recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Ne poistovijećivati sa Elija Eudoksija.
Elija Eudokija
**Elija Eudokija** ili **Elija Evdokija** (*Aelia Eudocia Augusta*, cca. 401 - 20. oktobar 460), rođena kao **Atenaida** ili **Atinaida**, bila je bizantska carica, odnosno supruga cara Teodozija II. Bila je poznata po pjesničkom talentu, ali i kao gorljiva kršćanka, koja je posljednje godine života provela u Svetoj Zemlji podižući crkve i dobrotvorne ustanove. Pravoslavna crkva je slavi kao sveticu. 

Rodila se u Ateni kao kćer uglednog sofista i filozofa Leontija, koji je bio pagan te joj dao ime po boginiji Ateni. Svoju je kćer temeljito poučio književnosti i retorici. Nakon očeve smrti su je braća nastojala lišiti nasljedstva zbog čega je otišla u Konstantinopol kako bi se požalila tadašnjem bizantskom caru. Na dvoru ju je zapazila Pulherija, sestra cara Teodozija II, i impresionirana kako njenom velikom ljepotom tako i govorničkim vještinama, učinila dvorskom damom, ali i kandidatom za suprugu svog brata.

Atenaida je potom krštena i uzela ime Eudokija, te se 7. juna 421. udala za Teodozija. Rodila mu je troje djece - sina Arkadija koji je umro u djetinjstvu, kćer Flacila (u. 439) i kćer Liciniju Eudoksiju, suprugu careva Valentijana III i Petronija Maksima.

Vanjske veze
------------

***Elija Eudokija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Greek Opera Omnia by Migne Patrologia Graeca with analytical indexes
* Her profile along with her husband in "Medieval Lands" by Charles Cawley

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Aelia Eudoxia** | **Bizantska carica**421–450 | Slijedi:**Pulcheria** |
**Ilma de Murska** (Ogulin, 6. veljače 1834. - München, 14. siječnja 1889.), pravim imenom **Ema Pukšec**, je bila hrvatska koloraturna sopranistica.

Svojom pojavom, ekscentričnošću i pjevačkim darom je bila metom pozornosti, gdjegod je djelovala.

Njezin rad nije prošao nezapažen u svijetu, tako da su je poznate osobe njezina vremena nazivale *hrvatskim slavujem* (H. Klein), *povijesnom pjevačicom 19. stoljeća* (R. Celetti), *lady of position* (G. B. Shaw).

S uspjehom je nastupala na opernim pozornicama u Italiji, Mađarskoj i Španjolskoj.  

U bečkoj Dvorskoj operi nastupa od 1864. do 1873. zatim u Njemačkoj (Berlin, Hamburg), Francuskoj (Pariz), Engleskoj (London) i njenim posjedima Australiji i Novom Zelandu, Rusija, Americi .

Njoj u čast se održavaja kulturološka manifestacija „Dani Ilme de Murske" u Ogulinu.

Vanjske poveznice
-----------------

* Vijenac Arhivirano 2004-07-22 na Wayback Machine-u Hrvatski operni pjevači 1945.-2002.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 69701698
* LCCN: no2009035213
* GND: 117187763
* MusicBrainz: 1e96a4c6-bd5f-46b8-8248-13a191b616f5

 |
Drveni sanduk Heiltsuka.
čegrtaljka s licem sunca, Indijanci Heiltsuk (Bella Bella).
**Heiltsuk** (izgovor hajlcuk), jedna od dvije glavne grane Bella Bella Indijanaca (druga je Haisla), s Milbank Sounda, jezera Wikeno, Rivers Inleta, Tolmie Channela i Mussel Inleta. Heiltsuk Indijanci u pravom smislu su Bella Bella vlastiti, dalje podijeljenih na Oealitke, Oetlitke i Kokaitke. Ostala plemena koja pripadaju u Bella Belle su China Hat s Tolmie Channela i Mussel Inleta; Wikeno s Rivers Inleta i Somehulitk i Nohuntsitk s jezera Wikeno.

Jezik
-----

Jezik Hailhzaqvla, koji govore neka od ovih plemena (Bella Bella ili p@lbálá i Haihais ili Xaihais, Xíxís) pripada jezicima Kwakiutlan, porodica Wakashan, a sam naziv Heiltsuk anglicizam je indijanskog naziva hilhzhaqw. Drugim jezikom oweekyala ili ?uwík'ala govori narod Wikeno, Oweekeno ili ?uwik'inuxw.

Kultura i povijest
------------------

Hajlcuk Indijanci pripadaju kulturno području Sjeverozapadne obale kao i ostala Kwakiutl plemena: Koskimo, Haisla, Nahwitti i Kwakiutli. Glavni prepoznatljivi simbol ove kulture su institucija potlatcha koja je s federalnog nivoa stavljena van zakona u kasnom 19.-tom stoljeću pa sve do 1951. Populacija Hajlcuka je od izvornih 2.000 (1700) svedena na svega 200 (1900.), da bi opet počela rasti u drugoj polovici 20. stoljeća: 1.200 (1977.); 2.000 (2000.); 2.870 (2005.).

Heiltsuk danas
--------------

Današnji Heiktsuki sastoje se danas od 6 plemenskih grupa: 1) 'Isdaitxv (ili Yisdaitxy; ="People of isdai"), 2) Uyalitxv (W'uyalitxv, Wuyalitxv), 3) Uwithitxv (Wuithitxv), 4) 'Qvuqvayaitxv ili `Qvuqvay'aitxv (Qvaqvayaitxv, 'Qv6qvayaitxv; ="Calm Water People"), 5) Xixis (XiXis) i 6) 'Kviai'itxv (Kviayitxv) koji žive u Waglisli (Bella Bella).

Popis rezervata
---------------

* Bella Bella Indian Reserve 1
* Clatse Indian Reserve 5
* Elcho Indian Reserve 6
* Grief Island Indian Reserve 2
* Hoonees Indian Reserve 2
* Howeet Indian Reserve 8
* Island Indian Reserve 14a
* Kajustus Indian Reserve 10
* Kisameet Indian Reserve 7
* Kluemt Indian Reserve 15
* Kokyet Indian Reserve 1
* Koqui Indian Reserve 6
* Kunsoot Indian Reserve 9
* Kyarti Indian Reserve 3
* Neekas Indian Reserve 4
* Noota Indian Reserve 4
* Pole Island Indian Reserve 14
* Quartcha Indian Reserve 3
* Tankeah Indian Reserve 5
* Tcimotf Indian Reserve 1a
* Werkinellek Indian Reserve 11
* Yellertlee Indian Reserve 2
* Yeo Island Indian Reserve 13

Vanjske poveznice
-----------------

* Heiltsuk Arhivirano 2008-05-16 na Wayback Machine-u
* Heiltsuk Arhivirano 2006-05-05 na Wayback Machine-u
* The Heiltsuk-Oweek'ala Language
* Heiltsuk Arhivirano 2007-10-09 na Wayback Machine-u
*Navan Fort se ne bi smio miješati s Navanom u Okrugu Meath.*
Emain Macha d druge obale, umjetno brdo od 40 metara u pozadini, originalno na pdphoto.org
**Emain Macha** ili **Emuin Macha** (staroirski, izgovarano ), **Eamhain Mhacha** (suvremeni irski, izgovarano ), ponekad latinizirano/anglicizirano kao **Emania** a na engleskom poznato kao**Navan Fort**, je drevni spomenik u Okrugu Armagh u Sjevernoj Irskoj. Iako se naziva "tvrđavom" ("fort"), smatra se da je prije bila građevina za ritualne i ceremonijalne prigode. Izgleda da je napuštena u 1. vijeku n.e.. Također predstavlja važnu lokaciju u irskoj mitologiji, pogotovo Ulsterskom ciklusu. Navan Fort je Državni historijski spomenik u townlandu Navan, u području Armagha na geografskoj referenci H847 452.

Izvori
------

1. ↑  „Navan Fort". *Environment and Heritage Service NI - State Care Historic Monuments*. Pristupljeno 03. 12. 2007.

* Chris Lynn, *Navan Fort: Archaeology and Myth*, Wordwell Books, 2003
* Ronald Hutton, *Pagan Religions of the Ancient British Isles*, 1991

Eksterni linkovi
----------------

***Emain Macha*** na Wikimedijinoj ostavi

* visit Armagh Arhivirano 2007-10-07 na Wayback Machine-u
* "High Hopes for NI Tourist Centre" (BBC News)
* BBC Timelines
* Environment and Heritage Service page on Navan Fort, with photos Arhivirano 2006-10-11 na Wayback Machine-u
* Geography in Action: Navan Fort Arhivirano 2006-10-18 na Wayback Machine-u

Koordinate: 54°20′43″N 6°43′07″W﻿ / ﻿54.34528°N 6.71861°W﻿ / 54.34528; -6.71861
**Huachipairi** (Huachipaeri, Huachipaire, Wacipaire, Wachipaeri, Wachipaire, Waxipaeri), pleme američkih Indijanaca porodice Harakmbet naseljenih duž rijeke Keros i Madre de Dios i njezinih pritoka, Peru. Huachipairi se sastoje od više lokalnih skupina često kolektivno nazivanih i Mashco, koje se služe vlastitim dijalektima, to su: Sapiteri, Toyeri (Toyoeri, Tuyuneri), Arasairi, Manuquiari, Pukirieri (Puncuri). Unutar parka biosfere Manu nalaze im se dva naselja Santa Rosa de Huacaria i Queros. 

Huachipairi su srodni Amarakaerima, a svoje zajedničko porijeklo vide i kroz mitu da su i jedni i drugi djeca drveta Huanamey, koje ih je zaštitilo 'kada je svijet bio uništen vatrom', i kojem će se opet vratiti kada ovaj svijet napuste. 

Huachipaeri populacija u suvremeno vrijeme iznosi oko 500, i druga su po brojnosti među Harakmbutima. U prošlosti mnogi su stradali od epidemija boginja koje su ih pogodile 1948. odnosno u vrijeme otvaranja autoputa za Cuzco. Ovu svoju brojnost možda mogu zahvaliti i tome što na njihovom području nije pronađeno zlato, kao među drugim Harakmbut skupinama. Danas se bave uzgojem stoke ili rade kao drvosječe.

Izvori
------

1. ↑  Andrew Gray, Mythology, Spirituality and History
**Leo distrikt 126 Hrvatska** je krovno udruženje (tj. savez udruga) svih Leo klubova Hrvatske, odnosno klubova podmlatka međunarodne humanitarne organizacije Lions. Predstavlja podmladak Lions distrikta 126 Hrvatska koji je osnovan 1994. godine i okuplja više od 1400 članova.

**Leo Distrikt 126** okuplja 20 Leo Klubova iz 16 gradova Hrvatske, te broji više od 300 članova. Klubovi su podijeljeni u četiri regije: Istok, Zapad, Sjever i Jug. Distrikt 126 dio je velike Leo obitelji od oko 144 000 članova iz 139 zemalja diljem svijeta. 

Leo klubovi su dio Lions Clubs International tj. svjetske humanitarne organizacije stvorene s ciljem služenja potrebitim članovima zajednice, a samo ime Leo kluba proizlazi iz engleskog mota kluba, a to je: vodstvo (L-Leadership), iskustvo (E-Experience), mogućnosti (O-Opportunity).

Ciljevi Leo kluba su da svojim humanitarnim akcijama djeluju u području: skrbi za djecu, skrbi za beskućnike, skrbi za bolesne i nemoćne, borbe protiv raznih oblika ovisnosti, prikupljanja sredstava za nesrećom ugrožena područja u svijetu, te na području razvijanja ekološke osviještenosti.

Članovi
-------

1. Čakovec – Leo Club Zrinski
2. Dubrovnik – Leo Club Orlando
3. Krapina – Leo Club Zagorje
4. Opatija – Leo Club Opatija
5. Osijek – Leo Club Legos
6. Osijek – Leo Club Osijek
7. Poreč – Leo Club Poreč
8. Rijeka – Leo Club Korzo-Lovran
9. Rijeka – Leo Club Rijeka
10. Senj – Leo Club Bura
11. Šibenik – Leo Club Šibenik
12. Slatina – Leo Club Slatina
13. Slavonski Brod – Leo Club Marsonia
14. Split – Leo Club Split
15. Varaždin – Leo Club Varaždin
16. Vinkovci – Leo Club Aurora
17. Zadar – Leo Club Zadar
18. Zagreb – Leo Club Agram
19. Zagreb – Leo Club Jarun
20. Zagreb – Leo Club Zagreb

Vanjske veze
------------

* www.leoklubovi.com Arhivirano 2013-06-21 na Wayback Machine-u
* www.lions.hr
* www.lionsclubs.org
**Laktac** je naselje u općini Hrvace, u Splitsko-dalmatinskoj županiji.

Zemljopis
---------

Naselje se nalazi u blizini Perućkog jezera u podnožju padina Debelog brda na pola puta između naselja Dabar i Kosore.

Stanovništvo
------------

U 1869. i 1921. podaci su sadržani u naselju Dabar. Do 1900. iskazivano kao dio naselja. 

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

Prezimena stanovnika u selu su:

* Bodrožić,
* Bogovac,
* Borković,
* Katić,
* Kovačić,
* Miljković,
* Peović i
* Vinčić.

Premda u naselju tijekom popisa stanovništva 2001. godine nije popisan niti jedan stanovnik u selu ima nekoliko stanovnika koji se bave poljoprivredom i stočarstvom.

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Laktac** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Hrvace |
| --- |
| Dabar • Donji Bitelić • Gornji Bitelić • Hrvace • Laktac • Maljkovo • Potravlje • Rumin • Satrić • Vučipolje • Zasiok |
**Hodočasnička crkva sv. Ivana Nepomuka** je crkva u obliku petokrake posvećena sv. Ivanu Nepomuku u mjestu Žďár nad Sázavou na Zelenoj Hori (njemački: *Gruneberg*) koja je na granici čeških povijesnih pokrajina, Bohemije i Moravske. To je krunsko djelo češkog baroknog arhitekta, J. S. Aichela, koji je spojio Borrominijev barok s gotičkim elementima u konstrukciji crkve, ali i u njezinoj dekoraciji.

Nakon što je katolička crkva proglasila relikviju jezika sv. Ivana Nepomuka za "nepropadljivu" 1719. god. odmah se pristupilo izgradnji prikladne hodočasničke crkve na mjestu gdje je ovaj svetac primio prvi vjerski nauk. Posvećena je 1720. godine, u vrijeme procesa beatifikacije sv. Ivana Nepomuka (proglašen je blaženim 1721. a kanoniziran 1729. godine), ali je izgradnja nastavljena do 1727. Crkvu, njezino uređenje i njezin namještaj dizajnirao je Santini u duhu jako kompliciranog simbolizma i gotičkih elemenata koji su tada bili jako rijetki i originalni. Crkva je neovisna prostorna stvarnost temeljena na dominaciji broja "5" koji se ponavlja posvuda u crkvi, stranicama tornja, proporcijama i tlocrtu.

Pola stoljeća poslije, nakon požara, oblik krova je promijenjen, a 1994. godine upisana je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi kao neobično i originalno djelo velikog arhitekta.

* Crkva izvanaCrkva izvana
* Originalni crtež J. S. AichelaOriginalni crtež J. S. Aichela
* Originalni crtež tlocrta prizemlja J. S. AichelaOriginalni crtež tlocrta prizemlja J. S. Aichela
* Prilaz crkviPrilaz crkvi
* Dvorište oko crkveDvorište oko crkve
* Glavni oltarGlavni oltar

Vanjske veze
------------

* Službena stranica (`cz`)

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Hodočasnička crkva sv. Ivana Nepomuka** |

Koordinate: 49°34′48″N 15°56′31″E﻿ / ﻿49.58000°N 15.94194°E﻿ / 49.58000; 15.94194

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Češkoj |
| --- |
|  | Český Krumlov • Palača Kroměříž s parkom • Historijsko selo Holašovice  • Stup Presvetog Trojstva u Olomoucu  • Jevrejska četvrt i Bazilika sv. Prokopija u Třebíču  • Kutná Hora • Lednice-Valtice  •  Dvorac Litomyšl  • Hodočasnička crkva sv. Ivana Nepomuka  • Prag • Historijski centar Telča  • Vila Tugendhat u Brnu
 | Češka zastava |
| **Nematerijalna svjetska baština u Češkoj**

Slovački verbunk, regrutacijski ples  • Sokolarstvo1)  • Pokladni običaji u području Hlinecko  • Povorka kraljeva u jugoistočnoj Češkoj |
| 
1) Nematerijalna svjetska baština više zemalja   |
**Elije Teon** (starogrčki: , latinski: ) bio je aleksandrijski retoričar i sofist koji je napisao zbirku preliminarnih retoričkih vježbi (*progymnasmata*) za obuku govornika. Vjerojatno je živio i radio polovinom ili krajem 1. stoljeća nove ere; njegova zbirka prvo je sačuvano djelo s retoričkim *progymnasmata*.

Zbirka retoričkih vježbi pod naslovom Προγυμνάσματα sačuvana je, premda nepotpuno. Vjerojatno je bila priložena kao dodatak priručniku iz retorike. Pokazuje visok stupanj autorovog obrazovanja i ukusa te sadrži vrijedne obavijesti o stilu i govorima majstora atičkog govorništva. To je izvrstan je i koristan spis o pravilnom sustavu pripreme za poziv govornika, sukladno pravilima koja su postavili Hermogen i Aftonije.

Prema bizantskoj enciklopediji *Sudi*, Teon je sastavio i spis o retoričkom umijeću (Τέχνην) te komentare o Ksenofontu, Izokratu i Demostenu, spis *Retoričke teme* (Ῥητορικὰς ὑποθέσεις), *Pitanja o jezičnoj kompoziciji* (Ζητήματα περὶ συντάξεως λόγου) "i mnoge druge".

Literatura
----------

* Smith, William (1867), „Theon (5)", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston

Vanjske veze
------------

* *Rhetores Graeci*, L. Spengel (ed.), Lipsiae, sumptibus et typis B. G. Teubneri, 1854, [ vol. 2 pp. 57-

130].
**Hristo Prodanov** (Karlovo, 24.02. 1943. - Mount Everest, 21.04.1984.), bio je bugarski alpinista koji se prvi ispenjao na Mount Everest. Po zanimanju je bio inžinjer metalurgije i radio na Bugarskom tehnološkom univerzitetu. Bavio se alpinizmom kojem se u potpunosti posvetio. Počeo je 1958. a 1959 i sa usponima na Pirinu. Ostvario je preko 500 smjerova i varijanti na planinama Evrope i Azije (Alpe, Kavkaz i Pamir) i postao najpoznatiji bugarski alpinista, prepoznatljiv po svom elegantnom penjanju. Njegova karijera trajala je 26 godina i prekinuta je nesretnim silaskom sa Mount Everesta.

Penjao je zajedno sa svim poznatim bugarskim penjačima, počevši od svog učitelja, legendarnog Nikole Korčeva i nastavio sa Georgi Atanasovim, Blagojem Đivđanovim, Atanasom Kovanđijevim, Dragoljubom Kostovim, Ivanom Vasilevim i dr. Prvi se od njih popeo na vrh preko 8.000 m. (Lhotse, 8.516 m), solo usponom i bez dodatnog kisika.

Dvadesetog aprila 1984. ispenjao se solo usponom na Mount Everest rutom preko Zapadnog grebena, kao šesti penjač u historiji i trinaesti bez upotrebe dodatnog kisika. Na vrhu se zadržao oko pola sata i počeo silazak. U 21:10 kontaktirao je bazni logor i rekao da će zbog mraka bivakovati. Slijedećeg dana ujutro se ponovo javio, ali mu riječi nisu bile razumljive. U 7:45 čuo se samo klik njegovog toki-vokija i više se nije javljao. Njegovo tijelo nikad nije pronađeno.

Napisao je knjigu ("Lhotse 8516") i mnoge članke sa opisima planinarskih ruta u časopisu "Echo". Izabran je za Bugarskog alpinistu XX vijeka.
*Ne poistovećivati sa **Svetom Itom iz Irske**.*

**Sveta Itta** (ili **Itta od Metza**) (također *Ida*, *Itte* ili *Iduberga*) (592–652) bila je supruga Pipina Landenskog, majorodoma Austrazije. Brat joj je bio Sveti Modoald, biskup Triera, a sestra optaica Sveta Severa. 

Pipinu je rodila kćer, opaticu Beggu od Andenne koja se oženila za Ansegisela, sina Arnulfa od Metza. Preko Begge je baka Pipina Herstalskog odnosno jedan od matrijarha velike Karolinške dinastije. Sinovi su joj bili Grimoald, majordom i otac kralja Hildeberta Usvojenog, te Bavo (ili Allowin), kasniji pustinjak i svetac.

Nakon smrti muža je, na prijedlog Svetog Amanda, biskupa Maastrichta, osnovala benediktinski samostan u Nivellesu. Kasnije je proglašena za sveticu.

Izvori i reference
------------------

* Alban Butler's *Lives of the saints*, edited, revised and supplemented by Thurston and Attwater. Christian Classics, Westminster, Maryland.
* *Les ancêtres de Charlemagne*, 1989, Christian Settipani

Eksterni linkovi
----------------

* Itta na Find a Grave
Festival u Nebaju.
**Ixil**, majanski narod srodan jezično Aguacatecima, naseljen u gvatemalskim departmanima Quiché i Huehuetenango na sjevernim obroncima planinskog lanca Altos Cuchumatanes, i središnje područje na rubu tropske kišne šume između njega i planina Chama (Sierra de Chama).

Ixil populacija iznosi oko 80.000 u općinama Nebaj, Cotzal i Chajul, gdje se govore tri varijante ixilskog jezika, koji se ponekad smatraju za dijalekte istog, ali danas su priznati kao 3 različita jezika, to su chajul ixil u departmanu Quiché, 18.000 (1998 SIL); nebay ixil, 35.000 (1991 SIL), također u departmanu Quiché; i san juan cotzal ixil, 16.000 (1998 SIL).

Ixili su uzgajivači kukuruza koji se služe tehnikom posijeci-i-spali, (jedna žetva godišnje), a uz to uzgaja se i grah, kava, jabuka, krumpir i guisquil (Sechium edule), vrsta povrća porodice Cucurbitaceae, kojeg su Asteci nazivali chayolt, nalik avokadu, a okusa po krumpiru

Literatura
----------

* Colby, Benjamin, and Pierre L. Van den Berghe (1969). Ixil Country: A Plural Society in Highland Guatemala. Berkeley and Los Angeles: University of California Press.

Izvori
------

1. ↑  Ixil
**Floridski bum nekretnina** ili **Floridski zemljišni bum** (engleski: ) je naziv za nagli i stijihski porast cijena nekretnina na području američke države Florida koji se zbio sredinom 1920-ih, i koji je predstavljao jedan od najpoznatijih i najzloglasnijih mjehura u ekonomskoj historiji SAD. 

Taj je proces još 1910-ih započeo poduzetnik Carl G. Fisher, koji je močvarno, nerazvijeno područje između Miamija i obale oceana odlučio pretvoriti u elitno odmaralište Miami Beach. Nastojeći za svoj projekt pridobiti što više investitora, Fisher je od početka 1920-ih otpočeo intenzivnu reklamnu kampanju u njujorškim i drugim sjevernim medijima, opisujući južnu Floridu kao "tropski raj". Ti su napori s vremenom urodili plodom, pa su se u Miami Beachu počeli graditi ne samo hoteli, nego i isušivati močvarno područje Evergladesa te graditi željeznička pruga i drugi infrastrukturni objekti. Miami Beach i okolna područja su ubrzo stekli veliki broj stanovnika, i cijene nekretnina na tom području su počele rasti. Do početka 1925. su cijene nekretnina dosegle takvu razinu i takvu brzinu porasta da se u Miami počeo doseljavati veliki broj ljudi motiviranih isključivo brzom zaradom na preprodaji nekretnina. Fenomen je dobio takve razmjere da je sumnje u njegovu održivost počeo izražavati časopis *Forbes*, a neke od špekulanata, pod sumnjom za masovnu prevaru, počela istraživati američka porezna služba IRS.

Do kraja godine su se protiv špekulanata počele okretati čak i lokalne željezničke kompanije na Floridi, koje su donijele odluku o embargu na prijevoz građevinskog materijala. Mjehur je, međutim, konačno pukao tek kada je 10. januara 1926. u luci Miamija potonuo *Prinz Valdemaar*, jedrenjak pretvoren u ploveći hotel. Njegovo potapanje je spriječilo dostavu građevinskog materijala morskim putem te su cijene nekretnina konačno počele padati, a s njima naglo prestale špekulacije. Dio historičara drži da je ta havarija mnoge ljude spasila od siromaštva, jer bi posljedice mjehura bile još veće da su se špekulacije nastavile još nekoliko mjeseci, odnosno sve do katastrofalnog uragana koji je poharao Miami u septembru iste godine. 

Iako je bum na duži rok značajno pridonio razvoju Floride, kratkoročne posljedice po Floridu su bile teške, te je ta država nekoliko godina ranije iskusila ekonomske nedaće koje će ostatak SAD doživjeti nakon sloma njujorške burze i Velike depresije.
Pejzaž Ferganske doline u Uzbekistanu
Karta Tadžikistana; Ferganska dolina je na sjeveru uz rijeku Sir Darju
**Ferganska dolina** (uzbečki: Farg‘ona vodiysi, kirgiški: Фергана өрөөнү, tadžički: водии Фaрғонa, ruski: Ферганская долина, perzijski: وادی فرغانه) je dolina u srednjoj Aziji. Podijeljena je između Uzbekistana, Tadžikistana i Kirgistana. Najveći dio pripada Uzbekistanu. To je najgušće naseljeni prostor srednje Azije.

Geografija
----------

Ferganska dolina je dolina uz rijeke Narin i Kara Darja čijim spajanjem nastaje rijeka Sir Darja. Nadmorska visina doline je 400-500 m. Dolina je tektonskog porijekla sa svih strana okružena planinama (većinom iz planinskog lanca Tanšan). Kroz nju teku mnoge rijeke koje se ulijevaju u Sir Darju i donose mnogo sedimenata s planina u dolinu. Zbog toga je u dolini vrlo plodno tlo. Plodno tlo i dovoljna količina vode za navodnjavanje je pokretač razvoja poljoprivrede i naseljenosti u dolini. Pronađena su i nalazišta nafte i prirodnog plina.

Klima je kontinentalna. Velike su godišnje amplitude temperature (razlike najtoplijeg i najhladnijeg mjeseca). Vrlo je mala količina padalina (posebno ljeti kad gotovo ne pada kiša, zimi često pada snijeg). Nedostatak padalina je najviše posljedica smještaja u sredini Azije daleko od svih mora. Zbog toga zračne mase koje donose padaline s mora ne mogu stići do Ferganske doline. Zbog smanjene količine padalina u Ferganskoj dolini prevladava stepa. Poljoprivreda nedostatak padalina kompenzira navodnjavanjem iz rijeka.

U dolini se nalazi glavni i najveći grad Uzbekistana Taškent. Ostali veći gradovi Uzbekistana su Andižan, Fergana i Namangan, u Tadžikistanu je grad Khudžand, a u Kirgistanu Oš.

Stanovništvo i privreda
-----------------------

Ferganska dolina je najgušće naseljen dio srednje Azije. U svim državama koje ju dijele ima upravo u Ferganskoj dolini najviše stanovnika i većih gradova. Do uspostave SSSR-a su u dolini živjeli izmiješani Uzbeci, Tadžici i Kirgizi. Zbog toga je bilo teško uspostaviti granice pa one izgledaju nepravilno, a postoji i više eksklava (teritorij koji pripada jednoj državi, a sa svih strana je okružen drugom državom). Još uvijek postoje brojne etničke manjine koje pripadaju narodima koje dijele dolinu (Uzbeci u Kirgistanu, Kirgizi u Tadžikistanu).

Ferganska dolina spada u privredno razvijenije dijelove srednje Azije. Dominira poljoprvreda za koju postoje povoljni geografski uvjeti. Najvažniji je uzgoj pamuka koji je glavni izvozni proizvod. Još se uzgajaju žitarice, voće i povrće. Industrija nije jače razvijena.

***Ferganska dolina*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 269147869718374982753
* GND: 1117816966
* NKC: ge376092

 |
**Hetton-le-Hole** je grad od 12,305 stanovnika na sjeveroistoku Engleske u Metropolitanskoj grofoviji Tyne and Wear. 

Grad administrativno podpada pod Metropolitanski borough City of Sunderland.

Geografske karakteristike
-------------------------

Hetton-le-Hole leži na jugu Grofovije Tyne and Wear.

Historija
---------

Mjesto je dobilo ime po feudalnim gospodarima tog kraja iz ranog srednjeg vijeka - Hepdonsima.

Hetton-le-Hole je bio selo sve do 1815. kad je otvoren prvi rudnik ugljena, koji je bio promašaj, ali je drugi iz 1822. koji je bio puno dublji bio vrlo bogat.

Željeznica koja je došla do Hettona 1836 (pruga Durham-Sunderland), danas je ukinuta. Mjesto je brzo raslo tako da je 1861. imalo 6,419 stanovnika. Hetton je svoju prvu gradsku skupštinu organizirao 1895. kad je imao 12.726 stanovnika.
.
Nekadašnje rudarsko naselje koje se koristilo do 1976. danas je pretvoreno u muzej na otvorenom. u muzej.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: North East England" (engleski). City Population. Pristupljeno 28. 05. 2017.
2. 1 2 3 4  „*History of Hetton-le-Hole*" (engleski). Hetton Town Council. Arhivirano iz originala na datum 2018-07-25. Pristupljeno 28. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Hetton-le-Hole*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hetton Town Council Arhivirano 2016-11-01 na Wayback Machine-u (`en`)
**Hrizostom** (svetovno ime **Ljubisav Vojinović**; Salakovac, 2/15. jun 1911 — 24. septembar 1989) je bio arhijerej Srpske pravoslavne crkve.

Biografija
----------

Rođen je 1911. godine u selu Salakovac kod Požarevca.

Godine 1947. izabran je za vikarnog episkopa moravičkog i hirotonisan u Sabornoj crkvi u Beogradu.

Godine 1951. izabran je za episkopa budimskog, ali zbog tadašnjih političkih prilika nije uopšte ustoličen. Po smrti episkopa braničevskog Venijamina 1952. godine, izabran je za episkopa braničevskog.

Godine 1958. izabran je za urednika *„Pravoslavnog misionara"*, koga uređuje narednih 25 godina.

Njegovo najpoznatije delo je knjiga *„Tihi glas"*, koja predstavlja zapise o njegovim utiscima sa putovanja u Svetu goru, njegove besede i propovedi po kojima je bio poznat.

Na njegovu inicijativu vraćene su mošti Sv. kneza Lazara u njegovu zadužbinu manastir Ravanicu.

Umro je, nakon duge i teške bolesti, 24. septembra 1989. godine, a sahranjen je, po sopstvenoj želji, u porti Saborne crkve u Požarevcu.

Spoljašnje veze
---------------

* Sećanje na vladiku Hrizostoma

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Arsenije Bradvarević** | **vikarni episkop moravički1947 — 1951.** | Nasljednik:**German Đorić** |
**Fergus G. Malone** (1842 – 1.1. 1905.) bio je američki igrač bejzbola 1860-ih i 1870-ih.

Rođen je 1842. godine u Irskoj, te je bio jedan od rijetkih irskih imigranata koji su nastupali u prvoj profesionalnoj ligi National Association, odnosno National Leagueu koji je kasnije postao dio Major League Baseballa. Njegova specijalnost je bila hvatanje lopte, te je igrao kao catcher (hvatač).

Godine 1871. odnosno u prvoj sezoni NA, nastupao je za Athletic of Philadelphia. Nakon još jedne sezone, godine 1873. je prešao u Chicago White Stockings gdje je još godinu dana bio kapetan tima, što bi odgovaralo današnjem statusu igrača-menadžera. Godine 1875. je prešao u Philadelphia Whites, a zatim se vratio u *Philadelphia Athletics* gdje je nastupao u prvoj sezoni National Leaguea 1876.

Kada su Athleticsi godine 1877. izbačeni iz NL, Malone je napustio profesionalni bejzbol. Nakratko mu se vratio godine 1884. kao menadžer Philadelphia Keystonesa u novoj ligi Union Association, za koje je odigrao jednu utakmicu.

Umro je u Seattleu u dobi od 62 godine. Sahranjen je na groblju New Cathedral Cemetery u Philadelphiji.

Statistike
----------

U 220 utakmica Fergy Malone je imao prosjek udaranja .274 te je jedan home run, 160 runs batted in, i postigao 200 bodova.

Kao igrač-menadžer je imao 47 pobjeda i 66 poraza.

Literatura
----------

* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere
* Retrosheet. "Fergy Malone".
* Wright, Marshall (2000). *The National Association of Base Ball Players, 1857-1870*. Jefferson, NC: McFarland & Co. ISBN 0-7864-0779-4
| Lessini |
| --- |
| Dio Venetskih Predalpa |
| Masiv zimiMasiv zimiMasiv zimi |
| Dužina masiva: | km |
| Širina masiva: | km |
| Površina masiva: | 40.040 km² |
| Najviši vrh: | Cima Trappola (1850 m) |
| Zaštićene oblasti: | Park prirode Lessinia |
| Država: |  Italija |

**Lessini** (talijanski: *Monti Lessini*) je planinski masiv na sjeveru Italije, koji ima površinu od 40.040 km².
Lessini su dio Venetskih Predalpa, sa baš ne potpuno jasnom granicom, pa se često pod njih uzima i susjedni masiv Mali Dolomiti (Cima Carega, Monte Obante, Monte Cornetto), iako se on razlikuje od Lessinija. Dok su planine Malih Dolomita stjenovite i strme, Lessinijeve su blaže, naročito južni obronci gdje prevladavaju travnate padine.

Geografske karakteristike
-------------------------

Lessini su najjužniji masiv Istočnih Alpa, koji se prostire sjeverno od Verone i sjeverozapadno od Vicenze. 
Zapadni greben više nalikuje golemoj visoravni koja leži na visini od oko 1700 m. Prema jugu i jugoistoku planine se spuštaju do velike rijeke Po i Verone koja leži na nadmorskoj visini od samo 60 m. Dok je južna granica Lessinija ravnica, na zapadu je granica dolina rijeke Adige.
Ta rijeka koja dotiče sa sjevera, skreće oko masiva, a zatim nastavlja teći prema jugoistoku, preko Verone prema Jadranskom moru. 
Iza Adigea na zapadu se prostire masiv *Monte Baldo* i Jezero Garda.
Najviše planine masiva su Cima Trappola visoka 1850 metara, a slijede je Monte Tomba (1.765 m) i Corno d'Aquilio (1.545 m).

Oko 13% teritorija pokriveno je alpskim livadama, 51% šumama, a na jugu uz rijeke ima oranica i vinograda.
S druge strane oko 25% centralnog dijela masiva zauzima Park prirode Lessinia (*Parco naturale regionale della Lessinia*) koji je popularna turistička destinacija kako ljeti tako i zimi.

Početkom 2012. u okviru projekta Evropske Unije Life pušten je vuk (mužjak) iz Slovenije, koji bi trebao uz lokalnu ženku ponovno obnoviti gotovo 
izumrle alpske vukove.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Lessinia*" (engleski). Life Wolf Alps. Pristupljeno 4.1. 2019.
2. 1 2 3  „*Monti Lessini*" (engleski). Summit post. Pristupljeno 4.1. 2019.

Vanjske veze
------------

***Lessini*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Monti Lessini* (`en`)
Ivanoe Bonomi.
**Ivanoe Bonomi**, (Mantua, 18. listopada 1873. — Rim, 20. travnja 1951.), bio je talijanski antifašistički političar i premijer Italije u dva navarata 1921.-1922. i 1944.-1945.

Bonomi je sudjelovao u osnivanju novina *Avanti!* i časopisa *Critica soziale*, u kojem dolazi do razvoja reformskog socijalizma na prijelazu iz 19. u 20. stoljeće, što dovodi do razdora u Talijanskoj socijalističkoj stranci 1912. godine. Bonomi je bio ministar javnih radova 1916.-1917. u vladi Paola Bosellija, i ministar rata u vladama Francesca Nittija i Giovannija Giolittija. Obnašao je dužnost premijera Italije i ministra unutarnjih poslova 1921.-1922. 

Bonomi je bio poslanik u talijanskom zastupničkom domu 1909.-1924. Između ostalog objavio je knjige *Le vie nuove del socialismo* (1907.) i *Dal socialismo al fascismo*.

  


| * p
* r
* u
Premijeri Italije |
| --- |
| Kraljevina Italija | 
* Cavour
* Ricasoli
* Rattazzi
* Farini
* Minghetti
* La Marmora
* Ricasoli
* Rattazzi
* Menabrea
* Lanza
* Minghetti
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Crispi
* Starabba
* Giolitti
* Crispi
* Starabba
* Pelloux
* Saracco
* Zanardelli
* Giolitti
* Tittoni
* Fortis
* Sonnino
* Giolitti
* Sonnino
* Luzzatti
* Giolitti
* Salandra
* Boselli
* Orlando
* Nitti
* Giolitti
* Bonomi
* Facta
* Mussolini
* Badoglio
* Bonomi
* Parri
* De Gasperi
 |
| Republika Italija | 

* De Gasperi
* Pella
* Fanfani
* Scelba
* Segni
* Zoli
* Fanfani
* Segni
* Tambroni
* Fanfani
* Leone
* Moro
* Leone
* Rumor
* Colombo
* Andreotti
* Rumor
* Moro
* Andreotti
* Cossiga
* Forlani
* Spadolini
* Fanfani
* Craxi
* Fanfani
* Goria
* De Mita
* Andreotti
* Amato
* Ciampi
* Berlusconi
* Dini
* Prodi
* D'Alema
* Amato
* Berlusconi
* Prodi
* Berlusconi
* Monti
* Letta
* Renzi
* Gentiloni
* Conte
* Draghi

 |
**Ivernijski jezik** (engleski: *Ivernic language*) je ime hipotetičkog keltskog jezika, za čije historijsko postojanje nema nikakvih materijalnih dokaza.

Antički geograf Klaudije Ptolomej (2. vijek) je stanovnike jugoistočne Irske (današnja Grofovija Cork) naveo pod imenom - Iverni.

Na bazi tog je uz nešto je mitoloških legendi je irski lingvist Thomas Francis O'Rahilly (1883.-1953.) ponudio hipotezu o *Ivernijskom jeziku*. On je povezao Iverne sa mitološkim Fir Bolgom i Belgima iz antičke Galije i Britanije. Po njemu su Iverni u 5. vijeku izvršili invaziju na Irsku i ovladali njenim jugom. Kako nisu bili Gali govorili su svoj - *ivernijski*, koji je bio bliži britonskim nego galskim jezicima. 

Većina današnjih lingvista odbacila je njegovu konstrukciju, iako i danas ima onih koji misle da ima nešto istine u njoj. 

Tako William O'Brien u svojoj knjizi *Iverni: A Prehistory of Cork*, iznosi tezu da su Iverni došli iz Centralne Evrope, kao direktni nasljednici Vinčanske kulture. Dokaze za svoju tezu vidi u nestanku megalita zapadno mediteranskog tipa u Corku, uz istovremenu pojavu novog tipa megalita, koji liče na centralnoevropske. Po njemu to je bila jasna granica između galske i negalske Irske.

Izvori
------

1. ↑  „*Iverni*" (engleski). Oxford index. Pristupljeno 29. 12. 2017. [*mrtav link*]
2. ↑   „*Old Europe (Vinca) language and culture in early layers of Serbian and Irish culture*" (engleski). boards. Pristupljeno 29. 12. 2017.

| * p
* r
* u
Keltski jezici |
| --- |
| Kontinentalni keltski | 
* galski †

 |
| Gelski | 
* irski
* starovelški †
* manski
* škotski

 |
| Britonski | 
* bretonski
* kornijski
* britonski †
* kumbrijski †
* staroirski †
* piktski †
* velški

 |
| † Izumrli jezici |
Koordinate: 44°45′N 11°00′E﻿ / ﻿44.750°N 11.000°E﻿ / 44.750; 11.000
**Emilija** (ital. *Emilia*) je historijska regija Italije koja otprilike odgovara zapadnom i sjeveroistočnom dijelu današnje regije Emilia-Romagna. Ime je dobila po znamenitom rimskom putu *Via Emilia* koga je 187. pne. sagradio rimski konzul Marko Emilije Lepid kako bi spojio Rimini sa Piacenzom.

Istočnu granicu regije čine rijeke Sillaro i Reno, koje je dijele od Romagne. Na sjeveru je rijeka Po koja čini granicu sa regijama Veneto i Lombardija. Na zapadu i jugu je apeninska vododjelnica koja je odvaja od Ligurije i Toskane. U administrativnom smislu je sačinjavaju provincije Piacenza, Parma, Reggio Emilia, Modena, Ferrara i (osim komuna Imola i Dozza, te doline Santerno) Bologna.

Regija otprilika odgovara antičkoj Cispadanskoj Galiji koja je pod Augustovom teritorijalnom reorganizacijom Italije godine 7. n.e. postala Regio VIII Aemilia.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 234602324
* LCCN: n79039781
* GND: 4085575-2
* SUDOC: 027233111
* BNF: cb11931967g (podaci)

 |
***Here Come the Brides*** (doslovno: "Evo dolaze nevjeste") je američka humoristička western TV serija koja se originalno emitirala na programu mreže ABC od 1968. do 1970. Radnja je bila inspirirana stvarnim događajima vezanim uz tzv. Mercerove djevojke, odnosno bila smještena u Seattle 1860-ih gdje nedostatak žena prijetio da otjera tamošnje drvosječe. Protagonist je bio Jason Bolt, domišljati vlasnik šumarske firme koji je preko oglasa "naručio" 100 mladih žena s Istoka koje bi najmanje godinu dana trebale ostati u divljem i nerazvijenom gradu. Serija - namijenjena prvenstveno porodičnoj publici - je bila jedan od rijetkih tadašnjih vesterna u kome se gotovo uopće nisu pojavljivali ili koristili revolveri, a radnje mnogih epizoda su nastojale promovirati rasnu harmoniju i mirno rješavanje sukoba. Snimanje je zbog loše gledanosti obustavljeno 1970. godine.

Serija je poznata po tome što je lansirala karijeru Davida Soula, koji je u njoj tumačio Jasonovog mlađeg brata Joshuu.

Glumačka postava
----------------

### Najvažniji likovi

* Jason Bolt (Robert Brown)
* Jeremy Bolt (Bobby Sherman)
* Joshua Bolt (David Soul)
* Aaron Stempel (Mark Lenard)
* Candy Pruitt (Bridget Hanley)
* Lottie Hatfield (Joan Blondell)
* Biddie Cloom (Susan Tolsky), Candyna najbolja prijateljica
* Captain Roland Frances Clancey (Henry Beckman)

### Povremeni likovi

* Ben (Hoke Howell)
* Corky (Robert Biheller)
* Big Swede (Bo Svenson)
* Franny (Carole Shelyne)
* Ann (Cynthia Hull)
* Christopher Pruitt (Eric Chase, 1969-1970), mlađi brat Candy Pruitt
* Molly Pruitt (Patti Cohoon, 1969-1970), Candyna mlađa sestra

### Znamenite gostujuće zvijezde

Mladi Bruce Lee je godine 1969. nastupio kao kineski doseljenik Lin u epizodi "Marriage Chinese Style". To je bila jedina Leejeva glumačka uloga u kojoj nije koristio borilačke vještine. Edward Asner, Vic Tayback (poznat po TV-seriji *Alice* fame) i James Sikking (poznat po seriji *Hill Street Blues*) su također imali gostujuće nastupe.

Eksterni linkovi
----------------

* *Here Come the Brides* na IMDb-u (`en`)
* Here Come the Brides Fan Club Official Website Arhivirano 2007-03-11 na Wayback Machine-u
* Jump the Shark entry
**Iverak** (lat. *Platichthys flesus*) ili obični iverak, kod nas se naziva još i iver, pasara, ploča. To je riba iz porodice Pleuronectidae. U Jadranu naraste do 45 cm duljine, i do 1,3 kg težine, a u Atlantiku naraste znatno veći, do 60 cm duljine i čak do 14 kg težine. Ovo je riba karakterističnog oblika, oči joj se nalaze na jednoj strani, gornjoj, a to je najčešće desna, ovalnog je oblika, bočno spljoštena. Već je rečeno da se oči nalaze kod većine primjeraka na desnoj strani, odnosno gore, mada se ponekad srene i obrnut slučaj. Donja strana iverka je bjelkasta, skoro bijela s nepravilnim zatamnjenim mrljama, dok je gornja strana smeđkasta, ili zelenkasto smeđa s žuto-smeđim ili crvenkasto-smeđim pjegama, ovisno o boji okoline. Na tubovima peraja, odozgo ima niz kvrgavih izraslina. Iverak obični živi na muljevitom ili pjeskovitom dnu na dubinama do 100 m, gdje se hrani rakovima, školjkama, puževima i sitnijom ribom. Najčešće živi u skupinama u blizini ušća rijeka, ili u područjima s boćatom vodom. Noću je aktivniji nego danju, kada je najčešće dobro kamufliran te vrlo teško vidljiv. Iverak obični je migratorna vrsta, ljeti je bliže obali i pliće, a zimi ide u dublje vode. Mrijesti se u proljeće, a mlađi primjerci se hrane planktonom i larvama insekata na ušćima rijeka. Vrlo je ukusna i cijenjena riba za prehranu, iako kod nas nije česta.

Rasprostranjenost
-----------------

Iverak obitava na području istočnog Atlantika, Po cijelom području obale Europe, kao i po cijelom Mediteranu i Crnom moru. Balastnim vodama brodova prenesen je i oko obala SAD i Kanade.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Listovi[*mrtav link*] (riblje-oko)
2. ↑  (`en`) Flounder (fishbase.org)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Iverak** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Iverak** |

  


***Iverak*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 45° 10′ 53" SGŠ, 19° 05′ 56" IGD

**Ilača** je naseljeno mesto u sastavu opštine Tovarnik u Vukovarsko-sremskoj županiji, Hrvatska. Do teritorijalne reorganizacije u Hrvatskoj nalazila se u sastavu stare opštine Vinkovci.

Poznato je kao jedno od poprišta žestokih borbi za vrijeme rata u Hrvatskoj, te je od 1991. do 1995. bilo pod vlašću RSK. Nakon povratka pod hrvatsku vlast 1998. je uglavnom obnovljeno.

Stanovništvo
------------

Na popisu stanovništva 2011. godine, Ilača je imala 859 stanovnika.

Popis 1991.
-----------

Na popisu stanovništva 1991. godine, naseljeno mesto Ilača je imalo 1.239 stanovnika, sledećeg nacionalnog sastava:

| Popis 1991. |
| --- |
|  |  |  |  |  |
| Hrvati |    | 95.48 |
| Srbi |    | 1.45 |
| Jugosloveni |    | 0.64 |
| Mađari |    | 0.56 |
| Makedonci |    | 0.08 |
| Nemci |    | 0.08 |
| Rusini |    | 0.08 |
| Crnogorci |    | 0.08 |
| neopredeljeni |    | 0.24 |
| nepoznato |    | 1.29 |
| **ukupno**: 1.239 |

Obrazovanje i kultura
---------------------

Ilačka djeca školuju se u osmogodišnjoj osnovnoj školi koja je u selu, a potom odlaze u srednju školu u Vinkovce, Vukovar ili pak neki drugi grad. Autobusne veze s gradom su i dalje slabe. U selu postoje i dvije crkve - župna crkva Sv. Jakova i marijansko svetište Gospe "na Vodici", čije štovanje je odobrio biskup Strossmayer. Za istaknuti je svakako i godišnja proslava svetkovine Velike Gospe, koja u Ilači svake godine okupi desetak tisuća vjernika iz Hrvatske i inozemstva. 

U Ilači se svake godine od tradicionalnih manifestacija gaje posebno dvije: Molitveno-scenski prikaz Križnoga puta i Smotra tradicijskih glazbala. Ilača se također ponosi i djelovanjem KUD-a "Matija Gubec", u kojemu većinu članova čini ilačka mladež. KUD je svake godine sudionik Vinkovačkih jeseni i brojnih drugih kulturnih događaja. Tu je i crkveni pjevački zbor i zbor mladih, a kulturnu baštinu svojom pjesmom čuva i muška pjevačka skupina.

Sport
-----

* NK Sremac Ilača
* Teniski klub Ilača

| * p
* r
* u
Općina Tovarnik |
| --- |
| 

Ilača  **•** 
Tovarnik

*Bivša naselja*:
Ivanci
 |
**Laura Pavlović** je operska pevačica, sopran lirskog i lirsko-spinto faha, solista Opere Srpskog narodnog pozorišta u Novom Sadu.

Rođena je u Skoplju. Srednju muzičku školu "Isidor Bajić" u Novom Sadu završila je u klasi profesorke Prizrenke Petrović-McCrey. Studije solo pevanja nastavila je pri Akademiji umetnosti u Novom Sadu, u klasi velike zvezde svetske operske scene, mecosoprana gospođe Biserke Cvejić. Poslednjih godina usavršavala se najpre pod mentorstvom baritona Nikole Mitića, prvaka beogradske Opere, a zatim i kod KS Opere u Beču, gospođe Olivere Miljaković i profesora i prvaka Nikole Mijailovića. Svoj debi u ulozi prvog faha na sceni SNP ostvarila je kao Đula u operi Ero s onoga svijeta, Jakova Gotovca.

Uloge u repertoaru Laure Pavlović
---------------------------------

* Đula u Ero s onoga svijeta (J. Gotovac)
* Mimi u La Boheme (G. Puccini)
* Lucy u The Telephone (G. Menotti)
* Stari Mačak u Mačak u čizmama (B. Bjelinski)
* Micaela u Carmen (G. Bizet)
* Prilepa u Пиковая дама (P.I. Tchaikovsky)
* Angelica u Suor Angelica (G. Puccini)
* Zerlina u Don Giovanni (W.A. Mozart)

Eksterni linkovi
----------------

* Laura Pavlović kao Đula u operi Ero s onoga svijeta SNP, Novi Sad
* Laura Pavlovic kao Đula u operi Ero s onoga svijeta SNP, Novi Sad
* Laura Pavlović kao Stari Mačak u baletskoj slikovnici Mačak u čizmama SNP, Novi Sad
* Internet prezentacija Laure Pavlović Arhivirano 2014-12-30 na Wayback Machine-u
***Ironside*** je bila američka dramska TV serija u produkciji Universala koja se originalno emitirala na NBC-u od 14.9. 1967. do 6.2. 1975. Pilot-epizoda u obliku TV-filma o glavnom junaku je emitirana 28.3. 1967.

Glavni junak serije hje bio Robert T. Ironside, bivši šef detektiva policije San Francisca (Raymond Burr), veteran s 25 godina službe, koji je bio prisiljen povući se nakon što ga je paralizirao od pasa naniže metak iz snajpera i prisilio da ostatak života provede u invalidskim kolicima. Njegov dobar prijatelj, policijski komesar Dennis Randall (Gene Lyons), imenovao ga je "specijalnim policijskim savjetnikom" i dodijelio mu je najviši kat zgrade u sjedištu SFPD (kao boravište i kao ured). Ironside je koristio specijalno modificirani i opremljeni policijski kombi kako bi svojim bivšim kolegama pomagao u kriminalističkim istragama. Ironside se koristio zdravim razumom kako bi rješavao te slučajeve.

Ironsideu su, osim komesara Randalla, u njegovom poslu pomagali mladi detektiv narednik Ed Brown (Don Galloway), te mlada detektivka porijeklom iz otmjenog društva Eve Whitfield (Barbara Anderson), koja je rješavala neke od teških slučajeva. Član Ironsideovog tima bio je i bivši kriminalac Mark Sanger (Don Mitchell), koji je postao Ironsideov tjelohranitelj, a kasnije i policajac, da bi na pred kraj serije završio pravni fakultet i postao advokat. Pred kraj četvrte sezone, Eve Whitfield je zamijenila još jedna mlada policajka Fran Belding (Elizabeth Baur), koja je na tom poslu ostala još četiri godine.

Kao jedna od najdužih policijskih serija svog vremena, *Ironside* je u svojim epizodama kao gostujuće glumce okupljao imena kao što su Harrison Ford, Ingrid Pitt Susan Saint James, David Carradine, Joseph Campanella, Susan Sullivan, Bill Bixby, David Cassidy, Greg Mullavy, Steve Forrest, David Hartman, Kent McCord, John Rubinstein, Jack Lord, Norman Fell, Gavin MacLeod, Gary Collins, William Shatner, Martin Sheen i Bruce Lee. Tamo su svoj nastup imali i zvijezde serije *Knots Landing* - Joan Van Ark i William Devane - a nakratko se pojavila i muzička legenda Quincy Jones, autor *Ironsideove* muzičke teme.

TV film
-------

Burr i veći dio glumačke ekipe su se ponovno okupili na snimanju TV-filma 1993. godine, dovršenog nedugo prije Burrove smrti. Burr je u to vrijeme nastupao u seriji TV-filmova o Perryju Masonu, te je - kako ne bi sličio na taj lik - obojao kosu i skratio svoju bradu. Za razliku od originalne serije koja se odigravala u San Franciscu, TV-film je imao radnju u Denveru, (pod izlikom da je Ed Brown inmenovan za zamjenika šefa tamošnje policije), a isti grad je također bio mjesto gdje su se snimali posljednji Burrovi filmovi o Perryju Masonu.

Eksterni linkovi
----------------

* *Ironside* na IMDb-u (`en`)
* Ironside's French Page
**Hugh d'Avranches** (cca. 1047 – 27. jul 1101), također poznat po nadimku **le Gros** (Debeli) i **Lupus** (Vuk), bio je drugi normanski earl od Chestera, koji je vladao od 1071. do smrti, i bio poznat kao jedan od plemićkih magnata rane Normanske Engleske.

Rodio se kao sin Richarda Le Goza, vikonta Avranchesa i jednog od najvećih magnata Normandije, i Emme de Conteville. Otac mu je igrao važnu ulogu u invaziji Engleske 1066. godine, opskrbivši invazijsku flotu s najmanje 60 brodova. 

Nakon osvajanja Engleske, mladi Hugh je od Williama Osvajača dobio zamak Tudbury u Staffordshireu. Godine 1071. je postao earl Chestera, zamijenivši Gerboda Flamanca koji je napustio Englesku bez da preuzme mjesto earla. Vladavinu mu su obilježile borbe sa Velšanima, pri čemu je surađivao sa Robertom od Rhuddlana. Normandijske posjede je od oca naslijedio godine 1082. Godine 1088. je za vrijeme pobune velikaša ostao vjeran kralju Williamu Rufusu. Godine 1094. je pak izgubio veliki dio posjeda u Walesu nakon ustanka pod Gruffud ap Cynanom. Pokušaje da ih vrati je zaustavila norveška invazija pod Magnusom Bosonogim 1098. 

Kroničari ga opisuju kao izuzetno proždrljivog čovjeka, koji je zbog toga postao gojazan; s druge strane mu je žestina u borbi s Velšanima donijela nadimak "Vuk". Bio je poznat i po brojnim ljubavnicama i nezakonitoj djeci. Sa suprugom Ermentrude od Claremonta je imao sina Richarda, koji ga je naslijedio, te kćer Matildu. Oboje su stradali u brodolomu Bijelog broda 1120. nakon čega je grofoviju naslijedio njegov nećak Ranulf le Meschin.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Gerbod**  |  **earl Chestera** 1071–1101 | Slijedi: **Richard d'Avranches**  |

Izvori
------

* The Peerage - Hugh d'Avranches
* Earl of Chester Arhivirano 2011-10-02 na Wayback Machine-u Hugh (le Gros) d'Avranches (see General notes for information from Burkes Peerage)
**Jayavarman III** (? – 877) je bio drugi po redu vladar drevnog kambodžanskog grada Angkora, odnosno sin i nasljednik Jayavarmana II, osnivača Kmerskog Carstva. Vladao je od oko 854. do smrti. O njegovom životu ima prilično malo podataka. Jedan od njih predstavlja natpis iz Prasat Saka koji tvrdi: "Kada prilikom lova nije uspio uhvatiti divljeg slona, proročanstvo mu je obećalo uspjeh ako sagradi svetište". U njegovo doba je uistinu sagrađeno nekoliko hramova, ali se građevinska aktivnost bitnije pojačala za vrijeme njegovog ambicioznog nasljednika Indravarmana I. Historičari pretpostavljaju je poginuo u lovu na divljeg slona.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Jayavarman II**  |  **Car Angkora** 835–877 | Slijedi: **Indravarman I**  |

Izvori
------

1. ↑  Higham, *The Civilization of Angkor*, str. 59.
2. ↑  Briggs, *The Ancient Khmer Empire*, str. 97.

Literatura
----------

* Briggs, Lawrence Palmer. *The Ancient Khmer Empire*. Transactions of the American Philosophical Society, 1951.
* Higham, Charles. *The Civilization of Angkor*. University of California Press, 2001.