recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Geunchogo od Baekjea** (324-375, vl. 346-375) bio je 13. po redu vladar države Baekje, jednog od Tri kraljevstva Koreje, a za čije je vladavine država Baekje uživala vrhunac teritorijalne ekspanzije i političkog uticaja.

Geunchogo je bio drugi sin kralja Biryua, a naslijedio je kralja Gyea, koji je pripadao suparničkom ogranku vladajuće dinastije. Po dolasku na vlast je nastojao konsolidirati vlast tako što je ograničio vlast plemstva i uveo sistem uprave u kome su lokalni velikodostojnici bili odgovorni isključivo njemu. Oženio se za princezu klana Jin, a što će postati običaj svih njegovih nasljednika. Prijestolnicu je premjestio u Hansan, današnji Seul.

Vlast je dodatno konsolidirao sklopivši 366. sporazum o savezništvu sa državom Silla. Godine 369. je porazio Mahanski plemenski savez i anektirao njihovu teritoriju (današnji Jeolla-do). Države Konfederacije Gaya su potom postale vazali Baekjea. Iste godine ga je, pak, napala sjeverna država Goguryeo; Geuchongo je odgovorio tako što je svog sina Geungusua pokrenuo u protivnapad tokom koga je 371. ubijen kralj Gogugwon od Goguryeoa i osvojena goguryeoska prijestolnica Pjonjang.

Nastojeći dodatno ojačati svoj položaj, godine 372. je poslao diplomatsku misiju u južnu Kinu, na dvor Istočne dinastije Jin. Tamo je dobio titulu počasnog guvernera nekadašnje Kapetanije Lelang. Geunchogo je također uspostavio i trgovačke kontakte na istoku, na japanskom otoku Kyushu, odnosno sa državom Wa. Tamo su poslani učenjaci Wani (Wang In) i Ajikigi kako bi Japance podučavale konfucijanstvu i kineskim slovima.

Godine 375. ga je naslijedio sin Geungusu.

Napomene i reference
--------------------

1. ↑  Il-yeon: *Samguk Yusa: Legends and History of the Three Kingdoms of Ancient Korea*, translated by Tae-Hung Ha and Grafton K. Mintz. Book Two, page 120. Silk Pagoda (2006). ISBN 1-59654-348-5

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Gye od Baekjea** | **Kralj države Baekje**346 -375 | Slijedi:**Geungusu od Baekjea** |
Izocijanatna funkcionalna grupa
**Izocijanat** je funkcionalna grupa sa strukturom –N=C=O. Ona se razlikuje od cijanatne funkcionalne grupe, sa strukturom –O–C≡N, kao i od izocijanida, R-N≡C. Organska jedinjenja koje sadrži izocijanatnu grupu se nazivaju isocijanatima. Izocijanat može da ima više od jedne izocijanatne grupe. Isocijanat koji ima dve izocijanatne grupe je poznat kao diizocijanat. Diizocijanati se pripremaju za reakcije sa poliolima u prodizvodnji poliuretana. Najveći deo izocijanata se koristi za proizvodnju polimera. Polimeri uobičajenih izocijanata se koriste u proizvodnji pene, boja, lakova i električne izolacije.

Hemijske osobine
----------------

Izocijanatna grupa reaguje sa hidroksilnom funkcionalnom grupom da formira uretansku vezu. Ako di-izocijanat reaguje sa jedinjenjem koje sadrži dve ili više hidroksilnih grupa (poliolom), dugi polimerni lanci se formiraju. Oni su poznati kao poliuretani.

Izocijanatna grupa takođe reaguje sa amino funkcionalnom grupom. Reakcija između di-izocijanata i jedinjenja koja sadrže dve ili više amino grupa proizvodi duge polimerne lance poznate kao poliureje.

Izocijanatna grupa može da reaguje sa drugom izocijanatnom grupom. Alifatični di-izocijanati mogu da formiraju trimere, poznate kao biureti.

Izocijanatna grupa reaguje sa vodom da formira ugljen-dioksid (CO2). Ugljen dioksid formiran na ovaj način se koristi *in situ* u proizvodnji poliuretanskih pena.

Izocijanati su intermedijari u Hofmanovom preuređivanju, u kome primarni amid reaguje sa hipohalitom, kao što je natrijum hipobromit, da formira izocijanatni intermedijar. Isocijanat se zatim hidrolizuje vodom, i nastaje primarni amin.

Spoljašnje veze
---------------

* NIOSH
* HSE

  


| * p
* r
* u
Funkcionalne grupe |
| --- |
| 
Alkohol • Aldehid • Alkan • Alken • Alkin • Amid • Amidin • Amin • Azo jedinjenje • Derivat benzena • Karboksil • Cijanat • Disulfid • Estar • Etar • Haloalkan • Hidrazon • Imid • Imin • Izocijanid • Izocijanat • Izonitril • Izotiocijanat • Karbamat • Keton • Organofosfor • Oksim • Nitril • Nitro • Nitrozo • Peroksid • Fosfonit • Fosfonat • Derivat piridina • Sulfon • Sulfonska kiselina • Sulfoksid • Tiocijanat • Tioestar • Tioetar • Tiol
 |
| Vidi isto Hemijska klasifikacija |

***Izocijanat*** na Wikimedijinoj ostavi
**Hipija iz Atene** (Ἱππίας ὁ Ἀθηναῖος) bio je jedan od sinova Pizistrata i tiranin Atene u 6. vijeku pne. On je također bio eromen Harma, a čiji je erast bio Pizistrat. 

Hipija je naslijedio Pizistrata godine 527. pne. a godine 525. je uveo novi sistem kovanica u Atenu. Njegov brat Hiparh, koji je vladao zajedno s njim je godine 514. pne. ubijen od strane Harmodija i Aristogitona. Nakon toga je Hipija postao ogorčen i okrutan vladar. To je doprinijelo ustanku Atenjana i Hipijinom progonstvu godine 510. pne. Nedugo prije toga je Hipija svoju kći Arhediku udao za Atlantida, sina Hipoklovog, tiranina grada Lampak koji mu je trebao omogućiti vezu s dvorom perzijskog cara Darija.

Prvi pokušaj svrgavanja Hipije se zbio kada su 508. pne. Atenjani natrag u grad pozvali Alkmeonide, porodicu koju je Pizistrat bio prognao godine 546. pne. Alkmeonidi su u tu svrhu podmitili proročište u Delfima da Spartance nagna da im u tome pomognu. Međutim, Hipija i njegova porodica - Pizistratidi - su za saveznika doveli tesalskog kralja Kineja, te su Spartanci poraženi. Kada je na Atenu krenuo spartanski kralj Kleomen I. Hipija se zajedno sa svojim pristašama morao povući na Akropolu, odakle se spustio tek kada su Spartanci i Atenjani za taoce uzeli članove njegove porodice.

Hipija je poslije toga prognan, a utočište je našao u Perziji. Perzijanci su tražili od Atenjana da prihvate Hipiju za svog vladara, a nakon atenskog sudjelovanja na strani jonskih ustanika odlučili su napasti i osvojiti Atenu. Na tom pohodu su vodili i Hipiju, koji je u predvečerje maratonske bitke 490. pne. sanjao da će Perzijanci biti poraženi, a što se i ostvarilo.

Izvori
------



|
|  |
| Prethodi:**Pizistrat** | **Tiranin Atene** | Slijedi:**Klisten** |
**Tomislav Ivčić** (Zadar, 1953. – Zagreb, 4. ožujka 1993.), hrvatski pjevač, skladatelj i političar.

Životopis
---------

Rođeni Zadranin, podrijetlom iz Arbanasa, postao je jedan od poznatih hrvatskih pjevača i skladatelja svog vremena, zahvaljujući i brojnim nastupima na festivalima zabavne glazbe 1970-tih godina. Tijekom glazbene karijere proslavio se brojnim uspješnicama, uglavnom inspiriranim dalmatinskim folklorom, ali i obradom poznatih talijanskih canzona. U svojoj je bogatoj pjevačkoj i skladateljskoj karijeri napisao preko 200 pjesama i tekstova te snimio 23 albuma koji su prodani u 2,5 milijuna primjeraka. Među najpoznatijim pjesmama su: "*Otrov s tvojih usana*", "*Kalelarga*", "*Stop The War In Croatia*" i "*Večeras je naša fešta*". 

Tijekom Domovinskog rata u Hrvatskoj, Ivčić je skladao i otpjevao pjesmu na engleskom jeziku "*Stop the War in Croatia*". U veljači 1993. kao nezavisni, kandidirao za zastupničko mjesto u Hrvatskom saboru koje je na izborima i osvojio. Nekoliko tjedana prije stupanja na navedenu dužnost i kratko nakon intervjua u tjedniku "Globus", pogiba u prometnoj nesreći u Zagrebu u kojoj je poginulo još troje ljudi. Pokopan je na zagrebačkom groblju Mirogoj.

Grob Tomislava Ivčića na Mirogoju.
Jedan od većih uspjeha svakako je njegova pjesma "*Večeras je naša fešta*", koja je postala svojevrsna himna Dalmacije i često se izvodi i pjeva na feštama, ali i prilikom proslavljanja pobjeda i priznanja dalmatinskih sportaša i sportskih klubova.

Zadranima je posebno poznata Ivčićeva pjesma Kalelarga – pjesma kojom je opjevao zadarsku glavnu ulicu.

Njegova braća su također poznati hrvatski pjevači: Vedran Ivčić, kao i stariji polubrat Đani Maršan, hrvatski pjevač i skladatelj, u novije vrijeme i diplomat.

Vanjske poveznice
-----------------

* Diskografija
**Getulije** (latinski: , italijanski: , ? - 120) je kršćanski vođa i mučenik rodom iz Gabija koga zajedno sa još nekoliko drugova - **Amancije**, **Cereal** i **Primitiv** - Rimokatolička crkva slavi kao sveca. 

Prema predaji, Getulije je bio oficir u rimskoj vojsci, koji je podnio ostavku na položaj nakon preobraćenja na kršćanstvo te se povukao na imanje kraj Tivolija. Cereal je bio legat poslan da ga uhapsi, ali se on umjesto toga preobratio na kršćanstvo. Primitiv je bio još jedan oficir poslan da ih uhapsi, ali se i on preobratio, a Amancije je bio Getulijev brat. Kada su konačno uhapšeni, sva četvorica su osuđena na smrt spaljivanjem na lomači. Međutim, vatra ih nije mogla ozlijediti, pa su ih umjesto toga bijesni krvnici toljagama pretukli na smrt.

Getulije je imao suprugu Simforozu, a s njome i sedam sinova, koji će također svi postati kršćanski mučenici.

Prema predaji se Getulijeve relikvije čuvaju u rimskoj crkvi Sant'Angelo in Pescheria.

Eksterni linkovi
----------------

* (`en`) St. Getulius
* (`en`) Saints of June 10 Arhivirano 2008-06-14 na Wayback Machine-u
* (`it`) San Getulio
* (`it`) SAN GETULIO, SINFOROSA, CRESCENTE, GIULIANO, NEMESIO, PRIMITIVO, GIUSTINO, STATEO ED EUGENIO
**Hipokrat** (u. 491. pne.), (a koga ne treba miješatio s Hipokratom) bio je drugi tiranin starogrčkog polisa Gele. Bio je brat prethodnog tiranina Kleandra koga je godine 498. pne. naslijedio poslije atentata. Pod njegovom vlašću je Gela počela ekspanziju na Siciliji, odnosno stvaranje velike države koja je trebala obuhvaćati cijeli jugoistočni dio otoka. Hipokrat je sklopio savez s Agrigentom te osvojio Zankle, Kamarinu, Katanu, Naksos i Leontini. Također je pod opsadu stavio Sirakuzu, ali se morao povući kada su u pomoć tom gradu u pomoć priskočili Korint i Korkira. Hipokrat je usprkos toga od svog grada uspio načiniti najjači starogrčki polis na Siciliji. Hipokrat je nešto kasnije poginuo u sukobu sa Sikulima. Kao nasljednici su određeni njegovi sinovi Euklid i Kleander Mlađi, ali je vlast preuzeo komandant konjice Gelon.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Prethodnik:****Kleander** | **Tiranin Gele**498. pne.– 491. pne. | **Nasljednik:****Gelon** |

Vanjske veze
------------

* Livius.org: Hippocrates of Gela Arhivirano 2013-01-17 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 137156563487623241520
* LCCN: n2019045427

 |
**Hipon** ili **Hipo Regius** je ime današnjeg arheološkog nalazišta na sjeveroistoku Alžira u gradu Annabi.
Antički *Hipon* bio je značajni lučki grad na obali Sjeverne Afrike.

Historija
---------

Njegova odlična prirodna luka je već negdje u 12. vijeka pne. privukla Feničane koji su je koristili za povremenu trgovačku koloniju].

Prvo stalno naselje *Hipon* osnovali su najvjerovatnije Kartažani u 4. vijeku pne..
Kasnije je postao rezidencija numidijskih kraljeva. 
Kad su Rimljani zavladali tim krajem prezvali su ga u *Hipo Regius* i dali mu status municipija (komune sa ograničenim
rimskim državljanstvom), a tek kasnije i status kolonije (punopravno državljanstvo). Za Rimskog Carstva - Hippo Regius je postao jedan od najvažnijih 
ranokršćanskih centara. U njemu je rođen i djelovao i bio biskup od 396. do svoje smrti 430. - sv.Augustin, 
U to vrijeme podignute su brojne sakralne građevine, među njima Velika bazilika i crkva posvećena svetim martirima Leonziju i Teodulu, i brojne druge.

U *Hipo Regiusu* su održani sinodi 393. 394, 397, 401 i 426. a neke od njih vodio je sam sv.Augustin.

Razoren je za vandalske invazije - 431. Obnovljen je za cara Justinijana nakon što je Bizant povratio svoju vlast nad Sjevernom Afrikom 533. ali je za nepunih dva vijeka - 697. potpao pod Arape za njihove Invazije na Sjevernu Afriku.

Do kraja 10. vijeka Hipon je potpuno islamiziran i prezvan u - *Bona*, a početkom 11. vijeka je potpuno napušten, jer su se stanovnici preselili se na današnju lokaciju 3 km sjevernije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Annaba, Algeria*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 23.2. 2020.
2. 1 2 3 4  „*Hippo, ancient port, Algeria*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 23.2. 2020.
3. ↑  „*African Synods*" (engleski). Catholic Encyclopedia. Pristupljeno 23.2. 2020.

Vanjske veze
------------

***Hipon*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Hippo, ancient port, Algeria* (`en`)
General-pukovnik **Frederick William Kwasi Akuffo** (Akropong, 21. ožujka 1937. - Accra, 26. lipnja 1979.) je bio ganski vojni zapovjednik i političar. Akuffo je bio visikorangirani član Oružanih snaga Gane, a od 1978. do 1979. kao predsjednik Vrhovnog vojnog vijeća, bio je i vođa Gane. Na vlast je došao vojnim udarom, a na isti način je i svrgnut te nakon tri tjedna i smaknut. 

Akuffo je rođen u Akropongu 1937. godine, a školovan je u prezbiterijanskoj školi u Gani. Godine 1957. primljen je u vojsku, a vojno obrazovanje stekao je u Ujedinjenom Kraljevstvu i Indiji. U tom se periodu i oženio za Emily Akuffo. Kao aktivni član vojske, Akuffo je jedno vrijeme bio stacioniran u Tamaleu te je do sredine 70-ih godina postao zapovjednik u vojsci. Početkom 70-ih, Akuffo je nadzirao implementaciju vožnje desnom stranom ceste koja je konačno ostvarena 4. kolovoza 1974. godine. 

Dana 9. listopada 1975. Akuffo je postao član Vrhovnog vojnog vijeća. Dana 5. srpnja 1978. Akuffo je bio na čelu puča koji je svrgnuo dotadašnjeg diktatora, generala Acheamponga. Akuffo je nastavio s procesom konstitucionalizacije Gane, ali i njegova je vladavina prekinuta kada je 4. lipnja 1976. godine Jerry Rawlings proveo državni udar i svrgnuo Vrhovno vojno vijeće. 

Zajedno s drugim visokorangiranim časnicima, Akuffo je smaknut 26. lipnja 1979. u Accri.

| * p
* r
* u
Predsjednici Gane |
| --- |
| Pečat predsjednika Gane | 
* Kwame Nkrumah (1960–1966)
* Joseph Arthur Ankrah\* (1966–1969)
* Akwasi Afrifa\* (1969–1970)
* *Nii Amaa Ollennu*
* Edward Akufo-Addo (1970–1972)
* Ignatius Kutu Acheampong\* (1972–1978)
* Fred Akuffo\* (1979–1979)
* Jerry Rawlings\* (1979)
* Hilla Limann (1979–1981)
* Jerry Rawlings\* (1981–2001)
* John Kufuor (2001–2009)
* John Atta Mills† (2009–2012)
* John Dramani Mahama (2012–2017)
* Nana Akufo-Addo (2017–)

 | Standard predsjednika Gane |
| *Italik* označava vršitelje dužnosti predsjednika • † - umro tokom mandata • \* - vojni vođa |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 70231287
* LCCN: n80094833
* ISNI: 0000 0000 2185 3919
* GND: 1164382861

 |
**Varaždinski gimnazijski športski klub** (kratica: **VGŠK**) je bivši nogometni klub iz Varaždina.

Povijest
--------

**VGŠK** je osnovan 15. travnja 1909. godine. Taj je događaj u svezi s dolaskom Đure Kulčara, nogometnog zanesenjaka, koji je u Varaždin doselio zbog toga što mu se je otac, vojni časnik, doselio službom iz Budimpešte. Đuro se je Kulčar odmah pridružio srednjoškolskoj mladeži u igranju nogometa, šireći nogometni zanos. Pri osnutku kluba veliku ulogu je imao Bučarov učenik Ljudevit Filipec, učitelj gimnastike, koji je utemeljio Hrvatski sokol u Varaždinu 7 godina prije i Sokolicu, prvu žensku gimnastičku skupinu u Hrvatskoj 1906. godine. Kad je VGŠK osnovan, Kulčara se je izabralo za prvog predsjednika, Bruna Steinera za prvog tajnika, a Ljudevita Filipca za trenera. Marljivi Steiner se je uspio izboriti za svoj klub neka dobije površinu za nogometno igralište. Od gradskih je vlastiju dobio dopuštenje urediti prostor uz dravski rukavac zvan *Bura*. Kad se igralište uredilo, dobilo je ime *Igralište kod Štebihovog mlina*.

Prvu je utakmicu odigrao mjesec dana poslije, 15. svibnja. Bilo je to protiv karlovačke Olimpije. O najavljenoj utakmici je pisao tjednik Hrvatske pravice, objasnivši čitateljima pravila te nove igre, nogometa. Strijelac prvog povijesnog pogotka bio je Bruno Steiner Županić.

Srpnja 1912. je odigrao svoju prvu međunarodnu utakmicu. Bilo je to protiv mađarskog sastava Ifyusagi Nagykanizsa Sport Egylete.

Klubu su rad često ometale školske vlasti, često ga zabranjivajući. Zadnje znake djelovanja je pokazao 1913. godine. Početak prvog svjetskog rata spriječio je svaki daljnji rad koji nikad više nije bio obnovljen.

Nakon rata bivši VGŠK-ovi igrači su se okupili u Varaždinskom športskom klubu.

Poznati igrači
--------------

* Đuro Kulčar, kasniji predsjednik Mačevalačkog saveza Jugoslavije

Izvori
------

* Grad Varaždin Marijan Hižak: 100 godina nogometa 1909.-2009. u Varaždinu, ISBN 978-953-7304-53-9

| * p
* r
* u
Hrvatski nogometni klubovi osnovani prije završetka Prvog svjetskog rata |
| --- |
| 1903. | PNIŠK • Academia Zagreb |
| 1906. | HNK Segesta Sisak • HAŠK Zagreb • Concordia Zagreb |
| 1907. | NK Zelina • NK Slaven Koprivnica • Croatia Zagreb • Viktorija Zagreb |
| 1908. | NK Bjelovar • NK Zagreb • NK Virovitica • NK Podravac Virje • ŠK Olimpija Karlovac |
| 1909. | NK Marsonia Slavonski Brod • Ilirija Zagreb • VGŠK |
| 1910. | NK Zmaj Zadar • NK Sloga Nova Gradiška • HŠK Svačić Petrinja |
| 1911. | HNK Hajduk • Građanski Zagreb • NK Opatija |
| 1912. | NK Graničar Slavonski Šamac • HNK Trogir • HRŠD Anarh • KFŠK |
| 1913. | HNK Dinara Knin • NK Šparta Elektra Zagreb |
| 1914. | NK Željezničar Zagreb • Uskok Vranjic |
| 1916. | NK Junak Sinj • Slavija Osijek |
| 1918. | Slavija Zagreb • HNK Vinkovci |
**Indira Vladić**, poznatija kao **Ira**, (Županja, 15. rujna 1973. - ), hrvatska pjevačica, vokalistica u sastavu Colonia

Životopis
---------

Ira se rodila 15. rujna 1973. godine u Županji, od oca Franja i majke Ismete. 
S navršenih 9 godina upisuje glazbenu školu "Srećko Albini" u Županji, gdje ostaje punih šest godina. U dvanaestoj godini postaje član županijskog orkestra limene glazbe, gdje punih 13 godina svira klarinet. U osmom razredu osnovne škole osniva band s četiri koelgice - "Zauvijek mladi". Band se uskoro raspada i slijede godine njezina lutanja po raznim grupama.

U jesen 1993. zapošljava se u Županijski ured za opću upravu, gdje je provela četiri godine radeći po osam sati dnevno i pokušavajući da zaradi što više novca, koji bi uložila u glazbu. Tada se na pragu njezinog doma pojavljuje Boris i predlaže joj da pjeva u bandu koji još nema ni ime, ali on je siguran da će postići uspjeh.

Nekada je bila udana za Narcisa Mujkića.

| * p
* r
* u
Colonia |
| --- |
| **Indira Vladić-Mujkić • Boris Đurđević • Tomislav Jelić** |
| Studijski albumi | *Vatra i led • Ritam ljubavi • Jača nego ikad • Milijun milja od nigdje • Izgubljeni svijet • Dolazi oluja • Najbolje od svega • Do kraja • Pod sretnom zvijezdom • X (Deset) • Tvrđava* |
| Kompilacije | *The best of volume 1 • Gold edition • Retroactiv Early Years* |
**Gondofar I** je bio prvi vladar tzv. Indo-Partskog Kraljevstva. Moderni historičari vjeruju da je vladao u peridu od oko 20. pne. do 0-ih i najvjerojatnije bio vazal indo-skitskih Aprakaradža sa sjedištem u Sistanu.

Gondofar I se tradicionalno smještao u kasniji period; jedan kralj koji je sebe zvao Godnofar oko 20. godine je atestiran natpisom na stijeni u Taht-e Bahiju iz 46. godine. a povezuje ga se i sa Evanđeljem po Tomi sredinom 1. vijeka. Moderna istraživanja pokazuju da je *Gondofar* u stvari bila titula koju su koristili različiti vladari; nijedan od izvora ih ne može povezati s prvim Gondofarom, koji je ostavio numizmatčke artefakte datirane u raniji period.

Gondofar I je zavladao područjem doline Kabula, kao i oblastima Punjaba i Sindhu, preotevši ga od indo-skitskog kralja Azes. Izgleda da se to zbilo uz pomoć vazalnih vladara koji su otkazali poslušnost Azesu i priznali Godnofara I kao svogh novog sizerena. Njegova je monarhija bila prostrana, ali krajnje decentralizirana, te se ubrzo raspala nakon njegove smrti. Glavni grad mu je bila Taksila u Gandhari. smještena u današnjem Punjabu zapadno od Islamabada. Ernst Herzfeld tvrdi da je po njemu ime dobio današnji afganistanski grad Kandahar, koga je osnovao pod imenom *Gundopharron*.

Ime Gondofar potiče od latinskog *Gondophares*, odnosno od grčkkog ΥΝΔΟΦΕΡΡΗΣ gen. -ΟΥ, od staroperzijskog *Vindafarna* "Neka nađe slavu." Indijska imena uključuju 'Gondapharna', 'Guduvhara' i Pali 'Gudaphara'. Gondofar je 'Gastaphar' na armenskom. "Gundafarnah" je, izgleda, istočnoiranski (sistanski) oblik imena.

Izvori
------

1. ↑  A. D. H. Bivar, "The History of Eastern Iran", u Ehsan Yarshater (ur.), *The Cambridge History of Iran*, Vol.3 (1), *The Seleucid, Parthian and Sasanian Periods,* London, Cambridge University Press, 1983, str. 197.
2. ↑  B. N. Puri, "The Sakas and Indo-Parthians", u A. H. Dani, V. M. Masson, Janos Harmatta, C. E. Boaworth, *History of Civilizations of Central Asia,* Motilal Banarsidass Publ. 2003, Chapter 8, str. 196
3. ↑  Ernst Herzfeld, *Archaeological History of Iran,* London, Oxford University Press for the British Academy, 1935, str. 63.
4. ↑  Bivar, A. D. H. (2003), „Gondophares", *Encyclopaedia Iranica*, **11.2**, Costa Mesa: Mazda
5. ↑  Mary Boyce and Frantz Genet, *A History of Zoroastrianism,* Leiden, Brill, 1991, str. 447-456, n. 431.

Literatura
----------

***Gondofar*** na Wikimedijinoj ostavi

* A.E. Medlycott, *India and the Apostle Thomas,* London 1905: Chapter i: "The Apostle Thomas and Gondophares the Indian king"
* Coins of Gondophares
* Indo-Parthian coinage
Zastava Burundija. Omjer 3:5
**Zastava Burundija** usvojena je 28. ožujka 1967.

Zelena boja predstavlja nadu, bijela čistoću, a crvena borbu za neovisnost.

Tri zvjezdice predstavljaju tri etničke grupe: Hutu, Twa i Tuntsi.

Također simboliziraju geslo zemlje: *jedinstvo, rad i progres*.

Zastave država u Africi

Položaj Afrike
Alžir • 
Angola • 
Benin • 
Bocvana • 
Burkina Faso • 
Burundi • 
Čad • 
Džibuti • 
Egipat1) • 
Ekvatorijalna Gvineja • 
Eritreja • 
Esvatini • 
Etiopija • 
Gabon • 
Gambija • 
Gana • 
Gvineja • 
Gvineja Bisau • 
Jemen1) • 
Južnoafrička Republika • 
Kamerun • 
Kenija • 
Komori • 
Demokratska Republika Kongo • 
Republika Kongo • 
Lesoto • 
Liberija • 
Libija • 
Madagaskar • 
Malavi • 
Mali • 
Mauricijus • 
Mauritanija • 
Maroko • 
Mozambik • 
Namibija • 
Niger • 
Nigerija • 
Obala Slonovače • 
Ruanda • 
Sejšeli • 
Senegal • 
Sijera Leone • 
Somalija • 
Centralna Afrička Republika • 
Sudan • 
Sao Tome i Principe • 
Tanzanija • 
Togo • 
Tunis • 
Uganda • 
Zambija • 
Zelenortska Ostrva • 
Zimbabve

**Teritorije i nepriznate države**: 

Ceuta (Španija) • 
Južni Sudan • 
Kanarska ostrva (Španija) • 
Madeira ostrva (Portugal) • 
Mayotte (Francuska) • 
Melilla (Španija) • 
Reunion (Francuska) • 
Somaliland • 
Sveta Helena (Velika Britanija) • 
Zapadna Sahara • 
Zanzibar (Tanzanija)

1)Smatrani i dijelom Azije.

**Ostale zastave**: 

Zastave Afrike • 
Zastave Azije • 
Zastave Evrope • 
Zastave Južne Amerike • 
Zastave Okeanije • 
Zastave Sjeverne Amerike

 

***Zastava Burundija*** na Wikimedijinoj ostavi
**Edikt iz Pistresa** (francuski:  je kapitularija koju je 25. jula 864. u Pistresu (današnji Pîtres u sjevernoj Francuskoj) izdao zapadnofranački kralj Karlo Ćelavi, a kojim se njegovim podanicima propisane brojne mjere u svrhu obrane od Vikinga koji su u to vrijeme pustošili njegovo kraljevstvo. Među odredbama ukaza je bila zabrana trgovine oružjem, kao i prodaje konja Vikinzima (za što je propisana smrtna kazna); također je naložena gradnja kamenih mostova, kojima bi se spriječilo vikinške drakare da koriste francuske rijeke te obavezu svih podanika koji mogu jahati da služe u kraljevoj konjici, čime je stvorena mobilna rezerva koja je mogla intervenirati u slučaju vikinških upada. Historičari taj ukaz smatraju jednim od uspješnijih poteza Karlove vladavine, s obzirom da je njime ojačao centralnu vlast. Odredbe o zabrani gradnje utvrđenih zamkova od strane lokalnih velmoža, međutim, nisu se poštovale.

Izvori
------

Fusnote

Literatura
* Coupland, Simon. "The Fortified Bridges of Charles the Bald." *Journal of Medieval History*, 17(1991):1, 1–12.
* Gillmor, Carroll. "War on the Rivers: Viking Numbers and Mobility on the Seine and Loire, 841–886." *Viator*, 19(1988), 79–109.
* Munro, Dana Carleton. *The Middle Ages, 395–1272*. Arhivirano 2007-01-24 na Wayback Machine-u New York: The Century Company, 1921.
* Oman, Charles. *The Dark Ages, 476–918*. London: Rivingtons, 1914.
Brdo *Vrh Mljeta* iznad naselja Maranovići, mjesto na kojem se nalazilo prvo mljetsko naselja **Vrhmljeće**.
**Vrhmljeće** je naziv za prvo naselje na otoku Mljetu, kojeg su osnovali Slaveni kad su došli na otok s Pelješca.

Povijest
--------

Vrhmljeće je bilo smješteno u udolini visokog brda te je bilo potpuno zaklonjenu pogledu s mora, što mu je, u ono vrijeme, pružalo sigurnost od učestalih gusarskih napada s mora. Naselje se nalazilo na nepristupačnom i neplodnom dijelu otoka, kako bi oštri vrhovi susjednih brda bili prirodna utvrda. Pristup naselju je išao uskom i strmom dolinom, teškom za penjanje, a lakom za obranu. S okolnih vrhova pružao se pogled na otvoreno more i na Mljetski kanal. 

U blizini naselja, stanovništvo je, na prijelazu iz 14. stoljeća u 15. izgradilo crkvu sv. Marije od Brda. Ista crkvica se spominje u ispravama i oporukama *Mljetske kancelarije* već tokom prve polovice 15. stoljeća. Uz crkvicu se nalazilo i mjesno groblje, te oni svjedoče o kontinuiranom naseljavanju otoka do kraja 15. stoljeća. 

Do napuštanja Vrhmljeća dolazi u 15. stoljeću zbog smirivanja prilika u dubrovačkom primorju. U to vrijeme dolazi i do slabljena opasnosti od gusarskih napada jer su ih dubrovačke i mletačke galije uspjele saviti pod kontrolu. Zbog takvih pogodnih prilika, stanovnici Vrhmljeća počinju silaziti u plodnije doline u okolici mjesta. 

Tako nastaje naselje Žare i to na istom mjestu gdje je u rimsko vrijeme bilo naselja Žara. Jedan od osnivača mjesta Žare bio je *Ivan Pribojević*, koji je tamo kupio zemlju i počeo saditi vinograde. 
U isto vrijeme, krajem 15. stoljeća, drugi se stanovnici Vrhmljeća polako počinju spuštati u uvalu, vrlo dobro zaštićenu od vjetra, i tu počinju graditi domove, što će postati temelj za buduće naselje Okuklje. Ostali Vrhmljećani svoje novo naselje grade 500 metara sjeveroistočno od crkve sv. Marije od Brda te se na tom lokalitetu i danas nalaze ostaci suhozida nekoliko domova. U kupovini zemlje na tom području ističe se *Marin Pribojeveć*, brat Ivana Pribojevića, koji je otišao u Žare. Novoosnovano se naselje tokom 16. stoljeća javlja pod nazivom *Lokvice*. 

Tijekom osamdesetih godina 16. stoljeća u Lokvicama se javlja kuga te se preživjeli stanovnici sele na obronke plodnog polja. Prema najbogatijem članu bratstva Maranović - Pribojević, *Ratku Maranoviću*, naselje dobiva ime Maranovići, a polje ispod naselja - Maransko polje. Već 1589. godine naselje se razvija do te mjere da stanovnici sami biraju svoje suce. Mjesto je kontinuirano naseljeno do danas i nosi isto ime.

Literatura
----------

Dabelić, I. (1995.) *Nastanak i razvoj otočnih naselja od antike do danas* u: *MLJET - prirodne značajke i društvena valorizacija otoka Mljeta. Zagreb: HED i dr.*
Zastava Burkine Faso
**Zastava Burkine Faso** se sastoji od dva horizontalna dijela crvene i zelene boje na čijem centru je žuta petokraka. Iako su ovo tradicionalne pan-afričke boje, smatra se i da crvena predstavlja socijalizam, a zelena bogatstvo ove zemlje. Žuta zvijezda prestavlja svjetlo vodilju revolucije.

Veze
----

* Grb Burkine Faso
* Zastava Gornje Volte

***Zastava Burkine Faso*** na Wikimedijinoj ostavi

Zastave država u Africi

Položaj Afrike
Alžir • 
Angola • 
Benin • 
Bocvana • 
Burkina Faso • 
Burundi • 
Čad • 
Džibuti • 
Egipat1) • 
Ekvatorijalna Gvineja • 
Eritreja • 
Esvatini • 
Etiopija • 
Gabon • 
Gambija • 
Gana • 
Gvineja • 
Gvineja Bisau • 
Jemen1) • 
Južnoafrička Republika • 
Kamerun • 
Kenija • 
Komori • 
Demokratska Republika Kongo • 
Republika Kongo • 
Lesoto • 
Liberija • 
Libija • 
Madagaskar • 
Malavi • 
Mali • 
Mauricijus • 
Mauritanija • 
Maroko • 
Mozambik • 
Namibija • 
Niger • 
Nigerija • 
Obala Slonovače • 
Ruanda • 
Sejšeli • 
Senegal • 
Sijera Leone • 
Somalija • 
Centralna Afrička Republika • 
Sudan • 
Sao Tome i Principe • 
Tanzanija • 
Togo • 
Tunis • 
Uganda • 
Zambija • 
Zelenortska Ostrva • 
Zimbabve

**Teritorije i nepriznate države**: 

Ceuta (Španija) • 
Južni Sudan • 
Kanarska ostrva (Španija) • 
Madeira ostrva (Portugal) • 
Mayotte (Francuska) • 
Melilla (Španija) • 
Reunion (Francuska) • 
Somaliland • 
Sveta Helena (Velika Britanija) • 
Zapadna Sahara • 
Zanzibar (Tanzanija)

1)Smatrani i dijelom Azije.

**Ostale zastave**: 

Zastave Afrike • 
Zastave Azije • 
Zastave Evrope • 
Zastave Južne Amerike • 
Zastave Okeanije • 
Zastave Sjeverne Amerike
Državna i ratna zastava Dominikanske Republike
Civilna zastava Dominikanske Republike
**Zastava Dominikanske Republike** sastoji se od centriranog bijelog križa koji se proteže do rubova zastave i dijeli ja na četiri pravokutnika crvene i plave boje raspoređene ukršteno. Na državnoj zastavi u centru križa nalazi se grb Dominikanske Republike koji se sastoji od štita, lovorove grančice s lijeve strane i palminog lista s desne. Iznad grba u plavoj vrpci nalazi se ispisan državni moto: *Dios, Patria, Libertad* (Bog, domovina, sloboda). 

Ispod štita na crvenoj vrpci ispisano je *República Dominicana*. Na centru štita, podržana s tri koplja s bočnih strana, nalazi se otvorena Biblija iznad koje je mali križ. Smatra se da je Biblija otvorena na Evanđelju po Ivanu 8:32 koje glasi "Istina će te osloboditi".

***Zastava Dominikanske Republike*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Zastave država Sjeverne i Srednje Amerike |
| --- |
| Afrika • Azija • Evropa • Južna Amerika • Oceanija |
| Države | 
* Antigva i Barbuda
* Bahami
* Barbados
* Belize
* Dominika
* Dominikanska Republika
* Grenada
* Gvatemala
* Haiti
* Honduras
* Jamajka
* Kanada
* Kostarika
* Kuba
* Meksiko
* Nikaragva
* Panama1
* Salvador
* Sjedinjene Američke Države
* Sveta Lucija
* Sveti Kristofor i Nevis
* Sveti Vincent i Grenadini
* Trinidad i Tobago1

 | Položaj Sjeverne AmerikePoložaj Sjeverne Amerike |
| Teritorije | 
* Američka Djevičanska ostrva
* Angvila
* Aruba
* Bermudi
* Britanska Djevičanska ostrva
* Grenland
* Gvadalupe
* Kajmanska ostrva
* Martinik
* Monserat
* Navasa
* Nizozemski Antili
* Portoriko
* Sveti Bartolomej
* Sveti Martin
* Sveti Petar i Mikelon
* Ostrva Turks i Caicos

 |
| 1 Područja koja su često smatrana dijelom Južne Amerike |
**Imunologija** (lat. *immunitas* - otpornost, neprimljivost; grč. *lógos* - riječ, govor, u prenesenom značenju znanost) je grana biomedicinskih znanosti koja proučava cjelokupnu otpornost organizma na djelovanje stranih tvari, tj. **antigena**. U pratičnom smislu, imunologija proučava sve oblike obrane domaćina od zaraze i štetne posljedice imunosnog odgovora za domaćina. Ona je proistekla iz opažanja da su osobe nakon preboljenja određene zarazne bolesti, u pravilu otporne na tu bolest (zarazu). Od svojih se početaka razvijala pod okriljem mikrobiologije. No spoznaja da je imunološka reakcija na mikroorganizme samo jedan od imunoloških odgovora, te da taj odgovor u određenim uvjetima može izazvati gotovo svaka organska makromolekula, potaknula je razvoj imunologije kao samostalne znanosti.

Suvremena imunologija obuhvaća velik broj disciplina koje istražuju ustrojstva i fiziološke funkcije imunološkog sustava, imunost na zarazu, stanja imunološke preosjetljivosti (alergije), imunološke nedostatnosti (imunodeficijencije), imunološke reakcije na presađivanje i tumor, autoimune bolesti, kao i brojne imunodijagnostičke postupke.

### Osnovni pojmovi

**Imunost** je stanje otpornosti na mikroorganizme, tj. zarazu. Svojstveni su joj urođeni (nespecifični) i stečeni (specifični ili adapticni) mehanizmi.

**Imunološki sustav** je skupni naziv za organe, tkiva, stanice i njihove produkte koji u organizmu služe za prepoznavanje stranih bioloških tvari i obranu od njih. Organi imunološkog sustava u čovjeka su npr. timus (prsna žlijezda), koštana srž, slezena, limfni čvorovi.

***Imunologija*** na Wikimedijinoj ostavi
Zastava EU, omjer 2:3
Proporcija zastave EU
**Zastava Evropske Unije** sastoji se od dvanaest zlatnih zvjezdica smještenih na plavoj podlozi. Iako se ona najčešće povezuje s Evropskom Unijom, prvobitno je bila zastava Vijeća (Savjet) Evrope.

Nastanak zastave
----------------

Vijeće Evrope tu je zastavu prihvatilo 8. XII. 1955, a izabrana je od mnogih prijedloga **Arsèna Heitza**, koga je (po vlastitim riječima) inspirirala slika iz knjige Otkrivenja u Bibliji: "I znamenje veliko pokaza se na nebu: Žena odjevena suncem, mjesec joj pod nogama, a na glavi vijenac od dvanaest zvijezda."

Evropska zajednica (EZ) prihvatila ju je kao zastavu 26. III. 1986. Evropska Unija, koja je ustanovljena Mastrihtskim ugovorom 1992, preuzela ju je kao svoju zastavu. Od tada zastavu koriste i Evropska Unija i Vijeće (Savjet) Evrope.

Značenje
--------

Dvanaest zlatnih zvjezdica na zastavi izabrano je kao broj koji nema političkih konotacija te kao simbol savršenstva i potpunosti.

***Zastava Evropske Unije*** na Wikimedijinoj ostavi
**Gibraltarci** je izraz koji u najširem smislu označava stanovnike Gibraltara, a u užem smislu zasebnu etničku grupu koja se tamo formirala u posljednja tri vijeka.

Gibraltarci uglavnom potječu od đenoveških, malteških i portugalskih doseljenika koji su zamijenili domorodačke Špance izgnane od strane Engleza 1704. godine. S vremenom su se njima pridružili doseljenici iz Velike Britanije, kao i drugih evropskih država, a posljednjih decenija se bilježi novi priliv Španaca.

Gibraltarci - kojih ima oko 30.000 - u svakodnevnom govoru koriste Yanito, dijalekt sličan andazulijskom španskom, ali se službeno koriste engleskim. Dominantna vjera je rimokatolička, ali je među njiam prisutno i anglikanstvo.

Gibraltarci su kroz vijekove stvorili vlastiti nacionalni identitet, koji je sve donedavno bio temeljen na vjernosti Velikoj Britaniji. To se očitovalo kroz referendume kojima je odbijeno ponovno pripajanje Španiji. Otkako su i Velika Britanija i Španija dio Europske unije, u Gibraltaru temelj identiteta predstavlja i odbacivanje te organizacije.
Harmonika
**Harmonika** je aerofoni muzički instrument, veoma prisutan i u tradicionalnoj muzici na prostoru bivše Jugoslavije. Osim u tradicionalnoj, narodnoj muzici, harmonika ili **akordeon** prisutna je kao instrument i u zabavnoj i u tzv. ozbiljnoj muzici. U upotrebi su dvije vrste harmonika: s klavijaturom i s dugmetima. Veličina i zvukotvorna različitost harmonike ovisi o broju tipaka na klavijaturi, boji registara i količini basova. Za harmoniku postoji danas poprilično opsežna stručna literatura, čijem obogaćenju doprinose i brojne obrade poznatih skladbi velikih skladatelja.

Poznati svjetski harmonikaši
----------------------------

* Teodoro Anzellotti
* Wolfgang Dimetrik
* Mogens Ellegaard
* Richard Galliano
* Stefan Hussong
* Claudio Jacomucci
* Boris Lenko
* Friedrich Lips
* Jean-Louis Matinier
* Elsbeth Moser
* Matti Rantanen
* Janne Rättyä
* Viacheslav Semionov
* Mika Väyrynen
* Vladimir Zubitsky
* Inaki Alberdi

Ostali harmonikaši: Lydie Auvray, Freddy Balta, Michel Besson, Heinrich Biegenzahn, Claudia Buder, Klaus Bruder, Jo Ann Castle, Gianni Coscia, Krzysztof Dobrek, Jean-Marc Fabiano, Alexander Flory, Walter Grob, Stefan Hiss, Helmut C. Jacobs, Margit Kern, Karin Küstner, Mikko Luoma, Joseph Marcerollo, Mie Miki, Martin Nauer, Hugo Noth, Klaus Paier, Lasse Pihlajamaa, Peter Ralchev, Viktor Romanko, Hermann Schittenhelm, Alexander Skljarov, Willi Valotti, René Wicky.

Bosanskohercegovački harmonikaši
--------------------------------

* Omer Pobrić
* Nihad Hrustanbegović
* Jasmin Demirović
* Midhat Zulić
* Miradet Zulić
* Rade Radović
* Nijaz Aliustić
* Danijela Kljajić
* Belma Šarančić

Kompozitori
-----------

Najvažniji svjetski kompozitori djela za harmoniku:

* Luciano Berio
* Hans Boll
* Hans Brehme
* Hubert Deuringer
* Georg Espitalier
* Will Glahé
* David Graham
* Grock
* Sofia Gubaidulina
* Adriana Hölszky
* Toshio Hosokawa
* Wolfgang Jehn
* Maurizio Kagel
* Andrzej Krzanowski
* Magnus Lindberg
* Peter Machajdík
* Curt Mahr
* Brent McCall
* Milan Novotny
* Rolf Riehm
* Dietmar Walther

Ostali kompozitori: Lydie Auvray, Eckart Beinke, Heinrich Biegenzahn, Renato Bui, Tobias Dalhof, Fritz Dobler, Jindrich Feld, Adolf Götz, Ali Gorji, Hugo Herrmann, Stefan Hippe, Alfons Holzschuh, Klaus Huber, Alexander Jekic, Wolfgang Kahl, Sebastian Klein, Sven-Ingo Koch, Babette Koblenz, Hans-Günther Kölz, Ralf Kruck, Torbjörn Lundquist, Tobias Morgenstern, Tapio Nevanlinna, Younghi Pagh-Paan, Ruta Paidere, Bernfried Pröve, Helmut Quakernack, Wolfgang Russ, Charlotte Seither, Vladimir Solotarjow, Norbert Sprave, Manfred Stahnke, Jukka Tiensuu, Heikki Valpola, Albert Vossen, Rudolf Würthner.

Poveznice
---------

* Bandoneon

***Harmonika*** na Wikimedijinoj ostavi
**Houghton-le-Spring** je grad od 14,285 stanovnika na sjeveroistoku Engleske u Metropolitanskoj grofoviji Tyne and Wear. 

Grad administrativno podpada pod Metropolitanski borough City of Sunderland.

Geografske karakteristike
-------------------------

Houghton-le-Spring leži gotovo jednako udaljen od Durhama (11,3 km jugozapadno), Sunderlanda (9,7 km sjeveroistočno), Seahama i Sjevernog mora (8 km istočno).

Historija
---------

Houghton je prvi put dokumentiran za normanskih vremena kao feudalno imanje.

Houghton je kao i brojna druga mjesta Tynesidau, bio selo sve do 19. vijeka, tad se razvio zahvaljujući rudniku ugljena koji je radio od 1823. do 1981..

Znamenitosti
------------

Houghton je poznat po replici atenskog Hefestova hrama koji je podignut 1844. na brdu Penshaw, kao spomenik u čast Johnu Lambtonu, earlu od Durham koji je bio guverner Kanade. u muzej.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: North East England" (engleski). City Population. Pristupljeno 02. 06. 2017.
2. 1 2 3  „*Articles about Houghton-le-Spring*" (engleski). Houghton-le-Spring Heritage Society. Pristupljeno 02. 06. 2017.

Vanjske veze
------------

***Houghton-le-Spring*** na Wikimedijinoj ostavi

* Houghton-le-Spring Heritage Society (`en`)
**Zdravstvo** ili **javno zdravstvo** bavi se opasnostima za opće zdravlje zajednice na temelju zdravstvenih analiza stanovništva. Mnoge organizacije definiraju zdravlje i promicanje zdravlja na razne načine. Svjetska zdravstvena organizacija, tijelo UN-a koje postavlja standarde i vrši svjetsko nadziranje bolesti, definira zdravlje kao "stanje potpunog tjelesnog, duševnog i društvenog blagostanja, a ne samo sloboda od bolesti ili invalidnosti".

Riječ "stanovništvo" se u ovom kontekstu može odnositi na sve od šačice ljudi do cijelih kontinenata (npr. u slučaju pandemije). Zdravstvo ima mnogo podvrsta, ali obično se dijeli na epidemiologiju, biostatistiku i zdravstvene usluge. Zdravlje okoliša, društveno zdravlje i zdravlje na radu također su važna područja zdravstva.

Cilj zdravstva je spriječiti radije nego liječiti bolest, i to kroz nadzor slučajeva bolesti i promicanje zdravog života. Osim tih djelatnosti, liječenje neke bolesti često ima ključnu važnost za sprečavanje iste bolesti kod drugih, kao što se događa kod izbijanja zaraznih bolesti. Cijepljenje i dijeljenje kondoma su neki primjeri zdravstvenih mjera.

***Zdravstvo*** na Wikimedijinoj ostavi
**Frombork** (njemački: *Frauenburg*) je grad od 2,305 stanovnika na sjeveroistoku Poljske u 
Varminsko-mazurskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Frombork se prostire na obali Vislanske lagune, udaljen 30 km sjeveroistočno od Elbląga i 18 km do granice sa Kalinjingradskom oblasti.

Historija
---------

Nakon razaranja Braniewa za Velikog pruskog ustanka - Frombork je od 1278. do 1945. bio sjedište Varmijske biskupije.

Kad se 1278. počela graditi katedrala na brdu, uz nju je izraslo jedno naselje, a u njenom podnožju duž Vislanske lagune izraslo je drugo naselje zanatlija i ribara. Ta dva naselja živjela su potpuno odvojeno sve do kraja 19. vijeka, tek tad su se ujedinila.
Frombork je dobio gradska prava od biskupa Eberharda 1310. 
Frombork je u početku bio feud Varmijske biskupije, a od 1320. pripada Katedralnom kaptolu, tad je nazvan - *Civitas Warmiensis*, jer je tad doista bio prijestolnica Warmije.

Taj dio Pruske je zajedno sa Fromborkom- 1466. postao dio Kraljevine Poljske.

Tokom 15. vijeku u Fromborku je u dva navrata 1510.-16. i 1522.-43. živio i radio kao kanonik u katedrali - Nikola Kopernik , u njoj je i umro (pokopan je u katedrali).
Ekonomska stagnacija grada počela je u drugoj polovici 17. vijeka.

Od Prve podjele Poljske 1772. Frombork je dio Kraljevine Pruske.
Pri samom kraju Drugog svjetskog rata u borbama između Wehrmachta i Crvene armije uništeno je 70% zgrada.

U periodu 1966.-1973. izvedena je temeljita obnova grada.

Privreda
--------

Ekonomija grada bazira se na poljoprivredi, ribarstvu i turizmu.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost grada je katedrala iz 14. vijeka, opasana bedemom sa tornjevima, u kojoj je čitav mali grad sa
zamkom varmijskih biskupa (podignut oko 1530. rekonstruiran 1727.), i stanom i uredom N. Kopernika.

Pobratimski gradovi
-------------------

Frombork ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima;

* Litvanija Kazlų Rūda, Poljska
* Poljska Sucha Beskidzka, Rusija
* Rusija Svetli (Kalinjingradska oblast), Rusija
* Belorusija Mjadzel, Belorusija

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Frombork*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 14.01. 2022.
2. 1 2 3 4 5  „*Poland: Warminsko Mazurskie*" (poljski). City population. Pristupljeno 14.01.2022.
3. 1 2 3 4 5 6  „*Historia miasta*" (poljski). Urząd Miasta i Gminy. Pristupljeno 14.01. 2022.
4. ↑  „*Miasta Partnerskie*" (poljski). Urząd Miasta i Gminy. Pristupljeno 14.01. 2022.

Vanjske veze
------------

***Frombork*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Urząd Miasta i Gminy* (službene stranice) (`pl`)
**Hfz. Ibrahim ef. Maglajlić** (Banja Luka, 25. aprila 1861. – Sarajevo, 16. septembra 1936.), bošnjački je teolog, peti po redu reis-ul-ulema u periodu Kraljevstva Jugoslavije i prvi predsjednik Jugoslavenske muslimanske organizacije (JMO).

Biografija
----------

Ibrahim Maglajilić je rođen 1861. godine u Banjoj Luci, gdje je završio osnovno školovanje, te banjalučku medresu pred uglednim muderisom Smail ef. Skopljakom. Prilikom austrougarske okupacije Bosne i Hercegovine, priključio se snagama otpora, zbog čega je interniran u mjesto Olomouc, u današnjoj Češkoj. Po povratku iz zatočeništva odlazi u Istanbul na studije, a u Bosnu i Hercegovinu se vraća 1887. godine, kada biva postavljen za upravitelja *Fevzije medrese* u Banjoj Luci, a 1898. i za upravitelja ruždije. Na tom mjestu ostaje do 1914. godine, kada je postavljen za muftiju tuzlanskog. U Tuzli je dočekao kraj rata i formiranje Kraljevstva Srba, Hrvata i Slovenaca. Sa viđenijim Bošnjacima osnovao je 1919. političku stranku, Jugoslavensku muslimansku organizaciju, i bio njen prvi predsjednik. Na izborima za Ustavotvornu skupštinu 1920. izabran je za narodnog poslanika. Nakon rascjepa u stranci, osniva novu političku organizaciju, ali ne osvaja nijedan politički mandat. Godine 1925. premješten je za muftiju banjalučkog, a 1929. je otišao u penziju.

Za reis-ul-ulemu Islamske vjerske zajednice Kraljevine Jugoslavije postavljen je 12. juna 1930. godine. Kako je Atatürk u Turskoj ukinuo halifat i ured šejh-ul-islama Mešihat, više nije postojala institucija koja bi reis-ul-ulemi dodijelila menšuru, pa je osnovano posebno tijelo (Savjet za menšuru) sastavljeno od članova oba Ulema medžlisa (sarajevski i skopski), delegata Vakufsko-mearifskih vijeća i članova Vrhovnih šerijatskih sudova. Svečano ustoličenje obavljeno je u Bajrakli džamiji u Beogradu 31. oktobra 1930. godine, kada je Vrhovno islamsko starješinstvo i sjedište reis-ul-uleme preneseno iz Sarajeva u Beograd. Penzionisan je 14. marta 1936. godine kada je došlo do promjene režima i kada je Vrhovno islamsko starješinstvo i sjedište reis-ul-uleme vraćeno u Sarajevo. Umro je nekoliko mjeseci kasnije, 16. septembra 1936. godine.

U Banjoj Luci je njegovim imenom nazvana medresa.

Priznanja
---------

* *Orden Svetog Save III. stupnja*
* *Orden Bijelog orla V. stupnja*
* *Orden Jugoslavenske krune I. reda*

Spoljašnje veze
---------------

* Ibrahim ef. Maglajlić – prvi predsjednik Jugoslovenske muslimanske organizacije

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Mehmed Džemaluddin ef. Čaušević**  |  **Reis-ul-ulema** 1930. — 1936. | Slijedi: **Salih Safvet ef. Bašić(naibu-reis)**  |

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| * p
* r
* u
Reisu-l-uleme Islamske zajednice u Bosni i Hercegovini |
| --- |
|  |
| 
Mustafa Hilmi Hadžiomerović (1882–1893) • Mehmed Teufik Azabagić (1893–1909) • Sulejman Šarac (1910–1912) • Džemaludin Čaušević (1913–1930) • Ibrahim Maglajlić (1930–1936) • Fehim Spaho (1938–1942) • Ibrahim Fejić (1947–1957) • Sulejman Kemura (1957–1975) • Naim Hadžiabdić (1975–1987) • Husein Mujić (1987–1989) • Jakub Selimoski (1991–1993) • Mustafa Cerić (1998–2012) • Husein Kavazović (2012–trenutno) |  |

 |
|  |
| --- |
| **Dinastije faraona  starog Egipta** |
| **predinastički Egipat** |
| **protodinastički period** |
| **rani dinastički period** |
| 1. 2. |
| **Staro kraljevstvo** |
| 3. 4. 5. 6. |
| **prvi prelazni period** |
| 7. 8. 9. 10. |
| 11. (*samo Teba*) |
| **srednje carstvo** |
| 11. (*ceo Egipat*) |
| 12. 13. 14. |
| **drugi prelazni period** |
| 15. 16. 17. |
| **Novo carstvo** |
| 18. 19. 20. |
| **treći prelazni period** |
| 21. 22. 23. 24. 25. |
| **kasni period** |
| 26. 27. 28. |
| 29. 30 31. |
| **Grčko-rimski period** |
| Ptolomejska dinastija-Rimsko Carstvo |

**Dvadeset osma dinastija** je naziv za dinastiju staroegipatskih vladara koja se, zajedno s Dvadeset šestom, Dvadeset sedmom, Dvadeset devetom, Tridesetom i Tridesetprvom dinastijom smješta u tzv. Kasni period.

Vladari
-------

Dvadeset osma dinastija se sastojala od samog jednog vladara - Amirteja, dalekog potomka saiskih kraljeva Dvadeset šeste dinastije. On je poveo uspješan ustanak kojim se Egipat, koristeći metež izazvan smrću kralja Darija II, oslobodio od perzijske vlasti. Iza njega nisu ostali nikakvi spomenici. 

**Dvadeset osma dinastija**| Ime | Datumi |
| --- | --- |
| Amirtej | 404 - 398. pne. |

Povezano
--------

* Historija Drevnog Egipta

***Dvadeset osma dinastija Egipta*** na Wikimedijinoj ostavi
Habit franjevačkog reda
**Habit** je vlastito odijelo redovnika i redovnica u Katoličkoj crkvi.

Već su najraniji monasi i pustinjaci koristili naročita pokornička odijela, obično crne boje. Takva se boja zadržala u Istočnoj Crkvi, a na Zapadu kroz cijeli rani srednji vijek.

Habiti monaških redova danas mogu biti raznih boja, ovisno o pripadnosti pojedinom redu. Na Zapadu se nosi »kapuca«, odnosno naročita kapuljača, na različite načine povezana s habitom, a sam je habit pripasan kožnim pojasom.

Pod utjecajem prosjačkih redova habit se počeo mijenajti, te je omogućavao veću pokretljivost pojedinca. Dok su neki prosjački redovi zadržali kožni pojas, drugi su - naročito franjevci - uveli pripasivanje konopom, tzv. kordom ili pascem.

Često se u pojedinim redovima habitu, njegovoj boji i obliku, pripisuje i simbolično značenje. Tako franjevci tumače da njihov habit ima oblik križa, pa ih podsjeća da svaki dan moraju nositi svoj križ.

Za razliku od redovnika, svećenici koji nisu redovnici nose reverendu, tamnu halju zakopčanu gumbima i pripasanu tkanenim pojasom, čija boja određuje i njihov status.