recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Barnsley** je Distrikt i Metropolitanski borough od 231,221 stanovnika u srediniEngleske u Grofoviji South Yorkshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Borough Barnsley leži na sjeverozapadu Grofovije South Yorkshire.

Pored grada Barnsleya koji je administrativni centar veći urbani centri su; Cudworth, Darton, Wombwell i Penistone.

Po dijelu borougha prostiru se brda masiva Pennines.

Autoput M1 presjeca borough napola, zapadni dio je većim dijelom ruralni, a istočni industrijski kraj.

Historija
---------

Metropolitanski borough formiran je 1972. ujedinjenjem dotadašnjeg borougha Barnsley sa distriktima; Cudworth, Darfield, Darton, Dearne, Dodworth, Hoyland Nether, Penistone, Royston, Wombwell i Worsborough sa dijelovima ruralnih distrikta; Penistone, Hemsworth i Wortley.

Barnsley nekad je bio poznat po manufakturnoj proizvodnji tkanina, a nakon tog po rudarstvu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Barnsley*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 02. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Barnsley (borough)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Barnsley Metropolitan Borough Council (`en`)

| * p
* r
* u
Distrikti Grofovije South Yorkshire |
| --- |
| Distrikti | Sheffield · Rotherham · Doncaster · Barnsley |  |
**Bayon** (kmerski: *Prasat Bayon*) je slavni kmerski hram u Angkoru, Kambodža. Izgrađen je u 12. i 13. vijeku kao službeni kraljevski hram mahajana budizma. Hram se nalazi u središtu grada Angkor Thoma koji je podigao kralj Jayavarman VII. (v. 1181–1219), a nakon njegove smrti je prilagođen potrebama hinduista i teravada budista.

Od 15. vijeka, kada Kmersko Carstvo osvojilo tajlandsko kraljevstvo Ajutaja, Angkor je napušten, pa su tako i Angkor Thom i Bayon u velikoj mjeri zaboravljeni. Iako je ovo područje bilo naseljeno i još uvijek se koristilo za poljoprivredu, većina građevina izvan hrama Angkor Wat, su obrasli u tropsku šumu. Krajem 19. vijeka probudio se interes evropskih naučnika u ovom dijelu Francuskog kolonijalnog carstva u Indokini (Francuska Indokina). Arheološki rad je bio prekinut zbog Prvog i Drugog svjetskog rata, te ratova u Kambodži i Vijetnami, uključujući i komunističku diktaturu Crvenih Kmera. Od kasnih 1980-ih, nakon završetka vladavine Crvenih Kmera i vijetnamske okupacije, Bayon je, poput ostalih hramova Angkora, u velikoj mjeri obnovljen uz sudjelovanje Međunarodnog koordinacijskog odbora (ICC) UNESCO-a, arheologa s Instituta Kambodžanske uprave za zaštitu i upravljanje Angkorom i regije Siem Reap (Apsara), francuski *École Française d'Extrême-Orient*, njemačkog Projekta očuvanja Apsara (GACP), FH Kölna i tima za čuvanje Angkora vlade Japana (JSA), ali i Svjetske fundacije za zaštitu spomenika (WMF) sa sjedištem u SAD-u.

Bayon se smatra primjerom "barokne kmerske arhitekture", za razliku od klasičnijeg stila hrama Angkor Wata. Njegova najznamenitija odlika su masivna kamena lica uklopljena u mnoge tornjeve koji se poput piramide uzdižu iznad središnje terase Hram je također poznat po dojmljivim nizovima bareljefa koji predstavljaju neobičnu mješavinu mitoloških, historijskih i svakodnevnih prizora.

Od 1992. godine Bayon je, kao dio Angkora, na popisu svjetske baštine UNESCO-a.

* 3D rekonstrukcija hrama Bayon3D rekonstrukcija hrama Bayon
* Bayon danasBayon danas
* Lica "kraljeva" ili "bogova" na tornjevimaLica "kraljeva" ili "bogova" na tornjevima
* Dovratnici BayonaDovratnici Bayona
* "Marš Kmerske vojske", bareljef u Bayonu"Marš Kmerske vojske", bareljef u Bayonu

Izvori
------

1. ↑  The Bayon Symposium (`en`) Preuzeto 5. 7. 2011.
2. ↑  .Michael Freemani Claude Jacques, *Ancient Angkor*, 1999. River Books, str. 78, ISBN 0-8348-0426-3

Vanjske veze
------------

***Bayon*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Bayon Symposium (Unesco): 1996–2001. (`en`)
* Fotografije Bayona Arhivirano 2015-07-01 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Kambodži |
| --- |
|  | **Hramski kompleks Angkor** (Angkor Thom, Angkor Wat, Bakong, Baksei Chamkrong, Banteay Kdei, Banteay Samré, Banteay Srei, Baphuon, Bayon, Chau Say Tevoda, Istočni Mebon, Kbal Spean, Lolei, Neak Pean, Phnom Bakheng, Prasat Kravan, Preah Khan, Preah Ko, Pre Rup, Ta Keo, Ta Prohm, Ta Som i Thommanon) • **Hram Prasat Preah Vihear**  • **Hramsko područje Sambor Prei Kuk, arheološki lokalitet starog Ishanapura**
 | Kambodža |
| **Nematerijalna svjetska baština** u **Kambodži** |
| 
**Kambodžanski kraljevski balet**  • **Kmerski teatar sjena**
 |
Julijev park u sklopu Daruvarskih toplica.
**Daruvarske toplice** – hrvatske toplice u gradu Daruvaru u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji.

Na ovom mjestu bilo je središte panonsko-keltskoga plemena Jasa. Rimljani su ovdje imali terme u 2. stoljeću. Nazvali su ih: lat. *Aquae Balissae* (hrv. jaka vrela). Imali su vruće, tople i hladne kupke i zasebne prostorije za masažu i saunu. Vjeruje se, da su Aquae Balissae posjetili rimski carevi Hadrijan, Komod i Konstantin Veliki. 

Terme su koristili Osmanlije za vrijeme svojih pohoda. Austrijska carica Marija Terezija područje Daruvarskih toplica dala je grofu Antunu Jankoviću 1765. godine. Grof je dao sagraditi nove bazene i zgrade. Ovdje se liječilo austrougarsko plemstvo.

Postoji nekoliko izvora termalne vode od 39° do 47 °C. U kemijskom sastavu predvladavaju kalcij i magnezij te hidrogenkarbonati. Kapacitet izvora je oko 30 l/sek. Uz termalne izvore nalazi se i mineralno blato, koje se također koristi za liječenje.

U sklopu Daruvarskih toplica postoji Specijalna bolnica za medicinsku rehabilitaciju. Najviše se liiječe reumatske bolesti i ženske bolesti te se provodi medicinska rehabilitacija te programi odmora i rekreacije. U sklopu Daruvarskih toplica nalaze se zatvoreni i otvoreni bazen s termalnom vodom, hotel "Termal", objekt "Arcadia" te mnogo raznih terena za šport i rekreaciju (gimnastička dvorana, tereni za tenis, kuglana, nogometno igralište i dr.)

Oko objekata je vrijedan Julijev park, u kojem se posebno ističe staro zaštićeno stablo ginka, koje je jedina zaštećena prirodna vrijednost u Bjelovarsko-bilogorskoj županiji. U parku se nalaze skulpture "Ždrala" (simbol Daruvara) i "Kupačice" ili "Goje Maje". Skulptura "Kupačica", jedan od najranijih radova kipara Antuna Augustinčića izrađena 1927. u bronci. Nalazi se od 1956. u Daruvarskim toplicama, a tamo je postavljena kao simbol plodnosti žene. Tadašnji gradski oci i čelnici Daruvarskih toplica, u želji da kupališni park oplemene skulpturom, došli su u kiparev atelje u Klanjec te su uspjeli za mali novac kupiti skulpturu koja je navodno stajala u kutu dvorišta, prljava i prekrivena otpadnom daskom.

Izvori
------

1. ↑  Prirodne znamenitosti Hrvatske, Školska knjiga Zagreb 1990.
2. ↑   Arhivirano 2012-03-26 na Wayback Machine-u Preuzeto 22. rujna 2012.

  


| * p
* r
* u
Toplice u Hrvatskoj |
| --- |
| Bizovačke toplice • Daruvarske toplice • Istarske Toplice • Terme Jezerčica • Krapinske Toplice • Naftalan • Stubičke Toplice • Toplice Sveti Martin • Toplice Topusko • Tuheljske Toplice • Varaždinske Toplice |
Augustin Louis Cauchy
**Augustin Louis Cauchy** (21.8. 1789 — 23.5. 1857) istaknuti francuski matematičar, profesor univerziteta u Parizu, jedan je od tvoraca teorije funkcija komleksne promenljive. Objavio radove iz raznih oblasti matematike i njenih primjena (teorija brojeva, matematička analiza, teorija diferencijalnih i parcijalnih jednačina, teorija poliedara, teorijska i nebeska mehanika, matematička fizika i dr.), postavljajući i rešavajući nove probleme i uvodeći nove pojmove i nove metode. Uveo termine:modul i argument komleksnog broja, konjugovani kompleksni brojevi. Glavna dela: *Kurs analize*, *Primena analize u geometriji*.

Košijev broj kriterijum konvergencije
-------------------------------------

**Košijev opšti kriterijum konvergencije**, za konvergenciju bilo kojeg brojnog ili funkcionalnog beskonačnog reda neophodno je i dovoljno da svaki segment tog reda *a**n* + 1 + *a**n* + 2 + ... + *a**n* + *p* postaje proizvoljno mali ako su *n* i *p* dovoljno veliki.

Košijev problem
---------------

**Košijev problem** je problem nalaženja onog rešenja diferencijalne jednačine koje odgovara zadatim početnim uslovima.

Osnovni problem: postoji li rešenje diferencijalne jednačine *y'= f(x,y)* koje zadovoljava uslov *y(xo)= yo.*
Ako postoji, da li je jedinstveno?

Definišemo ga:  **y'= f(x,y), y(xo)= yo.**

Vanjske veze
------------

***Augustin Louis Cauchy*** na Wikimedijinoj ostavi

* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. „Augustin Louis Cauchy – biografija". *MacTutor History of Mathematics archive*.  (`en`)
* Seminarski rad: „Ogisten Luj Koši". Arhivirano 2009-08-13 na Wayback Machine-u
**Ataualpa** (šp. *Atahualpa*; kečua: Ata-wallpa}}, što na kečuji znači „petao" ) je bio trienaesti vladar Inka i mada su Španci nakon njegove smrti imenovali njegove naslednike, smatra se poslednjim carem Inka. Rodio se 1500. godine ali mesto njegovog rođenja je nepoznato.

Kada se njegov brat, dvanaesti Inka, Uaskar, krunisao u Kusku, bio je zabrinut za svog mlađeg brata i njegov afinitet prema vojsci, pa ga je pozvao da dođe u Kusko. Ataualpini savetnici, vojskovođe, savetovali su mu da ne ide, jer ga je tamo, kako su oni tvrdili, čekala sigurna smrt.Ataualpa je poverovao svojim generalima i organizovao vojsku severnog dela carstva i preoglasio se carem Inka u Kitu. Tako je počeo građanski rat Inka.

Uspeo je da pobedi Uaskara 1532. godine na Kipajapanu, pored Kuska, i nakon toga, proglasio se "Inkom", ili carem. Onda se uputio u Kahamarku kako bi upoznao i zarobio španske osvajače. Atahualpa je imao sa sobom nekih 70.000 d 200.000 ljudi, dok je Španaca bilo jedva 150. Međutim, nakon munjevitog i neočekivanog napada konkvistadora Fransiska Pizara, pao je u špansko zarobljeništvo. U zatvoru je zadržao neke privilegije: naime mogao je da upravlja carstvom, naučio je da piše i čita, a takođe se sprijateljio sa Pizarom. Nakon nekoliko meseci, osuđen je zbog izdaje, skrivanja blaga, zavereništva protiv španske krune i ubistva Huaskara. Kao otkup, morao je da sakupi dve sobe pune srebra i zlata, kao i da da svoju rođaku Kučirimaj Okljo koja je dovedena iz Kuska, Pizaru kao ljubavnicu. Iako je ispunio sve uslove, ipak je na kraju bio pogubljen.

Odabrao je smrt vešanjem, nakon što je bio kršten kao hrišćanin. Druga mogućnost koja mu se nudila bila je da ga spale na lomači ako ne bi pristao da se krsti.

Literatura
----------

* Espinoza Soriano, Waldemar (1986). Destrucción del Imperio de los incas. Cuarta edición, Lima: Amaru editores S.A..
* Espinoza Soriano, Waldemar (1997). Los Incas. Tercera edición, Lima: Amaru Editores.
* Julio R. Villanueva Sotomayor (2002). El Perú en los tiempos modernos. Lima: Empresa periodística Nacional S.A.
* Guamán Poma de Ayala (1998). Nueva crónica y buen gobierno (antología). Lima: Editorial Horizonte. ISBN 9972-699-08-0.
* Rostworowski de Diez Canseco, María (2002). Historia del Tawantinsuyu. FIMART S.A.C. ISBN 9972-51-029-8.

Izvori
------

1. ↑  Wilhem F. H. Adelaar: The Languages of the Andes, Cambridge University Press, 2004, ISBN 978-0-521-36275-7, p. 5.
2. ↑  Nordenskiöld, 1922: Kaže da je petao bio nepoznata ptica u južnoj prekolumbovskoj Americi. U Brazil je prvi put donesena 1500. godine i njeno gajenje se vrlo brzo proširilo po celom zapadnom delu Južne Amerike. Ipak ne zna se tačno zato je poslednji Inka dobio ovo ime.
3. ↑   Arhivirano 2011-06-12 na Wayback Machine-u Ecuador: Hombres notables, pristupljeno 25. februar 2008.
4. ↑  María Rostworowski, *Historia del Tawantinsuyu*, pág. 174–175
5. ↑  „El último inca. Pristupljeno 25. februara 2008.". Arhivirano iz originala na datum 2008-06-26. Pristupljeno 2011-07-20.

***Atahualpa*** na Wikimedijinoj ostavi
**Dezoksiribozimi** (*DNK enzimi*, *katalitička DNK*, ili *DNKzimi*) su DNK molekuli koji imaju sposobnost izvođenja hemijskih reakcija, putem katalitičkog dejstva. U kontrastu sa RNK ribozimima, koji imaju raznovrsne katalitičke sposobnosti, DNK u prirodi jedino posreduje gensku replikaciju. Razlog za to je da 2'-hidroksilna grupa šećera nije prisutna u DNK. Time je umanjuje hemijska reaktivnost molekula, kao i sposobnost DNK da formira kompleksne tercijarne strukture. DNK se skoro uvek javlja u konformaciji dvostrukog heliksa, koja je nepodesna za katalitičko dejstvo. U poređenju sa proteinima formiranim od 20 različitih monomera, RNK i DNK imaju znato ograničeniji set monomera, te i ograničenije mogućnosti za konstrukciju katalitičkih mesta. Iz tih razloga DNKzimi postoje samo u laboratoriji.

Otkriće
-------

Prvi dezoksiribozim je otkrio 1994. jejlski profesor Ronald R. Brejker dok je bio na postdoktorskim studijama u laboratoriji profesora Deralda Džojsa u Skripsovom istraživačkom institutu u La Džoli, Kaliformija. Taj dezoksiribozim pomaže u operacijama RNK presecanja. Katalitička amplifikacija je veća od 100-puta u odnosu na nekatalizovanu reakciju. Mnogi drugi dezoksiribozimi su od tada razvijeni. Oni katališu DNK fosforilaciju, DNK adenilaciju, DNK deglikozilaciju, porfirinsku metilaciju, fotoreverziju timinskog dimer i DNK presecanje. Od posebnog interesa su DNK ligaze. Ti molekuli imaju izuzetnu hemoselektivnost u reakcijama RNK grananja. Mada svaka ponavljajuća jedinica RNK lanca poseduje slobodnu hidroksilnu grupu, DNK ligaza uzima samo jednu od njih kao početnu tačku grananja. To se ne može ostvariti metodima tradicionalne organske hemije. DNKzimi su našli praktičnu primenu u metalnim biosenzorima.

Na primer, DNK molekul 5'-GGAGAACGCGAGGCAAGGCTGGGAGAAATGTGGATCACGATT-3' deluje kao dezoksiribozim koji koristi svetlo za popravku timinskog dimer uz pomoć serotonina kao kofaktora.

Vidi još
--------

* Ribozim

Spoljašnje veze
---------------

* MeSH *Deoxyribozyme*
**Daniel Srb** (23. studenog 1964.), hrvatski pravaški političar i predsjednik Hrvatske stranke prava.

Životopis
---------

Rođen je 23. studenog 1964. u Osijeku. Diplomirao je na Fakultetu strojarstva i brodogradnje u Zagrebu. Bio je nastavnik u EMŠC-u u Osijeku 1991. a potom radi u KBC-u Osijek. Aktivno se bavi politikom od 1990-ih, kao član HSP-a, obnašajući niz stranačkih dužnosti te gradskih i županijskih u Osijeku. Sudjelovao je i u Domovinskom ratu i odlikovan je Spomenicom domovinskog rata. Od 2005. profesionalno je angažiran u politici, osim što 2007. – 2008. radi u DS Consultingu d. o. o. a od 2009. je saborski zastupnik.

Sedam puta bio je hrvatski prvak u veslanju. Predsjednik je Veslačkoga kluba „Iktus" Osijek. Oženjen je i otac troje djece.

Političko djelovanje
--------------------

U HSP-u je obnašao različite dužnosti (predsjednik osječke podružnice, predsjednik Županijskog vijeća HSP-a Osječko-baranjske županije, član Glavnog stana HSP-a, dopredsjednik HSP-a), a na 7. općem saboru HSP-a 7. studenoga 2009. izabran je za predsjednika stranke.

Od 1997. do 2005. bio je vijećnik u osječkom Gradskom vijeću, 2005. predsjednik Skupštine Osječko-baranjske županije, od 2005. do 2007. zamjenik osječko-baranjskog župana, a od 2009. zastupnik u Hrvatskom saboru.

Srbu je glavni zadatak kao predsjednika HSP-a bio uklanjanje lošeg ugleda stranke kojeg joj je dao bivši predsjednik Anto Đapić. Srb je poznat po euroskepticizmu, jer njegova je stranka jedina u Saboru koja zagovara prekid pregovora oko ulasku u EU. Osudu Ante Gotovine i Mladena Markača opisao je kao političku.

Tijekom jednog intervjua izjavio je da članovi HSP-a nikada neće prihvatiti politiku koja "*jača utjecaj Republike Srpske i Republike Srbije na Bosnu i Hercegovinu jer je to dugoročno, iznimno štetno i po Hrvatsku i po Hrvate u Bosni i Hercegovini.*"

01. veljače 2014. za predsjednika HSP-a potvrđen je Daniel Srb, na mandat od 4 godine.

Izvor
-----

Biografija na službenoj stranici HSP-a Arhivirano 2014-05-15 na Wayback Machine-u

1. 1 2 3  Intervju: Daniel Srb HSP Hrvatske[*mrtav link*]. e-Posavina. 21. svibnja 2011. Preuzeto 17. rujna 2011.

2. Intervju: Daniel Srb Arhivirano 2014-05-29 na Wayback Machine-u (službena stranica HSP, preuzeto 28.05.2014.)

Eksterni linkovi
----------------

* Srbova podstranica na mrežnoj stranici Hrvatskog sabora Arhivirano 2014-02-03 na Wayback Machine-u
**Dečje novine** je bivša izdavačka kuća iz Gornjeg Milanovca, poznata kao najveći strip izdavač bivše SFRJ. Osim časopisa i stripova, izdavala je i knjige, kao i albume sa samolepljivim sličicama.

Istorijat
---------

Osnivač Dečjih novina je bio Srećko Jovanović. U svojoj prvoj fazi „Dečje novine" predstavljalo je nekoliko nastavnika, koji su zajedno sa svojim učenicama 11. decembra 1956. odlučili da se kao vannastavnom aktivnošću bave izdavanjem školskog lista, a 12. januara 1957. izdali prvi broj lista u 1.000 primeraka. Prvi broj „Dečjih novina" izašao je pod naslovom „Dečja politika". Dečje novine su spadale u red najvećih evropskih i svetskih izdavača za decu i omladinu. Imale su skoro ekskluzivno pravo za objavljivanje stripova Volta Diznija u SFRJ. Osamdesetih godina, IP „Dečje novine" su bile jedan od najvećih jugoslovenskih i srpskih izdavača knjiga i stripova.

Za izuzetne napore na razvijanju prijateljstva i ravnopravnosti naših naroda i narodnosti, predsednik SFRJ Josip Broz Tito je odlikovao Dečje novine Ordenom bratstva i jedinstva sa srebrnim vencem. Dečje novine su bili dobitnici još oko 15.000 raznih povelja, nagrada, diploma i drugih priznanja. Zahvaljujući „Dečjim novinama", Gornji Milanovac je postao jedan od najpoznatijih gradova u tadašnjoj Jugoslaviji.

Kuća doživljava napredak i razvoj osamdesetih godina 20. veka, da bi početkom devedesetih godina, sa izbijanjem rata u SFRJ i raspadom države, propala u potpunosti. Glavni uzroci propasti su smanjenje tržišta, hiperinflacija i nesavesno vođenje firme. Stečajna agonija Dečjih novina je trajala sve do početka 21. veka, kada je rasprodata preostala imovina da bi se namirili brojni poverioci.

Poslovnu kulu Dečjih novina (arh. Miodrag Damnjanović) je nakon stečaja firme kupila opština Gornji Milanovac i u njoj se danas nalaze razne opštinske službe.

Najpoznatija izdanja
--------------------

Dečje novine (časopis za školsku decu), Tik-Tak, Zeka, Eks almanah, Ju strip (kasnije Ju strip magazin), Gigant, Biser strip, Nikad robom i Džuboks.

Vidi još
--------

* Kulture Istoka (časopis)
* Forum (Novi Sad)
* Vjesnik (Zagreb)
Koordinate: 41° 19′ 55" SGŠ, 22° 25′ 41" IGD

**Davidovo** (mak. *Davidovo*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Davidovo je naselje u okviru opštine Đevđelija.

U Davidovu postoji Manastir Svetog Ilije.

Prirodni uslovi
---------------

Davidovo 1931. godine
Davidovo je smešteno u jugoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Đevđelije, selo je udaljeno 20 kilometara severno.

Selo Davidovo se nalazi u istorijskoj oblasti Bojmija. Selo je na desnoj obali Vardara, u istočnom podnožju planine Kožuf, na približno 85 metara nadmorske visine. Istočno od naselja je ravnica, a zapadno se izdižu brda.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Davidovo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 85 stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju su etnički Makedonci.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Davidovo (Đevđelija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* gevgelija.gov.mk Zvanična stranica opštine Đevđelija

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Đevđelija |
| --- |
| **Đevđelija** • 
Bogorodica • 
Gabrovo • 
Davidovo • 
Kovanci • 
Konjsko • 
Mojin • 
Miletkovo • 
Miravci • 
Mrzenci • 
Negorci • 
Novo Konjsko • 
Petrovo • 
Prdejci • 
Sermenin • 
Smokvica • 
Huma |  |
**Di** (氐) je bila etnička grupa u Kini od 8. vijeka pne. do oko sredine 6. vijeka n.e. Slovo *Di* (氐) koji se koristi za njeno ime je razlikuje od riječi Beidi (北狄), što je u Kini općeniti izraz za "sjeverne barbare". Živjeli su na području današnjih provincija Gansu, Qinghai, Sichuan i Shaanxi. U 4. i 5. vijeku su uspostavili dvije države, odnosno dvoje od Šesnaest Kraljevstava - Raniji Qin i Kasniji Liang. Njihov način života je bio konjanički i nomadski, temeljen na uzgoju stoke, a najčešće su živjeli na granici današnjeg Tibeta i Sečuana.

*Di* su se sa vremenom asiimilirali u druge narode. Današnji narod Baima (kin. *Bijeli konj*) koji živi u jugoistočnom Gansuu i sjeverozapadnom Sečuanu se smatra njihovim mogućim potomcima. Genetska istraživanja su tragove *Dija* pronašli i u drugim sečuanskim etničkim manjinama.

Izvori
------

1. ↑  Keay, John (2009). *China - A History*. Harper Collins. ISBN 9780007221783.  p. 209

Eksterni linkovi
----------------

* Described in the *Wei Lue* (a 3rd century CE Chinese text) - Section 1 (at University of Washington, United States)

| * p
* r
* u
Wu Hu era |
| --- |
| Historija | Wu Hu ustanak • Katastrofa kod Yongjie • Shi Lejevo ujedinjenje Sjeverne Kine • Wei-Jie rat • Wei-Xianbei rat • Fu Jianovo ujedinjenje Sjeverne Kine • Huan Wenove ekspedicije • Bitka na rijeci Fei • Liu Yuove ekspedicije |
| Sudionici | Dinastija Jin • Jie • Xiongnu • Qiang • Xianbei • Di |
| Ključne ličnosti | Liu Yuan • Shi Le • Sima Yue • Ran Min • Huan Wen • Fu Jian • Xie Xuan • Liu Yu |
| Historijske knjige koje opisuju eru | Shiliuguo Chunqiu • Knjiga Jina |
**Barren** (engleski: *Barren Island*, španjolski: *Isla Pelada*) je treći najužniji otok u nizu (nakon Speedwella i Georgea) koji leži južno od poluotoka Lafonije u Falklandskom arhipelagu.

*Barren* na hrvatskosrpskom znači **Goli**, to ime je otok dobio u 19. vijeku zbog svog izgleda.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Barren* je mali niski otok (najviša toka je 18 m) površine 11.5 km². 

Početkom 20. vijek po otoku su sađene velike količine primorske trave, kako bi se ozelenio. Njegove južne i istočne obale su i nadalje vrlo gole, ali su sjeverne i zapadne danas su pod travom. 
*Barren* se zajedno sa otokom George koristi kao pašnjak za uzgoj ovaca, to su najužniji otoci, koji se koriste u tu svrhu.

Na otoku nema stalnih stanovnika, osim ovaca. Jednom mjesečno do otoka doplovi trajekt *Concordia Bay* iz luke New Haven, on usput svraća i na otoke; Pebble, Golding, Keppel, Saunders, Carcass, West Point, New i Weddell

Obale otoka stanište su brojnih kolonija pingvina, morskih lavova, delfina i ptica zbog tog je Barren u novije vrijeme tokom ljeta postao turistička destinacija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Speedwell Island Group*" (engleski). Falklands Conservation. Arhivirano iz originala na datum 2011-07-10. Pristupljeno 14. 04. 2012.
2. ↑  „*Ferry and Boat in Falkland Islands*" (engleski). Horario de ferry. Pristupljeno 13. 04. 2012.

Vanjske veze
------------

* George & Barren Island Group (na portalu Falkland Islands Tourist Board Stanley) (`en`)
* Detaljna karta Falklanda
**Atentat u Petit-Clamartu** (fr. *Attentat du Petit-Clamart*, također poznat i pod šifriranim nazivom **Operacija Charlotte Corday** (fr. *Opération Charlotte Corday*, bio je oružani napad koga su 22. augusta 1962. pripadnici radikalno desne francuske tajne ekstremističke organizacije Organizacija tajne vojske (OAS) izveli sa ciljem da ubiju tadašnjeg predsjednika Charlesa De Gaullea. Napadači su bili organizirani u tim, tzv. Commando Delta, pod vodstvom Jeana Bastien-Tirryja, potpukovnika francuske vojske, a brojili su 17 ljudi, uglavnom "Pied-Noira" (francuskih doseljenika) te nekoliko mađarskih izbjeglica koje je motivirao radikalni antikomunizam. Napadači su posjedovali četiri automobila, eksploziv i bili naouržani automatskim oružjem. Plan je bio presresti predsjednički automobil - Citroën DS - na putu iz pariške Elizejske palače do zrakoplovne baze Vélizy – Villacoublay. Predsjednička kolona, koju su osim predsjedničkog, činili i dodatni automobil i dva policajca na motociklima, je upala u zasjedu te je zasuta vatrom iz automata MAT 49. Neobičnom prisebnošću vozača, predsjednički automobil i ostatak kolone se uspio izvući i stići na odredište; na njih je ukupno ispaljeno 187 metaka, a od kojih su čak 14 pogodili predsjednički automobil. U cijelom incidentu nitko nije poginuo ni ranjen. Nakon atentata je slijedila intenzivna i efikasna akcija francuskih sigurnosnih službi u kojoj su gotovo svi učesnici pohvatani za nekoliko mjeseci. Bastien-Thirry je izveden pred vojni sud gdje je svoj čin pravdao tvrdnjom da je De Gaullea tiranin, odnosno da jedino spriječavanje nezavisnost Alžira, kome se OAS protivila, može spriječiti genocid i etničko čišćenje "Pied-Noira" i pro-francuskih domorodaca. Bastien-Thirry je osuđen na smrt i pogubljen strijelanjem u proljeće 1963. godine.

Atentat u Petit-Clamartu je temeljito prikazan na početku znamenitog romana *The Day of the Jackal* Fredericka Forsytha, odnosno rekonsturiran u početnoj sceni istoimene filmske adaptacije.

Vidi još
--------

* Alžirski rat za nezavisnost

Vanjske veze
------------

* Historia - Tentative de meurtre en deux actes... manqués Arhivirano 2011-05-22 na Wayback Machine-u
**August Make** (nem. *August (Robert Ludwig) Macke*, Mešede, Vestfalija 1887 – Perte-le-Irlu, Marna, 1914) bio je nemački slikar, pripadnik pokreta Ekspresionizma. 

Make je studirao između 1904. i 1906. u Diseldorfu i posle toga kod L. Korinta u Berlinu. Godine 1907. putovao je prvi put u Pariz gde je došao u dodir sa impresionizmom i fovizmom. Bio je veoma impresioniran čistim bojama koje se nanose na platno nezavisno od predmeta koji se slika. Njegov početni impresionistički stil evoluirao je pod uticajem Anrija Matisa u površinski nanos boja slobodnim potezom četke. Uz pomoć Franca Marka dospeo je i do Plavog jahača i učestvovao je 1911/12. na izložbama grupe. Pod tim uticajem, ali i pod uticajem orfizma Roberta Delonea pokazivali su njegovi radovi privremeno kubističke i futurističke elemente. Do potpune apstrakcije, međutim, Make nije išao. U tematskom pogledu bavio se uglavnom prikazima ljudi i njihove okoline, slikanjem parkova i prizora na ulici ali i predstavama arhitekture gradova i pejzaža. Godine 1914. krenuo je zajedno sa Paulom Kleom i L. Moajeom u Tunis. Njegovi akvareli koji su nastali tom prilikom su jasnog, svetlećeg kolorita i vesele prozračnosti. Iste godine mobilisan je i poginuo je na frontu.

Odabrana dela
-------------

* Devojke ispod drveća, 1914Devojke ispod drveća, 1914
* Keruan (III), 1914Keruan (III), 1914
* Stenoviti pejzaž, 1914Stenoviti pejzaž, 1914
* Pejzaž kod Hamameta, 1914Pejzaž kod Hamameta, 1914

Vanjske veze
------------

***August Macke*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kuća Avgusta Makea u Bonu
* Biografija
* Privatna internet prezentacija o Makeu
* Avgust Make u kolekciji Frider Burda
* 54 dela Avgusta Makea Arhivirano 2007-10-06 na Wayback Machine-u
* Biografija, dela, literatura
* Virtuelna galerija[*mrtav link*]

| * p
* r
* u
Umjetnička grupa Plavi jahač (*Der Blaue Reiter*) |
| --- |
| Vasilij Kandinski • Franz Marc • Marianne von Werefkin • Gabriele Münter • Paul Klee • Alexej von Jawlensky • August Macke • Alfred Kubin |
**Campbeltown** (škotsko-gelski: *Ceann Loch Chille Chiarain* ili *Ceann Locha*, što znači Glava zaljeva/jezera Kiaranove crkve) 
je grad na zapadu Škotske od 4,852 stanovnika, u područnom savjetu Argyll i Bute.

Geografske karakteristike
-------------------------

Campbeltown leži gotovo na samom južnom završetku poluotoka Kintyre na njegovoj južnoj obali u malom istoimenom zaljevu.
On je najveći grad i luka tog poluotoka dugog 65 km, koji se proteže do Atlantika. Od Campbeltowna do Glasgowa ima 134 km 
i to brodom, a do regionalnog centra Lochgilpheada - 80 km. 
Ali grad ima aerodrom Machrihanish udaljen 6 km od centra grada, sa direktnim letovima prema važnijim destinacijama.

Historija
---------

Za ranog srednjeg vijeka mjesto se zvali **Dalruadhain**, tada je bilo prijestolnica kraljeva gelske Dalriade.

U 6. vijeku se tu iskrcao Ciaran od Saighira jedan od Dvanajest irskih apostola, nakon tog se mjesto prezvalo u **Kilkerran** pa **Kinlochkerran**. Kasnije je škotski kralj James V čitav taj kraj oduzeo kao feud od porodice MacDonalds i dodjelio je Campbellima od Argylla, pa se i mjesto prezvalo po njima u Campbeltown.

Mjesto je 1700. dobilo status kraljevskog grada.
Campbeltown je povezan i kopnenim putem sa ostalom Škotskom, nakon što je 1790. izgrađena 120 km duga cesta duž čitavog Kintyra 
sve do Inveraraya na dnu Zaljeva Fyne.

Znamenitosti
------------

Od duge historije mjesta nije puno tog ostalo, osim keltskog granitnog križa iz kraja 14. vijeka i ruševina stare kapele koji se 
nalaze na glavnom trgu.

Privreda
--------

Najvažnije privredne aktivnosti u današnjem Campbeltownu su turizam, prehrambena i tekstilna industrija uz 
proizvodnju whiskya.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Scotland" (engleski). City population. Pristupljeno 06. 12. 2014.
2. 1 2 3 4 5 6 7   „*Campbeltown*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 06. 12. 2014.

Vanjske veze
------------

***Campbeltown*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Campbeltown* (`en`)
* *Campbeltown* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Augzburg: Tornjevi protestantske (*u prvom planu*) i katoličke (*u drugom planu*) crkve kao simbol slobode vere u gradu.
**Augzburški mir** je sporazum, koji su potpisali Karlo V i snage protestantskog Šmalkaldskog saveza 25. septembra 1555. u gradu Augzburgu. Tim sporazumom okončano je nasilje između luterana i katolika u Nemačkoj. Ovim mirom izjednačena su prava katolika i luterana po principu „Čija je zemlja, onoga je i vera".

Luteranstvo se izjednačuje sa katolicizmom
------------------------------------------

Time je luteranstvo postala službena vera u Svetom rimskom carstvu. Prema principu, lat. *cuius regio eius religio* koji znači: „čija je zemlja, onoga je i vera" ili „kneževa zemlja, kneževa vera", određuje se vera u pojedinim područjima, što zapravo znači da vera regionalnog vladara određuje veru podanika.

* Nemački kneževi (njih 255) mogu slobodno da odaberu koja od dve vere (luteranstvo ili katolicizam) će biti službena vera njihovog područja
* luterani, mogu da zadrže teritorije, koje su oduzeli katolicima nakon mira iz 1552.
* katolički biskupi, koji promene veru, moraju predati svoju biskupiju
* Tokom određenog prelaznog perioda porodice imaju vremena da se presele u područje, gde je dopuštena njihova vera. Kao vere spominju se samo katolicizam i luteranstvo.

Nerešena pitanja
----------------

Augzburški mir je bio umereno uspešan u rešavanju problema nastalih u carstvu. Povećana je tolerancija, a carstvo je oslobođeno tenzija. Ostalo je još mnoštvo nerešenih pitanja. Anabaptisti i kalvinisti nisu bili zaštićeni tim sporazumom, tako da su različite protestantske grupe živele u luteranskim područjima i bile su u opasnosti da ih luteranski regionalni vladar optuži za jeres. Tolerancija nije službeno postojala za kalviniste sve do Vestfalskog mira 1648.

Netolerancija prema husitima dovodi do Tridesetogodišnjeg rata. 
Religiozna podela stvorila je u Nemačkoj političku podelu, koja je trajala do XIX veka.

Spoljašnje veze
---------------

* Delimični tekst augsburškog mira na engleskom
* Puni tekst Augsburškog mira na nemačkom
* *Cujus regio, ejus religio*
**August Heimer** (August Hajmer; 1863–1930) rođen je 3. 11. 1863. u Lundu, gdje je završio fakultet (1886), magistrirao (1891) i doktorirao (1893) na temu "Diplomatske veze između Švedske i Engleske 1633-1654". Nakon toga, radio je u više švedskih gradova, a najviše u Elskilstruni, Halmstadu i Jönköpingu kao predavač iz oblasti historije i geografije. 

Kao geolog i geograf učestvovao je u više internacionalnih kongresa i ekskurzija koje su bile organizirane u raznim područjima. U toku tih putovanja, August Heimer je zapisivao vlastite utiske i kombinirao ih sa poznatim činjenicama nakon putovanja, objavljujući potom interesantne knjige – putopise o njima. Jedna od tih ekskurzija bila je kroz Bosnu i Hercegovinu 1903. godine. Svoje utiske i doživljaje opisao je u knjizi *Genom Bosnien och Hercegovina* (Kroz Bosnu i Hercegovinu), koju je tačno stotinu godina kasnije preveo i uredio dr. Izet Muratspahić.

Putovanje kroz Bosnu
--------------------

August Heimer sa ostalim članovima ekskurzije po Bosni i Hercegovini obišao je Brčko, Tuzlu, Doboj, Zenicu, Sarajevo, Travnik, Jajce, Donji Vakuf, Bugojno, Jablanicu, Konjic, Mostar, Popovo polje i Gravos (mjesto na Jadranskoj obali). O svim tim gradovima, ljudima i običajima on je napisao svoje zapažanja, a usput je od ostalih učesnika doznao mnogo o životu Bosanaca, njihovim običajima i naravima. I ta zapažanja on je objavio u knjizi.

Zanimljivo je da je švedski geolog za narode koji su živjeli, ali i sada žive na prostorima BiH koristio po tri imena. Tako je za Bošnjake pisao da su "muhamedanci, Turci i muslimani", za Srbe da su "ortodoksi, grčki katolici i serberi", a za Hrvate "katolici, rimokatolici i rimski katolici". 

Svuda gdje je boravio, nastojao je pribaviti što više zanimljivosti o životu gradova i ljudi i to opisati na sebi svojstven način, kao Evropljanin koji nije bio opterećen nikakvim predrasudama. Jer BiH je tada, to slobodno možemo reći, po svemu bila dio Evrope za čiji se povratak sada ponovo grčevito bori. Njegovo putovanje po BiH trajalo je oko dva mjeseca.

Vanjske veze
------------

* Kako je jedan Šveđanin vidio Bosnu i Hercegovinu prije 100 godina Arhivirano 2007-05-24 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 21899552
* LCCN: no2006073917
* SELIBR: 322432

 |
**Deringer** *(također Derringer)* je kolokvijalni naziv za vrstu džepnog pištolja kratke cijevi i velikog kalibra.

Jednocevni deringer
Ime izvira od američkog proizvođača oružja Henryja Deringerja (1786-1868), koji je razvio kratki velikokalibarski pištolj s jednom cijevi. Punio je sprijeda, a koristio je kapisle. Od godine 1852. do 1868 je proizvedeno približno 15.000 primjeraka. Pištolji su imali kalibar od .33 in (8 mm) do .51 (12,95 mm) i imale cijev dugu 1 inč (25 mm) do 4 in (102 mm). S takvim pištoljem kalibra .44 in je John Wilkes Booth 14. aprila 1865 ustrijelio predsjednika SAD Abrahama Lincolna.

Kasnije se naziv *deringer* koristio za sve jednocijevne, ali i dvocijevne pištolje kratke cijevi i velikog kalibra. Najpoznatiji modeli imaju dvije cijevi (jednu na drugom), meci im se pune straga, a pri tome je cijev na preklapanje (kao kod lovačkih pušaka). Zbog nepreciznosti i malog dometa je praktičan samo za korištenje iz neposredne blizine.

Deringer se u klasičnim vesternima, s obzirom da ga se moglo lako sakriti, pojavljuje kao standardno oružje dama i profesionalnih kockara.
| **Jin Yuandi** (晉元帝) |
| --- |
| Porodično ime: | Sima (司馬; sī mǎ) |
| Osobno ime: | Rui (睿, ruì) |
| Hramsko ime: | Zhongzong (中宗, zhōng zōng) |
| Posthumno ime: | Yuan (元, yuán),doslovno: "istaknuti" |
|

**Car Yuan od Jina** (晋元帝/晉元帝, pinyin Jìn Yuándì, Wade-Giles Chin Yüan-ti) (276 – 3. januar 323), osobno ime **Sima Rui** (司馬睿), kurtoazno ime **Jingwen** (景文), bio je kineski car iz dinastije Jin odnosno prvi car Istočne dinastije Jin. Za njegove vladavine su sa sjevera Kine postepeno nestali posljednji tragovi carske vlasti koju su zamijenile države Wu Hu nomada, ali se zato ona učvrstila na području južno od rijeke Huai i istočno od Tri klisure, te je krnja država dinastije Jin generacijama bila sigurna od napada sa sjevera.

Izvori
------

* *Knjiga Jina*, vol. 6.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 85, 86, 87, 88, 89, 90, 91.

|  |
| --- |
| Car Yuan od Jina**Kuća Sima****Rođen/a:** 276  **Umro/la:** 3. januar 323 |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**sam sebe** | **Car Kine**318–323 | Slijedi:**Car Ming od Jina** |
| Kineska carska porodica |
| Prethodi:**Car Min od Jina** | **Princ od Jina**317–318 | Slijedi:**sam sebe** |

{{Lifetime|276|323|Yuan, Car od Jina]]
**Dermatologija**je nauka o koži. Ona je jedinstvena specijalnost koja obuhvata medicinske i hirurške aspecte. Dermatolog se stara o bolestima u najširem smislu reči, kao i o nekim kozmetičkim problemima kože, kose, i noktiju.

Dermatologija
-------------

Dermatologija proučava:

* Mikroskopsku građu kože i vidljivih sluznica,
* Makroskopsku građu kože i vidljivih sluznica,
* Funkcije kože,
* Oboljenja kože,
* Lečenje oboljenja kože.

Venerologija
------------

Venerologija je nauka o polnim bolestima. Venerologija proučava:

* Bolesti koje se prenose polnim putem, (engl. , ),
* Lečenje STD,
* Epidemiologiju STD.

Dermatovenerologija
-------------------

Dermatovenerologija je povezana sa mnogim drugim granama medicine, i to:

* Onihologijom (naukom o nokatima),
* Trihologijom (naukom o dlaci),
* Mikologijom (naukom o gljivicama),
* Bakteriologijom (naukom o parazitima),
* Virusologijom (naukom o virusima),
* Genetikom (naukom o nasleđivanju),
* Embriologijom
* Internom medicinom,
* Hirurgijom,
* Imunologijom,
* Psihijatrijom.

Kozmetologija
-------------

Uz dermatovenerologiju, kao posebna granu medicine, izučava se medicinska kozmetologija, nauka koja se bavi negom i ulepšavanjem zdrave kože.

U skoro svim sredinama postoji rezervisanost prema obolelima kože, naročito  bolestima. Međutim, prema obolelima od kožnih ili polnih bolesti treba se odnositi kao i prema svim drugim bolesnicma. Zbog toga je potrebno aktivno organizovati zdravstveno – prosvetni rad u svim sredinama, i tako ukazivati na ovaj problem.

Ovo se naročito odnosi na , gde se često ne može prekinuti lanac zaraze, zbog toga što oboleli svesno prikrivaju postojanje zaraze i / ili identitet partnera. Pravovremeno lečenje je važno u suzbijanju same bolesti, kao i zbog mogućih kasnijih komplikacija.

### Kozmetički tehničar

Za kozmetičkog tehničara je neophodno da poznaje osnovne kožne bolesti, njihovu kliničku sliku i način lečenja. Naročita pažnju treba se posvećuje izučavanju oboljenja kože lica. Osim kožnih oboljenja lokalizovanih na licu, važno je poznavanje i kožnih bolesti koje se mogu direktnim ili indirektnim kontaktom prenositi (gljivična oboljenja, šuga, vašljivost, STD). Posledica nepoznavanja ovih bolesti jeste njihovo širenje direktnim kontaktom ili preko materijala sa kojim se u kozmetičkom, pedikirskom ili frizerskom poslu radi.

Postoje kožna oboljenja kod kojih se nijedan kozmetički tretman ne sme vršiti, i koja leči isključivo lekar specijalista.

Medicinska kozmetologija
------------------------

U medicinskoj kozmetologiji, novoj naučnoj disciplini, proučavaju se problemi nege i ulepšavanja zdrave kože i estetskog popravljanja nekih kožnih mana.

Razvoj medicinske kozmetologije je uslovljen razvojem:

* Hemijske i farmaceutske industrije,
* Dermatologije i
* Plastične hirurgije.

Literatura
----------

1. ↑   *Random House Webster's Unabridged Dictionary*. Random House, Inc.. 2001. str. 537. ISBN 037572026.
2. ↑  „What is a Dermatologist? What is Dermatology?".
3. 1 2  „American Academy of Dermatology".
4. ↑  „Australasian college of dermatologist".
| **Liang Yuandi** (梁元帝) |
| --- |
| Porodično ime: | Xiao (蕭, xiāo) |
| Osobno ime: | Yi (繹, yì) |
| Hramsko ime: | Shizu (世祖, shì zǔ) |
| Posthumno ime:(dugo) | Xiaoyuan (孝元, xiào yuán)doslovno:"sinovljevski i istaknut" |
| Posthumno ime:(kratko) | Yuan (元, yuán)"istaknut" |
|

**Car Yuan od Lianga** (kineski: ; pinyin: *Liáng Yuándì*) (508–555), osobno ime **Xiao Yi** (蕭繹), kurtoazno ime **Shicheng** (世誠), nadimak **Qifu** (七符), je bio car iz kineske dinastije Liang. Bio je sedmi po redu sin osnivača dinastije cara Wua. U mladosti je oslijepio na jedno oko, zbog čega mu se njegova supruga princeza Xu Zhaopei, rugala tako što bi ga u krevetu čekala sa samo pola našminkanog lica. Historijski ga izvori ga, pak, opisuju kao sposobnog za administrativne poslove i velikog ljubitelja književnosti; tokom života je tako uspio sakupiti biblioteku od čak 140.000 naslova. U vojnim i diplomatskim poslovima, pak, nije imao telenta, što je došlo do izražaja tokom krize koju je izazvala pobuna generala Hou Jinga 549. Nakon što su njegov otac i stariji brat - Jianwen - zarobljeni i uzeti za taoce, Xiao Yi je postao *de facto* vođa dinastije Liang. Na tom se mjestu više posvetio eliminaciji potencijalnih suparnika za prijestolje nego borbi protiv pobunjenika, pa je Hou poražen tek 552. godine nakon čega se Xioa Yi proglasio carem. Dvije godine kasnije se uspio sukobiti sa svojim dotadašnjim saveznicima - državom Zapadni Wei, čijeg je vrhovnog komandanta Yuwen Taija uvrijedio. Trupe Zapadnog Weija su podrle na područje dinastije Liang i zauzele carsku prijestolnicu Jiangling (江陵, današnji Jingzhou u Hubeiju). Yuan je zarobljen, ali je prije toga svoju znamenitu biblioteku, ne želeći da ona padne u ruke neprijatelju, dao zapaliti zbog čega su zauvijek nestali brojni neprocjenjivi tekstovi kineske književnosti, a što se smatra jednom od najvećih katastrofa kineske historije. Yuan je nakon zarobljavanja pogubljen, a država Zapadni Wei je kao novog cara imenovala Xiao Chaa (car Xuan).

| Kraljevske titule |
| --- |
|
| Prethodi:**Xiao Ji (Princ od Wulinga)** | **car dinastije Liang (Zapadna)**552–554 | Slijedi:**Car Xuan od Zapadnog Lianga** |
| Prethodi:**Xiao Dong (princ od Yuzhanga)** | **car Kine (zapadni Hubei)**552–554 |
| **car Kine (Južna)**552–554 | Slijedi:**Xiao Yuanming (Markiz od Zhenyanga)** |
| **car dinastije Liang (Istočna/Centralna/Južna)**552–554 |
| Prethodi:**Hou Jing od Hana** | **car Kine (Jugoistočna)**552–554 |
**Danijel, knez Moskve** ( 1261 - 5 ožujak 1303 ) je bio knez Moskve od 1263 godine.

**Danijel** je bio najmlađi sin Aleksandra Nevskog velikog kneza Vladimira, Novgoroda i Moskve. Po tada već u cijelom ostatku Europe zaostalom običaju njegov otac svoju državu dijeli među svim svojim sinovima. Kao najmlađi Danijel dobiva najmanje važno kneževstvo ono Moskovsko čiji je nominalni vlasnik od 1263 kada mu otac umire.

Prvih osam godina Danijelovom državom upravlja njegov stric Jaroslav III veliki knez Tvera, čijom smrću Moskva dobiva nezavisnost. Od te 1272 godine pa sve do svoje smrti Danijel vodi ratove bez stvarne odluke protiv braće Dimitrija i Andreja III. za upravljanje velikim kneževstvom Vladimira.

Neuspjeh u tim ratovima je potkraj vladavine ipak više nego nadoknađen uspjesima na drugim poljima. Prvo je 1300 godine na prijevaru zarobio Konstantina kneza Rjazana od kojega tada dobiva teritorijalne ustupke, ali ga ipak ne pušta na slobodu. Taj prvobitni uspjeh je ubrzo nadmašen kada Ivan knez Pereslava 1302 godine umire bez djece i testamentarno poklanja cijelo kneževstvo svome rođaku Danijelu od Moskve .

Nedugo potom u noći s 4 na 5 ožujak 1303 godine **Danijel** umire prirodnom smrću ostavljajući svome sinu Juraju I. rat s Andrejom III. i vojni savez s Tverom.

Kako su tijekom njegove vladavine napravljeni prvi manastiri u Moskvi **Danijel** biva proglašen svecem ruske pravoslavne crkve 1652 godine.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **knez Moskve** | Nasljednik: |
| **nastanak države** | **Juraj I. veliki knez Moskve** |

***Danijel, knez Moskve*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kolugo** {engl.  - ) su sisari koji žive na drveću. Oni su prisutni u Jugoistočnoj Aziji. Potoje dve vrste u familiji **Cynocephalidae**  i jedan red **Dermoptera**. Oni imaju najizraženiju sposobnost jedriličarenja među sisarima, koristeći zaliske od dodatne kože među njihovoim nogama da se kreću poput jedrilice sa viših na niže likacije. Oni su takođe poznati kao **kobego** ili **leteći lemuri**, mada oni nisu istinski lemuri.

Karakteristike
--------------

Kolugoi su prilično veliki za sisare koji živi u drveću: sa oko 35 cm/10 in dužine i 1 kg/2 lb težine, oni se mogu uporediti sa oposumima srednje veličine ili veoma velikim vevericama. Oni imaju umereno dugačke, vitke udove jednakih dužina napred i nazad, rep srednje dužine, i relativno laku građu. Njihova glava je mala, sa velikim, frontalno fokusiranim očima sa odličnim vidom na daljinu, i malim, okruglim ušima. Nakon rođenja, kolugoi teže samo oko 35 g (1.2 oz) i potrebno im je 2–3 godine da dostignu punu veličinu.

Njihovo najprepoznatljivije svojstvo je kožna membrana koja je razapeta između njihovih udova, što im omogućava jedriličarsko kretanje na velika rastojanja između drveća. Od svih sisara koji mogu da kreću na taj način, kolugoi imaju najekstenzivniju adaptaciju za letenje. Njihove glajderske membrane, ili patagium, su velike koliko god je to geometrijski moguće: one idu od ramenih lopatica do prednjih šapa, od vrha najudaljenijeg prsta do vrhova prtiju na nogama, i od zadnjih nogu do vrha repa; za razliku od drugih sisara sa sposobnošću jedriličarskog kretanja, čak je i prostor između prstiju umrežen da bi se povećala totalna površina, kao kod krila šišmiša. Rezultat toga je da su se kolugoi tradicionalno smatrali bliskim pretcima šišmiša, mada ih u današnje vreme neki smatraju bliskim srodnicima primata.

Donja vilica (*Galeopterus*)
Oni su iznenađujuće nespretni penjači. Nedostaju im suprotstavljajući prsti i nisu posebno jaki, tako da se oni penju putem serija sporih poskoka, grabeći koru drveća svojim malim, oštrim kandžama. Njima je jednako udobno da vise ispod grane, kao i da sede na njoj. Međutim, oni su veoma spretni u vazduhu, i mogu da glajdiraju i do 70 m (230 ft) sa jednog stabla na drugo uz minimalan gubitak visina.

Kolugoi su stidljiva i nokturna bića. Njihov životni prostor je ograničen na tropske kišne šume u Jugoistočnoj Aziji. Konsekventno, veoma malo je poznato o njihovim navikama. Smatra se da oni uglavnom vode samotnjački život, izuzev majki koje neguju mlade. Oni su biljojedi, i uglavnom jedu lišće, izdanke, cveće, i biljne sokove, a verovatno i voće. Oni imaju dobro razvijene stomake i dugačka creva, što im omogućava da ekstrahuju hranljive sastojke iz lišća.

### Sinonimi

Imena **Colugidae**, **Galeopithecidae**, i **Galeopteridae** su sinonimi ya Cynocephalidae. ***Colugo***, ***Dermopterus***, ***Galeolemur***, ***Galeopithecus***, ***Galeopus***, i ***Pleuropterus*** su sinonimi ya *Cynocephalus*.

Vanjske veze
------------

***Dermoptera*** na Wikimedijinoj ostavi

* Colugo on Colugos.com
* Flying lemurs are the closest relatives of primates
* Philippine eagle hunting Colugos Arhivirano 2010-02-04 na Wayback Machine-u
| **(Bei) Zhou Xuandi** ((北)周宣帝) |
| --- |
| Porodično ime: | Yuwen (宇文, yǔ wén) |
| Osobno ime: | Yun (贇, yūn) |
| Posthumno ime: | Xuan (宣, xuān)doslovno: "odgovorni" |
|

**Car Xuan od Sjevernog Zhoua** ((北)周宣帝) (559–580), osobno ime **Yuwen Yun** (宇文贇), kurtoazno ime **Qianbo** (乾伯), bio je car kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Zhou. Bio je najstariji sin cara Wua i imenovan za krunskog princa godine 572. Još tada je stekao reputaciju za nemoralni život, zbog čega ga je otac, nastojeći ga dovesti na "ispravni put", često fizički kažnjavao. Na prijestolje je došao nakon očeve smrti 579. godine te mnoga očeva dostignuća kompromitirao iracionalnim i hirovitim ponašanjem. Tako je godine 579. formalno abdicirao, prepustivši prijestolje svom sinu caru Jinga, ali je zadržao vlast pod titulom umirovljenog cara; iste je godine uz svoju suprugu Yang Lihua, čak četiri priležnice proglasio caricama. Umro je godine 580. a nedugo potom je vlast preuzeo njegov tast Yang Jian, koji je potom svrgnuo cara Jinga i kao car Wen osnovao vlastitu dinastiju Sui.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Car Wu od Sjevernog Zhoua**  |  **car Sjevernog Zhoua** 578–579 | Slijedi: **Car Jing od Sjevernog Zhoua**  |
Za grad u Nepalu, v. Datu (Nepal).
Pred-kolonijalni par koji pripada datu ili plemićkoj kasti prikazan na Boxer Codexu iz 16. vijeka.
**Datu** je titula za poglavicu, kneza ili monarha u filipinskim oblastima Visayas i Mindanao. Zajedno sa titulama Lakan (Luzon), Apo u Centralnom i Sjevernom Luzonu, te titulama *sultan* i *radža*, još uvijek se koriste za pripadnike domaćih kraljevskih ili vladarskih porodica. Ovisno o prestižu plemića i njegove porodice, može se okvirno smatrati ekvivalentom evropskih titula kao što su vojvoda, markiz, grof ili baron.

Izvori
------

1. ↑  Za više informacija v. *Barangay* in *Enciclopedia Universal Ilustrada Europea-Americana*, Madrid: Espasa-Calpe, S. A. 1991, Vol. VII, p.624
2. ↑  The Olongapo Story Arhivirano 2020-02-19 na Wayback Machine-u, July 28, 1953 - Bamboo Breeze - Vol.6, No.3

Vanjske veze
------------

* Impact of Spanish Colonialization in the Philippines Arhivirano 2007-10-01 na Wayback Machine-u
* Encyclopædia Britannica - Datu (Filipino chieftain)
* The official website of the Royal Sultanate of Sulu Arhivirano 2011-06-26 na Wayback Machine-u