recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Okrug Gjakova** (albanski: *Rajoni i Gjakovës*; ćirilica: Ђаковички округ), okrug na Kosovu. Sjedište okruga je Gjakova. Okrug čine općine Deçani, Gjakova, Juniku i Rahoveci; uz njih u sklopu okruga nalaze se još u 164 manja naselja.

Sredinom 1999. godine, neposredno nakon dolaska misije UN-a na područje tadašnje AP Kosova i Metohije, otpočeo je rad na stvaranju UNMIK-ovih regionalnih (oblasnih) struktura. Rješenjem UNMIK-a (br. 14) od 21. listopada 1999. godine, na području tadašnje AP Kosova i Metohije ustanovljene su funkcije regionalnih administratora (engl. *Regional Administrators*). Prilikom donošenja ove odluke, UNMIK je poštovao dotadašnju podjelu na pet upravnih okruga, tako da tom prilikom nije bio postavljen poseban regionalni administrator u Gjakovi, već je ovo područje ostalo podijeljeno između UNMIK-ovih regionalnih administratora za područja okruga Peja i Prizreni. Poseban UNMIK-ov okrug Gjakova stvoren je kasnije, nakon niza administrativnih promjena koje su izvršene tokom narednih godina.

Općine
------

| Općina | Populacija (2011.) | Površina (km²) | Gustoća (/km²) | Naselja |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| **Deçani** | 38,984 | 180 | 216.6 | 37 |
| **Gjakova** | 94,556 | 587 | 161.1 | 88 |
| **Juniku** | 6,084 | 86.2 | 70.6 | 3 |
| **Rahoveci** | 75,053 | 276 | 220.5 | 36 |
|
| **Ukupno** | 214,671 | 1,129 | 172.4 | 164 |

Stanovništvo
------------

Prema službenom popisu iz 2011. godine, na području okruga bila su 214,671 stanovnika. Etnički sastav prema popisu je sljedeći:

| Etnički sastav prema popisu iz 2011. |
| --- |
|
| Albanci |    | 188,309 | 95.65% |
| Egipćani |    | 5,809 | 2.95% |
| Aškalije |    | 1,059 | 0.54% |
| Romi |    | 855 | 0.43% |
| Srbi |    | 154 | 0.08% |
| Bošnjaci |    | 143 | 0.07% |
| Turci |    | 18 | 0.01% |
| Goranci |    | 14 | 0.01% |
| Ostali |    | 620 | 0.29% |
**Legio sexta *Victrix*** (**Šesta *pobjednička* legija**) bila je rimska legija koju je godine 41. pne. osnovao Rimska Republika|rimski trijumvir i budući car Oktavijan, a o kojoj historijski zapisi postoje sve do kraja 2. vijeka. Historičari pretpostavljaju da ju je Oktavijan formirao kao legiju-"blizanku" VI "Željezne" legije. Vatreno krštenje je imala 41. pne. u Fulvijinom ratu, a potom je 36. pne. okupirala Sicilija|Siciliju, ugušivši tako višegodišnju pobunu Seksta Pompeja. Godine 31. pne. se borila na Oktavijanovoj strani u bitci kod Akcija, a potom je premještena u Hispaniju gdje se borila u Kantabrijskim ratovima. Nakon toga je decenijama bila stacionirana u Hispaniji, gdje je dobila nadimak *Hispaniensis*, a naziv Pobjednička joj je dao Neron. Usprkos toga, pripadnici te legije su se godine 68. svrstali na stranu guvernera Galbe, omogućivši mu tako da krene na Rim kako bi svrgnuo cara. Godine 119. legiju je car Hadrijan premjestio na sjever Britanije, gdje je zamijenila Legio IX Hispana|IX hispansku legiju; sudjelovala je u izgradnji Hadrijanovog, a potom Antoninovog zida. Godine 185. se pobunila protiv cara Komoda te ponudila carsku krunu svom komandantu Prisku, koji je to odbio. Pobunu je ugušio budući car Pertinaks.

Eksterni linkovi
----------------

***Legio VI Victrix*** na Wikimedijinoj ostavi

* livius.org account Arhivirano 2015-07-28 na Wayback Machine-u
* Legion Six Victorious, Los Angeles Roman reenactment society Arhivirano 2021-03-02 na Wayback Machine-u
* LEG VI VIC COH VI ASTVR, German re-enactment society
* The Antonine Guard, Scottish re-enactment society
**Paillon** (oksitanski: *Palhon*) je rijeka na jugoistoku Francuske duga 36,3 km, koja ima ušće u Nici.

Karakteristike
--------------

Paillon izvire na jugoistoku Francuske na teritoriju općine Lucéram, na nadmorskoj visini od oko 1.300 metara. Od tamo teče prema jugozapadu do ušća u Sredozemno more u Nici.

Iako nije velik Paillon je znao plaviti, pa je zbog toga krajem 19. vijeka, njegovo korito u gradu kanalizirano i natkriveno.

Teren je korišten za raznorazne namjene; trgove, parkirališta, autobusni kolodvor, parkove.

Promenada uz rijeku
Donji dio velik 12 hektara od teatra do mora je između 2013. - 2013. uređen kao promenada sa parkom (Promenade du Paillon).
Park ima 40.000 m² sa stablima sa raznih kontinenata, od tog je 17.000 m² ostavljeno za travnjake.

Najveća atrakcija promenade je *Vodeno ogledalo]]* izgrađeno po uzoru na bordoško. Radi se o bazaltnom platou površine 3.000 m² opremljenim sa 128 vodoskoka, koji za ljetnih vrućina stvaraju ugodnu aerosolnu izmaglicu.

Izvori
------

1. 1 2  „*Le Paillon*" (francuski). Sandre. Arhivirano iz originala na datum 2021-06-18. Pristupljeno 10. 5. 2019.
2. 1 2  „*La Promenade du Paillon*" (francuski). Métropole Nice Côte d’Azur. Arhivirano iz originala na datum 2019-05-12. Pristupljeno 10. 5. 2019.
3. 1 2 3  „*Nice: inauguration de la promenade du Paillon*" (francuski). France Télévisions. Pristupljeno 10. 5. 2019.

Vanjske veze
------------

***Paillon*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Le Paillon* Arhivirano 2021-06-18 na Wayback Machine-u ()
Slavonska vojna granica 1751. godine
**Slavonska vojna granica** (nem. *Slawonische Militärgrenze*) je bila deo Vojne granice u Habzburškoj monarhiji. Uspostavljena je na teritoriji, koju su Habzburzi oslobodili od Turaka u Velikom bečkom ratu i Varadinskom ratu (1716-1718). Obuhvatala je jug Slavonije i Srema. Nalazila se najvećim delom na jugu današnje Hrvatske i manjim delom na jugu srpske pokrajine Vojvodine.

Podela i pukovi
---------------

Slavonska vojna granica je bila podeljena na gradiški, brodski i petrovaradinski puk. Administrativno sedište brodskog puka nalazilo se u Vinkovcima.

* VII brodski puk (1769: br. 66)
* VIII gradiški puk (br. 67)
* IX petrovaradinski puk (br. 68)

Granice
-------

Godine 1849. ovaj deo Vojne granice graničio se na jugu sa Kneževinom Srbijom i turskom provincijom Bosnom, na istoku sa Banatskom vojnom granicom, na severu sa Vojvodstvom Srbijom i Tamiškim Banatom i civilnom Slavonijom, na zapadu sa Hrvatskom vojnom granicom i civilnom Hrvatskom.

Gradovi
-------

Najznačajnija mesta u Slavonskoj vojnoj granici su bili Vinkovci, Nova Gradiška, Slavonski Brod, Petrovaradin, Sremski Karlovci, Stara Pazova, Zemun i Sremska Mitrovica.

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 1820. u Slavonskoj vojnoj granici je živelo ukupno 117.933 katolika i 117.274 pravoslavaca.

Vidi još
--------

* Slavonija
* Srem
* Vojna granica
* Hrvatska vojna granica
* Banatska vojna granica

Literatura
----------

* Turković, Milan (1937). *Antemurale Christianitatis : Die ehemalige kroatisch-slavonische Militärgrenze* (2 izd.). Sušak.
**Kraljevski Stol sedmorice za kraljevinu Hrvatsku, Slavoniju i Dalmaciju** osnovan je u Zagrebu je 1862. godine kao vrhovno sudište za Kraljevine Dalmaciju, Hrvatsku i Slavoniju, na poticaj bana Ivana Mažuranića. Nastavio je djelovati u prvoj Jugoslaviji, od 1929. pod nazivom Kasacioni sud, te u vrijeme NDH pod nazivom Stol sedmorice.

Stol sedmorice osnovan je kraljevskom odlukom od 9. travnja 1862. koja je provedena odlukom Hrvatske dvorske kancelarije od 10. lipnja 1862. godine. S radom je počeo 30. lipnja 1862. Ustanovljen je u vrijeme kad je vrhovna sudačka služba bila spojena s banskom čašću, tako da je sud bio pod predsjedništvom bana. Zakonom o ustrojstvu pravosuđa u Vojnoj Krajini pri Stolu Sedmorice osnovan je Krajiški odsjek 1874. Odsjek je sa Stolom sedmorice spojen naredbom bana iz 1881. što je Hrvatski sabor potvrdio zakonom iz 1893. godine. 

U vrijeme Kraljevine SHS, kraljevskim ukazom od 28. rujna 1919. osnovano je Odjeljenje B Stola Sedmorice kao posljednja sudska instanca za Kraljevinu SHS - sudstvo je bilo ustrojeno prema austrijskim zakonima (Slovenija i Dalmacija). Odjeljenje B bio je vrhovni sudski organ i posljednji stupanj u građanskim (parničnim i izvanparničnim), kaznenim (kao kasacioni sud) i disciplinskim predmetima kao disciplinarni senat za suce i kao više disciplinsko povjerenstvo za nesudačke službenike. Odjeljenje B s radom je počelo 15. siječnja 1920. Zakonom o uređenju sudova iz 1929. predviđen je Kasacioni sud kao vrhovna sudska instanca nad svim redovnim sudovima u državi, što znači da nije osnovan jedan jedinstveni sud, već 6 vrhovnih sudskih instanci za bivše hrvatsko pravno područje, a od 1932. i za Međimurje Stol sedmorice u Zagrebu i B odjeljenje zagrebačkog Stola sedmorice za bivše austrijsko pravno područje. 

U vrijeme Nezavisne Države Hrvatske, Stol sedmorice je zakonskom odredbom od 31. ožujka 1943. bio nadležan za područje NDH. Ukinut je odlukom Predsjedništva AVNOJ-a 1945. godine.

Izvori
------

* Stol sedmorice

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **pravu** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Mahavelona** zvana i **Foulpointe** je mještašce na obali Indijskog oceana u Madagaskaru sa manje od 1 000 stanovnika  u *Provinciji Toamasina*.

Historija
---------

Lokalitet na kojem se danas nalazi mjesto, nekoć se zvao *Andranonampango*, pa *Foulpointe* i konačno *Mahavelona*.
Obližnji zaljev pored Onibe bio je omiljeno sidrište trgovaca robljem sredinom 18. vijeka umjesto dotadašnjeg puno većeg Zaljeva Antongila.
Tad je mjesto dobilo ime *Foulointe*, to se desilo kad je engleski brod po imenu *Full* dopremio i iskrcao na plažu brojne poklone za domorodačko stanovništvo (muzičke kutije, porculan, odjeću i slične predmete).

Naselje se razvilo krajem 19. vijeka kad je kralj Radama I. 
na brežuljku iznad zaljeva sagradio utvrdu nazvanu *Mandani Foulointe*. koja je postala važna strateška točka za obranu od pomorskih napada s istoka. Njezin kružni oblik i niski profil, bio je tad vrlo suvremen - jer onemućavao direktne pogotke iz granata. Unutar zidina utvrde bile su tri građevine; kasarna, kuhinja i zatvor i podzemni tajni prolaz, koji su branioci utvrde iskoristili prilikom napada Francuza na utvrdu za vrijeme vladavine Ranavalone I.

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

Plaža u Mahaveloni
*Morondava* leži pored ušća rijeke Onibe, 58 km sjeverno od grada Toamasine, od glavnog grada Antananarivo udaljena je oko 381 km nacionalnom cestom br. 5.

*Morondava* ima tipičnu tropsku klimu sa stalnim dnevnim kišama i visokim temperaturama tokom čitave godine. Od septembra do novembra 
je najsušnije razdoblje, dok od februara do aprila padne najviše oborina. Prosječna dnevna temperatura je relativno konstantna tokom cijele godine, iako je malo hladnije od jula do 
augusta, kad je prosječna temperatura oko 24 °C, a toplije je u januaru i februaru kad temperature dosežu u prosjeku 30 °C.

Turizam
-------

*Morondava* je danas jedna od najpopularnijih turističkih destinacija na Madagaskaru, zbog ljepote svojih plaža, zaštićenog koraljnog grebena i simpatičnih malih hotela - bungalova (Hotel Ixora, Manda Beach, Vako, Laganda,...)

Izvori
------

1. 1 2  Map of Mahavelona (Foulpointe), Madagascar, Africa - Collins Maps (pristupljeno: 6. 9. 2011.)
2. 1 2 3 4  „Mahavelona ex-Foulpointe, madagascar, lagrandeile (pristupljeno: 6. 9. 2011.)". Arhivirano iz originala na datum 2012-02-19. Pristupljeno 2011-09-07.
3. ↑  *Les Esclaves de Bourbon : La Mer et la montagne*, Prosper Ève, Karthala, Paris, 2003.
– ISBN 978-2-84586-456-6.

Eksterni linkovi
----------------

* Madagascar Initiatives: Foulpointe, Madagascar - Seaside Resort Arhivirano 2015-12-08 na Wayback Machine-u ()
* Hotel Foulpointe Tamatave Madagascar Découverte de la végétation luxuriante à Foulpointe Arhivirano 2015-12-08 na Wayback Machine-u ()
*Za ostale upotrebe, v. Dušan Glišić.*

**Dušan Glišić** (Čačak, 1875. – Kačanik, novembar 1915.), srpski pukovnik.

Život
-----

Dušan Glišić je bio iz porodice čačanskog trgovca, zajedno sa svojom braćom – Aleksandar (1873-1912) Milutin (1880-1915) – krenuo je vojnom karijerom. Dostigao je čin pješadijskog potpukovnika.

Vrijedno je se borio u Balkanskim ratovima, brat Aleksandar mu je umro u Bici kod Kumanova u oktobru 1912.

  

Kao veteran, zadati su mu vodstvo i obuka đačke čete „1300 kaplara" u Skoplju, mladi bataljon većinom sastavljen od studenata sa Beogradskog univerziteta, nazvani „ruzmarini", zbog mladosti. U bataljon su uključeni i studenti dobrovoljaca sa drugih europskih univerziteta.

Glišic komandant 1300 kaplara u Skoplju.

Poslije teških okršaja, obolio je i patio od djelimične paralize nogu, tako da se kretao sa velikim poteškoćama. 

Prilikom povlačenja u pravcu Albanije, vojnici su ga nosili. Prilikom odmora, izvršio je samoubistvo na Kačaniku kod Uroševca u novembru 1915. godine.

Milutin je poginuo je na Drini 1915. godine. Trojica braće se pamte u Čačku kao narodni heroji iz perioda Balkanskih ratova i Prvog svjetskog rata.

Povezano
--------

* Prvi svjetski rat
* Aleksandar Glišić
* Milutin Glišić
Za izraelski dokumentarni film iz 2013. godine, vidite članak Prije revolucije (dokumentarni film).

***Prima della revoluzione*** (sh. *Prije revolucije* ) je italijanski crno-bijeli igrani film snimljen 1964. godine u režiji Bernarda Bertoluccija koji je predstavljao njegov cjelovečernji debi.

Film je inspiriran znamenitim Stendhalovim romanom *Parmski kartuzijanski samostan*, čija se radnja događa u Bertoluccijevoj rodnoj Parmi. Bertolluci je iz njega "posudio" mjesto radnje i imena glavnih likova, ali je radnju premjestio u moderno doba. Protagonist, koga tumači Francesco Barilli, je Fabrizio, 22-godišnji student koji se osjeća rastrgnut između svog buržoaskog porijekla koje mu omogućava lagodan život i sigurnu budućnost s jedne, te buntovničke prirode i revolucionarnih ideala zbog koji se priključio Komunističkoj partiji sa druge strane. Radnja prikazuje kako te dileme privremeno rješava dolazak deset godina starije rođake (čiji lik tumači Adriana Asti), sa kojom će započeti ljubavnu vezu.

*Prima della revoluzione*, koja je premijerno prikazan na Kanskom festivalu, izazvao je veliku pažnju, s obzirom da je Bertolucci tada imao tek 22 godine, ali i zbog korištenja tehnika i stila francuskog Novog vala, koji su u italijanskoj kinematografiji tog doba bili rijetkost. U samoj Italiji je film dočekan prilično hladno, ali je zato hvaljen kod stranih kritičara. Danas se često navodi kako je Bertolucci u filmu izuzetno vješto prenio sve veći generacijski jaz u tadašnjem italijanskom društvu, odnosno osjećaj da predstoje burne društvene promjene koje će eksplodirati u šezedesetosmaškom buntu.

Izvori
------

1. ↑  Naslov je referenca na izreku francuskog državnika Talleyranda prema kojoj "onaj tko nije živio u 18. vijeku prije (Francuske) Revolucije ne zna slast života, niti može zamisliti koliko život može biti sretan".

Vanjske veze
------------

* *Prima della rivoluzione* na sajtu IMDb
* Rete civica di Reggio Emilia, recensioni a Prima della rivoluzione Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
* Italica, Prima della rivoluzione Arhivirano 2012-02-02 na Wayback Machine-u
* Adriano Aprà, Bertolucci e il cinema come «certezza»

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Bernardo Bertolucci |
| --- |
| Cjelovečernji igrani filmovi | 
* La commare secca
* Before the Revolution
* Partner
* The Spider's Stratagem
* The Conformist
* Last Tango in Paris
* 1900
* La Luna
* Tragedy of a Ridiculous Man
* The Last Emperor
* The Sheltering Sky
* Little Buddha
* Stealing Beauty
* Besieged
* The Dreamers
* Me and You

 |
| Kratki idokumentarni | 
* La via del petrolio
* Il Canale
* Segment "Agonia" in Amore e rabbia
* La salute è malata
* Segment "Histoire d'eaux" in Ten Minutes Older

 |
**Posavski narodnooslobodilački partizanski odred** formiran je krajem avgusta 1941. godine izdvajanjem posavskih četa iz Kosmajsko-posavskog odreda, osnovanog 1-2. jula 1941. godine. Komandant odreda je bio Koča Popović, narodni heroj, a politički komesar Bora Marković narodni heroj.

Koča Popović, španski borac i komandant odreda
Posavski partizanski odred je bio jedan od najjačih odreda tokom ustanka u Srbiji 1941. godine. Na vrhuncu snage je brojao **2.600** boraca. Teren na kome je ovaj odred operisao je ravan, te je odred upotrebljavao specijalan način ratovanja, razbijen u male vodove vršio je uspešne napade duž komunikacija.

Posavski partizanski odred vodio je nebrojne borbe, svakodnevno vršeći napade na nemačke kolone. On je ometao plovidbu brodova na Savi i jedno vreme bio potpuno prekinuo plovidbu Savom.

14. avgusta 1941. godine, borci Posavskog partizanskog odreda ubili su nemačkog komandanta grada Šapca i njegovu oružanu pratnju. Dan kasnije, Nemci su za odmazdu streljali 56 ljudi iz Beograda i Skele, selo Skelu spalili (vidi masakr u Skeli).

Zasedama na komunikacijama Posavski odred je ne samo zadao velike gubitke neprijatelju, već je mnogo pomogao pri blokadi Valjeva. Komunikacija Beograd-Valjevo, obalu Save i teritoriju između Valjeva, Šapca i Obrenovca držao je Posavski odred. Štab Posavskog odreda bio je jedno vreme smešten u oslobođenom Ubu.

Krajem oktobra 1941. godine Posavski odred je vodio frontalne borbe s Nemcima. U ovim borbama Nemci su pretrpeli velike gubitke. Vrhovni štab je poslao odredu municiju iz Užica, ali su četnici kod Karana napali transport i zaplenili municiju. Municija Posavskom odredu nije stigla, i on je pod pritiskom Nemaca, a bez municije, bio prisiljen da se povuče na teritoriju zapadne Srbije.

Posle pada Užičke republike i povlačenja Vrhovnog štaba NOPOJ-a u Sandžak, delovi Posavskog odreda ulaze u satav Šestog (beogradskog) bataljona Prve proleterske udarne brigade.

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Partizanska spomenica 1941. | Portal NOBSegment isključivo posvećen **Narodnooslobodilačkoj borbi.** |

* **Pregled Narodnooslobodilačke borbe u Srbiji**, Moma Marković, Beograd 1947. godina
* Milosav Bojić: POSAVSKI PARTIZANSKI ODRED, Vojnoizdavački i novinski centar, Beograd 1987.
* Dojčilo Mitrović: ZAPADNA SRBIJA 1941. NOLIT, Beograd 1975.

Izvori
------

1. ↑

Vidi još
--------

* Ustanak u Srbiji 1941.
* Masakr u Skeli
**Twickenham** je grad od 65,722 stanovnikana jugoistoku Engleske u boroughu Greater Londona - Richmond upon Thames.

Geografske karakteristike
-------------------------

Twickenham se prostire duž desne obale rijeke Temze, udaljen 15.9 km jugozapadno od londonskog Charing Crossa...
Sastoji se od kvartova; Heathfield (10,413 stan.), St Margarets and North Twickenham (11,945), South Twickenham (10,629, Twickenham Riverside (10,992), West Twickenham (11,306) i Whitton (10,437).

Historija
---------

Historija Twickenhama seže do 704. godine kad je prvi put dokumentiran pod imenom *Twicanhom*.
Twickenham je dokumentiran i u normanskom popisu Domesday Book iz 1086. kao naselje od 25 domaćinstva.

Poznat je kao mjesto u kom je između 1580. - 1608. živio Francis Bacon.
Do 1664. je narastao u gradić od 1,015 stanovnika koji su živjeli u 218 kuća. 
Počevši od polovice 17. vijeka i tokom 18. vijeka, Twickenham je postao omiljeno mjesto u kom su živjeli plemići, bogati trgovci i uspješni umjetnici kao što su Charles Dickens (pisac), William Turner (slikar).

Dolazak željeznice u Twickenham 1848. značajno je utjecao na rast stanovništva.
Tako je od gradića od 3,000 stanovnika 1800. do 1901. narastao u grad od 21,000, a do 1951. - 53,000 stanovnika.

Tramvaj je uveden 1903. autobusi 1910. a trolejbus 1931.
Kako je stanovništvo raslo, rasla je i potreba za efikasnom upravom pa je Twickenham od 1926. borough.
koji je od 1965. dio novog londonskog borougha Richmond upon Thames.

Izvori
------

1. ↑  „Richmond upon Thames, Borough in London" (engleski). City Population. Pristupljeno 22.03.2024.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Twickenham*" (engleski). Twickenham Local History Society. Pristupljeno 22.03.2024.
3. ↑  „*Medieval Twickenham*" (engleski). Twickenham Local History Society. Pristupljeno 23.03.2024.

Vanjske veze
------------

***Twickenham*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Twickenham Local History Society* ()
**Rudolf Švagel–Lešić** (Županja, 29. IX. 1911. — Vodnjan, 30. XI. 1975), hrvatski akademski kipar, slikar i medaljer.

Životopis
---------

Osnovnu školu i četiri razreda građanske škole završio je u Županji.
Na kiparski odjel Roberta Jeana Ivanovića i Davorina Hotka, na Obrtnoj školi u Zagrebu upisao se 1927. godine. Dvije godine kasnije (1929) imao je prvu samostalnu izložbu, i to u Zagrebu. Te, 1929. godine upisao se na Akademiju likovnih umjetnosti u Zagrebu, odjel slikarstva i kiparstva. U akademskoj godini 1930/1931, kao talentirani student, dobio je stipendiju za Pariz , gdje je studirao u klasi Jeana Bouchera .

Umjetnički rad
--------------

Sudjelovao je na velikoj kolonijalnoj izložbi i za torzo *"Sjećanje"* dobio brončanu medalju. Izlagao je u Londonu i u Liegeu. Godine 1932. nastavio je studij u Zagrebu, u klasi profesora Frana Kršinića i Ive Kerdića. Akademiju je završio 1933. godine i tada se vratio u Županju, gdje je otvorio atelje. Radio je kao slobodni umjetnik te vodio tečajeve keramike.

Godine 1935. godine odselio se u Vukovar jer je dobio narudžbe od grofa Eltza. Godine 1939. stiže u Osijek i otvara atelje pri Franjevačkom samostanu, gdje je i stanovao. Radio je skulpture za crkve u Osijeku i Valpovu te nadgrobne spomenike.

Poslije Drugog svjetskog rata (1945) nova vlast ga je pritvorila, dok su njegovi radovi zatečeni u ateljeu uništeni. Osuđen je na deset godina zatvora, od kojih je dvije godine proveo u Staroj Gradiški i Lepoglavi, nakon čega je uvjetno pušten kući. Godine 1947. ponovno je osuđen pa je još dvije godine zatvora proveo u Lepoglavi.

Godine 1953. dobio je mjesto profesora likovnog odgoja, prvo u Lepoglavi, pa u Jasenovcu i Bosanskoj Dubici. Nakon nekoliko godina progona i izolacije, 1960. doselio se u Vodnjan, gdje je i umro 1975. godine. Pokopan je na mjesnom groblju, gdje je imao i kiparsku radionicu.

Djela
-----

* Poprsje Josipa Kozarca, Vinkovci.
* Skulptura Katarina Hepburn iz 1927. godine, Zavičajni muzej Stjepana Grubera, Županja.
* Ženski akt, 1938. (sadra, 62 × 36 × 38 cm), GLUO, Osijek
* Josip Kozarac, 1938. (patinirana sadra, 39 × 25 × 27 cm), GLUO, Osijek
* Ženski akt (patinirana sadra, 52 × 20,5 × 16 cm), GLUO, Osijek
* Vladko Maček, plaketa (patinirana sadra, 37 × 29 × 2 cm), GLUO, Osijek
* Anđeo, mramorna skulptura iz 1936. (Mjesno groblje, Županja)

Enigmatika
----------

Uvršten je i u Leksikon zagonetača Jugoslavije jer je tridesetih godina 20. stoljeća zagonetao u *"Mladosti"*, *"Obitelji"*, *"Omladini"* i dr. Najčešće je ilustrirao zagonetke koje su sastavljali kasniji književnik i slikar Ivo Balentović i Rudolfov brat Franjo Švagel. Zajedno s njima osnovao je enigmatski klub u Županji.

Napomene
--------

1. ↑  Pod tim imenom uvršten u Leksikon zagonetača Jugoslavije

Izvori
------

* GLUO: *Osječki kipari*[*mrtav link*] (katalog)
* Stjepan Horvat: *Leksikon zagonetača Jugoslavije*. Bjelovar : Enigmatsko udruženje "Čvor", (1979).
**Vlado Bulić** (Split, 1979.), hrvatski pisac, scenarist i bivši bloger. Objavio je nekoliko knjiga, a najpoznatiji je po scenarističkom radu na serijama *Bitange i princeze* i *Mamutica*. Blog je pisao pod pseudonimom **Denis Lalić**.

Rođen je u Splitu, gdje je završio osnovnu školu i III. gimnaziju (MIOC), nakon čega upisuje Fakultet elektrotehnike i računarstva u Zagrebu, ali odustaje od tog studija te završva hrvatski jezik i informatilogiju na Filozofskom fakultetu. Pisanjem se počinje baviti još kao student te objavljuje u časopisima *Quorum* i *Godine nove*, ali i studentskim novinama *Revolt*. Godine 2001. pokreće blog naziva "Pušiona Denisa Lalića", koji je bio povezan s portalom Index.hr. Blog je 2003. godine proglašen najboljim blogom u Hrvatskoj, a Bulić je na njemu najčešće objavljivao tekstove u formi kratkih priča; blog je aktivno vodio do 2006. godine. Godine 2003. dobio je i nagradu za prvu knjigu Studentskog centra u Zagrebu za zbirku poezije *100 komada*, koja je objavljena i prevedena na engleski jezik. Godine 2006. objavio je i roman *Putovanje u srce hrvatskog sna*, a iste godine izlazi mu i kompilacija priča *Pušiona*, objavljena pod pseudonimom Denis Lalić.

Godine 2007. postaje suradnik na scenarijima serije *Bitange i princeze*, najčešće u paru s autorom serije, Goranom Kulenovićem, ali je napisao i nekoliko samostalnih epizoda, a od 2008. godine pisao je i za krimi seriju *Mamutica*. Kasnije je radio na nizu telenovela Nove TV, među koje spadaju *Nad lipom 35*, *Kud puklo da puklo* i *Na granici*, a odnedavno radi na RTL-ovoj telenoveli *San snova*.

Član je Hrvatskog društva pisaca.

Vanjske veze
------------

* Vlado Bulić na sajtu IMDb
* Vlado Bulić na stranicama Hrvatskog društva pisaca

| * p
* r
* u
*Bitange i princeze* |
| --- |
| 
* Goran Kulenović (autor)
* Ivan Maloča (producent)

 |
| Likovi | 

|  |  |
| --- | --- |
| Glavni | 
* Robert Kumerle
* Teodor Friščić
* Irena Grobnik
* Kazimir Hrastek
* Lucija Toć
* Gazda
* Konobar (Armando)
* Erotoman (Saša)

 |
| Sporedni | 
* Šef
* Inspicijent
* Barbara
* Unuka
* Psihopat
* Adriana
* Blaž Prizmić
* Agent 003
* Glavni
* Glavna
* Dorian
* Ksenija

 |

 |
| Sezone(lista epizoda) | 
* 1
* 2
* 3
* 4
* 5

 |
| Produkcija | 

|  |  |
| --- | --- |
| Režija | 
* Goran Kulenović
* Dražen Žarković
* Ivan-Goran Vitez
* Vinko Brešan

 |
| Scenaristi | 
* Goran Kulenović
* Zoran Lazić
* Tonći Kožul
* Vlado Bulić
* Ivan-Goran Vitez
* Branko Ružić
* Irena Krčelić
* Nikolina Čuljak
* Natali Golušić
* Koraljka Meštrović
* Antonio Gabelić
* Aleksandar Holiga
* Dražen Žarković
* René Bitorajac
* Milan Kekin

 |

 |
| Povezani članci | 
* Gostujuće uloge
* Kazališna predstava
* *Friends*

 |
**Águeda** je grad i općina od 47,729 stanovnika na sjeverozapadu Portugala u Distriktu Aveiro.

Geografske karakteristike
-------------------------

Águeda se prostire duž sjeverne obale rijeke Águeda, udaljena 26 km istočno od svog administrativnog centra Aveira i Atlanskog oceana.

Općina se sastoji od 20 freguesia; Agadão, Aguada de Baixo, Aguada de Cima, Águeda, Barrô, Belazaima do Chão, Borralha, Castanheira do Vouga, Espinhel, Fermentelos, Lamas do Vouga, Macieira de Alcoba , Macinhata do Vouga, Óis da Ribeira, Préstimo, Recardães, Segadães, Travassô, Trofa do Vouga i Valongo do Vouga.

Historija
---------

Águeda se spominje u dokumentima iz 1050. i 1077. pod svojim orginalnim latinskim imenom - *Casal Lousado*, a kasnije kao Anegia, Agatha i Ágada.
Za razliku od drugih mjesta u okolici nije dobila nikakvu kraljevsku povelju, jer je bila samostanski feud.

U srednjem vijeku bila je poznata kao odmorište hodočasnika na putu za Santiago de Compostela. 
Zna se da je 1325. i žena kralja Dinisa Isabela od Aragona (kasnija svetica) odsjela u Águedu na putu za Compostelu.

Sporo je napredovala pa je tek 1834. dobila status općine, a 1985. i status grada.

Privreda
--------

Águeda je općina sa pogonima metalurške, građevinske i tekstilne industrije.
Po ruralnim freguesijama; Lamas do Vouga, Préstimo i Belazaima do Chão prevladava ratarstvo (kukuruz, voće, vinova loza).

Izvori
------

1. 1 2 3  „Águeda Municipality in Aveiro District" (engleski). City Population. Pristupljeno 25.03.2024.
2. 1 2 3  „*Águeda*" (portugalski). Infopedia. Pristupljeno 25.03.2024.
3. 1 2 3  „*História*" (portugalski). Município de Águeda. Pristupljeno 25.03.2024.

Vanjske veze
------------

***Águeda*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Município de Águeda* ()
**Milan Janković** (23. novembar 1950, Bosanska Dubica), poznatiji pod imenom **Filip Cepter** (Philip Zepter). Po završetku gimnazije u Bosanskoj Dubici, diplomirao je na Ekonomskom fakultetu u Beogradu. Imao je 29 godina kada je otišao u Beč radi usavršavanja nemačkog jezika, ali je ubrzo doneo odluku da ostane u Austriji. Godine 1986. osnovao je vlastito preduzeće pod imenom Cepter (Zepter - skiptar, žezlo) koja je ubrzo postala sinonim za dobro posuđe. Uspon i širenje delatnosti preduzeća odvijali su se fantastičnom brzinom - od posuđa, medicinskih aparata i aparata za domaćinstvo, kozmetike do luksuznih proizvoda. Cepter je danas prisutan u više od 40 zemalja. Kompanija kojom upravlja Filip Cepter procenjuje se na više stotina miliona dolara.

Nosilac je visokog priznanja Vitez rada, za doprinos industrijskom progresu Italije. Jedno nebesko telo nosi njegovo ime. Patrijarh moskovski i cele Rusije Aleksije II odao mu je lično priznanje i zahvalnost, a papa Jovan Pavle II blagoslovio je proizvode kompanije Cepter. Pored humanitarnih aktivnosti, podrške mladim talentima i razvoju kulture u otadžbini, poznat je i kao *veliki prijatelj sporta*. Sponzor je najvećih sportskih manifestacija u svetu. Bivši je predsednik Olimpijskog komiteta SCG. Tu funkciju je obavljao u kraćem vremenskom periodu 2005. godine.

Oženjen je Madlenom koja je 1999 god. osnovala prvu privatnu operu *Madlenianum* u Zemunu i koja je dobrotvor brojnih kulturnih i humanitarnih akcija. Sa kćerkom Emom žive u Monaku i Beogradu.

Izvori
------

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična internet adresa kompanije Cepter
* Kako je Milan Janković postao Filip Cepter Arhivirano 2007-03-11 na Wayback Machine-u
* Danas: Beogradu predstavljena nagrada „Madlena Cepter" Arhivirano 2008-06-24 na Wayback Machine-u
* Filip Cepter - intervju („Politika", 4. januar 2009)
* Otvoren grandiozni muzej Cepter („Pres", 2. jul 2010)[*mrtav link*]
* Madlena Cepter najveća savremena srpska dobrotvorka („Politika", 31. decembar 2010)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Dragan Kićanović**  |  **predsednikOlimpijskog komiteta Srbije i Crne Gore** 2005 | Slijedi: **Ivan Ćurković**  |
|  |
| --- |
| **Feminizam** |
| 

---

**Koncepti**
Pokret  Teorija
Filmska teorija  Ekonomija
Feministička seksologija
Ženska prava
Profeminizam
Antifeminizam

---

**Historija**
Ženska historija
Feministička historija
Historija feminizma

---

**Pravo glasa**
Žensko pravo glasa
Kronologija  Sufražetkinja
Novi Zeland  U.K.  SAD

---

**Valovi feminizma**
Prvi  Drugi  Treći

---

**Pod-tipovi**

Amazonski
Anarhistički
Chicana
Crni
Diferencijalni
Ekofeminizam
Gojazni
Individualistički
Islamski
Jednakost
Jevrejski
Kršćanski
Kulturni
Lezbijski
Liberalni
Marksistički
Novi
Postkolonijalni
Postmoderni
Pravičnost
Pro-life
Radikalni
Rodni
Seks-pozitivni
Separatistički
Socijalistički
Treći svijet
Vjerski
Trans
Ženizam

---

**Prema državi ili regiji**

Francuska
Indonezija
Iran
Latinska Amerika
Nikaragva
Norveška
U.K.
SAD

---

**Popis**
Feministkinje  Literatura
Teme |
|  p • r • u  |

**Feminizam u Norveškoj**, kao i u mnogim drugim državama Zapadne Evrope, kao pokret nastao iz nastojanja da se ostvari pravna i politička jednakost muškaraca i žena, pri čemu je najvažnije bilo uvođenje ženskog prava glasa.

Feministički motivi i ideje se prije toga mogu vidjeti u spisima Camille Collett (1813-1895), koja je kritizirala prisilne brakove. Spisateljica Amalie Skram (1846-1905) je pak iznosile feminističke ideje u svojoj naturalističkim književnim djelima. Jedna od prvih norveških feministica bila je i Aasta Hansteen (1824-1908), žestoka kritičarka načina na koje je tadašnje društvo glealo na žene.

Najpoznatije feminističko djelo u Norveškoj je godine 1879. napisao znameniti dramatičar Henrik Ibsen u obliku kazališnog komada *Kuća lutaka*.

Godine 1884. su Gina Krog i Hagbart Berner formirali Norveško udruženje za ženska prava, čiji su ciljevi bili pravo žena na obrazovanje i ekonomsku emancipaciju, kao i pravo glasa. 

Posljednji je cilj ostvaren kada je 11.6. 1913. norveški Parlament donio zakon kojim je uvedeno opće i neograničeno pravo glasa za žene. Norveška je, nakon Finske, bila prva evropska država koja je to učinila.

Eksterni linkovi
----------------

* Norwegian Association for Women's Rights
* The Right to Vote, online exhibit
* Equal Rights Center Arhivirano 2007-08-07 na Wayback Machine-u
* Women's History Center
* The Women's Front
* Women's Group Ottar Arhivirano 2007-08-24 na Wayback Machine-u
**Ilan Kabiljo** (Zagreb, 12. 3. 1969), hrvatski skladatelj i pjevač.

Biografija
----------

Ilan Kabiljo je rođen 12. 3. 1969. u Zagrebu, u porodici skladatelja i dirigenta Alfija Kabilja i profesorice klavira Katje. Sa očeve strane Ilan je sefardsko-židovskog podrijetla. Glazbeno obrazovanje je stekao u obiteljskom okruženju i u zagrebačkoj Glazbenoj školi Pavao Markovac na klasičnoj gitari. Pohađao je University of California, Los Angeles (UCLA) u Sjedinjenim Američkim Državama (SAD) gdje se glazbeno usavršavao i gdje su mu između ostalih predavali Ray Charles i Kashif i Whitney Houston. Već sa 15 godina skladao je i producirao pjesme i instrumentalne skladbe za televiziju i radio, te glazbu za reklamne poruke. Kao pjevač i skladatelj svratio je na sebe pozornost pjesmom "Zlatna noć" na Zagrebfestu 1990 godine, kad je u duetu s Vannom (*tada duo Ilan&Ivana*) dobio Grand prix stručnog žirija. 1991 godine, Ilan je skladao i producirao pjesme za prvi album Ivane Banfić, te su pjesmom "Daj povedi me" osvojili drugo mjesto u izboru jugopjesme za Euroviziju tj. na Jugoviziji. 1995 godine, Ilan je imao zapaženi nastup na Zagrebačkom festivalu sa skladbom pod naslovom "Kad nema ljubavi" za koju je stihove napisala Vanna, a koja je kasnije postala veliki hit. S Ninom Badrić je 1997 osvojio Grand prix na Splitskom festivalu velikim hitom "Ja za ljubav neću moliti". Kao skladatelj i pjevač nastupao je na festivalima u Zagrebu, Splitu, Zadru, Korčuli, Sarajevu, te na internacionalnim festivalima u Malti, austrijskom Bregenzu i Los Angelesu gdje je bio dobitnik nagrade "President´’s Award". Ilan je skladao i producirao pjesme za mnoge interprete. Osim u Zagrebu glazbu je skladao i producirao u tonskim studijima Beča i Los Angelesa. Napisao je velik broj originalne glazbe za mnoge kazališne predstave u Zagrebu, za TV serije i reklame. U Los Angelesu je skladao i producirao glazbu za TV seriju Zeezel the Zowie Zoon. Dobitnik je Diskografske nagrade Porin za produkciju albuma Nine Badrić "Personality".

Diskografija
------------

* 1995. - *La Cienega*
* 1996. - *The Fugitive*
* 1997. - *Allez, Allez* (remix kompilacija)
* 2000. - *Samo jednom se ljubi*

Literatura
----------

* Snješka Knežević, Aleksander Laslo (2011). *Židovski Zagreb*, Zagreb: AGM, Židovska općina Zagreb. ISBN 978-953-174-393-8
***Samoubica*** (rus. *Самоубийца*) je sovjetski igrani film snimljen 1990. godine Valerija Pendrakovskog. Po žanru je mjeašvina drame i crne komedije, a predstavlja adaptaciju istoimenog teatarskog komada Nikolaja Edrmana. Protagonist, čiji lik tumači Sergej Šakurov je ostarjeli i razočarani stanar komunalnog stana čija najava samoubistva kod njegovih sustanara izaziva niz bizarnih reakcija. *Samoubica*, koji se isticao satiričkim prikazom svakodnevnog života u SSSR-u, je snimljen u periodu Glasnosti, kada su se počela objavljivati književna djela cenzurirana u ranijim razdobljima, a što je uključivalo i Erdmanov predložak. Producenti su ga reklamirali Staljinovim citatom iz 1931. godine u kojoj izražava nezadovoljstvo originalnom dramom.

Vanjske veze
------------

* Фильм на сайте «Энциклопедия отечественного кино» Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u
* Фильм на mosfilm.ru Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
* *Samoubica* na sajtu IMDb

Šablon:Valerij Pendrakovski
| Kamniške Alpe |
| --- |
| Dio Jugoistočnih Alpi |
| Pogled na vrhovePogled na vrhovePogled na vrhove |
| Dužina masiva: | km |
| Širina masiva: | km |
| Površina masiva: | 900 km² |
| Najviši vrh: | Grintovec (2558 m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Slovenija Austrija |

**Kamniške Alpe** ili **Kamniško-Savinjske Alpe** kako ih Slovenci zovu (njemački: *Steiner Alpen* ili po novom *Kamniker Alpen*) je planinski masiv na sjeveru Slovenije duž granice sa Austrijom.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Kamniške Alpe* su krajnji jugoistočni dio dugog vapnenačkog masiva - Jugoistočne Alpe.
Po izgledu jako nalikuju susjednim Julijskim i Karnijskim Alpama jer su strme i robustne, s visokim i gotovo okomitim sjevernim padinama, koje se uzdižu poput zida, i sa puno blažim južnim padinama. 

One imaju površinu od nekih 900 km² i popularno su turističko odredište, naročito među planinarima i alpinistima.
Iako im vrhovi nisu izrazito visoki, izgledaju vrlo impresivno, jer se uzdižu gotovo okomito iz svojih dolina, tako se naprimjer vrh Jezerska Kočna, uzdiže nekih 1800 m iznad Doline Kokra, a Grintovec dobrih 1900 m iznad kotline rijeke Kamniška Bistrica.

Najviši vrh tog masiva je Grintovec 2558 m, ostali značajni vrhovi su; Jezerska Kočna (2540 m), Skuta (2532 m), Koroška Rinka (2433 m),Ojstrica (2350 m), Brana (2253 m), Kalški Greben (2224 m), Storžič (2132 m) i Krofička (2083 m). 

Kod Jezerskog na visini od 1218 m, se nalazi prijevoj između Slovenije i Austrije. U Kamniškim Alpama kod Kranja leži planina i najveće slovensko skijalište Krvavec.

Kamniške Alpe je na sjeveru, odnosno u Austriji vrlo teško razlikovati od Karavanki sa kojima se pretapaju.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   „ *Kamnik-Savinja Alps*" (engleski). SummitPost. Pristupljeno 19. 04. 2014.

Vanjske veze
------------

***Kamniške Alpe*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kamnik-Savinja Alps* na portalu SummitPost ()
Fosil Tarbosaura
**Fosil** (lat. *fondere* - kopati, *fossus* - iskopan) je ostatak života iz geološke prošlosti. U srpskohrvatskom jeziku fosili se nazivaju *okaminama*, jer se radi o životinjskim ili biljnim ostacima koji su petrofisani, odnosno okamenjeni (sačuvani u izvornom položaju i obliku na mjestu gdje je mrtvi organizam odložen). Životinjske kućice mogu biti vremenom otopljene, a prostor koji su ispunjavale u sedimentu ispunjen npr. kalcitom. Izvorni oblik je utisnut u stijenu u fazi njezine dijageneze, tj. prije konačnog petrifisanja, te naknadno ispunjen drugim materijalom. Kod biljaka vrijedi sličan proces, posebno kod utiskivanja ostataka lišća u slojevima lapora, ugljena. Za očuvanje fosilnih ostataka važno je odlaganje organizama u relativno mirnoj, energetski slabo aktivnoj, vodenoj sredini. Zatim da je ta sredina povoljna za očuvanje biološke tvari, a najčešće su to sredine s malo ili potpuno bez kiseonika (anaerobne).

Na kraju, poželjno je da je stupanj dijageneze i novog sedimentanisanja relativno velik u kratkom vremenu, a kako bi se čim prije stvorili uvjeti za povećanje tlaka naliježućih sedimenata, te litifikaciju dubljih naslaga u obliku što više nalik stanju naposredno nakon taloženja. Svi živi organizmi su potencijalni fosili, no sačuvano ih je vrlo malo. Najčešći fosili su tvrdi delovi biljaka i životinja. Meko tkivo je vrlo rijetko fosilisano. Ponekad je znanost o fosilima, paleontologija, izuzetno važna za naše razumijevanje života.

Proučavanje
-----------

Proučavanje evolucije staništa i životnih zajednica važan je dio paleontologije.

1. Nakon smrti meki dijelovi Triceraptosa brzo se razgrađuju, a ostaje samo tvrdi kostur i rogovi.
2. Tijekom vremena kosti dospijevaju pod debele slojeve sedimenta i otvrdnjavaju pretvarajući se u fosil.
3. Sedimentni slojevi pretvaraju se u stijenu. Mogu se izdignuti ili preklopiti te tako nastaju planine.
4. Erozijom na površini izbijaju kosti. Paleontolozi mogu skupiti i proučavati ostatke dinosaura.
5. Fosili se proučavaju u gotovo svim dijelovima svijeta. Proučavaju ih znanstvenici zvani paleontolozi.

### Vrste

Fosili mogu biti mikroskopske biljke i životinje kao i goleme kosti dinosaura. Mogu ostati skoro nepromenjeni ili ih mogu zamjeniti minerali.

Fosili kralježnjaka građeni su od mnogih dijelova i obično se pronalaze samo pojedini dijelovi. Ako postoje odgovarajući uvjeti, može biti sačuvan i celi kostur.

Jantar je fosilisana smola drveta i često sadrži uhvaćenog kukca i druge malene životinje i biljke. 
Fosilisano drveće može se sačuvati kao kalup kore. Unutrašnjost istrune i zamjeni ju pijesak. 
Okamenjivanje češera se dogodi kada voda bogata silicijem kristalizira u stanicama češera. 
Amoniti su se nalazili u eri mezozoika kada su mora bila puna mekušaca. Njihove ljušture bile su građene od minerala argonita i često su ih tekom fosilisanja zamjenili drugi minerali. 
Vulkanski pepeo se brzo pretvara u stijenu. Zakopana biljka ili životinja može istruniti i ostaviti šupljinu koja se ispunjena gipsom pretvara u odljev.

***Fosil*** na Wikimedijinoj ostavi
**Trajčo Kostov** (bug. *Traйčo Kostov*; Sofija, 17. jun 1897 — Sofija, 16. decembar 1949) je bio jedan od vodećih bugarskih komunista od 1944. do 1949. godine. Stradao je tokom čistki titoista u Bugarskoj.

Biografija
----------

Rođen je 1897. godine u Sofiji. Godine 1916, bio je mobilizovan u Bugarsku vojsku i učestvovao u bugarskoj okupaciji srpskog dela Makedonije. Posle završetka rata, zaposlio se kao stenograf u Narodnom sobranju Bugarske i upisao Pravni fakultet u Sofiji. Godine 1920, postao je član Komunističke partije Bugarske, a 1924. je uhapšen i osuđen na osam godina robije zbog komunističke aktivnosti.

Godine 1929, bio je amnestiran, posle čega se uputio u Sovjetski Savez. Tamo je postao član Svesavezne komunističke partije (boljševika). Radio je kao funkcioner u Kominterni. U bugarskoj je boravio od 1931. i 1932. i od 1935. do 1936, a 1938. godine se vratio za stalno.

Posle učlanjenja Bugarske u Trojni pakt, 1942. je bio uhapšen i osuđen na doživotnu robiju. Po kapitulaciji fašističke Bugarske 9. septembra 1944, bio je oslobođen iz zatvora i došalo na čelo BKP. Tu je funkciju obavljao do povratka u zemlju Georgija Dimitrova i Vasila Kolarova.

Između 1946. i 1949, bio je potpredsednik u nekoliko bugarskih vlada, a od 1945. do 1949. godine narodni poslnik u Sobranju Bugarske.

Marta 1949. godine, Kostov je uklonjen iz vlade i postavljen na mesto direktora Narodne biblioteke „Sveti Ćirilo i Metodije" u Sofiji. Juna iste godine, isključen je iz Centralnog komiteta BKP i uskoro bio uhapšen. Dana 7. decembra, protiv njega je pokrenut montirani sudski proces. Pod optužbom da je agent jugoslovenskih komunista i Zapada, osuđen je na smrt i obešen u noći sa 16. na 17. decembar.

Bugarske vlasti su ga rehabilitovale 1956. godine, po završetku hajke Informbiroa protiv Jugoslavije.

Literatura
----------

* Ivo Banac. *Sa Staljinom protiv Tita*, „Globus", Zagreb 1990. godina, 213. i 214. str.
**Operacija Tuzla** je bila osovinska operacija protiv partizana u oblasti Tuzle, preduzeta krajem 1942. godine. Pod rukovodstvom komande nemačke 718. divizije u operaciji su korišćene snage NDH (delovi 3. pješačke divizije) i četnika (Trebavski i Majevički odredi).

Tok operacije
-------------

Prva etapa, operacija "Tuzla" je preduzeta 24. novembra 1942.. Vojna komanda NDH u Tuzli u dokumentu "Opća bojna relacija 3. pješačke divizije za mjesec studeni 1942" navodi:

> — Dne 22.XI. o. g. u toku dana vršeno je razviđanje, pokreti partizana nisu uočeni.  
> Grupa od 750 četnika Trebavaca stigla je na prenočište u s. Vražići (6 3 Čelića) pod zapovjedničtvom kapetana Jove Prnjatovića i popa Dimitrija Stefanovića, a koja treba da sudjeluje u akciji protiv partizana. Ovi četnici stavljeni su pod zapovjedničtvo zapovjednika 6. p.p. pukovnika Bojića.  
> — Dne 23.XI. o. g. u toku dana vršeno je razviđanje i prikupljanje podataka.  
> — U večer izdata je zapovjed ove divizije Op. br. 2174/ taj za podhvat protiv partizana zapovjedniku 6. p.p. kao zapovjedniku sjeverne grupe i zapovjedniku 8. p.p. kao zapovjedniku južne grupe. (Prilog br. 1).  
> U toku noći 23./24.XI. o. g. od strane partizana izvršen je napad na grupu od 200 četnika, koji su bez odobrenja prenoćili u s. Lukavici (5 km južno od Velinog Sela (7 Z Čelića). U ovom sukobu četnici imaju jednog mrtvog i jednog ranjenog i 49 zarobljenih. Partizani imali 3 mrtva.  
> — Dne 24.XI. o. g. u 0800 sati počinje napad protiv partizana na prostoru Sj. Rudnik uglja — Međednik — s. Vukosavci — s. Jablanica i to sjeverna grupa:  
> a — Desna kolona jačine 700 četnika, sa ishodnog položaja Debelo Brdo — s. Obor, sa pridodatim 2 častnika i 20 domobrana.  
> b — Srednja kolona jačine 9. 10. sat (bez jednog voda), 12. i 13. sat III. bojne, svega 313 ljudi, 4 strojnice i 3 bacača, sa ishodnog položaja Straža — Bjeli Kamen.  
> c — Lieva kolona sastavljena iz kombiniranog sata iz Ugljevika sa 2 strojnice, 1 vod 15. sata 6. p.p. i 1 vod 11. sata 6. p.p. Svega 249 ljudi sa 2 strojnice, sa ishodnog položaja Međednik — Brdo.
> 
> 

Operacija je imala za neposredan cilj zauzimanje Lopara i okolnih položaja koje su partizani osvojili napadom 15. novembra. Pošto su partizani evakuisali ta mesta, nakon operacije ponovo su ih posele osovinske snage.

Tuzla II
--------

Pošto su se partizanske aktivnosti u narednom periodu intenzivirale, pokrenuta je druga etapa, operacija "Tuzla II", koja je vođena od 17. do 20. decembra 1942. godine.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  Zbornik NOR-a, tom IV, knjiga 8, dokument 230, 1964: str. 504–514 sfn error: no target: CITEREFZbornik\_NOR-a,\_tom\_IV,\_knjiga\_8,\_dokument\_230,1964 (help)
3. ↑  Petovar 1982: str. 202
4. ↑  Operation Tuzla II

Literatura
----------

* Petovar, Rudi; Trikić, Savo (1982). *ŠESTA PROLETERSKA ISTOČNOBOSANSKA BRIGADA*. Beograd: Vojnoizdavački zavod.

Vidi još
--------

* Suradnja četnika sa NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

Vanjske veze
------------

* Operation Tuzla II

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **bitkama i ratovima** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Desni Dubrovčak** je naselje u sastavu općine Martinska Ves u Sisačko-moslavačkoj županiji.

Zemljopis
---------

Desni Dubrovčak nalazi se uz rijeku Savu oko 22 km uzvodno od Siska, u sisačkoj gornjoj Posavini na samoj granici sa Zagrebačkom županijom.

Povijest
--------

Ime naselja prvi put se pojavilo 1444. godine pod imenom "possessio Dobrovachak". Godine 1571. i 1582. uvršten je na popis kao "Dobrowachyak", 1685. kao "possessio Dubrauchak".

Godine 1773. na karti prvog vojnog istraživanja, naveden je kao "Dorf Dubravchak". Selo je pripadalo okrugu Sisak. 

Dva naselja na desnoj i lijevoj obali Save počinju se razlikovati po prefiksima Desni i Lijevi u drugoj polovici 19. stoljeća. Kasnije su dvije općine prebačene u dvije različite županije. Danas Lijevi Dubravčak pripada zagrebačkoj pokrajini, dok Desni Dubravčak pripada Sisačko-moslavačkoj županiji, općini Martinska Ves.

Populacija kroz povijest:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Godina | 1857 | 1869 | 1880 | 1890 | 1900 | 1910 | 1921 | 1931 | 1948 | 1953 | 1961 | 1971 | 1981 | 1991 | 2001 | 2011 |
| Stanovnika | 238 | 278 | 298 | 355 | 391 | 375 | 358 | 340 | 310 | 305 | 288 | 242 | 204 | 164 | 141 | 115 |

Značajne osobe
--------------

* Radimir Čačić, hrvatski političar i poduzetnik

Obilježja i znamenitosti
------------------------

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Martinska Ves |
| --- |
| Bok Palanječki • Desni Dubrovčak • Desno Trebarjevo • Desno Željezno • Jezero Posavsko • Lijeva Luka • Lijevo Trebarjevo • Lijevo Željezno • Ljubljanica • Mahovo • Martinska Ves • Setuš • Strelečko • Tišina Erdedska • Tišina Kaptolska • Žirčica |