recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Tri dana i dijete*** (hebrejski: שלושה ימים וילד‎, translit. *Shlosha Yamim Veyeled*) je izraelski crno-bijeli igrani film snimljen 1967. godine u režiji Urija Zohara. Protagonist, čiji lik tumači Oded Kotler je Eli, mladić koji živi u Jeruzalemu te koji pristaje tokom tri dana čuvati Zvija (čiji lik tumači Illi Gorlitzky), sina svoje bivše i nikad prežaljene djevojke Noa (koju glumi Judith Solé). Radnja prikazuje kako ga to iskustvo podsjeća na nekadašnji život u kibucu sa Noom, i kako ga traume potiču da sa dječakom počne igrati sve opasnije igre. *Tri dana i dijete* se isticao stilom koji je odavao snažan uticaj francuskog Novog vala, a jedan od važnih motiva filma je bio kontrast između otuđenog, usamljenog života u velikom gradu i naizgled idilične prošlosti u kibucu. Usprkos svog "umjetničkog" stila, *Tri dana i dijete* je postigao veliki uspjeh u izraelskim kino-dvoranama. Prikazan je na Kanskom festivalu gdje je Kotler dobio ulogu za najboljeg glumca.

Uloge
-----

* Oded Kotler - Eli
* Shai Oshorov - Shuy
* Judith Solé - Noa
* Misha Asherov - Shuyev otac
* Illi Gorlitzky - Zvi
* Germaine Unikovsky - Yael (kao Jermain Unikovsky)
* Stella Ivni - Susjeda
* Baruch David - Susjedin suprug
* Shoshana Doar - Yaelova majka
* Nissan Yatir - Yaelov otac

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Three Days and a Child* na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 307511698

 |
**Filmska serija** ili **film u nastavcima** u najširem smislu čini niz od nekoliko igranih filmova koji imaju povezanu radnju, odnosno čine narativnu cjelinu.

U užem smislu se pod tim podrazumijeva **filmski serijal** (engl. ), odnosno niz kratkih igranih filmova, najčešće B-produkcije koji su u prvoj polovici 20. vijeka činili ekvivalent kasnije dramske serije na televiziji. Svaki od njih je predstavljao "epizodu" serije.

Karakteristika filmskih serija je bila da su bile uglavnom "lakog" sadržaja, te namijenjene djeci, odnosno da je svaka epizoda završavala "cliffhangerom", tjerajući tako publiku da sljedeći tjedan dođe u kino pogledati novu epizodu. Epizode fimskih serija su se obično, zajedno s filmskim novostima, prikazivale kao dodatni program prije cjelovečernjeg filma.

Eksterni linkovi
----------------

***Filmska serija*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Serial Experience Arhivirano 2007-02-03 na Wayback Machine-u
* Serial Squadron
* Silent Era, Index of Silent Era Serials
* In The Balcony
* Archive Classic Movies Arhivirano 2008-11-08 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85088076
* GND: 4181036-3

 |
**Vladimir Ladislav Deutsch** (Legrad, 3. 7. 1929 - Zagreb, 15. 7. 1999), biskup Evangeličke Crkve u Hrvatskoj.

Biografija
----------

Biskup Vladimir Ladislav Deutsch je rođen 3. 7. 1929 godine u Legradu, blizu Koprivnice, u porodici njemačkog podrijetla. Nakon gimnazije u Murskoj Soboti studirao je agronomiju i teologiju u Ljubljani, kasnije teologiju u njemačkome gradu Gottingenu,, a diplomirao je i magistrirao na Teološkom fakultetu u Beču. Doktorirao je na Teološkom fakultetu u slovačkome gradu Bratislavi s temom o hrvatskom reformatoru i znanstveniku Matiji Vlačiću Iliriku. Nakon prve svećeničke službe u SR Sloveniji u Bodoncima, biskup Deutsch je postao 1960 župnik u zagrebačkoj Evangeličkoj crkvi. Izabran je za seniora Evangeličke crkve u SR Hrvatskoj, SR Bosni i Hercegovini i SAP Vojvodini, a potom i biskupom Evangeličke crkve u Hrvatskoj. Jedan je od utemeljitelja "Teološkog fakulteta Matija Vlačić Ilirik" u Zagrebu, na kojem je radio kao dugogodišnji dekan i profesor dogmatike i crkvene povijesti. Pokretač je evangeličkoga mjesečnika "Pax". Bio je član mnogih teoloških i filozofskih udruga, u kojima se zauzimao za ekumenizam i razumijevanje među kršćanskim crkvama i zajednicama, te za dijalog s drugim vjerskim zajednicama. Kao član mnogih svjetskih crkvenih i vjerskih tijela zbog svojeg je djelovanja imao ugled znanstvenika i crkvenog dostojanstvenika. Bio je priznati humanitarni djelatnik, te je posredovao u humanitarnim donacijama za Hrvatsku, a posebice za bolnice. Biskup Deutsch je za života bio gost predavač na mnogim fakultetima, primjerice Sorbonni, Upsalli, Mannheimu, Ljubljani i dr. Biskup Vlado Ladislav Deutsch je umro u Zagrebu 15. 7. 1999 godine u Zagrebu.
***Tri četvrtine sunca*** (slovenski *Tri četrtine sonca)* je jugoslavenski crno-bijeli film slovenskog režisera Jožeta Babiča, snimljen 1959. u Gorici i bližnjoj okolini. Po žanru je drama, a radnja je smještena u Češku pred sam kraj Drugog svjetskog rata. Protagonisti filma, koje interpretiraju domaći i strani glumci iz Jugoslavije i inozemstva, zatvorenici su njemačkih koncentracionih logora, rodom iz raznih zemalja diljem Europe, koji se pješice vraćaju kući i koji su se tijekom događaja zatekli u željeznički vagon, koji je otkačen iz kompozicije i ostavljen na stranski tir jer su ga pogrešno zasjeli misleći da je namjenjen njihovu povratku. Čekajući na pravi vlak sučeljavaju se simpatičnim prigodama šetajući gradom, a u svojim vrstama otkrivaju i bivšeg SS-ovca koji se izdaje za jednog od njih. Posebice nesretno se zaljubljuje jugoslavenski povratnik Slavo koji u gradiću ostavi svoju svježu ljubav Helenu, neznajući da njegova zaručnica kojoj mu se tako žuri, više ne živi.

Vanjske veze
------------

* *Tri četvrtine sunca* na sajtu IMDb
*Boginja*
***Boginja*** (kineski: ; pinyin: *Shénnǚ*) je kineski nijemi film snimljen 1934. u režiji Wu Yongganga, poznat kao posljednje ostvarenje u filmografiji Ruang Lingyu, jedne od prvih velikih zvijzeda kineske kinematografije. Ona u njemu tumači bezimeni lik mlade žene koja se bavi prostitucijom na šangajskim ulicama kako bi pokušala zaraditi novac za školovanje svog 12-godišnjeg sina. Radnja prikazuje kako je pri tome iskorištava okrutni svodnik, ali joj također pokušava pomoći dobronamjerni direktor škole. Kao i mnogi kineski filmovi tog doba, imao je snažnu socijalnu notu, a danas se smatra jednim od najvažnijih ostvarenja kineske kinematografije 1930-ih.

Vanjske veze
------------

* *The Goddess* na sajtu IMDb
* *The Goddess* dostupan kao besplatni download na Internet Archive (English intertitles)
* Translated intertitles for *The Goddess*
* Essay on the film
* New music score Arhivirano 2012-02-07 na Wayback Machine-u for *The Goddess* by Kimho Ip, performed at the UK Festival of Chinese Cinema: Cinema China 2007
* Introduction to *The Goddess* Arhivirano 2012-02-07 na Wayback Machine-u by Maggie Cheung
* Rehearsing the Goddess Arhivirano 2012-02-07 na Wayback Machine-u
***Trifling Women*** (sh. *Dokone žene*) je američki crno-bijeli nijemi film snimljen 1922. u režiji Rexa Ingrama. Po žanru je melodrama, a protagonistica je lijepa ciganska gatara čiji lik tumači Barbara La Marr. Radnja, smještena u Francusku, prikazuje kako ne preza ni od čega, pa ni ubistva, kako bi se dočepala novca i društvenog položaja, a jedna od žrtava uključenih u njene spletke žrtava je i mladi plemić čiji lik tumači Roman Novarro. *Trifling Women* se često kao navodi kao najosobniji film Ingramove karijere. Temeljio se na Ingramovom filmu *Black Orchids* originalno snimljenom 1917. godine, ali nedovoljno reklamiranom, jer ga je studio smatrao previše "erotičnim"; Ingram je stoga novu verziju za inat nastojao iskoristiti "još erotičnijom.". Uloga Zarede je, pak, bila napisana specifično za Barbaru La Marr, a na snimanju je kao partner izabran Ramon Novarro koji je s njom bio nastupio u ranijem hitu *The Prisoner of Zenda*. Film je doživio veliki uspjeh, a javnost je bila toliko impresionirana njihovim nastupom da je bila (pogrešno) uvjerena da su njih dvoje par i u stvarnom životu. Iako su ga i kritičari hvalili, danas se, osim nekoliko promotivnih fotografija, smatra izgubljenim.

Uloge
-----

* Barbara La Marr ... Jacqueline de Séverac/Zareda
* Ramón Novarro ... Henri/Ivan de Maupin
* Pomeroy Cannon ... Léon de Séverac
* Edward Connelly ... Baron François de Maupin
* Lewis Stone ... Markiz Ferroni
* Hughie Mack ... Père Alphonse Bidondeau
* Eugene Pouyet ... Puk. Roybet
* John George ... Achmet
* Jess Weldon ... Caesar
* Bynunsky Hyman ... Hassan

Izvori
------

1. ↑  Soares, André; Beyond Paradise: The Life of Ramon Novarro; St. Martin's Press, New York, 2002; p. 41
2. ↑  O'Leary, L. *Rex Ingram: master of the silent cinema*. p.113
3. ↑  Soares, André; Beyond Paradise: The Life of Ramon Novarro; St. Martin's Press, New York, 2002; p. 33
4. ↑  „The Legendary Barbara La Marr". *Classic Images*. Arhivirano iz originala na datum 2004-12-04. Pristupljeno 2010-01-14.

Vanjske veze
------------

***Trifling Women*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Trifling Women* na sajtu IMDb
***Ja sam s nilskim konjem*** (tal. ***Io sto con gli ippopotami***) je talijanska komedija iz 1979. koju je režirao Italo Zingarelli. To je dvanaesti od ukupno 17 filmova u kojima su zajedno glumili Bud Spencer i Terence Hill. Filmske lokacije snimane su u Južnoj Africi, u blizinu Johannesburga.

U Njemačkoj je izrezano otprilike 8 minuta trajanja filma. U filmu dvoje junaka pokušava spasiti afričke divlje životinje od lovaca koji ih žele odvesti u zoološki vrt.

Radnja
------

Afrika. **Tom** "Nilski konj" vozi turiste i lovce u svojem džipu po prirodi, pokazujući im afričke životinje u svojevrsnom safariju. Međutim, njegov rođak **Slim** "Krokodil" se zalaže za životinjska prava te se snažno protivi lovu. Nakon dugo vremena, Slim se vrati i uništi mu gumu na džipu koji se sruši u vodu. Ljutiti Tom potom počne proganjati Slima sve dok mu ovaj ne pobjegne u obližnji grad. Zajedno se ipak sretnu kod kuće **Mame Leone**. Slim mu da naznake da ima novca, pa ga stoga Tom pokušava nagovoriti da kupe autobus za safari, ali samo za turiste, ne i za lovce na životinje.

Istodobno, pojavi se tajkun **Ormond**, bivši boksač, koji planira raseliti ljude iz sela kako bi tamo izgradio kaveze za zarobljene životinje, koje bi potom deportirao u zološki vrt u Ontario. Kada Tom i Slim prebiju njegove ljude, ovaj ih pozove k sebi na raskošnu večeru kako bi ih podmitio da ga puste da radi što hoće, no bez uspjeha. Ormond stoga podmiti policiju koja uhapsi Toma. Ipak, Slim ga uspije spasiti iz zatvora uz pomoć buldožera. Na kraju, u stilu velikog obračuna, njiho dvoje se pojave na Ormondovom brodu te ga prebiju, a zarobljene životinje puste na slobodu.

Glume
-----

* Bud Spencer - Tom "Nilski konj"
* Terence Hill - Slim "Krokodil"
* Joe Bugner - Ormond
* May Dlamini - Mama Leone
* Dawn Jürgens - Stella

Kritike
-------

> *Ja sam s nilskim konjem* nudi sve što se očekuje od jednog tipičnog Spencer/Hill filma: brojne tučnjave, koje se uvijek odvijaju po istom principu (Bud Spencer glumi snažnog tipa, Terence Hill lukavog) i brojne šale, koje katkad više a katkad manje uspijevaju dočarati osmijeh na licu gledatelja. Dodatak filma je čak jedna pristojna ekološka poruka, što se s obzirom na godinu nastanka filma doima poput gotovo revolucionarne geste. Tako se Bud Spencer i Terence Hill zalažu za prava životinja u filmu, time da ih oslobađaju kandži kapitalističkih velelovaca... *Ja sam s nilskim konjem* je simpatičan film, koji funkcionira isključivo zbog buđenja zaboravljenih sjećanja iz djetinjstva. Jer koliko god bilo zabavno gledati Spencera i Hilla na DVD-u, teško je previdjeti da je film pomalo zastario i trom.
> 
> – Andreas Bätzel

Izvori
------

1. ↑  () „*Das Krokodil und sein Nilpferd - Unbekannte Szenen*". Arhivirano iz originala na datum 2011-02-13. Pristupljeno 2010-08-20.
2. ↑  () Andreas Bätzel (2001). „*DVD Center - das ONLINE Magazin: Das Krokodil und sein Nilpferd (1979)*". Pristupljeno 2010-08-20. [*mrtav link*]

Vanjske poveznice
-----------------

* *Io sto con gli ippopotami* na sajtu IMDb
* *Ja sam s nilskim konjem* na Rotten Tomatoes
***Noored kotkad*** (sh. *Mladi orlovi*) je estonski crno-bijeli nijemi film snimljen 1927. godine u režiji Theodora Lutsa, poznat kao jedno od prvih cjelovečernjih ostvarenja estonske kinematografije. Radnja se događa za vrijeme nedavnog rata za nezavisnost, a protagonisti su trojica mladića iz različitih društvenih klasa koje povezuje želja da svoju mladu državu obrane od Crvene armije. Film, koji je veličao patriotizam, ali se također služio i humorom, postigao je veliki uspjeh kod domaće publike, a 1928. godine je prikazan i u Parizu i Varšavi. Nakon što je 1940. godine Estonija pala pod sovjetsku vlast završio je u bunkeru. Danas je sačuvano samo od 8 od 10 dijelova, koji su 2008. godine prikazani nakon digitalne resaturacije.

Vanjske veze
------------

* Službena stranica sa trailerom Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u
* *Noored kotkad* na sajtu IMDb
* Jaak Lõhmus: „Filmiloo *Annus Mirabilis* 1927 ja Eesti mängufilm. Taastatud „Noored kotkad" pidulikul kontsertesitustel ja DVD-levis. Arhivirano 2016-04-09 na Wayback Machine-u (PDF; 6,9 MB)" In: *Teater Muusika Kino* 2008, Nr. 3, S. 120–130
William L. Shirer (1961)
**William Lawrence Shirer** (23. februar 1904. – 28. decembar 1993.) američki novinar i historičar. Poznat je postao zahvaljujući tome što je bio dopisnik američke radio-mreže CBS iz Berlina u godinama pred i na samom početku drugog svjetskog rata, te tome što je, koristeći tada još uvijek pionirsku radio-tehnologiju, neke od najvažnijih događaja uspio direktno prenositi publici preko oceana. Svoja iskustva je upisao u knjizi memoara *Berlin Diary* izdanoj 1941. godine, a kasnije je kao reporter pratio Nirnberški proces. Nedugo nakon toga je došao u sukob sa svojim prijateljem i mentorom Edwardom R. Murrowom, a potom je stavljen u doba makartističkih progona stavljen na crnu listu kao navodni ljevičar. Godine 1960. je izdao svoje kapitalno djelo - historijsku knjigu *Uspon i pad Trećeg Reicha* u kojem opisuje historiju nacistička Njemačke, dijelom temeljenu na svojim iskustvima, a dijelom na tajnim dokumentima objavljenim iza rata. Godine 1984. objavio je knjigu memoara *The Nightmare Years*, pet godina kasnije adaptiranu u televizijsku mini-seriju gdje je njegov lik tumačio Sam Waterston.

Djela
-----

### Historija

* "Berlinski dnevnik" (*Berlin Diary* - 1941.)
* *Mid-century Journey* (1952.)
* *The Challenge of Scandinavia* (1955.)
* "Uspon i pad Trećeg Reicha" (*The Rise and Fall of the Third Reich* - 1960.)
* *The Rise and Fall of Adolf Hitler* (1961.)
* *The Sinking of the Bismarck* (1962.)
* *The Collapse of the Third Republic* (1969.)
* *20th Century Journey* (1976.)
* *Gandhi: A Memoir* (1980.)
* *The Nightmare Years* (1984.)
* *A Native's Return* (1990.)
* *This is Berlin* (1999.)

### Romani

* *The Traitor* (1950.)
* *Stranger Come Home* (1954.)
* *The Consul's Wife* (1956.)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 108910177
* LCCN: n79054707
* ISNI: 0000 0001 0932 240X
* GND: 119031086
* SELIBR: 235403
* SUDOC: 027436780
* BNF: cb11924657v (podaci)
* BIBSYS: 90323349
* MusicBrainz: 89390cf2-50fa-4e78-a844-d36275b7e98c
* NLA: 36245539
* NDL: 00456435
* NKC: jn20020502008
* BNE: XX1121216
* CiNii: DA01316316
* CONOR.SI: 12056931
* NSK: 000102733

 |
***It*** (sh. *To*) je američka crno-bijela nijema filmska komedija snimljena 1927. u režiji Clarencea G. Badgera. Po žanru je romantična komedija, a temelji se na romanu britanske književnice Elinor Glyn koja je također napisala scenario. Protagonistica, čiji lik tumači Clara Bow, je lijepa prodavačica u robnoj kući koja nastoji po svaku cijenu zavesti svog direktora, pri čemu je neće spriječiti ni društvene razlike ni nesporazumi. *It* je postao jedan od najpopularnijih filmova godine i potvrdio je Claru Bow kao jednu od najvećih ženskih zvijezda Hollywooda. Također je dodatno popularizirao Glynin koncept seksepila (koga je eufemistički prozvala "to"), a Bow je dobila nadimak "It girl" ("To djevojka") koji će kasnije nositi američki ženski seks-simboli. *It* je također poznat kao jedan od prvih značajnijih hollywoodskih filmova koji je koristio *product placement*, s obzirom da se u njemu često pojavljuje časopis *Cosmpolitan*.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *It* u katalogu Američkog filmskog instituta
* *It* na sajtu IMDb
* *It* na filmskoj bazi podataka TCM
* *It* na AllMovie-u ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* LCCN: no2003106770

 |
*Ovo je članak o američkom romanopiscu. O njegovom djedu-izumitelju v. William Seward Burroughs I. O njegovom sinu v. William S. Burroughs, Jr.*

**William Seward Burroughs II** (5.2. 1914. - 2.8. 1997.) je američki pisac, društveni kritičar, slikar i predvodnik beat generacije.

Rodio se u obitelji srednje klase, a majka mu je bila kći svećenika čija je obitelj tvrdila da su u rodu s Robertom Edwardom Leejem, zapovjednikom vojske Konfederacije u Američkom građanskom ratu. Bili su pristojni industrijalci.

Burroughs je imao turbulentan život. Bio je u Drugom svjetskom ratu iz kojeg ga je izvukla majka. Imao je epizoda psihičke nestabilnosti. Bio je homoseksualac i ovisnik o morfiju. Od njega se nikad nije odvikao, pa je prodavao heroin da bi hranio svoju ovisnost. Tijekom tridesetih godina 20. stoljeća, putovao je po Europi, spasivši jednu Židovku od nacističkog progona. Oženili su se u Hrvatskoj, ali brak nikad nije konzumiran. Kada je njegova žena Ilsa došla u SAD, razvela se od Burroughsa, no to mu nije teško palo, jer su ostali prijatelji još mnogo godina. Imao je diplomu Harvarda. Kada je Joan Vollmer okupljala beat generaciju, on se pridružio pokretu, iako je bio stariji od većine pripadnika. Pseudonim mu je bio William Lee, a Kerouac ga u svom remek djelu, romanu "Na cesti", zove Stari Bik Lee. Iako je Burroughs napisao mnogo djela, najpoznatiji rad mu je roman "Goli ručak', koji je objavljen 1958. godine. Značajan je, jer u njemu William koristi nelinarni način pripovjedanja, a smarta ga se znanstveno fantastičnim djelom. Najavio je fenomene kao što su AIDS, liposukcija, autoerotične smrti i epidemija cracka. Imao je sina koji je umro 1981. godine. Burroughs je umro u 83. godini, dan nakon srčanog udara.
**Willie Hugh Nelson** (30. travnja 1933.), američki country pjevač, skladatelj, glumac i aktivist za legalizaciju kanabisa.

Životopis
---------

Rođen je u gradu Abbott, Teksas. Ima sestru Bobbie koja svira klavir.
Od 6. godine svira gitaru, u 7. je napisao prvu pjesmu, a već sa 9 godina imao je prvi bend.
Kroz srednju školu također je nastupao s bendom.
Nakon mature, jednu godinu studira poljoprivredu, a onda odustaje od fakulteta.

Zaputio se u Vancouver, gdje radi kao disc jockey, i svira po klubovima. Njegova pjesma "Night's Life" smatra se najobrađenijom u povijesti countrya. Iako sam nije uspio dobiti ugovor, i dalje je pisao pjesme za druge glazbenike, a najpoznatija je "Crazy"(koju pjeva Patsy Cline).

Kasnije odlazi u Nashville, prijestolnicu country glazbe. Tamo postiže hitove, ali njegov country ima utjecaje rocka, folka, i bluesa, pa čak i gospela.
On je snimio prvi platinasti album u povijesti country glazbe.
Surađivao s mnogim glazbenicima koji sviraju drukčiji žanr glazbe nego on, npr. Ray Charles, U2, Kurt Nilsen.
Obradio je i pjesmu Otisa Reddinga, "Sittin' on the Docks of Bay".
Član je Grand Ole Oprya, a za svoj rad je osim nagrada za counrty glazbu primio i 10 Grammya.
Na popisu "40 najvažnijih ljudi u povijesti country glazbe" on je zauzeo 4. mjesto. Prvi je Johnny Cash, a u ženskoj konkurenciji Patsy Cline. Williev ženski pandan na popisu je legendarna Dolly Parton.

Surađivao je s najvećim imenima countrya, kao što su Johnny Cash, Merle Haggard, Waylon Jennings, Kris Kristofferson, pa i Bonnie Raitt.
Osim kao pjevač i skladatelj, Willie je poznat i kao glumac, jer je ostvario 20-tak filmskih uloga.
Izdao je i 4 knjige, a broj albuma prelazi 120.
Aktivan je u zagovaranju legalizacije kanabisa, i korištenja bio-dizela.
Sam putuje autobusom na biogorivo.

Također je jedan od začetnika Farm Aida, događaja koji pomaže obiteljskim domaćinstvima u SAD-u.
Poznat je po svojim problemima s alkoholom i IRS-om (američki poreznici).
Ženio se četiri puta i imao sedmero djece. Ipak, sin Billy umro je 1991. godine.

Vanjske veze
------------

***Willie Nelson*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica
* Willie Nelson na Internet Movie Databaseu

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 27252664
* LCCN: n82099717
* ISNI: 0000 0000 8106 2879
* GND: 118877836
* SELIBR: 360999
* SUDOC: 086912682
* BNF: cb13897902p (podaci)
* BIBSYS: 56703
* MusicBrainz: 668fd73c-bf54-4310-a139-305517f05311
* NLA: 35510080
* NKC: xx0023209
* BNE: XX846382
* CONOR.SI: 17425763
* MusixMatch: Willie-Nelson

 |
***Tubular Bells*** je album koga je 1973. izdao engleski multi-instrumentalist Mike Oldfield. Sadrži dvije instrumentalne kompozicije, te se često naziva prvom simfonijom u historiji rock muzike. Mladi i nepoznati Oldfield je zbog za tadašnje vrijeme inovativnog stila i tehnike imao problema pronaći razumijevanje kod izdavača, sve dok mu priliku nije pružila novostvorena kuća Virgin Records kojoj je to bio debitantski album. Početna sekcija kompozicije je iste godine iskorištena kao dio soundtracka za popularni horor-filma *Egzorcist*, a što je značajno pridonijelo prodaji albuma koji se nakon gotovo godinu dana uspio probiti na vrh britanske top-liste. Danas se smatra jednim od najvažnijih albuma u historiji moderne muzike.

Vanjske veze
------------

* MikeOldfieldOfficial.com – The official Mike Oldfield website
* TubularBells2009.com Arhivirano 2014-08-01 na Wayback Machine-u
	+ *Tubular Bells* store Arhivirano 2011-10-07 na Wayback Machine-u at Band Stores
* Mike Oldfield Discography - *Tubular Bells* at Tubular.net
* Tubular Bells For Two - a duo that performs a cover of *Tubular Bells*
**Werner Klemperer** (Köln, 22.3. 1920. – New York, 6.12. 2000.) bio je američki glumac nagrađen Emmyjem, najpoznatiji po ulozi "pukovnika Klinka" u popularnoj TV humorističkoj seriji *Hogan's Heroes*.

Werner Klemperer se rodio kao dijete uglednog dirigenta Otta Klemperera i sopranistice Johanne Geisler. Kao polu-Židov je bio prisiljen s porodicom napustiti Njemačku nakon dolaska nacista na vlast 1933. godine. Put ih je doveo u Los Angeles, gdje je mladi Klemperer razvijao svoj muzički, ali i glumački talent.

Kada su SAD ušle u drugi svjetski rat, Klemperer se priključio američkoj vojsci te je služio na Pacifiku u zabavljačkoj jedinici. Po završetku rata je došao na Broadaway, a nakon toga nastupao na televiziji.

Prva značajnija uloga Wernera Klemperera u filmu *Judgement at Nuremberg* iz 1961. godine je pokazala njegov talent za tumačenje njemačkih, odnosno nacističkih likova. Godine 1965. je zbog toga dobio ulogu pukovnika Klinka koja će ga proslaviti. Klemperer, i sam žrtva nacizma, bio je svjestan kontroverzi vezanih uz seriju, te je inzistirao na tome da se njegov lik prikazuje kao nesposobnjaković, tvrdeći da će se tako skinuti mistična aureola nacizma.

Njegova uloga mu je donijela nekoliko nominacija za Emmy, a osvojio ju je dva puta.

Na snimanju serije je 1969. godine upoznao glumicu Louise Troy, s kojom se vjenčao, a te razveo 1994. godine.

Poslije završetka snimanja serije je nastavio nastupati na kazalištu, a na televiziji je često sudjelovao u emisijama gdje su se parodirali *Hogan's Heroes*. Godine 1988. je bio nominiran za nagradu Tony za sporednu ulogu u mjuziklu *Cabaret*.

Klemperera je umro od raka u dobi od 80 godina, a nakon smrti mu je tijelo kremirano te pepeo prosut u more.

U filmu *Auto Focus* iz 2002. godine, Klemperera je tumačio Kurt Fuller.

Vanjski linkovi
---------------

* Werner Klemperer na sajtu IMDb
* Werner Klemperer na TV.com

***Werner Klemperer*** na Wikimedijinoj ostavi
Ovo je članak o sovjetskom filmu iz 1932. godine.  Za indijski (tamilski) film iz 2002. godine, vidi Ivan (film, 2002).  

***Ivan*** (ukrajinski: Iвaн, ruski: ) je sovjetski crno-bijeli film snimljen 1932. u režiji Aleksandra Dovženka, poznat kao prvo zvučno ostvarenje u njegovoj filmografiji. 

Kao i njegova ranija ostvarenja iz tzv. ukrajinske trilogije, i Ivan za temu ima njegovu rodnu Ukrajinu, odnosno njenu transformaciju kroz sovjetski program industrijalizacije i elektrifikacije simboliziran u divovskoj Dnjeparskoj hidroelektrani. Naslovni protagonist, koga glumi Petro Masoha, je mladi radnik koji sudjeluje u tim događajima. Za razliku od svojih ranijih ostvarenja, gdje je dobivao negativne kritike u partijskim glasilima, *Ivan* se smatrao komplentarnim načelima socijalističkog realizma, i nije imao problema sa vlastima. Prikazan je u inozemstvu, te je godine 1933. dobio nagradu njujorškog National Board of Review, a 1934. i na Venecijanskom filmskom festivalu.

Vanjske veze
------------

* *Ivan* na sajtu IMDb
* *Ivan* na AllMovie-u ()

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Aleksandar Dovženko |
| --- |
| 
* Jagodka ljubvi
* Vasya the Reformer
* The Diplomatic Pouch
* Zvenigora
* Arsenal
* Zemlja
* Ivan
* Aerograd
* Bukovyna: a Ukrainian Land
* Ščors
* Oslobođenje
* Bitka za našu Sovjetsku Ukrajinu
* Soviet Earth
* Victory in the Ukraine and the Expulsion of the Germans from the Boundaries of the Ukrainian Soviet Earth
* Michurin
* Farewell, America
* Poem of the Sea

 |
Naslovnica knjige Bosanski rat.
**Bosanski rat** je knjiga srbijanskog akademika Dobrice Ćosića. Objavio ju je službeni glasnik Republike Srbije 2012. godine.

Ćosićev Bosanski rat predstavlja romansirano tumačenje rata u Bosni i Hercegovini, koje pokušava ideološki rekapitulirati ovo razdoblje. Ćosić ponavlja klasične tačke srpske propagande, i u formi ratnih dnevničkih zapisa se naknadno obračunava sa najvažnijim činjenicama utvrđenim posleratnim sudskim procesima. Ćosić, između ostalog, osporava učešće Srbije u ratu u Bosni, postojanje velikosrpske ideologije, tvrdi da su muslimani ubijali sami sebe u masakru u ulici Vase Miskina i masakru na Markalama, da bi optužili Srbe pred svetom, da u Srebrenici nije bilo genocida, a da se istinsko "genocidno zatiranje srpskog življa" zbilo pre toga u okolini Srebrenice, da su rat prvi započeli Hrvati i Muslimani, da su etničko čišćenje "sa istom surovošću vršile sve tri ratujuće strane", da je rat nastao usled vekovne mržnje i osobina tla, a da je Republika Srpska "prva srpska država preko Drine" i velika istorijska pobeda.

Ćosićevu knjigu Bosanski rat je kao "istinu o Bosni" promovisala državna izdavačka kuća. Knjiga je izazvala buru negativnih reakcija u regionu, i prihvatanje u pojedinim srpskim krugovima.

Izvori
------

1. ↑  „Citati iz Ćosićeve knjige Bosanski rat". Arhivirano iz originala na datum 2012-04-13. Pristupljeno 2012-04-14.
2. ↑   Preživljavanje
3. ↑  Tadićeva Srbija se ne odriče Ćosićeve ideologije
4. ↑  Dobrice Ćosića bosanski rat
5. ↑  "Bosanski rat" za piščev mir
6. ↑  „Ideologija Dobrice Ćosića je poražena, ali on i dalje ima veliki utjecaj u Srbiji". Arhivirano iz originala na datum 2012-04-16. Pristupljeno 2012-04-15.
7. ↑  „Akademik Ćosić opet podvaljuje žrtvama". Arhivirano iz originala na datum 2012-04-25. Pristupljeno 2012-04-15.
8. ↑  "Bosanski rat": Ćosićeva rehabilitacija ratne politike devedesetih
9. ↑  Predstavljena knjiga Dobrice Ćosića – "Bosanski rat"

Vidi još
--------

* Dobrica Ćosić
* Rat u Bosni i Hercegovini

Vanjske veze
------------

* Citati iz Ćosićeve knjige Bosanski rat Arhivirano 2012-04-13 na Wayback Machine-u
* Mirko Đorđević, Dobrice Ćosića bosanski rat
* "Bosanski rat": Ćosićeva rehabilitacija ratne politike devedesetih
* Dobrica Ćosić nastavlja sa huškačkim idejama[*mrtav link*]
***Izgubljena olovka*** je jugoslavenski film iz 1960. prvi srednjometražni film za djecu redatelja Fedora Škubonje, po scenariju njegove žene Stanislave Borisavljević.

Historija nastanka filma
------------------------

Film je realiziran sa samo tri profesionalna glumca, sve ostale uloge igrala su djeca i mještani bosanskih sela Džimrije i Sokolovići. Škubonja je unatoč poluamaterskim, uvjetima u kojima je film nastao, napravio sjajan film, zahvaljujući odličnom radu sa djecom - naturšcima.

Posebno je odlično glumio mali *Boško Gašević* glavnog junaka, te crno bijele drame, pa je na 7. Festivalu igranog filma u Puli 1960. nagrađen posebnom nagradom za glumu, kao i film koji je dobio nagradu **Kekec** za najbolji dječji film 

Na Filmskom festivalu u Veneciji - 1961. dobio je Zlatnog lava (u kategoriji dječjeg filma), a slijedeće 1962. dobio je nagradu na Filmskom festivalu Mar del Plata
u Argentini. Na 4. smotri omladinskog filma u Cannesu - 1964. dobio je drugu nagradu žirija, uz nagradu publike i kritike, a na jubilarnom 20. Filmskom festivalu u Cannesu. - 1966. proglašen je jednim od deset najboljih dječjih filmova.

Radnja
------

U nekoj školi zabačenog bosanskog sela, jedan učenik izgubi olovku - pa zato optuže naslovnog junaka malog Dika (koji ima istu olovku). I tu počinje prava drama, o istini, ljubavi, konformizmu, prijateljstvu i cijelom svemiru međuljudskih odnosa, kad se i učiteljica pridruži djeci u optužbama, i inzistira na priznanju.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Boško Gašević | Diko (učenik)  |
| Mira Nikolić | učiteljica  |
| Marija Aljinović | druga učiteljica (njena kolegica)  |
| Mate Ergović | domar škole  |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Izgubljena olovka*" (engleski). IMDb. Pristupljeno 13. 02. 2013.
2. ↑  „*7. PULSKI FILMSKI FESTIVAL*" (hrvatski). Festival igranog filma u Puli. Pristupljeno 13. 02. 2013.
3. ↑  „*Odlazak autora Izgubljene olovke*" (hrvatski). Slobodna Dalmacija. Pristupljeno 13. 02. 2013.
4. ↑  „*Izgubljena olovka, Fedor Škubonja, 1960.*" (engleski). subversivefilmfestival. Pristupljeno 13. 02. 2013. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* Izgubljena olovka na portalu IMDb ()
* Izgubljena olovka na portalu Mediji Arhivirano 2014-02-20 na Wayback Machine-u ()
**Zaharije Trnavčević** (Šabac, 2. januar 1926 - Beograd, 13. januar 2016) bio je srpski novinar i političar.

Karijera
--------

Zaharije Trnavčević je započeo novinarsku karijeru u listu Zadruga 1. decembra 1948. godine.

Godine 1964. počeo je radi na RTS-u, gde je ubrzo zatim počeo da vodi i Dnevnik.

Vodio je poljoprivrednu emisiju „Znanje imanje" koja je kasnije prerasla u „Znanje na poklon" na televiziji B92.

23. avgusta 2008. godine, povodom 50. godišnjice RTS-ovog Dnevnika, učestvovao je specijalnom izdanju te emisije kao čitač vremenske prognoze.

Osim novinarstva, bavi se publicistikom i književnošću, kao i politikom - kao član Demokratske stranke, bio je narodni poslanik na listi DOS-a i savetnik ministra poljoprivrede, a kao najstariji poslanik predsedavao je u januaru 2001. i prvim sazivom Skupštine Srbije nakon pada Miloševića. Demokratsku stranku je napustio 2010. godine.

Na izborima za Skupštinu Srbije, maja 2012. godine, izabran je za narodnog poslanika na listi "**Preokret**" koju je predvodila Liberalno-demokratska partija, te je, kao najstariji poslanik, predsedavao konstitutivnom sednicom novog saziva parlamenta 31. maja.

Vodio je TV emisiju *Znanje na poklon*, najpre na Televiziji B92 a potom na Happy TV.

Vratio se u Demokratsku stranku, i učestvuje na listi Demokratske stranke „Demokratija na staroj adresi" na parlamentarnim izborima 2014. godine

Nagrade
-------

Zaharije Trnavčević je dobitnik više novinarskih nagrada:

* nagrada „Svetozar Marković",
* nagrada Saveza novinara Jugoslavije „Moša Pijade",
* nagrada saveza novinara Jugoslavije za životno delo,
* priznanja Privredni novinar godine za 2007. godinu.

Spoljašnje veze
---------------

***Zaharije Trnavčević*** na Wikimedijinoj ostavi

* Biografija Zaharija Trnavčevića na sajtu
* Zaharije Trnavčević na sajtu
* Preminuo Zaharije Trnavčević (B92, 13. januar 2016)
**Zlatko Prica** (Pečuh, 1916 - Rijeka, 2003), bio je jugoslavenski i hrvatski slikar i likovni pedagog.

Biografija
----------

Nakon završetka prvog razreda 1922 i nesretnog loma njegove obitelji, seli se sa majkom u Zagreb , tu nastavlja školovanje i upisuje Umjetničku akademiju 1936. Prolazi klase vrsnih likovnih pedagoga Omera Mujadžića, Krste Hegedušića i Ljube Babića. U završnoj godini pokazaje izniman talent, tako da mu je na izložbi diplomskih radova - 1940, dodijeljena **Pariška stipendija** koju je određivao sam Kolegij akademije.

Prvu veliku izložbu priredio je u Umjetničkom paviljonu Zagreb, u aprilu 1941. Zbog ljevičarskih ideja je uhapšen i interniran u *Logor Danica* (kraj Koprivnice) 1941. Iste je godine i pušten (mapa "Ljudi iz logora Danica"). Prica se oženio 1942. a vjenčani kumovi bili su mu slikari i učitelji Krsto Hegedušić i Ljube Babića.
U ljeto 1943. godine odlazi (sa suprugom Zdenkom, sestrom Nikole Reisera) u partizane, gdje se naročito angažira u kulturno-umjetničkom odjelu ZAVNOH-a. Kruna tog napora su ilustracije (zajedno sa slikarem Edom Murtićem) potresne poeme "Jama" (I. G. Kovačića).
Nakon rata putuje na kraća studijska putovanja; Pariz - 1948, Indiju -1952 i Brazil - 1952. Nakon toga radi kao profesor na Akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu do kraja svog radnog vijeka. Čitavo to vrijeme intenzivno izlaže u zemlji i inozemstvu. Postao je član dopisni član JAZU 1981. a od 1988. redovni 
Čitav život je neumorno slikao između Samobora i svog ljetnog boravišta u Taru kod Versara u Istri.

Poznata hrvatska fotografkinja Vesna Prica (1947.-1996.) bila je kći jedinica Zlatka Price i Zdenke Reiser.

Zlatko Prica

Opus
----

* *Samoborski ciklus* (1938. - 1957.),
* *Plodovi zemlje* (1957.-1969.),
* *Anataomija prirode* (1969.-1971.),
* *Tarski ciklus* (1971.-1992.),
* *Opatijski kišobrani* (1992.-2003.).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Životopis Zlatka Price*, na portalu Prica (pristupljeno 4.03. 2011.)". Arhivirano iz originala na datum 2010-01-17. Pristupljeno 2011-03-04.
2. ↑  Deceased members, All classes of Academy JAZU (pristupljeno 4.03. 2011.)

Vanjske poveznice
-----------------

* Zlatko Prica Arhivirano 2011-01-22 na Wayback Machine-u

***Zlatko Prica*** na Wikimedijinoj ostavi
**U boj, u boj** je hrvatska domoljubna pjesma. Napisao ju je 1866. Franjo Marković, skladao Ivan Zajc 1866. a kasnije je pjesma uklopljena u njegovu operu *Nikola Šubić Zrinjski* (1876). gdje ju izvodi muški zbor.

Izvan Hrvatske je stekla veliku popularnost u Japanu gdje su je izvodili lokalni pjevački klubovi. Vjeruje se da su je tamo za vrijeme ruskog građanskog rata doveli bivši austro-ugarski ratni zarobljenici hrvatske nacionalnosti, dok su se zajedno sa Čehoslovačkom legijom evakuirali iz Sibira.

Tekst
-----

U boj, u boj!  

Mač iz toka, braćo,  

nek dušman zna kako mremo mi!

Grad naš već gori,  

stiže do nas već žar:  

rik njihov ori,  

bijesan je njihov jar!

K'o požar taj grudi naše plamte,  

utiša rik mača naših zvek!

K'o bratac brata  

Zrinskog poljub'te svi!  

Za njim na vrata,  

vjerni junaci vi!

Sad, braćo!  

Pun'mo puške, samokrese,  

naše grome, naše trijese,  

neka ore, ruše, more!  

Brus'mo ljute naše mače,  

neka sijeku jače, jače!  

Pun'mo puške, samokrese,  

naše grome, naše trijese,  

neka ore, ruše, more!

  

Sad zbogom bud',  

dome naš zauvijek,  

oj, zbogom,  

od svud i svud  

na te dušman ide prijek.  

I već u grob  

sveti trup sklada tvoj,  

al' neće!  

Za te sin svak u boj se kreće!  

Dome naš, ti vijekom stoj!

Hajd' u boj, u boj!  

Za dom, za dom sad u boj!  

Ma paklena mnoš  

na nj diže svoj nož;  

Hajd' u boj!  

Nas mal, al' hrabar je broj!  

Tko, tko će ga strt'?  

Smrt vragu, smrt!

Za dom, u boj, za dom u boj

Za domovinu mrijeti kolika slast!

Prot dušmaninu! Mora on mora past'!

Vanjske veze
------------

* Youtube video of Japanese choir composed of 1000 singers conducted by maestro Katsuaki Kozai singing *U boj, u boj* in the Kokugikan Hall in Tokyo on February 26, 2006
***U braku sa švicarcem*** hrvatski je dokumentarni film iz 2013. koji je napisao i režirao Arsen Oremović, kojemu je to bio redateljski prvijenac. Glavna okosnica filma je tabu tema dužničkog ropstva u Hrvatskoj uzrokovanog masovnim uzimanjem kredita u švicarskim francima jer su banke građanima obećavale kako je to dugoročno isplativije nego uzimanje kredita u eurima. Međutim, tečaj švicarskih franaka s godinama je masovno porastao u odnosu na euro, zbog čega je dužnicima postalo nemoguće isplatiti kredit. Oko 120.000 hrvatskih građana tako se našlo na rubu bankrota i osnovne egzistencije.

Razni sudionici govore o teškim uvjetima jer im kamate kredita "konzumiraju" sav njihov prihod od plaće. Oremović je progovorio iz iskustva, jer je i sam postao žrtva kredita u švajcarskim francima. Podnaslovio je film kao 'grotesku u 10 činova', a tako je i strukturirao priču, prikazujući prvo dužnike, ulazeći onda u poslovnu politiku banaka, ponašanje i izjave političara te šireći priču i do šireg, globalnog konteksta, kao i preispitivanje kapitalizma kao takvog.

Izvori
------

1. ↑  HINA (4.3. 2014). „*Tranzicijska priča - Film 'U braku sa švicarcem' u Wiesbadenu i Beogradu*". Jutarnji list. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-06. Pristupljeno 2014-12-01.
2. ↑  Gordan Duhaček (6.5. 2013). „*U braku sa švicarcem o Hrvatima koji su robovi banaka*". tportal.hr.

Vanjske veze
------------

* *U braku sa švicarcem* na IMDb-u
**Zeami Motokiyo** (世阿弥 元清, *c. 1363 – c. 1443*?), also called **Kanze Motokiyo** (観世 元清, ***Kanze Motokiyo***?), je bio japanski glumac, dramski pisac i teoretičar umjetnosti.

Zeami je glumačko umijeće učio od svog oca, poznatog glumca Kan'amija. Njih dvojica su s vremenom razvili glumački stil poznat kao *Noh*. Napisao je oko 50 drama, kao i glumačke priručnike te traktate s područja estetike.

Gluma
-----

Zeami je podučavan od strane njegovog oca, Kan'amija, koji je također bio glumac. Tim otac-sin je postavio pozorište Noh. Kada su prvi put izveli Ashikagu Yoshimitsu, japanski Shogun, pitao je Zeamija da se školuje u glumi. Shogum je također prihvatio dječaka kao svog ljubavnika, što je u shudo tradiciji, 1374.

Nakon što je Zeami naslijedio oca, nastavio je izvoditi drame i adaptirati ih u stil koj je danas Noh-mješavina pantomime i vocalne akrobatike.

Književnost
-----------

Zeamiju se može se pripisati oko 50 drama. Među njima su Izutsu, Hagoromo (Pernati mantil), Koi no omoni(Mnogo ljubavi), i Takasago.
Pored pisanja drama i njegovog teoretskog rada "Fushi kaden" - također poznat kao "Kadensho", Zemi je pisao praktične instrukcije glumcima i postavio Noh-formu kao ozbiljnu formu glume. Njegove knjige nisu samo instrukcije nego su i estetičke, bazirane na duhovnoj kulturi Japana.

Literatura
----------

* Hare, Thomas Blenman (1996), *Zeami's Style: The Noh Plays of Zeami Motokiyo*, Stanford University Press, ISBN 978-0-8047-2677-1
* Quinn, Shelley Fenno (2005), *Developing Zeami: the Noh actor's attunement in practice*, University of Hawaii Press, ISBN 978-0-8248-1827-2
* Rimer, J. Thomas; Yamazaki, Masakazu (1984), *On the art of the nō drama: the major treatises of Zeami*, Princeton University Press, ISBN 978-0-691-10154-5
* Wilson, William Scott (2006), *The flowering spirit: classic teachings on the art of Nō*, Kodansha International, ISBN 978-4-7700-2499-2

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 32005662
* LCCN: n50009758
* ISNI: 0000 0001 2126 6498
* GND: 118760319
* SELIBR: 198671
* SUDOC: 090247264
* BNF: cb11990805n (podaci)
* NLA: 35045265
* NDL: 00271669
* NKC: osa2017942382
* BNE: XX1386281
* CiNii: DA0048924X
* CONOR.SI: 71616867

 |
|  |  |
| --- | --- |
|  | **Ovaj članak sadrži kineski tekst.**Bez pravilne podrške za renderiranje, možete vidjeti upitnike, kvadrate i druge simbole umjesto kineskih znakova. |

**Zhang Sixun** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Zhāng Sīxùn*; Wade-Giles: **Chang Ssu-hsün**, fl. 10. vijek) bio je kineski astronom i vojni inženjer rodom iz Bazhonga u Sečuanu, koji je djelovao na početku vladavine dinastije Song. Pripisuje mu se izrada obručaste sfere za njegov astronomski toranja sa sastom prilikom koga je koristio tekuću živu (koja je periodično kapala iz klepsidre). Tekuća živa je padala na lopatice hidrauličkog kotača koji je pokretao mehanizam zapinjače i tako omogućavao preciznu rotaciju. Model za svoj uređaj je izradio godine 976. a u prirodnoj veličini ga dovršio 977.

Izvori
------

1. 1 2  Liu, 577.
2. 1 2  Needham, Volume 4, 469-471.

Literatura
----------

* Liu, Heping. ""The Water Mill" and Northern Song Imperial Patronage of Art, Commerce, and Science," *The Art Bulletin* (Volume 84, Number 4, 2002): 566–595.
* Needham, Joseph (1986). *Science and Civilization in China: Volume 4, Physics and Physical Technology, Part 2, Mechanical Engineering*. Taipei: Caves Books, Ltd.

Vanjske veze
------------

* Mechanical Clock article with Zhang Sixun
**Zemljanka** ili **Četri koraka do smrti** (ruski: *В землянке*) je sovjetska pjesma iz 1942. godine koja je bila iznimno popularna među vojnicima Crvena Armije. U slučaju ako se želi usporediti ova pjesma s nekom drugom iz Drugog svetskog rata onda bi njoj po tematici i taktu najbliža bila nemačka pjesma Lili Marlen pošto obje pjevaju o ljubavi prema dragoj djevojci koju vojnik vrlo verovatno neće više nikada vidjeti.

O pjesmi
--------

Riječi pjesme je napisao sovjetski novinar i pjesnik Aleksej Surkov kada se kao novinar našao 1941. godine u bunkeru na istočnoj fronti tokom posljednjih dana Operacije Barbarossa. Tokom februara 1942. godine tokom posjete kompozitora Kontantina Listova redakciji novina pokazane su mu bile riječi buduće pjesme i on je odlučio skladati melodiju za nju. Do premijere pjesme tj. do izlaženja nota i rječi u novinama dolazi 25. 3. 1942. nakon čega gotovo odmah stječe popularnost u Crvenoj Armiji, ali i nepopularnost u vojnom i političkom vrhu SSSRa tako da je došlo do neformalne zabrane pjesme.

Osnovni problem pjesme se osim potištenog tona nalazio u riječima:

"*Mi smo ovdje samo četri koraka do smrti*"

koje su se smatrale defetističkim, zagovaranjem poraza, smrti.

Zbog tog razloga se uz punu državnu podršku pojavilo više verzija ove pjesme s izmijenjenim "problematičnim" stihovima, ali u očima vojnika to nije bilo ono pravo tako da je originalna verzija zadržala legendarni status i postala neformalna himna branitelja Staljingrada bez obzira na protivljenje oficira Crvene armije.

Povezano
--------

* Lili Marlen
* Bitka za Staljingrad

Vanjske veze
------------

* В землянке (stihovi) Arhivirano 2010-03-05 na Wayback Machine-u
***Brown on Resolution*** (sh. *Brown na Resolutionu*) je roman britanskog pisca C. S. Forrestera. Naslovni protagonist je Brown, vanbračni sin britanskog pomorskog kapetana, koji se kao mladić prijavljuje u Ratnu mornaricu, i na početku Prvi svjetski rata bude jedini preživjeli član posade krstarice *HMS Charibdys* nakon okršaja sa njemačkom krstaricom *SMS Ziethen* na Pacifiku. Radnja prikazuje kako Brown kao brodolomac završi na Resolutionu, fiktivnom otoku arhipelaga Galapagos, a gdje se, sticajem okolnosti usidrio *Ziethen* kako bi obavio popravke, što Brownu daje priliku da, naoružan puškom pokuša osvetiti svoje drugove.

*Brown on Resolution* je bio djelomično inspiriran stvarnim događajima vezanim uz njemačku Istočnoazijsku eskadru, te je, iako fiktivan, pružio niz autentičnih detalja vezanih uz pomorsko ratovanje na Pacifiku. Forrester je kasnije sličan motiv - usamljenog pojedinca koji se iz osjećaja dužnosti suprostavlja nadmoćnom neprijatelju - koristio u svom romanu *Death to the French*.

Roman je bio ekraniziran dva puta - godine 1935. pod naslovom *Brown on Resolution* 1935. te *Sailor of the King* 1953. godine.

Izvori i napomene
-----------------

1. ↑  Doslovni prijevod. Metaforički se može prevesti i "Brown na kraju izlaganja".
**Olvidarte jamás** (sh. *Nikada te neću zaboraviti*) je američko-vencuelanska telenovela produkcijskih kuća Venevision i Fonovideo, snimana 2006.

Sinopsis
--------

Lepa Viktorija je 20 godina provela žudeći za osvetom. Kada je bila tinejdžerka, siromašna i naivna, zaveo ju je i prevario Gonzalo Montero, sin don Gregorija, nemilosrdnog vlasnika ranča na kome je radila. Viktorija je napravila najveću grešku u svom životu kada je zatrudnila sa Gonzalom. Međutim, prekinula je trudnoću, zahvaljujući Gonzalovoj supruzi, Gladis, koja ju je fizički i psihički mučila.

Do tada poznata kao Viktorija, ona postaje Luisa, opsednuta žena koja želi da učini sve kako bi Monterovi platili za njen bol. Sada lepa, bogata i zrela žena, Viktorija se vraća u Floridu sa svojom usvojenom ćerkom Karolinom. Uspeva da dobije posao na ranču porodice Montero, a Gonsalo, Gladis i don Gregorio odmah bivaju zaintrigirani njom.

Međutim, osveta ne dolazi lako kako je Viktorija mislila, jer se ovog puta ljubav umeša u njene planove. Ona upoznaje Dijega Ibaru, zgodnog zemljoposednika, u koga se ona zaljubi. Iako je na prvi pogled dobar čovek, Dijego je veoma ogorčen, zbog nepravde koja mu je učinjena u mladosti, i očajnički mu je potrebna ljubav. Ali situacija se još više pogorčava kada Viktorijina usvojena kćerka, Karolina, ljubav svog života vidi u Alehandru, Gonzalovom sinu.

Viktorija shvata da su joj osećanja preča od osvete i upušta se u vezu sa Dijegom...

Uloge
-----

| Glumac: | Uloga: |
| --- | --- |
| Sonja Smit | Luisa DomingezViktorija |
| Gabrijel Poras | Dijego Ibara |
| Elizabet Gutijerez | Isabel Neira |
| Marta Hulija | Lukresija Montero |
| Vilijam Levi | Herman Tores |
| Marijana Tores | Karolina Montero |
| Danijel Ebitar | Alehandro Montero |
| Hektor Soberon | Renato Tulus |
| Giljermo Murai | don Gregorio Montero |
| Sebastijan Ligarde | Gonzalo Montero |
| Karen Santies | Gladis Montero |
| Maite Embil | Florensija Montero |
| Fernando Karera | Martin de la Nuez |
| Paulo Sesar Kevedo | Patrisio de la Nuez |
| Brenda Baseraz | Konstansa Montero |
| Feliks Loreto | Ruben Teran |
| Havijer Armenteros | Herardo |
| Rodrigo Vidal | Migel |
| Adela Romero | Martina |
| Karla Rodrigez | Amelia |
| Glorija Zapata | Flora Ibara |
| Hilda Luna | Rosio |
| Hulijo Kapote | Salvador *Čema* |
| Karlos Guerero | Manuel |
| Ernesto Rivas | Valentin |
| Huan Troja | advokat Okampo |

Napomene i reference
--------------------

1. ↑  Osnovne informacije o seriji[*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* Series Now - Olivdarte Jamas Arhivirano 2010-12-31 na Wayback Machine-u
* Olvidarte Jamás at Internet Movie Database
***Brut y Tywysogion*** (na srpskohrvatskom: *Kronika prinčeva*) je naziv velški srednjovjekovni tekst koji predstavlja svojevrsni nastavak knjige *Historia Regum Britanniae* koju je napisao velški historičar Geoffrey od Monmoutha. U njoj se na analistički način opisuje historija Walesa od smrti kralja Cadwaladra 682. pa sve do 1332. godine. Knjiga je u originalu napisana na latinskom, ali su se do danas sačuvali samo rukopisi sa velškim prijevodom. Iako se uglavnom sastoji od šturih navođenja podataka o vladarima, smatra se jednim od najdragocjenijih primarnih izvora za historiju Walesa.

Literatura
----------

* John Edward Lloyd, *The Welsh Chronicles* (London: H. Milford, 1929)
* Ian R. Jack, *Medieval Wales* (Ithaca: Cornell University Press, 1972)
* Thomas Jones, ed. *Brut y Tywysogyon: Red Book of Hergest Version* (Cardiff: University of Wales Press, 1973)
* Thomas Jones, ed. *Brut y Tywysogyon: Peniarth MS. 20 Version* (Cardiff: University of Wales Press, 1952)

Vanjske veze
------------

* Brut y Tywysogyon
**Ukigumo** (japanski: ), na engleskom govornom području poznat i kao ***The Drifting Cloud*** je roman japanskog književnika Futabatei Shimeija, originalno objavljen 1887. godine. Stvoren u vrijeme intenzivnih kulturnih promjena u japanskom društvu nakon Meiji revolucije, predstavljao je pokušaj da se arhaični japanski jezik prilagodi novom, jednostavnom proznom stilu po uzoru na Zapad, te se zbog toga često naziva prvim modernim romanom japanske književnosti. Protagonist je Usumi Botzo, sin feudalca u nekadašnjem Tokugawa šogunatu koji se sve teže miri sa materijalizmom i korupcijom u tadašnjem japanskom društvu. Roman se pojavio u dva dijela, a namjerno je ostavljen nedovršen; dijelom zato što Shimei nije htio isforsirani hepi end, a dijelom zato što je odustao od vlastite spisateljske karijere kako bi se posvetio prevođenju s ruskog.

Literatura
----------

* Ryan, Marleigh Grayer, trans. (1965) *Japan's First Modern Novel: Ukigumo of Futabatei Shimei.* New York: Columbia University Press.