recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostale upotrebe, v. Lisina.*

**Lisina** je planina vulkanskog porijekla, koja se nalazi južno od Mrkonjić Grada i sjeverno od Šipova. Pruža se u pravcu sjeverozapad-jugoistok dužinom oko 15 km, dok je širina ovog masiva oko 10 kilometara. Njen najviši vrh, Bandira, se nalazi na visini od 1.467 metara. Od planine Dimitor na sjeveru odvaja je prevoj Štrbina dok je na jugu od planine Otomalj odvaja dolina rijeke Plive. Odlikuje se blagim padinama presječenim širokim dolinama. Pronađeno je i oko 360 izvora pitke vode koji predstavljaju značajne vodene resurse u lokalnim okvirima. Na njenom vrhu se nalazi planinarski dom, a na obroncima planine nekoliko sela mrkonjićke opštine. U podnožju Lisine, u blizini sela Podrašnica, nalazi se izletište Zelenkovac.

Biodiverzitet
-------------

Zahvaljujući geološkoj građi, gustoj šumskoj vegeraciji i velikom bogatstvu vodenih tokova, karakteriše je veliki biodiverzitet biljnih i životinjskih vrsta. U dosadašnjim istraživanjima je otkriveno i opisano preko 1.000 biljnih vrsta, oko 1.500 vrsta gljiva, pet vrsta ribe, po desetak vrsta vodozemaca i gmizavaca, 29 vrsta sisara i 107 ptičjih vrsta.

### Gljive

Posebno je veliko bogatstvo različitih vrsta gljiva. Registrovano je preko 1 000 vrsta gljiva na Lisini od kojih se 59 nalazi na crvenim listama većine evropskih zemalja dok je njih 6 na crvenoj listi rijetkih i zaštićenih vrsta gljiva Bernskom konvencijom. Ta činjenica, dovela je 2010. godine, do osnivanja zaštićenog područja – mikološkog rezervata – na površini od 43,7 hektara na kojem se nalazi preko 420 vrsta gljiva.

Pored "Puta gljiva" koji je namjenjen ljubiteljima gljiva a gdje su označene staze i gdje su postavljene info table o gljivama, Lisina je atraktivna i za ljubitelje planinarenja. Najčešće planinarske ture kreću sa jezera Balkana u podnožju Lisine i završavaju na vrhu gdje se nalazi i planinarski dom. Pored toga Lisina je atraktivna i za paraglajdere jer pruža odlične uslove za letenje. U podnožju Lisine nalazi se i sve poznatije i popularnije planinsko izletište Zelenkovac.

Izvori
------

1. ↑  „Turistički vodič Mrkonjić Grada", Udruženje za razvoj i unapređenje turizma opštine Mrkonjić Grad, 2010.
2. ↑  „Lisina dragulj prirode". Pristupljeno 13. 10. 2010.
3. ↑  „Upoznaj Srpsku - Lisina".. Pristupljeno 10.10.2021.
**NK Radnik** je nogometni klub iz Vrbice, sela u općini Semeljci.

Povijest
--------

Iako se nogomet u Vrbici počeo igrati još 1938. godine, NK Radnik osnovan je tek 1963. godine na temeljima starog kluba NK Zadrugar, koji je postojao od 1948. do 1963. godine.

Najveći uspjesi kluba su dva nastupa u finalu kupa Đakovštine početkom sedamdesetih godina, zatim sezona 1973./74. kada je osvojeno prvo mjesto u Općinskoj ligi Đakovo i sezona 1980./81. kada NK Radnik osvaja naslov u Prvom razredu NS Đakovo, a time i povratak u Općinsku ligu.

Juniori NK Radnik osvajaju Kup Đakovštine 1975. godine.

U razdoblju od 1998. do 2004. godine NK Radnik zbog financijskih poteškoća prestaje s djelovanjem, da bi 2004. godine ponovo nastavio s radom uključivši se u natjecanje u 3. ŽNL osječko-baranjskoj, Nogometnog središta Đakovo, u kojoj se nalazi i danas.

Osim seniorske, u klubu trenutno ne postoje mlađe kategorije nogometaša u službenim natjecanjima.

Statistika u prvenstvima od sezone 2004./05.
--------------------------------------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Sezona** | **Rang**  | **Liga** | **Pozicija** | **Utakmice** | **Pobjede** | **Neodlučeno** | **Porazi** | **Postignuti golovi** | **Primljeni golovi** | **Bodovi** |
| 2004./05. | 6 | 3. ŽNL Osječko-baranjska, NS Đakovo | ' |  |  |  |  |  |  |  |
| 2005./06. | 6 | 3. ŽNL Osječko-baranjska, NS Đakovo | **1.** |  |  |  |  |  |  |  |
| 2006./07. | 6 | 2. ŽNL Osječko-baranjska, NS Đakovo (Liga za prestiž) | **16.** | 30 | 4 | 0 | 26 | 21 | 140 | 7 (-5) |
| 2007./08. | 7 | 3. ŽNL Osječko-baranjska, NS Đakovo | ' |  |  |  |  |  |  |  |
| 2008./09. | 7 | 3. ŽNL Osječko-baranjska, NS Đakovo |  |  |  |  |  |  |  |  |

Izvor podataka
--------------

* NK Radnik Arhivirano 2008-09-25 na Wayback Machine-u
* www.rsssf.com
* www.nogos.info Arhivirano 2016-05-22 na Wayback Machine-u
**Oruro** (španjolski: *Departamento de Oruro*) je jedan od 9 Departmana Bolivije.

Karakteristike
--------------

Departman se nalazi na zapadu zemlje, prostire po visoravni Altiplano, na prosječnoj nadmorskoj visini.od 3,729 metara.

Na sjeveru graniči sa Departmanom La Paz, na sjeveroistoku sa, Departmanom Cochabamba, na jugu i istoku sa Departmanom Potosí  i sa zapada sa Čileom.

Departman ima površinu od 53,588 km², na kojoj živi 551,116 stanovnika.

Administrativni centar departmana je grad Oruro koji ima 264,683 stanovnika

Administrativna podjela
-----------------------

Departman je administrativno podjeljen na 16 provincija, to su; Carangas (11,275), Cercado (349,373), Eduardo Avaroa (35,733), Ladislao Cabrera (16,872), Litoral de Atacama (12,154), Nor Carangas (5,715), Pantaleón Dalence (33,057), Poopó (17,156), Puerto de Mejillones (2,541), Sabaya (11,502), Sajama (9,247), San Pedro de Totora (5,726), Saucarí (11,653), Sebastián Pagador (16,633), Sud Carangas (7,507) i Tomás Barrón (4,972) .

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Oruro Department in Bolivia*" (engleski). City population. Pristupljeno 20.09.2023.
2. ↑  „*Oruro in Cercado (Oruro) (Oruro)*" (engleski). City population. Pristupljeno 20.09.2023.

Vanjske veze
------------

***Oruro (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Goberno Autonomo Departamental de Oruro* (službene stranice) ()

| * p
* r
* u
Departmani u Boliviji |
| --- |
| 
Beni • Chuquisaca • Cochabamba • La Paz • Oruro • Pando • Potosí • 
Santa Cruz • Tarija
 |  |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Jiří Weiss** (fonetski: Jirži Vajs; 29. mart 1913 - 9. april 2004) je bio češki filmski režiser, koji se smatra jednim od najznačajnijih ličnosti čehoslovačke kinematografije u sredini 20. vijeka.

Rodio se u bogatoj jevrejskoj porodici, a filmom počeo baviti nakon studija prava. Ispočetka je snimao dokumentarce od kojih je jedan bio zapažen već 1935. na tadašnjem venecijanskoj Mostri. Karijeru mu je prekinula njemačka okupacija Češke zbog koje je emigrirao, prvo u Pariz, a potom u London gdje je za vrijeme Drugog svjetskog rata snimao propagandne dokumentarce na temu života u Evropi pod njemačkom okupacijom. Po završetku rata se vratio u Čehoslovačku gdje su se njegovi, tada igrani, filmovi uglavnom bavili okupacijom i uz nju vezanim moralnim dilemama. Karijeru mu je prekinula sovjetska invazija Čehoslovačke 1968. poslije koje je emigrirao na Zapad. U domovinu se vratio nakon Baršunaste revolucije te 1991. snimio autobiografski film *Marta i ja* sa kojim je okončao karijeru.

Izabrana filmografija
---------------------

* 1947 *Uloupená hranice*
* 1948 *Dravci*
* 1950 *Poslední výstřel*
* 1950 *Vstanou noví bojovníci*
* 1953 *Můj přítel Fabián*
* 1955 *Punťa a čtyřlístek*
* 1956 *Robinsonka*
* 1956 *Hra o život*
* 1957 *Vlčí jáma*
* 1959 *Romeo, Julie a tma*
* 1961 *Zbabělec*
* 1962 *Zlaté kapradí*
* 1963 *Promiňte, omyl* (TV film)
* 1966 *Třicet jedna ve stínu*
* 1966 *Vražda po česku*
* 1968 *Spravedlnost pro Selvina*  (TV film)
* 1990 *Marta a já* / Martha und ich

Vanjske veze
------------

* 
* 
* Jiří Weiss na Česko-Slovenské filmové databázi ()
* Jiří Weiss na Kinoboxu.cz ()
* Jiří Weiss na sajtu IMDb
* Jiří Weiss (rozhovor z cyklu České televize "Na plovárně") - video on-line v archivu ČT
**Državni udar** od **26. listopada 1972.** godine bio je vojni puč u tadašnjem Dahomeju što ga je podigao časnik Mathieu Kérékou i kojim je preuzeo vlast u državi, svrgnuvši prethodno tročlano Predsjedničko vijeće. Neophodna stabilizacija civilne vlasti nakon godina vojne vladavine u Dahomeju nije stigla s Predsjedničkim vijećem, čiji su se članovi - Justin Ahomadégbé-Tomêtin, Hubert Maga i Sourou-Migan Apithy - nastavili prepirati unutar vijeća, što je bio direktni povod da Kérékou podigne svoj garnizon i ponovo uspostavi vojnu vladavinu. 

Puč je izveden relativno jednostavno. Kérékou je podigao svoj garnizon u Ouidi, komandu nad kojim mu je prethodno dao upravo Hubert Maga, došao u Porto-Novo i naoružan upao na sastanak između Mage i Ahomadégbéa-Tomêtina (Apithy je u tom trenutku bio na službenom putu u Parizu); ispaljeno je nekoliko metaka, međutim nitko nije ozlijeđen. Uz podršku svojih trupa, Kérékou je objavio kraj Predsjedničkog vijeća te se ubrzo obratio narodu preko radija, javno obznanivši da je izveo državni udar uz riječi: "*troglavo stvorenje je doista [bilo] čudovište obilježeno urođenom malformacijom, zloglasnom neefikasnošću i neoprostivom nesposobnošću*". Slično kao što je bilo i sa Sogloovim pučom iz 1963. godine, narod je u velikoj mjeri podržao puč.

Mathieu Kérékou je sebe proglasio predsjednikom te je imenovao vojnu vladu sastavljenu od sebi lojalnih časnika. Članovi Predsjedničkog vijeća su redom pohapšeni i stavljenu u kućni pritvor sve do 1981. godine, nakon čega su prebjegli u Pariz. Iako je inicijalno zagovarao autonomaški pristup baziran na dahomejskom nacionalizmu, Kérékou je 1975. godine preimenovao zemlju u Narodna Republika Benin i uveo marksizam-lenjinizam kao državnu ideologiju te jednopartijski sistem u kojemu je jedina legalna stranka bila njegova Partija narodne revolucije Benina.

Literatura
----------

* Decalo, Samuel (April 1973), „Regionalism, Politics, and the Military in Dahomey", *The Journal of Developing Areas* (College of Business, Tennessee State University) **7** (3), JSTOR 4190033 .
* Ronen, Dov (1975). *Dahomey: Between Tradition and Modernity*. Ithaca: Cornell University Press.
* Houngnikpo, Mathurin C. (2001). *Determinants of democratization in Africa: a comparative study of Benin and Togo*. University Press of America.
* Lea, Chris (2001). *Political Chronology of Africa*. Routledge. str. 40. ISBN 978-1-135-35666-8.
* Le Vine, Victor T. (1997). „The Fall and Rise of Constitutionalism in West Africa". *Journal of Modern African Studies* **35** (2): 181–206. DOI:10.1017/s0022278x97002395.
**Milica Babić-Jovanović** (Bosanski Šamac, Austrougarska, 2. 9. 1909 — Herceg Novi, SFRJ, 24. 3. 1968) je bila srpski kostimograf i univerzitetski profesor.

Biografija
----------

Rođena je u trgovačkoj porodici kao ćerka Stevana i Zorke Babić (1887-1974) rođene Bisarević, 2. septembra 1909. u Bosanskom Šamcu.

Školovala se u Beču 1925—29 na Školi za primenjenu umetnost. Praksu je završila u Parizu, u fabrici tkanina *Rodie* (fr. *Rodié*). Od 1930. do 1931. predavala je na Višoj ženskoj zanatskoj školi u Beogradu. Od 1. februara 1931. sa prekidima do 1964. je bila kostimograf u Narodnom pozorištu u Beogradu kao prvi školovani kostimograf u srpskom pozorištu, za to vreme opremila je oko tri stotine dramskih, operskih i baletskih predstava. Radila je najviše sa rediteljima Brankom Gavelom, Josipom Kulundžićem, Hugom Klajnom, Rašom Plaovićem, scenografima Vladimirom Žedrinskim, Stanislavom Beložanskim, Ananijem Verbickim i M. Denićem.

Bila je na umetničkom usavršavanju u Berlinu od juna 1939. do maja 1941, tada je bila i modni dopisnik „Politike". Od 1934. predavala je na Glumačkoj školi beogradskog Narodnog pozorišta, a posle Drugog svetskog rata bila je profesor kostimografije na Akademija primenjenih umetnosti i Pozorišnoj akademiji u Beogradu (od 1950).

Sarađivala je sa pozorištima u Novom Sadu, Nišu, Šapcu, Zagrebu, Sarajevu, Banjaluci, Skoplju, Dubrovniku i Ljubljani. Na prvoj izložbi pozorišne scenografije 1938. godine u paviljonu „Cvijeta Zuzorić" izlagala je nacrte za 17 scensko-muzičkih dela.

Kostimima je opremila filmove Živjeće ovaj narod (1947), Svi na more (1952), Njih dvojica (1955), Gospođa ministarka (1958), Mis Ston (1958).

Za rad na polju kostimografije dobila je Orden rada sa zlatnim vencem (1949), Sterijinu nagradu za kostim (1949) i plaketu grada Beograda (1964).

Bila je prvo udata 1932. za novinara, diplomatu i prevodioca Nenada Jovanovića (1907-1957), a posle njegove smrti udala se 27. septembra 1958. za književnika Ivu Andrića.

Sahranjena je u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju u Beogradu.

Literatura
----------

* O. Milanović, P. Vasić i A. Slijepčević: *Milica Babić, umetnik scenskog kostima* (monografija), Beograd 1973.
* Srpski biografski rečnik, tom 1, Matica srpska, Novi Sad 2004. godine, odrednica „Babić-Jovanović, Milica", str. 335, ISBN 86-83651-49-5
* Simo C. Ćirković: Ko je ko u Nedićevoj Srbiji 1941-1944, izd. Prosveta, Beograd 2009, odrednica „Babić, Milica S." str. 31,(COBISS)

Vanjske veze
------------

* Milica Babić-Andrić na sajtu IMDb
* Dnevnik Milice Babić-Andrić[*mrtav link*]
* Sve žene Ive Andrića - feljton („Večernje novosti", 17-30. septembar 2006)[*mrtav link*]
Za istoimeni dokumentarni film, vidite članak Partizanski film (2009 film).
**Partizanski film** je naziv za specifični (pod)žanr igranog, odnosno ratnog filma koji se razvio u socijalističkoj Jugoslaviji. Karakteristike su mu bile da je radnjom bio smješten u Jugoslaviju u periodu drugog svjetskog rata, odnosno prikazivao aktivnosti partizana, po čemu je i dobio svoje kolokvijalno ime. Ispočetka zamišljen isključivo kao propagandno sredstvo tadašnjeg režima, koga je veličao i opravdavao podsjećajući publiku na dramatične okolnosti njegovog dolaska na vlast, s vremenom je, zahvaljujući labavljenju cenzure i većoj izloženosti uticajima Hollywooda i drugih svjetskih kinematografija dobio nešto komercijalnije sadržaje - uz manje inzistiranja na sirovoj ideološkoj propagandi, a više na akciji i humoru - te razvio vlastitu ikonografiju i neslužbena "pravila" poput američkog westerna i japanskog Jidaigekija. 

S vremenom su se partizanski filmovi počeli snimati ne samo za domaću, nego i za stranu publiku, pri čemu je najveći uspjeh postignut u zemljama Trećeg svijeta i onima koji iz ideoloških razloga nisu smjeli uvoziti američke i druge zapadne filmove. Kao karakteristični primjer se navodi *Valter brani Sarajevo*, koji je po nekim statistikama zahvaljujući prikazivanju u tadašnjoj Kini bio najgledaniji film svog vremena. Iz tog perioda potiče i neslužbeni naziv *gibanica vestern*, koji se, međutim, nije uvriježio.

Dok je s jedne strane kod partizanskog filma bila primjetna komercijalizacija, pa i anakronističko povlađivanje modnim i drugim trendovima popularne omladinske kulture u poratnom periodu - za što su najkarakterističniji primjer *Otpisani* 1970-ih - dio filmaša je žanr koristio kako bi se kroz njega kritički govorilo o tadašnjem jugoslavenskom režimu odnosno dovodio u pitanje neke od službenih istina. U tome je najdalje otišao *Zaseda*, film Živojina Pavlovića iz 1969. godine. koji pobjedničke partizane prikazuje kao negativce. *Zaseda* je zbog toga bila zabranjena, a slična je sudbina zadesila i *U gori raste zelen bor* iz 1971.

Partizanski filmovi su se postepeno prestali snimati 1980-ih, da bi potpuno nestali s raspadom Jugoslavije. Nakon što su neko vrijeme u nekim dijelovima bivše države bili neslužbeno zabranjeni, s vremenom su ponovno stekli popularnost kao svojevrsni oblik kulturne jugonostalgije.

Partizanski filmovi su, također, imali uticaja i na neka ostvarenja izvan jugoslavenskih granica, pri čemu se kao primjer navodi *Patriot*, historijski film Rolanda Emmericha iz 2000. godine.

Veze
----

* Ostern
* Zapata western
* Euro War
**NK Labrador** je nogometni klub iz Forkuševaca, sela u općini Viškovci.

Povijest
--------

Klub je osnovan 2001. godine na temeljima starog **NK Jedinstvo Forkuševci**, koji je postojao od 1968. do 1990. godine, kada prestaje s radom.   

NK Labrador službeno počinje nastupati od sezone 2001./02. natjecanjem u 3. ŽNL osječko-baranjskoj, Nogometnog središta Đakovo. S osvojenim drugim mjestom u trečoj županijskoj nogometnoj ligi sezone 2008./09. NK Labrador se plasirao u drugu županijsku nogometnu ligu i sada se natječu u istom rangu sa svojim najvećim rivalom NK Radničkim iz Viškovaca. 

Osim seniorske, u klubu trenutačno ne postoje mlađe kategorije nogometaša, dok je najveći angažman uprave kluba usmjeren na izgradnju novog nogometnog igrališta i pratećih objekata.

Statistika u prvenstvima od sezone 2001./02.
--------------------------------------------

  


|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Sezona** | **Rang**  | **Liga** | **Pozicija** | **Utakmice** | **Pobjede** | **Neodlučeno** | **Porazi** | **Postignuti golovi** | **Primljeni golovi** | **Bodovi** |
| 2001/02. | 6 | 3. ŽNL Osječko-baranjska, NS Đakovo | ' |  |  |  |  |  |  |  |
| 2002/03. | 6 | 3. ŽNL Osječko-baranjska, NS Đakovo | **4.** | 30 | 17 | 3 | 10 | 75 | 55 | 54 |
| 2003/04. | 6 | 3. ŽNL Osječko-baranjska, NS Đakovo | ' |  |  |  |  |  |  |  |
| 2004/05. | 6 | 3. ŽNL Osječko-baranjska, NS Đakovo | ' |  |  |  |  |  |  |  |
| 2005/06. | 6 | 3. ŽNL Osječko-baranjska, NS Đakovo | ' |  |  |  |  |  |  |  |
| 2006/07. | 7 | 3. ŽNL Osječko-baranjska, NS Đakovo (Liga za prestiž) | **6.** | 9 | 3 | 3 | 3 | 17 | 12 | 16 |
| 2007/08. | 7 | 3. ŽNL Osječko-baranjska, NS Đakovo | ' |  |  |  |  |  |  |  |
| 2008/09. | 7 | 3. ŽNL Osječko-baranjska, NS Đakovo | **2.** | 24 | 18 | 4 | 2 | 91 | 24 | 58 |

Izvor podataka
--------------

* www.rsssf.com
* www.nogos.info Arhivirano 2016-05-22 na Wayback Machine-u
**Bobby Solo** (Rim, 18. ožujka 1945.) bilo je umjetničko ime talijanskog pjevača **Roberta Sattija**, popularnog 1960-ih godina. Trajno će ostati zapamćen po pjesmi *Una lacrima sul viso*, koju je izveo 1964. na Sanremskom festivalu. Bobbyja Sola su zvali "talijanski Presley".

Životopis
---------

Bobby Solo bio je, poput mnogih mladića tog vremena, veliki obožavatelj Elvisa Presleya, zato je učio svirati gitaru, skladati i pjevati. U svemu je oponašao Elvisa, u frizuri, načinu pjevanja, pa je tako dobio svoj nadimak. Uočili su ga menadžeri iz talijanske diskografske tvrtke - *Dischi Ricordi* i objavili mu prvu singl ploču "Ora che sei già una donna" / "Valeria" (1963.) Nakon toga nastupio je 1964. na Festivalu Sanremo sa pjesmom "Una lacrima sul viso" i napravio skandal zbog toga jer je pjevanje odglumio (pjevao je na playback), što je tada bilo zabranjeno. Zbog toga je diskvalificiran, ali to nije nimalo omelo uspjeh kod publike - pjesma je postala veliki hit, ne samo u Italiji već u cijelom svijetu, pa i u ondašnjoj Jugoslaviji. To je bila jedna vrlo pjevna balada, koju je on sa svojim baritonom solidno otpjevao. Pjesma je imala za ono vrijeme i neobično moderan aranžman, naglašeni ritam (bas gitare) i efektnu solo dionicu gitare (s izobličenjem zvuka uz pomoć tada vrlo aktualnog fercerera). Bobby Solo je od tada postao zvijezda.

Već sljedeće godine 1965. pobijedio je na *Sanremu*, otpjevavši pjesmu "Se piangi se ridi", s kojom je nastupio i na Eurosongu i osvojio 5 mjesto. Na *Sanremu* je pobijedio još jedanput, 1969. godine s pjesmom "Zingara", koja je također postala veliki hit (u duetu s Ivom Zanicchi. To je ujedno bio i zenit njegove karijere. Sedamdesetih je njegova zvijezda počela tamnjeti, nastupao je i snimao i dalje, ali bez većih uspjeha.

Njegov posljednji nastup na Sanremskom festivalu bio je 2003. godine, kada je, u duetu s pjevačem Little Tonyjem, otpjevao pjesmu "Non si cresce mai".

Festivalski nastupi
-------------------

Bobby Solo je nastupio 12 puta na Festivalu Sanremo, sa sljedećim skladbama:

* 1964. – "Una lacrima sul viso" - s američkim pjevačem Frankieom Lainoem,
* 1965. – "Se piangi se ridi" - sa sastavom New Christy Minstrels,
* 1966. – "Questa volta"- s britanskim sastavom The Yardbirds,
* 1967. – "Canta ragazzina" - s američkom pjevačicom Connie Francis,
* 1969. – "Zingara" - s pjevačicom Ivom Zanicchi
* 1970. – "Romantico blues" - s pjevačicom Gigliolom Cinquetti
* 1972. – "Rimpianto"
* 1980. – "Gelosia"
* 1981. – "Non posso perderti"
* 1982. – "Tu stai"
* 1984. – "Ancora ti vorrei"
* 2003. – "Non si cresce mai" - s Little Tonyjem

Vanjske veze
------------

* Službene stranice pjevača () ()

### Video isječci na portalu YouTube

* Bobby Solo: *Una lacrima sul viso*, Sanremo 1964.
* Bobby Solo: *Se piangi se ridi*, Sanremo 1965.
* Bobby Solo: *Zingara*, Sanremo 1969.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 32186559
* LCCN: n94118837
* ISNI: 0000 0000 7827 3456
* GND: 134525418
* SUDOC: 163216452
* BNF: cb13931697v (podaci)
* MusicBrainz: f57990b0-cdc4-4f1d-ab34-e32834340d9c
* NKC: mzk2005269606
* BNE: XX883265

 |
**Tarija** je grad i općina od 179,528 stanovnika na jugu Bolivije u Departmanu Tarija u kom je administrativni centar.

Karakteristike
--------------

Tarija se prostire u dolini rijeke Novi Guadalquivr na nadmorskoj visini od 1,834 metara, udaljen 881 km jugoistočno od glavnog grada La Paza.

Historija
---------

Kvart Miraflores
Grad je osnovao španjolski konkvistador Luis de Fuentes y Vargas u julu 1574. godine pod imenom *San Bernardo de la Frontera de Tarixa*.
Španjolci ispočetka nisu dobro izgovarali domorodačko ime mjesta - Tarija, ali je vremenom ono postalo jedino.
Cijeli taj kraj nazvali su *Nueva Andalucía*, jer je većina kolonista bila iz Andaluzije i Baskije.

Od 18. vijeka do početka Borbe za nezavisnost Latinske Amerike Tarija je bila dio 
Vicekraljevstva Río de la Plata (današnje Argentine), poznata po žitaricama, voću i vinogradima koje su zasadili jezuitski redovnici u 17. vijeku.

Nakon što je Bolivija proglasila nezavisnost 1825. Tarija nije bila pod njenom jurisdikcijom već pod Ujedinjenim provincijama Rio de la Plate (odnosno Argentine).Bolivija je 1831. osnovala Departman Tarija, nakon sporenja sa Argentinom, situacija se smirila 1839.

Puno veći spor koji se pretvorio u rat izbio je sa Paragvajom, kad je 1928. otkrivena nafta. Primirje je potpisano 1935. a Mir 1938. u Buenos Airesu.

Od 1946. je dom Univerziteta Juan Misael Saracho.

Današnja Tarija je administrativni, tgovački, zdravstveni i obrazovni centar poljoprivrednog kraja, u kom se uzgaja kukuruz, povrće, pšenica, krumpir i grožđe.
U Boliviji je poznata po brojnim vinarijama, festivalima i vjerskim procesijama.

Privreda i transport
--------------------

Privreda grada se bazira na poljoprivredi, ali kako je deparman bogat naftom i zemnim plinom sve više jača pokret za veću autonomiju jer većina prihoda od eksploatacije tih minerala odlazi centralnoj vladi.

Cestom N°1 povezan je sa ostalim gradovima u zemlji Argentini i Paragvaju.

Pored toga ima i *Aerodrom Oriel Lea Plaza* (IATA: **TJA**, ICAO: **SLTJ**). koji se nalazi 4 km jugoistočno od centra grada

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Capital del Departamento*" (španjolski). Gobierno Autónomo Municipal de Tarija. Pristupljeno 22.09.2023.
2. 1 2 3  „*Tarija in Cercado (Tarija) (Tarija)*" (engleski). City population. Pristupljeno 22.09.2023.
3. 1 2 3 4 5  „*La Historia de Tarija Bolivia*" (španjolski). Bolivia Bella. Pristupljeno 22.09.2023.
4. 1 2  „*Tarija Bolivia*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22.09.2023.
5. ↑  „*Capitan Oriel Lea Plaza Airport*" (engleski). Skybrary. Pristupljeno 22.09.2023.

Vanjske veze
------------

***Tarija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobierno Autónomo Municipal de Tarija* (službene stranice) ()
**Riječno korito** ili **korito vodotoka** je bilo koja duga, uska, ukošena depresija (kanal) na kopnu koju je napravio vodotok.

Karakteristike
--------------

Širina korita može biti svega metar kod potoka do nekoliko kilometara kod najvećih rijeka. Korito može imati tekuću vodu, ali i ne mora - vadiji imaju vodu samo povremeno.

Vodotoci mogu izdubiti svoja korita u čvrstim stijenama ili u pijesku, glini, mulju ili drugim nekonsolidiranim materijalima koji su najčešće rezultat prijašnjeg taloženja.

Korita usječena u tvrdo tlo uglavnom su stabilnija i najčešće imaju strmije padine, manju širinu i veće lokalne varijacije nagiba. Ona često imaju brzake i slapove u svom gornjem toku. Većinom su ravnija (bez meandara) jer voda nastoji slijediti rasjede, spojeve ili druge slabe točke u strukturi tla.

Presjek riječnog korita
Donji (nizvodni) tokovi rijeka ili potoka obično imaju aluvijalna korita, koja nisu toliko strma i imaju blaži nagib i nemaju kamene izbočine. Ta se korita neprestano mjenjanju kako po visini, tako i po širini, i meandriraju i vrlo su rijetko pravolinijska. 
Uska, vijugava aluvijalna korita imaju više mulja i gline od vertikalnijih i širih korita. Koritima od pijeska vegetacija stabilizira obale.

Oblik ili presjek riječnog korita zavisi o istjeku vodotoka, količini i veličini nataloženog sedimenta i o otpornosti na eroziju tla na dnu i bokovima korita. U svom donjem toku, veći vodotoci (sa većim istjekom) imaju veći omjer širine i dubine. Bočne stranice im zavise o količini mulja i gline u sedimentima i erozivnoj snazi toka. Strme obale uglavnom imaju korita izdubljena u tlu bogatim glinom.

U brojnim slučajevima presjek korita vodotoka - je gotovo trapezoidan i postaje asimetričan na krivini, a najdublji dio pojavljuje se na vanjskoj strani krivine.

Vanjske veze
------------

***Riječno korito*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Streambed* ()
**Walter Andreas Schwarz** ( 2. jun 1913. - 1. april 1992. ) bio je njemački pjevač, pisac, komičar, prevodilac za BBC i autor radio drama.

Rođen je 2. juna 1913. u Ascherslebenu. Rodni grad napušta nakon diplomiranja 1932. i seli u Beč da studira njemačku književnost i muziku. Zbog židovskog porijekla sa porodicom je odveden u logor 1938. godine.

Vrhunac karijere mu je 1956. kada učestvuje na Euroviziji 1956 sa pjesmom "Im Wartesaal zum großen Glück" koja je više bila recitatorska. Rezultat je ostao nepoznat ali prema knjizi Simon Barclay-a pjesma je završila druga. On je takođe prvi predstavnik Njemačke na Euroviziji.

Nakon što je dugo živio u Londonu umro je 1. aprila u Heidelbergu. 1995. objavljen je album sa proznim tekstovima Ericha Muchama koje je Schwarz snimio.

Djela
-----

### Romani

* Die Frucht der Ungesetzlichkeit (1982)
* Der Bürger Karl Marx aus Trier (1983)

### Radio-drame

* Der Untertan (1965)
* Anna Karenina (1967)
* Don Quijote (1964)
* Jud Süß (1986)
* The Hitchhiker's Guide to the Galaxy (1990–1991)

Vanjske veze
------------

* Walter Andreas Schwarz na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 15544444
* ISNI: 0000 0000 1337 5830
* GND: 117367974
* SUDOC: 127063110
* MusicBrainz: b2c4500e-3b82-4a8a-94fd-331598011a89

 |
**William Theodore Katt** (16. februar 1951 -) je američki filmski i televizijski glumac najpoznatiji po ulozi protagonista TV-serije *The Greatest American Hero* početkom 1980-ih. Odrastao je u glumačkoj porodici - otac mu je bio glumac Bill Williams (pravim imenom Bill Katt), a majka glumica Barbara Hale. Postao je poznat 1976. godine zahvaljujući ulozi Tommyja Rossa, zlosretnog pratioca Carrie White u horor-filmu *Carrie*, a potom imao zapaženi nastup u filmu *Big Wednesday* 1978. godine.

Katt je 1970-ih bio jedan od kandidata za ulogu Lukea Skywalkera u filmu *Ratovi zvijezda*, ali je ona umjesto toga pripala Marku Hamillu te je 1977. godine snimio film *First Love*. Test-snimke sa Kattom kao Skywalkerom se često pojavljuju u dokumentarcima posvećenima *Ratovima zvijezda*.

Vanjske veze
------------

***William Katt*** na Wikimedijinoj ostavi

* Audio interview Arhivirano 2008-12-20 na Wayback Machine-u with William Katt at comic book site comiXology Arhivirano 2011-07-09 na Wayback Machine-u
* William Katt na sajtu IMDb
* William Katt na Allmovieu
**Buranovskije Babuški** (ruski: **Бурановские бабушки**, udmurtski: **Брангуртысь песянайёс, Brangurtısь pesjanajos**; prevodi se kao **Babuške iz Buranova**) je ruski pop-etno bend kojeg sačinjava 8 starijih žena. Buranovskije Babuški su predstavljale Rusiju na Eurosongu 2012. godine u Bakuu, gdje su završile na drugom mjestu. SKupina se sastoji od 8 "babuški", ali su na Eurosongu, zbog propozicija, na pozornici mogle biti samo 6. "Babuške" dolaze iz sela Buranovo u Udmurtskoj, na pola puta između Volge i Urala. Većinu pjesma izvode na udmurtskom.

Pjesme
------

Pjesme koje su dosad snimile su "Yesterday", "Let It Be" (izvorno The Beatles),"Smoke on the water" (izvorno Deep Purple), "Hotel California" (izvorno Eagles ), "The Star Called Sun" ("Звезда по имени Cолнце" (Zvezda po imeni Solnce), zvorno Kino cover), "I Am Beautiful", "Снег-снежок", "Čiborio"i "Бабушки-старушки"

Eurosong
--------

"Babuške" su svoj nastup na Eurosongu prvi put pokušaje izboriti 2010. kada su sa pjesmom "Dlinnaja-Dlinnaja Beresta I Kak Sdelat Iz Nee Aishon" ("Jako duga brezina kora i kako ju pretvoriti u turban") završile treće.

Drugi put su nastup pokušale izboriti 2012. godine s pjesmom "Party for Everybody". Te su godine odnijele pobjedu s 38.51 bodova, ispred pobjednika iz 2008. Dime Bilana i članice t.A.T.u.-a, Julije Volkove s pjesmom "Back To Her Future", koja je završila druga s 29.25 bodova. Prije puta u Baku, "babuške" su objavile kako će zarađeni novac utrošiti na izgradnju crkve u svom selu. 

Nastupile su u prvom polufinalu kao 14. te su odnijele pobjedu sa 159 bodova, da bi u finalu, gdje su nastupile 6. završile na drugom mjestu s 259 bodova, iza Švedske i ispred Srbije.

Članice
-------

* Granja Bajsarova (62 godine)
* Alevtina Begiševa (56 godine)
* Zoja Dorodova (71 godine)
* Galina Koneva (73 godine)
* Natalija Pugačjova (76 godine)
* Valentina Pjatčenko (74 godine)
* Jekaterina Škljajeva (74 godine)
* Olga Tuktarjova (43 godine)
* Jelizaveta Zarbatova (86 godine, ne putuje)


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 8412163710010329700001
* ISNI: 0000 0004 7098 7138
* MusicBrainz: 328056e7-a317-49ac-9655-5e06ed2eedc2

 |
Sestre
**Sestre** su slovenačka drag queen muzička grupa, koja je nastupala na Eurosongu 2002. godine, sa pesmom „***Samo ljubezen***". Osvojile su 13 mesto.

Sestre su počele da pevaju pod imenom „*Štrumpant'l Sisters*" u sastavu: Miss Marlena, Daphne i Charlotta. Charlotta, međutim, napušta trio i na njeno mesto dolazi Emperatrizz, koja je do tada bila make-up majstorica grupe. Štrumpant'l Sisters su počele da pevaju pred LGBT publikom u klubovima K4 i Tiffany na Metelkovi u Ljubljani.

Kao „Sestre" pojavljuju se na EMA – slovenačkom nacionalnom izboru za Eurosong. Njihova pobeda izazvala je buru reakcija u katoličkoj slovenačkoj javnosti i RTV Slovenija, organizator takmičenja, nameravala je da stavi veto na izbor Sestara kao predstavnica na Eurosongu. LGBT organizacije su protestvovale, pa je ceo sličaj dospeo i do Evropskog parlamenta, čiji su zvaničnici i zvaničnice izrazile zabrinutost za jednaki tretman LGBT osoba i poštovanje prava manjina u Sloveniji. RTV Slovenija je naposletku odlučila da prizna pobedu Sestara, koje su Sloveniju predstavljale u Talinu. gde su sa 33 glasa osvojile 13 mesto.

Spoljne veze
------------

* Spot grupe Sestre „Samo ljubezen" Arhivirano 2007-03-10 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305709624
* MusicBrainz: 74238211-acd9-4888-95c8-dc34e8e08d22

 |
**Kurt Calleja** (Ħamrun, 5. svibnja 1987.) je malteški pjevač najpoznatiji kao predstavnik Malte na Eurosongu 2012 s pjesmom "This is the Night". 

Isprva pjevanje nije shvaćao odviše ozbiljno, ali se 2005. intenzivno posvetio glazbenoj karijeri. Jedno je vrijeme boravio u Engleskoj gdje je radio kao stjuard, ali je paralelno svirao klavir i pjevao po restoranima i barovima. Kada se vratio u Maltu, prvo je pjevao kao back vokal da bi kasnije započeo samostalnu karijeru. 

U izlučnom natjecanju za Eurosong sudjelovao je ukupno 3 puta. Prvi put 2010. kada je s Priscillom Psaila otpjevao pjesmu "Waterfall". Prošao je polufinale, ali u finalu nije imao uspjeha. Godine 2011. s pjesmom "Over and Over" također ulazi u polufinale, ali u finalu završava na 3. mjestu. Tek je 2012. s pjesmom "This is the Night", ostvario pobjedu i izborio nastup na Eurosongu. U polufinalu je bio 7. sa 70 bodova, da bi u finalu, s 41 bodom, bio na 21. mjestu.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 81163707040329422511
* ISNI: 0000 0004 6158 7861
* MusicBrainz: 9293f9c1-f064-4251-851d-dd22298dc632

 |
**Chandrikapersad "Chan" Santokhi** (sarnami: चंद्रिकापेर्साद सांतोखी; hindski izgovor: ; nizozemski: ; Lelydorp, 3. veljače 1959.), surinamski političar i bivši policajac koji od 16. srpnja 2020. godine obnaša dužnost desetog predsjednika Surinama. Nakon pobjede na izborima 2020. godine, Santokhi je bio jedini kandidat za predsjednika te je jednoglasno izabran za tu funkciju. Zbog činjenice da je izabran za vrijeme pandemije COVID-a 19, njegova je inauguracija bila zatvorena za javnost. 

Santokhi je rođen u Lelydorpu 1959. godine u Indo-Surinamskoj obitelji kao najmlađe od devetro djece. Njegov je otac radio u luci u Paramaribu, dok mu je majka radila u trgovini u Lelydorpu. Nakon maturiranja u Paramaribu, dobio je stipendiju za studij u Nizozemskoj, te je od 1978. do 1982. studirao na Nizozemskoj policijskoj akademiji u Apeldoornu. Nakon završenij studija, u rujnu 1982. godine vratio se u Surinam i zaposlio u policiji. S 23 je godine već radio kao inspektor, a 1989. godine postao je šef nacionalnog odjela za istrage, da bi već dvije godine kasnije postao načelnik policije. Godine 2005. postao je Ministar pravosuđa i policije, a njegov je mandat obilježio vrlo strog pristup zakonu i redu te borba protiv svih oblika kriminala, a posebice trgovine drogom. Zbog strogoće u pristupu, Dési Bouterse dao mu je nadimak "šerif".

Kao ministar, Santokhi he prevdovio istragu za zloglasna Decembarska ubojstva, u kojoj je glavni osumnjičenik bio Bouterse. Zbog medijske popraćenosti tih događaja, došlo je do oštrog javnog sukoba između Boutersea i Santokhija, koji je kulminirao Bouterseovim optužbama da je Santokhi povezan s narko kartelima; Santokhi ga je tužio za klevetu i dobio, nakon čega je Bouterse objavio javnu ispriku. Godine 2019. donesena je i pravomoćna presuda za Decembarska ubojstva, u sklopu koje je Bouterse osuđen na 20 godina zatvora. Godine 2010. Santokhi se kandidrao na općim izborima te je bio izabran za predsjedničkog kandidata VHP-a, ali je izgubio od Boutersea u utrci za predsjednika Surinama. Nastavio se baviti politikom te je 2020. godine pobijedio u utrci za predsjednika, dok je njegov potpredsjednički kandidat bio Ronnie Brunswijk. U prvoj godini mandata, u rujnu 2021. godine, Santokhi je posjetio Nizozemsku, postavši tako prvi predsjednik Surinama od 2008. godine koji je posjetio Nizozemsku; tadašnji nizozemski premijer Mark Rutte nazvao je taj posjet "povijesnim".

Vanjske veze
------------

***Chan Santokhi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Chan Santokhi's Facebook page
* Chan Santokhi's Twitteraccount

| * p
* r
* u
Predsjednici Surinama |
| --- |
| 
* Johan Ferrier (1975–1980)
* Henk Chin A Sen (1980–1982)
* Fred Ramdat Misier (1982–1988)
* Ramsewak Shankar (1988–1990)
* Johan Kraag (1990–1991)
* Ronald Venetiaan (1991–1996)
* Jules Wijdenbosch (1996–2000)
* Ronald Venetiaan (2000–2010)
* Dési Bouterse (2010–2020)
* Chan Santokhi (2020–*danas*)

 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 280117608
* ISNI: 0000 0003 8720 7794
* GND: 1230977511

 |
*Za ostale upotrebe, v. Nedodirljivi (razvrstavanje).*
U indijskom kastinskom sistemu, **Dalit**, često nazivan **nedodirljivi**, je osoba koja nema nijednu varnu. *Varna* se odnosi na hinduističko vjerovanje da su svi ljudi stvoreni od različitih dijelova tijela božanstva Purushe. Dio od koga je stvorena varna definira društveni status koji se tiče pitanja za koga se može vjenčati i kakve poslove treba raditi. Daliti potpadaju izvan sistema varna te su kroz historiju bili sprečavani da rade bilo kakve osim najtežih poslova. Također su poznati i kao **izopćenici**. (Međutim, mora se praviti razlika između ljudi niskih kasta i parija.) Među njih se uključuju kožari (zvani *chamar*), siromašni seljaci i nadničari-bezemljaši, sakupljači otpaa (zvani *bhangi* ili *chura*), ulični obrtnici, narodni umjetnici, perači odječe dhobi itd. Tradicionalno su se tretirali kao parije u južnoazijskom društvu i bili izolirani unutar njihovih zajednica, tako da su se čak i njihove sjene izbjegavale od strane viših kasta. Diskriminacija prema dalitima još uvijek postoji u ruralnim oblastima odnosno privatnoj sferi, u ritualnim pitanjima kao što je mjesto za stolom i izvori vode. U urbanim oblastima i javnoj sferi je, međutim, nestala, pogotovo što se tiče prava na kretanje i školovanje. Najranije odbijanje diskriminacije, barem u duhovnim oblastima, se spominje još u doba Bhagavada Gite, koja tvrdi da čak i njima (zajedno sa ženama i prezrenim strancima) **nije** zabranjeno prosvjetljenje.

Bilješke
--------

1. 1 2  BBC News Article: *Low-caste Hindus adopt new faith*, pristip 15. okt. 2006.
2. ↑  Mendelsohn, Oliver & Vicziany, Maria, "The Untouchables,Subordination, Poverty and the State in Modern India", Cambridge University Press, 1998

Vanjske veze
------------

***Dalit*** na Wikimedijinoj ostavi

* International Dalit Solidarity Network (IDSN)
* National Campaign on Dalit Human Rights Arhivirano 2020-06-29 na Wayback Machine-u
* Dalit Network Netherlands
* Short Movie on Life in Dr.Babasaheb Ambedkar Arhivirano 2007-11-13 na Wayback Machine-u
* **Anti-Caste Information Page** Arhivirano 2006-04-22 na Wayback Machine-u On caste, communalism, and class struggle.
* VHP's fight against castism
**Tsiribihina** je velika rijeka na jugozapadu Madagaskara duga 200 km, koja uvire u u Mozambički kanal.

Geografske karakteristike
-------------------------

Porječje rijeke *Tsiribihine* je treće po veličini u Madagaskaru, ali je po količini voda na drugom mjestu, odmah iza porječja rijeke Betsiboka. *Tsiribihina* nastaje spajanjem rijeka Sakeni i Mania, u močvarnoj dolini Betsiriri, na visini od oko 100 m kod mjesta Ankazondrigitra. Nakon tog teče u pravcu sjevera nekih desetak kilometara i kod mjesta Anosimena, prima svoju najveću pritoku sa desne strane rijeku Mahajilo. Nakon tog naglo zavija i teče u pravcu zapada preko masiva Bemaraha (400 m) uskim zavojitim kanjonom dugim 15 km. Nakon izlaska iz kanjona na obalnu ravnicu, potpuno mjenja karakter, - sporo teče u vrlo širokom koritu (na pojedinim mjestima 4 – 5 km), jako meandrira i ima brojna jezera i mrtve rukavce. Za velikih kiša, često plavi i uzrokuje velike nevolje farmama uz njene obale

Karta rijeka Madagaskara (Tsiribihina je na karti lijevo)
Nakon što prođe gradić Belo, Tsiribihina uvire u Mozambički kanal 50 km sjeverno od grada Morondava u velikoj delti širokoj 35 km.

Rijeka je plovna gotovo cijelom svojom dužinom do kanjona u masivu Bemaraha.

Pogled na deltu Tsiribihine iz aviona
Ukupna duljina rijeke *Tsiribihina* je oko 200 km, a površina njena sliva iznosi 49 800 km². Njena najveća pritoka Mahajilo dug je 260 km.

Svakih pet godina malgaški narod Sakalava okupi se kod mjesta Belo, na obalama rijeke kako bi proslavili obred **Fitampoha** (*pranje kraljevskih relikvija*). Za vrijeme ovog rituala prisjećaju se na duhove svojih predaka i drevnih kraljeva.

Povezano
--------

* Rijeke Madagaskara

Bilješke
--------

1. 1 2  M. Aldegheri: Rivers and streams on Madagascar, na portalu google books (pristupljeno: 6. 9. 2011.)

Vanjske veze
------------

* Tsiribihina, Topos Rivières, na portalu madamax.com Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u ()

***Tsiribihina (Madagaskar)*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Rijeke Madagaskara |
| --- |
| Sliv Masiva Ambre | Irodo • Saharenana • Besokatra |  |
| Sliv Masiva Tsaratanana | Sjeverni Mahavavi • Sumbiruno • Maevarano • Bemarivo |
| Istočni sliv | Mananara • Mangoro (Onive) • Rianila • Maningori • Mananjari |
| Zapadni sliv | Sofia (Mangarahara • Anjoboni • Bemarivo) • Mahajamba • Betsiboka (Ikopa • Mananara) • Južni Mahavavi • Manambolo • Tsiribihina (Sakeni • Mania • Mahajilo) • Mangoki (Matsiatra • Mananantanana • Zomandao) • Onilahi |
| Južni sliv | Linta • Menarandra • Mandrare |
**Elija Kapitolina** (latinski: , punim imenom *Colonia Aelia Capitolina*) je bio rimski grad podignut na ruševinama Jeruzalema.

Jeruzalem je razoren nakon opsade grada 70. godine. Šest decenija nakon tog događaja je nekadašnji glavni grad Judeje ostao nenastanjen, a što je Hadrijanu upalo u oči tokom njegovih putovanja po Istoku. Stoga je odlučio tamo sagraditi novi grad; kada je oko 130. izgradnja Jevreji su se nadali da će se moći vratiti i obnoviti svoje i vjerske druge institucije. Međutim, kada se doznalo da Hadrijan tamo namjerava naseliti svoje veterane, to je dovelo do provale nezadovoljstva i znatno pomoglo izbijanju Bar Kohbinog ustanka.

Eusebije opisuje razaranja nakon gušenja jevrejskog ustanka: 

> Tako zapusteše jevrejski gradovi. Niko od starih žitelja ne ostade, a na njihovo mesto dođoše strani narodi. Tu je zatim podignut rimski grad sa drugim imenom; njega su zvali Elija u čast imperatora Elija Adrijana.
> 
> – Eusebije

Nakon što je ustanak ugušen, Hadrijan je izričito - pod prijetnjom smrtne kazne - zabranio Jevrejima povratak u grad, s izuzetkom svetkovine Tiša beav. Grad je umjesto toga sagrađen po rimskom planu i u njemu su podignuti hramovi grčkim i rimskim božanstvima. Nije bio utvrđen, ali je u njemu bio stalni garnizon X legije. Naziv Elija Kapitolina se održao nekoliko vijekova, tako da su Arapi na početku islamskog perioda za grad koristili naziv Iliyā' (إلياء).

Izvori
------

1. ↑  Eusebije, Istorija crkve (scribd)

Vanjske veze
------------

* Detailed description (including map) of the city of Aelia Capitolina
* Pictures of the cave where it is believed by Christians that Jesus was buried and from which it is believed he resurrected and a picture of the remains of the walls of the Temple of Venus previously constructed on that site by the Emperor Hadrian

31°46′32″N 35°13′52″E﻿ / ﻿31.7756894°N 35.2310407°E﻿ / 31.7756894; 35.2310407
**Bista** (od francuskog: *buste* iz talijanskog: *busto* od latinskog *bustum* - 
grob) ili **poprsje** je skulpturalni trodimenzionalni prikaz 
gornjeg dijela ljudskog tijela - torza, najčešće glave, vrata, sa ramenima i prsima. ili jednostavnije rečeno to je plastični portret gornjega dijela ljudskoga tijela.

Biste se izrađuju od različitih materijala; mramor, metal, drvo, glina i sl.). Donji dio biste je najčešće ravno odsječen i 
postavljen na kvadratno ili okruglo postolje.

Historija
---------

Prve biste klesali su Grci za helenizma; za srednjeg vijeka biste se koriste kao arhitektonska dekoracija (portali) i zlatarstvu, na taj način izrađeni su brojni relikvijari svetaca.

Od renesanse biste postaju redoviti predmet skulptorskog rada.

Povezano
--------

* Herma
* Portret

Galerija
--------

* Perikle (mramor) rimska replika grčkog originala oko 430. pne.*Perikle* (mramor) rimska replika grčkog originala oko 430. pne.
* Carica Vibija Sabina (oko 130)*Carica Vibija Sabina* (oko 130)
* Karlo Veliki (zlato Katedrala u Aachenu riznica 14. vijek)Karlo Veliki (zlato Katedrala u Aachenu riznica 14. vijek)
* Giuliano de' Medici - Andrea del Verrocchio (terakota, 1475. - 85.)*Giuliano de' Medici* - Andrea del Verrocchio (terakota, 1475. - 85.)

Vanjske veze
------------

***Bista*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Poprsje* ()
**Desanka Beba Lončar** (Beograd 28. april 1943.) je jugoslovenska glumica.

Upisala je romanistiku na Filozofskom fakultetu u Beogradu. Još kao učenica je izabrana na konkursu RTB za spikerku dečjih emisija, nakon čega je usledio početak filmske karijere.

Na filmu se prvi put pojavila sa 17 godina u Devetom krugu Francea Štiglica, a zatim postiže veliki uspeh sa filmom Ljubav i moda (Lj. Radičević, 1960). Glumila je glavne i sporedne uloge u filmovima Dvoje (Aleksandar Petrović, 1961), Dr (Soja Jovanović, 1962), Lito vilovito (O. Gluščević, 1964).

Uloga vikinške princeze u britansko-jugoslovenskoj koprodukciji Dugi brodovi (Dž. Kardif, 1964) odvodi je u Rim, gde se i nastanjuje 1965. Narednih godina glumila je u više koprodukcijskih projekata sa Jugoslavijom. Nastupala je u mnogim filmovima šarenog zabavnjačkog žanra komercijalnog tipa, nakon čega se vratila jugoslovenskoj kinematografiji u filmovima Pakleni otok (V. Tadej, 1979) i Drugarčine (Mića Milošević, 1979). Poslednji put je glumila 1982. u italijanskom filmu Kuća prokletih (*La Villa delle anime maledette*).

Dugo je bila u braku sa Josipom Radeljakom, od koga se razvela 1994. Ima sina Lea. Beba danas živi na Dorćolu, sa Stevanom Marinkovićem Knićaninom, koga poznaje ceo život.

Izabrana filmografija
---------------------

* *Ljubav i moda* (1960) (kao Desanka Lončar) - Sonja Ilić
* *Deveti krug* (1960) (kao Desanka Lončar) - Magda
* *Dr* (1962) - Slavka Cvijović
* *Dugi brodovi* (Long Ships) (1963) - Gerda
* *Lito vilovito* (1964)
* *Signore & signori* (1966)
* *Pakleni otok* (1979)

Vanjske veze
------------

* Beba Lončar na sajtu IMDb
* Intervju za NIN Arhivirano 2007-03-13 na Wayback Machine-u

***Beba Lončar*** na Wikimedijinoj ostavi
Stolica kraljice Jelene
 **Stolica kraljice Jelene**  pronađena je u Donjoj Bukovici kod Konjica, Bosna i Hercegovina. Spomenik potiče sa kraja XIV stoljeća. Danas se nalazi u Botaničkoj bašti Zemaljskog muzeja u Sarajevu.

Selo Bukovica udaljeno je oko 4 km sjeverno od ruševina srednjovjekovnog grada Bokševca, odnosno Bukovca. Na području Donje Bukovice, odnosno zaseoka Dolac, Đoko Mazalić i Ante Kućan su 1953. godine pronašli stolicu, za koju su tada pretpostavili da je imala funkciju nadgrobnika.

Nacionalni spomenik
-------------------

Stolica je dio zbirke od 33 kamena spomenika iz srednjeg vijeka sa teritorije Bosne i Hercegovine. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 26. juna 2019. godine, donijela je odluku da se zbirka proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Amir Pašić (predsjedavajući), Goran Milojević i Radoje Vidović.

Opis
----

Dimenzije: 

* sjedište 70 cm x 60 cm x 50 cm
* naslon: (visina) 90 cm x (širina) 60 cm x (debljina) 30 cm
* ukupna visina 135 cm

Klesana je od jednog komada krečnjaka. Sjedište joj je oblika istokrakog trapeza, koji je sa prednje strane koso zasječeno, da se noge mogu „podviti". Naslon za leđa je gotovo vertikalan i završava se krovom od dvije kose plohe. Pozadina stolice nije ravna, nego je prema sredini svoje visine blago koso izbočena. U cjelini gledana, stolica je u svom zadnjem dijelu duža.

Naslon je sa prednje strane ukrašen predstavom drveta života, a s lijeve i desne bočne strane uklesane su ljudske figure. Na lijevoj strani prikazan je ženski lik sa bosanskom kraljevskom krunom na glavi, za koji se smatra da predstavlja upravo kraljicu Jelenu. Na desnoj strani naslona prikazan je muški lik s mačem u rukama, figura nema kraljevskih obilježja, međutim mač kao simbol vlasti sugeriše da se radi o kraljevskom sucu ili dostojanstveniku.

### Epitaf i tumačenja

Na krovnoj plohi sa lijeve strane je uklesan natpis, pisan srednjovjekovnom bosanskom epigrafskom ćirilicom. U transkripciji glasi:

> Si (j)e grob Pavlovića Ivana.
> 
> 

Bukovica i okolina spadali su u takozvanu ‘Kraljevu zemlju’, zbog čega i ta okolnost ide u prilog pretpostavci o pripisivanju ove stolice kraljevskoj porodici. Kamena stolica iz Bukovice najvjerovatnije je bila vladarsko prijestolje Jelene Grube, jedine samostalne kraljice koja je vladala Bosnom, nakon smrti svoga supruga kralja Dabiše (1395.-1398.)

Ime Ivana Pavlovića spominje se samo u lokalnoj predaji kao gospodar Bukovice.