|  |
| --- |
| Serija članaka na temu:
**Zoologija**

 |
| **Grane zoologije** |
| Antrozoologija • Apiologija
Araknologija • Cetologija
Konkologija • Entomologija
Etologija • Herpetologija
Ihtiologija • Kriptozoologija
Malakologija • Mamalogija
Mirmekologija • Neuroetologija
Ornitologija • Planktologija
Paleozoologija • Primatologija |
| **Poznati zoolozi** |
| Georges Cuvier • Charles Darwin
William Kirby • Carolus Linnaeus
Konrad Lorenz • Thomas Say
Alfred Russel Wallace • više... |
| **Historija** |
| Prije Darwina
Poslije Darwina |

**Etologija** (grč. ήθος: ethos – navika, običaj, narav, karakter + λογος: logos – nauka, znanje, znanost, učenje) je biologija ponašanja, tj. grana biologije koja proučava ponašanje životinja i ljudi.
Fokus etologije je ponašanje u prirodnim uvjetima, dok je biheviorizam usmjeren na proučavanje prirode, modela i specifičnih odgovora ponašanja u laboratorijski podešenim okolnostima.

Temeljni metodi etologije uvažavaju neophodnost analitički odgovori na nekoliko osnovnih pitanja, kao što su:

1. koji (unutrašnji i vanjski) faktori uzrokuju odgovarajući odgovor u ponašanju,
2. šta i kako upravlja ponašanjem i
3. kakva je priroda interakcije ponašanja i životne sredine.

Etologija ima veoma širok raspon istraživanja, od odnosa prema sopstvenom tijelu i egzistenciji, preko međuindividualnih i međugrupnih odnosa posmatrane vrste organizama – do proučavanja interspecijskih oblika ponašanja. Nastoji objasniti i dinamiku pojedinih načina (modela) ponašanja. Snažno je povezane sa interaktivnim područjima neuroanatomije, ekologije, evolucijom i njima srodnih znanosti. Etolozi su zainteresirani i za moguće oblike interindividualne, intergrupne suradnje (ne)srodnika i interspesijeke kooperacije, agresije, teritorijalnosti, zavičajnosti ("*home range*"), altruizma i ostalih oblika interakcije organizama, kao što su: simbioza, parazitizam i mutualizam.

U početnim fazama razvoja, biologija ponašanja je prihvatana kao granično područje sa psihologijom. Tako i mnoge suvremene oblasti etologije počivaju na osnovnim spoznajama klasične zoopsihologije. U prošlosti su mnogi prirodnjaci proučavali moguće aspekte ponašanja životinja i ljudi. Moderna era etologije počinje tokom 1930-tih, najprije u istraživanjima Holandeza Nikolaasa Tinbergen i austrijskih biologa Konrad Lorenza i Karl avon Frischa, skupnih dobitnika Nobelove nagrade za fiziologiju i medicinu (1973.). Lorenzov suradnik Tibingen apelira da etologija obavezno treba uključivati četiri objašnjenja u svakoj instanci ponašanja:

1. *Funkcija* – Kako ponašanje utiče na izglede za opstanak i reprodukciju i zašto se, u određenim situacijama, reagira na isti, a ne na neki drugi način?
2. *Kauzalnost* – Šta stimulira određeni odgovor i kako se on modificira recentnim učenjem?
3. *Razvoj* – Kako se ponašanje mijenja sa starenjem i da li je rano iskustvo neophodno za ispoljavanje određenog modela ponašanja?
4. *Evolucijska historija* – Kako se određeno ponašanje može komparirati sa sličnim u srodnim vrstama i kako se razvija tokom procesa filogeneze?

Ostvarena objašnjenja na ovim nivoima su komplementarna i interaktivna – svaka njegova instanca odgovara objašnjenju na svakom od četiri pomenuta nivoa.

Na početku 21. stoljeća posebna pažnja je usmjerena na animalnu i ljudsku kommunikacije i emocije, animalne „kulture", učenje i seksualnu kondukciju. Razvijaju se i nova polja etologije, kao što je, npr. neuroetologija, a izvjesno je i otvranje istraživanja o ponašanju neanimalnih organizama, kao što je, biljni svijet, na primjer.

Povezano
--------

* Ekologija
* Genetika
* Psihologija
* Fiziologija
* Evolucija