recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Andrij Volodimirovič Parubij** (ukr. *Андрій Володимирович Парубій*; 31. januar 1971 - ) je ukrajinski nacionalistički političar, najpoznatiji kao jedna od ključnih ličnosti za vrijeme euromajdanskog prevrata, odnosno u prvim mjesecima sukoba sa proruskim separastima.

Parubij se politikom počeo baviti pred kraj postojanja SSSR-a, kao jedan od pobornika tada proskribiranog ukrajinskog nacionalizma, odnosno pokreta za nezavisnost. Istakao se kao jedan od njegovih najradikalnijih aktivista, a godine 1991. je zajedno sa Olegom Tjahnibokom osnovao Socijal-nacionalnu partiju Ukrajine (SNPU) koja se, s obzirom na ikonografiju i program, često navodi kao neonacistička. Od 1998. je vodio Patriot Ukrajine, paravojne formacije SNPU. 

Godine 2004. je napustio SNPU i Patriot Ukrajine, te je bio jedan od najistaknutijih sudionika Narančaste revolucije. Godine 2007. je pak postao jedan od vodećih ličnosti Naše Ukrajine, stranke koju je vodio tadašnji pro-zapadni predsjednik Viktor Juščenko. Početkom februara 2012. je tu stranku napustio i priključio se Batkivščini koju je vodila Julija Timošenko. 

Od decembra 2013. do februara 2014. je Parubij bio na čelu euromajdanskih demonstracija, odnosno koordinirao tzv. "zaštitne snage" demonstranata. Nakon prevrata je postavljen na čelo Savjeta nacionalne bezbjednosti i obrane Ukrajine, tijela koje je, između ostalog, koordiniralo aktivnosti ukrajinske vojske, policije i bezbjednosnih službi protiv pobunjenika.

Na to je mjesto 7. augusta 2014. podnio ostavku, koju nikada nije objasnio, rekavši "da se to ne čini u ratu". U septembru 2014. je, pred jesenske izbora za Radu postao jedan od osnivača stranke Narodni front, koja okuplja "jastrebove" u ukrajinskoj vladi.

Izvori
------

1. ↑  Turchynov becomes secretary of Ukraine's NSDC, Interfax-Ukraine (December 16, 2014)President Poroshenko decides to appoint Turchynov Ukraine's NSDC secretary – source, Interfax-Ukraine (16. XII 2014)

Vanjske veze
------------

***Andrij Parubij*** na Wikimedijinoj ostavi

* official website Arhivirano 2011-01-18 na Wayback Machine-u
**Phillips Academy** (*Akademija Phillips*) (također poznata pod nazivima **Phillips Andover**, **Andover** ili skraćenici **PA**) je gimnazija - internat smještena u gradu Andover u američkoj državi Massachusetts, 40 km sjeverno od Bostona.

Ime je dobila po političaru Samuelu Phillipsu Junioru, koji ju je osnovao 1778. godine. Tradicionalno je služila za pripremu učenika za kasnije studiranju na Yaleu. Među njenim učenicima su se nalazile mnoge znamenite ličnosti, kao i dva američka predsjednika - George H.W. i njegov sin George W. Bush. Godine 1973. je u sebe inkorporirao Abbot Academy, dotadašnji ženski internat.

Eksterni linkovi
----------------

***Phillips Academy*** na Wikimedijinoj ostavi

* Phillips Academy home page
* Boarding School Profile: Phillips Academy Andover
* A History of Andover - From andoverma.gov Arhivirano 2010-09-17 na Wayback Machine-u
* The Phillipian
* WPAA Arhivirano 2006-10-23 na Wayback Machine-u
* Andover Crew
* Andover Summer Session
* Secondary Private Boarding School Information
* Robert S. Peabody Museum of Archaeology
* The Drama Lab- Phillips Academy Student Theatre Arhivirano 2012-07-15 na Wayback Machine-u
Pneumatski moment ključ za stezanje vijaka.
Dijelovi pneumatskog moment ključa za stezanje vijaka.
**Pneumatski motor** je pneumatski rotacijski izvršni uređaj kojima se ostvaruje kontinuirano kružno gibanje vratila. U odnosu na kompresore, u motorima se vrši suprotna pretvorba energije (pretvorba energije tlaka zraka u mehanički rad). Konstrukcija motora i kompresora je slična, a ponekad jednaka, tada se isti stroj može koristiti kao motor i kompresor. Kod nekih konstrukcija motora je smjer vrtnje proizvoljan, a promjena smjera se postiže promjenom priključka za stlačeni zrak. U pneumatske pogonske strojeve ubrajaju se:

* klipni pneumatski motori (aksijalni i radijalni),
* lamelni pneumatski motori,
* zupčasti pneumatski motori,
* vijčani pneumatski motori,
* zračne turbine,
* koračni pneumatski motori.

Pneumatski klipni motor
-----------------------

Kod pneumatskih klipnih motora često se ne koriste ventili, nego se raspodjela zraka ostvaruje putem upravljačke ploče (obično ima raspor u obliku polumjeseca). Moguća je vrtnja u oba smjera. Omjer mase i snage ovih motora je relativno nepovoljan, odnosno mali, a volumetrički gubici su mali. Postižu snagu od 1 do 20 kW, uz brzinu vrtnje od 500 do 5000 okr/min.

Kod aksijalnih pneumatskih klipnih motora pretvaranje pravocrtnog gibanja klipa u kružno gibanje vratila ostvaruje se nagibnom ili oscilirajućom pločom (aksijalni ekscentar).

Radijalni pneumatski klipni motori imaju vanjski mirujući ekscentar po kojem se kližu klipovi koji rotiraju zajedno s blokom motora.

Pneumatski lamelni motor
------------------------

Kod pneumatskog lamelnog motora, rotor se postavlja ekscentrično u odnosu na stator. Zrak je zarobljen u prostoru između lamela, površine rotora i površina statora (cilindar i 2 bočne površine). Ponekad se i kod lamelnih motora koriste dvije radne komore i centralni položaj rotora. Neke izvedbe imaju na sredini hoda dodatni otvor za odzračivanje. Uobičajene brzine vrtnje su od 6000 do 30 000 okr/min. Omjer snage i mase ovih motora je relativno velik.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2013-07-18 na Wayback Machine-u "Pneumatika i hidraulika" Radoslav Korbar, Veleučilište u Karlovcu, www.vuka.hr, 2007.
**Razmjena zarobljenika** u najširem smislu označava proces prilikom koga dvije međusobno sukobljene grupe ljudi istovremeno, i u skladu s međusobno postignutim dogovorom, puštaju ili predaju pripadnike druge strane koje su bili držali u zarobljeništvu, pritvoru ili im na neki drugi način ograničili slobodu kretanja. Postoje razni oblici razmjena zarobljenika, a pod tim pojmom se najčešće podrazumijevaju sporazumi između država, odnosno zaraćenih strana u oružanom sukobu, pri čemu su predmet razmjene ratni zarobljenici. Razmjene se obično vrše nakon završetka sukoba ili uspostave primirja, odnosno kao dio mirovnog sporazuma; nekada se mogu vršiti i tokom samog oružanog sukoba, pri čemu se sam proces razmjene vrši na neutralnom području ili na tzv. ničijoj zemlji uz odgovarajući prekid neprijateljstava. Motivi za razmjenu zarobljenika mogu biti različiti - od nastojanja da se spašavanjem vlastitih zarobljenika pojača moral ili steknu obavještajni podaci, preko nastojanja da se puštanjem neprijateljskih zarobljenika otklone vlastiti logistički i sigurnosni problemi, pa do nastojanja da se stekne propagandna prednost u neutralnoj javnosti.

Razmjene zarobljenika u ratu reguliraju Ženevske konvencije.

Razmjene zarobljenika se mogu odvijati i među stranama koje nisu u formalnom sukobu, za što je možda najbolji primjer hladni rat kada su se na berlinskom mostu Glienicke, koji je dijelio Zapadni i Istočni Berlin, odvijale razmjene osuđenih špijuna i političkih zatvorenika.
Karta Rockford Forest Citysa 1871. godine
**Rockford Forest Citys** iz Rockforda u američkoj državi Illinois su bili jedan od prvih profesionalnih bejzbol klubova. Domaće utakmice su igrali na Agricultural Society Fair Grounds. 

Igrali su samo prvu sezonu lige koju je National Association osnovala 1871. godine. Sezonu su završili s 4 pobjede i 21 porazom. Zvijezda kluba bio je Cap Anson koji će ostvariti daleko uspješniju karijeru s Chicago Cubsima (tada pod nazivom *Chicago White Stockings*).

Rockford, koji je bio najzapadniji od svih klubova NA, imao je ozbiljne financijske probleme zbog troškova prijevoza. Sezonu 1871. je tako završio bez profita, a Anson je odlučio prihvatiti ponudu iz Philadelphije da za 1.250 US$ igra od sljedeće sezone. Klub je zbog toga prestao s radom.

Vanjski linkovi
---------------

***Rockford Forest Citys*** na Wikimedijinoj ostavi

* Rockford Forest Citys 1871 season at Baseball-Reference.com

Literatura
----------

* Wright, Marshall (2000). *The National Association of Base Ball Players, 1857-1870*. Jefferson, NC: McFarland & Co. ISBN 0-7864-0779-4
**Ambohitra** znana i po svom francuskom nazivu **Joffreville**, je grad na sjeverozapadu Madagaskara od 5 000 stanovnika  u *Provinciji Antsiranana* i *Regiji Diana*, administrativni centar *Distinkta Antsiranana II*, koji se nalazi 25 km južno od provincijskog središta Antsiranane. 

*Ambohitra* je danas poznata kao polazni grad za ulaz u *Nacionalni park Montagne d'Ambre / Ambohitra*.

Historija
---------

*Ambohitru* je 1903. osnovao, kao sjedište lokalne administracije, i mjesto za odmor kolonijalnih oficira, francuski pukovnik Joseph Joffre, po kome je dugo nosila ime. Tad su izgrađene prve veće građevine u mjestu zgrade uprave, škola, ambulanta.

Kolonijalna kuća u Ambohitri

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

*Ambohitra* leži na sjevernim obroncima Masiva Ambohitra (1 475), 25 km jugozapadno od provincijskog središta Antsiranane i mora. Gradić ima umjerenu tropsku klimu - s prosječnom temperaturom od 28 °C.

Transport i privreda
--------------------

*Ambohitra* je udaljena 1,076 km od glavnog grada Antananarivo, s kojim je povezan nacionalnim cestama br. 7. i 4 preko Antsiranane.
*Ambohitra* je grad u kome je većina aktivnosti vezana uz proizvodnju azijske trešnje liči, banana i povrća. 

Većina stanovnika *Ambohitre*, njih 90 % bavi se poljoprivredom, a 8 % bavi se stočarstvom, u industriji upravi i uslugama radi 2 % stanovnika.

Na udaljenosti od desetak kilometaram u pravcu juga nalazi se *Nacionalni park Montagne d'Ambre / Ambohitra*, sa brojnim ugaslim vulkanskim kraterima, planinarskim jezerima i slapovima.

Bilješke
--------

1. 1 2  The Commune Census of by the Ilo program of Cornell University (pristupljeno: 24. 8. 2011.)
2. ↑  Joffreville na portalu Tout Madagascar (pristupljeno: 19. 9. 2011.) Arhivirano 2011-10-16 na Wayback Machine-u (`fr`)
3. ↑  „ILO census data". Cornell University. 2002. Pristupljeno 13. 02. 2008.

Vanjske veze
------------

* Visit Joffreville Ambohitra, na portalu Nord Audley Travel (`en`)
Crno more danas (svijetloplavo) i Crno more godine 5600. pne. prema Ryanovim i Pitmanovim teorijama
**Teorija o potopu Crnog mora** je naziv za hipotezu prema kojoj je današnje Crno more nastalo kada se slatkovodno jezero nastalo povlačenjem ledenjaka nakon posljednjeg ledenog doba naglo napunilo slanom vodom iz Mediterana kroz Bospor.

Iako se ta hipoteza prvi put pojavila u *New York Timesu* u decembru 1996, prvi dokazi u prilog njoj su objavljeni od strane Williama Ryana i Waltera Pitmana, geologa sa Univerziteta Columbia godine 1998.

Ryan i Pitman špekuliraju kako je potop, koji se po njihovoj procjeni dogodio oko 5600. pne. izazvao migracije u Panonsku nizinu te doprinio širenju neolitske kulture po Evropi. Neki ga nastoje objasniti i kao inspiraciju za brojne mitove i legende o Velikom potopu te biblijsku priču o Noinoj arci.

Poveznice
---------

* Zanklijska poplava

Vanjski linkovi
---------------

* Why the Black Sea is not the Site of Noah's Flood by G. R. Morton Arhivirano 2006-09-03 na Wayback Machine-u
* Press release June 14, 2002, concerning Abrajano's report in *Marine Geology,* 2002
* The Great Atlantis Flood Theory, 2003, presents an alternative model of the Black Sea deluge.
Koordinate: 43°46′10″N 11°15′22″E﻿ / ﻿43.769315°N 11.256174°E﻿ / 43.769315; 11.256174

Palazzo Vecchio.
**Palazzo Vecchio** (fonetski: [palaco vekio]); italijanski za "Stara palača") je gradska vijećnica Firence u centralnoj Italiji. Ova masivna romanička, krenelirana utvrđena palača se smatra jednom od najimpresivnijih gradskih vijećnica Toskane. Ona dominira nad trgom Piazza della Signoria te sadrži kopiju Michelangelovog *Davida* kao i niz vrijednih kipova u obližnjoj Loggia dei Lanzi, što je čini jednom od najimpresivnijih i najvažnijih javnih objekata u Italiji.

Prvotno se nazivala *Palazzo della Signoria*, prema Sinjoriji Firence, vladajućem organu Firentinske Republike. Kasnije je dobivala druga imena *Palazzo del Popolo* (Narodna palača), *Palazzo dei Priori* (Priorska palača) i *Palazzo Ducale* (Vojvodska palača), u skladu s političkim promjenama. Sadašnje ime je dobila kada su Medicijevi svoju vojvodsku rezidenciju premjestili preko rijeke Arno u Palazzo Pitti.

Vanjske veze
------------

***Palazzo Vecchio*** na Wikimedijinoj ostavi

* Musei dei Ragazzi di Firenze - Interactive workshop, guided tour, animated tour at Palazzo Vecchio - institutional website Arhivirano 2018-12-21 na Wayback Machine-u
* Satellite image from Google Maps
* Palazzo Vecchio, Florence virtual reality movie and pictures
* Excavation at Palazzo Vecchio Arhivirano 2008-03-13 na Wayback Machine-u Urban Archaeology in Florence

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 125014958
* LCCN: n95094895
* ISNI: 0000 0001 2247 9559
* GND: 4223244-2
* SUDOC: 13667433X
* BNF: cb177414862 (podaci)
* BIBSYS: 90727153
* ULAN: 500214637
* CiNii: DA06305146

 |
Oblast Paropamisada je bila smještena istočno od Baktrije i sjeverno od Arahozije.
**Paropamisadi** grčki: ) or **Paropamisus** grčki: ) je bilo drevno grčko ime za oblast Hindukuša u današnjem istočnom Afganistanu, o gradova Kabul i Kapisa (suvremeni Bagram).

Historija Paropamisada
----------------------

Prema drevnim budističkim tekstovima, Mahadžanapada Kamboja se sastojala od teritorija Paropamisa i pružala na jugozapad, do Rajauria i jugozapadnog Kašmira. Oblast je došla pod ahemenidsku vlast krajem 6. vijeka pne. bilo pod vladavinom Kira Velikog ili Darija I.

320-ih godina pne. je Aleksandrovim osvajanjem Perzijskog Carstva započeo helenistički period i u Paropamisadima. Grčki izraz Παροπαμισάδαι ili Παροπαμισσός se u grčkoj literaturi koristio da opiše osvajanja Aleksandra te osvajanja grčko-baktrijskih i indo-grčkih kraljeva od 3. do 1. vijeka pne.

Nakon Aleksandrove smrti vlast je preuzelo Seleukidsko Carstvo, koje ga je 305. pne. predalo indijskoj Maurijskoj dinastiji. Kada su 185. pne. pali Maurijci, Grko-Baktrijci pod kraljem Demetrijem I su zauzeli zapadni dio Maurijskog Carstva (uključujućči e), te je postalo dio eutidemitskog Indo-Grčkog Kraljevstva. Eukraditi su zauzeli oblast nakon smrti Menandra , ali su ga oko 125. pne. izgubili u sukobu s Yuezhima ili Toharima.
**Carica Gao Ying** (**高英**, ? -518) je bila carica kineske/Xianbei države Sjeverni Wei, odnosno druga supruga cara Xuanwua. Bila je u srodstvu sa carem, prije nego što je postala konkubina, ali je s vremenom stekla status supruge. Njen ujak Gao Zhao je postao jedna od najmoćnijih osoba na dvoru i kineski historičari mu pripisuju smrt Xuanwuove prve supruge carice Yu 507. i njenog sina Yuan Changa (元昌) 508. Nakon toga je Gao Ying postala carica, a kineski je historičari opisuju kao izuzetno ljubomornu ženu. Caru je rodila kćer i sina koji nije preživio djetinjstvo. Kada je careva konkubina Supruga Hu rodila sina Yuan Xua (元詡), car se trudio da novorođenče zaštiti od carice. Car je umro 515. a ubrzo nakon toga je u dvorskom puču svrgnut Gao Zhao. Supruga Hu je dobila status carice majke i natjerala Gao Ying da postane budistička redovnica. Međutim, tri godine kasnije ju je zbog tumačenja astrologa dala pogubiti.

| Kineska carska porodica |
| --- |
| Prethodi: **Carica Yu**  |  **Carica Sjevernog Weija** 508–515 | Slijedi: **Carica Hu**  |
**Carica Chen Yueyi** (陳月儀) (565?-650?), kasnije budistička redovnica s imenom **Huaguang** (華光), bila je konkubina cara Xuana, vladara kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Zhou. Otac joj je bio Chen Shanti (陳山提), sluga generala Erzhu Zhaoa, koji je nakon njegovog poraza prešao u službu generala Gao Huana, osnivača dinastije Sjeverni Qi, te napredovao u službi i nakon što je tu dinastiju 577. pokorila dinastija Sjeverni Zhou. Dvije godine kasnije Chen Yueyi je odabrana za priležnicu cara Xuana; on je iste godine formalno abdicirao u korist svog malodobnog sina Jinga, ali preuzeo titulu umirovljenog cara i uz svoju redovnu suprugu Yang Lihua imenovao caricama Chen Yueyi i još dvije priležnice - Weichi Qifan i Yuan Leshang. Situacija u kojoj je Sjeverna Kina imala četiri carice nije dugo potrajala; Xuan je sljedeće godine umro, a regent postao Yang Jian, koji je 581. formalno preuzeo prijestolje osnovavši dinastiju Sui. Chen Yueyi je tada postala budističkom redovnicom. Doživjela je izuzetno duboku starost, nadživjevši dinastiju Sui; dva izvora navode da je još uvijek bila živa u doba cara Taizonga od Tanga (626 - 649).

Izvori
------

1. ↑  Članak na kineskoj Wikipediji zh:陳月儀 navodi da je umrla 650, ali ne navodi izvor.
**Carica Chu Lingyuan** (褚靈媛) (384–436), formalno **Carica Gongsi** (恭思皇后), bila je posljednja kineska carica iz dinastije Jin, odnosno supruga cara Gonga (Sima Dewen), posljednjeg cara dinastije.

Bila je u rodu sa caricom Shuanzi, suprugom cara Kanga. Za supruga se udala u vrijeme vladavine njegovog mentalno retardiranog brata cara Ana. Rodila mu je dvije kćeri - princezu Sima Maoying i princezu Fuyang. Godine 419. je postala caricom nakon Anove smrti. Međutim, u to vrijeme je kao regent svu vlast imao Liu Yu, koji je već sljedeće godine natjerao Gonga da abdicira kako bi sam postao car i osnovao dinastiju Liu Song. Muž joj je dobio titulu princa od Linglinga, odnosno leno gdje je zajedno sa mužem sve vrijeme brinula o tome da će biti otrovana od novog cara. U jesen 421. muž joj je ubijen. Poslije toga je kćer udala za princa Liu Yifua, budućeg cara, koji je, pak ubijen u dvorskom puču 424. 

| Kineska carska porodica |
| --- |
|
| Prethodi:**Carica Wang Shen'ai** | **carica dinastije Jin (265-420)**419–420 | Slijedi:**Nema (dinastija uništena)** |
| **carica Kine (Južna)**419–420 | Slijedi:**Carica Sima Maoying od Liu Songa** |
|
| Prethodi:**Yao Hongova carica Kasnijeg Qina** | **carica Kine (Henan)**419–420 |
**Ali ibn Jahja al-Armani** (*Ali ibn Yahya al-Armani*; ? - 863) bio je muslimanski vojskovođa u službi Abasidskog Kalifata. Prvi put se spominje 840. kada je imenovan za guvernera Egipta

Kasnije je imenovan komandantom vojne granice Kalifata u Kilikiji Cilicia (*al-thughur as-Sha'miya*) zadužen za obranu od Bizantinaca. Bio je prvi emir Tarza koji je pokazivao sklonost prema nezavisnosti od centralne vlasti, koja je upravo u njegovo vrijeme počela slabiti. Odatle je poduzeo niz pljačkaških pohoda preko gorja Taurus u bizantsku Anadoliju - 851, 852, 853, 856, 859. i 860. godine Godine 862. je imenovan guvernerom Armenije, a sljedeće godine je poginuo u borbi s Bizantincima.

Literatura
----------

1. ↑  Gordon (2001), p. 207 (Note #25)
2. ↑  Hild & Hellenkemper (1990), pp. 48–50
3. 1 2  Hild & Hellenkemper (1990), p. 50

Sources
-------

* Gordon, Matthew (2001). *The breaking of a thousand swords: a history of the Turkish military of Samarra, A.H. 200–275/815–889 C.E.*. State University of New York Press. ISBN 978-0-7914-4795-6.
* Hild, Friedrich; Hellenkemper, Hansgerd (1990) (njemački). *Tabula Imperii Byzantini, Band 5: Kilikien und Isaurien*. Vienna: Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften. ISBN 3-7001-1811-2.
**Roraima** (engleski: *Mount Roraima*; španjolski: *Monte Roraima* [ˈmonte roˈɾaima]; portugalski: *Monte Roraima* [ˈmõtʃi ʁoˈɾajmɐ]), znana i kao **Tepuy Roraima** i **Cerro Roraima**, najviši je tepui plato u sklopu lanca Sierra de Pacaraima u Južnoj Americi. Plato je prvi put opisan još 1595. godine od strane britanskog istraživača Sir Waltera Raleigha tokom njegove ekspedicije. Vrh platoa, površine 31 km2, okružen je, sa svih strana, uzvisinama visine 400 metara. Roraima također služi kao trostruka prirodna granica između Venezuele (85%), Brazila (10%) i Gvajane (5%). 

Roraima se nalazi u sklopu Gvajanskog štita u jugoistočnom dijelu NP Canaima i predstavlja najviši vrh Gvajanske visoravni. Planine u sklopu ovog nacionalnog parka smatraju se nekima od najstarijih geoloških formacija na Zemlji, a stare su oko dvije milijarde godine, iz perioda prekambrija. 

Najviši vrh Gvajane i najviši vrh brazilske savezne države Roraime nalaze se na ovom platou, mada i Brazil i Venezuela imaju više vrhove na drugim lokacijama. Najviši vrh platoa, El Maverick, nalazi se na jugu i u cijelosti pripada Venezueli.

***Roraima (tepui)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 154777132
* LCCN: n81035115
* NDL: 00629476
* NKC: ge799862

 |
**Aminta II** (grčki: *Ἀμύντας Βʹ*) je bio kralj Makedonije s početka 4. vijeka pne. o čijem identitetu i vladavini postoji spor među historičarima.

Najraniji antički izvori spominju kako je Aminta bio sin Filipa ili Menelaja, braće kralja Perdike II. (Thuc. ii. 95.) Svog oca je naslijedio kao vazalni vladar tzv. Gornje Makedonije, a odakle je uz pomoć tračkog vladara Sitalka bezuspješno godine 429. pne. pokušao svrgnuti Perdiku, a što je zaustavljeno mirovnim sporazumom Tračana i Perdike (Thuc. ii. 101). Aminta se tada morao zadovoljiti svojim posjedima.

Trideset godina kasnije, godine 399. pne. je ubijen Perdikin sin kralj Arhelaj. To je dovelo do kaosa u državi koji su se odrazili kroz dinastijske sukobe, brojne pretendednte na prijestolje i kraljeve koji su se izredali na prijestolju u kratkom vremenu. Jedno od imena koje se spominje kao vladar 393. pne. jest i Aminta, koji je, prema nekim izvorima, na prijestolje došao ubivši kralja Pauzaniju. 

Antički izvori su nejasni po pitanju je li kralj Aminta II bio stric ubijenog Arhelaja, njegov sin ili je riječ o unuku starog Aminte koji je kasnije postao poznat pod imenom Aminta III. U svakom slučaju, Aminta II je vladao kratko, prije nego što ga je uz ilirsku pomoć svrgnuo novi kralj Argej II.
**Ariel Sharon** (hebrejski: אריאל שרון, rođen kao **Ariel Scheinermann** 27. 2. 1928. – 11. 1. 2014. poznat po nadimku **Arik**) je jedanaesti po redu premijer Izraela, koji se na dužnosti nalazio od marta 2001 do 2006. Poznat je po dugogodišnjoj vojnoj i političkoj karijeri. Osnovao je desničarsku stranku Likud, trenutno najjaču u izraelskom Knesetu, a prije toga je služio preko trideset godina u Izraelskim obrambenim snagama, gdje je dobio činil general-majora i stekao veliku slavu zbog svojih podviga u šestodnevnom ratu godine 1967. i jom kipurskom ratu godine 1973.

Sharon je jedna od najkontroverznijih ličnosti, ne samo u Izraelu, nego i ostatku svijeta. Tokom svoje karijere stekao je reputaciju glavnog izraelskog "jastreba", zdušnog borca protiv terorizma i vatrenog cionista. U međunarodnoj, a pogotovo arapskoj, javnosti, Sharon se smatra jednim od najvećih zlotvora u današnjem svijetu, pri čemu se kao krunski dokaz navodi pokolj u Sabri i Shatili godine 1982, koji je, u vrijeme kada je Sharon bio ministrom obrane, izvršen na libanonskoj teritorijoj okupiranoj od Izraela.

Godine 2000. Sharonov je posjet džamiji Al-Aksi poslužio kao povod za izbijanje Druge intifade i kolaps mirovnog procesa započetog sporazumima iz Osla. Sharon je slijedeće godine izabran za premijera i svoju reputaciju "jastreba" je ispočetka potvrdio tako što je na palestinske samoubilačke napade odgovarao slanjem vojske u Pojas Gaze i Zapadnu obalu, čime je Palestinska samouprava izgubila svaki autoritet. Pod njegovom vlašću je Izrael po prvi put u modernoj historiji izgubio veliki dio simpatija u svjetskoj javnosti, pogotovo kada se njegova politika počela povezivati s Georgeom W. Bushom i njegovim Ratom protiv terorizma.

Dijelom kao posljedica svih tih procesa, dijelom potaknut od strane Bushove vlade, Sharon je postepeno počeo zauzimati nešto umjereniji stav i pristajati na bolne kompromise koji su ranijim vladama bili nezamislivi. Tako je bio glavni inicijator napuštanja židovskih naselja, a potom i izraelskog vojnog povlačenja iz Gaze, zbog čega je po prvi put postao metom žestokih kritika izraelske desnice. Nakon što je teškom mukom uspio sačuvati vodstvo Likud stranke od Benjamina Nethanyahua, u novembru 2005. je odlučio napustiti Likud i osnovati novu stranku centra pod nazivom Kadima.

Dana 4. 1. 2006. primljen je u bolnicu zbog teškog izljeva krvi u mozak i većina stručnjaka drži da, čak i ako se oporavi, neće biti u stanju obavljati dužnost. Privremeno ga je zamijenio bivši gradonačelnik Jeruzalema Ehud Olmert. Umro je 11. 1. 2014. godine.

***Ariel Šaron*** na Wikimedijinoj ostavi
**Apije Klaudije Pulher** (latinski: *Appius Claudius Pulcher*,APP•CLAVDIVS•P•F•APP•N•PVLCHER) bio je rimski političar i vojskovođa iz doba drugog punskog rata.

Bio je sin Publija Klaudija Pulhera, konzula izabranog 249. pne. Njegova kći Klaudija se godine 217. pne. udala za Pakuvija Kalavija, glavnog magistrata Kapue. Apije je iste godine služio kao edil, a sljedeće godine kao tribun, te je sudjelovao u bitci kod Kane. Zajedno sa Scipionom Afrikancem je komandirao preživjelim trupama koje su se nakon poraza sklonile u Kanusijum. Godine 215. pne. je izabran za pretora i poslan na Siciliju gdje nije uspio spriječiti Sirakuzu da pod novim kraljem Hijeronimom prijeđe na kartaginsku stranu. Godine 212. pne. je izabran za konzula te je zajedno s Kvintom Fulvijem Flakom opsjeo Kapuu. Tada ga je u porazio Hanibal, a Pulher je nedugo nakon toga umro od rana zadobivenih u bitci.

Imao je četiri sina, od kojih su trojica - Apije, Publije i Gaj - postali konzuli, dok je četvrti, Lucije, poznat po sudjelovanju u pohodu na Histre.
**Apije Junije Silan** (*Appius Junius Silanus*, ? - 42)  bio je rimski velikodostojnik iz doba Julijevsko-Klaudijevske dinastije. Za vrijeme cara Tiberije|Tiberija je služio kao konzul godine 28. Četiri godine kasnije je optužen za *maiestas*, ali se uspio spasiti kada je jedan od doušnika promijenio iskaz.

Kada je godine 41. na vlast došao car Klaudije, Silan je služio kao guverner provincije Hispania Tarraconensis. Klaudije ga je opozvao u Rim gdje se oženio za Domiciju Lepidu, majku carice Mesaline. Zahvaljujući tako stečenoj vezi sa carskom porodicom je uživao niz počasti, ali ga je potom počela zavoditi sama Mesalina. Kada ju je zgađeni Silan odbio, ona se povezala sa Narcisom, Klaudijevim sekretarom te su zajedno optužili Silana da namjerava svrgnuti cara. Kao dokaz su naveli da oboje sanjaju Silana kako kuje zavjeru. Za Klaudija je to bilo dovoljno da Silana osudi na smrt.

Silan je prije Domicije Lepide bio oženjen za Emiliju Lepidu, vjerenicu Klaudija. S njom je imao sljedeću djecu:

* Marcus Junius Silanus, konzul 46.
* Lucius Junius Silanus, pretor 48.
* Decimus Junius Silanus Torquatus, konzul 53.
* Junia Calvina, supruga Lucia Vitelija.
* Junia Lepida, supruga Gaja Kasija Longina.

V. također
----------

* Junia (gens)

Napomene
--------

1. ↑  Kasije Dion za njega koristi pogrešno ime **Gaj Junije Silan** (*Gaius Iunius Silanus*).

Izvori
------

* Publius Cornelius Tacitus, *Annales*, iv. 68, vi. 9, xi. 29.
* Gaius Suetonius Tranquillus, *De Vita Caesarum, Claudius*, 29, 37.
* Lucius Cassius Dio Cocceianus, *Rimska historija*, lx. 14.
* *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, William Smith, Editor.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Lucius Calpurnius Piso i Marcus Licinius Crassus Frugi**  |  **Konzul Rimskog Carstva zajedno sa Publijem Silijem Nervom** 28 | Slijedi: **Gaius Fufius Geminus i Lucius Rubellius Geminus**  |
**Aplikacijsko programsko sučelje** (hrvatski), **aplikacijski programski interfejs** (bosanski) ili **aplikacioni programski interfejs** (srpski), kratica **API**, je skup programskih specifikacija koje određuju kako softverske komponente međusobno interagiraju.

Pored pristupa bazama podataka ili računalnom hardveru, kao što su tvrdi disk ili grafičke kartice, API se može koristiti za olakšavanje programiranja grafičkog korisničkog sučelja. U praksi API najčešće dolazi u obliku biblioteke koja sadrži specifikacije za funkcije, strukture podataka, klase objekatâ i varijable. U nekim drugim slučajevima, pogotovo za SOAP i RESTful usluge, API dolazi kao samo specifikacija udaljenih poziva eksponiranih korisnicima API-ja.

API se može specificirati na razne načine, primjerice kao međunarodni standard (npr. POSIX), kao dokumentacija proizvođača softvera (npr. Microsoftov Windows API), kao biblioteka programskog jezika (npr. Standardna Biblioteka Šablona u C++, ili Java API).

API treba razlikovati od ABI-ja - API je specificiran na osnovu izvornog kôda, dok je ABI binarno sučelje. Na primjer POSIX je API, dok je Linuksova Standardna Baza ABI.

Česta upotreba API-ja je unutar SDK-a (engl. ), tako da SDK-ovi uključuju API zajedno sa drugim alatkama poput kompajlera ili linkera. Unutar SDK-a, API funkcije se koriste kao građevinski blokovi iz kojih se pravi računarski program. Npr. SDK za Java programski jezik sadrži J2SE API i javac kompajler, dok J2EE SDK, potreban za razvoj npr. WWW aplikacija, je dodatak Javinom SDK-u i sadrži dodatni API između ostalog za HTTP protokol potreban za web aplikacije.
Koordinate: 41° 26′ 22" SGŠ, 22° 09′ 13" IGD

**Tremnik** (mak. *Tremnik*) je naselje u Republici Makedoniji, u središnjem delu države. Tremnik je naselje u okviru opštine Negotino.

Tremnik ima veliki značaj za srpsku zajednicu u Republici Makedoniji, pošto Srbi čine značajnu manjinu u naselju.

Prirodni uslovi
---------------

Timjanik je smešten u središnjem delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Kavadaraca, naselje je udaljeno 25 kilometara istočno.

Naselje Tremnik se nalazi u istorijskoj oblasti Tikveš. Selo je smešteno u dolini reke Vardar, u južnom delu Tikveške kotline. Naselje je položeno na približno 160 metara nadmorske visine, u bregovitom području. 

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Tremnik je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imao 829 stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (83%), a manjina su Srbi (15%). Početkom 20. veka pretežno stanovništvo bili su Turci, koji su posle Prvog svetskog rata iselili u maticu, a na njihovo mesto došli su preci današnjih stanovnika.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* negotino.gov.mk Zvanična stranica opštine Negotino

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Negotino |
| --- |
| **Negotino** • 
Brusnik •
Vešje •
Vojšanci •
Gornji Disan •
Donji Disan •
Dubrovo •
Janoševo •
Kalanjevo •
Krivolak •
Kurija •
Lipa •
Pepelište •
Pešternica •
Timjanik •
Tremnik •
Crveni Bregovi •
Džidimirci •
Šeoba |  |
**Trenkovo** je naselje koje se nalazi između Velike i Požege u Požeško-slavonskoj županiji.

Povijest
--------

Mjesto se prije 1912. godine nazivalo Mitrovica a na zahtjev mještana iste je godine ime mjesta promijenjeno u Trenkovo pošto je u tadašnjoj Hrvatskoj postojala još jedna Mitrovica u tadašnjoj Srijemskoj županiji (današnja Sremska Mitrovica u Vojvodini, Srbija).

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine naselje Trenkovo imalo je 818 stanovnika.

Obrazovanje
-----------

* Osnovna škola "Vladimir Nazor" Trenkovo.

Šport
-----

* U Trenkovu djeluje nogometni klub "Sloga", drugoligaški županijski klub koji je osnovan 1932. godine. 2005. godine klub je ušao u prvu županijsku ligu, ali je spletom okolnosti ispao. Klub posjeduje vlastiti teren za igranje utakmica a nalazi se kraj dvorca Baruna Trenka.

U klubu treniraju:

* juniori
* seniori

Turizam
-------

U središtu naselja ima prenoćište i restoran *Barun Trenk*. U naselju postoji dvorac s parkom, Dvorac Baruna Trenka koji te trenutačno zapušten i prepušten propadanju a pokraj Trenkova prema zapadu nalazi se i ribnjak.

Izvori
------

1. 1 2  TZ Velika: Dvorac baruna Trenka Arhivirano 2012-04-10 na Wayback Machine-u, preuzeto 23. veljače 2013.

Vanjske poveznice
-----------------

* Osnovna škola "Vladimir Nazor" Trenkovo Arhivirano 2009-03-16 na Wayback Machine-u
Koordinate: 41° 27′ 00" SGŠ, 22° 56′ 60" IGD

**Badolen** (mak. *Badolen*) je naselje u Republici Makedoniji, u krajnje jugoistočnom delu države. Badolen je u sastavu opštine Novo Selo.

Prirodni uslovi
---------------

Badolen je smešten u krajnje jugoistočnom delu Republike Makedonije, na blizu državne granice sa Bugarskom - 2 km istočno od sela. Od najbližeg grada, Strumice, naselje je udaljeno 45 kilometra istočno.

Naselje Badolen se nalazi u istorijskoj oblasti Strumica. Naselje je položeno u planinskom kraju, na južnim visovima planine Ogražden. Nadmorska visina naselja je približno 780 metara. 

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Stanovništvo
------------

Badolen je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imao 3 stanovnika. Po popisu iz 1971. godine, selo je imalo 304 žitelja. Smanjivanje na je vezano za iseljavanje stanovništva u tada osnovano selo Novi Badilen, danas Samuilovo.

Većinsko stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.novoselo.gov.mk Zvanična stranica opštine Novo Selo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Novo Selo |
| --- |
| **Novo Selo** • 
Badolen • 
Bajkovo • 
Barbarevo • 
Borisovo • 
Draževo • 
Zubovo • 
Kolešino • 
Mokrijevo • 
Mokrino • 
Novo Konjarevo • 
Samuilovo • 
Smolari • 
Staro Konjarevo • 
Stinik • 
Sušica |  |
**Baerova patka** (lat. *Aythya baeri*) je patka ronilica koja živi u istočnoj Aziji. Gnijezdi se u jugoistočnoj Rusiji i sjeveroistočnoj Kini. Zimi migrira u južnu Kinu, Vijetnam i Indiju. Ime je dobila u znak sjećanja na estonskog prirodoslovca Karla Ernsta von Baera.

Izgled
------

Slične je veličine i bliski je srodnik patki njorki, iako je obojenost kod mužjaka potpuno drukčija. Mužjaci ove patke dosta su slični onima patke crnike, ali imaju tamnija leđa i gornji dio bokova. Donji bokovi i trbuh su dosta upadljivi. Ženke Baerove patke i patke njorke su dosta slične, a to je tako kod ženki svih vrsta u rodu *Aythya*.

Ugroženost
----------

Ova je vrsta 2012. uvrštena u kategoriju kritično ugroženih vrsta.

Izvori
------

1. ↑  Beolens, Bo; Watkins, Michael (2003). *Whose Bird? Men and Women Commemorated in the Common Names of Birds*. London: Christopher Helm. str. 34. ISBN 978-0713666472.
2. ↑  Baerova patka na BirdLife, pristupljeno 18. januara 2015.
3. ↑  BirdLife International (2013). "Aythya baeri". IUCN Red List of Threatened Species. Version 2013.2. International Union for Conservation of Nature. Retrieved 26 November 2013.

***Baerova patka*** na Wikimedijinoj ostavi
Spomenik u Kuni, u perivoju koji nosi njegovo ime
**Mato Celestin Medović** (Kuna na Pelješcu, 17. studenog 1857. - Sarajevo, 20. siječnja 1920.), hrvatski slikar.

Životopis
---------

U mladosti se zaredio i počeo pripremati za svečenićki poziv u franjevačkom samostanu Male braće u Dubrovniku. Ubrzo je zahvaljujući otkrivenom talentu za slikarstvo poslan u Rim na usavršavanje. Studij slikarstva nastavio je na Akademiji u Münchenu gdje je prihvatio utjecaj dekorativnog povijesnog slikarstva odnosno kompoziciju, izražajni stil i skalu boja akademskog slikarstva s kraja 19. stoljeća. U izradi portreta i likova svetaca dostigao je visoku kvalitetu realističke interpretacije. 

Nakon kraćeg boravka u Dubrovniku i zatražene sekularizacije, odlazi u Zagreb i pridružuje se krugu oko uglednog dubrovačkog slikara Vlahe Bukovca. Pod njegovim utjecajem je naslikao velike povijesne kompozicije u zgradi Odjela za bogoštovlje i nastavu u Opatičkoj 10 u Zagrebu (danas zgrada Hrvatskog instituta za povijest). Celestin Medović je uz Bukovca najistaknutiji likovni umjetnik u prvoj generaciji slikara hrvatske moderne.

Za vrijeme Drugog svjetskog rata Nijemci su spalili Kunu i tada je izgorjela njegova kuća s vrijednim slikama.

Galerija djela
--------------

***Celestin Medović*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Dolazak Hrvata*
* *Krunidba Ladislava Napuljskog 1403. godine starom hrvatskom krunom*
* *Splitski crkveni sabor 925.*
* *Zaruke hrvatskog kralja Zvonimira*
**Ambrozije** (takođe poznat i kao **Ambrozije iz Aleksandrije**; † 251), bio je Origenov prisan prijatelj i donator.

Biografija
----------

Ambrozije je živeo u Aleksandriji u Origenovom vremenu (185—254), bio je jedan bogat i ugledan dvorski službenik, njegovi tačni podaci rođenja su nepoznati.

Pripadao je jednom gnostičkom pravcu, ali blagodareći Origenovom uticaju postaje pristalica pravoslavlja. Od tada, postaje Ambrozije Origenov prisni prijatelj.

Podržavanje Origena
-------------------

Ambrozije je za Origena organizovao i plaćao sedam brzih pisara i sedam prepisivača, i pored toga još nekoliko ulepšavajućih pisara (kaligrafa). Kada se njegov prijatelj Origen pripremao da započne rad na „Heksapli", jedno uspoređivanje starog hebrejskog teksta Staroga zaveta s raznim grčkim prevodima, Ambrozije se nije uplašio nikakvih finansijskih investicija da bi ga snadbeo sa odgovarajućim pismima i knjigama, već ga je na tom radu bodrio i čvrsto podržavao.

Ambrozijevo hapšenje i mučenička smrt
-------------------------------------

Kada je Origen bio prognan 232. godine u Cezareju pratio ga je i njegov prijatelj Ambrozije, koji je tamo postao Đakon, i tokom proganjanja hrišćana pod vladavinom rimskog cara Maksimin Dajom (235—238) zbog priznavanja hrišćanske vere, Ambrozije biva uhapšen i bačen u tamnicu. Ambrozije je umro pre Origena 251. godine.
***The Legend of Zelda*** (ゼルダの伝説, *Zeruda no Densetsu*?) je high fantasy akcijsko-avanturistička video igra koju su stvorili japanski dizajneri igara Shigeru Miyamoto i Takashi Tezuka. Razvila ju je i izdala kompanija Nintendo. Smatra se jednom od najvažnijih Nintendovih franšiza, a gameplay predstavlja mješavinu akcije, avanture i rješavanja zagonetki. Serija se uglavnom bavi Linkom, igrivim likom i protagonistom. Linku je najčešće dan zadatak spašavnaja princeze Zelde u najčešćem mjestu radnje Hyrule, od Ganona (također poznatog kao Ganondorf), Gerudo poglavice koji je glavni antagonist serije. U seriji su se pojavljivala i druga mjesta radnje i antagonisti, kao što je Vaati, drugi najvažniji antagonist po dugovječnosti. Priča se obično bavi relikvijom zvanom Triforce, koja predstavlja skup svemoćnih zlatnih trokuta. Protagonist u svakoj igri je drukčija inkarnacija Linka, iako postoje izuzeci.

Do decembra 2011. godine je prodano 67,93 miliona primjeraka igara iz franšize *The Legend of Zelda*, s time da je originalna *Legend of Zelda* bila četvrta najprodavanija NES igra svih vremena. 
Serija se sastoji od 16 službenih igara na svim važnijim Nintendovim konzolama, kao i od spin-offova. Američka animirana serija temeljena na igri je emitirana 1989. godine, a pojedinačne manga adaptacije se pod službenim pokroviteljskom i narudžbom Nintenda proizvode u Japanu od 1997.

Izvori
------

1. ↑  „Sound Effects You Can Feel". *Iwata Asks: Super Mario Galaxy*. Nintendo of America, Inc. Arhivirano iz originala na datum 2011-05-11. Pristupljeno 17. VIII 2010.
2. ↑  „IGN's Top 100 Games of All Time". *IGN.com*. IGN Entertainment, Inc. 9. 5. 2003. Arhivirano iz originala na datum 2013-11-04. Pristupljeno 17. 8. 2010.
3. ↑  „'The Legend of Zelda' launches today; check out our review". *USA Today*. 20. 11. 2011. Pristupljeno 16. 3. 2012.
4. ↑  „Like Sands Through the Hourglass, Zeldas Debut on Nintendo DS Approaches". Gamespot. Pristupljeno 12. 4. 2009.
5. ↑  „Top Selling Old Nintendo Games". Old Nintendo Games. Arhivirano iz originala na datum 2010-07-03. Pristupljeno 6. 10. 2010.

Literatura
----------

* „ZELDA: The Second Quest Begins". Nintendo Power. juli/august 1988. str. 26–36

Vanjske veze
------------

* Zelda.com – službeni američki veb-sajt s enciklopedijom
* Zelda Wiki / Zeldapedia – vanjski viki
**Ain Defla** (arapski: عين دفلة - عين الدفلى) je grad od 55,259 stanovnika na sjeveru Alžira u Pokrajini Ain Defla u kojoj je i administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ain Defla leži u dolini rijeke Chelif na nadmorskoj visini od 980 metara, udaljen od glavnog grada Alžira 145 km jugozapadno.

Historija
---------

Još od cara Augusta taj kraj bio je dio Rimskog Carstva, a kasnije dio provincije Mauretania Caesariensis. Rimljani su u dolini Chelifa podigli grad *Oppidium Novum*.
Odkad su Muslimani zauzeli taj kraj mjesto je prezvano u *El-khadra*.

Francuska vojska zauzela je taj kraj poslije velikog otpora 1940.

El-khadra izrasla u grad za Francuske kolonijalne uprave. Francuzi su 1857. izgradili novi centar i prezvali grad u **Duperré** po svom admiralu Victoru Duperru (1775.-1846).

Planine u okolici grada su za vrijeme Alžirske borbe za nezavisnost (1954.-1962.) bile odličan teren za borce 
Fronte nacionalnog oslobođenja - FLN.

U počast tome je taj kraj postao jedna od prvih Alžirskih pokrajina a grad Ain Defla administrativni centar.

Privreda
--------

Ain Defla je trgovačko - administrativni centar poljoprivrednog kraja.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Rezé, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Algeria, People's Democratic Republic of Algeria*" (engleski). City population. Pristupljeno 30.1. 2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Présentation historique de Ain-Defla*" (francuski). vitaminedz. Pristupljeno 30.1. 2020.
3. ↑  „*Historique Duperré - Ville*" (francuski). Encyclopedie AFN. Pristupljeno 30.1. 2020.

Vanjske veze
------------

***Ain Defla*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ain Defla sappelait aussi Duperre* (fotografije starog grada) (`fr`)
Za druga značenja vidi takija.
Takije raznih oblika i boja na tržnici Pettah, Colombo, Šri Lanka.
**Takija** (tur. *takke* < arap. طاقية *ṭāqīya* < perz. طاقیه *ṭāqīya*: pokrivalo), okrugla plitka kapa koja prati oblik glave, nose je na Arapskom istoku i muškarci i žene, katkad ispod drugog pokrivala. Izvorno je bila okrugla kapa s ravnim vrhom u raznim bojama, nošena bez pokrivala u obliku turbana, a za vrijeme egipatskog sultana Faradža početkom 15. stoljeća proširena je u visinu i nabrekla nalik kupoli. U novije doba koristi se kao sinonim za arakiju i atabu.

Često se nosi iz religioznih razloga, a muslimani je nerijetko nose tokom pet dnevnih molitava. Kada se nosi samostalno, može biti bilo koje boje. Ipak, napose u arapskim zemljama, kada se nosi ispod kefije, tradicionalno je bijele boje. Neki muslimani oko kape omotavaju turban, što se na arapskom naziva *amama*, a često se vidi među šijitima i sufijama.

Nošena ispod drugih pokrivala, npr. fesa, takija ima zaštitnu ulogu da sačuva gornje pokrivalo od masti i nečistoća.

Vidi još
--------

* ćelepoš
* fes
* kipa
* pakol
* sindska kapa

Izvori
------

1. ↑  »ṭāḳiyya«, u: *Encyclopaedia of Islam, Second Edition, Glossary and Index of Terms*, uredili: P. J. Bearman, Th. Banquis, C. E. Bowworth, E. van Donzel, W. P. Heinrichs Bowworth.  Pristupljeno 1. februara 2017.
2. ↑  „Neki narodni običaji i lokalne tradicije muslimana Podgorice". Bosnjaci.Net. 17. listopada 2007. Pristupljeno 1. veljače 2017.

***Takija (kapa)*** na Wikimedijinoj ostavi
|  |
| --- |
| **Rimsko-perzijski ratovi** |
| **Rimsko-partski ratovi**  Kara – Kilikijska vrata – Amanski prijevoj – Planina Gindar – Pohodi Marka Antonija – Armenski rat 58–63 – Trajanov pohod na Partiju – Pohodi Lucija Vera – 2. Ktesifon – Nisibis  **Rimsko–sasanidski ratovi**  Resena – Misiče – Barbalis – Edesa – Singara – Amida – 3. Ktesifon – Samara  **Bizantsko-sasanidski ratovi**  Rat 421–422 – Anastazijev rat – Iberijski rat – Lazijski rat – Rat 572–591 – Rat 602–628 |

**Opsada Amide** se odigrala 359. godine kada je perzijski kralj Šapur II tokom novopokrenutog rata sa Rimskim Carstvom nastojao osvojiti strateški važan grad Amida (današnji Diyarbakir u jugoistočnoj Turskoj). Šapur, čiji je prethodni pohod protiv Rimljana završio porazom kod Singare, ovaj put se bolje pripremio, koristeći se kao ljudstvo i nomadske Ksionite pod kraljem Gumbaratom. Perzijanci nekoliko puta grad pokušali zauzeti na juriš, pri čemu su pretrpili ogromne gubitke. Grad je pružao otpor i usprkos toga što je među braniteljima izbila zaraza. Međutim, nakon 73 dana je otpor slomljen, a nakon čega su Perzijanci masakrirali žitelje. Među braniteljima je bio i rimski oficir Amijan Marcelin koji je iz opkoljene Amide uspio pobjeći dan prije pada; o opsadi je ostavio detaljno svjedočanstvo u knjizi *Res Gestae*. Pad grada je Šapuru omogućio dalje napredovanje u rimsku teritoriju; Amidu će nekoliko godina kasnije osloboditi Julijan Apostata tokom svog pohoda na Perziju 363.

Eksterni linkovi
----------------

* The Siege of Amida in 359 by Ammianus Marcellinus Arhivirano 2006-03-10 na Wayback Machine-u

Koordinate: 37°55′N 40°13′E﻿ / ﻿37.917°N 40.217°E﻿ / 37.917; 40.217
**Opsada Beča** ili **Druga bitka kod Beča** (njem.: *Schlacht am Kahlenberg*, polj.: *Bitwa pod Wiedniem* ili *Odsiecz Wiedeńska*, tur.: *İkinci Viyana Kuşatması*, ukr.: *Віденська відсіч / Viděns'ka Vidsič*) naziv je za događaj koji se odvijao u razdoblju od 14. srpnja do 12. rujna 1683. kada je vojska Osmanskog Carstva izvršila opsadu Beča, glavnog grada Habsburške Monarhije. Opsada je okončana bitkom kojom je prekinuto napredovanje Osmanskog Carstva u Europi i ona je označila početak političke hegemonije Habsburgovaca u središnjoj Europi.

Iako je opsada krenula povoljno po Osmanlije, koje je predvodio veliki vezir Kara Mustafa, ubrzo je Habsburgovcima sa sjevera stigla pripomoć iz Poljsko-Litavske Unije. Poljski kralj Jan III. Sobjeski došao je sa svojom vojskom i pomogao Leopoldovom zapovjedniku von Starhembergu. Sam sukob, iako je opsada trajala otprilike 2 mjeseca, zbio se 12. rujna 1683. kada je vojska Jana Sobjeskog, ujedinjena sa habsburškom vojskom, porazila vojsku Kare Mustafe i tako natjerala velikog vezira na bijeg. Priliko bijega, Kara Mustafa je ostavio sav dotadašnji ratni plijen i pobjegao u Beograd. Jan Sobjeski je kasnije prokomentirao kako je on najbliži rođak Kare Mustafe kada mu je ovaj ostavio toliki imetak. 

Kada je sultan Mehmed IV. saznao, preko beogradskog paše, da je bitka izgubljena, toliko se razbjednio da je tom istom paši naredio sa mu pošalje glavu Kare Mustafe. Kara Mustafa je pogubljen 25. prosinca 1683. a njegova glava je, kako je i naređeno, prezentirana sultanu Mehmedu IV. 

Nakon ove pobjede dolazi do osnivanja Svete lige između Habsburške monarhije, Mletačke Republike i Poljsko-Litavske Unije, kao organizacije zadužene za daljnu borbu protiv Osmanlija. 

Nakon ove bitke započeti će Dugi bečki rat (1683. - 1699.) koji će biti obilježen slabošću i brojnim porazima Osmanskog Carstva, te oslobodičačkim pohodima Eugena Savojskoga. Rat je konačno završio potpisivanjem mira u Srijemskim Karlovcima 1699. i širenjem granica Monarhije na dotadašnje teritorije Carstva.

***Opsada Beča 1683.*** na Wikimedijinoj ostavi
**Sukob u Južnom Kordofanu** je konflikt koji se tokom juna 2011. godine dogodio u regionu Abjej na granici severnog Sudana i Južnog Sudana. Trajao je 15 dana, od 6. do 21. juna, a u njemu su učestvovale vojne snage severnog Sudana i Narodna armija za oslobođenje Sudana. Naime, region Abjeja se ne nalazi na teritoriji Južnog Sudana, ali je naseljen stanovništvom koje većinski podržava njegovu politiku. 

Konflikt je okončan nakon predloga članica Afričke unije u Adis Abebi, gde je dogovoreno da se ova oblast u potpunosti demilitarizuje i da brigu o redu i bezbednosti preuzmu mirovne snage Etiopije. Sporazum je potpisan 21. juna i odmah je stupio na snagu.

Vidi još
--------

* Sudanski građanski rat
* Sudan
* Južni Sudan

Spoljašnje veze
---------------

* Istorija Južnog Sudana Arhivirano 2015-12-25 na Wayback Machine-u (`en`)
* BiBiSi - sukob u Južnom Kordofanu (`en`)

  


|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Zastava Južnog Sudana | **Južni Sudan** | Zastava Južnog Sudana |

 |

|  |
| --- |
| Geografija •
Historija •
Stanovništvo •
Privreda •
Politika •
Administrativna podjela |