Klimatske promjene tijekom zadnjih 65 milijuna godina. **Paleocensko–eocenski toplotni maksimum** (PETM) se primjećuje u naglom padu temperature nakon istog na grafu.
Najekstremnija promjena na Zemljinoj površini tijekom Kenozoika dogodila nakon prijelaza Paleocena u Eocen, tj. prije negdje otprilike 55.0 millijuna godina. Ovaj događaj se naziva **Paleocensko–eocenski toplotni maksimum** (skraćenica **PETM**), a poznat je i pod nazivom **Eocenski toplotni vrhunac** (**ETM1**) te se tijekom tog razdoblja odigrao neobično brz i velik skok globalnog zatopljenja, velike promjene u ekosustavu i veliko narušavanje reda ugljikovog ciklusa. 

Globalna temperatura tada je porasla za čak 6 °C u vremenskoj rasponu od samo 20,000 godina. To je otprilike 0.0003 °C godišnje. Mnoge bentoske foraminifere i kopneni sisavci su izumrli, ali su se pojavili i mnogi moderni sisavci, kao što su krave, konji i primati.  Neke vrste, kao što su bube, pauci i skakavci, su se smanjili tijekom tog toplotnog porasta. Oceani su u tom razdoblju postali kiseliji za 0,4 stupnja na 14-stupanjskoj pH ljestvici te time postali nepogodniji za razne morske vrste. Ovaj događaj se povezuje sa svjetskim nalazištima ugljikovog stabilnog izotopa δ13C te rastapanjem karbonata smještenog u svim oceanskim uvalama. Kasnija promatranja navode na zaključak da se dogodilo masovno ispuštanje ugljika osiromašenog od ugljika 13 u hidrosferu ili atmosferu na početku PETM-a. Nedavno, znanstvenici su počeli istraživati utjecaj ugljikovog-dioksida na Zemljinu temperaturu. 

Prema nekim procjenama, neobično snažna vulkanska aktivnost je tada izbacila višak magme u sedimente bogate ugljikom, te tako pruzročila izbacivanje metana u atmosferu, koji su pak prouzročili globalno zatopljenje. Druga mišljenja navode kako se mali komet ili asteroid sudario sa Zemljom i prouzročio porast ugljika te time i toplotno razdoblje koje je trajalo 100,000 do 150,000 godina. Nekoliko milijuna godina kasnije, temperatura se opet stabilizirala i smanjila, te dovela do razdoblja koje se zove "Eocenski optimum".

Izvori
------

1. ↑  Katz, M. E.; Pak, D. K.; Dickens, G. R.; Miller, K. G. (1999). "The Source and Fate of Massive Carbon Input During the Latest Paleocene Thermal Maximum". Science 286 (5444): 1531.
2. ↑  Revkin, Andrew C. (27. prosinca 2005). „*Past Hot Times Hold Few Reasons to Relax About New Warming*". New York Times. Pristupljeno 5. ožujka 2012.
3. ↑  Nuwer, Rachel (16. listopada 2011). „*Climate Change Is Shrinking Species, Research Suggests*". New York Times. Pristupljeno 5. ožujka 2012.
4. ↑  HINA (02-03-2012). „*Svjetski oceani sve kiseliji*". Nacional. Arhivirano iz originala na datum 2012-03-06. Pristupljeno 05-03-2012.
5. ↑  Revkin, Andrew C. (28. ožujka 2008). „*‘Tipping Points’ and the Climate Challenge*". New York Times. Pristupljeno 5. ožujka 2012.
6. ↑  Rincon, Paul (17. lipnja 2003.). „*Mammals' lucky space impact*". BBC news. Pristupljeno 5. ožujka 2012.
7. ↑  „*Paleocene–Eocene Thermal Maximum*". Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 5. ožujka 2012.

Vanjske poveznice
-----------------

* Nova nalazišta otkrivaju polagani oporavak od ekstremne epizode globalnog zatopljenja prije 55 milijuna godina, PhysOrg.com, 2005.
* Dan kada je more stalo, Tom Yulsman, Washington Post, 1998.
* Veliko otkriće globalnog zatopljenja, Peter C. Lippert, 2008.
* Veliko zatopljenje u Eocenu daje uvid u globalno zatopljenje Arhivirano 2012-03-05 na Wayback Machine-u Thomas, Ellen, 2006.