Ovo je članak o milanskoj dinastiji.  Za istoimenu sardinijsku dinastiju, v. Visconti Gallura.  

**Visconti** je ime značajne srednjovijekovne dinastije, koja je vladala Milanom i Milanskim Vojvodstvom od 13. do 15. vijeka. Ta porodica još uvijek ima živih nasljednika, od kojih je najpoznatiji bio nedavno preminuli filmski redatelj Luchino Visconti.

Historija
---------

### Porijeklo

Oni su vjerovatno bili niže plemstvo, koje se početkom 11. vijeka dokopalo titule milanskih vikonta, tad su pretvorili titulu u prezime i nazvali se Visconti. 
Preko pape Urbana IV. stekli su nadmoć u Milanu, kad je on - 1262. postavio *Ottone Viscontija* (1207. - 1295.) za nadbiskupa Milana, kao protutežu dotad vladajućoj porodici Della Torre. Ottone je porazio konkurente Della Torreje u Bitci kod Desia (1277.), a nakon tog nastojao ponovno vratiti stare priviligije koje su uživali milanski nadbiskupi. Za svog života postupno je prenio svoju funkciju i stečene ovlasti na svog pranećaka Mattea.

### Uspon na vlast

*Viscontiji* su se nakon tog domogli titule carskog vikara (namjesnika) i milanskih signorea, i proširili svoju ​​vlast nad mnogim gradovima Sjeverne Italije usprkos protivljenja pape Ivana XXII. koji je prokleo Milano i otišao tako daleko da je agitirao za križarski rat protiv *Viscontija*.

Stilizirani porodični grb
Nakon Matteove abdikacije 1322.) u korist sina Galeazzo I. (oko 1277.- 1328.), dinastija je konsolidirala svoje snage, nastavivši svoju teritorijalnu ekspanziju sklapanjem brakova i saveza s vladarima drugih talijanskih gradova i kneževskih porodica iz Francuske, Njemačke i Savoje. Kad je Galeazza naslijedio njegov sin Azzone (1302. -1339.), sklopljen je mir sa papom - 1329. Kriza koja je nastupila nakon Azzove smrti bez nasljednika 1339. riješena je izborom njegovih ujaka Luchina (1292. - 1349.) i Giovannija (1290. - 1354.), za njegove naslijednike, kao zajedničkih vladara (mlađi sinovi Mattea I.). Oni su za svoje vladavine, uspjeli povratiti teritorije izgubljene za vrijeme borbi protiv pape, i čak proširiti granice granice svog feuda. Nakon Luchinove smrti 1349. njihova titula milanskih signorea postala je nasljedna. Giovanni Visconti, je također postao nadbiskup Milana - 1342, i bio i nadalje njegov vladar, povećao mu teritorij privremenim aneksijima Bologne i Genove 1930-ih.

Nakon Giovannijeve smrti, *Viscontijevi* feudi su podijeljeni između njegova tri nećaka. Kad je *Matteo II* (oko 1319. - 1355.) umro, *Bernabò* (1323. - 1385.) i *Galeazzo II.* (oko 1321. -1378.) podijeljelili su Milano i njegove ​​teritorije, Bernabò je uzeo istočni dio, a Galeazzo II. - zapadni. On je za svoju prijestolnicu odabrao Paviju (južno od Milana), a svoj dvor otvorio umjetnicima kojima je postao pokrovitelj, među kojima je bio i Petrarca, on je osnovao i *Univerzitet u Paviji*. Vladajući svaki za sebe, braća su ipak vodila koordiniranu politiku, vodivši prije svega računa o svojim teritorijalnim interesima, pa su bili uključeni u sve apeninske sukobe koji su se vodili u to vrijeme, i uglavnom ratovali protiv Republike Firence i Papinske Države.

Nakon smrti Galeazza II - 1378. Bernabò je sklopio savez s francuskim princom Louisom Anžuvinskim sa kim su se *Viscontijevi* ionako sporili oko vlasti nad Milanom. Zbog toga ga je 1385. Gian Galeazzo (sin Galeazza II.) zarobio (iako mu je bio ujak) i utamničio, pa je on i umro u zatvoru nekoliko mjeseci kasnije.

### Vrhunac dinastije

Pod Gian Galeazzom dinastija je dosegla svoju najveću moć. Na dan njegove smrti 1402. *Viscontiji* su bili vojvode Milanskog Vojvodstva i grofovi od Pavije, a članovi porodice su kontrolirali većinu Sjeverne Italije. 

Karta maksimalne ekspanzije za vladavine Gian Galeazza
### Pad

Nakon njega uslijedila je katastrofalno loša vladavina njegova starijeg sina - *Giovannija Marije* (1388. - 1412.), koji je uspio potratiti i izgubiti većinu onog što je Gian Galeazzo osvojio i prigrabio, pa su se na vlast u brojnim lombardijskim gradovima vratili stari lokalni gospodari. Giovannija Marija su suvremenici opisivali kao nesposobnog i morbidno okrutnog, čak i kao suludog. Njega su ubili zavjerenici 1412.

Njegov brat *Filippo Maria* (1392. - 1447.), koji ga je naslijedio kao vojvoda, uspio je ženidbom sa udovicom kondotjera Facina Cana, steći kontrolu nad njegovim trupama, pa je uz njihovu pomoć uspio postupno povratiti viskontijeve teritorije i dominione. Neurotičan samotnjak opsjednut svojim lošim zdravljem, Filippo Maria ipak je uspio dominirati apeninskim poslovima. Za svoje vladavine uspio je ozdraviti financijske prilike Milanskog Vojvodstva i uvesti svilarsku proizvodnju, koja je tad bila vrlo lukrativna.

### Kraj dinastije

Njegov pad zbio se 1447. u vrijeme kad je mletačka vojska napredovala prema Milanskom Vojvodstvu. *Filippo Maria* obratio se za pomoć svom zetu kondotjeru Francescu Sforzi, mužu njegove jedinice *Biance Marije*. U kritičnom momentu - Filippo Maria je iznenada umro, ostavljajući vojvodstvo kao kamen razdora između Sforze i aragonskog kralja Alfonsa V, kojeg je Filippo Marija odredio za svog nasljednika. Nakon borbi Sforza je uspio zavladati Milanskim Vojvodstvom i tako formirati vlastitu dinastiju.

*Viscontiji* su kao dinastija trajali do 18. vijeka, i to po ženskoj liniji, jer je njihova vlast formalno nestala sa Biancom Marijom. Oni su preko ženidba ušli u velike evropske dinastije; francuske Valoise, austrijsko - španjolske Habsburge i engleske Tudore.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Visconti Family*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 05. 2013.

Vanjske veze
------------

***Visconti*** na Wikimedijinoj ostavi

* Genološko stablo Viscontija ()
* *Visconti Family* na portalu Encyclopædia Britannica ()