recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ananim** (grč.) pseudonim je od unatrag čitanog imena, prezimena ili imena i prezimena (npr. Remarque od *Kramer*, Yma Sumac od *Amy Camus*, *Oruđ Kečirasab* od Đuro Basariček).

Autor u svijetu poznate knjige *"Bogovi, grobovi i učenjaci"*, njemački novinar **Kurt Wilhelm Marek** (1915-1972), okrenuo je svoje prezime i slovo K, koje mu se nije svidjelo, promijenio u C pa je tako postao en:C. W. Ceram.

Palindromni pseudonimi
----------------------

Pseudonimi mogu biti i palindromi drugih riječi (a ne samo imena ili prezimena). Takve pseudonime mogli bismo nazivati *palindromonimima*. Francuski maršal **Joseph Jacques Césaire Joffre** (Žozef Žak Sezar Žofr) konspirativno se u I. svjetskom ratu potpisivao kao *Selim*, što je palindrom od *Miles*, tj. vojnik. Šahovski pisac **Heinrich Fraenkel** uzeo je za svoj pseudonim palindrom imena šahovske božice Caisse i tako postao *Assiac*.

Enigmatski ananimi
------------------

Ananima ima i među enigmatima: Etna (Ante Šimičić), Kifer (Refik Husedžinović), *Ovals* (Slavo Stojković), *Šalutram* (Marijan Martulaš), Štef *Aksahorp* (Stjepan Prohaska).

Pseudonim *Narvižob* Božidara Vranickog palindrom je njegovog drugog pseudonima Boživran, koji je nastao spajanjem početnih dijelova imena i prezimena.

Novinar i enigmat Vjeko Hudolin potpisuje se i pseudonimom *Miloduh*, koji je nastao palindromnim čitanjem njegovog prezimena *Hudolin*, uz izmjenu posljednjeg slova *n* u *m* da bi se dobio naziv biljke miloduh.

Napomene
--------

1. ↑  Chess index to vol. 69 (2004-5)

Izvori
------

* Bratoljub Klaić: *"Veliki rječnik stranih riječi"*.
* Stjepan Horvat (enigmat): *Leksikon zagonetača Jugoslavije*, Bjelovar, 1979.
* Miroslav Šantek: *Zagonetke anagram i palindrom*, Bjelovar, 1975. (str. 60)
* Jovan Nedić: *"Pseudonim"*, *Skandifeniks*, ... 330, 16 - Rijeka, 10. XI. 2005.
Adriaen van Ostade, "Analiza" (1666)
**Analiza** (grčki **ανάλυση**, iz starogrčkog glagola *ἀναλύειν, analyein – rastvoriti*, *hrv.* raščlamba) je proces "rastvaranja" koncepta, propozicije, misli, lingvističkog sistema, kao i bilo koje postavke, na "krajnje" ili jednostavnije sastavne delove.

Zavisno od naučne grane se primenjuju različite analitičke metode..

Hemijska analiza, se recimo bavi, identifikovanjem hemijskih elemenata ili rastvora hemijskim ili fizičkim metodama. Pri tome se razlikuju kvalitativna ("Koji hemijski elementi?") i kvantitativna analiza ("Koliko ima određenog hemijskog elementa?").

Većina naučnih grana (npr. socijalne i ekonomske nauke, informatika, itd.) za analizu primenjuju određene statističke alate. Analiza podataka odgovara fazi identifikacije i interpretacije sakupljenih podataka. Cilj takve analize je obično utvrđivanje određenog stanja i ispitivanje uzroka koji su do tog stanja doveli.

Analitička faza je potreban korak pri rešavanju problema ili poboljšavanju situacije. 

Jedan od problema analitičkog pristupa u naukama kao i u filozofiji, je taj što on podrazumeva da se samom analizom stanje stvari koje se analiziraju ne menja. Sa ovim problemom se češće može susresti u logici i filozofiji nego u empirijskim naukama, ali i u naučnoj praksi se javlja, kao na primer u kvantnoj fizici.

Mnogi filozofi osporavaju univerzalnu mogućnost primene analize jer, po njima, njena doslovna upotreba pri pokušaju rešavanja većine filozofskih problema dovodi do apsurda. Ovi filozofi su uglavnom pripadnici pravaca direktno suprotstavljenih tzv. analitičkoj filozofiji.

Vidi još
--------

* Hemijska analiza
* Matematička analiza
* Muzička analiza
* Psihoanaliza
* Jezička analiza
* Realna analiza
* Harmonijska analiza
* Kompleksna analiza
* Funkcionalna analiza
* Spektralna analiza

***Analiza*** na Wikimedijinoj ostavi
**Patrijarh Antiohije** je tradicionalna titula za episkopa Antiohije. S obzirom da predstavlja tradicionalnog "nadglednika" (επισκοπος, *episkopos*) prve zajednice ne-jevrejskih kršćana, taj položaj je od izuzetne važnosti u kršćanskoj Crkvi još od njenog najranijeg perioda. Ta eparhija je jedan od rijetkih u kojoj su poznata imena svih episkopa od apostolskih početaka do današnjih dana. Danas pet različitih crkava koristi titulu carigradskog patrijarha (ne računajući Rimokatoličku crkvu koja je 1964. ukinula latinskog patrijarha Antiohije):

* Sirijska pravoslavna crkva
* Sirijska katolička crkva
* Antiohijska pravoslavna crkva
* Melkitska grčka katolička crkva
* Maronitska crkva

Prema drevnoj crkvenoj tradiciji, ovu drevnu patrijaršiju je osnovao Apostol Pavle. Sukcesija patrijarha je nakon toga osporavana poslije meletijanske šizme 362. i opet nakon Halkedonskog sabora 451. kad su melkiti i nehalkedonci isticali suparničke patrijarhe čiji su nasljednici danas patrijarh Antiohijske pravoslavne crkve i patrijarh Sirijske pravoslavne crkve u Antiohiji. Nakon sukoba u melkitskoj crkvi od 7. vijeka maroniti imenuju svoga maronitskog patrijarha. Nakon prvog križarskog rata je Rimokatolička crkva imenovala tzv. Latinskog patrijarha, ali je ta titula nakon pada Antiohije 1268. bila nominalne prirode, te je ukinuta 1964. Od 18. vijeka sporovi unutar dvije najstarije frakcije su doveli do imenovanja melkitskog katoličkog patrijarha i sirijskog katoličkog patrijarha.

Povezano
--------

* Popis patrijarha Antiohije
* Pentarhija

Eksterni linkovi
----------------

* *Catholic Encyclopedia*: Antioch, Church of. Full history
* Melkite Greek Catholic Patriarchate of Antioch, Alexandria and Jerusalem Arhivirano 2008-10-08 na Wayback Machine-u
**Patrijarh moskovski i sve Rusije Kiril** (svetovno *Vladimir Mihajlovič Gundjajev*; Lenjingrad, SSSR, 20. novembar 1946) je vrhovni predstojatelj Ruske pravoslavne crkve.

Biografija
----------

Rođen je kao Vladimir Mihajlovič Gundjaev (rus. *Vladimir Mihaйlovič Gundяev*) u Lenjingradu (Sankt Peterburg), u RSFSR (Rusija).

Diplomirao je na Lenjingradskoj duhovnoj bogosloviji 1965. godine. Postao je sveštenik i monah 1969; diplomirao je na Lenjingradskoj duhovnoj akademiji 1970. godine.

Dana 14. marta 1976. postavljen je za episkopa Viborga.

Godine 1977. izabran je za arhiepiskopa. Dana 14. decembra 1984. postao je arhiepiskop smolenski i vjazemski, a aprila 1984 — arhiepiskop smolenski i kaljiningradski.

Dana 20. novembra 1984. postao je predsjednik Odsjeka spoljnih crkvenih odnosa Ruske pravoslavne crkve.

Dana 25. februara 1991. izabran je za mitropolita.

Patrijarh
---------

Dana 6. decembra 2008, nakon smrti patrijarha Aleksija II (5. decembra 2008), izabran je za mjestobljustitelja Moskovskog patrijarhata.

Dana 27. januara 2009. izabran je za novog patrijarha Ruske pravoslavne crkve.

*Mitropolit Kiril je dobio 508 (odnosno 72%) glasova, dok je drugi kandidat mitropolit kaluški i borovski g. Kliment dobio 169 glasova (odnosno 24%). Ukupan broj punopravnih glasača bio je 702, a da bi novi patrijarh bio izabran, kandidat je morao da osvoji više od polovine glasova. Mitropolit Minska i sve Belorusije g. Filaret, koji je bio treći kandidat, dva sata pre glasanja se povukao iz izbora, u korist mitropolita Kirila.*

Dana 1. februara 2009. ustoličen je u Hrama Hrista Spasitelja u Moskvi.

Vidi još
--------

* Patrijarh moskovski i sve Rusije
* Ruska pravoslavna crkva

Spoljašnje veze
---------------

***Patrijarh moskovski Kiril*** na Wikimedijinoj ostavi

* Njegova svetost patrijarh moskovski i sve Rusije Kiril (`ru`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 7820499
* LCCN: n2001096997
* ISNI: 0000 0001 1487 484X
* GND: 104347066
* SUDOC: 110228553
* BNF: cb15085313w (podaci)
* NKC: js20110103001
* BNE: XX5412676
* CONOR.SI: 243499875

 |
**Patrijarh moskovski Aleksije II** (svetovno *Aleksej Mihajlovič Ridiger*; Talin, Estonija, 23. februar 1929 — Moskva, 5. decembar 2008) je bio 16. vrhovni predstojatelj Ruske pravoslavne crkve.

Biografija
----------

Rođen je kao Aleksej Mihajlovič Ridiger (rus. *Алексей Михайлович Ридигер*) u Talinu, u Estoniji, u porodici ruskih emigranata; potomak je plemićke porodice baltičkih Nemaca Fon Ridiger, koja je u 18. veku prihvatila pravoslavlje. Diplomirao je na Lenjingradskoj duhovnoj bogosloviji 1949. godine. Postao je đakon 1950. (a kasnije sveštenik i monah); diplomirao je na Lenjingradskoj duhovnoj akademiji 1953. godine. Postavljen je za episkopa Talina i Estonije 14. avgusta 1961; za arhiepiskopa je izabran 23. juna 1964, a 25. februara 1968, u 39. godini, za mitropolita. Od 1986. do izbora za patrijarha bio je mitropolit Novgoroda i Lenjingrada. Nakon smrti patrijarha Pimena I (1990), Aleksije je izabran za novog patrijarha Ruske pravoslavne crkve.

Malo se zna o njegovom ličnom životu. Rezidencija patrijaršije se nalazi u Peredelkinu, predgrađu Moskve; čine je 350 godina stara obnovljena crkva, muzej i trospratna kuća. Postoji i zimska rezidencija — stan u centru Moskve. Obe rezidencije istovremeno su mu služile kao dom i kancelarija patrijarha. Za obavljanje svojih dužnosti koristio je automobil koji je bio pod zaštitom federalnih agenata. Kao monahu nije mu dozvoljeno da poseduje bilo kakvu imovinu; rezidencije i automobili su vlasništvo Moskovske patrijaršije.

Kontroverze
-----------

* Prema dokumentima koje je iz Rusije krišom izneo Vasilij Mitrokin i koja su objavljena u Engleskoj 1999, patrijarh Aleksije II je navodno bio agent KGB-a tokom sovjetske ere. Prema Mitrokinu, njegovo tajno ime Aleksija II je bilo *Drozdov* i regrutovan je 28. februara 1958. Ruska pravoslavna crkva veruje da su ovi dokumenti krivotvoreni.
* Patrijarh Aleksije II je bio dosledno protiv homoseksualnosti u Rusiji, a posebno protiv gej parada u Moskvi i Sankt Peterburgu. Crkva „nepromenljivo podržava instituciju porodice i osuđuje netradicionalne odnose, videći u njima izopačenost od Boga date ljudske prirode", pisao je Aleksije II.

Spoljašnje veze
---------------

* Njegova svetost patrijarh Aleksije II (`ru`)
* Njegova svetost patrijarh Aleksije II (`en`)
* Aleksije II pred Skupštinom SE o Kosovu (`sh`)
* Umro Aleksije Drugi („Politika", 6. decembar 2008.)
* Zamirotočio portret patrijarha Aleksija Drugog

***Patrijarh moskovski Aleksije II*** na Wikimedijinoj ostavi
**Token Ring** je IBM-ova mreža koja je razvijana 1970-tih te predstavljena ranih 1980-tih godina. 

Token Ring je vrsta mreže koja je šematski poredana u krug. Token Ring je usko vezan za IEEE 802.5 specifikaciju jer je nastala iz Token Ring tehnologije, zbog identičnosti i zanemarljivih razlika termin Token Ring obično obuhvaća i IEEE specifikaciju. 

Koristi zvjezdastu topologiju sa svim računarima priključenim na MSAU (multistation acces unit) uređaj. Računari su priključeni direktno na MSAU, "patch" kablovi spajaju MSAU na drugi MSAU, dok "lobe" kablovi spajaju MSAU sa računarima. Za razliku od CSMA/CD mreža, kao što je Ethernet, Token mreže su predoređene, što znači da su u mogućnosti izračunati maksimalno vrijeme koje će proći prije nego će računar biti u mogućnosti vršiti mrežne aktivnosti. To čini Token mreže savršene za aplikacije za koje odgađanje mora biti predvidljivo. Brzina Token Ring mreže se kretala od početnih 4 Mbps, pa sve do današnjih 1 Gbps. Ispočetka Token Ring je bio u prednosti nad Ethernetom, nudio je veću brzinu i bolju pouzadnost, no predstavljanjem switcheva Ethernet mreža je na kraju ipak preovladala tako da Token Ring mreže danas nisu previše rasprostranjene.

***Token ring*** na Wikimedijinoj ostavi
**Rusko-švedski rat (1554-1557)** (švedski: *Stora ryska krige*, ruski: *Шведски поход*) bio je uvod u Livonski rat 1558. - 1583.

Nije bio osobito buran i vodio se na relativno uskom frontu duž karelijske granice, završio je potpisivanjem Novgorodskog mira 2. aprila 1557.

Pozadina
--------

Jedan od motiva za taj rat, bila je ljutnja novog švedskog kralja Gustava Vase da odnose s Rusijom održava preko novgorodskog gubernatora a ne direktno sa Moskvom i carem Ivanom Groznim, kao da je manje vrijedan i neki vazal, a ne kralj.

Drugi razlog za rat bio kontinuirano kršenje granice u Kareliji, odnosno sporovi oko lovišta i riba, između naselja na granici.

Tok rata
--------

Kronologija početne faze tog rata ne može se precizno odrediti zbog pomankanja dokumenata iz tog vremena. Izgleda da otvorenih neprijateljstva s obje strane do juna 1555. nije bilo.

Napad je počeo švedski admiral Jakob Bagge 15 - 29. septembra 1555. pomorskim desantom na Utvrdu Orešek u Nevi, ali je odbijen.

Rusija je objavila rat u decembru 1555. i pokrenula ofenzivu u Finskoj. Rusi su 20. januara 1556, razbili švedski napad na Kivinebb (današnje Pervomajskoje).

Rusi su sa relativno velikim snagama (20.000 - 25.000 ljudi) krenuli na Viborg (21. - 25. januar 1556.) i poharali svu njegovu okolicu, ali su se nenadano povukli.

Taj rat štetio je trgovcima s obje strane, čak više švedskim zbog toga je Gustav Vasa zatražio njegov prekid, pristavši na moskovske uvjete, da sa Rusijom komunicira jedino preko Novgorodskog gubernatora. Zbog tog je 13. jula 1556. poslao Knut Johansson, rektora katedrale u Turku u Novgorod da dogovori primirje.
Pregovori su se odužili do aprila 1557.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9   „*Отношения между Шведским государством*" (ruski). В. В. Похлебкин. Pristupljeno 03. 10. 2015.
2. 1 2 3 4  „*Stora ryska kriget 1554-1557*" (švedski). Ulf Sundberg. Arhivirano iz originala na datum 2003-10-16. Pristupljeno 03. 10. 2015.

Vanjske veze
------------

* *Stora ryska kriget 1554-1557* (`sv`)
* *Отношения между Шведским государством* (`ru`)
**Palaihnihan** (Palaihnih), porodica indijanskih jezika i plemena iz sjeveroistočne Kalifornije čiji su članovi jezici i plemena Pit River Indijanaca koja se grana na dvije glavne skupine, to su Achomawi i Atsugewi. Ime Palaihnih došao je od Klamath naziva *p´laikni*, što označava "*mountaineers*" ili "*uplanders*" (prema Gatschetu). Potomci Achomawi i Atsugewi Indijanaca danas žive po rezervatima sjeverne Kalifornije.

Podjela
-------

* **Achomawi**:

Ajumawi (Fall River Mills people), 
Astariwawi (Astakiwi ili Canby people, prema Edward S. Curtisu ukključuju i Hantiwije), 
Atwamsini (Atuami; Big Valley people), 
Hammawi (Hamawi; Likely people), 
Hewisedawi (Goose Lake people), 
Ilmawi (Goose Valley people), 
Itsatawi (Big Bend people), 
Kosalektawi (Alturas people), 
Madehsi (Montgomery Creek people); 

* **Atsugewi**:

Apwarukei (Aporidge), 
Atsugewi (Atsuge),
Wamari'i (Burney Valley people)

Vanjske veze
------------

* Palaihnihan Family

| * p
* r
* u
Indijanci :: Hoka |
| --- |
| 
Chimarikan • Chumashan • Esselenian • Guaycuran • Jicaquean • Kulanapan • Palaihnihan • Quoratean • Salinan • Sastean • Serian • Tequistlatecan • Tlapanecan • Yanan • Yuman • Washoan • Yurumanguí
 |

| * p
* r
* u
Hokan :: Palaihnihan |
| --- |
| 
Achomawi • Atsugewi • Ajumawi • Apwarukei • Astakiwi • Atguge • Atuami • Hamawi • Hantiwi • Hewisedawi • Ilmawi • Itsatawi • Kosalektawi • Madehsi • Wamaríi
 |
**Teorija skupova** je grana matematike koja se bavi skupovima. Skup se uopšteno opisuje kao mnoštvo apstraktnih objekata. Sama teorija se nalazi u osnovi svih grana matematike koje se bave brojevima: algebra, matematička analiza, verovatnoća pa i topologija. One je je uz logiku i predikatski račun jedna od aksiomatskih temelja matematike.

U operacije sa skupovima spadaju operacije spajanja (simbol ∪) i preseka (simbol ∩). Spoj dva skupa jeste skup koji sadrži sve elemente oba skupa, pri čemu se svaki od tih elemenata pojavljuje jedanput. 

Presek je skup svih elemenata koji su zajednički za oba prvobitna skupa. Teorija skupova koristi se u analizi složenih koncepata u matematici i logici. 

Prve pokušaje aksiomatskog definisanja teorije skupova je učinio Đuzepe Peano ali je čvrste teorijske osnove ove teorije postavio Georg Kantor, koji je otkrio značaj jasno formulisanih skupova za analizu problema simboličke logike i teorije brojeva.

Vidi još
--------

* Aksiomatska teorija skupova
* Zermelo-Frenkel teorija skupova

  


| * p
* r
* u
Glavne grane matematike |
| --- |
| logika • teorija skupova • algebra (apstraktna algebra - linearna algebra) • diskretna matematika • teorija brojeva • analiza • geometrija • topologija • primenjena matematika • vjerovatnoća • statistika • matematička fizika |
**Aleksandar IV Eg** (grčki: *Ἀλέξανδρος Aἰγός* — 323–309. pne.) bio je sin makedonskog kralja Aleksandra III Velikog i baktrijske princeze Roksane.

Kada je Aleksandar 10.6. 323. pne. umro, njegovo dijete se još nije rodilo. S obzirom da nasljednik nije bio određen, u Aleksandrovoj vojsci je izbila pobuna s ciljem da se nasljednikom proglasi Aleksandrov stariji, nezakoniti i duševno slabi brat Aridej. Komandant konjice Perdika je, pak, htio da carstvo naslijedi Aleksandrovo dijete. Na kraju je postignut sporazum - Aridej će postati kralj pod imenom Filip III, ali će morati dijeliti prijestolje ako Roksanino dijete bude muško. Kada je Roksana u augustu rodila sina, on je proglašen kraljem kao Aleksandar IV. U njegovo ime je kao regent zavladao Perdika.

Godine 320. pne. je Perdika ubijen prilikom pokušaja da uguši pobunu u Egiptu, a regentom je postao Antipater. Nakon Antipaterove smrti 319. pne. je regentom postao Poliperhon, na što je Antipaterov sin Kasandar pokrenuo pobunu i uspio postati regent 317. pne. Nakon što je suzbio neuspjele pokušaje Filipa III da preuzme vlast, godine 309. pne. je dao otrovati Roksanu i Aleksandra kako bi spriječio da preuzmu vlast, odnosno ugroze njegovo regentstvo.

Vanjske veze
------------

* Livius.org: Alexander IV Arhivirano 2013-09-24 na Wayback Machine-u
* Wiki Classical Dictionary: Alexander IV Arhivirano 2006-05-11 na Wayback Machine-u

|  |
| --- |
| Aleksandar IV od Makedonije **Argeadska dinastija****Rođen/a:** 323. pne.  **Umro/la:** 309. pne. |
| Prethodi:**Filip III** | **Kralj Makedonije**323–309. pne. | Slijedi:**Kasandar** |
| **Kralj Azije**323–309. pne. | Slijedi:**Seleuk I Nikator** |
| **Faraon Egipta**323–309. pne. | Slijedi:**Ptolomej I Soter** |
**Oleksandr Petrovič Dovženko** (ukr. **Олександр Петрович Довженко**; rus. Александр Петрович Довженко) (Sosnicja, 11. rujan 1894. - Moskva, 25. studeni 1956.) je bio ukrajinski i sovjetski filmski redatelj, scenarist i producent, koji se smatra jednim od najistaknutijih autora sovjetskog i ukrajinskog filma.

Poticao je iz kozačke porodice, a roditelji, iako neobrazovani, su ga poticali da se obrazuje, te se sa 19 godina zaposlio kao učitelj. Zbog srčane mane je izbjegao vojnu službu u prvom svjetskom ratu, ali ne i kaos Revolucije i građanskog rata, koji je posebno teško pogodio njegovu rodnu Ukrajinu. Dovženko, koji se na početku tih burnih događaja priključio ukrajinskim nacionalistima i služio u trupama UNR, na kraju se ipak priključio pobjedničkim bolješvicima. Početkom 1920-ih je služio u sovjetskoj diplomaciji, potom radio kao karikaturist prije nego što se 1926. priključio studiju VUFKU u Odesi. Tamo je od 1928. do 1930. snimio svoju znamenitu trilogiju koju čine *Zvenigora*, *Arsenal* i *Zemlja*. U njoj je primijenio načela sovjetske montažne teorije, ali im je dao i vlastiti pečat, prije svega inspiriran vlastitom domovinom. Zbog toga je bio od Partije optuživan za ukrajinski nacionalizam i skretanje od načela socrealizma. Iz nemilosti je izašao tek 1939. kada je po Staljinovom nalogu režirao historijski film *Šors*. U drugom svjetskom ratu je radio kao ratni dopisnik, a poslije je uspio režirati samo jedan film - *Mičurin*. Posljednje godine života je proveo podučavajući mlade sineaste na moskovskom VGIK, a među učenicima su mu bili Larisa Šepitko i Sergej Paradžanov. Nakon Dovženkove smrti neke od njegovih scenarija je ekranizirala supruga Julija Solnceva.

Po njemu danas nosi ime Dovženkov studio u Kijevu.

Vanjske poveznice
-----------------

* Aleksandr Dovzhenko on IMDb
* Neglected giant Alexander Dovzhenko at the MFA
* Alexander Dovzhenko's Silent Trilogy: A Visual Exploration Arhivirano 2010-06-08 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Aleksandar Dovženko |
| --- |
| 
* Jagodka ljubvi
* Vasya the Reformer
* The Diplomatic Pouch
* Zvenigora
* Arsenal
* Zemlja
* Ivan
* Aerograd
* Bukovyna: a Ukrainian Land
* Ščors
* Oslobođenje
* Bitka za našu Sovjetsku Ukrajinu
* Soviet Earth
* Victory in the Ukraine and the Expulsion of the Germans from the Boundaries of the Ukrainian Soviet Earth
* Michurin
* Farewell, America
* Poem of the Sea

 |
Logo Tatre
**Tatra** je češki proizvođač kamiona, a nekada i automobila sa sjedištem u Kopřivnicama. 

Kompaniju je osnovao Ignác Šustala 1850. godine kao Schustala & Company, a kasnije je preimenovana u Nesselsdorfer Wagenbau-Fabriksgesellschaft, koja je proizvodila kočije i prikolice.

Tatra je 1897. godine proizvela prvi automobil u Srednjoj Europi, koji se zvao Präsident. 1918. kompanija mijenja naziv u Kopřivnická vozovka a.s, a već 1919. godine koristi naziv Tatra, po planinskom vijencu Tatre, koji se nalaze na granici tada Čehoslovačke i Poljske (danas Slovačke i Poljske).

Hitler je bio oduševljem Tatrinim, u ono vrijeme, naprednim automobilima, koje je konstruirao Austrijanac Hans Ledvinka. Po nalogu Hitlera, Ferdinand Porsche konstruira Bubu, koja je izuzetno sličila na Tatru V570 i po dizajnu i po bokser motoru sa zračnim hlađenjem i drugim tehničkim rješenjima. Tatra je zbog toga pokrenula sudsku parnicu, ali je odmah nakon njemačke aneksije Čehoslovačke 1938. godine prekinuta. Parnica je ponovo pokrenuta poslije Drugog svjetskog rata i 1961. godine donijeta je presuda u korist Tatre, tako što je Volkswagen morao platiti odštetu od 3 milijuna njemačkih maraka.

Tijekom Drugog svetskog rata proizvodila je kamione i cisterne za okupacijsku njemačku vojsku. Proizvodnja putničkih automobila prestala je 1999. godine, a kompanija danas proizvodi samo kamione. Brend je poznat po češkom reli vozaču Karelu Lopraisu, koji je od 1988. do 2001. godine osvajao šest puta trke na Dakar reliju s kamionom Tatra 815.

Galerija
--------

* PräsidentPräsident
* Tatra V570Tatra V570
* Tatra 603Tatra 603
* Tatra 815Tatra 815
* Tatra 87Tatra 87
* Lopraisova TatraLopraisova Tatra

Izvori
------

1. ↑   Preuzeto 24. studenog 2015.
2. ↑   Preuzeto 24. studenog 2015.
3. ↑   Preuzeto 24. studenog 2015.

***Tatra (kompanija)*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostala značenja, v. Reforma (razvrstavanje).*
**Reforma** (latinski: *reformare*, "preobličiti", "preobraziti") je izraz koji u politici označava svako nastojanje da se promjenom zakonodavstva ili načina rada državne uprave poboljša opće stanje u nekom društvu odnosno državi, a da se ne dovode u pitanje temelji društvenog, političkog ili ekonomskog poretka.

Reforme za cilj imaju poboljšanje efikasnosti državne uprave, pa se tako u nekoj državi može provesti reforma zdravstva, školstva, policije, vojske i sl. One također za cilj mogu imati i poboljšanje ekonomskog položaja određenih slojeva stanovništva u nastojanju da se smanje socijalne napetosti i kriminal. Kao primjer za potonje može poslužiti agrarna reforma.

Reforma se razlikuje od revolucije po tome što temelji ili osnovne značajke poretka ili sistema nikada ne dolaze u pitanje. S druge strane, razlike između revolucije i reforme nikada nisu jasne, pa tako neke reforme mogu - pogotovo kroz duže vrijeme - predstavljati promjenu revolucionarnog značaja.

V. također
----------

* Reformski pokreti
Tipičan krajolik argentinskih pampi
**Pampa** ili **pampas** je travnata stepa na jugoistoku Južne Amerike, blizu ušća rijeke La Plata. Na zapadu je omeđuju Ande, s na istoku Atlantski ocean. Na sjeveru je grmovita savana regije Gran Chaco. Reljef pampi ide od vrlo ravnih do valovitih ravnica.

Na kečuanskom jeziku, pampa označava ravnicu, posebno ravnicu između planina.

Pampe su po osobinama srodne s australskim zaleđem, (autbekom), južnoafričkim veldom, ili novozelandskom visoravni.

Područje pampa pokriva oko 600.000 četvornih kilometara, i dijele je države: Argentina, Urugvaj i Brazil. Pampe su poljoprivredno srce Argentine, gdje se pretežno uzgajaju goveda.

Razlikuje se *vlažna pampa* na istoku, gdje su oborine ravnomjerno raspoređene tijekom godine i *suha pampa* na zapadu, koja se nadovezuje na planinsko područje Monte u zapadnoj Argentini. U području Monte nalaze se planine Sierras pampeanas.

Klima u pampi je umjerena. Na istoku su razlike u temperaturama između godišnjih doba blage uslijed utjecaja oceana. Na zapadu klima poprima kontinentalni predznak s vrućim ljetima i suhim i hladnim zimama.

Divlja životinja karakteristična za područje pampi je glodavac patagonijska mara.

Vanjske veze
------------

***Pampa*** na Wikimedijinoj ostavi

* Pampe na Enciklopediji Britannici

| * p
* r
* u
Regije Južne Amerike |
| --- |
| Istok | 
* Amazonski sliv
* Atlantska šuma
* Caatinga
* Cerrado

 |
| Sjever | 
* Karipska Južna Amerika
* Zapadne Indije
* Llanos
* Gvajane
* Amazonski sliv (Amazonska prašuma)
* Delta Orinoca

 |
| Jug | 
* Ognjena zemlja
* Patagonija
* Pampa
* Pantanal
* Gran Chaco
* Čikitske šume
* Valdés (poluotok)
* Triple Frontera
* La Plata

 |
| Zapad | 
* Ande
	+ Tropske Ande
	+ Vlažne Ande
	+ Suhe Ande
	+ Pariacaca
* Altiplano
* Atacama

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315127587
* LCCN: sh85097286

 |
**Ruslan Imranovič Hasbulatov** (ruski: , čečenski: ; 22. novembar 1942 - 3. januar 2023) bio je ruski i bivši sovjetski političar čečenske nacionalnosti, najpoznatiji kao predsjednik Vrhovnog sovjeta Rusije u vrijeme raspada SSSR i prvih godinu i pol dana postkomunističke Rusije. Hasbulatov, koji je po struci bio ekonomist, je krajem 1980-ih za vrijeme perestrojke i glasnosti postao bliski suradnik Borisa Jeljcina, tadašnjeg predvodnika radikalneih reformista unutar sovjetske Komunističke partije. Kao reformist je na prvim slobodnim izborima izabran za člana Kongresa narodnih deputata, a za vrijeme pokušaja puča protiv Mihaila Gorbačova u augustu 1991. se zajedno sa Jeljcinom odupirao pučistima. Tada je napustio KPSS, a nekoliko mjeseci kasnije je izabran za predsjednika Vrhovnog sovjeta i tako postao drugi najmoćniji čovjek u Rusiji. Odnos sa Jeljcinom se, međutim, brzo ohladio, i to zbog mimoilaženja oko ekonomske politike i tumačenja Ustava, a što je 1993. dovelo do ustavne krize, na kraju koje je Jeljcin na zgradu Parlamenta, gdje se nalazio Hasbulatov poslao vojsku. Hasbulatov je tada uhapšen, ali je nekoliko mjeseci kasnije pušten zahvaljujući amnestiji koju je izglasala novoizabrana ruska Državna duma. Hasbulatov se u ljeto 1994. vratio u rodnu Čečeniju, tada de facto otcjepljenu od Rusije kako bi posredovao u sukobu između separatističkog predsjednika Džohara Dudajeva i čečenske opozicije. Njegova "mirovna misija" nije uspjela, te je Hasbulatov postao neformalni vođa opozicionara koji su na kraju zatražili vojnu, obavještajnu i drugu podršku Jeljcinovog režima, a što je na kraju preraslo u Prvi čečenski rat. Nakon izbijanja sukoba se Hasbulatov formalno povukao iz politike te umjesto toga predaje ekonomiju.
**Bela odela** (it. Tute Bianche) je bio italijanski društveni pokret (aktivan od 1994. do 2001.) zasnovan na taktikama uličnih protesta. 

Pokret je nastao 1994. godine kada je gradonačelnik Milana, Formentini, naredio rasturanje socijalnih centara rečima: "Od sada centri neće biti ništa drugo nego duhovi iznad grada". Ubrzo su izbile masovne demonstracije za odbranu društvenih centara, na kojima su se "beli duhovi" tj. aktivisti obučeni skroz u belo, pojavili. 

Bela odela odbacuju tradicionalnu dihotomiju nasilje/nenasilje i praktikuju taktike koje se mogu opisati kao borbeno nenasilje. Za razliku od taktike pasivnog nenasilja (npr. sedenje na ulici isped policije) aktivno nenasilje podrazumeva obmotavanje tela sunđerima da bi se probili kroz policijski obruč i zaštitili od pendreka. Umotani u sunđere i madrace i zaštićeni debelim slojem izolacije, katapultiraju sopstvena tela na barikade, a naoružani vodenim topovima se probijaju kroz redove policije. Obično marširaju u blok formacijama (kao policijski kordon) radi međusobne zaštite tokom demonstracija i odbrane aktivista od hapšenja.

Središte pokreta je činila italijanska Ya basta asocijacija, mreža grupa širom Italije inspirisanih zapatističkim ustankom u Čjapasu 1994. godine i italijanskim autonomnim pokretom 1970-ih i 80-ih. Pokretačka deviza pokreta je preuzeta od zapatista: Ya basta! (Dosta!). Bore se, između ostalog, za univerzalno zagarantovani "osnovni prihod", globalno državljanstvo koje garantuje slobodno kretanje ljudi preko granica i slobodan pristup novim tehnologijama, što u praksi najčešće podrazumeva slobodan softver i borbu protiv restriktivnih autorskih prava. 

Strategija pokreta se naziva građanska i društvena neposlušnost i uključuje zauzimanja i stvaranje samoupravih socijalnih centara, anti-kapitalističko organizovanje, aktivizam za prava izbeglica i radnika emigranata, kao i stvaranje velikih blok-formacija tokom demonstracija, da bi se zadržale ulice tokom sukoba sa policijom. 

Tokom protesta protiv G8 u Đenovi u julu 2001. pokret je dostigao svoj vrhunac, sa oko 10.000 demonstranata u zajedničkoj blok formaciji. Nakon Đenove se asocijacija Ya Basta! raspada, a neke preostale grupe menjaju ime u Disobedienti (neposlušni). 

Pokret belih odela je izvršio veliki uticaj na nove društvene pokrete širom sveta, pa imamo u Britaniji grupu WOMBLES koja koristi njihove taktike, u Španiji Mano Bianco, a u SAD Ya Basta Collective, sa sedištem u Njujorku (koji, doduše, nose žuta a ne bela odela).
**Anatolije Janković** - bio je srpsko-pravoslavni arhimandrit.

Životopis
---------

Rođen je u srpskoj porodici u Križevcima (danas u Hrvatskoj) 15. avgusta 1857. Kršteno ime bilo mu je Aleksandar. Osnovnu školu završio je u rodnom mjestu, a gimnaziju u Zagrebu. Pohađao je Bogosloviju u Karlovcima 1881-1885, potom je primljen u dvor vladike pakračkog kao konzistorijski bilježnik. Zamonašio se u manastiru Lepavini 1885. godine. Za jeromonaha je rukopoložen u Požegi 1886. Godine 1891. postaje protosinđel, a 1893. unapređen je za arhimandrita. 
Anatolije Janković je od 1886. bio bilježnik u pakračkom vladičanstvu, a 1895. je postao iguman manastira Kovilja, kasnije Bođana (1896—1899)u Eparhiji bačkoj.

Poslije smrti vladike Germana Opačića bio je mandatar pomenute eparhije sve do izbora vladike Mitrofana Ševića. Kasnije je nastojatelj manastira Krušedola, a posle naprasne smrti vladike Mihajla Grujića 1914. godine, postaje administrator Eparhije gornjokarlovačke. Prilikom izbijanja Prvog svjetskog rata bio je 1914. interniran, a pušten je na slobodu zauzimanjem vladike pakračkog Mirona Nikolića.

Umro je u Novom Sadu 30. novembra 1928. Sahranjen je u manastiru Krušedolu. 

Nikšićki list "Onogošt" u broju 24. od 1900. ga spominje prilikom posjete jednog putopisca iz Crne Gore.

Izvor
-----

* Srpski arhimandriti, Eparhija budimska, Budimpešta 1998.
**Anatolijski univerzitet** (tur. *Anadolu Üniversitesi*) turski je javni univerzitet sa sejdištem u Eskişehiru. Institucija je u svom današnjem obliku i statusu akreditirana od turskog *Vijeća za visoko obrazovanje* (tur. *Yükseköğretim Kurulu*) 1982. godine. Zbog fokusa institucije na nove oblike udaljenog virtuelnog obrazovanja, broj studenata ovoga univerziteta izrazito je velik i drugi je na svijetu po tom kriteriju. Većina studenata pohađa programe udaljenog obrazovanja, dok se neki studijski programi odvijaju na kampusu. Broj studenata koji pohađa programe udaljenog obrazovanja kreće se oko 1.350.000, dok je tradicionalsnih studenata na kampusu oko 25.000. Univerzitet se uobičajeno uvrštava među prestižnije institucije visokog obrazovanja u Turskoj sa ambicijom da se izjednači i natječe sa institucijama kao što su između ostalih i Tehnički univerzitet Bliskog istoka, Univerzitet Boğaziçi, Univerzitet Bilkent ili Univerzitet u Istanbulu.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* www.anadolu.edu.tr
Termin **anatolijski** ili **anadolijski jezik** se odnosi na porodicu izumrlih indoevropskih jezika koji su se govorili u Maloj Aziji (stara Anatolija), od kojih je najbolje opisan hetitski. Pod riječ Anatolijski podpadaju svi jezici koji su govoreni na tom području bez obzira da li pripadaju u istu grupu. Primjer može biti i Frigijski koji je klasifikovan u Armenijsku grupu jezika.

U ove grane spadaju Hetitska, Palaička, Luvička i Lidijska grana. Luvička grana se dalje dijeli na Hijeroglifski, Lucijan, Milijan, Carian i Pizidijan.

Hetitski jezik je bio priznati jezik Hetitskog kraljevstva od 1650 do 1200 godine Prije Nove Ere, koje je vladalo gotovo cijelom Anatolijom. Najraniji zapisi na Hetitsko jeziku datiraju od 19-tog vijeka prije Nove Ere: Kaltepe, Asirski zapisi Karum Kaneš koji se odnose na podatke o Asirskoj tadašnjoj luci Kaneš (poslije Kaltepe). Ti zapisi nose Hetitska imena i riječi koje su posuđene od Hetitskog. Ime grada je na Hetitsko bilo Neša, pa je poslije toga postalo riječ za naziv jezika Nešili. Podatak da je to bio Asirijski grad govori o već tada izraženom uticaju ili možda dominaciji Hetita.

Glavni izvor Hetitskih tekstova predstavlja oko 30000 glinenih tabli od kojih su samo neke proučene. Table se odnose na podatke za kraljevski grad Hatuša, koji se nalazio na obroncima današnjeg grada Bogazkale, Turska, koji je prije nazivan Bogazkoy. Zapisi pokazuju postepeni porast snage ljudi koji su govorili Anatolijskim jezikom, sve do zadnjeg kraljevstva koje je bilo potpuno Anatolijsko. Poslije toga se malo čulo o Hetitima ali su oni ipak sačuvali ime. Zapisi se odnose na rituale, lijekove, pisma, zakon i druge javne službe, iz kojih je moguće saznati puno toga o toj staroj civilizaciji.

Najviše je podataka iz 13tog vijeka stare ere. Samo pismo ima puno Mezopotamijskoga ali i Akadijskih i Sumerijskih riječi. Pojedini znakovi predstavljaju kompletne riječi(logogrami) što naravno uvodi nesigurnost kod prijevoda ali su takođe prisutni i samoglasnici i suglasnici koji ga olakšavaju.
*Sveti jevanđelist i apostol Luka*, manastir Hilandar, Sveta Gora
**Evanđelist Luka** (*Lucius*, lat. *svetlost, luča*), bio je lekar i prijatelj apostola Pavla. 

Smatra se da je bio Grk, rodom iz Antiohije, od neznabožačkih roditelja. Predanje tvrdi da se bavio živopisom i da je prvi naslikao ikonu Isusa Hristosa, Bogorodice i apostole Petra i Pavla. Te ikone su bile uzor svim kasnijim ikonama, zbog čega se sveti Luka smatra osnivačem hrišćanskog ikonopisa.

Pratio je apostola Pavla na drugom i trećem misionarskom putovanju, od Filipa do Rima. Posle smrti apostola Pavla, nastavio je da propoveda Jevanđelje po Italiji, Dalmaciji, Hercegovini, Crnoj Gori, Albaniji i Makedoniji i drugim zemljama. Prema predanju, apostol Luka je imao 84. godine kad su ga uhvatili idolopoklonici i ubili obesivši ga o granu masline u gradu Tebi Beotijskoj.

Sveti Luka je napisao treće jevanđelje (po redosledu u Novom zavetu), Jevanđelje po Luki, i Dela apostolska. Smatra se da je Jevanđelje po Luki napisao oko 60. godine

Srpska pravoslavna crkva slavi Svetog apostola i jevanđelistu Luku, 18. oktobra (po Julijanskom kalendaru), odnosno 31. oktobra, po Gregorijanskom kalendaru.

| * p
* r
* u
Isusovi apostoli |
| --- |
| Pisci evanđelja | Ivan / Jovan • Matej • Marko • Luka |
| Ostali | Petar • Andrija • Jakov • Filip • Bartolomej • Toma • Jakov Alfejev • Šimun Zelot • Tadej • Juda |

***Apostol Luka*** na Wikimedijinoj ostavi
**Tornio** službeno **Tornion kaupunki** (sjevernolaponski: *Duortnus*, švedski: *Torneå*) je pogranični
lučki grad od 17,107 stanovnika, na sjeverozapadu Finske, on je i administrativni centar istoimene općine od 22,371 stanovnika..

Geografske karakteristike
-------------------------

Tornio leži u delti rijeke Torne u Botnijski zaljev. Centar grada leži na 
riječnom otoku, točno preko puta na zapadnoj strani leži švedska Haparanda. sa kojom zapravo čini jedinstenu urbanu cjelinu od 32 500 stanovnika, kao primjer dobre 
prekogranične suradnje.

Historija
---------

Tornio je zbog svog položaja na rijeci Torne - vijekovima bio vrata Laponije, njegova tržnica 
i prozor u svijet.

Njegova novovjeka historija počela je 1621. kad je dobio status grada, od švedskog kralja Gustava II Adolfa.

Za Finskog rata (1808. - 1809.) švedski garnizon u Torniju, posljednji se predao
ruskoj vojsci 24. marta 1809. Odtad je Tornio pogranični gradić koji živi uspavanim životom sve do 
sredine 20. vijeka, kad se počeo ubrzanije razvijati i rasti.

Znamenitosti i transport
------------------------

Najveće znamenitosti grada su neoklasicistička parohijalna crkva - Alatornio podignuta između 1794. - 1797. i 
drvena crkva Hedviga Eleonoran (Tornio) iz 1684. - 1686.

Tornio je zapravo krajnja točka autoputa E4, i važna željeznička stanica, na kojoj prestaje jedan standard 
širine željezničke pruge (1435 mm) i započinje ruski (1665 mm), pa se teret i putnici moraju prekrcavati. 

Tornio ima i aerodrom udaljen 18 km jugoistočno od centra grada.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Švedska, Haparanda
* UK, Devizes
* Norveška, Hammerfest
* Danska, Ikast
* Rusija, Kirovsk
* Mađarska, Szekszárd
* Švedska, Vetlanda

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Finland: Lapland" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 09. 2015.
2. ↑   „*Torne River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 14. 09. 2015.
3. 1 2 3 4  „*Tornio-info*" (finski). Tornion kaupunki. Pristupljeno 14. 09. 2015.

Vanjske veze
------------

***Tornio*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada* (`fi`)
**Tutchone** (Tutchonekutchin) je pleme ili plemena (Northern i Southern) Athapaskan Indijanaca nastanjenih na teritoriju Yukona, Kanada uz rijeku Yukon, od Deer Rivera do Fort Selkirka. 

Northern Tutchone danas žive u više zajednica, to su Mayo (zvani Nacho Nyak Dun), Pelly Crossing, Stewart Crossing i Carmacks (imenovani i kao Little Salmon Carmacks First Nation). Southern Tutchone danas žive u naseljima Aishihik, Burwash Landing, Champagne, Haines Junction, Kloo Lake, Klukshu, Lake Laberge i Whitehorse. Hodge je je 1910 naveo da ih ima 1.100, što Swanton ne vjeruje, sumnjajući da su tu pribrojane još neke skupine ili barem njihovi dijelovi.

Ime
---

Tutchone znači "Crow People" a često nazivani i imenom Tutchone-kutchin, ali je njihova srodnost sa Kutchin Indijancima upitna. Oni su po svom izgledu bliži plemenu Han sa rijeke Yukon. Ostali nazivi koji su im nadijevani su Caribou Indians (Dall, 1877); Tatanchaks, (Colyer, 1870), Nehaunee od ljudi kompanije Hudson Bay; Gens des Foux (Dall, 1870); Tatanchok-Kutchin (Whymper, 1868); Wood Indinas (Šumski Indijanci, tako su ih nazivali trgovci)

Život i običaji
---------------

Pred-kontaktni Tutchone živjeli su organizirani po polunomadskim grupama ribara i lovaca. Tijekom proljeća i ljeta lovio se losos, a u jesen los i karibu. Južni Tutchone što su živjeli u područjima jezera Kluane, Aishihik, Dezadeash, Hutshi i Marsh u proljeće su ovisili o ribi. Ukoliko bi ipak došlo do gladi, Indijanci bi morali bi odlaziti u planine da uhvate kojeg karibua. 

Porijeklo Tutchona računalo se po ženskoj liniji a rodovi ili loze grupirani su po egzogamnim polovicama nazvanim 'Crow' i 'Wolf'. Nije bilo političke organizacije, a najjači poglavice uspjeli bi privući i najviše pristalica. Glavvna dužnost šamana je doći u kontakt sa najmočnijim duhovima kako bi uspieo locirati divljač i izliječiti bolest.

Suvremeni Tutchone
------------------

Današnji Turtchone organizirani su u nekoliko Prvih nacija, to su Southern ili Južni Tutchone sa bandama Champagne & Aishihik, Ta'an Kwach'an i Kluane. Northern Tutchone: First Nation of Nacho Nyak Dun, Little Salmon/Carmacks First Nation i Selkirk First Nation.

Izvori
------

1. ↑  Hodge
2. ↑  Turchone, Swanton
3. ↑  „Tutchone". Arhivirano iz originala na datum 2007-09-30. Pristupljeno 2013-09-29.

Vanjske poveznice
-----------------

* Tutchone Language (Selkirk)
**Pax Nicephori** (na latinskom: *Nikiforov mir*) je naziv za sporazum koji je 803. trebao biti sklopljen između bizantskog cara Nikifora I Logoteta na jednoj, te franačkiog kralja i cara Karla Velikog na drugoj strani, odnosno formalne i neformalne bizantsko-franačke sporazume koji su sklopljeni tokom sljedećih nekoliko godina.

Razlog za sklapanje sporazuma je bila krunidba Karla za rimskog cara na Božić 800. što Bizant, koji je sebe smatrao jedinim legitimnim nasljednikom rimske države, nikada nije htio priznati. Bizantska carica Irena je taj problem nastojala riješiti dinastijskim brakom sa franačkim Karolinzima, ali je u međuvremenu svrgnuta. Karlo je, pak, godine 803. u Carigrad poslao misiju sa tekstom dokumenta koji je trebao riješiti spor između dva carstva; Nikifor ga je odbio ratificirati, ali su sklopljeni sporazumi o razgraničenju. Prema njima je priznata nezavisnost Venecije pod bizantskom zaštitom. 

Godine 807-08. je sporazum prekršen, kada su Venecijanci prešli na franačku stranu, a Pipin, franački kralj Italije, napao bizantske posjede u Dalmaciji. Sukob je privremeno prekinut 810. a trajno Aachenskim mirom 812. kojim je Primorska Hrvatska postala franački vazal, a Bizant zadržao vlast nad dalmatinskim gradovima.

Godine 814. je sklopljen još jedan sporazum pod nazivom *Pax Nicephori*.

S obzirom da originalni tekst sporazuma nije očuvan, te da je poznat iz kasnijih citata, dio historičara sumnja u njegovu vjerodostojnost.

Izvori
------

* Dzino, Danijel (2010). *Becoming Slav, Becoming Croat: Identity Transformations in Post-Roman and Early Medieval Dalmatia*. Brill. ISBN 9004186468, 9789004186460.
* Roberto CESSI. Pacta Veneta, 1–2. *Archivio Veneto* 4–5 (1928–1929).
* John Julius NORWICH. A History of Venice. New York 1982.
Prva grupa *pomoćnih linija* iznad linijskog sistema je u upotrebi, dok se za drugu grupu, iznad 4 pomoćnice, obično stavlja znak za transponovanje u višu ili nižu oktavu - 8va. 
Ispravno napisane ***pomoćne linije*** *i* ***predznaci***. 
U muzici **pomoćne linije** se još zovu i *pomoćnice*, *crte*, *crtice*, *pomoćne crt[e]ice*, *pacrte*, *pomoćni linijski sistem* (fr. *lignes*, engl. , ital. *tagli addizionali*, nem. *Hilfslinie*). To su dodatne crte koje se koriste u muzičkoj notaciji da bi se prostorno ograničeni *linijski sistem* proširio naviše i naniže, jer se u njega može zapisati samo 11 različitih osnovnih nota.

Nekoliko pravila kod pisanja pomoćnih linija
--------------------------------------------

**1.**  Radi preglednosti i jasnoće notnog teksta, prilikom pisanja pomoćnih linija treba obratiti pažnju  ***da pomoćne linije budu*** (*kao na drugoj slici desno*) **:** 

**a)**  iste dužine
**b)**  razmaknute jedna od druge koliko su i linije linijskog sistema
**c)**  međusobno paralelne
**d)**  pri pisanju prve ubeležene, a potom se piše notna glava

**2.**  ***Predznake*** treba pisati u visini notne glave i ispred nje (*kao na drugoj slici desno*) , a ne u visini pomoćnih linija, tj. Ispred njih!

 Primeri *neispravno napisanih* ***pomoćnih linija i predznaka***: 
 **1.**  ***Pomoćne linije nisu*** **a)**  jednake dužine, **b)**  jednako razmaknute **c)**  međusobno paralelne, dok  
 **2.**  ***predznaci*** nisu u visini notnih glava, već se nalaze ispred pomoćnih linija.

Vidi još
--------

* Notne skraćenice
* Abrevijature
Princeza Emma Bakayishonga od Ruande, pripadnica naroda Tutsija
**Tutsi** su jedan od tri domorodačka naroda u Ruandi i Burundiju u centralnoj Africi - ostala dva su Twa i Hutu. Twa (ili Watwa) su pigmeji - potomci prastanovnika. Hutu (ili Wahutu) su narod Bantu porijekla koji je dominirao Twa. Veliki broj sve tri skupine je stradao u ruandskom genocidu godine 1994.

Porijeklo Tutsija je izvor kontroverze. Neko vrijeme se smatralo kako su preci Tutsija hamitski narod iz Etiopije. Tu su teoriju promovirali belgijski kolonizatori nastojeći opravdati protežiranje Tutsija u odnosu na Hutue za vrijeme svoje vlasti. Argumente za to su pronašli u neobičnoj visini Tutsija i oštrijim nosevima, ali se danas gotovo i ne može pronaći bilo kakva bitnija fizička razlika između prosječnog Tutsija i prosječnog Hutua.

Ono što se zna da su preci današnjih Tutsija došli na područje današnje Ruande i Burundija u 15. vijeku i pokorili Hutue te uspostavili monarhiju koja je potrajala do kolonijalnih dana, a formalno ukinuta tek godine 1962. kada su stvorene nezavisne države Ruanda i Burundi. Nakon ruandskog genocida postala je popularna teorija kako su Tutsiji s Hutuima dijele Bantu porijeklo, te da su zapravo migrirali iz područja današnje Kenije.

Razlike između Hutua i Tutsija u fizičkom, kulturnom i jezičnom smislu gotovo da i ne postoje. Isto kao i Hutu, i Tutsi govore [Kirundi jeziko]m, a dijele i istu vjeru. Osnovna razlika između Hutua i Tutsija je u načinu života - Hutui su zemljoradnici, dok su Tutsi stočari. Čak postoje i rituali pomoću kojih Tutsi može postati Hutu i obrnuto. 

Umjetna ili ne, ta je podjela bila i još uvijek jest uzrokom stalne političke nestabilnosti. U Ruandi se nakon završetka genocida javila inicijativa za formalno ukinuće Hutua i Tutsija i njihovu zamjenu zajedničkom ruandskom nacijom. Neki naučnici, pak, za Hutue i Tutsije koriste zajednički izraz Rundi.

Tutsi danas imaju dominantan položaj u Burundiju.

Vanjske veze
------------

***Tutsi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Rwanda history Arhivirano 2008-05-03 na Wayback Machine-u
* Includes personal note by a Tutsi academic Arhivirano 2008-06-12 na Wayback Machine-u
* Includes a case study of the conflict between Tutsi and Hutu Arhivirano 2008-05-09 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85012439
* SUDOC: 029977398
* BNF: cb121488895 (podaci)
* NKC: ph285156

 |
***Pauxi pauxi*** je vrsta ptice iz roda *Pauxi*, porodice *Cracidae*.
Živi na nadmorskoj visini između 500 i 2.200 metara.

Opis
----

Doseže ukupnu duljinu tijela do 91 centimetar. Mužjaci su teški oko 3.6 kilograma, a ženke su teške 2.6 kilograma. Odlikuje se malenom glavom i plavkasto-sivom "kacigom" na čelu. Kljun joj je crvene boje, dok repno perje ima bijele vrhove. Perje ostatka tijela je crno sa zelenkastim sjajem, kao i ono na prsima, a u donjem dijelu tijela perje je bijele boje. Oba spola su slična, nema previše znakova spolnog dimorfizma. Postoji rijetki oblik ženke s crvenkasto-smeđim perjem s crnim prugama.

  

Prehrana joj se sastoji uglavnom od sjemenki, plodova, kukaca i malih životinja. Ženka u ožujku i travnju gnijezdo na visini između 4 i 6 metara polaže dva jaja kremaste boje, koja inkubira 30-34 dana.

Taksonomija
-----------

Postoje dvije podvrste *Pauxi pauxi*:

* *Pauxi pauxi pauxi*

Živi u planinskom lancu Cordillera de Mérida u sjeverozapadnoj Venecueli prema planinskom lancu Cordillera Oriental u Kolumbiji. Ima veću "kacigu", jajolikog oblika.
* *Pauxi pauxi gilliardi*

Živi u planinskom lancu Serranía del Perijá između Kolumbije i Venecuele. Ima manju "kacigu", manje loptastog, više cilindričnog oblika.

Izvori
------

1. ↑  Pauxi pauxi na iucnredlist.org, pristupljeno 28. januara 2015.
2. ↑  Pereira, Sérgio Luiz & Baker, Allan J. (2004): Vicariant speciation of curassows (Aves, Cracidae): a hypothesis based on mitochondrial DNA phylogeny. *Auk* **121**(3): 682-694. HTML abstract HTML tekst bez slika Arhivirano 2009-09-13 na Wayback Machine-u

Vanjske poveznice
-----------------

* ARKive - Slike i videi Arhivirano 2007-03-13 na Wayback Machine-u
* BirdLife
Društvo za znanstvenu fantastiku, **SFera**, osnovano je 1976. godine. Od tada neprekinuto djeluje kao neprofitna kulturna organizacija na području Hrvatske i grada Zagreba. Osnovni cilj SFere je združiti ljude, a prvenstveno djecu i mladež, koje interesira znanstvena fantastika, fantastika, nadnaravni horor i znanost općenito. Stoga su članovi uglavnom učenici i studenti ali i ostali građani.

SFera u svom fanzinu "Parsek", kao i godišnjim zbirkama objavljuje SF priče autora iz cijele Hrvatske. Isto tako, održava radionice za članove, prati video i kino produkciju u okviru žanra, ima bogatu knjižnicu s preko 2500 domaćih i stranih naslova, organizira znanstvena i ostala predavanja, okrugle stolove i tribine na kojima sudjeluju eminentni stručnjaci, omogućava svima da upoznaju najnovija informatička dostignuća, računalne igre i igre na ploči te organizira mnogo drugih sličnih aktivnosti.

Društvo svake godine dodjeljuje Nagradu SFERA za najbolje domaće djelo s područja SF-a. Nagrada se dodjeljuje u kategorijama minijature, kratke priče, priče, novele i romana, a iznimno su moguće i druge kategorije.

Vanjske poveznice
-----------------

* SFera