recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Krivo srastanje** šesti je album rock skupine Azra, snimljen tokom listopada i studenog 1983. godine u studiju *Cream* u Frankfurtu, te *Ante Sonic Studio* u Arnhemu, a objavljen 1984. godine u izdanju Jugotona.

Povijest
--------

### Prije snimanja

Krajem 1983. godine bubnjar Boris Leiner vraća se u Azru s odsluženja vojnog roka. Basist Mišo Hrnjak nakon povratka iz vojske prestaje se baviti glazbom, čime ujedno prestaje postojati najpoznatija postava Azre.

### Zvuk

Zvuk albuma raznovrsniji je nego na prethodnom Kad fazani lete. Prevladavajućem hard rock zvuku dodani su motivi funka i soula. Album donosi i prvu obradu narodne baštine u *Klinček stoji pod oblokom*, pjesmi koja će postati najveći radijski hit Azre. U *3N* Štulić je preuzeo ritmičku strukturu pjesme *Know Your Rights' grupe The Clash.*

### Teme

Depresivna situacija u državi i osobni problemi autora odredili su ton albuma. Teme se kreću od pobune protiv konformizma, nemoći pojedinca u autokratskom sistemu i turobne društvene zbilje do preispitivanja autorovog unutrašnjeg svijeta i ispisivanja nizova nadrealnih slika. Štulić nije prihvaćao prigovore o nerazumljivosti stihova na albumu. U intervjuu beogradskom magazinu *Nin* kaže *"Što nerazumljivije, to pametnije. Taj princip ne važi, radi se o predrasudi. Nema tu šifara. Kad se bolje udubiš vidiš da se radi o jednom pučkom tipu pjesme*"..

### Naslovnica

Naslovnicu albuma izradio je dizajnerski studio *Greiner & Kropilak*, a prikazana je crno-bijela ilustracija radnika na izlasku iz tvornice. U donjem lijevom kutu nalazi se manja fotografija Branimira Štulića, okružena nazivom albuma i imenom grupe.

### Popis pjesama

1. 3N (3:58)
2. Mon ami
3. Pukovnik i pokojnik (3:39)
4. No comment (2:57)
5. Krivo srastanje
6. Jane
7. Klinček stoji pod oblokom (4:24)
8. MSP (4:40)
9. Duboko u tebi (4:44)
10. Nešto između (1:06)
11. Flash

Izvori
------

1. ↑  Hrvoje Horvat – Johnny B.Štulić-Fantom slobode, Profil 2005.

| * p
* r
* u
Azra |
| --- |
|  Branimir "Johnny" Štulić • Boris Leiner • Mišo Hrnjak • Jurica Pađen • Stephen Kipp  |
| Studijski albumi | *Azra • Sunčana strana ulice • Ravno do dna • Filigranski pločnici • Kad fazani lete • Krivo srastanje • It Ain't Like In The Movies At All • Između krajnosti* |
| Koncertni albumi | *Zadovoljština* |
| Kompilacije | *Singl Ploče 1979-1982* • *Kao i jučer - Single Ploče 1983-1986* |
| Singlovi | "Balkan" • "A šta da radim" • "Lijepe žene prolaze kroz grad" • "Poziv na ples" • "Đoni, budi dobar" • "Teško vrijeme" • "E, pa što" • "Sloboda" • "Gluperde lutaju daleko" • "Nemir i strast" • "Doviđenja na Vlaškom drumu" |
| Albumi Branimira Štulića | *Balkanska Rapsodija • Balegari ne vjeruju sreći • Sevdah za Paulu Horvat • Anali • Blase* |
***Krv na Vučjoj planini***, također poznat i kao ***Krvoproliće na Lanshanu*** ili ***Krvoproliće na Vučjoj planini*** je kineski crno-bijeli film snimljen 1936. godine u režiji Fei Mua. Radnja je smještena u zabačeno planinsko selo koje postaje metom krvoločnih vukova, a čiji su žitelji podijeljeni po tome kako im se i da li im se uopće suprotstaviti. Film je nastao u produkciji Lianhua Film Company, šangajskog filmskog studija koji je u međuratnom periodu stekao reputaciju po socijalnom i ljevičarskom političkom angažmanu svojih ostvarenja. Radnja filma je predstavlja alegoriju na tada aktualna zbivanja, prvenstveno sukob tadašnje Kine sa Japanom koji je prethodnih bio okupirao Mandžuriju i druge kineske teritorije, odnosno podjele u samoj Kini vezane uz sukob nacionalista sa komunistima. Autori filma su sugerirali da se različite kineske frakcije trebaju ujediniti u zajednički front protiv Japanaca, a što se i dogodilo pred otvoreni rat koji je izbio sljedeće godine. Današnjim historičarima je, pak, najzanimljiviji po tome što se u njemu zajedno pojavljuju Li Li i Lan Ping, dvije najpopopularnije kineske glumice međuratnog perioda, a od kojih je potonja kasnije pod imenom Jian Qing postala supruga Mao Zedonga te jedna od najuticajnijih ali i najomraženijih ličnosti komunističkog režima.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Blood on Wolf Mountain* na sajtu IMDb
* *Blood on Wolf Mountain* Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u at the Chinese Movie Database
Spomenik pjesmi "Kōjō no Tsuki" kod Zamka Aoba
**"Kōjō no Tsuki"** (荒城の月, *dosl. "Mjesec iznad srušenog zamka"*?) je pjesma koju je napisao japanski kompozitor Rentarō Taki. Inspiraciju mu je dao zamak Oka sagrađen 1185. godine. Tekst je kasnije napisao Bansui Doi, inspiriran prizorom ruševina zamka Aoba i zamka Aizuwakamatsu. Ploča koju je 1925. snimio japanski tenor Yoshie Fujiwara je pjesmu popularizirala širom svijeta, tako da danas postoje brojne obrade.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Lyrics, translation and background information Arhivirano 2011-09-27 na Wayback Machine-u
* YouTube, Rentaro Taki, Kojo no Tsuki, "The Moon over the Ruined Castle" – *Kojo no Tsuki*, YouTube
* YouTube, Rentaro Taki, Kojo no Tsuki(with lyrics) – *Kojo no Tsuki(with lyrics)*, YouTube
* YouTube, 寺内タケシ＆ブルージーンズ – 荒城の月 – *Takeshi Terauchi & Blue Jeans – Kojo no Tsuki*, YouTube

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 182499009
* LCCN: no2002033016

 |
***Sentimentalni odgoj*** (fra. ***L'Éducation sentimentale***) je roman Gustavea Flauberta o korozivnom učinku vremena na mladenačke iluzije. Vrijeme prolazi, a situacije ostaju gotovo iste. "Ovaj roman putovanja, šetnje i kretanja ostavlja dojam stajanja na mjestu." Labirint grada odvodi Frederica uvijek na ista mjesta, a putovanja su uvijek vraćanja i ne rješavaju ništa, samo odgađaju. Stvarnost je prikazana sa stajališta Frederica, a svi su drugi likovi viđeni kroz njega, jednako kao i pejzaži i dekori koji se na čudan način osamostaljuju, postaju lice u romanu i jedan od njegovih lajtmotiva. Krajobrazi se smjenjuju u vožnji ili šetnji, dekori se pretapaju jedan u drugi za vrijeme Fredericovih beskonačnih lutanja, svijet oko njega putuje, dok je on nepomično središte dalekih vidika i osoba koje kruže njegovim obzorom. U svom fenomenološkom odrazu stvarnosti to je "prvi veliki roman lutanja", roman antonionijevskog pogleda svijesti na povorku priviđenja u fatamorgani stvarnosti. "San se kod Emme suprotstavljao zbilji; ovdje stvarnost sama počinje naličiti na san", a Fredericove kretnje i postupci imaju u sebi nešto mjesečarsko. Pogled kod njega zamjenjuje akciju, a jedna opsesivna želja otupljuje opažaj. Frederic klizi po površini života, uvijek odsutan od sebe sama, pogleda uprtog u nejasni horizont vlastitog postojanja u kojem se ono bitno nikada ne događa. Budući da se ne treba boriti za svoje mjesto pod suncem u velegradskoj džungli poput Sorela ili Rastignaca, ovaj preteča "čovjeka bez svojstva" prolazi životom ravnodušan na značenje njegovih privida nad koje će se kasnije nadnositi Marcel Proust. Flaubertova je izvornost u tome što je napisao prvi veliki roman o fakticitetu svijeta i razdvojenosti svijesti u zrakopraznom prostoru sna.

***L'Éducation sentimentale*** na Wikimedijinoj ostavi
Ovo je članak o francuskom dugometražnom filmu.  Za američki istoimeni kratki film, vidi The Fall of the House of Usher (film, 1928).  

***La Chute de la maison Usher*** (sh. *Pad kuće Usher*) je francuski crno-bijeli nijemi horor-film snimljen 1928. u režiji Jeana Epsteina. Scenario, koji je uz Epsteina napisao i znameniti španski sineast Luis Buñuel, se temelji na istoimenoj priči američkog književnika Edgara Allana Poea. Radnja je smještena u izoliranu kuću čiji je vlasnik slikar opsjednut time da je svoju suprugu sahranio živu. *La Chute de la maison Usher* je kasnije od kritičara hvaljen kao jedan od najboljih filmova svog vremena. Roger Ebert ga je stavio na svoj popis "Velikih filmova".

Bruno Kragić za Filmski leksikon navodi sljedeće o filmu:

"Umnogome osobni redateljev kompendij stremljenja filmskog impresionizma, djelo je koje pojedini povjesničari filma označuju poetskim filmom strave (tajnik Francuske kinoteke H. Langlois nazvao ga je filmskim ekvivalentom Debussyjeve glazbe). Iznimno sugestivan elegičan ton spoj je rezultata lokacijskoga snimanja (film je sniman u jesen, u francuskoj provinciji) sa stilskim i tehničkim eksperimentima: naglaskom na efektnim scenografskim detaljima (npr. voštanice u praznim i prostranim sobama dvorca), polaganim vožnjama i panoramama, dvostrukim ekspozicijama, raznovrsnim osvjetljenjem te ubrzanim i, osobito, usporenim snimkama (lišća na vjetru, otkucavanja sata, knjiga koje padaju s police, titranja zavjesa). Tematski, film problematizira ulogu žudnje u umjetničkom stvaranju i težnju umjetničke vizije da nadvlada prirodu (zbog čega, kao i u Poeovu predlošku, slikareva nastojanja rezultiraju smrću modela). Ta se težnja pokazuje neostvarivom (potres i oluja ruše kuću), tako da pojedini povjesničari filma (R. Abel) drže da je ovim djelom Epstein do paradoksa doveo stav o umjetničkom djelu kao čisto intelektualnom produkt."
Roderick Usher

Izvori
------

1. ↑  Ebert, Roger (3.5. 2003). „The Fall of the House of Usher (1928)". rogerebert.com.
2. ↑  Bruno Kragić. „Pad kuće Usher". Filmski leksikon.

Vanjske veze
------------

* *The Fall of the House of Usher* na sajtu IMDb
* *The Fall of the House of Usher* na AllMovie-u ()
Plakat za kazališnu predstavu iz 1896. godine u kojoj je naslovni lik tumačila Sarah Bernhardt; autor: Alphonse Mucha.
***Dama sa kamelijama*** (francuski: ) je roman francuskog književnika Alexandrea Dumasa sina originalno objavljen 1848. godine, ali poznatiji po svojoj kazališnoj adaptaciji premijerno izvedenoj u Parizu 1852. godine. Naslovna protagonistica je Marguerite Gautier, popularna pariška kurtizana koja je oboljela od tuberkuloze i koja nošenjem bijelih ili crvenih kamelija signalizira da li je zbog napada bolesti nedostupna ili ne. Radnja romana je prikazana kroz naraciju Armanda Duvala, mladog provincijalca koji je zaljubljen u nju i želi se za nju oženiti, ali ga u tome spriječi porodica zabrinuta za svoj ugled. Roman je bio inspiriran Dumasovim iskustvima sa kurtizanom Marie Duplessis, ali ga je Dumas, prema vlastitom svjedočenju, napisao uglavnom motiviran željom da riješi svoje financijske probleme. Usprkos toga, doživio je ogroman uspjeh i mladog Dumasa učinio književnom zvijezdom. Osim kazališne, doživio je i brojne druge adaptacije, među kojima se najviše ističe znamenita Verdijeva opera *La Traviata*.

Vanjske veze
------------

* Full texts at Project Gutenberg in the original French and in an English translation
* 1953 *Best Plays* radio adaptation of play at Internet Archive

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 177130847
* LCCN: n2001021459
* GND: 4394240-4
* SUDOC: 034020977
* BNF: cb12481891c (podaci)
* NLA: 35852832
* BNE: XX1954905

 |
Max Planck Digital Library (MPDL) (srbskohrvatski: digitalna biblioteka Max Planck) je centralna ustanova društva Max Planck-a (nemački: Max Planck Gesellschaft, abreviacija: MPG). MPDL podržava naučnike sa svih Max Planck instituta sa širokim portfeljem različitih usluga orijentisanim ka naučnom istraživanju. 

Usluge se kreću u rasponu od upravljanja podacima o istraživanjima, različitih usluga objavljivanja (naučnih radova) do opšteg pružanja naučnih informacija. Osnovna svrha MPDL-a je da istraživačima omogući optimalan pristup naučnim informacijama, obezbedi infrastrukturu za upravljanje naučnim informacijama i podrži MPG u politici Open Access-a.

MDPL i njene prethodne organizacije su među najvećim primaocima naučnih informacija u Evropi. Pritom MPDL omogućuje pristup velikom broju e-knjiga, naučnim časopisima, uslugama objavljivanja Open Access-a i specijalnim bazama podataka te zajedno sa bibliotekama svih Max Planck instituta obezbeđuje ponudu naučnih informacija i mogućnosti objavljivanja.

MPDL je također inicijator prvog globalnog blockchaina za nauku *bloxberg*.

Linkovi
-------

Max Planck Digital Library

OA2020

bloxberg

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
4. ↑
**Sebastiano Caboto** (Venecija ili Bristol oko 1480. - London, 1579.) bio je pomorac, istraživač i kartograf koji je bio u službi engleskog i španjolskog dvora.

Zbog tog ga u Engleskoj zovu **Sebastian Cabot**, a u Španjolskoj *Sebastián Caboto* ili *Sebastián Gaboto*.

Biografija
----------

O njegovom djetinjstvu se malo toga zna, čak se nezna pouzdano kad je i gdje je rođen u Veneciji ili Bristolu? 
Zna se da je bio sin Giovannia Cabota, pa se pretpostavlja da je pratio svog oca na njegovoj prvoj plovidbi za Sjevernu Ameriku 1497. koja je završila otkrićem Labradora, za kog se u to vrijeme mislilo da je dio Kine.

Prvu važnu samostalnu ekspediciju po Atlantiku Sebastiano je izvršio 1508.-09. tragajući (bezuspješno) za 
Sjeverozapadnim prolazom.

Pouzdano se zna da je bio navigator u floti engleskog kralja Henryja VIII koja je 1512. poslana u pomoć aragonskom kralju Fernandu II u borbi protiv flote Kraljevine Francuske.

Nakon tog se 1514. preselio u Španjolsku u kojoj je od 1518. na kastiljskom dvoru bio instruktor navigatora.

Na svoje najvažnije putovanje krenuo je 1526. sa četiri broda prema Molučkim otocima, ali je zatim promijenio kurs i krenuo prema Río de la Plati, možda zbog gubitka kapetanskog broda, ali vjerojatnije zbog glasina o velikom bogatstvu zemlje srebra. 
Oplovio je jugoistočnu obalu Brazila, uplovio u La Platu sve do ušća rijeke Paragvaj, ali se zbog ratobornih Indijanaca morao povući 1528.
To je pokušao i sljedeće godine, ali ga je otpor Indijanaca primorao da se 1530. vrati u Španjolsku.

Zbog neuspjeha ekspedicije, protjeran je u Afriku, dvije godine kasnije je pomilovan, i vraćen na svoje staro mjesto instruktora navigatora. 
U to vrijeme izdao je kartu svijeta, jedan primjerak njegove karte iz 1544. čuva se pariškoj Bibliothèque nationale de France.

Kad mu je engleski kralj Edward VI ponudio sličan posao - 1548. se preselio u Englesku. 
U Engleskoj je organizirao neuspješne ekspedicije u potrazi za Sjeverozapadnim prolazom iz Evrope za Orijent, ali je pomogao trgovcima da preko Barentsova mora dođu do Rusije i prošire poslovanje.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „*Cabòto, Sebastiano*" (talijanski). Treccani, Enciclopedia Italiana. Pristupljeno 02.02.2024.
2. 1 2 3 4 5 6   „*Sebastian Cabot, British navigator*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 02.02.2024.

Vanjske veze
------------

***Sebastiano Caboto*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Sebastian Cabot, British navigator* (na portalu Encyclopædia Britannica) ()
**Puče** - **Puzzole** (tal.) je gradić nad dolinom Dragonje u sjeverozapadnoj Istri, u sastavu je Općine Kopar.

Geografija
----------

Puče, motiv iz zaselka Pribci
Mjesto je smješteno na 280 m nadmorske visine na vrhu izbočenog brda paralelnog sa Koštabonom (Costabona), prema jugu, iznad doline rijeke Dragonje (Dragogna). Po Puče spadaju i zaseoci Križišče, Pribci i Planjave. 

*Planjave (Plagnave)* se sastoji od grupe starih seoskih kuća i nalaze se niže, na pola puta imeđu Puča i doline Dragonje.

Porijeklo imena
---------------

Puzzo - Iskopani izvor po kome je Puče vjerojatno nazvano
Ime Planjave vjerojatno ne dolazi od slov. riječi 'planu' što znači nizina koja ovdje ne postoji.

Ime Puče najvjerojatnije dolazi od "puteus" kao što smatra Naldini: "ovdje nije lako pronači vodu osim kopanjem rupa (bunara)"; talijanski naziv "puzzole" znači 'tvorovi', ali je porijeklo vjerojatnije od riječi pozzo (tal. rupa, jama), a istriotski je puzzo ili puozzo, a puzzole je deminutiv množine..

Povijest
--------

Puče i Planjave, feudi porodice Verzi, bili su pod parohijom Koštabone, a sada je naselje Šmarja (Monte di Capodeistria). Kako nemamo sekularnih podataka, možemo jedino zaključiti da mjesta koja su bila pod jednim parohijom su imala zajednička obilježja.

Puče - ploča na glagoljici na zidu crkve

Znamenitosti
------------

Gradić, pored toga što ima karakeristične kamene kuće, pruža vedar pogled na stare 'hiže' u bojama koje su se koristile od starine: žuta, zelena, crvena, ljubičasta i svjetloplava, su harmonično raspoređene, poput stolnjaka. Takav ugodan efekt postignut je zahvaljujući prirodnim bojama dodanim vapnu. 

U Pučama crkva posvećena sv. Mariji od Carmine ima na pročelju zvonik, djelomično je ožbukana, vjerojatno je iz XVI. st. Na portalu crkve na latinskom natpisu piše da je crkva restaurirana 1715, pod upraviteljem Giacomom Bonazzom i parohom Filippom Sergasom. Ploča s glagoljskim natpisom u zidu crkve je vjerojatno spolij.

Izvori
------

1. ↑  P. NALDINI, Corografia della Città Diocesi di Giustinopoli ecc, Venezia, 1700

Alberi, Dario, Istria, storia, arte, cultura, Lint editoriale, Trieste
**Radikalno udruženje za Sjedinjene Evropske Države** (akronim: *RUSED*) bila je politička partija osnovana nakon gotovo jednogodišnjeg ilegalnog djelovanja na tzv. *alternativnoj političkoj sceni* 20. januara 1989. u Zagrebu na osnivačkoj skuštini Klubu književnika.

Glavni i gotovo jedini politički cilj te partije bio je ulazak u tadašnju Evropsku zajednicu (današnju Europsku Uniju), odnosno transformacija društva u skladu s tim ciljem i senzibiliziranje građana za taj cilj.

Historija
---------

RUSED je osnovan od domaćih članova Transacionalne radikalne partije Marca Pannele iz Italije. 
Najuže rukovodsvo RUSEDA bili su; *Vito Česmadžiski*, sekretar, *Željko Roško* zamjenik sekretara i *Zoran Juričin*, blagajnik.

RUSED je sudjelovao na Prvim višepartijskim izborima u Hrvatskoj 1990 u sklopu koalicije nazvane *Europska zelena lista*, zajedno sa; *Autonomnim demokratskim savezom Hrvatske* (Darinka Kosora), *Zelenom akcijom Zagreb* (Vladimira Laya), *Zelenom strankom Rijeka* (Darka Holjevića) i *Ženskom listom Medvešćak*.

Na izborima kandidati partije i nisu tako loše prošli, od prosječnih 3,2 % do 38 %, ali im obzirom na tadašnji izborni zakon to nije bilo dovoljno za ulazak u Sabor.

Ubrzo nakon izbora, već potkraj godine stranka se raspala. Dio članova nastavio je djelovati u zagrebačkom ogranku Transacionalne radikalne partije.

Izvori
------

1. ↑  „*Elezioni in Jugoslavia-Croazia*" (talijanski). Notizie Radicali. Pristupljeno 15.04.2021.
2. ↑  Đurić; Španović; Munjin, Dragan; Srđan, Bojan (1990). *Stranke u Hrvatskoj*. Radničke novine, Zagreb. ISBN 86-7057-097-1.
3. ↑  „*Croazia: Risultati elettorali*" (talijanski). Notizie Radicali. Pristupljeno 15.04.2021.
**Radoslav Lale Milenković** (Prokuplje, 8. februar 1926 — Beograd, 23. mart 2014) bio je jugoslovenski i srpski slikar.

Rođen je 8. februara 1926. u Prokuplju. Osnovnu školu i Realnu gimnaziju završio je u istoimenom rodnom gradu. Akademiju likovnih umetnosti sa specijalkom završava 1954. godine u Beogradu. Iste godine postaje član Udruženja likovnih umetnika Srbije (*ULUS*) sa prvim izlaganjem. Od tada se posvećuje isključivo slikarskom radu sve do svoje smrti.

Teme
----

Od svojih slikarskih početaka ranih pedesetih pa do zrelog doba, Lale Milenković posvećeno obrađuje nekoliko tema: portret, mrtvu prirodu, pejzaž, gradske motive. „Ako čovek nosi nešto stvaralačko, može, zavisno od snage talenta i ličnosti, da i temi koja je bezbroj puta obrađivana (*portret, mrtva priroda, pejzaž*), da novo viđenje. Neko novo obeležje koje će njegovo delo učiniti likovno zrelim i svežim".

Formiran pod uticajem beogradske slikarske škole te, delimično, njenog intimističkog ogranka, kao diplomac i specijalizant Nedeljka Gvozdenovića, Milenković rano pronalazi teme kojima će posvetiti svoj likovni rad, dok do izraza dolazi postupno i bez previše variranja, pa se na njegovo višedecenijsko slikarstvo može primeniti figura o postupnom i sigurnom „napredovanju stila".

Stil
----

U uvodnoj belešci za samostalnu izložbu priređenu u Galeriji ULUS-a u Knez Mihailovoj od 8. do 21. septembra 1993, Milenković kaže: „Želim da prikažem javnosti svoje slikarske radove nastale poslednjih godina, u kojima dosledno razvijam svoj stav i opredeljenje u figurativnom slikarstvu kojem pripadam i generacijski. Likovnu umetnost-slikarstvo shvatam kao potrebu i prirodnu težnju da slikarskim sredstvima izrazim svoje viđenje sveta, na meni svojstven način. U današnjem vremenu kada je pojam vrednosti skoro obesmišljen, prava je hrabrost baviti se figurativnim slikarstvom i u tome istrajati. Zato sam okrenut slici koja će nešto predstavljati, slici koja će gledaocu preneti neka moja viđenja ovog sveta i razmišljanja o njemu, moja oduševljenja i drame. Nastavljam tradiciju naših vrsnih slikara unoseći svoj skromni udeo u tome. Zbog toga mislim da ne bi trebalo zapostavljati napore i rezultate u bavljenju večitom likovnom umetnošću u kojoj čovek i priroda zauzimaju nezamenljivo mesto i ulogu. Uveren sam da se i danas mogu slikati obične stvari i večite slikarske teme sa nekim ličnim doprinosom. Naslikati portret likovno zrelo nije ništa manje vredno od dela novih tendencija. Moji su napori upravo u tom pravcu".

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Biografija***  |
|  | ***Portal Umetnost***  |
|

***Radoslav Lale Milenković*** na Wikimedijinoj ostavi
| Talamanca |
| --- |
| Dio |
|  |
| Dužina masiva: | 215 km |
| Širina masiva: | 66 km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | Cerro Chirripó (3,819 m) |
| Zaštićene oblasti: | Talamanca na mapi KostarikeTalamancaTalamancaPozicija masiva u Kostariki |
| Država: |  Kostarika Panama |

**Talamanca** (španjolski: *Cordillera de Talamanca*) je planinski masiv koji se proteže po jugoistočnoj polovici Kostarike i krajnjem zapadu Paname.

Karakteristike
--------------

Masiv se uzdiže od razine mora na karipskoj strani do preko 3,819 metara, a zatim se spušta do kostarikanske centralne doline na pacifičkoj strani.

Reljefna karta Kostarike
Dobar dio masiva je dio Internacionalnog parka La Amistad, koji je uvršten na UNESCO-vu Listu svjetske baštine a u njemu se nalazi i Nacionalni park Chirripó.

Cordillera de Talamanca proteže se od jugozapadno od San Joséa u dužini od nekih 215 km do zapadne Paname.

U masivu se nalaze najnajviši vrhovi Kostarike i Paname, među njima i Cerro Chirripó (3,819 metara), sa kojeg se za vedrog dana može vidjeti i Karipsko more i Pacifik. Puno se lakše popeti na nešto niži Cerro de la Muerte 3,451 m.

Taj masiv je u svojoj geološkoj historiji bio vulkanski otok, nastao je kao rezultat pomicanja litosfernih ploča. Kako je relativno izoliran od ostalih masiva, u njemu su se razvile brojne endemske vrste flore i faune, koje često nalikuju onima iz Anda.

Po nižim obroncima masiva obraslih prašumama ima puno divljih životinja. Najviše planine obrasle su alpskom vegetacijom sličnoj páramskoj iz Anda.

Loša prometna infrastruktura onemogućuje pristup masivu, zbog tog je velik dio karipskog područja još uvijek neistražen.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Cordillera de Talamanca: Mountain Range (Costa Rica, Panama)*" (engleski). LAC Geographic. Pristupljeno 15.2.2023.
2. ↑  „*Cordillera de Talamanca*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 15.2.2023.

Vanjske veze
------------

***Talamanca (masiv)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Talamanca* (na portalu Mapcarta) ()
**Margijana** oko 300. pne.
**Margijana** (perz. *Marguš*, grč. *Μαργιανήs*: „Margos") je bila drevna satrapija (pokrajina) u doba perzijske Ahemenidskog i Sasanidske Monarhije, a obuhvaća plodna područja oko pustinje Karakum u današnjem Turkmenistanu, Uzbekistanu i Afganistanu. Margijanu je sredinom 5. vijeka pne. osvojio perzijski vladar Kir Veliki, koji je ratovao protiv nomadskih plemena Masageta.

Nakon što je Perzijskom Monarhijom ovladao Darije Veliki, brojne satrapije su se pobunile što uključuje i Margijanu koja je bila smještena između Partije, Arije, Baktrije i Sogdijane. Nakon što su glavne pobunjene satrapije poražene, ustanak u Margijani je 521. pne. ugušio baktrijski satrap Dadarši, nakon prelaska 300 km preko Karakuma. Behistunski natpisi spominju kako je njegova pobjeda bila jednako važna kao i ona protiv Babilonije ili Medije.

Nakon više od dva stoljeća perzijske vladavine, Margijanu je osvojio Aleksandar Makedonski, a poslije njegove smrti pokrajina postaje dijelom Seleukidske Monarhije.

Godine 53. pne. Margijanu su naselili rimski zarobljenici koje je partski general Surena porazio u bitci kod Kare. Sudeći prema pisanjima historičara Strabona, zarobljeni Krasovi legionari živjeli su u prilično ugodnim uvjetima budući kako se radi o vrlo plodnoj pokrajini. Kasnije je postala dijelom perzijskog Sasanidske Monarhije.

U 2. vijeku Margijana je igrala važnu ulogu u trgovini između istoka i zapada. Karavane su putovale iz Kine kroz Sogdijanu i Margijanu, odakle su nastavljale put prema Partskoj Monarhiji i Mediteranu. Ova trgovačka ruta poznata je pod nazivom Put svile. Budući kako se nalazila na važnom prometnom raskrižju, Margijana je postala vrlo bogata pokrajina koja je kovala i vlastiti novac. Također, bila je i važni kulturni centar gdje su u slozi živjeli zoroastrijci, budisti, židovi i (od 5. vijeka) kršćani. Misionari su se preselili iz Ktezifonta u Margijanu odakle su putovali u Marakandu i Kinu. Budući kako je bila poznata po plodnosti, Margijana se u Avesti spominje kao zemlja koju je osobno stvorilo božanstvo Ahura Mazda, dok se u hinduističkoj, perzijskog i arapskoj tradiciji naziva rajem.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „Margijana (Livius.org, Jona Lendering)". Arhivirano iz originala na datum 2008-12-20. Pristupljeno 2013-06-12.
2. ↑  Satelitska snimka Margijane (Google Maps)
3. ↑  Margijana (enciklopedija Britannica)
4. ↑  Surena (Iran Chamber)

Vanjske veze
------------

* Margijana (Livius.org, Jona Lendering) Arhivirano 2008-12-20 na Wayback Machine-u
* Margijana (enciklopedija Britannica)
* Satelitska snimka Margijane (Google Maps)

| * p
* r
* u
Ahemenidske satrapije |
| --- |
|  | Perzija • Elam • Babilonija • Medija • Saka • Jonija • Pamfilija • Paflagonija • Kapadokija • Karija • Lidija • Likija • Frigija • Skudra • Cipar • Armenija • Asirija • Kilikija • Taksila • Egipat • Gandara • Satagidija • Gedrozija • Karmanija • Maka • Sagartija • Drangijana • Arahozija • Baktrija • Partija • Arija • Horezmija • Sogdijana • Kuš • Arabija • Hirkanija • Margijana • Dahe • Libija | Ahemenidska perzijska zastava |
**Ljubica** je komedija hrvatskog književnika Augusta Šenoe. Objavljena je 1865. a praizvedena 1868. godine. 

Sastoji se od tri čina. Prikazano je društvo onovremenog Zagreba i kritizirani su određeni problemi i tipovi ljudi. Ismijan je viši stalež (plemići, lihvari) i njihovi nedostaci - u likovima Ljubice Ružić, Grahovca, Luje, Barunice i Paunovićke. Također je ismijana idealizacija hrvatskog pjesnika - lik Vlatka Cvjetinića. Očita je i subverzivna tendencija komedije - likovi iz nižih staleža su pozitivni i žrtve su višeg sloja. Također je vrlo snažna nacionalna dimenzija djela - na više je mjesta spomenuto hrvatstvo, hrvatska književnost, Hrvati kao pošten narod itd. 

Drama je nakon svoga prvog izvođenja bila na udaru ondašnje kritike zbog svojih nerealnih likova i jednostavne fabule. Noviji kritičari slažu se da su likovi suviše tipski, već korišteni i neuvjerlji (npr. Branko Gavella kaže da su "odjeveni kostimima iz kazališne ropotarnice"). Prigovor također ide lošoj dramskoj tehnici - previše monologa, često govorenje "za sebe" itd. 

No važnost ovog djela jest u tome što je Ljubica zapravo početak hrvatskog dramskog realizma. Šenoa je upotrijebio tipove likova koje su noviji dramatičari koristili u svojim djelima.

Radnja
------

Komedija počinje monologom liječnika Đure Radića koji otkriva da mu je lihvarka i usidjelica Ljubica Ružić nanijela veliku sramotu lagavši o njegovoj prošlosti te time spriječila vjenčanje sa ženom koju je volio. Ističe kako ima veliku želju za osvetom. Prilika za to mu se pruža kada ga pjesnik Vlatko Cvjetinić moli da mu pomogne u ostvarivanju braka s Ljubicom Benčić čiji otac ne dopušta vjenčanje bez njegova miraza. Također, uskoro do Đure dolazi Ružićkina sobarica Jelica kojoj je potrebna liječnikova pomoć kako njezin voljeni Marko ne bi otišao u vojsku. 

Đuro Radić stvari rješava na sljedeći način: zapovijeda Vlatku da ode na stan kod Ljubice Ružić, da spominje svoju voljenu Ljubicu, ali ni riječ više od nezina imena. Jeličin je zadatak dati Ružićevoj do znanja da je Vlatko zapravo zaljubljen u nju. Tako i biva; Ljubica Ružić misli da Vlatko čezne za njome i pripisuje mu ček od 6000 forinti. Ljubica Ružić objavljuje da će se vjenčati s Vlatkom, no pravi šok doživljava kada je Vlatko poziva u svatove s Ljubicom Benčić. Ružićeva tada očajnički pokušava napakostiti mladcima koji je prevariše, no Đuro je ucjenjuje da će cijelom gradu prinijeti dokaze o njezinim mutnim poslovima. 

Tako komedija završava sretno: dvoje mladih se vjenča, a Đuri pripada slast osvete. Može se reći da je ta osveta zapravo ishodišni motiv cijele fabule jer je Đuro Radić pokretač svega što se događalo. On je sveprisutan u cijeloj komediji - doslovno se skriva iza krinoline i upravlja postupcima likova.

Ekranizacija
------------

Godine 1979. je snimljen istoimeni televizijski film u režiji Tomislava Radića.

| * p
* r
* u
Djela Augusta Šenoe |
| --- |
| *Naša književnost* • *Ljubica* • *Zagrebulje* • *Zlatarevo zlato* • *Prijan Lovro* • *Čuvaj se senjske ruke* • *Seljačka buna* • *Diogenes* • *Karanfil s pjesnikova groba* • *Prosjak Luka* • *Kletva* |
***Las Hurdes, tierra sin pan*** (sh. *Las Hurdes, zemlja bez hljeba*) je španski crno-bijeli nijemi dokumentarni film snimljen 1933. u režiji Luis Buñuela, poznat kao jedino dokumentarno, ali i jedno od dan-danas kontroverznih ostvarenja njegove karijere.

Inspiracija za film je bio članak as *Las Jurdes : étude de géographie humaine* francuskog antropologa Mauricea Legendrea, u kome je prikazan život stanovnika Las Hurdes, planinsku oblast regije Extremadura poznate po izoliranosti od ostatka svijeta i krajnjem siromaštvu. Buñuel u filmu prikazuje posljedice te izolacije kroz prehranu u kojoj, zbog škrtog tla, uopće nema hljeba, ali i kroz česte kongenitalne malformacije izazvane brakovima između bliskih srodnika. Najveće kontroverze su, međutim, izazvale scene u kojima je magarac namjerno namazan medom kako bi ga pred kamerama ubile bijesne pčele, odnosno koza bačena s litice. Zbog svega toga je bio zabranjen u Španiji, ali i mnogim drugim državama.

Godine 1935. mu je naknadno pridodan zvuk, odnosno naracija samog Buñuela.

Vanjske veze
------------

* *Las Hurdes, tierra sin pan* na sajtu IMDb
* *Las Hurdes* na AllMovie-u ()

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Luis Buñuel |
| --- |
| 1929–1933 | 
* Un Chien Andalou
* L'Age d'Or
* Land Without Bread

 |
| 1947–1960 | 
* Gran Casino
* The Great Madcap
* Los Olvidados
* Susana
* La hija del engaño
* Mexican Bus Ride
* A Woman Without Love
* El Bruto
* Él
* Illusion Travels by Streetcar
* Wuthering Heights
* Robinson Crusoe
* The Criminal Life of Archibaldo de la Cruz
* El río y la muerte
* Cela s'appelle l'aurore
* Death in the Garden
* Nazarín
* La Fièvre Monte à El Pao
* The Young One

 |
| 1961–1977 | 
* Viridiana
* The Exterminating Angel
* Diary of a Chambermaid
* Simon of the Desert
* Belle de Jour
* The Milky Way
* Tristana
* The Discreet Charm of the Bourgeoisie
* The Phantom of Liberty
* That Obscure Object of Desire

 |
*Za ostale upotrebe, v. Le Voyageur de la Toussaint (razvrstavanje).*

***Le Voyageur de la Toussaint*** (sh. *Putnik iz Toussainta*), također poznat i kao Il ***Viaggiatore d'Ognissanti*** je francusko-italijanski crno-bijeli kriminalistički film snimljen 1943. u režiji Louisa Daquina. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Georgesa Simenona. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Jean Desailly, je mladić koji se nakon dugo izbivanja vraća u rodni La Rochelle kako bi preuzeo nasljedstvo od bogatog rođaka. Radnja prikazuje kako dolazi u sukob sa gradskom elitom koja je njegove roditelje zabavljače smatrala nedostojnima poštovanja. *Le Voyageur de la Toussaint* je snimljen za vrijeme njemačke okupacije i smatra se jednim od najboljih ostvarenja francuske kinematografije u tom periodu.

Uloge
-----

* Assia Noris - Colette Mauvoisin
* Jules Berry - Plantel
* Gabrielle Dorziat - Gérardine Éloi
* Guillaume de Sax - Babin
* Jean Desailly - Gilles Mauvoisin
* Simone Valère - Alice Lepart
* Serge Reggiani - Bob Éloi
* Hubert Prélier - Le docteur Sauvaget

### Vanjske veze

* *Le Voyageur de la Toussaint* na sajtu IMDb
***Les Abysses*** (sh. *Bezdani*) je francuski igrani film snimljen 1963. u režiji Nikosa Papatakisa. Po žanru je drama, a autori su inspiraciju pronašli u slučaju sestara Papin čiji je zločin tri decenije ranije skandalizirao francusku javnost. Protagonistice, čiji lik tumače sestre Francine i Colette Bergé, su dvije sobarice koje na jednom velikom imanju opslužuju porodicu koja im pune tri godine dala plaću, ali im je zauzvrat obećano vlasništvo nad kokošinjcem. Radnja prikazuje kako između njih nastane sukob kada se ispostavi da se imanje namjerava prodati, te da će dvije djevojke ostati bez ičega. *Les Abysses* je nakon premijere izazvao veliki publicitet, s obzirom na temu koja je još uvijek duboko dijelila francusku javnost i društvo; bio je prikazan na Kanskom festivalu.

Uloge
-----

* Francine Bergé ... Michèle
* Colette Bergé ... Marie-Louise
* Pascale de Boysson ... Elisabeth Lapeyre
* Colette Régis ... Mme. Lapeyre
* Paul Bonifas ... Mons. Lapeyre
* Jean-Louis Le Goff ... Philippe
* Lise Daubigny ... Kupac
* Robert Benoît ... Kupac
* Marcel Roche ... Kupac

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Les Abysses* na sajtu IMDb
**Ali Kardoš** (Murska Sobota, 4. 2. 1914 - Flossenbürg, Treći Reich, 1945), jugoslavenski komunist, publicist-pjesnik i učesnik Narodnooslobodilačke borbe (NOB).

Biografija
----------

Aladar Kardoš je rođen 4. 2. 1914 godine Murskoj Soboti za vrijeme Austro-Ugarske Monarhije. Naprednom omladinskom pokretu je pristupio u gimnaziji, zbog čega je bio i isključen iz gimnazije. Školovanje je potom nastavio u Čakovcu, gde se i zaposlio po završetku trgovačke škole. Godine 1933 postao je član prve partijske ćelije u Prekomurju. Uspeo je aktivirati sindikalnu organizaciju u tvornici rublja u kojoj je radio. Zbog organizovanja štrajka radnika, u toj tvornici, bio je otpušten iz službe. Nakon toga je otišao u Lendavu, gde je uređivao list "Ljudska pravica". Također je sarađivao i u nekim drugim komunističkim časopisima. Kada je redakcija lista "Ljudska pravica" premeštena u Ljubljanu, Ali je također preselio u Ljubljanu. Svoje revolucionarne pjesme je objavio mnogim časopisima, kao i radove iz oblasti socijalne problematike. Izabran je za člana Kotarskog komiteta Komunističke partije Slovenije (KPS) za Prekomurje. Godine 1940, kao komunista, je bio interniran u koncentracioni logor u Bileći. Po okupaciji Kraljevine Jugoslavije učestvovao je u organizovanju ustanka u Prekomurju. U drugoj polovini 1941 bio je uhapšen od mađarskih fašista, ali na policiji nije ništa priznao. Odveden je u zatvor u Sombathelju u kojem je bio izložen zverskom mučenju. Početkom 1944 godine Ali je odveden na prisilan rad u Borski rudnik, a po povlačenju uprave rudnika ispred partizanskih jedinica dospeo je u logor u Flosenburg, gde je i umro u februaru 1945 godine.

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Partizanska spomenica 1941. | Portal NOBSegment isključivo posvećen **Narodnooslobodilačkoj borbi.** |

* Romano, Jaša (1980). *Jevreji Jugoslavije 1941-1945: žrtve genocida i učesnici narodnooslobodilačkog rata*, Beograd: Jevrejski Istorijski Muzej, Saveza jevrejskih opština Jugoslavije.
**Alice Sophia Eve** (London, Velika Britanija, 6. veljače 1982.) britanska je glumica.

Životopis
---------

Alice Sophia Eve rođena je u Londonu, Velika Britanija. Najstarija je od troje djece (sestre Jack Eve i George Eve), a roditelji, majka Sharon Maughan i otac Trevor Eve, oboje su glumci. Dok je bila vrlo mlada, obitelj seli u Los Angeles, Kalifornija, kako bi se otac probao probiti na američko tržište. No, u Veliku Britaniju vraćaju se kada je navršila 13 godina.

Godinu dana pohađa školu u Chichesteru, gdje joj majka glumi, a nakon toga prelazi u Bedales School u Hampshireu gdje prvi puta glumi u predstavama *Les Misérables* i *Twelfth Night*. Po završetku uzima godinu dana odmora te odlazi na studij u Beverly Hills Playhouse. Zatim se vraća u Veliku Britaniju i upisuje St Catherine's College pri Sveučilištu Oxford. Dok pohađa sveučilište pojavljuje se u studentskim produkcijama *An Ideal Husband*, *Animal Crackers* (turneja na Edinburgh Fringe festivalu), *Scenes from an Execution* i *The Colour of Justic*.

Na filmu se prvi puta pojavljuje 2004. godine igrajući sporednu ulogu, Marthu Guthrie, u britanskoj drami *Hawking*. Nakon toga slijedi, također sporedne uloge u serijama *The Rotters' Club* i *Agatha Christie's Poirot*. Prvu ozbiljniju ulogu dobiva 2006. godine u američkoj komediji *Starter for 10* u kojoj igra lik Alice Harbinson, a iste godine glumi Josie u britanskom filmu *Big Nothing*. Pred kraj godine dobiva glavnu žensku ulogu u britanskoj mini-seriji *Losing Gemma* u kojoj igra lik Esther.

Američkoj publici najbolje se predstavila 2009. godine u filmu *Crossing Over* u kojem glavne uloge igraju Harrison Ford, Ashley Judd i Ray Liotta. U američkoj komediji *Seks i grad 2*, glumi Erin, Charlotteinu irsku dadilju. Lik Sophie igra 2011. godine u TV seriji *Svita*, a sljedeće Emily Hamilton u američkom trileru *Gavran - Smrt iz priče*. Young Agent O igra u američko akcijskoj SF komediji *Ljudi u crnom 3*, a 2013. godine u filmu *U tami - Zvjezdane staze* glumi lik Carol.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Alice Eve*** na Wikimedijinoj ostavi

* Alice Eve na sajtu IMDb
* Alice Eve na Filmskoj bazi podataka TCM ()
* Alice Eve na Allmovieu

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 61865371
* LCCN: no2010099573
* ISNI: 0000 0001 1655 9528
* GND: 1150662816
* SUDOC: 166478563
* BNF: cb15560228w (podaci)
* NKC: xx0217945
* BNE: XX4614181
* CONOR.SI: 150599011

 |
**Allene Damian** "**Ally**" **Walker** (25. august 1961) je američka glumica i televizijska producentica, režiser i scenaristica. Prije bavljenja glumom je namjeravala biti naučnik, te je na Univerzitetu Kalifornije u Santa Cruzu diplomirala biokemiju te sudjelovala u nekoliko istraživačkih projekata. Prilikom postdiplomskih studija u Londonu je otkrila strast za glumu i 1988. započela profesionalnu karijeru. Jedna od prvih zapaženijih uloga je bila Andrea Bedford u popularnoj sapunici Santa Barbara, a nakon čega su slijedili zapaženi nastupi u filmovima kao što su *Universal Soldier* i *Singles*. Prva važnija uloga je bio lik dr. Samanthe Waters u TV-seriji *Profiler*, a krajem 2000-ih je imala zapaženu ulogu agentice June Stahl u TV-seriji *Sons of Anarchy*.

Ally Walker je od 1997. u braku s producentom Johnom Landgrafom s kojim ima tri sina.

Vanjske veze
------------

* Official Website
* Ally Walker na sajtu IMDb
* Ally Walker na Twitteru
* Ally Walker na Allmovieu
* Ally Walker na webstranici TV Guide
* Ally Walker na Yahoo! Movies
* Ally as Andrea Bedford

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 2018365
* LCCN: no00085988
* ISNI: 0000 0001 1466 0075
* GND: 141677473
* BNF: cb14037422f (podaci)
* BNE: XX1101859
* CONOR.SI: 176404579

 |
**Operacija Pogača** (njem. *Napfkuchen*, izgovor: Napfkuhen) je bila zajednička operacija Vermahta, snaga NDH i četnika protiv partizana u Bosni. Vođena je od 3. do 6. januara 1944. godine.

Cilj je bio razbijanje snaga NOVJ između Save i linije Doboj — Banjaluka, odnosno uništenje 11. krajiške divizije, koja se nalazila u srednjoj Bosni. Operacija Napfkuchen je bila deo velike ofanzive Waldrausch, a nastavljena je kao Operacija Brandfackel.

Angažovane snage
----------------

Izvođenje operacije bilo je povereno Komandi 5. SS-brdskog armijskog korpusa. Prvobitnim planom komandanta Jugoistoka i Komande 2. oklopne armije, pored 187. napadne grupe, 2. kozačke konjičke brigade (3, 5. i 6. puk) i domobranskog 1. lovačkog zdruga (4. i 6. lovačka pukovnija), bilo je predviđeno i učešće 92. motorizovanog grenadirskog puka i 901. oklopnog grenadirskog puka. Međutim, zbog borbi kod Banje Luke i početka operacije »Valdrauš«, 92. i 901. puk su prebačeni u rejon Banje Luke.

Tok operacije
-------------

Istovremeno dok su glavne nemačke snage vodile u zapadnoj Bosni operaciju Waldrausch, pomoćna borbena grupa »Brauner«, sastava: 2. kozačka konjička brigada, 1. hrv. lovačka brigada, 187. napadna gupa, angažovana je radi uništenja partizana u rejonu Sava — Derventa — Doboj — Teslić — Kotor-Varoš — Vrbas. Do 1. 1. 1944. godine 2. kozačka brigada se pripremila sa svojim 5. i 6. pukom i predatim 5. hrvat, lovač. pukom u prostoru Bos. Dubovac — Derventa — Kladari za izvršenje poduhvata »Pogača«.

3. januara od Dervente preko Prnjavora krenula je pomoćna grupa, sastavljena od borbene grupe njemačke 187. rezervne divizije i 2. kavkaske brigade 1. kozačke divizije, ukupno oko 15.000 ljudi. 2. kozačka brigada je imala zadatak da širokim frontom pročešlja planine juž. od Save, "partizanska sela uništiti, sve zalihe marve i hrane konfiskovati".

Pristizanjem u rejon Banjaluke, pomoćna borbena grupa se odvaja i pod komandom njemačkog 15. korpusa priprema napad na slobodnu teritoriju područja Kozare pod šifrovanim nazivom operacija Brandfackel.

Gubici
------

Prema kozačkom izveštaju, samo u toku jednog okršaja je "izbrojano 150 neprijateljskih leševa".

Po nemačkom izveštaju, gubici neprijatelja su: 272 poginula izbrojano, 20 zarobljenih, dok su sopstveni gubici: 5 poginulih (1 oficir), 12 ranjenih.

Izvori
------

1. ↑  Operation "Napfkuchen"
2. ↑
3. 1 2 3
4. ↑  ZAPOVEST KOMANDANTA 5. SS-BRDSKOG KORPUSA OD 23. DECEMBRA 1943. POTCINJENIM KOMANDAMA ZA OPERACIJU „NAPFKUHEN"
5. ↑
6. 1 2

Literatura
----------

* Drago Karasijević: PETI UDARNI KORPUS NOVJ

Vidi još
--------

* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

Vanjske veze
------------

* Operation "Napfkuchen"
* ZAPOVEST KOMANDANTA 5. SS-BRDSKOG KORPUSA OD 23. DECEMBRA 1943. POTCINJENIM KOMANDAMA ZA OPERACIJU „NAPFKUHEN"
Neprijateljska ofanziva na 9 korpus u Gorenjskoj i Slov. primorju i protivofanzivna dejstva Korpusa na železničku prugu Ljubljana-Trst (aprila 1944 godine)
**Operacija Braunšvajg** (nem. *Braunschweig*) je bila vojna operacija Vermahta protiv partizana u Sloveniji. Trajala je od 6. aprila do 6. maja 1944. godine.

Operaciju su izvodile delovi nemačke 278. pešadijske i 188. rezervne brdske divizije. U akciji je učestvovao i Prvi bataljon SS policijskog puka Bozen.

Tok operacije
-------------

U toku široke nemačke ofanzive „Braunšvajg" u Istri, Kastavštini, Ćićariji i Brkinima, 1. istarska brigada „Vladimir Gortan" se privremeno povukla na drugu stranu železničke pruge Postojna — Rijeka, a Istarski odred u Notranjsku.

Zadržavanje glavnine 7. korpusa NOVJ uz cestu Ljubljana — Kočevje i oko Ribnice neprijatelj je iskoristio za snažan prodor na slobodnu teritoriju u pravcu Ljubljana — Novo Mesto. Sem jedinica 14. SS policijskog puka, u ofanzivnoj operaciji su učestvovale domobranske jedinice. Domobrani su 20. aprila, na Hitlerov rođendan, na Stadionu u Ljubljani, u prisustvu prezidenta pokrajinske uprave Leona Rupnika i ljubljanskog nadbiskupa dr Gregorija Rožmana, položile svečanu zakletvu da će biti verne nacizmu i Trećem Rajhu u borbi protiv NOV i njenih saveznika.

Nemačko-domobranske snage jačine oko 5.000 vojnika su 23. aprila prodrle na slobodnu teritoriju iz Ljubljane, dolinom Mirne iz Sevnice i Novog Mesta. Zauzele su Trebnje, Mirnu Peč, Dobrnič i Žužemberk i počele užurbano da grade utvrđenja. Štab 7. korpusa je počeo odmah da premešta snage s ciljem da napadnu ta uporišta. Razvile su se dugotrajne oštre borbe. Kasno noću 30. aprila slomljen je otpor okupatora u Dobrniču i Dobravi. Posle pregrupacije snaga 1. maja je počeo napad na Žužemberk. Žestoka borba za uporište, u kojoj su partizani upotrebili artiljeriju, a okupator avijaciju, uz istovremene teške borbe na položajima osiguranja napada, trajala je tri dana, dok nemačka kolona nije noću 3/4. maja probila osiguranje i uz podršku tenkova ostatak posade izvukla iz uporišta.

Zločini
-------

U ofanzivi je okupator 30. aprila u selu Lipe ubio 263 stanovnika, sve koje je našao u naselju, a selo spalio.

Ishod
-----

U daljim dinamičnim manevarskim borbama 7. korpus NOVJ je do 12. maja ponovo uspostavio nadzor nad Suhom krajinom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  Zdravko Klanjšček: NARODNOOSLOBOOILAČKI RAT U SLOVENIJI 1941-1945.[*mrtav link*]
2. ↑  [[#CITEREF|]] sfn error: no target: CITEREF (help)

Vidi još
--------

* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji
* Slovenija u Narodnooslobodilačkoj borbi

Vanjske veze
------------

* Operation "Braunschweig"
* Südtiroler Archiv - Landesarchiv Urban Rienzner[*mrtav link*]

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **bitkama i ratovima** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Mary Shelley
**Mary Wollstonecraft Shelley** (rođena 30. august 1797 u Londonu; umrla 1. februara 1851. u Londonu) je bila značajna engleska autorica ranog 19. vijeka.

Mary Wollstonecraft je bila kćerka britanskog autora i filozofa William Godwin i u to vrijeme poznate feministkinje Mary Wollstonecraft. Majka joj je umrla 11 dana poslije njenog rođenja. Njen otac se 1801. vjenčao sa Mary Jane Clairmont, udovicom sa dvoje djece. Sa deset godina Mary je napisala svoju prvu knjigu, jednu ličnu verziju stare dječije knjige *Mounseer Nongtongpaw*.
U svojoj 16. godini upoznala je Percy Bysshe Shelley, sa kojim se tri godine poslije, nakon smrti njegove žene, vjenčala. Mary Shelley je imala troje djece od kojih su dvoje vrlo rano umrli. 

Mary i Percy su 1816te, u takozvanoj godini bez ljeta, zajedno sa prijateljem Lord Byron proveli zajednički odmor na Ženevskom jezeru. Zbog kišovitog vremena, njih troje su po cijeli dan pisali strašne priče od kojih je 1818te nastao Mary Shellys roman *Frankenstein or The modern Prometheu*. Ime "Frankenstein" je Mary vjerovatno uzela od dvorca Frankenstein, koji je vidjela na svom putovanju kotlinom Rheine. Mary je bila veoma načitana žena, što se u mnogim motivima njenih romana oslikava. Smrt njenog supruga bio je također povod pisanju romana *The Last Man* (1826). U svojim romanima obrađivala je kako svoje tako i doživljaje iz kruga svojih prijatelja. 

Mary Shelley je umrla kao uvažena autorica 1851. godine u Londonu.

Djela
-----

* History of a Six Weeks' Tour (1817)
* Frankenstein or The Modern Prometheus (1818)
* Valperga or The Life and Adventures of Castrussio, Price of Lucca (1823)
* The Last Man (1826)
* The Fortunes of Perkin Warbeck (1830)
* Rambles in Germany and Italy in 1840, 1842 and 1843 (1844)

Eksterni linkovi
----------------

***Mary Wollstonecraft Shelley*** na Wikimedijinoj ostavi

* O noći 16. juna 1816. na Ženevskom jezeru Arhivirano 2007-11-11 na Wayback Machine-u