recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dimitrovgrad** (bugarski: Димитровград) je ime grada i općine u oblasti Haskovo, u južnoj Bugarskoj. 

Dimitrovgrad se nalazi sjeverozapadno od Svilengrada i Grčko - Turske granice, istočno od Plovdiva i glavnog grada Sofije, a zapadno od Burgasa. Sjevernije od grada ide autoput - A1.

Historija
---------

Grad je osnovan 1947 godine i to dekretom tadašnje komunističke vlade bugarske. Grad su gradile omladinske dobrovoljačke brigade, koje su organizirane za taj cilj. 2. septembra 1947 službeno je najavljeno osnivanje grada, ali se njegova izgradnja produžila na nekoliko slijedećih godina. Grad Dimitrovgrad nastao je spajanjem triju već postojećih sela; Rakovskog, Marijina i Černokonjova. Na izgradnji grada od 1948 do 1950 radilo je 50 000 omladinaca. 

Pravi razlog za izgradnju novog grada bio je osnivanje novog modernog industrijskog središta, ali postojao je naravno i jaki ideološki razlog, da se smrt historijskog lidera bugarske komunističke partije Georgi Dimitrova, dobro iskoristi.

Privreda
--------

U Dimitrovgradu su podignuti pogoni kemijske industrije, strojogradnje, hrane, građevinskog materijala i tekstila. Pored toga u gradu radi nekoliko termoelektrana.

Gradovi prijatelji
------------------

* Rusija Dimitrovgrad
* Grčka Kalamaria (Solun)

Vanjske veze
------------

***Dimitrovgrad (Bugarska)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Dimitrovgradske Oblasti
* Forum Dimitrovgrada (podrška na engleskom)
* Portal grada Dimitrovgrada

  


| Gradovi u Bugarskoj  |
| --- |
| Ajtos | Asenovgrad | Blagoevgrad | Botevgrad | Burgas | Ćustendil | Dimitrovgrad | Dobrič | Dupnica | Gabrovo | Gorna Orjahovica | Goce Delčev | Harmanli | Haskovo | Jambol | Karlovo | Karnobat | Kazanlak | Krdžali | Lom | Loveč | Montana | Nova Zagora | Panađurište | Pazardžik | Pernik | Petrič | Pleven | Plovdiv | Razgrad | Ruse | Samokov | Sandanski | Sevlijevo | Silistra | Sliven | Smoljan | Sofija | Stara Zagora | Svištov | Šumen | Trgovište | Trojan | Varna | Veliko Trnovo | Velingrad | Vidin | Vraca |
Draperova točka se vidi na tamno crvenom prijelazu između svjetlog i tamnog dijela, a odgovara temperaturi od 525˚ C
**Draperova točka** je približna temperatura iznad koje gotovo svi kruti materijali zrače vidljivu svjetlost, kao posljedicu zračenja crnog tijela. Ustanovio ju je kao 798 K (525 ˚C), John William Draper 1847.

Tijela kod temperatura nešto ispod Draperove točke, zrače prije svega u infracrvenom području i emitiraju zanemarivu količinu vidljive svjetlosti. Vrijednost se može izračunati korištenjem Wienovog zakona pomaka:

{\displaystyle \nu \_{peak}={2.821 \over h}kT}
Gdje je *νpeak* (u hercima) – vršna frekvencija Draperove točke, *k* - Boltzmannova konstanta, *h* - Planckova konstanta i *T* - termodinamička temperature u Kelvinima.

Računanjem dobijemo vrijednost od 46,9 teraherza, što je u infracrvenom području, uglavnom nevidljivo, osim tamno crvene boje koja neznatno svijetli.

Izvori
------

1. ↑  "Science: Draper's Memoirs", London: Robert Scott Walker, 1878.
2. ↑  "Radiation heat transfer: a statistical approach" J. R. Mahan, Wiley-IEEE, 2002.
3. ↑  "Production of Light by Heat" John William Draper, The London, Edinburgh and Dublin philosophical magazine and journal of science, Taylor & Francis, 1847.
4. ↑  "Statistical Physics" Wannier Gregory H. 1987. Dover Publications
5. ↑  "Biology: Concepts and Applications" Cecie Starr, Thomson Brooks/Cole, 2005.
*Za ostale upotrebe, v. Dračevo (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 56′ 12" SGŠ, 21° 31′ 18" IGD

**Dračevo** (mak. *Dračevo*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Dračevo pripada gradskoj opštini Kisela Voda grada Skoplja, gde je podeljeno na dve zasebne jedinice, Dračevo-Naselje (gradska četvrt) i Dračevo-Selo (prigradsko selo).

Prirodni uslovi
---------------

Izgrađeni stanovi u naselju Dračevo donacijom Srbije posle zemljotresa u Skoplju 1963. godine
Dračevo je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 10 km jugoistočno.

Naselje Dračevo je u okviru brdske oblasti Skopsko polje, u njegovom južnom delu. Jugozapadno se izidže planina Vodno, do severno protiče Vardar. Nadmorska visina naselja je približno 240 metara.

Mesna klima je blaži oblik kontinentalne klime zbog uticaja Egeja (žarka leta).

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Dračevo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo ukupno 19.246 stanovnika. Pošto se naselje sastoji iz dva dela, stanovništvo je podeljeno na 10.605 stanovnika u naselju (gradska četvrt Skoplja) i 8.641 stanovnika u selu.

Etnički sastav:

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Nacionalnost** | **Dračevo-Naselje** | **Dračevo-Selo** | **Dračevo** (ukupno) |
| Makedonci | 9.269 (87,4%) | 7.741 (89,5%) | 17.010 (88,4%) |
| Cigani | 276 (2,6%) | 339 (3,9%) | 615 (3,2%) |
| Bošnjaci | 140 (1,3%) | 268 (3,1%) | 408 (2,1%) |
| Turci | 270 (2,5%) | 106 (1,2%) | 376 (2,0%) |
| Srbi | 225 (2,1%) | 64 (0,7%) | 289 (1,5%) |
| Albanci | 179 (1,7%) | 22 (0,3%) | 201 (1,0%) |
| ostali | 246 (2,3%) | 101 (1,2%) | 347 (1,8%) |
| **Ukupno** | **10.605** | **8.641** | **19.246** |
|

Većinska veroispovest u naselju je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Grad Skoplje
* Gradska opština Kisela Voda

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Dračevo (Makedonija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.kiselavoda.gov.mk Zvanična stranica opštine Kisela Voda

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Kisela Voda |
| --- |
| **Četvrti Skoplja** (**Kisela Voda**  • Dračevo-Naselje), **Prigradska naselja** (Dračevo-Selo  • Usje) |  |
**Dimitar Ilievski** (Bitola, 1953 - Mount Everest, 10.05.1989) bio je alpinista iz SR Makedonije u sastavu Jugoslavenske ekspedicije na Mount Everest 1989. i prvi Makedonac koji se popeo na najviši svjetski vrh. Poginuo je prilikom povratka sa vrha. Registrovan je kao 264-ti osvajač Mount Everesta.

U bogatoj alpinističkoj djelatnosti ispenjao se na brojne vrhove Evrope, Južne Amerike i Azije). Na vrh Mount Everesta se popeo Jugoistočnim grebenom zajedno sa ekipom poznatih jugoslavenskih alpinista Viki Grošeljem i Stipom Božićem, i Šerpama Sonamom and Agivom. Hrvatski planinarski savez ovu ekspediciju naziva *makedonskom*. U povratku sa vrha prema Baznom logoru, 80 min. nakon velikog uspjeha, Ilijevski je zalutao i nestao u smrznutim predjelima Himalaja.

Godine 1998. odlukom Makedonskog olimpijskog komiteta uvršten je na Listu velikana. Makedonski predsjednik Branko Crvenkovski dodijelio mu je posthumno Orden Časti, istovremeno kada i Gligoru Delevu, drugom Makedoncu koji je osvojio Mount Everest 2007. godine. U Bitoli postoji planinarski sportski klub koji nosi njegovi ime, a na planini Baba i planinarski dom. U njegovu čast svake godine organizuje se memorijalni marš na Pelister kod Bitole.
**Drače** su naselje u Dubrovačko-neretvanskoj županiji u općini Janjini.

Zemljopisni položaj
-------------------

Središnji dio Pelješca gledan iz zraka- Žuljana, Dubrava, Janjina, Drače i dr. Drače su smješten na središnjem dijelu sjeverne obale
Drače se nalaze na sjevernoj obali poluotoka Pelješca, na državnoj cesti 414 , 30 km sjeverozapadno od Stona te 2 km sjeveroistočno od središta općine Janjine.

Gospodarstvo
------------

Stanovnici Drača se bave ribolovom i poljodjelstvom, a u manjoj mjeri i turizmom. Turističke kapacitete ovog mjesta čine privatne kuće sa apartmanima za iznajmljivanje i auto-kamp.

Stanovništvo
------------

Drače u velikoj većini nastanjuju Hrvati katoličke vjeroispovjesti, a prema popisu stanovništva iz 2001. godine u mjestu živi 64 stanovnika.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

lučica u Dračama

***Drače (Janjina)*** na Wikimedijinoj ostavi

Izvori
------

1. ↑  DZS - Popis stanovnika 2001. godine
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
Geostacionarna orbita
**Geostacionarna orbita** je specijalni slučaj geosinkrone orbite. To je kružna orbita oko Zemlje sa inklinacijom 0° (tijelo je iznad Zemljinog ekvatora) i pri čemu je period orbite tijela jednak sideričkom periodu rotacije planete Zemlje. Tijelo na ovakvoj orbiti za promatrača na Zemlji će stalno imati isti položaj na nebu, tj. njegove koordinate u horizontskom koordinatnom sistemu su konstantne.

Velika poluos geostacionarnih orbita iznosi 42.164 km, računavši od centra Zemlje.

Veliki broj umjetnih satelita, najčešće telekomunikacijskih i navigacijskih, nalazi se na ovakvoj orbiti.

Ovakvu orbitu je prvi predložio Herman Potočnik 1929. godine u svom djelu *Der Raketenmotor*. Kasnije je Arthur C. Clarke, 1945. godine, u svom djelu *Extra-Terrestrial Relays* također opisao ovu vrstu putanje oko Zemlje. Ponekad se u njegovu čast ova vrsta orbite naziva Clarkeova orbita.

Povezano
--------

* Geosinkrona orbita

Izvori
------

1. 1 2  „Synchronous Orbit". U *Encyclopedia of Astronomy & Astrophysics*, Nature Publishing Group, 2001
*Paliurus spina-christi*
**Drača** (lat. *Paliurus spina-christi*) vrsta je biljke iz porodice krkovina.

Opis biljke
-----------

Obično se u većim skupinama nalazi na prijelazu listopadnih i zimzelenih šuma. Raste u obliku listopadnog grma ili malenog drveta. Obično je visoka 3 metara. Ima vrlo jak korijen koji prodire duboko u zemlju. Na izdancima su spiralno raspoređeni listovi i dvije stipularne bodlje (jedna ravna, druga zakrivljena).

Sjajno zeleni istovi su jajolikog oblika, imaju slabo pilaste ili cjelovite rubove. Dugi su 2 − 5 centimetara, dok su široki 1 − 4 centimetra. Žuti do zelenkastožuti cvijetovi pojavljuju se u obliku grozdastih cvatova. Plod drače je tvrda, drvenasta koštunica, oko koje se nalazi široko valovito krilce, tako da je cijeli plod promjera 2 − 3,5 centimetara. Plodovi najčešće dozrijevaju krajem ljeta, u kolovozu.

Rasprostranjenost
-----------------

Rasprostranjena je na području Južne Evrope i Zapadne Azije.

Izvori
------

* Flora Europaea: *Paliurus spina-christi*
* Germplasm Resources Information Network: *Paliurus spina-christi*
* Rushforth, K. D. (1999). *Trees of Britain and Europe*. ISBN 0-00-220013-9.

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: ***paliurus spina-christi*** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: ***paliurus spina-christi*** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: ***paliurus spina-christi*** |
U računarstvu, **apstrakcija** je način smanjivanja i razdvajanja detalja da bi se mogli usmjeriti (fokusirati) na manje koncepata. Princip je sličan apstrakciji u matematici.

Apstrakcija je jako važna u objektno orijentiranom programiranju gdje se koristi u dizajnu računarskih klasa, tj. gdje se svojstva pojedinih objekata generaliziraju unutar klase. Npr. **riječnik** je štampana greška riječi **rječnik**, te riječ **itso** za **isto**, onda se obje ove greške mogu predstaviti klasom *ŠtampanaGreška*. To što jedna riječ ima slovo viška a druga pogrešan raspored slova je detalj koji je odstranjen u procesu apstrakcije.
Isto tako, ako se uzme objekat klase *ŠtampanaGreška* koji predstavlja štampanu grešku u dokumentu, te postoji i drugi objekat klase *NetačnaČinjenica* koji predstavlja netačnu informaciju u dokumentu, onda je moguće napraviti apstraktnu klasu *GreškaUDokumentu* koja predstavlja sve moguće **vrste** grešaka u nekom dokumentu. U tom slučaju se kaže da su *izdvojene* apstraktne karakteristike svih grešaka u dokumentu na jedno mjesto, tj. unutar klase *GreškaUDokumentu*, bez obzira što greška *NetačnaČinjenica* može imati sve riječi pravilno napisane.
**Svesavezni lenjinski komunistički savez omladine** (ruski: )O ovom zvuku poslušajte?/i, poznatiji po skraćenici **Komsomol** (ruski: , a što dolazi od riječi **Kom** (unističeski) **So** (juz) **Mol** (oldoži), predstavljao je podmladak Komunističke partije Sovjetskog Saveza. Nastao je 1918. kao Ruski komunistički savez omladine odnosno podmladak Ruske komunističke partije (boljševika), da bi nakon stvaranja SSSR-a postao savezna organizacija. Komsomol, s obzirom da je bio pod čvrstom paskom Partije, uglavnom nije igrao važnu ulogu niti imao uticaja na politička zbivanja u SSSR-u, ali je Partiji služio kao izvor kadrova. Među njima se najviše isticao Jurij Andropov, koji je karijeru započeo kao rukovodilac Komsomola u Kareliji. Komsomol je na značaju dobio tek 1980-ih, kada je preko njega Mihail Gorbačov pokušao dodatno potaći reforme glasnosti i perestrojke; Komsomol je, međutim, kao i Partija, tada već bio kompromitiran; njegovo vodstvo je umjesto spašavanja režima bilo više zainteresirano za tranziciju, a 1991. je na XXI kongresu Komsomol formalno raspušten. Njegovo službeno glasilo *Komsomolska pravda*, međutim, dan-danas postoji kao jedan od najpopularnijih ruskih tabloida.

***Komsomol*** na Wikimedijinoj ostavi
**Glavoč zlatac** (lat. *Gobius auratus*) riba je iz porodice glavoča. Dugo su vođene rasprave oko imena ove ribe, odnosno oko toga da li postoje dvije vrste koje su slične, a ne i iste. Još i danas postoje određene rasprave oko ovog imena. Naime, u povijesti, dugo vremena je glavoč žutac (lat. *gobius xanthocephalus*) također nosio isto ime, zatim je Juraj Kolombatović ustvrdio da postoje dvije vrste, pa je ovu vrstu nazvao *gobius luteus*, da bi u novijim radovima glavoč zlatac ipak dobio latinski naziv auratus-tj. zlatni. Zlatac je potpuno žut, s zlatnim odsjajem, bez tamnijih mrlja ili dijelova, tijelo mu je prekriveno malim ljuskama, glava i vrat nisu. Naraste po jednim izvorima najmanje 7 cm, a po drugim do 10 cm. Živi na dubinama 15-80 m, na kamenitom i travnatom terenu. 

**Napomena:**
Još uvijek postoji neslaganje i rasprava o mogućnosti postojanja zasebne vrste *Gobius luteus*, kao treće zasebne vrste.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavoč zlatac živi u Mediteranu, te u Atlantiku oko Španjolske, te otoka Madeire i Kanara .

Izvori
------

1. ↑  (`en`) Golden goby (fishbase.org)

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavoč zlatac** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavoč zlatac** |

***Glavoč zlatac*** na Wikimedijinoj ostavi
**Glazbene večeri u sv. Donatu** najstarija su i najuglednija zadarska umjetnička manifestacija koja se održava od 1960. godine, a nastala je poticajem skupine Zadrana, zaljubljenika u kulturne i umjetničke vrijednosti zadarskog naslijeđa. 

Inicijalna ideja potječe od dirigenta i osnivača manifestacije Pavla Dešpalja i njegovih kolega i suradnika, tadašnjih profesora i predavatelja Zadarske Glazbene škole: prof. Vilima Nakića, maestra pro.Khowacik ali i još nekoliko zaljubljenika u glazbu, koji su u to vrijeme bili osnovica zadarskog glazbeno-odgojnog kadra. Manifestacija nosi ime po najvažnijem zadarskom spomeniku - crkvi sv. Donata, građevini koja je arhitekturom i akustikom dragocjena u svjetskim razmjerima. Zahvaljujući nastupima brojnih istaknutih glazbenih umjetnika iz Hrvatske, Europe i svijeta, zadarski festival uživa visok ugled u svijetu i jedan je od najznačajnijih promotora hrvatske kulture. Večeri su duboko usađene u svijest građana Zadra i jedan od znakova njegove prepoznatljivosti te su nastavak njegove stoljetne kulturne i glazbene tradicije.

Povijest
--------

Crkva sv. Donata u Zadru, 9. st.
Tradicionalno Glazbene večeri u sv. Donatu posvećuju posebnu pozornost njegovanju glazbe srednjeg vijeka, renesanse i ranog baroka. Na tom su području Glazbene večeri učinile mnogo u oživljavanju i popularizaciji rane glazbe. 

U početnim godinama i pod nazivom *Muzičke večeri u Donatu*, bila je to priredba s raznolikim programima komorne glazbe. Don Marijan Grgić najviše je zaslužan što su Večeri sedamdesetih godina zašle i u ostale povijesne prostore Zadra te prerasle u rafinirani festival stare glazbe, cijenjen podjednako kod nas i u svijetu. Pod nazivom Glazbene večeri u sv. Donatu, priredbe obnavljaju duh prvotnih susreta muzičara i publike u sv. Donatu, čuvajući zanimanje za muzičkim vrijednostima srednjega vijeka, renesanse i ranoga baroka u njihovu susretu s jedinstvenim prostorom crkve sv. Donata kao i ostalih povijesnih prostora Zadra, njegovih klaustara i trgova, ulica i parkova.

Prva su festivalska ljeta protekla u nastojanju da se s jedne strane u Zadar dovedu istaknuta imena svjetske i domaće glazbene umjetnosti, a s druge da se uz pomoć festivala osnaže vlastite, zadarske snage, koje bi ravnopravno mogle sudjelovati u programu. Veliki preokret dogodio se 1975. koji je trajao sve do 1990. godine. Programsko se težište sve intenzivnije i sustavnije oslanjalo na ranija stoljeća glazbe. Nakon dramatičnog prekida festivala 1991. zbog rata i još dramatičnijeg održavanja pod granatama 1992. i 1993. festival je s novim koncepcijskim ruhom obnovljen 1994. godine.

Vanjske veze
------------

* Službene stranice
Nacrt Dubrovačke karake
Suvremena replika dubrovačke karake uplovljava u Lopud
**Dubrovačka karaka** (eng. *argosy*) je velik jedrenjak građen u Dubrovačkoj Republici od 15. stoljeća. Pripada među najveće brodove toga doba.

Karake su prevozile skupi teret. Imale su i naoružanje do 40 topova, za obranu od pirata. Dominikanski samostan u Dubrovniku čuva najvredniji uzorak dubrovačke karake iz 15. stoljeća. Posade su bile do 140 ljudi. Dubrovačka karaka imala je tri jarbola, od kojih je srednji najviši. On ima dva križna jedra. Jarbol na pramcu ima križno jedro, a na krmi latinsko jedro. Jedra su bila teška i podizala su se uz pomoć ručnog vitla. Krma je visoka, što je osobina prekooceanskih brodova. U središnjem prostoru karake, bio je strop sa slikama tadašnjih slikarskih majstora. Na nekim su postojale kovačke i stolarske radionice, zdenac s vodom i vrtom, čak i nastambe za svinje, kokoši i kuniće. 
Karaka je krajem 16. stoljeća poboljšana, pa je mogla prevesti i do 1000 vojnika i 900 tona tereta. Dubrovčani su u gradnji karaka bili vrlo strpljivi i vrhunski majstori, koristili su najkvalitetnije drvo. Karakama su putovali i do Velike Britanije i SAD-a. Hrvatska narodna banka i Hrvatski novčarski zavod izradili su srebrni kovani novac s motivom dubrovačke karake. Hrvatska pošta izdala je marku s prikazom dubrovačke karake.
U djelima Williama Shakespearea, "Mletački trgovac" i "Ukroćena goropadnica" spominje se riječ "argosy" koja znači dubrovačka karaka.

Izvori
------

* Neda Staklarević, Radost, prosinac 1995. Zagreb.

Izvori
------

1. ↑  „Atlantska plovidba, Povijest dubrovačkog pomorstva". Arhivirano iz originala na datum 2012-09-20. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  „Hrvatski novčarski zavod, Dubrovačka karaka". Arhivirano iz originala na datum 2009-04-06. Pristupljeno 2014-07-26.
3. ↑  „Hrvatska pošta, Dubrovačka karaka". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-04. Pristupljeno 2014-07-26.
**Dubravko Dujšin** (Zadar, 12. rujna 1894. - Zagreb, 30. siječnja 1947.), hrvatski kazališni i filmski glumac.

Biografija
----------

Svoje glumačke vrhunce postiže ulogama Shakespeareovih Marca Antonia, Macbetha i Kralja Leara, te tumačenjem Begovićevih, Ibsenovih i Držićevih likova. Uspješan je bio i u pučkoj, te salonskoj komediji, što pridonosi njegovoj popularnosti. 

Zvonki baršunasti glas, prelijepa pojava, izvanredna dikcija i nadasve kultiviran govor, to su značajke i odlike umjetnika koji je naprečac osvajao publiku. U recitaciji je znao snažnim interpretacijama potpuno zaokupiti gledalište, sa smislom za psihološke složenosti karaktera koje je tumačio, Dujšin je zacrtao kazališni stil *"zagrebačke glumačke škole"*. Okušao se desetak puta i kao redatelj. Predavao je glumu, neko vrijeme bio ravnatelj Drame Hrvatskog narodnog kazališta, a igrao je i na filmu.

Filmografija
------------

* "Slavica" kao Šime (1947.)
* "Paramount Parade" (1930.)

U popularnoj kulturi
--------------------

Dubravko Dujšin se pojavljuje kao lik u biografskom filmu *Lea i Darija*, gdje ga tumači Goran Grgić.

Vanjske veze
------------

* Dubravko Dujšin na IMDb-u (`en`)
**Kompas** (lat. *Pyxis*) jedno od 88 savremenih sazvežđa. Nalazi se na južnoj hemisferi, a uveo ga je francuski astronom Nikola Luj de Lakaj u 18. veku pod imenom Pyxis Nautica (pomorski kompas). Kompas se nalazi u blizini nekadašnjeg sazvežđa Argo Navis (brod Argo), koje je De Lakaj podelio na Pramac, Jedra i Krmu.

Džon Heršel, engleski astronom, je u 19. veku predložio da se Kompas preimenuje u Katarku (Malus), ali ovaj predlog nije prihvaćen.

Zvezde
------

Kompas nema sjajnih zvezda. Najsjanija je alfa Kompasa, magnitude 3,68 — vreli plavi džin čija bi magnituda bila bliže 3 da ga ne zaklanja međuzvezdana prašina. Beta Kompasa je druga zvezda po sjajnosti u ovom sazvežđu, džin G klase magnitude 3,97. I treća zvezda po sjajnosti, gama Kompasa, je takođe džin. Gama ima magnitudu 4,01.

Shematski prikaz nastajanja Nove
Verovatno najznačajnija zvezda u ovom sazvežđu je T Kompasa, beli patuljak sa pratiocem koji ga snabdeva materijom. T kompasa je nova koja je eruptirala 1890, 1902, 1920, 1944. i 1967. tako da će sledeća erupcija biti snažnija od svih prethodnih (jer je prošlo više vremena pa je beli patuljak akumulirao više materijala).

Objekti dubokog neba
--------------------

Spiralna galaksija NGC 2613
Otvoreno zvezdano jato NGC 2818, u kome se nalazi planetarna maglina
U blizini alfe Kompasa se nalaze dva objekta dubokog neba — NGC 2613 i NGC 2818. NGC 2613 je spiralna galaksija slična po veličini i obliku Mlečnom putu, udaljen od Sunčevog sistema oko 60 miliona svetlosnih godina. NGC 2818 je otvoreno zvezdano jato u kome se nalazi planetarna maglina PN 261+8.1.

Izvori
------

* Sazvežđe Kompas Arhivirano 2012-03-06 na Wayback Machine-u na TopAstronomer.com (`en`)

Spoljašnje veze
---------------

***Kompas (zviježđe)*** na Wikimedijinoj ostavi

88 modernih sazvežđa

Andromeda • Berenikina kosa • Bik • Blizanci • Vaga • Vajar • Veliki medved • Veliki pas • Vodolija • Volar • Vuk • Gavran • Golub • Gušter • Devica • Delfin • Dleto • Eridan • Ždral • Ždrebe • Žirafa • Zec • Zlatna riba • Zmaj • Zmija • Zmijonoša • Indus • Jarac • Jednorog • Jedra • Južna kruna • Južna riba • Južni trougao • Južni krst • Kameleon • Kasiopeja • Kentaur • Kit • Kompas • Kočijaš • Krma • Labud • Lav • Leteća riba • Lira • Lisica • Lovački psi • Mala hidra • Mali lav • Mali medved • Mali pas • Mikroskop • Mrežica • Muva • Ovan • Oltar • Oktant • Orao • Orion • Paun • Pegaz • Persej • Pehar • Peć • Pramac • Rajska ptica • Rak • Ribe • Ris • Severna kruna • Sekstant • Slikar • Strela • Strelac • Teleskop • Trougao • Trpeza • Tukan • Uglomer • Feniks • Herkul • Hidra • Cefej • Časovnik • Šestar • Škorpija • Šmrk • Štit
**Kevlar** je komercijalni naziv za poli(imino-1,4-fenileniminoteraftaloil), polimer iz grupe aromatičnih poliamida, dobijen niskotemperaturnom polikondenzacijom polazeći od hlorida teraftalne kiseline i fenilen diamina. Kevlar je dobijen 1965. godine u laboratorijama Du Ponta. U to vreme je najlon (alifatični poliamid) predstavljao vrhunsko dostignuće u izradi polimernih vlakana, ali je bilo potrebno razviti sintetičko vlakno koje će imati drastično veću zateznu čvrstoću (otpornost na kidanje) od najlona. Glavna pretpostavka je bila da se osnovni poliamidni lanac dodatno intermolekulski umreži, ali je bilo neophodno i bolje orijentisati polimerne lance. Da bi se to postiglo bilo je potrebno promeniti monomer kao i način polimerizacije.

Nadmolekulska struktura kevlara
Za monomere pri izradi Kevlara izabrani su hlorid teraftalne kiseline i fenilen diamin, zbog svoje specifične para strukture. Umesto kiseline se koristi njen hlorid, jer je sam diamin nedovoljno reaktivan u prisustvu dikiseline. Ali bitnije izmene su učinjene u samom procesu sinteze. Tokom 1960-ih Du Pont je razvio metod za dobijanje skoro savršenog polimera. Osnovni polimer je štapičaste strukture i ima para orijentisane supstituente na benzenovom prstenu. Proces dobijanja se odvija preko tečno-kristalnog stanja u rastvoru, što se ispostavilo da je bio ključni pomak u sintezi savršeno uređenih polimera sa pravilnom orijentacijom makromolekulskih lanaca. Orijentacija makromolekula u polimerizaciji tečno-kristalnih polimera je izuzetno visoka što utiče i na veliku zateznu čvrstoću vlakana koja se dobijaju pri ovakvoj polimerizaciji. Vlakna od kevlara imaju zateznu čvrstoću znatno veću od čelika kao i od drugih inženjerskih polimernih materijala. Ovo je omogućilo neke, sasvim nove aspekte primene sintetičkih makromolekula. Tako se danas, kelvlar može pronaći u pancir košuljama i šlemovima, ali i odevnim predmetima za svakodnevnu upotrebu.

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hemija***  |


***Kevlar*** na Wikimedijinoj ostavi

* Klub mladih hemičara Srbije
* Kevlar
Kvarcit
**Kvarcit** je masivna metamorfna stena koja nastaje metamorfozom kvarcnog peščara. Metamorfoza peščara u kvarcit dešava se usled velikog pritiska i temperature. Takvi termodinamički uslovi vezani su za tektonsku kompresiju u orogenim pojasevima. Čist kvarcit je obično beo do svetlosiv, mada se može javiti i u različitim nijansama roze i crvene boje, koje potiču od od oksida gvožđa. Druge boje (žuta, narandžasta) se mogu javiti, ako su prisutne manje količine drugih elemenata.

Ortokvarcit je veoma čist kvarcni peščar, izgrađen uglavnom od dobro obrađenih zrna kvarca, povezanih silikatnim vezivom. Ortokvarcit obično sadrži oko 99% silicijum-dioksida, veoma male količine oksida gvožđa i tragove rezistentnih minerala, kao što su: cirkon, rutil i magnetit. Iako može sadržati fosile, u ovoj steni je sačuvana originalna tekstura i sedimentna struktura.

Kvarcit je stena koja je veoma otporna na eroziju, pa zbog toga veoma često izgrađuje grebene i vrhove. Veoma mali sadržaj silicijuma u steni, dovodi do toga da se eluvijacijom formira veoma mala količina rastresitog pokrivača. Iz tog razloga su mase kvarcita pokrivene veoma tankim slojem rastresitog pokrivača (eluvijuma) i veoma malom količinom vegetacije.

Povezano
--------

* Spisak stena

Literatura
----------

***Kvarcit*** na Wikimedijinoj ostavi

* Đorđević V. Đorđević P. Milovanović D. 1991. *Osnovi petrologije*. Beograd: Nauka
**Gadir-e Asb** (perz. غدیر اسب) je slano jezero u središnjem Iranu, na jugoistoku Komske pokrajine odnosno oko 50 km istočno od Koma. Jezero je nepravilnog kvadratičnog oblika sa stranicama duljine 3,5 km odnosno približne površine od 11 km², dubine do 1,0 m i volumena od 5,500.000 m³, no navedene vrijednosti mogu bitno oscilirati ovisno o godišnjem dobu ili sušama zbog kojih ponekad potpuno ishlapi. Nadmorska visina jezera iznosi 787 m što je gotovo identično Namaku, velikom jezeru smještenom 20-ak km prema istoku s kojim dijeli slične limnološke osobine. Litoralni pojas prema istoku izrazito je blagog nagiba i od Namaka ga dijeli uzvisina od svega 5,0 m, dok je prema zapadu obala strmija zbog planinskih padina Kuh-e Taht-e Bozorga (944 m). Gadir-e Asb se vodom napaja prvenstveno pomoću južnih rukavaca rijeke Kom-Rud, dok je količina padalina zanemariva i iznosi 100 – 200 mm godišnje. Za vrijeme ljeta nakupljena voda brzo ishlapi ostavljajući iza sebe slanu bijelu ravan. Okolicom jezera prevladava hladna pustinjska klima (BWk) s prosječnom temperaturom od 17,5°C. Obale Gadir-e Asba nisu naseljene iako u njihovoj blizini postoji niz manjih farmi, a najbliža naselja su mu Kuluzu (10 km jugozapadno) i Hasanabad-e Miš-Mast (15 km zapadno). Flora i fauna uvjetovane su klimom odnosno visokim stupnjem saliniteta i uglavnom su istovjetne Namaku.

Povezano
--------

* Geografija Irana
* Popis iranskih jezera

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Gadir-e Asb** |
|  |
| --- |
| ***Dubrovački dinar*** |
|  |
| '***, 1337. - 18. vijek*** |
| srebro |
|  |
| , Dubrovačka Republika |

**Dubrovački dinar**  je bila srebrna kovanica, koju je kovala Dubrovačka Republika od 1337. do kraja 18. vijeka, u četiri nominale kao **dinar**, **poludinar**, **dinarić** i **poludinarić**.

Historija
---------

Dubrovački dinar počeo se kovati 1337. kao kovanica od 1,951 grama, i čistoće srebra 916,67/1000. Vremenom mu je smanjivana težina i kvalitet srebra. Dinar su u gornjim hrvatskim krajevima zvali poltura, po uzoru na sličnu ugarsku kovanicu. Vrijednost dinara kao i dinarića u odnosu na druge vrste dubrovačkih kovanica nije se mijenjala, dinar i dinarić vrijedili su 30 minca, a 1 perpera 12 dinara (ili dinarića).

Poludinar je kovan od 1370. do 1627. imao je promjer između 14-16 mm, i težinu od 39,2 do 66,5 gr: Poludinar je kovan u nekoliko varijanti. Na aversu je bila glava sv. Vlaha i natpis **S. BLASIUS RAGUSII**, a na reversu je bila glava Krista s natpisom **IESUS KRISTUS**. Pred kraj njegova izdavanja to je bio naziv za kovanicu od 50 para.

Poludinarić je bio sitni bakreni novac, kovan od 1795. do 1796. promjera 21-22 mm. Na aversu je bio lik sv. Vlaha, oko njega natpis **PROT REIP RHACUSIM**, a s desne strane godina kovanja. Na reversu se nalazio stojeći lik Isusa, koji blagosilje, sa natpisom okolo njega **DEUS REFUGI ET VIRTUS**. Na dnu se nalazila oznaka gravera. 

Dinarić je bio prvi dubrovački novac, na kojem se nalazila godina kovanja. Izdavao se od 1626. do 1761. kao srebrna kovanica, promjera od 17 do 19 mm. Na aversu je bio sv. Vlaho, sa maketom grada i biskupskim štapom, a okolo njega natpis - **S BLASIUS RAGVSII**. Lijevo i desno od sveca bila je godina kovanja. Na reversu je bio lik Krista okruženog zvjezdama i natpisom **TVTA SALVS**. *Dinarić* je vremenom gubio na vrijednosti, kako mu je opadala kvaliteta izrade i količina srebra.

Izvori
------

1. ↑   Pavao Krmpotić (17. rujna 2001.). „Numizmatičko blago Dubrovnika". Dom i svijet, 352. Pristupljeno 21.09.2011.
2. 1 2   Irislav Dolenec. „Vrijednosni odnosi među novcima Dubrovačke Republike i Dalmacije". Hrvatska numizmatika - Blog.hr. Pristupljeno 21.09.2011.
3. 1 2 3  davor. „hrvatska numizmatika". Arhivirano iz originala na datum 2012-11-13. Pristupljeno 21.09.2011.
4. ↑  davor. „hrvatska numizmatika". Arhivirano iz originala na datum 2011-07-23. Pristupljeno 21.09.2011.

Vanjske veze
------------

* Slike dubrovačkih Dinara i Dinarića Arhivirano 2007-06-23 na Wayback Machine-u
*Za ostale upotrebe, v. Paleta.*

**Kozmetička paleta** je arheološki artefakt iz Antičkog Egipta, njihovi primjerci pronađeni su širom Egipta.

Te su kamene pločice najčešće imale dimenzije 20 x 40 cm. Pronađeni su i veći primjeri, ali i vrlo mali (5 cm) ipak se za njih pretpostavlja da su bile čarobne amajlije.
Rađene su gotovo isključivo od sedimentnog siltita, iz kamenoloma po Vadi Hammamatu.

Njihova je svrha u početku bila praktična, korištene su kao podloga za drobljenje kajala, crnila za oči, dakle za kozmetiku, dokaz za to su pronađeni kamenčići; malahita, galenita koje su na tim paletama drobili u pigment

Historija
---------

Najstarije vrlo jednostavne kozmetičke palete pronađene su u neolitskim kulturama Merimde, El Omari i Fajum.) 

Palete iz Kulture Badari najčešće su pravokutne, kao i one iz Predinastičkog perioda, za razliku od tog one iz Amratske kulture su romboidne, ali se u tom periodu već pojavljuju štitasti i zoomorfni tipovi.

Palete iz Gerzeanske kulture su već estetski isklesane, sa motivima ptica, riba, kornjača i nekih sisavaca.

Pred kraj Gerzeanske kulture za Protodinastičkog perioda posljednje faze Kulture Nakada palete su postale složenije sa širim prikazom tema i stilova. Pretpostavlja se da od tad više nisu bile korištene za kozmetiku, već u ceremonijalne svrhe, za 
hramove.

Brojni kasniji primjeri imali su samo ceremonijalnu funkciju, a možda su bili darovi koje su vladari poklanjali svojoj eliti.
Neki egiptolozi misle da su možda ipak korištene za kozmetiku ali za uljepšavanje skulptura bogova u hramovima.

Na tim paletama se pojavljuje čitava lepeza fino isklesanih bareljefa sa životinjama, bogovima i simbolima.)

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Corpus of Egyptian Late Predynastic Palettes*" (engleski). Francesco Raffaele. Pristupljeno 28.09.2020.
2. 1 2  „*Cosmetic Palettes*" (engleski). University College London. Pristupljeno 28.09.2020.

Vanjske veze
------------

***Kozmetička paleta*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Corpus of Egyptian Late Predynastic Palettes* (`en`)
* *Cosmetic Palettes* (`en`)
**Dražen Bošnjaković**, hrvatski političar, bivši ministar pravosuđa Republike Hrvatske.

Životopis
---------

Bošnjaković je rođen u Vukovaru 1961. Do osamnaeste godine živio je u Iloku. Bio je odličan učenik, a nakon završene srednje škole otišao je u Zagreb na Pravni fakultet. Na početku karijere Bošnjaković je radio u stručnim službama Skupštine općine Ivanić Grad, a od 1993. do 1997. bio je tajnik Sisačko-moslavačke županije. Potom je otvorio privatni odvjetnički ured i radio kao odvjetnik sve do ulaska u politiku. Saborski zastupnik postao je 23. prosinca 2003. a s tom dužnošću završio je 11. siječnja 2008. Od 2008. obnaša dužnosti državnog tajnika u Ministarstvu pravosuđa, član je Središnjeg odbora HDZ-a i već deset godina potpredsjednik Županijskog odbora HDZ-a Zagrebačke županije.

Privatno
--------

Oženjen je i otac je troje djece. Kako je naveo u svojoj kratkom životopisu, govori engleski jezik, a hobiji su mu biciklizam, skijanje i tenis.

Izvori
------

* Hrvatski sabor - Dražen Bošnjaković Arhivirano 2012-02-29 na Wayback Machine-u
* Bošnjaković - Odlikaš iz Vukovara specijalist je za kompromise (Večernji list)
* Bošnjaković je upućen u sve započete reforme (Jutarnji list) Arhivirano 2010-05-09 na Wayback Machine-u
**Klara Žižić** (Promina kraj Drniša, 1626. – Šibenik, 21. rujna 1706.) – službenica Božja, kandidatkinja za sveticu, časna sestra utemeljiteljica hrvatske redovničke zajednice "Družba sestara franjevki od Bezgrješne"

Rođena je u župi Promina između Drniša i Knina. Na rođenju je dobila ime Mara, a Klara joj je redovničko ime. Živjela je na području pod turskom vlašću. Nakon potpisivanja Kandijskog mira između Turaka i Mlečana 1669. i utvrđivanja granica 1671. Klara dolazi u Šibenik, koji je bio pod vlašću Mlečana i nastanjuje se u jednoj maloj i siromašnoj kući u šibenskom Varošu. Zajedno sa Serafinom Burmaz započela je redovnički život, 17. studenog 1679. u crkvi sv. Lovre uz dopuštenje tadašnjeg šibenskog biskupa Ivana Dominika Callegarija. Posvetile su se Bogu po pravilima utvrđenim od pape Lava X. Klara je bila prva i doživotna poglavarica reda. Vođena Duhom Svetim, prihvatila je redovnički način života sv. Franje s posebnim naglaskom na zajedništvo, siromaštvo i pokoru. Majka Klara iskusila je progone Turaka pa je prednjačila u pomaganju siromašnima i nemoćnima. U potpunu siromaštvu i bez posjeda, živjela je od milostinje pouzdavajući se u Božju providnost. Pomagala je izbjeglicama s turskog područja. Kad je umrla 1706. pokopana je u grobnici u crkvi sv. Lovre u Šibeniku. Šibenčani su za tada nju napisali: "Žaljaše je vas grad i Varoš, budući da je 27 godina pod svetim habitom kako jedna svića sijala poniženstvom i z dobrom prilikom" te su još napisali za nju i s. Serafinu: "One se učiniše jedno ogledalo ovoga Mista, a navlastito Klara. Ona se viđaše sveti život činiti, u svakom obsluženju i dobri dili." Pokrenut je postupak, da se proglasi blaženom i svetom. Sjedište postolature je u Šibeniku. 

  


| * p
* r
* u
Hrvatski sveci i blaženici |
| --- |
| Sveci | Marko Križevčanin • Leopold Mandić • Nikola Tavelić |
| Blaženici | Julijan iz Bala • Augustin Kažotić • Hozana Kotorska • Ivan Merz • Gracija iz Mula • Alojzije Stepinac • Jakov Zadranin |
**Komunistička partija Belorusije** (Belorus.*Камуністы́чная пáртыя Беларúсі*) je politička partija koja deluje u Belorusiji. Osnovana je 1996. godine. Vođa partije je Tacjana Golubeva. Partija podržava vladu Aleksandra Lukašenka.

Politika partije
----------------

Ciljevi Komunističke partije Belorusije su, na temeljima kreativne primene marksizma-lenjinizma, usmeriti društvo putem razvoja socijalne pravde na načelima kolektivizma, slobode, jednakosti, jačanje beloruske državnosti i dobrovoljne obnove državne zajednice sovjetskih naroda.

Glavni ciljevi KPB su:

* aktivno učešće u političkom životu građana, promicanje političke volje građana da učestvuju na izborima i referendumima kako bi se osigurala istinska demokratija u Belorusiji
* političko vaspitanje građana o komunističkoj ideologiji, domoljublju i proleterskom internacionalizmu

Međunarodno članstvo
--------------------

Komunistička partija Belorusije zastupljena je u Savezu komunističkih partija — Komunistička partija Sovjetskog Saveza. U Sovjet SKP-KPSS-a su na 34. kongresu KPB izabrani Tacjana Golubeva, Igor Karpenko i Georgij Atamanov.

KP Belorusije bila je domaćin Devetog međunarodnog susreta komunističkih i radničkih partija u Minsku od 3. do 5. novembra 2007. godine sa temom „90. godišnjica Velike Oktobarske socijalistčike revolucije. Važnost i votalnost ove ideje. Komunisti u borbi protiv imperijalizma i za socijalizam".

Izborni rezultati
-----------------

Na parlamentarnim izborima 2000. godine, partija je osvojila šest mesta u parlamentu, a 2004. njih osam.

Na izborima za lokalne sovjete deputata 25. saziva održanima 14. januara 2007, iz KP Belorusije izabrano je 407 poslanika.

Na parlamentarnim izborima 2008, partija je osvojila 8 poslaničkih mesta u Narodnoj skupštini Belorusije.

Povezano
--------

* Spisak komunističkih partija

Izvori
------

1. ↑  , Pristupljeno 9. 4. 2013.
2. ↑  Frakciя KPB v Nacionalьnom sobranii Arhivirano 2011-10-25 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 9. 4. 2013.
Povijesni grb, iz vremena Austro-Ugarske
**Povijesni grb grada Rijeke** temelji se na grbu koji je dodijelio hrvatski kralj i austrijski car Leopold I. 6. lipnja 1659. U crvenom ovalnom štitu desnom nogom stojeći na stijeni dvoglavi crni orao uzdignutih krila obiju glava gledajući u lijevo sa zlatnim kljunovima i nogama i crvenim jezicima, lijevom nogom drži vrč prirodne boje iz kojeg se obilno izlijeva voda koja se razlijeva oko stijene. Iznad orla je austrijska carska i hrvatska kraljevska kruna s dvije plave trake koje vise vodoravno iz nje. Ispod štita je traka s natpisom "INDEFICIENTER" (nepresušan). U službenoj uporabi je verzija grba bez krune i natpisa Indeficienter budući su odbijeni mišljenjem ministrastva Uprave iz 1998.

Priča o riječkom orlu
---------------------

Povijest riječkog dvoglavog orla počinje u 17. stoljeću kada na zahtjev Riječana car Leopold I izdaje povelju 6. lipnja 1659. kojom gradu Rijeci odobrava grb. Neki povjesničari prenose kako su izgled grba zamislili sami Riječani. Prema toj povelji grb je opisan na slijedeći način: iznad damask-plava podloga obrubljena zlatnom bojom, štit s karmin-crvenom podlogom u sredini kojeg se nalazi dvoglavi orao koji desnom kandžom stoji na stijeni, a lijevom drži vrč iz kojeg teče voda. Iznad orla nalazi se kruna, a ispod njega natpis *Indeficienter*. 

Koliko su Riječani voljeli svoj grb dokazuju i mnogi prosvjedi nakon 1890. godine kada je dvoglavi orao zbog rekonstrukcije maknut s vrha Gradskog tornja o čemu svjedoče čak i riječke narodne pjesme kao npr. popularna «Indeficienter». U isto vrijeme pojavio se i politički spor izmedju ugarskih i gradskih vlasti o tome čija bi se zastava trebala vijoriti na gradskoj uri, mađarska ili riječka.

Problem je riješen 1906. godine kada je zahvaljujući riječkim ženama dvoglavi orao vraćen na svoje mjesto. Naime naše poduzetne bake i prabake su nakon brojnih prosvjeda za vraćanjem orla, stvar uzele u svoje ruke i osobnim prilozima su skupile novac za izgradnju novog. Novi orao je bio visok 2,20 metara, a širok (raspon krila) 3 metra i težio je 2000 kg. Svečanost inauguracije novog dvoglavog orla na Gradskom tornju je održana na dan Sv. Vida 15. lipnja 1906. godine. Priča se da je gotovo cijeli grad prisustvovao tom činu, a slavlje i pjesma čula se do duboko u noć.

Orao je u prvotnom obliku preživio sve do 1919. godine i dolaska D'Anunzia u grad. Naime, tada mu je jedan D'Anunzijev ardit odrubio jednu glavu budući su talijanski fašisti tumačili kako je dvoglavi orao austrijski, a jednoglavi rimski.

Ipak, orao je i u takvom krnjem obliku preživio sve do 1949. godine kada su ga tadašnje komunističke vlasti označile kao buržoaski i nenarodni simbol te ga dale skinuti i rastaliti. Nisu u potpunosti uspjeli. Stari Fiumani-Riječani koji su tada bili među radnicima brodogradilišta '3. Maj' kojima je naređeno skidanje orla, uspjeli su sakriti nekoliko komada brončane statue te ga do danas sačuvati u gradu na nekoliko lokacija.
**Gabriela Spanic** (punim imenom *Gabriela Elena Spanic Utrera*) rođena je 10. prosinca 1973. godine u Venezueli, u općini Ortiz u venezuelanskoj državi Guáricu. Nagrađivana je glumica, a najpoznatija je po ulogama u telenovelama. Njena sestra blizanka Daniela je manekenka i također glumica. Ima mlađu sestru Patriciju i brata Antonija.

Gabrielina majka je iz Venezuele, a otac joj je emigrirao zajedno sa njenim djedom i bakom iz Hrvatske u Venezuelu, 1947. godine. Karijeru je započela na izboru za Miss Venezuele 1992. kao Miss Guarico znajući da će je manekenstvo približiti glumi. Bila je izabrana za *Miss Guarico* (1992.) i *Miss Tijela* na izboru za *Miss Venezuela International*. Studirala je psihologiju godinu dana, ali njezina strast je uvijek bila gluma pa je pohađala satove glume na *Luz Columbia Theatre Research Centre*, a kasnije je uzimala razne satove u *Training Centre of Professionals Communication*, kao i u *Free Workshop for the actors*.

Telenovele
----------

* *La Otra Cara del Alma* (*Drugo Lice Od Alme.*) (2012 - 2013.)
* *Emperatriz* (*Empress*) (2011.)
* *Soy tu dueña* (*Tvoja sam vlasnica*) (2010.)
* *Tierra de pasiones* ("Zemlja strasti*) (2006.)*
* *Decisiones* (2005.)
* *Prisionera* (*Zatočenica*) (2004.)
* *La venganza* (*Osveta*) (2002.)
* *La intrusa* (*Uljez*) (2001.)
* *Por tu amor* (*Za tvoju ljubav*) (1999.)
* *La usurpadora* (*Otimačica*) (1998.)
* *Todo por tu amor* (*Sve za tvoju ljubav*) (1996.)
* *Como Tú, Ninguna* (*Nijedna kao ti*) (1996.)
* *Quirpa de tres mujeres* (1996.)
* *Morena Clara* (1995.)
* *María Celeste* (1994.)
* *Rosangelica* (1993.)
* *Divina obsesión* (1992.)
* *La Loba herida* (1992.)
* *Mundo de fieras* (1991.)

Vanjske veze
------------

***Gabriela Spanic*** na Wikimedijinoj ostavi

* Gabriela Španić na IMDb-u (`en`)
* Službena stranica Arhivirano 2009-02-20 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 160040922
* LCCN: no2010183060

 |
**Kustići** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Novalje, Ličko-senjska županija.

Povijest
--------

Selo Kustići pripada skupu sela koje otočani nazivaju Barbati. U prošlosti ovo selo se još zvalo Zmorašnje Selo, a nastalo je u 18. stoljeću doseljavanjem obitelji Kustić, Sabalić i Donadić iz grada Paga poradi lova i sušenja tada čestih jata tuna.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 130 stanovnika te 43 obiteljskih kućanstava.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:** Iskazuje se kao naselje od 1948. U 1991. smanjeno izdvajanjem naselja Vidalići.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Kustići** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
Galorimske figure pronađene u Ingelheimu.
**Galo-rimska kultura** je naziv za kulturu, odnosno civilizaciju koja se krajem 1. milenijuma pne. i u prvoj polovici 1. milenijuma razvila na području Galije pod rimskom vlašću, odnosno predstavljala fuziju kulture rimskih osvajača sa kulturom pokorenih galskih domorodaca, uglavnom keltskih Gala. Ona je postignuta tako što su pokoreni Gali velikim dijelom prihvatili rimske običaje, način života, pa čak i latinski jezik - zbog čega se često navode kao jedan od najuspješnijih i najbolje dokumentiranih primjera romanizacije - ali su usprkos toga ipak uspjeli sačuvati vlastiti identitet kojim su se isticali od drugih stanovnika Carstva, pa ih se u historijskom kontekstu naziva **Galorimljanima**. Taj je identitet u nekim slučajevima imao i političku komponentu, što se najviše očitovalo u doba kratkotrajnog Galskog Carstva za vrijeme krize 3. vijeka. Nakon Velike seobe naroda i propasti Zapadnog Carstva, galorimske političke institucije su zamijenjene vlašću novodoseljenih germanskih plemena koji su se počeli stapati s dotadašnjim stanovništvom. Usprkos toga, galorimska kultura se uspjela održati još nekoliko vijekova, prije nego što su Galorimljani s Germanima konačno utopili u novu francusku naciju.

Povezano
--------

* Brito-rimska kultura

Vanjske veze
------------

***Galo-rimska kultura*** na Wikimedijinoj ostavi

* Gallo-Roman Museum, Lyon Arhivirano 2004-10-12 na Wayback Machine-u
* Vesunna Gallo-Roman Museum by Jean Nouvel Arhivirano 2004-06-29 na Wayback Machine-u
* Gallo-Roman Museum Tongeren - Belgium
***L'Histoire du soldat*** (sh. *Priča o vojniku*) je muzičko-scensko djelo (muzička drama) za koju je muziku napisao ruski kompozitor Igor Stravinski, a tekst (libreto) švicarski pisac Charles-Ferdinand Ramuz, a koja je premijerno izvedena u Lausannei 1918. godine. Radnja je inspirirana starom ruskom bajkom o vojniku iz zbirke Aleksandra Afanasjeva i prikazuje kako vojnik prodaje svoju dušu (predstavljenu u obliku violine) Vragu kako bi stekao knjigu iz koje može predskazivati budućnost, te postaje bogat, ali nesretan, te bogatstvo pokušava iskoristiti kako bi od Vraga dobio natrag violinu. *L'Histoire du soldat* je kasnije često izvođena te postala predmetom nekoliko adaptacija.

Vanjske veze
------------

* Les Archives du Spectacle Création de mars 1976

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 176546414
* LCCN: n82047906
* GND: 300157827
* TLS: Histoire\_du\_Soldat

 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **muzici** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Kikiriki** (lat. Arachis hypogaea) je povrće koje pripada porodici mahunarki (*Fabaceae*) a potječe iz Južne Amerike, Meksika i Srednje Amerike.

Povijest
--------

Stare Inke su uzgajale kikiriki prije 3.500 godina. Izrađivale su i posude u obliku kikirikija i ukrašene kikirikijem. Španjolski osvajači su u 15. stoljeću prenijeli kikiriki u Europu i dalje po svijetu, a zanimljivo je da je ova biljka stigla u Sjevernu Ameriku tek u 18. stoljeću, i to iz Afrike.

Uzgoj
-----

Početkom ljeta grmovi kikirikija prekrivaju polja. To je jednogodišnja biljka koja naraste od 30 do 50 cm. Nakon što su cvjetovi oprašeni, stabljike se spuštaju prema tlu, a žuti cvjetovi ulaze u zemlju na dubinu od šest centimetara. Plodovi se razvijaju raste ispod zemlje u mahunama dugim oko šest centimetara u čašicama u kojima bude 1-4 sjemena. Ljuska je hrapava, a unutra je kremasto bijelo ili žuto sjeme pokriveno jestivom, tankom kožicom. Iskapanje kikirikija je krajem mjeseca rujna.

Uporaba
-------

Za ljudsku uporabu koristi se sjeme kikirikija. Kikiriki je bogat izvor bjelančevinama, vlaknima, mineralima, željezom, cinkom i vitaminima E i K. Kikiriki ne sadrži kolesterol. Upotrebljava se kao dodatak kolačima, za proizvodnju putera i ulja od kikirikija i drugo.

* 
* 
* 
* 

***Kikiriki*** na Wikimedijinoj ostavi
Replika klejmora
**Klejmor** je naziv za škotski dvoručni mač.

Smatra se da je ime ovog mača nastalo od reči "-{claidheamh mòr}-" što na škotskom jeziku znači **veliki mač**. Međutim, postoji još jedna teorija koja kaže da je ime nastalo od reči "-{claidheamh da lamh}-" što bukvalno znači **dvoručni mač**, a "-{claidheamh}-" potiče od latinske reči gladijus.

**Klejmor** je veliki dvoručni mač koji se koristio u srednjovekovnom periodu. U klanskim ratovima i pograničnim ratovima sa Engleskom otprilike od 1300. do 1700. godine. Poslednja bitka u kojoj se ovaj mač našao u značajnom broju je bitka kod Kilikrankija (bitka između škotskih klanova) 1689. godine. Već tada je klejmor bio nešto malo manji od onog pre 300 godina; ovako manji predstavljao je veću opasnost jer je pružao veću brzinu i pokretljivost u borbi. Takođe je bio efikasan u razoružavanju protivnika — njegova konstrukcija omogućavala mu je prilikom ukrštanja (en. cross-guard) potreban manevar koji je protivnika lišavao oružja.

Prosečan klejmor bio je dugačak oko 1,33 m, od čega je balčak bio dugačak 33 cm a oštrica 1 m. Težina prosečnog klejmora iznosila je 2,5 kg.

Spomenik Vilijamu Volasu visok 2,5 metara nalazi se na ulazu u Edinburgov zamak
Jedan od poznatijih klejmora je svakako klejmor koji je koristio čuveni Vilijam Volas.

Vidi još
--------

Spisak oružja u srednjem veku

Vanjske veze
------------

***Klejmor*** na Wikimedijinoj ostavi