
* Isabel II
* Amadeo I
* Alfonso XII
* Alfonso XIII
* Juan Carlos I
* Felipe VI

 | Escudo de armas del monarca de España |
**Josip Antun Kraljić** (Dubašnica, otok Krk, 14. III. 1877. - Mali Lošinj, 3. IX. 1948) bio je hrvatski književnik i sakupljač usmenog narodnog blaga (prije svega narodnih zagonetaka i pjesama).

Životopis
---------

Školovao se u Rijeci i Kopru. Posao je našao u Istri, gdje je radio kao učitelj. Taj rad ostavio je traga na njegovom stvaralačkom opusu.

Potom je otišao u Argentinu, gdje je boravio od 1908. do 1910. godine. Angažirao se u buđenju i čuvanju nacionalne svijesti među hrvatskim iseljenicima.

Stvaralaštvo
------------

Uređivao je novine Materinska riječ, koje su izlazile u argentinskom Rosariju i listove za mladež.

Tematski su mu djela okrenuta Istri, ali i dječjim temama.

Djela
-----

* *Istranke : pjesme i priče za mladež*, Zagreb, 1926. (COBISS-Sr)
* *Sokolke : pjesme, priče i pouke za mladež*, Zagreb, 1927. (COBISS-Sr)
* *Suze Istre : pjesme i priče za mladež*, Zagreb, 1931.
* *Za našu djecu : pjesme*, Zagreb, 1933.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305476791
* NSK: 000020292

 |
***Knjiga o iscjeljivanju*** (arapski: کتاب الشفاء ***Kitab Al-Shifaʾ***, latinski: ***Sufficientia***) je naučna i filozofska enciklopedija koju je napisao perzijski ljekar Abū Alī ibn Sīnā (Avicenna). Usprkos svog naslova, ne bavi se neposredno medicinom, a "liječenje" u naslovu se odnosi na liječenje od neznanja. Smatra se najvažnijim Ibn Sinim djelom s područja nauke i filozofije, i vjeruje se da ju je počeo pisati oko 1014, završio oko 1020, a objavio 1027.

Knjiga je tematski podijeljena u četiri dijela: prvi se bavi logikom, drugi prirodnim naukama, treći matematikom (što uključuje quadrivium aritmetike, geometrije, astronomijei muzike), a četvrti metafizikom. Na nju su značajno uticali drevni grčki filozofi kao Aristotel, helenistički mislioci kao Klaudije Ptolomej, ranija perzijski i muslimanski učenjaci i filozofi kao Al-Kindi (Alkindus), Al-Farabi (Alfarabi) i Abū Rayhān al-Bīrūnī.

Izvori
------

1. ↑  IBN SINA ABU ‘ALI AL-HUSAYN
2. 1 2  Lenn Evan Goodman (1992), *Avicenna*, p. 31, Routledge, ISBN 0-415-01929-X.

Vanjske veze
------------

* Avicenna on the subject and the object of metaphysics with a list of English translations of his philosophical works

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 205793807
* GND: 4628117-4
* SUDOC: 198205570
* BNF: cb16245016r (podaci)

 |