recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Biserna rijeka** (kineski: *Zhū Jiāng*) je rijeka na jugu Kine u provinciji Guangdong duga 177 km, ali ako se uračuna njena najduža sastavnica rijeka Xi Jiang onda je duga preko 2000 km i tad je treća po veličini rijeka u Kini.

Hidrografija
------------

Biserna rijeka se formira spajanjem rijeka Xi Jiang (Zapadna rijeka), Bei Jiang (Sjeverna rijeka), Dong Jiang (Istočna rijeka), 70 km iznad grada Guangzhou, nakon tog teče prema svom ušća u Južno kinesko more gdje formira veliku deltu površine 7500 km² koja se prostire u dubinu od Guangzhoua do Makaoa, a uz obalu sve do otoka Lantau kod Hong Konga.

Rukavac koji teče kroz Guangzhou (nekadašnji Kanton) nekad je bio širok preko 2 km pa su ga zvali *Biserno more*, no vremenom se suzio i danas je širok samo 180 m. Danas se uz njegove obale proteže slobodna poduzetnička zona, jedna od najbrže rastućih privrednih regija Kine.

Karta porječja Biserne rijeke
Biserna rijeka zajedno sa Xi Jiangom ima porječje veliko oko 452.000 km², koje se proteže po kineskim provincijama; Guangdong, Guangxi, Yunnan i Guizhou.

Ime rijeke je po predanju vezano uz veliku stijenu u njenom koritu, koja je bila toliko obla da je nalikovala na veliki sjajni biser.

Povezane stranice
-----------------

* Xi Jiang
* Lista najdužih rijeka na svijetu

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Pearl River*" (engleski). Travel China Guide. Pristupljeno 25. 11. 2012.
2. ↑   „*Pearl River Delta*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

***Biserna rijeka*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Pearl River* na portalu Travel China Guide ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 251207178
* NDL: 00636500
* BNE: XX6070638

 |
**Mamoré** (portugalski: *Rio Mamoré*) je velika bolivijska rijeka koja zajedno sa rijekom Beni formira rijeku Madeiru, pritoku Amazone duga 1 900 km.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Mamoré* se formira na oboncima Sierra de Cochabamba planine u bolivijskom dijelu Anda, od brojnih vodotoka od kojih je najveći Río Grande. 

Odakle teče kroz visoravan Llanos de Mojos, korito nekadašnjeg velikog jezera. Nakon tog meandrira prema sjeveru do brazilske granice, gdje prima pritoku Guaporé. 

Nakon tog formira granicu između Bolivije i Brazila sve do mjesta Villa Bella, gdje se spaja sa rijekom Beni i formira Madeiru.

Zbog brojnih slapova rijeka nije plovna čitavim tokom, već samo od visoravni Llanos de Mojos do ušća Guaporéa. Uz njene obale žive još uvijek dosta autohtonih amazonskih plemena, pa je u posljednje vrijeme porastao turizam, u kom se nudi posjet autentičnom domoradačkom selu. 

*Mamoré* ima sliv velik oko 241 660 km² i prosječni istjek od 11 649 m3/s na svom ušću u Rijeku Madeiru.

Povezane stranice
-----------------

* Amazona
* Lista najdužih rijeka na svijetu

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „*Mamoré River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Mamoré River* na portalu Encyclopædia Britannica ()

***Mamoré (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Kasai** (portugalski: *Rio Cassai*, zvana još i *Kassabi*, *Ibari*, *Nkutu*, *Noqrat* ili *Kwa*) je rijeka u Centralnoj Africi, velika lijeva pritoka Konga duga 2153 km.

Hidrografija
------------

Kasai izvire na angolskoj Visoravni Bié. Od izvora teče u smjeru istoku nekih 402 km, a zatim zavija prema sjeveru i tako teče gotovo 483 km, u tom dijelu formira granicu između Angole i Demokratske Republike Kongo. Tu rijeka teče po dubokim kotlinama, na visoravni od 900 do 600 m, ima nekoliko spektakularnih brzaka i vodopada. Nakon tog ulazi u zonu u kom se njegova dolina širi, pa je odtud moguće i ploviti.

U svom donjem toku rijeka ulazi u pojas ekvatorijalnih prašuma, nizvodno od grada Ilebo prima najveću desnu pritoku Sankuru i skreće prema istoku. Nakon ušća svoje najveće lijeve pritoke rijeke Kuango formira jezero (nekad zvano Wissmann), u koje na njegovom donjem kraju utječe rijeka Fimi (Lukenje), koja donosi vode jezera Mai-Ndombe. Odatle nizvodno rijeka je poznata pod imenom *Kwa*, tu teče ravno na zapad do svog ušća u rijeku Kongo kod mjesta Kouamout, 200 km iznad Jezera Malebo i grada Kinshase.

Karta toka Kasaia na porječju rijeke Kongo
Kasai ima porječje veliko oko 881.890 km², koje se proteže od Angole do Demokratske Republike Kongo. Prosječni protok rijeke je 9873 m³/s, pa Kasai donosi čak 1/5 voda Kongu.
Kasai je plovan 820 km od glavnog grada Kinshase sve do grada Ilebo, mada uz velike teškoće.
Iznad Ileba, plovidbu ometaju plićaci, ali brodovi plitkog gaza mogu doploviti sve do luke Djokupunda. Iznad njega su nepremostivi Slapovi Mai-Munene, pa se teret prevozi 64 km kamionima do mjesta Luebo.

Povezane stranice
-----------------

* Kongo
* Lista najdužih rijeka na svijetu

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Kasai River*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 05. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

***Kasai (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kasai River* (na portalu Encyclopedia Britannica) ()
**Liao** (kineski: *Liáohé*) je velika rijeka na sjeveroistoku Kine u Mandžuriji duga 1 430 km..

Liao je drugi vodotok po veličini u tom dijelu Kine nakon Sungarija.

Hidrografija
------------

Rijeka Liao izvire na obroncima masiva Veliki Čingan u provinciji Rehe (Unutrašnja Mongolija). Najveći dio svog toka teče kroz mandžurijsku ravnicu do svog ušća u Žuto more kod Zaljeva Liaodong. 
Liao najveći vodostaj ima nakon monsunskih kiša u julu i augustu, a zimi mali jer se i zamrzava od decembra do maja.

Karta sliva rijeke Liao
Liao ima sliv velik oko 231.000 km², koji se prostire preko ravnica Mandžurije. Uticaj plime na vodotok rijeke je vrlo velik, morska voda se penje 40 km od ušća.

Liao je uvijek plavio, ali je zapamćena katastrofalna poplava 1935. kad je poplavio 17.000 km².

U cilju regulacije vodotoka podignute su brane sa akumulacionim jezeromima Dafokan i Erlunšan.
Liao je plovan do grada Šjanljao u provinciji Jilin.

Povezano
--------

* Lista najdužih rijeka na svijetu

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Ляохэ*" (ruski). Большая советская энциклопедия. Pristupljeno 28. 12. 2012. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* *Ляохэ* na portalu Большая советская энциклопедия[*mrtav link*] ()



  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Platte** ili **Nebrasca River** je velika pritoka rijeke Missouri u centralnim krajevima Sjedinjenih Američkih Država, duga 500 ili 1590 km (ako se uračuna njen najudaljeniji izvor Grizzly Creek u Coloradu).

Hidrografija
------------

Platte se formira spajanjem rijeka North Platte i South Platte kod grada North Platte u Nebraski.

Od tamo Platte teče prema jugoistoku, obilazi Kearney, mijenjajući smjer prema sjeveroistoku. Zatim kad dođe do Fremonta ponovno zaokreće prema jugoistoku, obilazi Omahu da se kod grada Plattsmoutha izlije u Missouri.

Kako je rijeka ekstremno plitka, što se da shvatiti iz samog imena rijeke (francuski: *plat* = plitak) to je po njoj plovidba bila nemoguća. Ali je zato široka, ravna kotlina rijeke bila glavni put, kojim su se kolonisti služili od sredine 19. vijeka, na putu za Zapad, nakon nje išli bi dalje oregonskim ili mormonskim putem preko Stjenovitih planina.

Danas je Platte usputna stanica za milione ptica selica.

Karta sliva rijeke Platte
Platte ima sliv velik oko 233.000 km² koji se prostire po Nebraski. Na rijeci leže gradovi; Lexington, Grand Island, Columbus i Fremont.

Najveće pritoke su mu rijeke; Loup i Elkhorn.

Na rijeci je izgrađeno desetak brana, sa akumulacionim jezerima, a kako se velika količina njegovih voda koristi se za navodnjavanje, tako joj je širina danas bitno smanjena.

Povezano
--------

* Missouri
* Lista najdužih rijeka na svijetu

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Platte River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15. 12. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Platte River* na portalu Encyclopædia Britannica ()

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Narin** ( kirgijski i ruski: *Нарын*, uzbečki: *Нoрын*) je velika rijeka u Kirgistanu i Uzbekistanu duga 807 km, koja spajanjem sa Kara Darjom formira Sir Darju.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Narin* izvire na obroncima planinskog masiva Tanšan u Kirgistanu na nadmorskoj visini od oko 4 000 m. Od izvora teče prema jugozapadu, da se u Ferganskoj dolini spoji sa Kara Darjom i formira Sir Darju. 

*Narin* ima porječje veliko oko 58 370 km², koje se proteže preko središnjeg Kirgistana cijelom dužinom od i manjim dijelom po istočnom Uzbekistanu. 
Kako je najveći vodostaj rijeke u maju kad se tope glečeri i snijeg u masivu Tanšan, a ostali dio godine rapidno opadne, podignute su dva velika akumulaciona jezera sa hidroelektranama kod Toktogula i Učkurgona za navodnjavanje i opskrbu vodom u ljetnim mjesecima.

Povezane stranice
-----------------

* Lista najdužih rijeka na svijetu

Izvori
------

1. 1 2 3   „*Naryn River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Naryn River* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Severski Donjec** (ruski: *Северский Донец*, ukrajinski: *Сіверський Донець*) je velika rijeka na jugozapadu Rusije i istočne Ukrajine, a duga je 1050 km.

Severski Donjec je četvrta po veličini rijeka Ukrajine, velika desna pritoka Dona važna za transport uglja iz Donbaskog bazena.

Hidrografija
------------

Severski Donjec izvire na Centralnoruskoj visoravni u Belgorodskoj oblasti, nakon tog teče prema jugu. Nakon što prođe grad Belgorod ulazi u Ukrajinu, kad dotoče istočno od Harkova, naglo zavija prema jugozapadu i gotovo se ponovno vraća u Rusiju, zatim ponovo pravi veliki luk i teče na jugoistok uz velike meandre preko istočne Ukrajine.

U svom donjem dijelu nekih 50 km, rijeka formira granicu između Ukrajine i Rusije, sve do grada Donjeck kod kojeg ulazi u Rusiju da se kod mjesta Ust-Donjecki u Rostovskoj oblasti ulije u rijeku Don.

Karta porječja Dona sa *Severskim Donjecom*
*Severski Donjec* sa svojim pritocima ima porječje od oko 100.00 km², koje se proteže od Belgorodske oblasti u Rusiji, preko istočne Ukrajine do Rostovske oblasti. 

Zbog pomanjkanja voda u ljetnim mjesecima duž rijeke izgrađeno je puno akumulacionih jezera, a 1970-ih izgrađen je sistem kanala do Dnjepra, kojim se dio voda prebacuje u *Severski Donjec*.

Rijeka se ledi od decembra do kraja marta. Izgradnjom 6 ustava plovna je do ukrajinskog grada Sjeverodonjeck nekih 220 km od svog ušća u Don.

Povezane stranice
-----------------

* Don
* Lista najdužih rijeka na svijetu

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7   „*Donets River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 21. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

***Severski Donjec*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Donets River* na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Sjeverna Dvina** (ruski: *Се́верная Двина́*) je velika ruska rijeka duga 744 km.

Hidrografija
------------

Sjeverna Dvina nastaje spajanjem rijeka Suhone i Jug kod grada Veliki Ustjug u Vologodskoj oblasti. Od tamo teče u pravcu sjevera do grada Kotlasa, gdje prima svoju najveću pritoku Vičegdu, koja je zavija prema zapadu. Nakon tog teče blago vijugajući prema sjeverozapadu da se kod Arhangelska ulije u Bijelo more.

Karta sliva Sjeverne Dvine
Sjeverna Dvina sa svojim pritocima ima sliv velik oko 357.000 km², koje se proteže od Vologodske do Arhangelske oblasti. 

U svom donjem dijelu Sjeverna Dvina je tipična ravničarska rijeka, brojnih pješčanih sprudova, uz čije korito ima puno močvara i jezera.

Rijeka se ledi od novembra do kraja aprila, a plovna je čitavim tokom.

Povezane stranice
-----------------

* Lista najdužih rijeka na svijetu

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   „*Northern Dvina River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 18. 12. 2012.

Vanjske veze
------------

***Sjeverna Dvina*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Northern Dvina River* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 238791814
* GND: 4757403-3
* NKC: xx0129653

 |
**Teritorija Jervis Bay** (engleski: *Jervis Bay Territory*, akronim: **JBT**) je jedna od dvije unutrašnje federalne teritorije Australije koja se nalazi na krajnjem istoku kontinenta, uz obale Tasmanskog mora. 

Administrativni centar teritorije je Jervis Bay Village a premijer Simon Crean.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Teritorija Jervis Bay* zapravo je uski pojas zemlje uz istoimeni zaljev dubok 16 km, a širok 10 km, ukupne površine od 73 km², na kojem živi svega 369 stalnih stanovnika. Zona rekreacije sa tri manja naselja i Mornaričkom akademijom osnovanom 1915. *Teritorija Jervis Bay* graniči jedino sa Novim Južnim Walesom koji je potpuno okružuje.

Historija
---------

Vlada države Novi Južni Wales je 1915. ustupila taj teritorij Australskom Commonwealthu (federalnoj vladi) zbog toga da Teritorija glavnog grada Australije ima pristup moru, jer je to tako bilo predviđeno zakonom o glavnom gradu iz 1908. Canberra je inače udaljena 177 km od *Jervis Baya*. Teritorij je sve do 1989. bio pod direktnom upravom vlade iz Canberre a od tad je autonoman, zapravo pod upravom ministrarstva za prostorni razvoj.

Povezane stranice
-----------------

* Australija

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Jervis Bay Territory*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 19. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Jervis Bay Territory* na portalu Encyclopædia Britannica ()

***Teritorija Jervis Bay*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


| * p
* r
* u
Države i teritorije Australije |
| --- |
| Države imatične teritorije | Teritorija glavnog grada Australije • Novi Južni Wales • Sjeverna teritorija • Queensland • Južna Australija • Tasmania • Victoria • Zapadna Australija • Teritorija Jervis Bay | Zastava Australije |
| Vanjske teritorije | Otoci Ashmore i Cartier • Australijska Antarktička Teritorija • Božićni Otok • Kokosovi (Keeling) Otoci • Otoci Koraljnog Mora • Otok Heard i Otoci McDonald • Otok Norfolk  |
**Podgorje** je srednjovjekovna župa, koja se pominje i kao župa Nevesinje ( Netusigne, Netusini) a sve skupa je bilo dio Zahumlja. Humska zemlja je priznavala vrhovnu vlast srpskih vladara Nemanjića od početka XIII do skoro polovine XIV vijeka. U najstarijim zvanično vođenim spisima dubrovačkog Notarijata i Kancelarije, iz 1278. godine, pominje se tvrgovina robljem iz raznih bosanskih i hercegovačkih mjesta, a među ostalim i iz Nevesinja.

Od 1303. do 1306. godine pojavljuje se na istorijskoj pozornici vojvoda Poznanj Purčić, podanik kralja Dušana. Purčići su vlastela koja je prešla na stranu Bosanaca kad su ovi počeli prodirati u dolinu Neretve. On je kasnije, 1327. godine, bio svjedok, zajedno sa braćom, na poveljama Stjepana II Kotromanića, sa titulom "vojvoda i župan od Zagorja i Nevesinja".
Od 1347. godine, kada su potpala pod bosansku vlast za vladavine bana Stjepana II Kotromanića, a naročito u prvoj polovini XV vijeka, mjesta iz Nevesinjskog polja se često pominju u dokumentima u Dubrovniku: Konac Polje, Sileno in Nevesigne, Nevesigne de Tucepe, campo Nevesigne, in Nevesinje in Postolach, de Vrangodol de Nevesigne. Podaci se javljaju u vezi sa pljačkom, službom, prodajom roblja, sitnom i pojedinačnom dovozu robe, a zapisan je slučaj kada je jedan Podgoričanin postao građanin Dubrovnika.

Od kraja XIV vijeka do 1404. godine Nevesinjem vladaju Sankovići.

U selu Zaborani na sjevernom kraju Nevesinjskog polja, u maloj župi Konac polje, koja je graničila sa župom Kom, Sankovići su imali plemenitu baštinu i dvor. Sandalj Hranić Kosača je slomom porodice Sankovića 1404. godine proširio vlast i nad ovim područjem i uveo i carinu na Konac polju. Glavni župski grad je utvrđenje Vjenačac (Vinačac) sa podgrađem, iznad sela Udrežja. Pominje se među posjedima hercega Stjepana u poveljama iz 1444.1448. 1454. Godine. Ranije i češće se pominje Podbiograd, podgrađe grada Biograda. Jedna od rijetkih zajednica pripadnika Bosanske crkve na teritoriji srednjovjekovnog Huma zabilježena je oko Nevesinja, tj. u Konac polju.

Osmanlije su zauzele Nevesinje između 1465. i 1466. godine

Literatura
----------

* Dinić, Mihailo, Humsko-trebinjska vlastela. Srpska akademija nauka i umetnosti, Posebna izdanja, knjiga CCCXCVII, Beograd, 1967. (ćirilica)
* Vego,Marko, Naselja bosanske srednjevjekovne države. Sarajevo, 1957.
* Kovačević-Kojić, Desanka, Gradska naselja srednjovjekovne bosanske države. Sarajevo, 1978. (ćirilica
*
| Izraelska plemena |
| --- |
| **Plemena*** Ruben
* Simeon
* Levi
* Juda
* Dan
* Naftali
* Gad
* Ašer
* Jisakar
* Zebulun
* Josip
	+ Manaše
	+ Efrajim
* Benjamin
 |
| **Srodne teme*** Djeca Izraela
* Deset izgubljenih plemena
 |
| p • r • u |

**Jisakar** (heb. **יִשָּׂשכָר**; grč. Ἰσσαχάρ; samarijanski hebrejski: *jašišakar*) naziv je za jedno od 12 izraelskih plemena, čiji je rodozačetnik, prema biblijskom izvještaju, Jisakar, peti sin što ga je Lea rodila Jakovu. Pleme Jisakar obitavalo je područje jugozapadno od Galilejskog jezera.

Etimologija
-----------

Narodna etimologija sadržana je u biblijskom izvještaju o Jisakarovu rođenju, koja se poziva na korijen **שכר** (*skr*) koji znači „najmiti", „otplatiti". Neki stručnjaci predlažu drugačiju etimologiju koja pretpostavlja da je naziv ovog plemena nastao od hebrejske riječi *iš*, što znači „čovjek", „muž", te imena egipatskog božanstva *Sokar*. Ta teorija, međutim, nije potvrđena. Prema kasnijoj uporabi, čini se da je biblijsko tumačenje ipak bliže te označava osobu koja radi za plaću, o čemu ima određenih naznaka i u vezi plemena Jisakar, za koje se čini da je doista obitavalo dodijeljenu mu plodnu zemlju, ali pod cijenu prodavanja vlastitoga rada.

Područje Jisakara prema Bibliji
-------------------------------

Pogled s brda Tabor prema dolini Jizreel i brežuljcima na jugoistok: područje plemena Jisakar.
Prema Bibliji, Jisakaru je prpalo plodno područje istočnog dijela doline Jizreel, jugozapadno od Galilejskog jezera, južno od brda Tabor, te niske brežuljke prema jugoistoku. Čini se da je upravo brdo Tabor predstavljalo tromeđu plemena Naftali, Zebulun i Jisakar, a moguće je da su Jisakar i Zebulun na tom brdu imali zajedničko svetište. Za oba ova svetišta Ponovljeni zakon kaže: „Na brdu gdje dolaze zazivati narodi za uspjeh prinose oni prave žrtve" (usp. Pnz 33,19). Na istoku je prostor Jisakara stizao do Jordana.

Povijesni podaci
----------------

Izvori iz razdoblja mlađeg brončanog doba govore da su u već u 14. st. pne. područje istočnog Jizreela držali kanaanski kraljevi, te ondje koristili ustanovu prisilnih radova, radi obrađivanja zemlje. Iz te činjenice mnogi zaključuju da je Jisakar živio vrlo rano na ovim prostorima, kao radna snaga u službi Kanaanaca. Usto, u biblijskim opisima područja pojedinih plemena, za Jisakar nisu dane južne granice, pa se stoga zaključuje da su njegove sjeverne granice istovremeno i sjeverne granice Manašea. Prema tome bi, dakle, Jisakar vrlo brzo bio asimiliran u ovo veće i snažnije pleme. Toj teoriji u prilog ide i činjenica da se Jisakar ne spominje u biblijskom izvještaju o Gideonu, te mnoge naznake osobitih veza između Manašea i Jisakara.

S druge strane, ima i onih koji niječu tu teoriju, te pretpostavljaju da Jisakar nije rano nestao, nego da se zapravo kasno pojavio kao zasebno pleme, te se, uz pomoć već osnaženih okolnih izraelskih plemena, uspio osloboditi kanaanske vlasti.

U vrijeme Kraljevstva Izraela Jisakar se pojavljuje kao zasebna upravna jedinica, no nakon pada Samarije gubi mu se svaki trag.

Povezano
--------

* Židovi
* Povijest Izraela i Palestine
* Kraljevstvo Izrael
* 12 izraelskih plemena
**Kagan** (ili **hagan**; staroturski:  [*kaγan*], mongolski:  [*xagan*], srednjemongolski:  [*qaγan*], kineski: 可汗 pinjin: *kè hán* ili kineski: 大汗 pinjin: *dà hán*, perzijski: خاقان‎ [*khāqān*]), alternativno pisano **kagan**, **khagan**, **qagan**, **khaghan**, **qaghan** ili **chagan**, je titula carskog ranga u mongolskim i turkijskim jezicima koja označava ličnost čiji status odgovara statusu cara u drugim jezicima, odnosno ličnost koji vlada **kaganatom** (ili **haganatom**; carstvo). Riječi **kagan** i **kan** danas imaju različito značenje, ali su kroz historiju bili sinonimi.

Može se prevesti i kao **Kan kanova**, slično kao Kralj kraljeva. U suvremenom mongolskom je riječ postala *kaan* (*khaan*) sa *g* koje je utišano li nestalo; *ğ* u suvremenom turskom *kağan* je također utišano. Od građanskog rata u Mongolskom Carstvu su carevi dinastije Yuan držali titulu kagan, i nastavili je držati u samoj Mongoliji. Kağan je često tursko ime u Turskoj.

Često se koristi izraz **Veliki kan** u zapadnim prijevodima izraza *Yekhe Khagan* ("Veliki car" ili *Их Хаан* [*Ix Xaan*]).

Povezano
--------

* Kan (titula)

Napomene
--------

1. ↑  Ethno Cultural Dictionary, TÜRIK BITIG
2. ↑  Fairbank 1978, p. 367

Izvori
------

* Fairbank, John King. *The Cambridge History of China*. Cambridge University Press, 1978. *web page*
* Grousset, René. (1970). *The Empire of the Steppes: a History of Central Asia*. Translated by Naomi Walford. Rutgers University Press. New Brunswick, New Jersey, U.S.A.Third Paperback printing, 1991. ISBN 0-8135-0627-1 (casebound); ISBN 0-8135-1304-9 (pbk).
* Whittow, Mark. *The Making of Byzantium, 600–1025*, University of California Press, Berkeley, Los Angeles, 1996.
* Zhou, Weizhou [1985] (2006). *A History of Tuyuhun*. Guilin: Guangxi Normal University Press. ISBN 7-5633-6044-1.
**Fête de la musique** [ˈfɛt də la myˈzik] (franc.: Fešta muzike, Praznik muzike) ili **Svjetski dan muzike** (engl. *World Music Day*), godišnja muzička proslava koja se širom svijeta obilježava prvog dana ljeta, 21. juna.

Koncept cjelodnevne muzičke proslave na dane solsticija izvorno je osmislio američki muzičar Joel Cohen, koji je dvije sezone proveo kao producent muzičkih radijskih programa na francuskom nacionalnom radiju France Musiqueu. Francuski ministar kulture Jack Lang ideju je potom adaptirao kao nacionalnu proslavu svakog 21. juna i učinio je službenom. Festival se poslije počeo slaviti u 120 zemalja širom svijeta.

Historija
---------

U oktobru 1981. Maurice Fleuret postao je direktor za muziku i ples na zahtjev ministra kulture Jacka Langa i primijenio njegove refleksije o muzičkoj praksi i njezinoj evoluciji: »muzika svugdje i koncert nigdje«. Kada je otkrio, u studiji o kulturnim navikama Francuza iz 1982. da pet milijuna ljudi, svako drugo dijete, svira muzički instrument, počeo je sanjati o načinu kako da ljude izvede na ulice. To se prvi put dogodilo u Parizu 1982. kao *Fête de la Musique*.

Galerija
--------

*

Vidi još
--------

* lista reggae festivala
* svjetska muzika

Eksterni linkovi
----------------

***Fête de la musique*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Fête de la Musique*, website Ministarstva kulture i komunikacije Francuske (na francuskom)
**Gornji Demerara-Berbice** je jedna od 10 regija Gvajane, koja se nalazi na istoku zemlje.

Karakteristike
--------------

graniči s regijama Essequibo Islands-West Demerara, Demerara-Mahaica i Mahaica-Berbice na sjeveru, regijom East Berbice-Corentyne na istoku i regijama 
Potaro-Siparuni i Cuyuni-Mazaruni na zapadu.

Sa sjevera graniči sa regijama Arhipelag Essequibo-Zapadna Demerara, Demerara-Mahaica i Mahaica-Berbice sa zapada sa regijama Cuyuni-Mazaruni i Potaro-Siparuni sa kojim graniči i na jugu kao i sa Regijom Istočni Berbice-Corentyne sa kojom graniči i na istoku.

Prostire se na površini od 17,040 km², na kojoj živi 39,992 stanovnika

Administrativni centar regije je grad Linden koji ima 28,674 stanovnika.

Izvori
------

1. ↑  „*Upper Demerara-Berbice Region – Capital: Linden*" (engleski). City population. Pristupljeno 13.12.2023.
2. ↑  „*Linden Town in Upper Demerara-Berbice*" (engleski). City Population. Pristupljeno 13.12.2023.

Vanjske veze
------------

* *Region 10 – Upper Demerara-Berbice* ()

| * p
* r
* u
Regije Gvajane |
| --- |
| 
1. Barima-Waini
2. Pomeroon-Supenaam
3. Essequibo Islands-West Demerara
4. Demerara-Mahaica
5. Mahaica-Berbice
6. Istočni Berbice-Corentyne
7. Cuyuni-Mazaruni
8. Potaro-Siparuni
9. Gornji Takutu-Gornji Essequibo
10. Gornji Demerara-Berbice

 | Flag of Guyana |
nizozemski ekspresionistički slikarŠablon:SHORTDESC

**Jan Wiegers** (31. juli 1893 – 30. novembar 1959) bio je nizozemski ekspresionistički slikar. Edukovao se kao skulptor u groningenskoj Akademiji Minerva; takođe, studirao je slikanje na akademijama u Roterdamu (A. H. R. Van Maasdijk) i Hagu (Frederik Jansen).

Nakon što je napustio akademsko školovanje, počeo je da stvara crteže, skulpture, drvoreze i namještaj za crkve širom Njemačke i Švicarske.[*nedostaje referenca*] Godine 1917. postao je član grupe umjetnika pod nazivom De Ploeg, grupe slične Die Brückeu ali s tendencijom prema apstrakciji.

Tokom boravka u Davosu 1920. godine, sprijateljio se sa njemačkim ekspresionistom Ernstom Ludwigom Kirchnerom koji je ostavio velik uticaj na njegovu umjetnost. Godine 1934. preselio se u Amsterdam i bio saosnivač magazina *De kroniek van kunst en kultuur*. Godine 1953. imenovan je za profesora na Nacionalnoj akademiji. Wiegersov rad našao se na izložbi-aukciji iz 1939. godine, *Onze Kunst van Heden* (Naša umjetnost danas) u Nacionalnom muzeju u Amsterdamu.

Wiegers je preminuo 30. novembra 1959. godine u Amsterdamu.

Vanjski linkovi
---------------

* 

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Jan Wiegers***
* „Jan Wiegers (1893-1959)", *invaluable.com* ()
„Guslar" preusmjerava ovdje. Za piće, v. Guslar (piće).
Gusle
Gusle u Etnografskom muzeju Crne Gore na Cetinju
**Gusle** su narodni instrument južnog Balkana s jednom, ili eventualno dve žice. Najčešće su napravljene od javorovog drveta. Kao jednožičani instrument, gusle se sreću u Srbiji, Crnoj Gori, Bosni, Hercegovini i Hrvatskoj. Gusle iz Like i Bosanske Krajine uglavnom imaju dve žice.

*Filip Višnjić* (1767–1834)
Žice su napravljene od trideset upredenih konjskih dlaka, kao što je slučaj i sa strunom gudala. Gudalo se koristi tako što se povlači po zategnutim žicama, proizvodeći oštar i dramatičan zvuk, koji je izuzetno ekspresivan. Gusle spadaju u instrumente za koje je potrebno veliko umeće sviranja.

Same gusle sastoje se od muzičke kutije koja je presvučena životinjskom kožom na koju se nadovezuje dugačak vrat na čijem završetku je izrezbarena životinjska (najčešće konjska) ili ptičija (najčešće orao ili soko) glava. 

Pri sviranju, telo gusala se polaže na kolena (u krilo), dok dugačak vrat pridržava dlan jedne ruke. 

Gusle su igrale važnu ulogu u istoriji srpske epske poezije budući da su guslari – narodni pevači, opevali događaje iz nacionalne istorije vekovima, sve dok ti tekstovi nisu konačno zapisani. Većina pesama govori o vremenima otomanske vladavine i nacionalne borbe za nezavisnost. Naporima Vuka Karadžića mnoge srpske epske pesme zapisane su i sačuvane već u ranom 19. veku. U nekim knjigama i publikacijama se spominje podatak da su srpske gusle dočekale Fridriha Prvog Barbarosu kada se on u 12-om vijeku sastao u Nišu sa srpskim vladarom Stefanom Nemanjom, đe mu je Nemanja ponudio pomoć srpske države u krstaškom ratu. Kažu da je Barbarosa bio zadivljen zvukom gusala i pjevanjem uz njih, pa se mnogo interesovao oko pojedinosti vezanih za gusle.

**Spisak znamenitih guslara:**

* Tešan Gavrilović Podrugović iz sela Kazanaca u Hercegovini,
* Filip Višnjić, rodom iz sela Trnova (Gornja), opština Ugljevik Bosna,
* Starac Milija iz Kolašina,
* Božo Domnjak Bojan iz Potravlja,
* Nurko Šurković iz Bosne i Hercegovine,
* Željko Šimić iz Bosne i Hercegovine,
* Starac Raško iz Kolašina,
* Đuro Milutinović, slepi guslar,
* Stojan Hajduk, Hercegovac,
* Anđelko Vuković s Kosova,
* Branko Perović iz Nikšića,
* Mile Krajina iz Zasioka,
* Avdo Međedović iz Bijelog Polja
* Dušan Dobričanin iz Srbije, Kuršumlija
* Milan R Doderović iz Srbije, Marovac
* Borko Mijajlović iz Srbije, Kuršumlija
* Milomir Miljanić-Miljan iz Nikšića,
* Đorđije Koprivica iz Koprivica
* Nikola Vlahović iz Šapca poreklom iz Kolašina


|  |  |
| --- | --- |
| (audio) | *Gusle - primer* (оpis) |
| možete čuti zvuk srpskih gusala |

  


***Gusle*** na Wikimedijinoj ostavi
**Sveti Aldric** ili **Aldric od Le Mansa** (francuski: ); cca. 800 - Le Mans, 7. januar 856) bio je biskup Le Mansa u doba franačkog cara Louisa Pobožnog. Kao dječak, a potom mladić je boravio u Aaachenu na dvoru Karla Velikog i Louisa. Iako su ga oba monarha cijenila, oko 821. se povukao u Metz kako bi postao svećenik. Nešto potom ga je Louis ponovno pozvao na svoj dvor kao svog duhovnog savjetnika. Oko 830. je postavljen za biskupa Le Mansa. Na tom se mjestu istaknuo svojom graditeljskom i diplomatskom aktivnošću. Kada su nakon Louiseve smrti u Franačkoj izbili građanski ratovi među njegovim sinovima, Aldric se opredijelio za zapadnofranačkog kralja Karla Ćelavog; zbog toga su ga Karlovi protivnici protjerali iz Le Mansa. Nakon toga je otišao u Rim gdje ga je papa Grgur IV ukazom vratio na biskupsku stolicu. Poslije je zajedno sa Erchenradom, biskupom Pariza, uspio nagovoriti Pipina I da vrati zaplijenjene crkvene posjede.

Literatura
----------

* *Actus Pontificum Cenomannis (in urbe degentium)* , tekst napravljen u Le Mansu za vrijeme Aldricovog episkoptaa.
	+ ed. Margarete Weidemann, *Geschichte des Bistums Le Mans von der Spätantike bis zur Karolingerzeit: Actus Pontificum Cenomannis in urbe degentium und Gesta Aldrici*. 3 vols. Mainz, 2000.
* *Gesta (Domni) Aldrici*, koji opisuje kako je Aldric dao pronaći tijela svojih prethodnika i sahraniti ih u katedrali.
	+ ed. Margarete Weidemann, *Geschichte des Bistums Le Mans von der Spätantike bis zur Karolingerzeit: Actus Pontificum Cenomannis in urbe degentium und Gesta Aldrici*. 3 vols. Mainz, 2000.
	+ ed. Migne, Patrologa Latina 115. Html transcript, Documenta Catholica Omnia.
* Goffart, Walter A. *The Le Mans forgeries: a chapter from the history of church property in the ninth century*. Cambridge, Mass.: Harvard UP, 1966. Contents.
**Opijelo**, pravoslavni crkveni obred (crkvena služba) praćena pojanjem i čitanjem molitava nad mrtvacem pri sahrani. Opijelo obavljaju sveštenik i pojac.

U zakazano vrijeme dolazi *sveštenik*. Njega dočekuje domaćin i vodi ga u prostoriju gdje je pokojnik. Nakon što *sveštenik* uzme potrebne podatke o umrlome, kovčeg (sanduk) s pokojnikom iznosi se u dvorište, gdje se vrši opijelo. U mjestima gdje postoji kapela, svi dolaze u zakazano vrijeme na sahranu, i u određeno vrijeme se vrši opijelo. Najprije se podijele svijeće svima prisutnima, koje se upale i drže u toku opijela. Za vrijeme opijela rodbina stoji s desne strane kovčega, a kovčeg je okrenut tako da pokojnik gleda prema istoku. Dok traje opijelo vlada potpuna tišina i potpuna ozbiljnost. Krst stoji kraj glave pokojnika. Također, kraj glave se postavlja manji stolić na koji se stavlja žito (koljivo), skuhano kao za slavu. U žito se stavlja jedna svijeća. Pored žita potrebna je i jedna bočica u kojoj je pomiješano vino i ulje (uspomena na svetu tajnu jeleosvećenja), kojim se poslije opijela preliva pokojnik.

Na stolić se stavlja i jedna čaša s čistim vinom i kašičicom da *sveštenik* na kraju opijela prelije žito. Tu se još stavlja pogača i tacna s medom. Pogača simbolizira samog Hrista, koji je hljeb života, dok je med sladost raja i vječnog blaženog života.

Napomena
--------

Riječ ***opijelo*** ima i ekavski oblik ***opelo***, koji se koristi i među izrazitim ijekavcima (npr. u Baranji). Postoji i glagol ***opojati*** (nesvršeni oblik: *opojavati*) sa značenjem: održati opijelo, opjevati mrtvaca.

Vidi također
------------

* Smrt
* Panihida
* Parastos
* Zadušnice

Izvori
------

* Episkop Nikolaj - protođakon Ljubomir Ranković: *"Srpske slave i verski običaji"*, Valjevo, 1995. (str. 119/120)
* *Anić*, *ARJ*, *HER*, *Jurančič*, *Moskovljević*, *RMS*, *Skok*

***Opijelo*** na Wikimedijinoj ostavi
Srednjovjekovna Bosna 1373.
**Povelje bana Tvrtka Vlatku Vukoslaviću** su skupina od tri dokumenta skoro istog sadržaja koje su nakon smrti bana Stjepana II Kotromanića izdali zajedno Stjepanov brat knez Vladislav, njegova žena kneginja Jelena, ban Tvrtko i njegov brat knez Vuk. Izdavanju povelje bilo je prisutno dvanaest svjedoka, članova bosanskog sabora. Ovom poveljom je riješena molba Vlatka Vukoslavića, sina Vukoslava Hrvatinića. Vlatko se osjećao ugrožen od braće koju je ban Stjepan II, jer su bili u njegovoj službi, više privilegirao nego njega, pa traži da mu se potvrde povlastice koje je uživao još njegov otac Vukoslav, na osnovu povelje bana Stjepana II iz 1326. god. Vlatko nije služio na dvoru kod Stjepana i to je bio razlog zbog kojega su braća htjela osporiti njegov posjed.

Crtež Sarog grada Ključa iz 16. vijeka. Prikaz je objavljen u putopisu Benedikta Kuripešića koji je 1530. godine putovao kroz Bosnu kao član habsburškog poslanstva upućenog osmanskom sultanu Sulejmanu.
Vlatko nije bio zadovoljan ovom poveljom, jer nisu bile navedene tačne granice posjeda u djedovini Hrvatinića. Dijak Dražeslav je napisao novu povelju istog sadržaja, sa precizno definisanim posjedima. Vidi se da Vlatkova djedovina nije osobito velika, ima svega devet sela u Ključu, Zemuniku i Vrbanji, i prvenstveno tvrđavu Ključ. Vlatko je uspio također izmamiti od Tvrtka obećanje da niko neće primati njegove ljude, pa ni sam ban ako ga napuste.

Godine 1354. umro je knez Vladislav, Tvrtkov otac pa se Vlatko pribojao da mu neće vrijediti stare povelje. Državne poslove preuzela je kneginja Jelena. Otišla je u Ugarsku s mlađim sinom Vukom i po povratku sazvala sabor ili stanak u Milima, na kojem su predstavnici Donjih Kraja, Zagorja i Humske zemlje, a odsutni vlastela Usore, Soli, Trebotića i Uskoplja. Tom prilikom kneginja Jelena i ban Tvrtko izdali su i treću povelju Vlatku, sa prisutnom vlastelom iz navedenih oblasti. Ban Vuk je bio odsutan. 

Knezu Vlatku Vukoslaviću i njegovoj djeci zajamčen je svaki mir i lična sigurnost, dok god su živi. Imovina će im ostati u onom stanju i opsegu, u kojem su je imali u vrijeme smrti bana Stjepana II Kotromanića.

Izvori
------

1. ↑  „Nada Klaić: SREDNJOVJEKOVNA BOSNA". *EMINEX s p.o. Zagreb, 1964.*. Pristupljeno 9. 2. 2023.
2. ↑  „Stari grad Ključ". *Komisija za nacionalne spomenike*. Pristupljeno 13. 6. 2016.
3. ↑  „Ferdo Šišić: Rodoslovlje knezova Hrvatinića". *Matica Hrvatska, Zagreb, 1902.*. Pristupljeno 9. 2. 2023.
Alkmeon iz Krotona (prikaz iz 1832. godine).
**Alkmeon iz Krotona** (grč. Ἀλκμαίων, sredina 5. veka st. e.) bio je antički grčki filozof, teoretičar medicine i Pitagorin učenik.

Premda je većinom pisao o temama iz medicine, čini se da ipak nije bio lekar, nego prvenstveno teoretičar koji se bavio filozofijom nauke. Najznačajniji je zbog svojih istraživanja na polju ljudske anatomije, u okviru kojih je bio začetnik disekcije, a neki ga ispitivači smatraju prvim ko je identifikovao Eustahijevu trubu i optički nerv. Takođe je prvi ukazao na mozak kao centralni organ čula. Alkemon je prvi razmatrao unutrašnje uzroke bolesti i postavio tezu da zdravlje predstavlja stanje ravnoteže između suprotstavljnih temperamenata te da bolesti nastaju zbog problema u čovekovom okruženju, nepravilne ishrane i životnih navika. Alkmeon smatra da je bolest analogna monarhiji, jer u čovekovom telu remeti ravnotežu između suprotstavljenih elemenata koji ga čine. Ovu teoriju o suprotstavljenim elementima možda je pruzeo od pitagorejaca, ali nju nalazimo već kod Anaksimandra. 

Alkmeon je napisao jedno prozno delo, koje se tradicionalno naziva *O prirodi* (Περὶ φύσεως), u kome obrazlaže razlike između bogova i ljudi: samo oni prvi poseduju sigurno znanje, dok ljudi mogu samo nagađati i pretpostavljati. Za čoveka znanje je prelaz sa onoga što je vidljivo na ono što nije, a pošto taj prelaz ne mora uvek biti uspešan, čovek nema nikakvih garancija za uspeh. Za bogove, međutim, nema razlike između onoga što je vidljivo i što nije. Prema Alkmeonu, čovek se od životinja razlikuje po tome što ne poseduje samo osećaje, nego i razumevanje koje usklađuje, obrađuje i povezuje obaveštenja koja dobija čulima. 

Alkmeon se bavio i astrologijom i meteorologijom. U Krotonu je u Alkmeonovu čast bio podignut spomenik, u obliku jedra, na kome je bio predstavljen zajedno sa svojim učiteljem Pitagorom.

Vidi također
------------

* Antička filozofija
* Presokratska filozofija
* Pitagorejska škola

Vanjske veze
------------

* Alcmaeon of Croton entry in the Stanford Encyclopedia of Philosophy.
* Alcmaeon of Croton at *Science World Biography*

  

**Presokratska filozofija** > Sokratska filozofija > Helenističko-rimska filozofija

|  |
| --- |
| **Miletska škola** :
Tales ·
Anaksimandar ·
Anaksimen
**Pitagorejci** :
Pitagora ·
Alkmeon ·
Filolaj ·
Arhita ·
Timaj
**Efeška škola** :
Heraklit — 
**Elejska škola** :
Ksenofan iz Kolofona ·
Parmenid ·
Zenon iz Eleje ·
Melis sa Samosa
**Pluralistička škola** :
Anaksagora ·
Empedokle —
**Atomisti** :
Leukip ·
Demokrit
**Sofisti** :
Protagora ·
Prodik ·
Gorgija ·
Hipija ·
Kritija
Diogen iz Apolonije ·
Ferekid sa Sirosa |
**Arhelaj** (grč. Ἀρχέλαος) je bio antički grčki filozof iz 5. veka stare ere, koji je verovatno rođen u Atini, premda Diogen Laertije u *Životima znamenitih filozofa* (II, 16) kaže da mu je mesto rođenja bio Milet. Arhelaj je bio Anaksagorin učenik, a Ijon sa Hiosa (Diog. Laert. II, 23) kaže da je sam Arhelaj bio Sokratov učitelj. Neki ispitivači, međutim, smatraju da te tvrdnje predstavljaju samo nastojanje da se Sokrat poveže sa jonskom školom, dok drugi tu tvrdnju prihvataju kao istinitu. Postoji neslaganje i oko tvrdnje da je Arhelaj bio tak koji je formulisao određena etička učenja. U filozofskoj je misli u načelu sledio Anaksagoru, ali se u kosmološkim razmatranjima vratio ranijim jonskim filozofima.

Prema Arhelaju, prvobitan element (ἀρχή) je materijalan, identičan s vazduhom, ali pomešan Umom: time je nastojao izbeći Anaksagorin dualizam. Iz ovog vazduha, obdarenog "svešću", putem širenja i skupljanja nastali su toplo i hladno, odnosno voda i vatra, pasivan i aktivan princip. Zemlja i nebeska tela nastala su iz blata, koje je proizvod vatre i vode, a iz blata potiče i čovek, ali u svojim prvobitnim, nižim oblicima. Čovek se od životinja razlikuje time što je obdaren moralom i umetničkom sposobnošću.

Od Arhelaja nam nisu sačuvani nikakvi zapisi, čak ni u fragmentarnom obliku. Glavni izvori za proučavanje njegove filozofske misli tako ostaju Diogen Laertije, Simplikije, Plutarh i Hipolit.

Povezano
--------

* Antička filozofija
* Presokratovci
**Proces narodne reorganizacije** ( šp. *El Proceso de Reorganización Nacional* ) je naziv koji je dat paketu socijalnih i ekonomskih mjera i politika koje su se provodile tijekom vojne diktature u Argentini između 1976. i 1983. Dana 24. ožujka 1976. godine dolazi do državnog udara koji je smijenio demokratsku vladu Marije Estele Martínez de Perón i na njeno mjesto doveo vojnu huntu na čijem čelu su se nalazili zapovjednici tri roda vojske: Jorge Rafael Videla ( pješaštvo ), Emilio Edurardo Masera ( mornarica ) i Orlando Ramón Agosti ( avijacija ).

Pored užasne ekonomske krize i rata za Falklande , vojna diktatura je također rezultirala u desetinama tisuća otetih, mučenih, ubijenih, kao i nestalih ili izgnanih.

Točan broj nestalih još uvijek nije utvrđen: prema organizacijama za ljudska prava, taj broj se procjenjuje na 30.000; Nacionalna komisija za nestale osobe (šp. *Comisión Nacional sobre la desaparición de Personas - CONADEP* ) dokumentirala je 8.961 slučaj; do 2007. godine, Podsekretarijat za ljudska prava ima oko 15.000 registriranih žrtvi diktature. Među žrtvama se nalaze i djeca, čiji se broj procjenjuje između 250-500. Mnoga od te djece su bila usvojena pošto im se identitet izbrisao, s obzirom da su bila djeca nestalih. Postoji organizacija koja se zove Bake sa Svibanjskog trga ( šp. Abuelas de Plaza de Mayo ), koja se bavi traženjem i identificiranjem te djece. Do siječnja 2007. pronađeno je njih 85.
Između 1976. i 1983. godine funkcioniralo je oko 610 tajnih zatvora. Zatvorenici, nakon što su bili najzverskiji mučeni, ubijani su u tzv. letovima smrti ( šp. vuelos de la muerte ), pri kojima su bili drogirani i bacani iz vojnih zrakoplova u more. U svim slučajevima, umirali su od utapanja.

Godine 1984. Nacionalna komisija za nestale osobe ( šp. *Comisión Nacional sobre la desaparición de Personas - CONADEP* ) je istražila zločine protiv čovječnosti koji su bili počinjeni tijekom Procesa. Rezultat te istrage je čuveni izvješće pod imenom *Nikad više* ( šp. *Nunca Más* ).

Jorge Rafael Videla , Emilio Edurardo Masera i Orlando Ramon Agosti su bili izvedeni pred sud i osuđeni na doživotnu robiju zbog zločina počinjenih tijekom vojne diktature 1984. godine. Drugi odgovorni su također bili izvedeni pred sud i osuđeni kako u Argentini tako iu drugim zemljama. Procesi su trajali oko deset godina nakon događaja. Carlos Menem , argentinski predsjednik između 1989. i 1990 , je pomilovao sve osuđene za zločine tijekom ove vojne diktature.

Dana 25. travnja 2007. argentinski vrhovni sud je opozvao ovo pomilovanje, proglasio ga protivustavnim, i ponovno stavio na snagu presude protiv čovječnosti iz 1984. godine.
Jorge Videla je 13. listopada 2008. godine prebačen iz kućnog pritvora u zatvor na izdržavanje doživotne kazne.
Nakon pet godina, 5. srpnja 2012. godine, argentinski sud osudio ga je na 50 godina zatvora zbog naredbe o otimanju i odvajanju 500 beba od porodica ljevičarskih političkih disidenata koji su bili nezakonito uhićeni i zatvarani tijekom njegove vladavine u Procesu narodne reorganizacije.

Povezano
--------

* Prljavi rat
| Izraelska plemena |
| --- |
| **Plemena*** Ruben
* Simeon
* Levi
* Juda
* Dan
* Naftali
* Gad
* Ašer
* Jisakar
* Zebulun
* Josip
	+ Manaše
	+ Efrajim
* Benjamin
 |
| **Srodne teme*** Djeca Izraela
* Deset izgubljenih plemena
 |
| p • r • u |

**Ašer** (heb. **אשר**; Engl.Asher).- Jedno od židovskih plemena čiji se teritorij prostirao od Dora (Tanturah) do Sidona na sjeveru, uključujući i predjele sjeverno od brda Karmel. Zemlja što je pripadala plemenu Ašer bila je poznata po svojoj plodnosti, pašnjacima, voćnjacima i napose maslinicima i proizvodnji maslinovog ulja. Trgovina robom iz ovih krajeva gravitirala je feničkom tržištu. Plodnost tla i trgovina mogla je dovesti do samog odvajanja do ostatka Izraela. Ašeri se nisu pridružili Baraku i Debori u oslobađanju Izraela od pritiska Kanaanaca i njihovog kralja Jabina (Suci 5,17). Ipak sudjeluju u istjerivanju Midjanaca i Amalečana iz doline Jizreela. Biblija nas uči da je Ašer, brat Gadov, i drugi Jakovljev sin što ga je imao sa Zilpom. Na blagoslovu što ga je Jakov dao dvanaestorici svojih sinova, Ašera je blagoslovio obiljem u hrani i poslasticama dostojnima kraljeva. S ocem i obitelji on odlazi iz Padam Arama u Kanaan, i kasnije u Egipat. Prema Knjizi Brojeva pleme je brojalo između 41.500 do 53.400 odraslih muških glava, što je u svakom slučaju pretjeran broj. Ašeri su po Zilpi najsrodniji plemenu Gad.

*Vidi također: 12 izraelskih plemena.*

Ašer i veze s drugim narodima
-----------------------------

Veze Ašera s Izraelom bile su slabe, a upitno je i njegovo izraelsko porijeklo, dok su moguće veze s Kanaancima. Gad i Ašer braća su po majci, a „gad" je bio i pridjev koji se nadodavao božanstvima, te je označavao sreću. To bi moglo podsjetiti na asirskog boga Ašura, čije ime znači „bogat", „prosperitetan", a što je i značenje samog imena plemena Ašer. Ipak ta je teza teško prihvatljiva, već i zbog samog suglasničkog oblika imena, kod je suglasnički oblik imena plemena Ašer "*ašr*", suglasnički oblik imena boga i naroda Ašur je "*aššr*". Semiti će lako promijeniti samoglasnike, no suglasnici su fiksni i ne mijenjaju se lako. Usto, u doba kad već imamo Deborinu pjesmu iz Starog zavjeta, a to je u 7. st. pne. (prethodila joj je zasigurno duga usmena predaja), Asirci se tek počinju približavati sjeveru Izraela, a njihove pretke od izraelskih plemena dijeli prostrano područje Arama i Fenicije.

Vjerojatnije je da je riječ o muškom obliku imena kanaanske božice Ašere, koja je još dugo nakon zauzimanja područja na kojem su živjeli Kanaanci bila štovana među Izraelcima.

Danas se općenito pretpostavlja da galilejska plemena nisu sudjelovala u događajima vezanima uz ostatak Izraela, sve dok kralj David nije osvojio Galileju. Bila su semitskoga porijekla, vjerojatno bliska ostalim izraelskim plemenima, ali zasigurno nisu iskusila odlazak u Egipat i povratak odande kroz pustinju, te osvajanje kanaanske zemlje. Oni su već bili ovdje.

Vidi također
------------

* 12 izraelskih plemena
* Pretpovijest Izraela i Palestine
* Povijest Izraela i Palestine
* Kraljevstvo Izrael

Vanjske veze
------------

* Biblical Name Vault Arhivirano 2006-05-09 na Wayback Machine-u
**Prodik sa Keosa** (grč. Πρόδικος, oko 465–415. god. st. e.) bio je antički grčki filozof, koji je pripadao prvoj generaciji sofista, odnosno tzv. starijim sofistima.

Prodik je došao u Atinu kao deo izaslanstva sa ostrva Keosa koje se nalazi u Egejskom moru. Za stanovnike toga ostrva govorilo se da su skloni tmurnom raspoloženju, a takve sklonosti pripisivale su se i Prodiku, s obzirom na to da mu se u pseudoplatonovskom dijalogu *Aksioh* pripisuje mišljenje da je smrt poželjna kako bi se ljudi oslobodili svih zala života. Prema Prodiku, strah od smrti je besmislen, jer smrt se ne dotiče živih, jer dok god je neko živ, njega smrt ne dotiče, ali se ne dotiče ni mrtvih, zbog toga što su mrtvi i više ništa ne osećaju (366c sq). Međutim, autentičnost ovih navoda još uvek je predmet sporenja.

Prodik je možda značajniji po svojoj teoriji o nastanku religije. Smarao je da su ljudi u početku kao božanstva poštovali Sunce, Mesec, reke, jezera itd. drugim rečima, ono što im je bilo korisno i što im je donosilo hranu. Kao primer Prodik navodi kult Nila u Egiptu. Nakon ovog prvobitnog oblika obožavanja, usledio je drugi u kome su pronalazači raznih veština – poljoprivrede, vinogradarstva, obrade metala itd. – stekli božansko poštovanje: Demetra, Dionis, Hefest i drugi. Stoga je Prodik smatrao da je molitva izlišna, zbog čega je – kako se čini – imao i problema s atinskim vlastima (fr. 5).

Slično Protagori, Prodik se posebno bavio lingvističkim proučavanjima. U nekoliko Platonovih dijaloga spominju se Prodikove lingvističke teorije i važnost koju je pridavao ispravnom imenovanju predmeta.

Povezano
--------

* Antička filozofija
* Presokratovci
* Gorgija

  

**Presokratska filozofija** > Sokratska filozofija > Helenističko-rimska filozofija

|  |
| --- |
| **Miletska škola** :
Tales ·
Anaksimandar ·
Anaksimen
**Pitagorejci** :
Pitagora ·
Alkmeon ·
Filolaj ·
Arhita ·
Timaj
**Efeška škola** :
Heraklit — 
**Elejska škola** :
Ksenofan iz Kolofona ·
Parmenid ·
Zenon iz Eleje ·
Melis sa Samosa
**Pluralistička škola** :
Anaksagora ·
Empedokle —
**Atomisti** :
Leukip ·
Demokrit
**Sofisti** :
Protagora ·
Prodik ·
Gorgija ·
Hipija ·
Kritija
Diogen iz Apolonije ·
Ferekid sa Sirosa |


***Prodik*** na Wikimedijinoj ostavi