recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nacionalni park Wolin** (poljski: *Woliński Park Narodowy*) je jedan od 23 poljskih nacionalnih parkova koji se nalazi na sjeverozapadu zemlje u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

Karta Otoka Wolin
Logotip parka

Historija i karakteristike
--------------------------

Wolinski nacionalni park se prostire na ušću rijeke Odre, blizu poljsko-njemačke granice.

Park je osnovan 1960. na površini od 4844 hektara, da štiti vrijedni sjeverozapadni dio Otoka Wolin.

Proširen je 1996. uključivanjem pojasa baltičkih obalnih voda, širokog jednu nautičku milju na sjeveru, deltu rukavca Świne i boćati Szczecinski zaljev. 
Na taj način je Wolinski nacionalni park postao prvi morski park u Poljskoj ukupne površine 10 937 ha, od čeg šume pokrivaju 4530 ha (41%).

Krajolik parka jako varira, od 15 km dugog pojasa obalnih klifova visokih i do 95 metara, do morenskih brdašca koja pokrivaju oko 75% površine parka.
Nadmorska visina parka je od 0 do 115 metara.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Short information about Woliński National Park*" (engleski). Woliński National Park. Pristupljeno 3.01.2021.

Vanjske veze
------------

***Nacionalni park Wolin*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Short information about Woliński National Park* (službene stranice) ()
**Nador** (berberski: ⴻⵏⵏⴰⴹⵓⵔ / Ennaḍur, arapski: الناظور) je lučki grad 
u Maroku od 161,726 stanovnika.

On je i administrativni centar vlastite provincije.

Geografija
----------

Nador leži na sjeveroistoku zemlje, u laguni *Mar Chica* (prevedeno sa španjolskog: *Malo more*, berberski: *Buɛerg*) nedaleko od alžirske granice.

Historija
---------

Pogled s mora na grad
Hotel
Nador je najvjerojatnije iznikao kao luka berberskih pirata, kasnije su ga razni marokanski vladari koristili kao odskočnu dasku za (neuspješno) zauzimanje Melille. Službeno osnivanje (naseljavanje) počelo je 1722. U periodu između 1912. i 1956. Nador je bio dio Španjolskog Maroka. Današnji Nador je trgovački centar specijaliziran za ribu, voće i stoku.

Cestom i željezničkom prugom povezan sa španjolskom ekslavom Melillom koja leži 15 km sjevernije.

Nova željeznička pruga kojom je povezan sa marokanskim gradovima u unutrašnjosti Oujdom i Rabatom izgrađena je 2009.
Pored toga ima i međunarodni aerodrom (IATA: NDR, ICAO: GMMW)

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Marseille, Francuska
* Belgija Bruxelles, Belgija
* Nizozemska Rotterdam, Nizozemska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Morocco*" (engleski). City population. Pristupljeno 15. 11. 2018.
2. 1 2  „*Nador*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 17.11.2018.
3. ↑  „*NDR - Airport*" (engleski). Great Circle Mapper. Pristupljeno 17. 11. 2018.

Vanjske veze
------------

***Nador*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Nador* ()
* *Nador* (službene stranice) (be)
*Vidi takođe: Baku (razvrstavanje)*
Primjer Bakua
**Baku** je natprirodno legendarno biće iz kineske mitologije, koje je prešlo i u japansku mitologiju i po predaji hrani se noćnim morama.

Izgled i osobine
----------------

Vjerojatno povezano s mitološkim značenjem tapira, s njim dijeli ime na japanskom i mnoge fizičke karakteristike, dok se s druge strane često pojavljuje u obliku himere. Popularna reprezentacija bi htjela da ima tijelo medvjeda, šape tigra, rep vola i oči nosoroga. No drevni kineski opis umjesto toga daje mu izgled koze s devet repova, četiri uha i očima na leđima.

Baku se smatra dobroćudnim stvorenjem, kojemu se u Kini pripisuje sposobnost da tjera zlo, ali je prije svega poznat po svojoj sposobnosti da proždire noćne more ljudskih bića i nesreću koja ih prati. U nekim područjima, kao što su područja Fukushime i Kumamota, uobičajeno je da osoba koja se probudi iz noćne more tri puta izgovori rečenicu «Dajem svoj san bakuu da ga pojedu» ili «Baku-san, dođi jesti moj san» ili slično. Slike stvorenja ili njegov ideogram smatrali su se povoljnim ukrasima za opremanje spavaće sobe, te u davna vremena su ušivani zlatom na jastuke plemićkih porodica.

Baku se također smatra sposobnim proždirati zle duhove koji uzrokuju epidemije, a spavanje na njegovom krznu otjeralo bi bolesti i nesreću.

Legenda
-------

Prema legendi, stvoreni su od ostataka kada su bogovi završili stvaranje svih ostalih životinja. U najstarijim kineskim legendama bakue su lovili zbog kože i korištenje pokrivača napravljenog od bakua je bio talisman protiv bolesti i nesreće.

Za vrijeme dinastije Tang (618-907), često su se koristili sklopivi paravani ukrašeni bakuom. Japanska knjiga *Torokuten* iz razdoblja Tang također govori o svetoj životinji zvanoj *bakuki* koja jede snove, a moguće je da su ta dva pojma spojena u jednu legendu.

U razdoblju Muromači (1337-1573) u Japanu je postalo popularno da ljudi na samrtnoj postelji drže sliku bakua kao talisman protiv zlih duhova. Kaže se da je Tojotomi Hidejoši (1537-1598), čuveni samuraj i daimyō iz razdoblja Sengoku (1467-1615), držao crtež pored svoje glave dok je spavao kako bi si zajamčio san bez noćnih mora. Tokom razdoblja Edo (1603-1868) su se prodavali jastuci u obliku bakua, koji bi štitili spavača od loših snova.

Popularna kultura
-----------------

Baku je bio inspiracija za Tapirmona, fiktivnog lika iz *Digimon* serijala, koji se pojavio u nekoliko sezona. Tapirmon izgledom podsjeća na spoj između malog slona i tapira, a poznat je po tome da se hrani ljudskim snovima i da može inducirati noćne more. Njegovo izvorno ime na japanskom je Bakumon (japanski: バクモン).

Povezano
--------

* Hvatač snova

Bilješke
--------

1. ↑  jap. 獏 ili 貘; kin. 貘, čitaj: mò, doslovce: *tapir*.
2. ↑  Torokuten 唐六典 : *Šest priča o dinastiji Tang*, djelo napisano oko 722. godine.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  () „Baku – The Dream Eater". Pristupljeno 18. 11. 2022.
2. 1 2 3 4 5 6  () „Dream Eating Monsters of Japan - BAKU". Pristupljeno 18. 11. 2022.

Bibliografija
-------------
**Malamocco** je dio venecijanskog kvarta Lido-Malamocco-Alberoni u kom živi 16.353 stanovnika, od čega u samom Malamoccu oko 1134 njih. Malamocco je jedno od najstarijih naselja Mletačke Republike u Venecijanskoj laguni.

Geografija
----------

Malamocco leži na jugu pješčanog otoka Lida u Venecijanskoj laguni, nedaleko od otoka Pellestrine. Današnji Malamocco je skromno naselje od nekoliko desetaka kuća, smještenih neposredno prije Alberonia. Nekih 6 km južnije leži novoizgrađena luka, opremljena najsuvremenijim dokovima i s dovoljno dubokim dnom da može primiti i najveće brodove.

Historija
---------

Pogled iz zraka na tjesnac i luku Malamocca
O Malamoccu, odnosno Meduacu, Medamaucusu ili Metamaucu kako se sve zvao tokom historije, postoje brojne legende i mitovi. Pretpostavlja se da je za Rimskog Carstva bio je Padovanska morska luka do koje su oni transportirali robu manjim brodovi rijekom Medoaco, kako je glasilo staro ime Brente. Tu su bježali Padovanci sredinom 4. vijeka za Atiline ivazije.

Jedan vijek kasnije, tadašnji Metamauco postao je sjedište biskupije, a od 743. do 810. bio je sjedište Mletačkog dužda. Opljačkali su ga i spalili ga Franci Pipina Malog dok su pokušavali zauzeti Venecijansku lagunu i Rialto. To bio kraj Metamauca jer se politički vrh preselio na Rialto. Životario je nekako do 1105. kad ga je potpuno uništila velika oluja. Kasnije je ponovo podignut, ali ne više na samoj obali.

Izvori
------

1. ↑  „*Geografia della salute*" (talijanski). Universita di Padova. Pristupljeno 30. 1. 2018.
2. 1 2 3 4  „*Malamocco*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 30. 1. 2018.
3. 1 2 3 4 5  „*La laguna delle isole perdute*" (talijanski). Ilridotto. Pristupljeno 30. 1. 2018.

Vanjske veze
------------

***Malamocco*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Malamocco* ()
**Manouba** (arapski: منوبة / Manūbā) je grad od 41,670 stanovnika na sjeveru Tunisa u Vilajetu Manouba, u kom je i administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Manouba leži na zapadnoj periferiji glavnog grada Tunisa udaljena od samog centra svega 7 km.

Historija
---------

Manouba je krajem 19. vijeka bila ladanjsko predgrađe u kom su bogatiji građani podizali svoje vile.

Prva veća institucija koja se izgradila bila je psihijatrijska bolnica 1931.
Kako je postajala sve urbaniziranija Manouba je u julu 1942. proglašena općinom.

Zgrade univerziteta
Od kraja 1960-ih počelo je seljenje (i osnivanje novih) fakulteta u Manoubu, tako da danas u njoj djeluje univerzitet sa pripadajućim kampusom.

Metro linija do centra duga 5.3 km otvorena je 2009./>

Znamenitosti
------------

Najveća atrakcija je Muzej vojske otvoren u nekadašnjoj *Palači ruža*.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Tunisia, Cities*" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 11. 2019.
2. 1 2 3 4  „*Manouba*" (francuski). Tunisie. Pristupljeno 15. 11. 2019.
3. ↑  „*Établissements*" (francuski). Université de la Manouba. Pristupljeno 15. 11. 2019.
4. ↑  „*Fiche technique de la ligne du métro léger de La Manouba*" (francuski). Babnet. Pristupljeno 15. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

***Manouba*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Commune de Manouba* Arhivirano 2019-11-16 na Wayback Machine-u ()
() *Tehrān* (1857)
**August Karl Krziž** (Tábor, 12. maj 1814. − Chrudim, 19. januar 1886), češki topnički časnik i kartograf u službi Austrijskog Carstva.

A. K. Krziž bio je članom stručne skupine koju je ranih 1850-ih godina u Iran pozvao Amir Kabir, veliki vezir u službi kadžarske dinastije. Ovo društvo znanstvenika predstavljalo je neslužbeno austrijsko poslanstvo s obzirom da je carski dvor u Beču pokušavao izbjeći privid jačanja političkog utjecaja u Jugozapadnoj Aziji. Krziž je predavao na vojnom odsjeku „Kuće znanosti" (perz. *Dar al-Fonun*; preteča Teheranskog univerziteta), a 1857. godine zadužen je s dvojicom iranskih studenata za izradu precizne karte grada Teherana. Karta je na perzijskom jeziku, u mjerilu 1:2880 odnosno na veličini papira 92 x 76 cm, a prikazuje stare fortifikacije dužine od sedam kilometara, šest gradskih vrata, kraljevsku citadelu (perz. *Arg*), trgovački centar (veliki bazar), te tri gradska kotara.

A. K. Krziž iz Irana se vratio s kvalitetnim astrolabima koje su njegovi suvremenici kupovali i po pojedinačnoj cijeni od 50 dukata. Danas se zajedno s liječnikom J. E. Polakom smatra jednim od najznačajnijih osoba koje su pridonijele poznavanju Irana u Centralnoj Evropi tokom 19. vijeka.

Povezano
--------

* Historija kartografije

Literatura
----------

* () Alai, Cyrus (15. decembra 2000). „iv. Cartography of Persia". *Geography*. Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University.
* () Bettelheim, Anton; Redlich, Oswald; Obermayer-Marnach, Eva (1968). *Krombholz Ernst-Kvet*. Österreichisches Biographisches Lexikon 1815-1950. **IV. 19**. Graz: Hermann Böhlaus Nachfolger. str. 309. DOI:10.1553/0x002825ea. OCLC 830222566.
* () King, David A. (1999). *World maps for finding the direction and distance to Mecca: innovation and tradition in Islamic science*. Leiden: Brill Publishers. str. 185. ISBN 9789004113671. OCLC 768028963.
* () Slaby, Helmut (20. jula 2005). *Austria*. Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 34755812
* LCCN: n87120666
* ISNI: 0000 0001 1507 0384
* GND: 143519395
* BNF: cb15318109w (podaci)
* NKC: jk01070134

 |
**Azuero** (španjolski: *Península de Azuero*) je poluotok u Tihom oceanu na jugozapadu Paname.

Karakteristike
--------------

Prostire se između Panamskog zaljeva na istoku i Zaljeva Montijo na zapadu, nekih 100 km od istoka prema zapadu i 90 km od sjevera prema jugu.

Azuero je i regija poznata po zelenim brdima, suptropskim šumama i rajskim plažama.

Plaža u Panamskom zaljevu
Administrativno pripada pod tri provincije; Herrera, Los Santos i Veraguas.

Najveći urbani centri su Chitré i Las Tablas, koji su lokalnim *Autoputom Belisario Porras* povezani sa Panameričkim autoputom.

To je najširi dio Panamske prevlake površine 8,000 km², sa najvišom točkam na planini *Canajagua* (935 m) jugozapadno od grada Las Tablas.

Četrdesetak km jugozapadno od obale nalazi se otok Coiba, sa najvećim koraljnim grebenom na istočnom Tihom oceanu. Kako je više od 90 godina bio zatvor čak je 80 % njegovog šumskog pokrova sačuvano. Danas je čitav otok Nacionalni park.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Azuero Peninsula*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 31.1. 2023.
2. 1 2 3 4  „*Recorriendo la Península de Azuero, Panamá*" (španjolski). Vivimos de viaje. Pristupljeno 31.1. 2023.

Vanjske veze
------------

***Azuero*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Península de Azuero* (na portalu Mapcarta) ()
**Bata** je multinacionalna korporacija poznata kao najveći proizvođač cipela na svijetu.

Historija
---------

Bata je osnovana kao mala zanatska postolarska firma u Zlinu (Austro-Ugarska) 24. augusta 1894. od strane braće Antonina i Tomáša Baťe i sestre Anne.

Cipele Batovke
Prvi uspješni model cipela koji je firmu izvukao iz prijetećeg bankrota bio je - Batovka, koju su proizveli 1897.
Sestra Anna se povukla iz firme 1898. braća su 1906. podigla modernu tvornicu na tri kata. Antonin je umro 1908. pa je Tomáš postao jedini vlasnik.
Kompanija je 1915. podigla prvu štavionicu i termoelektranu.

Nakon Prvog svjetskog rata od osnivanja Čehoslovačke, Bata je počela eksponencijalno rasti od 400 radnika 1914. narasla je na 9,459 1927.

U međuratnom periodu Bata je počela širiti proizvodnju izvan Čehoslovačke i izvan obućarske branše, a počela je graditi moderna radnička naselje.

Dekretom tadašnjeg predsjednika Edvarda Beneša iz 1945. imovina kompanije u Čehoslovačkoj je nacionalizirana.
Predsjednik kompanije Thomas Bata mlađi, koji je već prije izbijanja rata 1939. emigrirao u Kanadu, premjestio je sjedište u London.

Između 1945. - 1948. su i Batine kompanije u Poljskoj, Jugoslaviji, Mađarskoj i Bugarskoj nacionalizirane. To je bio veliki udarac za kompaniju jer je to predstavljalo oko 3/4 ukupne kompanije.

U tom periodu je sjedište kompanije bio London, koji je upravljao sa 38 tvornica i 2,168 dućana, u kojima je radilo 34,000 radnika, koji su na godinu proizveli i prodali 34 miliona cipela.

Kompanija Bata se oporavila do 1960-ih, tako da je imala 66 tvornica i raširila poslovanje u 79 država svijeta i zapošljavala 65,000 radnika, koji su proizveli i prodali u 4,000 dućana 175 miliona cipela. Sjedište kompanije preseljeno je iz Londona u Toronto.

Sedamdesetih godina prošlog vijeka Bata je poslovala u 89 država, zapošljavala 90,000 radnika i proizvela 250 miliona cipela.

Bata se vratila u Zlin 1991, u kom je sve počelo 1894.

Danas Batih 100 000 radnika proizvodi 168,000 pari cipela dnevno i prodaje u 4458 dućana širom svijet]]a.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  „*Biography-Important dates in Tomas Bata’s life*" (engleski). Tomas Bata Organisation. Pristupljeno 22.03.2020.
2. ↑  „Master craftsmen since 1894." (engleski). Bata Corporation. Arhivirano iz originala na datum 2019-08-02. Pristupljeno 22.03. 2021.

Vanjske veze
------------

***Bata Corporation*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Arhivirano 2019-08-02 na Wayback Machine-u ()
**Batna** (arapski: باتنة) je sa svojih 289,504 stanovnika 6 grad po veličini u Alžiru, nalazi se na sjeveroistoku zemlje u Pokrajini Batna u kojoj je 
administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Batna leži u kotlini *Vadia El Gourzi* okružena planinama Masiva Aures, udaljena 111 km jugoistočno od grada Constantina sa kojim je povezana autoputom N3.

Dvadeset i pet kilometara sjeverozapadno od grada na površini od 262 km² prostire se Nacionalni park Belezma. U srcu parka leži planina Tougour, visoka 2.094 metara obrasla šumom cedra.

Grad je poznat kao neformalna prijestolnica berberskih Šavija i planinskog Auresa.

Moderni dio grada

Historija
---------

Batna je novi grad nastao za Francuske kolonijalne uprave 1844. kao garnizon francuske vojske zadužen za osiguranje planinskog prijevoja *el-Kantara* u planinama Masiva Atlas preko kog su išli putevi za Saharu i 
kontrolu tog planinskog kraja.

Garnizon je 1848. preseljen na bolju lokaciju - *Râs el-Aïounn*, nešto istočnije, mjesto je nazvano - **Nouvelle Lambèse** i ta se godina uzima za osnivanje grada, koji je već 1849. prezvan u *Batna*.

Francuzi su podigli novi grad u skladu sa tadašnjim urbanizmom, sa širokim ulicama pod pravim kutem duž kojih su drvoredi. Kvart namjenjen svojoj vojsci su radi sigurnosti podigli malo podalje od centra prema istoku i opasali zidom.
Današnja Batna je moderan grad sa univerzitetom koji je osnovan 1989. , i 2015. razdvojen na dva Batna1 i Batna2.

Privreda i transport
--------------------

Batna je grad tradicionalno bila grad drvne industrije i trgovište za proizvode svoje poljoprivredne okolice.
Danas je najveći industrijski pogon tvornica za montažu kamiona Hyundai - *SARL,* podignuta 2016. Velik pogon je i tvornica *Meditool* koja proizvodi mašine za geotehniku.

Danas je sve više i turistička destinacija za one koje žele posjetiti nedaleka arheološka nalazišta Rimske arhitekture; Lambaesis (11 km) na jugoistočno) i Timgad (27 km istočno).

Grad ima aerodrom Mustafa Ben Boulaid (IATA: BLJ, ICAO: DABT) koji se nalazi 35 km zapadno od centra grada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Algeria, People's Democratic Republic of Algeria*" (engleski). City population. Pristupljeno 22.1. 2020.
2. 1 2  „*Ville de Batna*" (francuski). Villes. Pristupljeno 22.1. 2020.
3. ↑  „*Belezma National Park, North East Region, Algeria*" (engleski). Algeria. Pristupljeno 22.1. 2020.
4. 1 2 3 4 5  „*Batna, Algeria*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 22.1. 2020.
5. ↑  „*Présentation*" (francuski). Université Batna1. Arhivirano iz originala na datum 2020-02-02. Pristupljeno 22.1. 2020.
6. ↑  „*Global Motors Industries"* (francuski). Hyundai. Pristupljeno 22.1. 2020.
7. ↑  „*QUI SOMME NOUS ?*" (francuski). Meditool. Arhivirano iz originala na datum 2019-09-17. Pristupljeno 22.1. 2020.

Vanjske veze
------------

***Batna*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ville de Batna* ()
**Banha** (arapski: بنها‎) je grad od 174,518 stanovnika na sjeveru Egipta u muhafazi Kaljubija u kojoj je i administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Benha se nalazi u Donjem Egiptu u Delti Nila, na trasi autoputa za Aleksandriju, udaljena oko 48 km sjeverno od Kaira.
Grad se prostire duž istočne (desne) obale rukavca Nila Dumjat (Damiete) i duž kanala Teufiki.

Damieta (rukavac Nila)

Historija
---------

Pogled na zgradu univerziteta
Benha leži u centru najgušće naseljenog dijela Egipta, pa je od davnina važno raskršće važnih puteva, a od 19. vijeka i željezničkih pruga prema Aleksandriji na sjeverozapadu i Sueskom kanalu na istoku.

Znamenitosti i obrazovanje
--------------------------

Najveća atrakcija je arheološko nalazište antičkog grada *Atribis*a, koje se nalazi na periferiji grada.

Od 1976. Benha je i univerzitetski grad, nukleus tog univerziteta bio je agronomski fakultet, osnovan još 1911, kao jedan od 
najstarijih u zemlji.

Privreda
--------

Benha je od ranog srednjeg vijeka bila poznata po svom medu, a danas je po narančama i grožđu.

Kako se nalazi u srcu vrlo plodnog kraja za uzgoj pamuka, i njena industrija je vezana uz to, od predionica pamuka, do tvornica tekstila.
Ima i pogone prehrambene industrije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Egypt, Arab Republic of Egypt*" (engleski). City population. Pristupljeno 11.7. 2020.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Banhā, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11.7. 2020.
3. ↑  „*Historical brief about Benha University*" (engleski). Benha University. Pristupljeno 11.07.2020.

Vanjske veze
------------

***Benha*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice*[*mrtav link*] ()
* *Banhā, Egypt* ()
* *Benha* ()
**Blida** (arapski: البليدة‎, El Boulaïda) je 5 po veličini grad sa svojih 331,779 stanovnika na sjeveru Alžira u Pokrajini Blida u kojoj je i administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Blida se nalazi 50 km jugozapadno od Alžira, na južnom rubu doline Mitidža, na mjestu gdje počinju obronci Masiva Tel Atlas. 
Udaljena svega 22 km od Sredozemnog mora, duž Vadi El Kabira tako da ima vode, za razliku od drugih alžirskih gradova.

Panorama grada

Historija
---------

Po nekim hipotezama Blida je izgrađena na mjestu rimskog castelluma.

Moderni dio grada
Današnju Blidu osnovale su 1553. maurske izbjeglice]] iz Andaluzije.

Postoji i druga verzija po lokalnoj usmenoj predaji marabut Sidi Ahmed El Kébir doselio se 1519. i nastanio kod vadiija koji odtad nosi njegovo ime. On je oko 1533. pozvao maurske izbjeglice iz Andaluzije da se tu nasele, za što je dobio i ferman od sultana.

Osmanlije su opasali mjesto bedemom dugim 1.609 metara i podigli 6 vrata kroz koja se moglo ući. Na jugozapadu mjesta podigli su citadelu za garnizon od 500 janjičara. 
Pored toga podigli su džamije, zavije i turbeta, to je bilo jezgro malog grada koji se zvao - **el Blidah** (mali grad). Jedna od džamija podignuta je nalogu Hajrudina Barbarose.

Veliki potres 1825. uništio velik dio grada, po nekim procjenama poginulo 3.000 ljudi. Nakon tog grad je preseljen na novu lokaciju dva km sjeverno od stare.

Francuska vojska zauzela je Blidu tek 1839. nakon brojnih neuspješnih pokušaja da je zauzme još od 1830. Odmah su izgradili velike kasarne, tako da je za Francuske kolonijalne uprave bila veliki garnizon.

Novu Blidu su Francuzi podigli prema suvremenom urbanizmu (ulice pod pravim kutom), 1843. podigli su dva naselja Joinville i Montpensier a 1845. i treće Dalmatie, pa je Blida 1848. postala općina.
Te iste godine izgrađena je i željeznička pruga Alžir-Blida.

Današnja Blida ima univerzitet Saad Dahlab osnovan 1977. koji je prve studente primio 1981.

Blida je još uvjek vojnički grad sa vojnim aerodromom (IATA: QLD, ICAO: DAAB) sa letovima prema Oranu, Alžiru, vojnički i Tindufu.

Privreda
--------

Blida je grad lake industrije i trgovine lokalnim poljoprivrednim proizvodima.
U okolici po plodnoj dolini Mitidža, uzgaja se pšenica, ječam, agrumi, duhan i masline, a po brežuljcima se nižu vinogradi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Historique*" (francuski). Université Saad Dahlab Blida. Arhivirano iz originala na datum 2020-02-05. Pristupljeno 18.1. 2020.
2. 1 2 3 4  „*Algeria, People's Democratic Republic of Algeria*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.1. 2020.
3. 1 2 3 4 5  „*Blida, Algeria*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 16.1. 2020.
4. ↑  „*Structuration de l'université*" (francuski). Université Saad Dahlab Blida. Arhivirano iz originala na datum 2020-02-05. Pristupljeno 16.1. 2020.
5. ↑  „*DAAB - Blida/El Boulaida AB*" (engleski). Aviation Week. Pristupljeno 18.1. 2020.

Vanjske veze
------------

***Blida*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Site officiel de la wilaya de Blida* ()
**Bleaker** (engleski: *Bleaker Island*, španjolski: *Isla Maria*) je jedan od otoka Falklandskog arhipelaga koji leži istočno od poluotoka Lafonia.

*Bleaker* se nekad zvao **Long Island**.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Bleaker* je niski izduljeni otok dug 13 km u smjeru sjeverozapad - jugoistok, širok samo 2.5 km u smjeru zapad - istok, površine 20.7 km². Najviša točka na otoku je brdo Semaphore visoko 27 m, ostatak otoka ne prelazi visinu od 15 m.
Otok leži svega par kilometara jugoistočno od poluotoka Lafonije.

Otok Bleaker je jedan od niza otoka koji zajedno formiraju **Arhipelag Bleaker**. On se pored istoimenog otoka sastoji od slijedećih otoka; Sandy Bay(0.32 km²), Halt (0.13 km²), North Point (0.20 km²), Ghost (0.03 km²), First (0.03 km²), Second (0.02 km²) i Third(0.03 km²).

Unutrašnjost otoka Bleaker je vrijesište, sa nekoliko jezera i bara, od kojih su neka dobra staništa za barske ptice. 
Zapadne obale otoka Bleaker su niske, s plitkim kamenim plažama. Uz istočnu obalu otoka protežu se niske litice, koje se na pojedinim mjestima otvaraju u pješčane i šljunčane plaže izravno izložene Atlantskom oceanu, najveća je Sandy Bay na sjeveru duga 2 km.

Kormorani sa otoka Bleaker

Historija
---------

Jedino naselje na otoku, zapravo je porodična stočarska farma, osnovana krajem 19. vijeka. Ona se nalazi u sredini otoka, na uskoj prevlaci koja povezuje sjeverni i južni dio otoka.

Niske obale otoka pune grebena uzrokovale su brojne havarije brodova u 19. i 20. vijeku. Još je početkom 20. vijeka bilo je pet olupina brodova, na obalama Bleakera, najpoznatija od njih bila je olupina francuskog broda Cassard koji se nasukao na jugu otoka, prevozeći ugljen u maju 1906.

Otočke litice stanište su brojnih kolonija kormorana, pingvina i drugih ptica koji se tu gnijezde, obale su stanište brojnih tuljana, tako da je 1967. sjeverni dio otoka proglašen rezervatom prirode. On je meta malobrojnih turista, koji mogu boraviti na otoku i dulje u malom porodičnom pansionu na jedinoj otočkoj farmi.

Za Bleaker vozi trajekt iz zaljeva New Haven na Istočnom Falklandu jedamput na mjesec, koji na svojoj kružnoj plovidbi oko Falklanda iskrca putnike u naselju Fox Bay i po otocima; Speedwell, George, Sealion i Lively.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Bleaker Island Group*" (engleski). Falklands Conservation. Arhivirano iz originala na datum 2011-07-10. Pristupljeno 14. 04. 2012.
2. ↑  „*Ferry and Boat in Falkland Islands*" (engleski). Horario de ferry. Pristupljeno 13. 04. 2012.

Vanjske veze
------------

* Slike sa otoka Bleaker
* Bleaker Island - Cobb's cottage (the Outer Islands) (na portalu Falkland Islands Tourist Board Stanley) ()
* Detaljna karta Falklanda
Dvorište dvorca s cvjetnom petokrakom koju je posadila sovjetska vojska 1945. god.

**Palača Cecilienhof** (njemački: *Schloss Cecilienhof*) je palača u sjevernom djelu Novog parka (*Neuer Garten*) u Potsdamu, u blizini jezera Jungfernsee, koji je 1990. god. upisan na UNESCOv popis mjesta svjetske baštine u Europi kao jedan od zaštićenih spomenika Potsdama i Berlina.

Cecilienhof je posljendja palača koju je podigla pruska dinastija Hohenzollern. Podigao ga je njemački car Vilim II. za svog sina, prijestolonasljedniks Vilima i njegovu ženu vojvotkinju Ceciliju od Mecklenburg-Schwerina. Palaču je dizajnirao arhitekt Paul Schultze-Naumburg po uzoru na ladanjske kuće engleskih Tudora (točnije prema dvoru 'Bidston' (kasnije 'Hillbark') na poluotoku Wirral), a izgrađena je između 1914. I 1917. god. Unutrašnjost je uređena prema Paul Troost Paula Troosta, inače dizajnera brodskih interijera.

Potsdamska konferencija: Churchill, Truman i Staljin in u vrtu Cecilienhofa, 25. srpnja 1945. god.
Ova građevina od opeke i drvenih okvira trebala je imati 6 dvorišta, i 55 izrezbarenih dimnjaka od opeke već 1915. god. No, izbijanjem Prvog svjetskog rata, gradnja je usporena i princ Vilim i princeza cecilija su se uselili u nju tek u kolovozu 1917. god. Već slijedeće godine princ Vilim je, zajedno s ocem, pobjegao u izgnanstvo, a princeza Cecilija je ostala živjeti u palači sve do dolaska Crvene armije u veljači 1945. god.

U palači je od 17. srpnja do 2. kolovoza 1945. god. održana Potsdamska konferencija, a njene prostorije su uvelike promijenjene kako bi odgovarale različitim ukusima sudionika konferencije. Winston Churchill, te kasnije Clement Attlee, Josif Staljin i Harry S. Truman su svoje sastanke održavali za okruglim stolom u Velikoj dvorani. Dana 26. srpnja 1945. god. Churchill i Truman su objavili tzv. Potsdamsku deklaraciju kojom su definirani uvjeti predaje Japana, dok je Truman iz dvorca već dao naredb da se bace atomska bombaatomske bombe na HiroshimaHirošimu i Nagasaki.

Danas je Cecilienhof muzej, ali i hotel koji je 30. svibnja 2007. god. bio mjesto održavanje samita ministara vanjskih poslova država G8.

Vanjske poveznice
-----------------

***Cecilienhof*** na Wikimedijinoj ostavi

* Potsdam iz zraka - Schloss Cecilienhof Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u

Bilješke i izvori
-----------------

1. ↑  Cecilijina dvorska palača
2. ↑  „Hillbark". Arhivirano iz originala na datum 2007-09-29. Pristupljeno 2013-03-06.

Koordinate: 52°25′09″N 13°04′15″E﻿ / ﻿52.41917°N 13.07083°E﻿ / 52.41917; 13.07083
**Cauquenes** je grad od 33,114 i općina od 44,143 stanovnika u Regiji Maule.

On je i administrativni centar istoimene Provincije Cauquenes.

Geografske karakteristike
-------------------------

Cauquenes leži u plodnoj Centralnoj dolini između rijeke Cauquenes i njene pritoke Tutuvén udaljen tridesetak km do Pacifika i 393km od Santiaga.

Crkva San Alfonso

Historija
---------

Još prije dolaska španjolskih konkvistadora na tom mjestu postojalo je naselje autohtonih Mapucha.

Njegovo ime *Cauquenes*, na jeziku indijanaca Mapuche mapudungun značilo je ili -*patka* ili *riba*.

Današnji grad je osnovan 1742. pod imenom *Villa de Nuestra Señora de las Mercedes de José de Manso del Tutuvén*, po naredbi tadašnjeg guvernera Generalne kapetanije Čile José Antonia Manso de Velasca.

Od augusta 1826. kad je stvorena nekadašnja Provincija Maule, je administrativni centar jednog departmana te provincije, pa mu je i ime promjenjeno u preimenovana u *Villa de Cauquenes*. Te iste godine u decembru dobio je status grada i današnje ime - Cauquenes.

Privreda i transport
--------------------

Cauquenes je centar poljoprivrednog kraja, poznat po vinima i rukotvorinama od keramike i vunenim tkaninama.

Dobrim cestama povezan je sa nedalekim Panameričkim autoputom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Chile: Maule*" (engleski). City population. Pristupljeno 6.12.2020.
2. 1 2 3 4  „*Cauquenes Municipality in Chile*" (engleski). City population. Pristupljeno 6.12.2020.
3. 1 2 3 4 5 6  „Comuna de Cauquenes" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 6.12.2020.

Vanjske veze
------------

***Cauquenes*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ilustre Municipalidad de Cauquenes* (službene stranice) ()
**Białystok** je grad na istoku Poljske od 291 383 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Białystok* leži pored bjeloruske granice u ravnici Podlaskog vojvodstva.

Historija
---------

Barokna palača Branicki
Rana historija *Białystoka* vezana je uz velikog litvanskog vojvodu - Gediminasa, za kog se pretostavlja da je osnovao grad oko 1320.

*Białystok* se u dokumenima prvi put spominje 1426. status grada dobio je 1749. Grad je procvjetao u 18. vijeku, kad je u njemu stolovala feudalna porodica Branicki, oni su podigli svoj barokni dvorac, kog su odmah nazvali **Podlaski Versailles**. U njemu su radili brojni poznati umjetnici i naučnici tadašnje Evrope. Od 1863. počele su nicati tekstilne tvornice, ukupno ih je bilo 230 sa 3 000 radnika.

U *Białystoku* je živjela velika židovska zajednica od oko 40 000 ljudi (od tadašnjih 100 000), od kojih je polovica pobijena, za vrijeme Drugog svjetskog rata od strane Nacista.

Sport
-----

* Jagiellonia Bialystok je poljski fudbalski klub iz Białystok. Osnovan je 1920.

Slavni ljudi
------------

* Albert Sabin, poznati američki mikrobiolog, pronalazač vakcine protiv dječije paralize.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Białystok*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 02. 2013.

Vanjske veze
------------

***Białystok*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada ()
* *Białystok* na portalu Encyclopædia Britannica ()

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Chachapoyas** je grad od 35,234 stanovnika na sjeveru zemlje u Departmanu Amazonas u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad se prostire u dolini rijeke Utcubamba, na nadmorskoj visini od 2,334 m.
Od grada Cajamarce je udaljen 130 km sjeveroistočno, a od glavnog grada Lime 675 km sjeverno.

Centralni trg

Historija
---------

Chachapoyas je započeo svoj život 1538. kao najstarije naselje kog su osnovali španjolski konkvistadori istočno od Anda pod imenom *San Juan de la Frontera de los Chachapoyas*. Istina na mjestu koje je bilo jugoistočno od mjesta gdje se nalazi danas.

Sedamdesetak km južno od centra grada nalazi se arheološko nalazište Kuelap, nekadašnji grad naroda Chachapoya, koji je stariji od Machu Picchua najmanje 700 godina.

Od kad je 2017. podignuta žičara do brda na kom se nalazi, i kad ga je UNESCO stavio na listu potencijalnih mjesta Svjetske baštine porastao je interes za to nalazište, pa je i Chachapoyas postao turistička destinacija.

Chachapoyas je od 2000. i univerzitetski grad, jer je osnovan Univerzitet Toribio Rodríguez de Mendoza de Amazonas.

Privreda i transport
--------------------

Današnji Chachapoyas je trgovačko-industrijski centar agrarnog kraja u kom se uzgaja šećerna trska, kakao, koka i stoka. 
On je prvenstveno grad prehrambene industrije ali je poznat i po izradi slamnatih šešira.

Magistralnom cestom N° 88 povezan je sa gradovima na jugu, a uz to ima i aerodrom (ICAO: **SPPY**, IATA: **CHH**) , sjeverno od centra grada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Chachapoyas (Peru)*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 20.05.2023.
2. 1 2 3 4 5  „*Chachapoyas in Chachapoyas (Amazonas Region)*" (engleski). City population. Pristupljeno 20.05.2023.
3. 1 2  „*The Story of Peru’s Cloud Warriors*" (engleski). History today. Pristupljeno 20.05.2023.
4. ↑  „*Chachapoyas*" (hrvatski). Enciklopedija LZMK. Pristupljeno 20.05.2023.
5. ↑  „*Chachapoyas Airport*" (engleski). SKYbrary. Pristupljeno 20.05.2023.

Vanjske veze
------------

***Chachapoyas*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad Provincial de Chachapoyas* (službene stranice) ()
**Ciudad Ojeda** je grad nafte i velika luka od 152,000 stanovnika u saveznoj državi Zulia na sjeverozapadu Venecuele.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ciudad Ojedo leži na sjeveroistočnoj obali Jezera Maracaibo, nešto južnije od Cabimasa, od kog je udaljen oko 35 km.

Historija
---------

Grad je osnovan dekretom predsjednika Venezuele *Eleazara Lópeza Contrerasa* - 19. januara 1937. kao mjesto za smještaj sve brojnijih radnika koji su radili na naftnom polju Lagunillas. Ime je dobio po pomorcu Alonsu de Ojedu koji je prvi doplovio do Jezera Maracaibo.

naftno polje Lagunillas, najveće u Latinskoj Americi leži nešto južnije od Ojeda. Od bušotina na kopnu i jezeru, nafta se naftovodima transportira do rafinerija nafte u Cabimasu i onima na Poluotoku Paraguaná.

Trg Alonso de Ojeda
Ojedo je povezan autoputom sa drugim naftnim centrima koji leže duž obale Jezera Maracaibo i sa Maracaibom, administrativnim centrom i drugim najvećim gradom u zemlji, koji leži udaljen 65 [[km na sjeverozapadnoj obali jezera.

Privreda
--------

Pored nafte Ojedo ima i tvornice koje se bave mašinogradnjom i one koje se bave preradom mlijeka.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Venezuela*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 20. 10. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Ciudad Ojeda*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 22. 10. 2017.
3. 1 2  „*La Fundación de Ciudad Ojeda*" (španjolski). Efemérides Venezolanas. Pristupljeno 22. 10. 2017. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Ciudad Ojeda*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ojeda\_4013.html *La localidad de Ciudad Ojeda*[*mrtav link*] ()
**Clyde** (čita se **Klajd**, škotsko-gelski: *Abhainn Chluaidh*) je najpoznatija i najznačajnija rijeka na zapadu Škotske, duga oko 170 km.

Geografija
----------

Clyde je kod svog izvora u močvarnom kraju Južnih visoravni bistar i pun riba. Od tamo teče prema sjeveru kroz dolinu omeđenu riječnim terasama nekih 48 km, sve do periferije Biggara. Tu naglo mijenja smjer i skreće na sjeverozapad, i u dužini od 24 km, ima pad od 30 metara, pa ima brojne slapove. Još su veći oni kod sela New Lanark zvani Falls of Clyde, gdje rijeka u dužini od 6,4 km ima pad od 75 m. Taj hidroenergetski potencijal koristio se početkom 19. vijeka za pokretanje predionica pamuka, a danas za rad manjih hidroelektrana.

Kod sela Crossford (Južni Lanarkshire), rijeka ulazi u široku dolinu, poznatu po uzgoju konja pasmine Clydesdale. U svom toku od Hamiltona prema sjeveru, Clyde je bio poznat po rudnicima ugljena i teškoj industriji. Nakon povećanja trgovine sa Novim svijetom u 18. vijeku, tadašnji širok i preplitki Clyde je jaružanjem produbljen, pa je postao plovan do Glasgowa, koji je ubrzo postao veliki industrijski grad i najveći svjetski centar brodogradnje.

Sliv rijeke Clyde na karti Škotske
Nekad slavna brodogradilišta Clydesida, koja su se prostirala u dužini od 32 km ispod Glasgowa, nisu izdržala međunarodnu konkurenciju koja se pojavila nakon Drugog svjetskog rata. Rijeka doseže svoj estuarij Firth of Clyde, probijajući se kroz brdovit kraj, kod gradova Dumbarton i Greenock.

Od Dumbartona se estuarij Firth of Clyde proteže u dužinu od nekih 105 km, sve do malog otoka Ailsa Craig. Atraktivni estuarij je dugo vremena bio neobično popularna turistička destinacija. Najveće luke u Estuariju Firth of Clyde su Glasgow, Port Glasgow i Greenock.

Sliv Clydea velik je oko 4000 km², i proteže se najvećim dijelom po Central Lowlandsu, točnije po teritoriju regija Južni Lanarkshire, Argyll i Ayrshire.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*River Clyde*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 8. 12. 2014.

Vanjske veze
------------

***Clyde*** na Wikimedijinoj ostavi

* *River Clyde* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315124991
* LCCN: sh85027264
* GND: 4441605-2

 |
**Damijeta** ili **Dumjat** (arapski: دمياط/Dumyāṭ, koptski: *Tamiati*) je lučki grad od 289,833 stanovnika na sjeveru Egipta u muhafazi Muhafazi Dumjat u kojoj je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Damijeta se nalazi u Donjem Egiptu u Delti Nila, duž obala istočnog rukavca Nila Damijeta. 
Od Sredozemnog mora je udaljena 13 km.

Historija
---------

Damijeta (tadašnja **Tamjatida**) bio je važan grad u Antičkom Egiptu, jer je tad bio puno bliži moru nego danas. 
Grad je počeo stagnirati i nazadovati nakon osnivanja Aleksandrije 322. pne..

Promenada uz Damijetu
Centralni trg
Arapi su ga zauzeli 638. za njihove vladavine postao je trgovište poznato po tekstilu. Križari su ga često napadali, ali su samo dvaput nakratko i vladali njime (1219.–21, 1249-50). Upravo zbog te njene ranjivosti na napade sa mora- Tamjatidu i sve njene utvrde, dao je razoriti memelučki sultan Bajbars (vladao 1260–77) da blokira pristup rukavcu Damijeta.

Nakon tog je 6,4 km dalje na mjestu gdje se nalazi današnji grad, podigao novo naselje Damijetu (Dumjat). Za memelučko - osmanske vladavine grad je bio mjesto za deportaciju nepoželjnih.

Nakon iskapanja Mahmudijskog kanala 1819. od Nila prema Aleksandriji, promet u luci Damijete je još više opao, pa je spao na robu namjenjenuSiriji.

U novije doba pokušava se jaružanjem kanala, i modernizacijom lučkih postrojenja oživjeti luku Damijete, da se ublaži preopterećenost aleksandrijske luke, ali još uvijek velik dio tereta sa Nila ide prema Aleksandriji ili Port Saidu na istoku.

Od 2012. Damijeta je i univerzitetski grad.

Privreda i transport
--------------------

Od industrije ima mlinove, štavionice kože i tvornice namještaja i odjeće. Za ekonomiju grada važno je i ribarstvo, sa velikom ribarskom flotom (50% egipatske flote).
Nedaleko od grada na ušću Damijete u more nalazi se popularno ljetovalište Ras El Bar.

Damijeta je željezničkom prugom preko Benhe, povezana sa Kairom, a sa Port Saidom i zonom Sueskog kanala autoputom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Egypt, Arab Republic of Egypt*" (engleski). City population. Pristupljeno 18.7. 2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Damietta, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 18.7. 2020.
3. 1 2 3  „*Dumjat*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 18.07.2020.

Vanjske veze
------------

***Damietta*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Damietta, Egypt* ()
* *Dumjat* ()
**Dendera** (arapski: دندرة/*Dandarah*, starogrčki: Τεντύρα) je grad od 27.500 stanovnika u sredini Egipta u Muhafazi Kena.

Dendera je i arheološki lokalitet sa hramom božice Hator.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Dendera* se nalazi u Gornjem Egiptu, na zapadnoj obali Nila, udaljena 5 km južno od svog administrativnog centra Kene, koja leži na suprotnoj obali Nila.

Historija
---------

Današnji grad izgrađen je na mjestu antičke **Tentire** (grčki: Τεντύρα). Tentira je bila prijestolnica šeste nome (provincije) faraonskog Gornjeg Egipta, i svetište božice neba i plodnosti Hator.

Pogled na kompleks svetišta božice Hator
Njezin hram jedan je od najbolje sačuvanih u Egiptu. Današnja građevina datira iz vremena Ptolemejskog Kraljevstva (305–30. pne.) koju je dovršio Rimski car Tiberije (14.-37.), ali leži na temeljima starijih građevina koje datiraju u najmanju ruku do Keopsa (drugi faraon Četvrte dinastije (26. vijek pne.)

Taj hram od pješčenjaka dug 79 metara, izgrađen je na terenu od 83.600 m², ograđen je zidom od adobe opeke. Unutar hrama je velika, minuciozno dekorirana hipostilna dvorana sa 18 stupova i kapitelima u obliku glave božice Hator.
Na stropu su reljefi sa scenama iz astronomije, a po zidovima reljefi sa scenama faraonskih posjeta. Pored hipostilne dvorane, nalazi se manja prostorija sa šest stupova, okružena sa šest oružarnica. Iz nje se dolazilo do dva vestibula, iz posljednjeg se ulazilo u svetište u kom se čuvao sveti čamac sa likom boginje. U krovištu hrama nalazi se nekoliko kapela posvećenih bogu Ozirisu, u jednoj od njih pronađen je zodijak i sunčani sat (danas u Parizu.

Iza Hatorinog hrama leži manji hram božice Izide, a na sjevernoj strani je sveto jezero. Ondje su pronađena i vrata Mentuhotepa II (vladao 2008. pne. - 1957. pne.), danas u Egipatskom muzeju u Kairu.

Istočno od svetog jezera, nalaze se dva mala rodilišta i kršćanska crkva.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Dandarah, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30.7. 2020.

Vanjske veze
------------

***Dendera*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Dendera* ()
* *Dandarah, Egypt* ()
**Diest** je grad i općina od 24,370 stanovnika u sredini Belgije u flandrijskoj Provinciji Flamanski Brabant

Geografske karakteristike
-------------------------

Beginaž
Diest se nalazi na trasi autoputa Köln-Maastricht-Leuven-Bruxelles. Prostire se duž lijeve (južne) obale rijeke Demer, udaljen 60 km jugoistočno od Bruxellesa.

Općina se sastoji od gradova; Deurne, Kaggevinne, Molenstede, Schaffen, Webbekom i Diest, koji je centar općine.

Poznat je po beginažu koji je osnovan 1253. i djelovao sve do francuske aneksije 1796. 
On je 1998. uvršten na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi kao jedan od 13 Flandrijskih Beginaža.

Historija
---------

Diest je niknuo za franačkih vremena, tad je prema legendi sv. Remigije u 7. vijeku podigao malu crkvu u čast svog učitelja sv. Sulpicija.

Prvi put je dokumentiran 877. kao pagus Karolinškog Carstva, a drugi put 1087. u kronici opatije iz Sint-Truidena, u kojoj se navodi neki Otto kao gospodar Diesta. Njegovi nasljednici vladali su Diestom sve do 1499. kad je postao domena grofa od Nassaua Engelberta.

Kako se nalazio uz rijeku Demer, koja je za srednjeg vijeka bila odličan put prema Kölnu, od 11. vijeka je poznato trgovište, koje je svoj zenit imalo u periodu od 14. do 15. vijeka.

Članovi Dinastije Oranje-Nassau vladali su Diestom sve do 1795. kad je Prva Francuska Republika anektirala Austrijsku Nizozemsku.

Nakon što je Belgija postala nezavisna između 1837.-1853. podignuti su novi bedemi u strahu od nizozemske invazije, koji su krajem 19. vijeka srušeni.

Pobratimski gradovi
-------------------

Diest ima ugovore o pobratimstvu sa slijećim gradovima;

* Nizozemska Breda, Nizozemska
* Njemačka Dillenburg, Njemačka
* Francuska Orange, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Belgium: Vlaams-Brabant*" (engleski). City population. Pristupljeno 17.05.2022.
2. 1 2 3 4 5  „*Geschiedenis van Diest*" (nizozemski). Diest. Pristupljeno 17.05.2022.
3. 1 2  „*Sister cities of Diest*" (engleski). sistercity. Pristupljeno 17.05.2022.
4. ↑  „*Beguinage (World Heritage*" (engleski). Diest. Pristupljeno 17.05.2022.

Vanjske veze
------------

***Diest*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Diest* (službene stranice) ()
**Managua** (španjolski: *Lago de Managua* ili *Xolotlán* po nahutlanskom) je jezero na zapadu Nikaragve, 
u rasjednoj dolini na nadmorskoj visini od 39 metara.

Duž njegove južne obale prostire se glavni grad Managua, a na sjeverozapadu njegov orjentir Vulkan Momotombo visok 1,270 m.

Karakteristike i historija
--------------------------

Svojom površinom od 1,035 km², je drugo po veličini jezero u zemlji. Maksimalno je duboko do 20 metara, dugo je oko 58 (zapad-istok) i široko do 25 km (sjever-jug).

Jezero i grad Managua
Pogled na jezero i Vulkan Momotombo
Jezero vodom pune brojni potoci koji izviru na Centralnim kordiljerima, a otiče Rijekom Tipitapa do Jezera Nikaragva.

Jezero je 1998. poplavilo dobar dio najsiromašnijih kvartova Manague, uzrok je bio Uragan Mitch koji je donio velike kiše, oko 1,900 mm u pet dana.

Plovno je za brodove plićeg gaza, i značajno za ekonomiju radi ribarstva, a poznato je po aligatorima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „Lake Managua" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 5.4.2023.

Vanjske veze
------------

***Managua (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lake Managua* ()
**Pancerice** (što bi se dalo prevesti kao *oklopnjače*) ili **Skijaške čizme** su teške usko pripijene uz nogu čizme od plastike, koje se daju čvrsto uglaviti u vezove na skije. 
One su danas obavezni rekvizit svakog skijaša.

Sve do njihove pojave skijaši su često imali uganuća zglobova, i lomove nogu, jer im obuća nije bila dovoljno čvrsta i visoka.

Historija i karakteristike
--------------------------

Pancerice za alpsko i slobodno skijanje imaju ravne i tvrde potplate koju pomažu skijašu da ima preciznu kontrolu nad skijama.

Modeli skijaških čizama od 20-ih do 50-ih
Za razliku od njih pancerice za skijaško trčanje i skijaške skokove su lakše i imaju savitljivi potplat koji omogućuje skijašu da podiže petu.

Pancerice za skijaško trčanje i skijaške skokove
Prva skijaška obuća bile su obične nešto tvrđe kožnate čizme do gležnja - kod nas zvane *gojzerice*, inače tradicionalna obuća planinara.

Švicarci su im 1950-ih počeli ugrađivati metalne dijelove, kao ojačanja na čelu i peti, kako bi bolje i čvršće prijanjale uz tadašnje vezove.

Od kad su 1960-ih i 70-ih kreirani novi skijaški vezovi, koji su mogli fiksirati cijelo stopalo, počelo se eksperimentirati sa tvrdim plastikama, umjesto kože, pa su prve takve čizme proizvedene 1966, a sa njima je proskijala kanadska skijašica Nancy Greene

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Ski boot*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 05. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Pancerice*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ski boot* ()