recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Menora
**Menora** (heb. מנורת שבעת הקנים, što znači *svijećnjak*) je sedmerokraki ili osmerokraki svijećnjak koji je važan za Židove, od kojih je osmerokraki osobito važan za vrijeme Hanuke, dok je sedmerokraki svećnjak bio jedan od glavnih objekata u šatoru za vremena lutanja Hebreja po pustinji koja je trajala mnogo godina, i kasnije, u Hramu u Jeruzalemu. Osmerokraki svijećnjak (s dodatnim postoljem za šamaš, odnosno pomoćno svjetlo) još uvijek se koristi kao glavni element pri slavljenju osmodnevnog velikog hebrejskog praznika Hanuke, praznika svjetla. Menora iz Šatora sastanka opisana je na dva mjesta u Bibliji (Izlazak 25, 31—40; 37, 17—24). Naviješćeno je (Izlazak 25, 40) da je Bog Mojsiju pokazao obrazac za njenu izradu na brdu Sinaju. Osmerokraka menora za Hanuku, obično kao uzor, uzima menoru iz Hrama, iako je također ona poprimila i čitav niz drugih oblika. Prema tradiciji Židova, prve noći praznika na njoj se pali jedno svjetlo i tijekom svake od sljedećih sedam noći dodaje se još po jedno, sve dok se ne zapale svi kraci na osmerokrakoj menori. Tada završava Hanuka. U jeruzalemskome Solomonovom hramu, stajala je zlatna sedmokraka menora, napunjena maslinovim uljem. Simbolizira Božju mudrost, dok je Toru simboliziralo svjetlo. Za vrijeme slavljenja Hanuke, koristi se osmerokraka menora. Menora, zajedno s Davidovom zvijezdom, predstavljaju glavne simbole u judaizmu.
[

***Menora*** na Wikimedijinoj ostavi
Ovo je članak o umjetniku.  Za lik iz TV-serije M\*A\*S\*H, v. Maxwell Klinger.  
*Portret Maxa Klingera*; autor: Emil Orlik, 1902
**Max Klinger** (18. februar 1857 – 5. jul 1920) bio je njemački simbolistički slikar, kipar, bakropisac i književnik.

Klinger se rodio u Leipzigu i studirao u Karlsruheu. Bio je poklonik gravila Menzela i Goye, a ubrzo i sam postao vješt grafičar. Kiparstvom se počeo baviti 1880-uh. U periodu 1883-1893 je živio u Rimu, kada mu je na opus počela značajno uticati italijanska renesansa i antika.

Izvori
------

1. 1 2  Birmingham Museum of Art (2010). *Birmingham Museum of Art: Guide to the Collection*. London, UK: GILES. str. 226. ISBN 978-1-904832-77-5. Arhivirano iz originala na datum 2011-09-10. Pristupljeno 16. 06. 2011.

Literatura
----------

* Gibson, Michael. "Symbolism". Köln: Benedikit Taschen Verlag. 1995. ISBN 3-8228-9324-2.

Vanjske veze
------------

***Max Klinger*** na Wikimedijinoj ostavi

* Plate 1 of 'Paraphrase about the Finding of a Glove - all ten plates can be viewed in order
* www.max-klinger.com
* Max Klinger's Beethoven Monument Arhivirano 2011-05-20 na Wayback Machine-u
Max Liebermann 1904. godine
**Max Liebermann** (20. jul 1847 – 8. februar 1935) bio je njemački slikar i grafičar jevrejske nacionalnosti, najpoznatiji kao vodeći zagovornik impresionizma u Njemačkoj svog vremena. Rodio se u porodici jevrejskog poslovnog čovjeka; studij umjetnosti u mladosti mu je nakratko prekinula služba u francusko-pruskom ratu. Nakon smrti roditelja je nasljedstvo iskoristio kako bi pokupovao francuske impresionističke slike i na temelju njih razvio svoj stil. Od 1899. do 1911. je bio na čelu avangardnog umjetničkog udruženja Berlinska secesija. 1920. godine je postao predsjednik Pruske akademije umjetnosti; s tog je mjesta odstupio 1933. odstupio u znak protesta kada je nacistička vlast zabranila izložbe jevrejskih autora.

Galerija
--------

* Dječaci koji se kupaju - Neue Pinakothek.*Dječaci koji se kupaju* - Neue Pinakothek.
* Martha Liebermann; autor: Anders Zorn.Martha Liebermann; autor: Anders Zorn.
* Aleja u Overveenu, Netherlands.Aleja u Overveenu, Netherlands.
* Ich lasse dich nicht, Du segnest mich denn (Genesis 32:27.) Liebermannov grob u Berlinu*Ich lasse dich nicht, Du segnest mich denn* (Genesis 32:27.) Liebermannov grob u Berlinu

Vanjske veze
------------

***Max Liebermann*** na Wikimedijinoj ostavi

* Gallery of Liebermann's paintings at zeno.org
**Matko Jelavić** (Split, 29. ožujka 1958.) - hrvatski pjevač, tekstopisac, skladatelj i bubnjar. 

Rođen je u Splitu, 29. ožujka 1958. godine. Započeo je glazbenu karijeru nastupajući u splitskom rock bendu Metak od 1978. Svirao je kao bubnjar do 1981. godine, kada se band raspao. Imali su hit „Da mi je biti morski pas". 

Kasnije je počeo skladati i pisati pjesme za druge pjevače, dok nije započeo samostalnu glazbenu karijeru nastupom na Splitskom festivalu 1988. kada je pjevao jednu od svojih najpoznatijih pjesmama "Majko stara". Pjesma je izvedena i u filmu „Kako je počeo rat na mom otoku" redatelja Vinka Brešana.

Nastupio je na brojnim glazbenim festivalima i izdao nekoliko albuma. Među poznatijim pjesmama su mu: „Rodija se sin", „Ti, samo ti", „Vitar šumi", „Ti si samo za mene rođena", „Ljuta", „Pianino" i dr.

Živi u Splitu sa suprugom i dvoje djece.

Diskografija
------------

* 1988. - „Dobra večer prijatelji"
* 1989. – „Ljube, ljubavi"
* 1991. – „Sretno ti bilo anđele"
* 1992. – „25 uspjeha mix"
* 1993. – „Moja ljubavi"
* 1993. – „Svi moji uspjesi"
* 1995. – „Pianino"
* 1996. – „Od jubavi bolujen"
* 1997. – „Dueti"
* 1999. – „Čovjek tvoj"
* 2000. – „Pismo moja uzorita"
* 2001. – „Tajna"
* 2004. - „Duša čista, obična..."
* 2005. – „Instrumentali"
* 2005. – „O lipi Splite moj"
* 2007. – „Zlatni mix"
* 2009. - „Prvoj ruži Hrvatske"
* 2009. - „Zlatna kolekcija"
**Parazitske bolesti** ili **parazitoze** (lat. *morbi parasitici*, *parasitoses*), infektivne bolesti koje uzrokuju ili prenose paraziti. Mnogi paraziti ne uzrokuju bolesti. Parazitske bolesti mogu pogoditi praktički sve žive organizme, uključujući biljke i sisavce. Znanost o parazitskim bolestima zove se parazitologija. Parazitske bolesti odgovorne su za oko 14 000 000 smrti godišnje, predstavljajući 25 % globalnog mortalteta ili jednu od četiri smrti prema SZO-u.

Neki paraziti kao što su *Toxoplasma gondii* i *Plasmodium* spp. mogu izravno uzrokovati bolest, dok drugi organizmi mogu uzrokovati bolest toksinima koje proizvode.

Terminologija
-------------

Iako organizmi poput bakterija funkcioniraju kao paraziti, upotreba termina »parazitska bolest« obično je ograničena. Tri glavna tipa organizama koji uzrokuju ova stanja jesu protozoe (uzrokuju protozojsku infekciju), helminti (uzrokuju helminitijazu) i ektoparaziti. Protozoe i helminti obično su endoparaziti (u pravilu žive izvan tijela domaćina), dok ektoparaziti obično žive na površini domaćina. Povremeno se definicija »parazitske bolesti« ograničava na bolesti izazvane endoparazitima.

Vidi još
--------

* antiparazitici

Referencije
-----------

1. ↑  „About Parasites | CDC DPD".
2. ↑  „Intestinal Protozoal Diseases: eMedicine Pediatrics: General Medicine". Pristupljeno 25. aprila 2010.
Pavao Skalić
**Pavao Skalić** ili **Stanislav Pavao Skalić** ili **Paulus Scalichius de Lika** (1534. – 1573./1575.) je bio enciklopedist, renesansni humanist i avanturist rođen u Zagrebu koji postaje poznat po pre svega svom djelu *Encyclopaedia seu orbis disciplinarum tam sacrarum quam prophanarum epistemon* (1569) koje postaje jedno od prvih u kojima se koristi pojam enciklopedija.

Život
-----

Prvu naobrazbu Pavao Skalić stječe u Zagrebu, a već 1545. (ili 1546.) odlazi na studij u Beč, gdje 1549. postaje sveučilišni prvostupnik, a 1551. i magistar. U Bologni 1553. postiže doktorat iz teologije 7 slobodnih umijeća. Skalić se probija (na temelju falsificiranih isprava i pod lažnim titulama markiza, grofa i barona) na različite europske dvorove,a vrhunac političke karijere i osobnog bogatstva postiže kao savjetnik Alberta od Prusije. Nakon što je skandalozno ponašanje Skalića i njegovog partnera Johanna Funcka dostiglo vrhunac poljski kralj kao vazalni gospodar pruskog vojvodstva šalje inspekciju što navodi Skalića na bjeg. Nakon bjega iz Prusije sada imućni Skalić štampa u Bazelu 1569. godine svoju enciklopediju,a potom u Kelnu sledeće godine piše *Dialogus de Lyra* o muziki.

Nacionalnost
------------

Pitanje nacionalnosti ovog enciklopedista i avanturista nikada nije u potpunosti rešeno. Hrvatski istoričari misle da je on bio Hrvat , Encyclopædia Britannica koja smatra Skalića prvom osobom što je koristila pojam enciklopedija u današnjem obliku kaže da je on nemačke nacionalnosti, dok ga starija verzija te iste Britannice iz 1911. godine naziva mađarskim grofom.

Izvori
------

1. ↑  *Basic philosophical problems in Pavao Skaliæ's work* Arhivirano 2004-09-05 na Wayback Machine-u (1994)
2. ↑  *Encyclopædia Britannica* "encyclopaedia"
**Petrinjčica** je rijeka koja protječe kroz Petrinju, gdje se ulijeva u Kupu.Rječica Petrinjčica izvire na Zrinskoj gori (560 metara nadmorske visine), a zbog velike razlike između izvora i ušća (na 460 metara) ima snažnu eroziju te usijecanje korita. Duga je 36 kilometara, površina slivnog područja je 150 km² s maksimalnim protokom od 230 m/s. U gornjemu toku prima najviše potočnih pritoka, pa postaje sve bučnija i brža, stvarajući specifičan krajobraz planinske rječice. Taj je dio sliva izrazito šumovit i uglavnom bez naselja, znači i bez značajnih ratarskih i stočarskih djelatnosti i mogućih onečišćenja. Na koti 165 kod naselja Jabukovac, prelazi u srednji tok, kada se susreće s naseljima, željezničkom prugom, cestom koja povezuje Petrinju s Dvorom i Glinom, trasom Jadranskoga naftovoda, šikarama i posječenim goletima te pašnjacima i oranicama. Usporava tok i prolazi kroz klanac Tješnjak ,gdje ponovno porima prirodni izgled. Izlaskom iz uske sutjeske kod Hrastovice i Budičine započinje donji tok, gdje slobodno meandrira širokom dolinom plaveći okolna polja. Godine 1912. napravljen je nasip od 1910 metara s pet betonskih kaskada, a šezdesetih godina prošloga stoljeća reguliran je potez od mosta na Petrinjčici do ušća. Petrinjčica i njezino slivno porječje predstavljaju bogat prirodni rezervat s nizom zaštićenih biljnih i životinjskih vrsta te bogatim tragovima (nalazištima) okamina iz davne prošlosti (mezozoika). Između dvadeset vrsta riba koje su karakteristične za gorske rijeke, u njoj obitava i nekoliko zaštićenih vrsta (svitkovac, potočna mrena, balkanska mrena, veliki vijun, piškur, zlatna nežica, potočna pastrva, ukrajinska potočna paklara, tankorepa krkuša, lipnjen, obični vijun, manjić i glavoč.

Petrinjska šetnica
------------------

Rekreativna, kružna pješačka staza, označena smjerokazima, s polaznom točkom od novog mosta na Petrinjčici, vodi lijepim perivojem, nasipom uz Petrinjčicu, vinorodnim brežuljcima uz nekadašnju Vilu Gavrilović, pokraj spomenika braniteljima do izvora Jelen u Popovoj šumi bogatoj starim hrastovima i dalje preko Sv.Trojstva do polazne točke.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **vodotoku** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Massava** ili **Mitsiva** je lučki grad od 27,179 stanovnika u sredini Eritreje.

Geografske karakteristike
-------------------------

Massava leži u istoimenom zaljevu Crvenog mora, udaljena 64 km sjeveroistočno od glavnog grada Asmare na visoravni, sa kojim je povezana cestom i željeznicom.
Grad se prostire po otocima Taulud i Massava (mjesto moderne luke) i po poluotocima Gerar i Abdel Kader, koji su povezani nasipima. 
Massava je jedno od najvrućijih mjesta na svijetu s prosječnom godišnjom temperaturom od 30 °C, a većina njenih stanovnika su muslimani.

Historija
---------

Massava je od 16. vijeka etiopska luka, kojom od 1557. vlada Osmansko Carstvo. Narednih 300 godina mjenjala je gospodare da bi od 1885. potpala pod Kraljevinu Italiju. Sve do 1900. bila je prijestolnica kolonijedjelujući kao glavni grad kolonije Eritreje do 1900. Za Drugog svjetskog rata već krajem 1941. zauzele su je jedinice Britanske Armije i držale u svojim rukama sve do 1952. kad je zajedno sa ostalom Eritrejom ušla u sastav Etiopije.
Grad je teško oštećen 1990. u vrijeme Eritrejskog rata za nezavisnost.

Massava je najveća eritrejska luka iz koje se izvoze poljoprivredni proizvodi; kava, kože, uljarice, orašasti plodovi, sol, riba i biseri a 
uvoz]]i industrijska roba. 
Od industrijskih poduzeća Massava ima cementaru, solanu i pogone za preradu ribe i mesa.

Massava je i turistička destinacija, - grad neobične arhitekture, mješavine talijansko - arapskih utjecaja.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Eritreja, State of Eritrea*" (engleski). City population. Pristupljeno 22.8. 2020.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Massawa, Eritrea*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 22.08.2020.

Vanjske veze
------------

***Massava*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Massawa, Eritrea* (`en`)
**Kiril Naumov** (Skoplje, 8. VIII. 1981), makedonsko-hrvatski violinist.

Školovanje
----------

Rođen je u Skoplju u porodici diplomiranih muzičara (otac Petre Naumov prva violina u Makedonskoj filharmoniji, majka Jagoda Cvetičanin viši predavač klavira na Umjetničkoj akademiji u Osijeku).

Muzičko obrazovanje započinje je sa 6 godina u Skoplju, a školovanje nastavio 1989. u Osijeku. Violinu je učio kod profesora: Pavline Misirkove, Tonija Terzieva, Krunoslava Peljhana, Franje Finte, Eve Hühn, Vlatke Peljhan i Ines-Ane Tomić. Za vrijeme školovanja učestvovao je na županijskim, državnim i međunarodnim takmičenjima, na kojima je osvajao razne nagrade i priznanja.

Usavršavao se na majstorskim tečajevima uglednih pedagoga: Asje Kouchner, Blagoja Dimčevskog, Midori Goto, Leonida Sorokova, Yurija Korchynskog, Catherine Mackintosh i Dejana Mihailovića. Diplomirao je violinu na Muzičkoj akademiji u Zagrebu 2006, u klasi izv. prof. Marije Ćepulić.

Nastupi
-------

Sarađivao je s kazališnim orkestrima u Osijeku, Rijeci i Zagrebu, s Riječkom filharmonijom te s komornim orkestrima u Osijeku, Karlovcu i Zagrebu. Nastupa: s komornim orkestrom Muzičke omladine Makedonije i Nordijsko-balkanskim orkestrom (*Nordic-Balkan String Ensembl*) na renomiranom međunarodnom festivalu *Ohridsko ljeto* i na festivalu *Belef* u Beogradu, i u inozemstvu: Austriji i Italiji s mladom bečkom filharmonijom te s Hrvatskim komornim orkestrom u Švicarskoj.

Od solističkih nastupa izdvaja se učestvovanje na međunarodnom festivalu *26. Skopskog ljeta kulture*.

Trenutno je član opernog orkestra HNK-a u Osijeku.
**Panamska prevlaka** (španjolski: *Istmo de Panamá*) je prevlaka (**Zemljouz**) koji spaja Sjevernu i Južnu Ameriku.

Karakteristike
--------------

To je uski pojas kopna, širok 50–200 km koji se proteže u dužini od nekih 640 km od zapada do istoka, od granice Kostarike do granice Kolumbije. 
Prevlaka razdvaja Atlantski ocean (Karipsko more) od Tihog oceana (Panamski zaljev). 

Danas se poklapa sa teritorijem Republike Paname, najuži dio prevlake se proteže između ušća rijeke Nergalá na karipskoj obali i ušća rijeke Chepo na Tihom oceanu, zajedno sa dijelom prevlake kojim prolazi Panamski kanal.

Na terenu prevlake izmjenjuju se pojasi obalnih ravnica, tropskih kišnih šuma i planina.

Historija
---------

Prvi Evropljanin koji je doplovio do prevlake 1501. bio je španjolski istraživač Rodrigo de Bastidas.
Sljedeće godine Kristofor Kolumbo se također iskrcao na sjevernoj obali.

Strateška važnost prevlake odgovorna je za dobar dio burne historije Republike Paname.

Za kolonijalnih vremena prosperiralo je trgovište Portobelo na karipskoj obali. 
Iako su prevlaku često napadali engleski gusari, ostala je u rukama Španjolskog Carstva sve do 1820-e kad je Velika Kolumbija postala nezavisna.

Krajem 1840-ih i početkom 1850-ih luka grada Colóna postala je vrlo prometna, jer je tad kulminirala kalifornijska Zlatna groznica, pa su mnogi kopači radije pješice prelazili prevlaku, nego da plove oko opasnog Rta Horn da stignu do Kalifornije.

Izgradnja Panamskog kanala krajem 19. i početkom 20. vijeka, privukla je brojne nove stanovnike na prevlaku, naročito u grad Panama City.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Isthmus of Panama*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 10.1.2023.

Vanjske veze
------------

***Panamska prevlaka*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldía Municipal de San Agustín* (Službene stranice grada) (`es`)
Pasta i četkica za zube
Pasta u formi gela
**Pasta za zube** je pomoćno sredstvo za održavanje oralne higijene. Njena osnovna namena je mehaničko uklanjanje naslaga sa zuba (u kombinaciji sa četkicom). Međutim, pasta za zube ima i kozmetsko-higijenski efekat (otklanja zadah iz usta) i pomaže u prevenciji karijesa (prvenstveno zahvaljujući prisustvu fluorida).

Sastav
------

Glavni sastojci pasti su:

* abrazivna sredstva (25-60%),
* konstituensi (20-40%),
* voda (15-50%),
* boja (do 3%),
* deterdžentne materije (do 2%),
* vezivna sredstva (do 2%),
* aromatične materije (do 1,5%),
* konzervansi,
* korigensi,
* stabilizatori,
* slatke materije,
* profilaktička sredstva (poput fluora),
* lekovite supstance itd.

Abrazivne materije služe za čišćenje i glačanje površina zuba. Konstituensi održavaju konzistenciju, dok voda daje vlažnost i utiče na trajnost paste. Deterdženti smanjuju površinski napon, imaju emulgujući efekat i otklanjaju plak i ostatke hrane sa zuba. Vezivne materije objedinjuju čvrste i tečne komponente u jedinstvenu celinu. Aromatične supstance daju pastama prijatan miris i ukus što utiče na motivaciju pojedinca za održavanje oralne higijene, a takođe osvežava dah i pruža prijatan ukus u ustima. Stabilizatori i konzervansi sprečavaju stvrdnjavanje, dok ostale materije utiču na izgled, ukus, miris i stabilnost paste za zube.

Vrste pasti
-----------

Pored uobičajenih, postoje i paste sa specijalnom namenom, profilaktičke i medicinske paste.

U paste sa specijalnom namenom spadaju paste sa fluorom, paste sa hlorofilom, paste sa antibioticima itd. Veliki broj studija je pokazao da primena paste za zube bez fluora ne dovodi do značajnije karijesa. Nakon što je fluor počeo da se dodaje pastama, zapaženo je smanjenje prevalence karijesa (posebno u razvijenim zemljama u kojima su paste dostupnije stanovništvu). Zbog toga, oko 90% pasti koje se danas nalaze u prodaji sadrže ovaj element u koncentraciji od 1000 do 1500. Paste koje sadrže manje od 1000  fluora su namenjene za decu predškolskog uzrasta. Hlorofil je sastojak koji smanjuje zadah iz usta i ima kariostatično i antacidno dejstvo. Od antibiotika pastama se dodaju penicilin, vankomicin, teramicin, firotricin i sl.

Profilaktičke paste su namenjene za mašinsko uklanjanje mekih naslaga sa zuba u stomatološkoj ordinaciji. One sadrže veći procenat abrazivnih materija u odnosu na obične paste, tako da njihova primena dovodi do skidanja površinskog sloja gleđi. Zbog toga im se dodaju fluoridi u visokim koncentracijama (preko 10.000 ). Postoje i profilaktičke paste bez fluorida koje se koriste pre zalivanja fisura na okluzalnoj površini bočnih zuba itd.

Medicinske paste sadrže, pored uobičajenih sastojaka, različite vitamine, antibakterijske agense i dr.

Literatura
----------

* M. D. Vulović, D. Beloica, M. Gajić, R. Stevanović, M. D. Ivanović, M. R. Carević, Z. R. Vulićević, D. Lj. Marković: Preventivna stomatologija, Beograd 2002. ISBN 86-7222-009-9

***Pasta za zube*** na Wikimedijinoj ostavi
**Mario Mlinarić** (Bjelovar, 8. prosinca 1979.), hrvatski maneken, glumac i TV voditelj

Biografija
----------

U Bjelovaru je završio osnovnu školu. Nastavlja sa školovanjem u Zagrebu, u srednjoj hotelijersko – turističkoj školi. Završio je Kineziološki fakultet, a trenirao je aktivno rukomet 15 godina u klubu Medveščak i u Kraljevskom klubu Bjelovar. 

Osim što je 2003. bio prvi pratitelj Mistera Hrvatske, ima i status prvog pratitelja Mistera turizma iz 2000. godine. Bavi se manekenstvom, a okušao se i kao voditelj u HTV-ovim glazbenim emisijama "Metro pop" i "Glazbena televizija".

U rujnu 2006. u zračnoj luci "Pleso", pokušao je oboriti Guinnessov rekord u 24-satnom guranju automobila. Kao gurač automobila, i rijetki Hrvat koji obara Guinnessove rekorde, bio je i gost hrvatske nogometne reprezentacije u Njemačkoj.

Mario Mlinarić je poznat i po ulozi Jakova Barišića u Zabranjenoj ljubavi, te je ujedno i pobjednik druge sezone popularnog showa Farma.

Filmografija
------------

### Televizijske uloge

* "Najbolje godine" kao kondukter (2009.)
* "Zakon ljubavi" kao Ivor Vilić (2008.)
* "Zabranjena ljubav" kao Jakov Barišić (2005.-2008.)

Vanjske poveznice
-----------------

* Mario Mlinarić na IMDb-u (`en`)
* Stranica na Zvijezde.hr Arhivirano 2009-07-13 na Wayback Machine-u
**Mario Dundović** (Zadar, 8. kolovoza 1977.) je hrvatski profesionalni košarkaš. Visok je 2,00 i težak 105 kg. Igra na poziciji krilnog centra, a trenutačno je član slovenskog Heliosa.

Karijera
--------

Karijeru je započeo u mlađim kategorijama KK Zadra, ali nikad nije zaigrao za prvu momčad. Osim za Zadar u karijeri je nastupao i za Karlovac, Podravac, Čakovec, Posušje i Široki (BIH), Roglu i Krku (Slovenija), te Aix Mourien (Francuska). U sezoni 2002./2003. u dresu Rogle je bio prvi skakač slovenske lige. U Sloveniji je u dva navrata (2002. i 2003.) nastupio na All-Star utakmici. Dvije sezone proveo je kao član KK Zagreba, a u sezoni 2008./09. u svim natjecanjima bilježio 5.9 poena i 2 4 skoka za 17:33 minute po utakmici, a za godinu ranije 10.4 poena, 4 skoka i 0.4 asistencije za 25:52 minuta. U rujnu 2009. dogovorio je jednogodišnju susradnju sa slovenskim NLB-ligašem Heliosom.

Izvori
------

1. ↑  Dundović novi angažman našao u Sloveniji[*mrtav link*]

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil na KK Zagreb.hr
* Profil na NLB.com
**Sveti patriarh Kirilo** bio je patrijarh srpske crkve u periodu od 1407.--1419. godine. Došao je za poglavara Srpske crkve nakon smrti patrijarha Danila IV, u vremenu kad se Srbija još oporavlja od Kosovske bitke, a mladi despot Stefan vodi borbe sa unutrašnjim i spoljnim neprijateljima.

Takvo stanje unutar srbije uticalo je i na dužinu izgradnje manastira Manasije. Kad je manastir završen 1418. godine, despot Stefan je pozvao patrijarha Kirila sa svim saborom srpskih episkopa, igumana i ostalih časnih muževa da osvete manastir.

Prema jednom letopisu patrijarh Kirilo je umro između 1. septembra 1418. i 31. avgusta 1419. godine, a u jednom prologu kao datum smrti patrijarha Kirila naveden je 27. decembar 1418. godine, što je najverovatnije.

Literatura
----------

* „Patrijarh srpski Kirilo". *Narodna enciklopedija*. Zagreb: Bibliografski zavod. 1927.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Danilo IV** | **patrijarh srpski1407—1419.** | Nasljednik:**Sveti Nikon** |

  


p • r • uPoglavari Srpske pravoslavne crkve

**Žičko-pećki arhiepiskopi (1219-1337):**  
Sveti Sava • Arsenije I Sremac • Sveti Sava II • Danilo I • Joanikije I • Jevstatije I • Jakov • Jevstatije II • Sveti Sava III • Nikodim • Danilo II • Joanikije II
  
**Pećki patrijarsi (1346-1463):**  
Joanikije II • Sava IV • Jefrem • Spiridon • Danilo III • Sava V • Danilo IV • Kirilo • Nikon • Teofan • Nikodim II • Arsenije II
  
**Pećki patrijarsi (1557-1766):**  
Makarije Sokolović • Antonije Sokolović • Gerasim Sokolović • Savatije Sokolović • Jerotej Sokolović • Filip Sokolović • Jovan • Pajsije Janjevac • Gavrilo I Rajić • Maksim Skopljanac • Arsenije III Crnojević • Kalinik I • Atanasije I • Mojsije Rajović • Arsenije IV Jovanović • Joanikije III Karadža • Atanasije II Gavrilović • Gavrilo II Sarajevac • Gavrilo III • Vikentije Stefanović • Pajsije II Grk • Gavrilo IV Grk • Kirilo II • Vasilije Jovanović-Brkić • Kalinik II Grk
  
**Karlovački mitropoliti i patrijarsi (1690-1920):**  
Arsenije III Crnojević • Isaija Đaković • Sofronije Podgoričanin • Vikentije Popović • Mojsije Petrović • Vićentije Jovanović • Arsenije IV Jovanović • Isaija Antonović • Pavle Nenadović • Jovan Đorđević • Vićentije Jovanović Vidak • Mojsije Putnik • Stefan Stratimirović • Stefan Stanković • Josif Rajačić • Samuilo Maširević • Prokopije Ivačković • German Anđelić • Georgije Branković • Lukijan Bogdanović
  
**Beogradski mitropoliti (1831-1920):**  
Melentije Pavlović • Petar Jovanović • Mihailo Jovanović • Teodosije Mraović • Inokentije Pavlović • Dimitrije Pavlović
  
**Patrijarsi Srpske pravoslavne crkve (1920- ):**
  
Dimitrije • Varnava • Gavrilo (V) • Vikentije (II) • German • Pavle • Irinej
**Doštitne žlijezde** (doštitaste žlijezde) ili **paratiroidna žlijezda** (paratireoidne žlijezde) ili **epitelna tjelešca**, lat. *glandulae parathyroideae* je naziv za male endokrine žlijezde u vratu čovjeka koje izlučuju paratiroidni hormon ili parathormon (PTH). U čovjeka obično nalazimo četiri doštitne žlijezde smještene iza štitne žlijezde. Razlikujemo par gornjih (lat. *glandulae parathyroidea superior*) i par donjih doštitnih žlijezda (lat. *glandulae parathyroidea inferior*), iako broj žlijezda kod čovjeka može varirati od dva do šest.

Paratiroidne žlijezde je 1880.g. otkrio švedski student medicine Ivar Viktor Sandström (1852-1889). 

Paratiroidne žlijezde održavaju koncentraciju kalcija u krvi, kako bi živčani sustav i mišićni sustav mogli normalno funkcionirati, pomoću paratireoidnog hormona.

Anatomija
---------

Obično u ljudskom tijelu nalazimo četiri doštitne žlijezde veličine 3 x 6 mm, težine 0.6 g i nalaze su čahuri štitne žlijezde, a mogu se nalaziti i u samoj štitnoj žlijezdi ili rjeđe u medijastinumu. 
Gornji par žlijezda nalazi se u blizini gornjeg pola štitne žlijezde, sa stražnje strane lateralnih režnjeva, dok je donji par smješten u blizini donjeg pola, sa stražnje strane štitnjače. 
Lat. *arteria thyroidea superior* (gornja arterija štitaste žlijezde) i lat. *arteria thyroidea inferior* (donja arterija štitaste žlijezde) opskrbljuju žlijezde krvlju, a inerviraju ih srednji (lat. *ganglion cervicale medium*) i donji cervikalni ganglij (lat. *ganglion cervicale inferior*).

Histologija
-----------

Svaka od doštitnih žlijezda obavijena je vezivnom čahurom koja pruža pregrade u tkivo žlijezde, te dalje prelaze u mrežu retikulinskih vlakana. U žlijezdanom tkivu razlikuju se glavne stanice i oksifilne stanice. Glavne paratiroidne stanice izlučuju parathormon, dok je funkcija oksifilnih stanica nepoznata. Postoje i stanice koje su slične i glavnim i oksifilnim stanicama koje su vjerojatno prijelazni oblici. U vezivnim djelovima nalaze se živci, krvne žile i masne stanice. S dobi žlijezdane stanice se zamijenjuju s masnima.

Dodatne slike
-------------

* Histološki presjek paratireoidne žlijezde (bojenje hemalaunom i eozinom, veliko povećanje).
* Histološki presjek paratireoidne žlijezde (bojenje hemalaunom i eozinom, srednje veliko povećanje).
* Histološki presjek paratireoidne žlijezde s adenomom u donjem lijevom dijelu slike (bojenje hemalaunom i eozinom, malo povećanje).
* Shema razvoja branhijalnih epitelnih tjelešaca. I, II, III, IV. škržni luk.
* Paratireoidea čovjeka
**Kiril Bosota** (nazvan *bosota* jer je hodao *bos*) je bio pravoslavni monah koji je nakon optužbe za jeres 1320-ih proteran sa Svete gore, zajedno sa bratom Lazarom i još nekoliko drugih monaha. Odatle su braća izbegla u Trnovo, u Bugarskoj, gde je Kiril počeo da propoveda i da stiče sledbenike. On je organizovao je okupljanja po kućama, kritikovao je poštovanje ikona i krsta i govorio da su snovi božanskog porekla. Takođe je istupao protiv svetosti braka, učeći muškarce i žene da mogu napustiti svoje supružnike.

Najpoznatiji njegov sledbenik je bio pop Stefan. Kiril Bosota, njegov brat Lazar, učenik Stefan i drugi bogomili su privedeni i osuđeni na anti-jeretičkom saboru koji je sazvao bugarski car Jovan Aleksandar oko 1350. godine. Tom prilikom, Lazar se odrekao „lažnog učenja" i vratio se pravoslavnoj crkvi, ostatak života provodeći u pokajanju. Kiril i Stefan, koji se nisu odrekli svojih uverenja, su usijanim železom žigosani po licu i proterani iz zemlje.

Izvori
------

1. ↑  Christian Dualist Heresies in the Byzantine World C.650-C.1450
2. ↑  Patrijarh Kalist, Žitije Teodosija Trnovskog
3. ↑  Christian Dualist Heresies in the Byzantine World C.650-C.1450
**Paul Davidson** (30. mart 1867 - 18. jul 1927) je bio njemački poduzetnik i filmski producent jevrejskog porijekla, koji se smatra jednim od osnivača njemačke kinematografije. 

Prije nego što se počeo baviti filmom radio je kao trgovački putnik u tekstilnoj industriji, a 1902. je postao direktor zaštitarske kompanije u Frankfurtu. Prilikom godišnjeg odmora u Parizu je prvi put posjetio kino i vidio film Georgesa Meliesa. To ga je potaklo da godine 1906. u Mannheimu otvori prvu njemačku stalnu kino-dvoranu. Ubrzo nakon nje je podigao niz sličnih kino-dvorana u Njemačkoj i susjednim državama, stvorivši prvi lanac kino-dvorana. Četiri godine kasnije je, kako bi priskrbio materijal za prikazivanje, osnovao Projektions-Aktiengesellschaft Union (PAGU), koja se smatra prvim filmskim poduzećem u Njemačkoj, odnosno prvom poduzeću koja je integrirala produkciju, distribuciju i prikazivanje filmova. Davidson je, nakon što je vidio danski film *Afgrunden* sa Astom Nielsen, zaključio kako je budućnost u dužim, odnosno cjelovečernjim filmovima te se PAGU nakon otvaranja studija u [[Berlin]u počela orijentirati na njihovu proizvodnju. Kao direktor PAGU i jedan od prvih evropskih filmskih mogula, Davidson se smatra zaslužnim za početak karijere velikih sineasta kao Ernst Lubitsch i Paul Wegener, odnosno stvaranje filmskih zvijezda kao što su Pola Negri, Ossy Oswalda i Emil Jannings. Nakon što je PAGU za vrijeme prvog svjetskog rata 1917. nacionaliziran i transformiran u Universum Film AG (UFA), Davidson je ostao na njegovom čelu kao direktor do 1920. Neko vrijeme je radio kao nezavisni producent, a od 1922. kao vanjski suradnik UFA. Godine 1927. je raskinuo ugovor sa UFA, a potom izvršio samoubistvo.

Napomene
--------

1. ↑  Thomas Elsaesser (A second life: Germany's cinemas first decades) kao godinu rođenja navodi 1871.
2. ↑  Točno mjesto smrti je nejasno:  
\* Hans-Michael Bock (The concise Cinegraph: encyclopaedia of German cinema) gives Ebershausen  
\* Allgemeine Deutsche Biographie: Ebenhausen, Oberbayern  
\* Kay Weniger: Das große Personenlexikon des Films: Dresden 11. juna 1927  
\* IMDb: Berlin (IMDb biography)

Vanjske veze
------------

* Paul Davidson at IMDB
Za igrača bejzbola sa sličnim imenom, v. Pete Hamm.

**Pete Ham** (27. april 1947 – 24. april 1975) bio je velški pjevač, kompozitor i gitarist, najpoznatiji kao vođa pop grupe Badfinger. Kao tinejdžer je 1961. u rodnom Swanseau osnovao rock-grupu The Panters, koja je kasnije preimenovana u The Iveys. Nakon niza koncertnih turneja po Britaniji privukao je pažnju Beatlesa koji su ih uzeli pod okrilje svoje diskografske kuće Apple Records i preimenovali u Badfinger.  Nakon niza hitova te pjesme Without You, koju je obradio Harry Nilsson, bend je poslije raspada Apple Recordsa sklopio ugovor sa Warner Bros. Records. Godine 1974. je menadžer benda Stan Polley svojim financijskim makinacijama izazvao tužbu Warner Bros. Recordsa i povlačenje albuma *Wish You Were Here* iz prodaje. Zbog toga su članovi benda ostali bez prihoda, a Ham, čija je djevojka bila trudna, pao u duboku depresiju. Nekoliko tjedana prije svog 28. rođendana je izvršio samoubistvo vješanjem, ostavivši poruku u kojoj Polleya krivi za svoju smrt. Njegov prijatelj i kolega Tom Evans je bio među prvima koji je vidio njegovo truplo, te bio duboko pogođen prizorom i kasnije često izjavljivao "da želi biti tamo gdje je Ham"; i sam je izvršio samoubistvo 1983.

Izvori
------

1. ↑  Matovina, Dan. Without You: The Tragic Story of Badfinger, Google Books, 2000. Retrieved 10 October 2008

V. također
----------

* Klub 27

Vanjske veze
------------

* Pete Ham's Official website Arhivirano 2008-03-01 na Wayback Machine-u
Mehanizam sa zupčastom letvom
Dio upravljačkog mehanizma sa zupčastom letvom kod automobila
Schneeberg parna zupčasta lokomotiva (Austrija).
**Mehanizam sa zupčastom letvom** se koristi za upravljanje motornim vozilima. Kružno gibanje upravljača pretvara se u pravocrtno bočno pomicanje zupčaste letve koja je smještena između kotača i preko spojnih dijelova ih pomiče.

Upravljački mehanizam kod automobila
------------------------------------

Upravljački mehanizam kod automobila je cjelokupni sustav pomoću kojega se upravlja zakretanjem prednjih kotača vozila i kretanja u željenom pravcu. Postoje dva osnovna tipa upravljačkog mehanizma, sa:

* zupčastom letvom
* pužnim prijenosom.

'*Upravljački mehanizam sa zupčastom letvom* se sastoji od:

* kotača upravljača
* osovine upravljača s kućištem
* kardanske osovine upravljača sa zglobovima
* zupčaste letve s kućištem
* zupčanika (puža) zupčaste letve
* spone (lijeve i desne)
* krajnika spone (lijevog i desnog)

Okretna sila kojom vozač djeluje na kotač upravljača prenosi se kao okretni moment na osovinu upravljača koja se nalazi u odgovarajućem kućištu, okretni moment se dalje prenosi na kardansku osovinu upravljača, zupčanik (puž) zupčaste letve, zupčastu letvu, spone upravljača , hvatište rukavaca i same kotače.

Zupčasta lokomotiva
-------------------

Prije otprilike 100-tinjak godina na željeznicama su postojale i zupčaste lokomotive, koje su koristile mehanizam sa zupčastom letvom. Danas u nekim zemljama i danas su u pogonu kao turistička zanimljivost. Zupčasta vuča se koristila i u rudarstvu. Zupčasta vuča se ostvaruje odrivanjem zubaca pogonjenog zupčanika na vozilu od zupce na zupčastoj tračnici. Veličina te sile nije ničim ograničena, osim dimenzijama i izborom materijala, u kojem pogledu pak nema ograničenja. Čak ni nagib ne predstavlja nikakav problem, jer se dodavanjem protukotača spriječava spadanje pogonskog zupčastog kotača (to najčešće i nije zupčanik u konvencionalnom smislu) sa zupčaste tračnice. Takvo rješenje ujedno osigurava i točan međusobni položaj kotača i tračnice, što je preduvjet za jednoličan i pouzdan rad odnosno gibanje. Nekad se ovakav način pogona koristio u javnom željezničkom prometu u brdskim područjima, pri velikim usponima, kao i ponegdje na prvim površinskim kopovima. Zbog (pre)malih brzina kod prvih i napuštanja pružnog prometa uopće kod drugih, pao je i ovaj način pogona pomalo u zaborav.

Izvori
------

1. ↑   "Elementi strojeva", Karl-Heinz Decker, Tehnička knjiga Zagreb, 1975.
2. ↑   Arhivirano 2011-12-11 na Wayback Machine-u "Sistem upravljanja", www.motorna-vozila.com, 2011.
3. ↑    "Serija 97", www.zeljeznice.net, 2011.
**Milo Đukanović** (15. 2. 1962) bivši je predsjednik Crne Gore. Kao premijer služio je od 1991. do 1998, a od 1998. do 2002. bio je predsjednik. Od 2003. do 2006. bio je premijer, a od 2008. ponovno se nalazio na mjestu premijera. Godine 2018. na izborima ponovo je izabran za predsjednika. Na predsjedničkim izborima 2023. izgubio je od Jakova Milatovića, kandidata Pokreta „Evropa sad!".

Politikom se počeo baviti kao član Saveza komunista Jugoslavije. Početkom 1989. kao pristalica Slobodana Miloševića sudjelovao je u antibirokratskoj revoluciji, kojom je svrgnuto tadašnje partijsko rukovodstvo u Crnoj Gori te postao vodeći član nove nomenklature. Sa svojim bliskim suradnikom Momirom Bulatovićem bio je u početku Miloševićev saveznik. Nekadašnji Savez komunista Crne Gore transformiran je pod njegovim rukovodstvom u Demokratsku partiju socijalista, koja je otada dobijala sve višestranačke izbore. 

Tu politiku napustio je 1997. godine. Kao cilj svoje stranke i vlade naveo je osamostaljenje Crne Gore. Iako se zbog toga razišao s dijelom svojih dotadašnjih pristalica, u tome je imao snažnu podršku Zapada i velikog dijela crnogorske javnosti. Taj cilj ostvaren je postupno; godine 2003. formirana je konfederalna Državna zajednica Srbija i Crna Gora, od koje se Crna Gora odvojila referendumom 2006. godine.

Vanjske veze
------------

***Milo Đukanović*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Pic** (lat. *Diplodus puntazzo*), pripada obitelji ljuskavki (*Sparidae*). Naraste u dužinu do 47 cm i dosegne težinu do 2,5 kg. Pravilnog je ovalnog oblika tijela u boku stisnutog, sivosrebrnkaste boje, sa sedam do devet uspravnih crnkastih pruga po tijelu. Od kojih je posljednja šira i smještena je na gornjoj polovici korijena repne peraje. Kod starijih primjeraka poprečne pruge su slabije izražene. Ima šiljasta usta iz kojih viri niz naprijed nagnutih sjekutića. Često ga ljudi znaju zamjeniti za šaraga, ali šarag nema isturene čeljusti i zube poput pica. Uglavnom se drži blizu obale. Ne zalazi dublje od 100 metara, obično se drži dubine od 5 do 20 metara. Nije previše izbirljiv oko vrste dna ali su mu ipak draža kamenita dna obrasla vegetacijom. Voli se skrivati u procjepima kamenja ili među algama.

Mrijesti se u ljetnim mjesecima. Jako dobro podnosi život u akvariju i pogodan je za uzgoj zbog brzog rasta. Pic živi samotnim životom i rjeđe se skuplja u manja jata. Hrani se pridnenim organizmima: ribama, rakovima, mekušcima, ali i algama. Meso mu je jako ukusno i traženo. Osim u Jadranu rasprostranjen je u Mediteranu i istočnom Atlantiku.

Izvori
------

* Aldo Ivanišević, *Sportski ribolov na moru*, Zagreb: Mladost, 1987. ISBN 86-05-00152-6
* Neven Milišić, *Sva riba Jadranskoga mora (prvi dio)*, Split: Marijan tisak, 2007. ISBN 978-953-214-406-2 (sv. 1)

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Pic** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Pic** |
**Parlament Australije** (službeni naziv: *The Parliament of the Commonwealth*) je zakonodavno tijelo Australije. Sastoji se od tri elementa – Monarha, Senata i Predstavničkog doma. Monarha u Parlamentu predstavlja Generalni guverner. Kombinacija dva izabrana doma, pri čemu Senat predstavlja šest saveznih država i dva teritorija, a Predstavnički dom izborne jedinice sukladno broju stanovnika, modelirana je prema Kongresu Sjedinjenih Država. Preko dva doma, ipak, provodi se miješana egzekutiva, modelirana prema Westminsterskom sustavu. 

Gornji dom, Senat, sastoji se od 76 zastupnika: 12 za svaku saveznu državo i po dva senatora iz Sjevernog teritorija i Teritorija glavnog grada Australije. Senatori se biraju temeljem proporcionalnog sustava. Donji dom, Predstavnički dom, trenutno ima 150 zastupnika koji predstavljaju svoje izborne jedinice. Broj zastupnika nije fiksan te može varirati sukladno promjenama izbornih jedinica, što je prilično česta pojava. Posljednje veliko povećanje broja zastupnika zbilo se 1984. godine, kada je broj sa 125 povećan na 148 zastupnika. Godine 1993. broj zastupnika ponovo je pao na 147, 1996. se vratio na 148, a od izbora 2001. se ustalio na brojci od 150 zastupnika.

***Parlament Australije*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 43°50′N 13°03′E﻿ / ﻿43.833°N 13.050°E﻿ / 43.833; 13.050

Metauro u Sant'Angelu u Vadu
**Metauro** je rijeka u centralnoj italijanskoj regiji Marche. Izvire u Apeninima i teče na istok 110 km (121 ako se u njenu dužinu računa rijeka Meta).

Izvor joj je između Alpe della Luna, Monte Nerone i Monte Catria; ime (latinski *Metaurus* ili *Mataurus*, starogrčki *Métauros*, *Μέταυρος*) dolazi od dvije rijeke: Meta (koja teče od apeninskog prijevoja Bocca Trabaria na 1044 m nadmorske visine) i Auro (koji izvire u Monte Maggioreu na 1.384 m).

Općine kroz koje prolazi Metauro su Sant'Angelo in Vado (gdje formira Cascata del Sasso, "Vodopad od kamena"), Urbania, Fermignano, Fossombrone (gdje se u nju ulijeva Candigliano), Gola del Furlo, Montemaggiore al Metauro, odakle teče u nizina. Ulijeva se u Jadransko more kraj Fanoa.

Bitke
-----

Na njenim obalama su se u antici vodile dvije velike bitke:

* godine 207. pne. je vođena bitka kod Metaura u kojoj su rimske legije pod konzulima Markom Livijem Salinatorom i Gajem Klaudijem Neronom porazile kartaginskog vojskovođu Hazdrubala Barku, a što se smatra najodlučnijim okršajem drugog punskog rata; točno mjesto nije poznata - tradicionalno se smješta između Fossombronea i Furia, ali se vjerojatno odigrala bliže jadranskoj obali;
* godine 271. rimski car Aurelijan je u bitci kod Fana, u blizini rijeke, porazio Alamane koji su prethodne godine napali sjeverni dio Italije.

***Metauro*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 244533928
* NKC: ge780406

 |
Mercih-Vadern| Statistika |
| --- |
| Država: | Sarland |
| Prestonica: | Mercih |
| Površina: | 555,00 km² |
| Stanovništvo: | 106.088 *(2001.)* |
| gustina naseljenosti: | 191 stan./km² |
| Auto oznaka: | MZG |
| Sajt: |  |
| Mapa |
| Mapa države Sarland sa podvučenom oblasti Mercih-VadernMapa države Sarland sa podvučenom oblasti Mercih-Vadern |

**Mercih-Vadern** (nem. *Merzig-Wadern*) je okrug u severoistočnom delu nemačke države Sarland. Graniči se okruzima Trir-Sarburg, Sankt Vendel, Sarluis i sa Francuskom i Luksemburgom.

Geografija
----------

Aministrativna mapa Mercig-Vaderna*Mercig-Vadern* se nalazi u nizijskom području i kroz njegovu teritoriju protiču dve reke — Sar i Mozel. U okviru okruga se nalaze dva grada i pet opština. Glavni grad je Mercig.

| Gradovi | Opštine |
| --- | --- |
| 1. Mercig
2. Vadern
 | 1. Bekingen
2. Lošajm am Ze
3. Metlah
4. Perl
5. Vajskirhen
 |

Istorija
--------

Okrug je osnovan 1816. godine i nalazio se u sastavu Pruske. Posle Prvog svetskog rata podeljen je na dva dela. Vadern je pripao Pruskoj, a Mercih je ostao u okviru Sarske oblasti. Konačno, 1935. godine Sarska oblast pripojena je Nemačkoj, a 1946. je ujedinjen okrug Mercih-Vadern.

Vidi još
--------

* Nemačka
* Nemačke države
* Nemački gradovi
* Nemački jezik
* Nemci
* Institucije Savezne Republike Nemačke

Vanjske veze
------------

***Mercig-Vadern*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanični internet prezentacija okruga Arhivirano 2003-05-26 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Flag of Saarland    Okruzi u Sarlandu, Nemačka    Flag of Germany |
| --- |
| Mercig-Vadern · Nojnkirhen · Sarbriken · Sarluis · Sarpfalc · Sankt Vendel |
| Osobni podaci |
| --- |
| IME | Osorkon II |
| ALTERNATIVNA IMENA | {{{Alt}}} |
| KRATAK OPIS |  |
| DATUM ROĐENJA | {{{Datum rođenja}}} |
| MJESTO ROĐENJA | Drevni Egipat |
| VRIJEME SMRTI |  |
| MJESTO SMRTI | Drevni Egipat |

Usermaatre Setepenamun **Osorkon II** bio je faraon[1] Dvadeset druge dinastije Drevnog Egipta i sin Takelota i **kraljice Kapes**. Vladao je Egiptom od 872. pne. do 837. pne. iz Tanisa, dinastijske prijestolnice. Nakon što je naslijedio oca, morao se boriti za vlast s rođakom, kraljem Harsieseom A koji je nadzirao Tebu i Zapadne oaze Egipta. Osorkon se nije usudio žešće osporiti Harsieseovu vlast nad tim područjima, ali nakon što je Harsiese umro godine 860. pne. Osorkon II je ustanovio vlast postavivši svog sina Nimlota C kao Visokog svećenika Amuna u Tebi. Mlađi sin *Shoshenq* je imenovan Visokim svećenikom Ptah u Memfisu. U ovom periodu egipatske historije, vjerska i svjetovna vast su postale nerazdvojne.

Osorkonovu je vladavinu karakterizirala izgradnja hramova, kao i nastojanje da se zaustavi širenje Asirije na područja Levanta. Godine 853. pne. Osorkonovi egipatski kontingenti su sudjelovali na strani Izraela i Byblosa u bitci kod Qarqara protiv Asiraca.

Izvori
------

1. ↑   Osorkon (II) Usermaatre

***Osorkon II*** na Wikimedijinoj ostavi
Srebrni SLR McLaren prikazan na 2006 European Motor Show u Briselu
**Mercedes-Benz SLR McLaren** je anglo-nemački sportski automobil koji razvijaju firme Mercedes-Benz i MakLaren Automotiv (engl. ). Spada u Super GT automobile tako da ga mnogi porede sa Aston Martin V12 Vankviš (engl. ) i Ferrari 599 GTB.

Ovo je najbrži auto na svetu sa automatskim menjačem. Oznaka SLR znači sportski, lagan, trkački (na nemačkom: Sport, Leicht, Rennsport). Mercedes je izjavio da će napraviti 3500 primeraka u toku 7 godina, dakle godišnje oko 500 automobila. Osnovna cena 2007. godine je bila oko 475 000 evra. 

Karbon-keramičke kočnice su bolje, za brže zaustavljanje, od čeličnih a Mercedes tvrdi da su otporne na 1200 stepena. Prednje kočnice imaju 370 mm a zadnje 360 mm. Kočnice imaju uređaj za automatsko sušenje a postoji i jedna automatska vazdušna kočnica. 

Motor je težak 232 kg, izrađuje se ručno, od aluminijuma je i ima 5,4 litara (5439 kubika), V8. Maksimalna snaga je 626 PS pri 6500 obrtaja u minuti. 

Performanse zavise od izvora koji ih je objavio. Od 0-100 km/h dostiže za 3,1 sekunde, od 0-200 za 8,9 sekunde, 300 km/h dostiže za 24,4 sekunde. Maksimalna brzina je 360 km/h. Konstrukcija je od karbon fibera a totalna težina je 1768 kg. Kada je "Road and Track" testirao auto, jula 2005, rezultati su bili nešto sporiji. Isto je bilo i sa "Auto Motor und Sport". Vreme do 300 km/h i maksimalna brzina su se poklopili kod svih koji su testirali auto.

722 Edicija
-----------

Mercedes-Benc 722 Edicija
Nova verzija je predstavljena 2006. godine i nazvana je **Mercedes-Benz SLR McLaren 722 Edicija**. Ovaj model dostiže snagu od 650 PS i brzinu od 338 km/h. Napred su postavljene kočnice od 390 mm. 0-100 km/h za 2.8 sekunde, 0-200 km/h za 8.6 a 0-300 km/h za 23.5 sekunde.

Kabriolet
---------

Kabriolet verzija
Kabriolet verzija je takođe predstavljena septembra 2007 ($711,065). Isto razvija 626 konja a maksimalna brzina je 360 km/h. Od 0-100 km/h dostiže za 3,2 sekunde. Krov je napravljen od novorazvijenog materijala i treba mu 10 sekundi da se spakuje elektronski. Vozač i saputnik mogu da razgovaraju bez krova i na brzini od 200 km/h. Ovaj model je napravljen kao konkurencija drugim sportskim kabrioletima, a pre svega Pagani Zonda F Roadster. 

Postoji i verzija 722 GT ali je ona samo za trke. Dosta toga je promenjeno i lakši je za 300 kg. Ima 680 konjskih snaga. Napraviće samo 21 primerak, samo za trke, po ceni od 750 000 evra.

Eksterni linkovi
----------------

***Mercedes-Benz SLR McLaren*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mercedes-Benz SLR - oficijelni nemački vebsajt (`de`)
* SLR na sajtu Mercedes-Benz
* McLaren Automotive's SLR vebstranica (`en`)
* Video: Kabriolet verzija (`en`)
* YouTube Video: Top Gir, Deo 1
* Sat/Časovnik "Tag Heuer Mercedes-Benz SLR" (`en`)
**Marijan Trepše** (Zagreb, 25. ožujka 1897. - Zagreb, 4. listopada 1964.), hrvatski slikar, grafičar i kazališni scenograf.

Nakon osnovne škole i realne gimnazije, 1914. upisuje se na Privremenu višu školu za umjetnost i umjetni obrt, na slikarski odjel prof. Bele Csikosa Sessije, što je, kako je istakao Grgo Gamulin, „za posljedicu imalo vješt i lak crtež". 

Prvi puta skupno izlaže 1916. s ostalim đacima Škole. Zapaža ga Lunaček, koji o njemu bilježi: „dobar je u kompoziciji, dok je u akvarelima nekako propovjednik bijede i tuge, dok te note iznosi za mladog čovjeka upravo čudnom zbiljom." 

1916. odlazi u vojsku, a 1918. školovanje nastavlja u Pragu, gdje na Akademiji kod prof. Maxa Švabinskog specijalizira grafiku i slikarstvo. Tu dolazi u dodir s njemačkim ekspresionizmom, i slikarstvom Vlamincka, koji će biti osjetni u njegovim kasnijim radovima, kao i Kraljevićev uticaj. Upravo će u grafici Trepše možda ponajbolje izraziti svoje socijalne dojmove koje je bio apostrofirao Lunaček.

Po svršetku drugog semestra u Pragu, gdje je boravio zahvaljujući stipendiji grofa Pejačevića, vraća se u Zagreb i 1919./1920. izlaže na Proljetnom salonu, tvoreći s Milivojem Uzelcem, Vilkom Gecanom i Vladimirom Varlajem tzv. Grupu četvorice.

U razdoblju između 1919. i 1923. nastaju njegove najbrojnije i najkvalitetnije grafike, koje nažalost nemaju upisane godine nastanka, naslova, niti podataka o ediciji. Motivi iz Biblije, literature, cabareta, i osobito iz polusvijeta, psihološki nabijeni emocijama tjeskobe, straha, bezumlja i očaja, dani su izrazito ekspresionistički, u jakim gestama i izrazitim crno-bijelim kontrastima. 

U lirskoj varijanti svojeg ekspresionizma u akvarelu i grafici bavi se temom akta, da bi se kasnije, nakon 1933. okrenuo također i prirodi, tj. pejsažu.

Od 1920. do 1922. radi u Pariz na Académie de la Grande Chaumiére. 

1923. u ediciji zagrebačke knjižare M. Šek, izdaje svoju prvu grafičku mapu s 8 litografija.

Od 1925. radi kao scenograf za Hrvatsko narodno kazalište u Zagrebu, te će do svog umirovljenja 1957. ostvariti preko stotinu dramskih i opernih inscenacija.

Na Međunarodnoj izložbi u Philadelphiji 1926. nagrađen je zlatnom medaljom za slikarstvo.

Po njegovim nacrtima izrađen je veliki vitraž Golgota, postavljen u zagrebačkoj kapeli Trpećeg Isusa.

Od 1926. do 1932. radi kao privremeni učitelj Državne obrtne škole, a od konca 1940, i tijekom 1941. kao učitelj vještina I. muške realne gimnazije.

Samostalno je izlagao devet puta.

Jedan je od najznačajnijih slikara i vjerojatno najznačajniji grafičar hrvastkog ekspresionizma.

Literatura
----------

* Guido Quien: Marijan Trepše, u: Enciklopedija hrvatske umjetnosti, sv. 2, Zagreb, 1996. str. 259-361.
* Marijan Trepše – grafike, crteži i originalne grafičke ploče iz fundusa Kabineta grafike, Zagreb, 2007. (katalog izložbe)