recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mirko Androić** (Varaždin, 8. srpnja 1922. - 7. lipnja 1982.) je bio hrvatski povjesničar i arhivist.

Životopis
---------

Rodio se u Varaždinu 1922. godine. Pohađao je klasičnu gimnaziju. Studirao je povijest u Zagrebu na Filozofskom fakultetu. Pri HAZU (ondašnja JAZU) je završio specijalističke tečaje iz pomoćnih povijesnih znanosti.

Prvo je radio u HAZU, a potom se vratio u rodni Varaždin gdje je osnovao Gradski arhiv kojem je bio direktor sve do smrti. Bio je značajnom osobom arhivske službe u Hrvatskoj, a imao je ugled i u međunarodnim krugovima.

Predsjedavao je Savezom društava arhivskih radnika Hrvatske.

Područje njegova znanstvenog interesa bila je varaždinska povijest i povijest sjeverozapadne Hrvatske. Suuređivao je veći broj zbornika i inih izdanja.

Djela
-----

(izbor)

* mnoštvo znanstvenih radova (preko stotinjak)
* *Diplomata inedita Capituli Chasmensis* (suautor)
* *Monumenta historica civitatis - Liber seu prothocolum civitatis Varasdini 1587-1589* (suautor)

Nagrade i priznanja
-------------------

Literatura
----------

* Historijski zbornik 1985.[*mrtav link*] In memoriam: Mirko Androić, autor teksta Damir Zagotta
**Mirjana Bohanec-Vidović** (Zagreb, 2. listopada 1939.), hrvatska sopranistica, glumica, diplomat. Najpoznatija je po ulozi **Ane Šafranek** u filmu "Tko pjeva zlo ne misli".

Životopis
---------

### Rani život

Rođena je u Zagrebu 2. listopada 1939. Diplomirala je na Muzičkoj akademiji u Zagrebu i postala operna pjevačica. Još kao studentica prošla je audiciju i nastupala u HNK-u u Zagrebu zajedno s Ružom Pospiš Baldani, Dunjom Vejzović i drugima. 

### Karijera

Prvi put je nastupila u HNK-u u "Carmini burani" Carla Orffa, a režiser je bio Vladimir Ruždjak.  U 28 godina pjevačke karijere, najviše je nastupala u zagrebačkom HNK-u, a pjevala je i ansamblu Collegium musicum, riječkom HNK-u. U posljednjem nastupu pjevala je u operi "Nikola Šubić Zrinski" Ivana Zajca, u kojoj je najčešće i nastupala. Objavila je CD "Od opere do filma" na kojem pjeva 18 starih hrvatskih pjesama kao što su: "Hvala ti srce", "Marijana", "Kak taubeka dva", "Kad bi ove ruže male" i dr. 

Proslavila se ulogom Ane Šafranek u filmu "Tko pjeva zlo ne misli" Kreše Golika, 1970. godine. U filmu je pjevala nekoliko melodija kao što: "Hvala ti srce" i "Fala". Glumila je u još nekoliko filmova i televizijskih serija.

Bila je generalna konzulica Republike Hrvatske u Hamburgu u Njemačkoj, 1999. i 2000. godine te pomoćnica ministra vanjskih poslova i europskih integracija u Upravi za hrvatske manjine, iseljeništvo i useljeništvo od 2006. do 2008. godine  Organizirala je predstavljanja knjiga hrvatskih književnika, izložbe hrvatskih slikara te nastupe ansambala HNK-a, Zagrebačkih solista, Zagrebačke filharmonije, ansambla LADO i dr. u Njemačkoj i Austriji. 

### Privatni život

Udana je za dr. Ivu Vidovića, dugogodišnjeg ravnatelja Doma zdravlja u Runjaninovoj ulici u Zagrebu.

Filmografija
------------

### Televizijske uloge

* "Putovanje u Vučjak" kao Šolcova (1986.)

### Filmske uloge

* "Živi bili pa vidjeli" kao gospođa Klarić (1979.)
* "Skakavac" (1975.)
* "Živjeti od ljubavi" kao Vanda (1973.)
* "Tko pjeva zlo ne misli" kao Ana Šafranek (1970.)
* "Tri sata za ljubav" (1968.)

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Manska mačka** ili **manx** je prirodno nastala pasmina domaće mačke, koja je nastala na otoku Manu u Irskom moru, prije 200 do 300 godina. Manska mačka je poznata po potpunom ili djelomičnom nedostatku repa.

Nastanak
--------

Moderna znanost objašnjava porijeklo manske mačke dolaskom mačaka s dominantnim mutacijskim genom bezreposti na otok Man, najvjerojatnije tijekom 18.stoljeća.

Bezrepost se povremeno javlja kod svih mačaka kao slučajna prirodna mutacija, ali opstaje samo u izoliranim skupinama.

Mutacija koja skraćuje rep manske mačke, stvara različite stupnjeve skraćenja. Tako se u leglima manskih mačaka nalaze mačići svih stupnjeva skraćenog repa.

Današnji idealan manx za izložbe je potpuno bez repa. Manx mačke s djelomičnim ili čitavim repom ne mogu se kvalificirati za izložbe.

Tjelesna obilježja
------------------

Najizrazitija tjelesna obilježja ove mačke su nedostatak repa i visoke (duge) stražnje noge.

* Težina: 3,5-5,5 kg
* Glava: velika i okrugla
* Oči: usklađene s bojom dlake
* Uši: veće i visoko postavljene, s okruglim vrhom
* Tijelo: čvrsto, zbijeno.
* Noge: stražnje noge su vidljivo dulje od prednjih
* Boje: mnoge boje su prihvaćene, kao i njihove kombinacije Mačić manske mačke
* Dlaka: gusta, dvoslojna, bogata. Kvaliteta dlake je važnija od boje
* Stražnjica: okrugla, široka
* Rep: bez izbočine kosti ili hrskavice

Manske mačke se izlažu u dvije duljine dlake. 

* Narav: Manska mačka smatra se tihom, vrlo dobroćudnom i razigranom mačkom.

Manx sindrom
------------

Manx sindrom je kolokvijalni naziv za stanje koje je rezultat mutacijskog gena bezreposti koji previše skraćuje kralježnicu.

On može ozbiljno oštetiti leđnu moždinu i živce, uzrokovati malformaciju leđne moždine (spina bifida) kao i probleme s crijevima, mokraćnim mjehurom i probavom. U jednoj studiji je utvrđeno da se ovo javlja kod oko 20% manskih mačaka, od kojih su skoro sve bile potpuno bez repa.

Današnja pojava sindroma je rijetka obzirom na pažljivu uzgojnu praksu.

Vanjske poveznice
-----------------

* Mica Maca: Manx - Mačka drevnih kapetana Arhivirano 2007-03-04 na Wayback Machine-u
* Britanski manx klub
* Manx sindrom, mit i istina Arhivirano 2007-04-11 na Wayback Machine-u

Izvori
------

Dr.Bruce Fogle 'Mačka', 2003.
**Provincije Sjeverne Koreje** (korejski: 조선민주주의인민공화국의 도) su administrativne jedinice prve razine (To)
Demokratske Narodne Republike Koreje, koja je danas podjeljena na 9 provincija i dva grada, sa specijalnim statusom; Pjongjang i Rasŏn.

Karakteristika i historija
--------------------------

Provincije se nadalje dijele na administrativne jedinice druge razine; gradove (si), okruge (gun ili kun) i najmanje administrativne jedinice treće razine sela (ri). Postoje provincijski i gradski (ili okružni) narodni odbori i 
narodne skupštine. 
Narodni odbori obavljaju administrativne funkcije, a narodne skupštine obavljaju zakonodavne funkcije. Provincijske skupštine odobravaju imenovanje članova provincijskih narodnih odbora. Gradske (ili okružne) skupštine obavljaju slične funkcije. Narodni odbori djeluju pod kontrolom kabineta (centralne vlade).

Iako su prošle brojne reforme i doživljele neke promjene one su u suštini iste kakve su bile krajem 19. vijeka u vrijeme Korejskog carstva kad su stvorene.

### Lista provincija

| **Provincija** | **Glavni grad** | **Površina (km²)** | **Stanovnika** |
| --- | --- | --- | --- |
| **Južni P’yŏngan** | P'yŏngsŏng | 12,330 | 4,051,696 |
| **Sjeverni P’yŏngan** | Sinŭiju | 12,191 | 2,728,662 |
| **Chagang** | Kanggye | 16,968 | 1,299,830 |
| **Južni Hwanghae** | Haeju | 8,002 | 2,310,485 |
| **Sjeverni Hwanghae** | Sariwŏn | 9,262 | 2,113,672 |
| **Kangwŏn** | Wŏnsan | 11,152 | 1,477,582 |
| **Južni Hamgyŏng** | Hamhŭng | 18,970 | 3,066,013 |
| **Sjeverni Hamgyŏng** | Ch'ŏngjin | 17,570 | 2,327,362 |
| **Ryanggang** | Hyesan | 14,317 | 638,474 |

(Podatci o površini i broju stanovnika, provjereni su na portalu City population)

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Local government*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 6. 9. 2019.
2. ↑  „*North Korea*" (engleski). City population. Pristupljeno 6. 9. 2019.

Vanjske veze
------------

***Provincije Sjeverne Koreje*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Provinces of North Korea* (`en`)
Za današnju suvremenu etiopsku regiju, v. Regija Tigraj.  Za ostalo, v. Tigraj.  
Karta historijskih etiopskih provincija sredinom 19. vijeka
**Tigraj** je historijska provincija Etiopije. Između 1942 - 1995, to je bila jedna od 14 provincija ondašnje Etiopije, koja je bila veća
od današnje Regije Tigraj jer je uključivala i dijelove Semiena, Tembiena, Agame i Enderte, koji danas pripadaju drugim regijama (Regija Amhara).

Historija
---------

Tigraj je bio sjedište Kraljevine Aksum, u 1. mileniju, najbrojniji narod bili su proto Tigranje i proto Amharci, njihov jezik, jedna varijanta giz jezika ostao je do danas jezik Etiopske pravoslavne tevahedo crkve i etiopskog dvora.

U *Knjizi o Aksumu*, pisanoj i sastavljenoj vjerojatno prije 18. vijeka prikazan je Tigraj s gradom Aksum u sredini, okružen s ostalih 12 tradicionalnih glavnih provincija: *Tembien, Šire, Seraje, Hamasien, Bur, Sama , Agame, Amba Senajt, Garalta, Enderta, Sahart i Abergele*. 

Pogled na Tigraj iz vladarske palače cara Johanesa IV
U srednjem vijeku ustalila se titula *Mekonen Tigraja* (guverner Tigraja) za upravljače nad tom pokrajinom, koja je bila veća od današnje Regija Tigraj, jer je u njenom sastavu bio i kraj Akele Gazaj (danas dio Eritreje) i teritorij pod vlašću *Bar neguša* (kralja mora) koji je kao vazalni vladar Tigraja vladao nad priobaljem Crvenog mora (današnja Eritreja). Granica između Tigraja i zemlje Bar neguša bila je po svemu sudeći rijeka Mareb (ona je i danas granica između Etiopije i Eritreje).

Nakon pobune vazalnog vladara Bar neguša Ješaka u 16. vijeku, Mekoneni Tigraja nisu više imali kontolu nad Bar negušima, ali su svoju vlast polako selili sve više prema Eritreji, osobito u 19. vijeku.  Ali su za mračnog razdoblja Zemene Mesafint (*era prinčeva*), obje titule postale prazno slovo na papiru, a stvarni gospodari ovog teritorija postali su rasevi i dejazmači koji su te titule dobijali od etiopskih careva.

Sredinom 19. vijeka, rasovi Tembijana i Enderte uspjeli su u tim dijelovima Tigraja osnovati svoje male dinastije. Jedan od članova te dinastije dejazmač Kasaj Merča, uspeo se etiopsko carsko prijestolje 1872. kao Johanes IV. Ali je nakon njegove pogibije u bitci kod Galabata, etiopski carski tron došao pod kontrolu moćnika iz Šoe, a centar moći etiopske države pomaknut je južnije od Tigraja.

Izvori
------

1. ↑  Richard Pankhurst: *History of Ethiopian Towns* (Wiesbaden; Franz Steiner Verlag, 1982), vol. 1 str. 201.
2. ↑  Richard Pankhurst, *An Introduction to the Economic History of Ethiopia* (London: Lalibela House, 1962), str. 328
**Povoa de Varzim** (port. *Póvoa de Varzim*) je značajan grad u Portugaliji, smešten u njenom severozapadnom delu. Grad je važno naselje u sastavu okruga Porto, gde čini jednu od opština.

Povoa de Varzim je najpoznatije primorsko letovalište severne Portugalije. Razvoju turizma doprinosi i to što je grad jedno od retkih mesta u državi gde se može zakonito kockati.

Prirodni uslovi
---------------

Grad Povoa de Varzim se nalazi u severozapadnom delu Portugalije. Od glavnog grada Lisabona grad je udaljen 350 kilometara severno, a od Portoa grad 35 severno. 

**Reljef**: Povoa de Varzim se na severu portugalskog primorja, u priobalnom delu istorijske oblasti Minjo. Grad se obrazovao duž obale mora, koja je ovde ravna i peščana, te povoljna z razvoj turizma.

**Klima**: Klima u Povoi de Varzim je blaga umereno kontinentalna klima sa značajnim uticajem Atlantika i Golfske struje (velike količine padavina).

**Vode**: Povoa de Varzim leži na na obali Atlantskog okeana. Obala je ravna i peskovita, pa je izvanredna za primorski turizam.

Istorija
--------

Područje Povoe de Varzim naseljeno još u vreme praistorije. Sve do početka 19. veka naselje je bilo nevažno ribarsko selo, a zatim je počeo razvoj turizma, prvo domaćeg, a u 20. veku i međunarodnog. To je i uticalo da grad u 20. veku zabeleži brz razvoj i rast stanovništva.

Grad je dobio gradska prava tek 1984. godine.

Stanovništvo
------------

Po poslednjih procenama iz 2011. g. opština Povoa de Varzim ima oko 67 hiljada stanovnika, od čega oko 38 hiljada živi na gradskom području. Opština je gusto naseljena.

Zbirka slika
------------

* Rivijera u PovoiRivijera u Povoi
* Trg u starom delu gradaTrg u starom delu grada
* Glavna gradska ulicaGlavna gradska ulica
* Gradska kućaGradska kuća

Spoljašnje veze
---------------

***Póvoa de Varzim*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.cm-pvarzim.pt Zvanična stranica grada Povoe de Varzim

| * p
* r
* u
Gradovi u Portugalu |
| --- |
| Više od 500 hilj. stanovnika | **Lisabon** ++ |
| Između 100 i 500 hilj. stanovnika | **Porto** +  • **Braga** +  • **Koimbra** +  • **Setubal** +  • **Funšal** + |
| Između 50 i 100 hilj. stanovnika | **Vizeu** +  • **Aveiro** +  • **Gimarais**  • **Leirija** + |
| Između 20 i 50 hilj. stanovnika | **Evora** +  • **Ponta Delgada** +  • **Faro** +  • **Portimao**  • **Povoa de Varzim**  • **Vijana do Kastelo** +  • **Figeira de Foz**  • **Kovilja**  • **Kastelo Branko** +  • **Gvarda** +  • **Santarem** +  • **Kaldas da Rainja**  • **Elvas**  • **Vila Real** +  • **Beža** +  • **Angra do Eroismo**  • **Sao Žoao da Madeira**  • **Entronkamento**  • **Barselos**  • **Lagos**  • **Tomar** |
| ++ Glavni grad države • • • • + Sedišta portugalskih okruga • • • • Gradovi, koji su istovremno i predgrađa većih gradova nisu uneti u spisak |
Koordinate: 41° 52′ 46" SGŠ, 21° 23′ 27" IGD

**Malčište** (mak. *Malčište*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Malčište pripada opštini Studeničani, koja okuplja južna predgrađa Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Elovo je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 30 km južno.

Naselje Malčište je u okviru istorijske oblasti Torbešija, koja se obuhvata južni obod Skopskog polja. Naselje je smešteno na severnim padinama planine Karadžice. Niže sela protiče Markova reka. Nadmorska visina naselja je približno 490 metara.

Mesna klima je kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Malčište je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 60 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su Turci (85%), a ostalo su Albanci (15%).

Većinska veroispovest je islam.

Vidi još
--------

* Opština Studeničani

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Malčište*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.studenicani.gov.mk Zvanična stranica opštine Studeničani
* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Studeničani |
| --- |
| **Studeničani** •
Aldinci •
Batinci •
Vrtekica •
Gornji Količani •
Donji Količani •
Dračevica •
Elovo •
Kaldirec •
Malčište •
Markova Sušica •
Morani •
Osinčani •
Pagaruša •
Ramni Gaber •
Umovo •
Cvetovo •
‎Crvena Voda •
Crni Vrh |  |
**Promise Keepers** (srpskohrvatski *Održavatelji obećanja*) je međunarodna kršćanska organizacija za muškarce sa sjedištem u Denveru u američkoj državi Colorado. Sebe opisuje kao "organizaciju temeljenu na Kristu koja nastoji muškarce dovesti Isusu Kristu kao njihovom Spasitelju i Gospodinu, te im tako pomoći da se razviju kao kršćani". Promise Keepers promiču gledište da muževi imaju odgovornost biti poglavari domaćinstva na nježan i ljubazan način, slijedeći primjer Isusa Krista, te da se žene trebaju dobrovoljno prepustiti vodstvu svojih muževa.

Organizaciju je 1990. godine osnovao Bill McCartney, bivši trener football tima Univerziteta Colorado. Namjera mu je bila da matičnom stadionu tima održava zborove na kojima bi kršćanske sportaše nastojao podučiti što znači biti pravi kršćanski muškarac. Prvi takav zbor je održan u julu 1990. godine, a organizacija je s vremenom narasla pa je prilikom prve službene konferencije imala 4200 članova. 

Organizacija je nastavila rasti tako da je 4.10. 1997. u Washingtonu organizirala *Stand in the Gap: A Sacred Assembly of Men*, zbor na kome je sudjelovalo preko milijun ljudi te koji se smatra jednim od najvećih javnih okupljanja u američkoj historiji. 

Međutim, od godine 1998. organizacija se našla u financijskim problemima. 

Promise Keepers su bili predmetom žestokih kritika od strane feministkinja, koje ih smatraju opasnošću po prava žena. Dio američke javnosti, pogotovo lijevo orijentirane, drži da tom organizacijom dominiraju konzervativni bijeli protestanti iz srednje klase.

Međutim, Promise Keepers su kritizirani i od strane nekih konzervativnih protestantskih krugova, s obzirom da je svjetonazor koji promiču navodno previše "ublažen" te u neskladu s dosljednim tumačenjem Biblije.

Izvori
------

1. ↑  „Promise Keepers' Core Values". Arhivirano iz originala na datum 2007-02-08. Pristupljeno 10.2. 2007.

Vanjske veze
------------

* Promisekeepers.org
* Seven Promises of a Promise Keeper Arhivirano 2006-11-17 na Wayback Machine-u (from their website)
* ReligiousTolerance.org's article on the Promise Keepers Arhivirano 2007-06-08 na Wayback Machine-u
* Barry Yeoman, The New Men's Movement, *New Woman*
* Tricia Tillin, et al, Promise Keepers Arhivirano 2007-03-12 na Wayback Machine-u A series of articles criticizing the group from a conservative Evangelical perspective.
* Criticisms levied against Promise Keepers.
* Promise Keepers 2007 Schedule Arhivirano 2007-02-24 na Wayback Machine-u
**Pavo Mardešić**, jedan od prvih igrača Hajduka koji je 16. travnja 1911. zaigrao prvu Hajdukovu trening utakmicu na Krajevoj njivi (Starom placu) u Splitu. Nastupio je za Momčad B, a suigrači su mu bili Marko Margetić (branka), Paško Sisgoreo, Božo Nedoklan, Josip Cotić, Lucijan Stella, Luka Fakač, Ante Mardešić, Fabjan Lukas, Paško Sisgoreo i Krunoslav Bonačić.

Pavo Mardešić uz nekoliko iznimaka (iz B mpomčadi) neće više nikada zaigrat za Hajduk, a kako nisu odigrali nijednu utakmicu protiv nekog drugog kluba, biće u povijesti zabilježeni jedino kao igrači prve trening utakmice, i imena im se neće naći na popisu nogomnetaša Hajduka; uz njega ovdje treba navesti i njegove suigrače Marko Margetić, Ante Mardešić, Josip Cotić, Fabjan Lukas, Lucijan Stella (jedan od osnivača Hajduka) i iz A momčadi Antun Righi.

Izvori
------



| * p
* r
* u
Igrači prve Hajdukove trening utakmice 1911. |
| --- |
| Popis igrača – A momčad | Joseph Buchberger (prvi Hajdukov brankar, vratar; 16/0) • Petar Bonetti (1/0) • Josip Namar (1/0) • Mario Righi (98/10) • Ermenegild Rosseg (2/0) • Vilibald Zuppa (1/0) • Kruno Kolombatović¹ • Antun Righi¹ • Stipe Sisgoreo (5/0) • Ivan Tudor (24/3) • Šime Raunig (1/1). |
| Popis igrača – B momčad | Marko Margetić¹ • Pavo Mardešić¹ • Paško Fabris (2/0) • Božo Nedoklan (64/24) • Josip Cotić¹ • Lucijan Stella¹ • Luka Fakač (2/0) • Ante Mardešić¹ • Fabjan Lukas¹ • Paško Sisgoreo (48/0) • Krunoslav Bonačić (9/10). |
| *1. Igrači koji su odigrali samo trening utakmicu, nakon čega se više nisu zaigrali na terenu. Ostalim igračima u zagradi su brojevi utakmica/zgoditaka.* |
U hemiji i farmaceutskim naukama, **particioni**- (P) ili **distribucioni koeficijent** (D) je odnos koncentracija jedinjenja u dve faze mešavine dva nemešiva rastvarača u ekvilibrijumu. Termini "gas/tečnost particioni koeficijent" i "vazduh/voda particioni koeficijent" se ponekad koriste za bezdimenzione forme konstante Henrijevog zakona. Stoga su ti koeficijenti mera diferencijalne rastvorljivosti jedinjenja između ta dva rastvarača. Fraza „particioni koeficijent" se u današnje vreme smatra zastarelom po IUPAC-u, i „particiona konstanta", „particioni odnos", ili „distribucioni odnos", su prikladniji termini.

Normalno se kao jedan od rastvarača koristi voda dok je drugi hidrofoban poput oktanola. Stoga je logP mera hidrofilnosti ili hidrofobnosti hemijske supstance. Particioni koeficijent se isto tako može koristiti kad je jedan ili oba rastvarača čvrst. U medicinskoj praksi, particioni koeficijenti su korisni na primer za procenu distribucije leka u telu. Hidrofobni lekovi sa visokim particionim koeficijentima su preferentno distribuirani u hidrofobnim kompartmanima poput lipidnih dvoslojeva ćelija dok su hidrofilni lekovi (niski particioni koeficijenti) preferentno nalaze u hidrofilnim kompartmanima kao što je krvni serum.

Vidi još
--------

* Hemoinformatika
	+ ADME
	+ Lipinskijevo pravilo petice
	+ QSAR
* JOELib

Literatura
----------

* Sangster, James (1997). *Octanol-Water Partition Coefficients: Fundamentals and Physical Chemistry, Vol. 2 of Wiley Series in Solution Chemistry*. Chichester: John Wiley & Sons Ltd.. str. 178 pages. ISBN 978-0471973973.
* Wilkinson, Andrew M.; McNaught, Alan D. (1997). „Partition Coefficient". *Compendium of Chemical Terminology: IUPAC Recommendations*. Oxford: Blackwell Science. DOI:10.1351/goldbook. ISBN 0-86542-684-8.

Spoljašnje veze
---------------

* BioByte ClogP/Bio-Loom
* ACD/LogP DB
U programiranju, varijabla ili promjenljiva (kako se rijeđe naziva) označava imenovanu memorijsku lokaciju koja je podobna za skladištenje određenog podatka. Za razliku od istoimenog pojma u matematici, promjenljiva u programiranju nije apstraktan pojam već u svakom trenutku izvršenja programa sadrži tačno određenu, konkretnu vrijednost koja se u svakom trenutku može zamijeniti drugom.

Tip promjenljive
----------------

U zavisnosti od programskog jezika, promjenljiva može imati svoj tip, odnosno uz nju se može vezivati i informacija o tipu podatka kakvog može čuvati. Viši programski jezici, naročito skriptni, poput PHP-a, Javaskripta, jezika ljuski itd. ne podržavaju tipove promjenljivih, dok većina drugih, poput C-a, C++-a, Jave, Paskala i drugih imaju jasno izražene i ograničene tipove promjenljivih.

Tip promjenljive određuje kakav tip podatka data promjenljiva može sadržati. Većina jezika koji podržavaju tipove podataka razlikuju osnovne (cjelobrojne, realne, kratke, duge, brojčane, slovne itd.) i strukturalne (strukture, klase itd.). Određeni jezici sadrže i dodatne, specijalne, tipove promjenljivih - pokazivače i/ili reference (npr. C poznaje samo pokazivače, C++ i pokazivače i reference, PHP samo reference, dok određeni jezici poput Javaskripta i Jave gledaju na sve promenljive kao na reference).

Među jezicima koji imaju tipove podataka razlikujemo strogo tipizirane i slabo tipizirane. Strogo tipizirani jezici ne dozvoljavaju izraze u kojima se pojavljuju operatori sa operandima nepredviđenog tipa, kao ni pozivanje funkcija sa argumentima nepredviđenog tipa (Paskal). Slabo tipizirani, međutim, dozvoljavaju ovakve izraze, ali samo u situacijama u kojima postoji unapred definisan lanac transformacija kojima se data promjenljiva može transformisati u promjenljivu već predviđenog tipa (C, C++).

Vanjske veze
------------

* Šta su varijable? Arhivirano 2017-11-07 na Wayback Machine-u
**Pau d'Arco Indijanci** /<small>ime dolazi po rijeci Pau d'Arco, a označava jednu vrstu drveta roda tecoma</small>/ jedna od skupina Kayapo Indijanaca koja je u 19. stoljeću živjela u području rijeke Araguaia u Brazilu. Naziv Irã-Amráire (Iran-Anráire, Ira-Amaire, Irãamráyre, Ira-amranhre, Irã'ãmranh-re) /= "os que passeiam nas planícies", ili oni koji lutaju ravnicama,/ ne spominje se u Priručniku *Handbook of South American Indians* (1959), nego su opisani kao Pau d'Arco. 

Do nastanka skupine dolazi u 19. stoljeću odvajanjem jedne grupe Kayapoa od Apinayé Indijanaca. Na rijeci Pau d'Arco Kayapo su se podijelili na nekoliko skupina, a ovi što su ostali uz nju postat će poznati kao Irã-Amráire ili Pau d'Arco. Od izvornih 3.000 do 1946 preostat će ih svega 6. Ostale dvije skupine koje su se odselile sa Araguaie su preživjele a poznati su kao Gorotire (porijeklom od Goroti Kumrenhtx) i Xikrin (porijeklom od Porekru).

Njihove lokalne skupine ili sela bila su <tt>Kren-re</tt>, <tt>Nhangagakrin</tt>, <tt>Kuben Ken Kam</tt>, <tt>Me Mranh</tt> i <tt>Mejôt´yr</tt>.

Vanjske poveznice
-----------------

* Morcego and the Àkkàpa-ri
* Mitos coletados por Nimuendaju (Horda Irãamráyre)
**Pal Abraham** (mađ. *Ábrahám Pál*; Apatin, 2. novembar 1892 — Hamburg, 6. maj 1960) je bio mađarski kompozitor rodom iz Apatina u današnjoj Srbiji. Svetsku slavu stekao je komponovanjem opereta. Njegove najpoznatije operete su „Viktorija i njen husar", „Cvet Havaja" i „Bal u Savoju". Napisao je muziku za više od 30 filmova.

Biografija
----------

Pal Abraham rodio se 2. novembra 1892. u Apatinu koja je tad bila u sastavu Austrougarske. Od 1910. do 1916. studirao je u muzičkoj akademiji Budimpešte. 1927. postao je glavni dirigenta budimpeštskog prestočnikog operetskog teatra, gde je predstavio svoju prvu operetu „Viktorija i njen husar". Sa rastom svoje popularnosti u Nemačkoj seli se 1930. u Berlin. Kad je Hitler preuzeo vlast u Nemačkoj emigriše 1933. u Beč gde je napisao tri slabo uspešne operete. 1938. nakon što je Hitler anektirao Austriju, vraća se u Budimpeštu. Do početka rata komponovao je u Budimpešti nekoliko opereta koje danas nisu poznate. Zatim odlazi u Kubu i dalje u Njujork. U Njujorku nije uspeo da obnovi slavu i postao je psihički bolestan. 1956. morao je da napusti SAD i vraća se u Nemačku, gde je živeo u jednom sanatorijumu u Hamburgu. Umro je 6. maja 1960. na posledicama jedne operacije kolena.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 10032291
* LCCN: n85180097
* ISNI: 0000 0000 8089 3822
* GND: 122365534
* SELIBR: 273097
* SUDOC: 179931032
* BNF: cb13890564f (podaci)
* MusicBrainz: ea4cad4e-137d-4fed-9b3e-7482064da2d8
* NKC: mzk2012707821
* BNE: XX1595186

 |
Zastava s natpisom *Libertas* (Sloboda)
**Libertas** je slogan grada Dubrovnika. Stara gradska zastava imala je natpis "Libertas".

Libertas je latinska riječ za slobodu. U Dubrovačkoj Republici, sloboda se smatrala jednom od najvećih životnih vrijednosti. Riječ "libertas" bila je slogan i simbol Dubrovačke Republike. Ona je među prvima u svijetu zabranila ropstvo, donijevši odluku o zabrani 1418. godine. Na tvrđavi Lovrijenac na kamenu piše latinski natpis: "Non bene pro toto libertas venditur auro", što na hrvatskom jeziku znači "Sloboda se ne prodaje za svo zlato". Dubrovački književnik Ivan Gundulić opjevao je himnu slobodi u pastoralnoj drami "Dubravka": "O lijepa, o draga, o slatka slobodo". Jedna od zastava Dubrovačke Republike imala je na sebi natpis "libertas". Danas se ta zastava koristi prilikom otvorenja Dubrovačkih ljetnih igri, kada se podiže na Orlandov stup.

U Dubrovnik se često koristi ime "libertas" pa tako postoji dubrovački Libertas Film Festival, hotel "Rixos Libertas", autoprijevozno poduzeće "Libertas", mješoviti zbor Libertas, moto-klub Libertas itd.
Koordinate: 41° 52′ 32" SGŠ, 22° 37′ 45" IGD

**Pekljani** (mak. *Pekljani*) su naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Pekljani su u sastavu opštine Vinica.

Prirodni uslovi
---------------

Pekljani su smešteni u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kočana, naselje je udaljeno 25 kilometara istočno.

Naselje Pekljani se nalazi na zapadnim padinama Obozne planine, na približno 580 metara nadmorske visine.

Mesna klima je kontinentalna.

Istorija
--------

Po statistici sekretara Bugarske egzarhije, 1905. godine Pekljani su bili nacionalno mešovito selo sa 275 pravoslavnih Slovena i 225 Turaka.

Stanovništvo
------------

Pekljani su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 432 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

1. ↑  Brancoff, D.M. "La Macedoine et sa Population Chretienne". Paris, 1905, r.118-119.

Spoljašnje veze
---------------

***Pekljani*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.opstinavinica.gov.mk Zvanična stranica opštine Vinica

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Vinica |
| --- |
| **Vinica** • 
Blatec •
Vinička Kršla •
Gradec •
Grljani •
Dragobrašte •
Istibanja •
Jakimovo •
Kalamanci •
Kruševo •
Laki •
Leski •
Lipec •
Pekljani •
Trsino •
Crn Kamen |  |
**Pekariji** su sisavci srednje veličine iz reda parnoprstaša. Žive u jugozapadnom području Sjeverne Amerike i diljem Srednje i Južne Amerike.

Opis
----

Pekariji su životinje srednje veličine, s velikom sličnosti sa svinjama. Kao i svinje, imaju nos koji završava u hrskavičnom disku, te, u odnosu na glavu, male oči. Rep sadrži šest do devet kralježaka. Također, kao i svinje, koriste samo dva srednja prsta za hodanje, a za razliku od svinja, drugi prsti mogu biti potpuno odsutni. Želudac im je dosta složeniji nego u svinja. 

Svežderi su, i jedu male životinje, iako više preferiraju korijenje, travu, sjemenke i voće. Od svinja se mogu razlikovati po obliku očnjaka i kljova.

Bjelousni pekari
Trljanjem kljova mogu napraviti zvekećuću buku, koja upozorava grabežljivce da im se ne približavaju. Prirodni neprijatelji su im jaguar i puma. Po naravi su dovoljno agresivni da ne mogu biti pripitomljeni, jer bi najvjerojatnije ozljedili ljude. U posljednjih nekoliko godina pojavila su se izvješća u sjeverozapadnoj Boliviji, u blizini Nacionalnog parka Madidi su neki ljudi ozbiljno ozljeđeni i ubijeni od strane velike skupine pekarija.

Društvene su životinje i često su u stadima. U jednom stadu bjelousnog pekarija zabilježeno je preko 100 jedinki, ali ogrličasti i Chaco pekariji obično se nalaze u manjim grupama. 

Imaju mirisne žlijezde ispod svakog oka i druge na leđima. Koriste ih da označe teritorije stada. Oni također pomoću mirisnih žlijezda trljanjem jednih od druge prepoznaju se unutar skupine. Opor miris pekarijima omogućuje da prepoznaju ostale članove stada, unatoč kratkovidnosti. 

Fosili *Perchoerusa*

Evolucija
---------

Pekariji se prvi put pojavljuju u fosilnim zapisima iz razdoblja kasnog eocena i ranog oligocena (prije oko 35 milijuna godina) u Europi. Fosili su kasnije pronađeni na svim kontinentima osim Australije i Antarktike. Postali su izumrli u Starom svijetu negdje oko miocena.

Podrijetlo im nije utvrđeno, ali najvjerojatnije su se razvili iz primitivnih životinja iz izumrle porodice Cebochoeridae. U oligocenu je postojala životinja *Perchoerus*, koja je već posjedovala neke karakteristike današnjih pekarija. U miocenu i pliocenu postojali su pekariji koji su lutali ravnicama, npr. *Cynorca*, *Hesperhys*, *Prosthennops* i *Macrogenis*. U pleistocenu se pojavljuju različiti pekariji, u rasponu od dugonosog *Mylohyus*a i velikog *Platygonus*.

Koristi
-------

Za komercijalni iskorištavanje jako je poznata koža pekarija. Smatra se izuzetno izdržljivom i toplom. Koristi se za proizvodnju visoko kvalitetnih kožnih rukavica. Meso pekarija ljudi smatraju posebno ukusnim, i tradicionalno ga jedu amazonski Indijanci i doseljenici.

Izvori
------

1. ↑  M. Van Roosmalen et al.: A New Species of Living Peccary (Mammalia: Tayassuidae) from the Brazilian Amazon, Bonner zoologische Beiträge, Band 55 (2006) Heft 2, Seiten 105–112.
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2010-01-17. Pristupljeno 2015-01-13.

***Pekariji*** na Wikimedijinoj ostavi
Philipp Melanchthon
**Philipp Melanchton** (pravim imenom **Philipp Schwartzerdt**, Bretten, 16. veljače 1497. - Wittenberg, 19. travnja 1560.), njemački reformator, teolog i filozof.

Od 1518. godine Melanchton je bio profesor u Wittenbergu, gdje je pristao uz Luthera i postao njegovim najbližim suradnikom. Bio je učen humanist i pisac školskih knjiga (grčka i latinska gramatika, logika i dr.) te je dobio naziv *Praeceptor Germaniae*. Izradio je temelje za reorganizaciju protestantske crkve i škole. Osnivač je Augsbuške konfesije, koju je iznio i branio na saboru u Augsburgu 1530. godine. Posebno je cijenio Aristotelovu etiku i dijalektiku te se, poput Luthera, držao Aristotelova i Ptolomejeva učenja o kozmosu, pa je Kopernikovo učenje odbacio kao "bezbožno" jer 
proturiječi Bibliji.

Kao idejni vođa "filipista", umjerene struje u protestantizmu, teološki se sukobio s Matijom Vlačićem, osobito u pitanjima čovječe slobode i spasenja. Rimskog papu označava kao antikrista riječima: "*To je vrlo očito i bez ikakave sumnje, da je rimski papa stvarni Antikrist... U 2. Solunjanima 2, Pavao jasno kaže da će Sin grijeha vladati nad crkvom, predstavljajući sebe ispred službe Bogu*".

Raspravu o moći i prvenstvu pape *Tractatus de Potestate et Primatu Papae* napisao je 1538. godine. U toj raspravi Melanchthon koristi Sveto pismo da bi dokazao tri glavne tvrdnje:

* Papa nije glava Crkve i superioran svim ostalim biskupima "božanskim pravom" (de iure divino);
* Papa i biskupi nemaju pravo na građansku vlast i božanski status;
* Tvrdnju iz papine bule "Unum sanctum" (1302.) da je poslušnost papi potrebna za spasenje, smatra bezvrijednom, jer se suprostavlja opravdanju vjerom.
Philip Zimbardo (2009)
**Philip George Zimbardo** (23. ožujka 1933.), američki je psiholog.

Profesor je na sveučilištu Stanford i jedan od najpoznatijih američkih psihologa zahvaljujući pokusu pod nazivom Stanfordski zatvorski pokus koji je koji je opisao u jednako popularnom djelu "The Lucifer Effect". 

Spomenuti pokus je sproveo 1971. godine na uzorku od dvadeset i četvero studenata koje je nasumice podijelio u dvije skupine, "zatvorenike" i "čuvare". Ispitanike je smjestio u lažni zatvor u podrumu zgrade odsjeka za psihologiju na sveučilištu Stanford. Radi što veće zbiljnosti pokusa, ispitanike se je iznenada "uhitilo" (pristali su sudjelovati u pokusu, ali nisu znali kada će se odviti). Po dolasku u zatvor pretraženi su te su im dodijelili zatvorsku odjeću i ćelije. S druge strane, skupini se je "čuvara" dodijelilo zviždaljke i odore. Nisu dobili nikakve posebne upute koje bi utjecale na njihov odnos prema drugoj ispitaničkoj skupini, nego su im samo rekli postupati prema njima kako god im se čini da je prikladno radi zadržavanja reda u zatvoru. Planirano je bilo sprovoditi pokus tijekom dva tjedna, no prekinulo ga se nakon samo čest dana. Ispitanici su vrlo brzo uskladili ponašanje s ulogama koje su im dodijeljene, pa su se tako "zatvorenici" ponašali pasivno i pokazivali znakove depresije, dok su "čuvari" naglašeno pokazivali dominaciju, pa čak i sadističko ponašanje. Česte su etičke dvojbe u svezi s ovim pokusom.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene osobne stranice
Fotografija tvrđave iz vazduha
**Petropavlovska tvrđava** (rus. *Petropavlovskaя krepostь*) je tvrđava iz ranog 18. veka, oko koje je izrastao istorijski centar grada Sankt Peterburga. Danas se ova tvrđava na ostrvu u reci Nevi pre svega koristi kao prostor za izložbe i muzeje, kao park i turistička atrakcija. Ova tvrđava je jedan od spomenika Sankt Peterburga pod zaštitom UNESKO.

Istorija
--------

Tvrđavu od drveta je prvi započeo Petar Veliki 1703. Po projektu Domenika Trecinija, kamena tvrđava je izgrađena od 1706. do 1740. Tvrđava je trebala da posluži za odbranu grada u Velikom severnom ratu, ali kod nje nikada nije došlo do ratnih okršaja. Od oko 1720. tvrđava je služila kao baza za gradski garnizon, i kao zatvor za političke ili zatvorenike visokog ranga. Neki od poznatih ljudi koji su tu bili zatočeni su: carević Aleksej, Tadeuš Košćuško, Aleksandar Radiščev, dekabristi, Fjodor Dostojevski, Mihail Bakunjin, Nikolaj Černjiševski i Josip Broz Tito.

Petropavlovska katedrala (sagrađena u periodu 1712-1733), ima zvonik visok 123,2 metra. U njoj su sahranjeni svi ruski carevi od Petra I do Aleksandra III. Zemni ostaci porodice cara Nikolaja II i njihovih pratilaca su sahranjeni u posebnoj kapeli 17. jula 1998. Krajem 2006, zemni ostaci carice Marije Fjodorovne su preneti ovamo iz Danske, da bi bili sahranjeni pored njenog supruga Aleksandra III. 

Za vreme Oktobarske revolucije, boljševici su 25. oktobra 1918. iz Petropavlovske tvrđave ispalili tridesetak granata na Zimski dvorac, od kojih je šteta bila minimalna. Sledećeg jutra, boljševici su zauzeli dvorac i zarobljene ministre odveli u tvrđavu. To su bili poslednji zarobljenici u istoriji ove tvrđave. Godine 1924. njen veći deo je pretvoren u muzej. Tvrđava je pretrpela znatnu štetu u nemačkom artiljerijskom bombardovanju u Drugom svetskom ratu.

Povezano
--------

* Spisak najviših pravoslavnih crkava i zvonika

Izvori
------

1. ↑  „Peter and Paul Fortress". *Saint-Petersburg.com*. Arhivirano iz originala na datum 2011-09-28. Pristupljeno 19. 6. 2009.

Spoljašnje veze
---------------

***Petropavlovska tvrđava*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanična internet prezentacija Arhivirano 2009-09-01 na Wayback Machine-u
* Trodimenzionalna panorama Arhivirano 2009-09-17 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 173680393
* GND: 4220008-8
* NKC: xx0122543

 |
*Za ostala značenja, v. Manhattan (razvrstavanje).*
Manhattan - područje obojeno žutom bojom
Pogled na Manhattan
**Manhattan** je otok i gradska oblast grada New Yorka, istoimene savezne države u Sjedinjenim Američkim Državama. Okružen je rijekama Hudson i East River. 
Manhattan ima 1,537,195 stanovnika, ali je najmanja gradska oblast grada New Yorka sa površinom od 61,4 km² (23,7 mi²), zbog čega ima najveću gustinu naseljenosti od čak 25.800 st/km², odnosno 66.900 st/mi². 

Na Manhattanu se nalazi glavna uprava grada New Yorka, odnosno gradska vijećnica i općinski sud New York, te je Manhattan ujedno i centralna gradska oblast grada New Yorka. Zbog toga se u zvaničnim dokumentima zove samo New York, što nije slučaj za ostale četiri gradske oblasti grada New Yorka, koje se koriste svojim izvornim imenima tj. Queens, Brooklyn, The Bronx, i Staten Island.

Vanjske veze
------------

***Manhattan*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 148388212
* LCCN: n80118393
* GND: 4101161-2
* BNF: cb11951495r (podaci)
* NKC: ge138348

 |
Pepeljuga
*Cinderella* (1911)
**Pepeljuga** (njemački: , francuski: , engleski: ) je naziv koji se koristi za jednu od najpoznatijih svjetskih bajki, čiju su najpoznatiju verziju početkom 19. vijeka objavila braća Grimm. Naslovna junakinja je mlada djevojka koja trpi zlostavljanje, siromaštvo i nepravdu da bi iznenada stekla bogatstvo i sreću. Različite verzije priče se mogu pronaći među raznim kulturama; historičari književnosti pretpostavljaju da je korijen priče o Pepeljugi grčka robinja Rodopida koja je živjela u Egiptu u doba faraona Amazisa II; prema Alen Dundasu bi njen historijski ekvivalent trebala biti franačka princeza Rigunt iz 6. vijeka. U svakom slučaju, bajka o Pepeljugi je postala inspiracija za brojna umjetnička djela, a sam izraz "pepeljuga" ušao u rječnike kako bi opisivao neopravdano omalovažane i ignorirane osobe koje nakon teških napora stiču zasluženu slavu i bogatstvo.

Zaplet
------

Glavna junakinja Pepeljuga je lijepa djevojka koja je ostala bez roditelja, te živjela s maćehom i ružnim polusestrama. Pepeljuga je bila tlačena s njihove strane. Radila je sve kućanske poslove, a nije joj bilo dopušteno ni spavati u krevetu, već je spavala pored ognjišta.

Jednog je dana u njihovu carstvu izašao proglas da kraljevska obitelj održava bal u sinovu čast, kako bi ondje mogao izabrati svoju buduću suprugu. Pozvane su sve djevojke iz carstva. Pepeljuga se silno radovala balu, ali je maćeha nije pustila, već joj je zapovjedila da radi kućanske poslove. Utučena Pepeljuga plakala je dok su joj maćeha i polusestre odlazile na dvor. Nedugo potom u njihovoj se kući stvorila dobra vila i načinila joj haljinu i staklene cipelice u kojoj će otići na bal. Još k tomu je stvorila i prekrasnu kočiju s konjima bijelcima. Upozorila je Pepeljuga da će čarolija trajati sve dok bat ne otkuca ponoć posljednji put. Pepeljuga se zaputila na dvor i odmah je ljepotom zasjenila sve prisutne, tako da je princ plesao samo s njom čitavu večer. Sati su prolazili, i ponoć je došla. Sjetivši se vilinih riječi, Pepeljuga je brže-bolje pobjegla s dvora. U žurbi joj se izula jedna staklena cipelica, koja je ostala princu kao jedina uspomena na nju. On nije znao ni kako se ona zove. 

Pepeljuga se vratila kući prije svoje maćehe i dviju sestara. One nisu ni slutile da je djevojka koja je čitavo vrijeme plesala s princem upravo Pepeljuga. No, princ ju nije mogao tako lako zaboraviti. Obišao je čitavo carstvo noseći staklenu cipelicu, kako bi našao djevojku kojoj savršeno pristaje. Ljubomorna maćeha isprva nije htjela reći da ima još jednu kćer, ali je na prinčevo inzistiranje ipak pozvala Pepeljugu da proba cipelicu. Njoj je savršeno pristala, a princ je u prašnjavoj djevojci prepoznao onu u koju se zaljubio. Vjenčali su se i živjeli sretno.

Vanjske poveznice
-----------------

***Pepeljuga*** na Wikimedijinoj ostavi
**Nikola Gruevski** (makedonski: ; rođen 31. avgusta 1970. u Skoplju) je predsednik stranke VMRO-DPMNE od maja 2003. Prethodno je bio potpredsednik iste partije. Od septembra 2002. godine je bio poslanik u Skupštini Republike Makedonije (Sobranie na Republika Makedonija).

Od decembra 1999. do septembra 2002. godine, Nikola Gruevski je bio ministar finansija u vladi Ljupča Georgijevskog (Ljubčo Georgievski). Prethodno je bio ministar bez resora i ministar za ekonomiju, kao i guverner u Svetskoj banci i u Evropskoj banci za obnovu i razvoj – EBRD. Takođe, bio je predsednik Državne komisije za hartije od vrednosti i predsednik brokerske asocijacije Republike Makedonije.

Od 28. jula 2006. do 15. januara 2016. godine Nikola Gruevski bio je premijer Republike Makedonije, nakon čega je podneo ostavku zbog velike političke krize.

Deda Nikole Gruevskog, Nikolaos Grujos (Γρούιος) borio se u Grčko-italijanskom ratu i njegovo ime je upisano u spomenik poginulima u balkanskim i svetskim ratovima u mestu Ahalada u prefekturi Florin.

Nikola Gruevski je 1994. godine diplomirao na Ekonomskom fakultetu Bitoljskog univerziteta „Kliment Ohridski". Sem ovog, ima i diplomu londonskog Instituta za hartije od vrednosti. Nikola Gruevski je 11. decembra 2006. godine magistrirao na ekonomskom fakultetu pri univerzitetu Sv. Đirilo i Metodije u Skoplju.

Dana 17. aprila 2014, opozicija je objavila dokumente i vremena snimljenih telefonskih poziva, optužujući premijera, za uzimanje mita sa ciljom da ubrza nelegalne prodaje banke. Navodni počinjeni prestupi od strane premijera u okviru korupcije i organizovanog kriminala se odnose u slučaju prodaje akcija "Makedonske banke" i prihvatanje 1,5 miliona u gotovini od strane premijera. Opozicija je takođe dostavila dokaze o prihvatanju novca, pokazujući zaptivka VMRO-DPMNE i potpis bivšeg sekretara stranke u 2006. Ovaj slučaj isto tako važi i za utaju poreza. SDSM je podnela zahtev za forenzičko ispitivanje snimka, koje je obavljeno u Beogradu od vještaka iz oblasti informacionih tehnologija.

Gruevski je oštro odbacio optužbe.

Spoljašnje veze
---------------

***Nikola Gruevski*** na Wikimedijinoj ostavi

* Biografija - Nikola Gruevski

| * p
* r
* u
Premijeri Makedonije |
| --- |
| 
* Nikola Kljusev (1991—1992)
* Branko Crvenkovski (1992—1998)
* Ljupčo Georgijevski (1998—2002)
* Branko Crvenkovski (2002—2004)
* Radmila Šekerinska (v.d. 2004)
* Hari Kostov (2004)
* Radmila Šekerinska (v.d. 2004)
* Vlado Bučkovski (2004—2006)
* Nikola Gruevski (2006—2016)
* Emil Dimitriev (2016—2017)
* Zoran Zaev (2017)

 | Grb Republike Makedonije |
**Nikola Lala - Linđo** (Petrača, 4. listopada 1843. – Danče, Dubrovnik, 16. veljače 1907.), lijeričar.

Legendarni je lijeričar i vođa narodnog plesa (poskočice), a „žario i palio" je Župom, Dubrovnikom i okolicom krajem 19. st. Koliko je tada bio poznat svjedoči i to da je tradicionalni ples Dubrovačke regije danas poznat kao linđo.

Njegovi potomci i danas žive u Župi. Ta obitelj Lale, koja živi u mjestu Petrača i danas je "među ljudima" znana po nadimku Linđo.

### Povijesni spomeni

Citat iz knjige Josipa Berse - Dubrovačke slike i prilike (V poglavlje, str. 134). Bersa svjedoči proslavi Sv. Vlaha negdje oko 1880. godine te navodi:  

"Vrijeme je, da se pođe u kazalište, gdje župska vrtoglava poskočica odmjenjuje bečki valcer i zadržani kadrilj. Na ivici prostorije sjedi **Linđo, Župljanin**, i udara u lijericu; to je pučki orkestar; lijericu podupire lijevom nogom, dok desnim poplatom lupa po ritmu o pod; udara s potpunim skladom kratak motiv. Pokadkad lijerica umukne, ali **Linđo** jednakim ritmom bije šakom o svoj strumenat: to mu je obična šala, a ko je nezna, taj misli, da je ples svršio; prevareni plesači stanu, sve se u njima napne, i sad bi se s **Linđom** iskali , da lijerica ne počne iznova udarati. Sad ko da plesači jedan drugoga hrabre, neka to življe igraju. Igranje unaokolo nastavlja se jednakim žarom; dok na kraju koje od neizbježiva umora, koje iz obzira na drugu čeljad, koja hoće da plešu salonske plesove, lijerica umukne..."

Vlaho Bukovac je u Gradskom kazalištu prikazao Nikolu kako 'udara' u lijericu na lijevoj strani stropa neposredno ispred pozornice.

Izvori
------

1. ↑  „Nikola Lale Linđo". Arhivirano iz originala na datum 2013-01-20. Pristupljeno 2014-07-26.
**Odnosi Njemačke i Turske**|  |
| **Površina** | Njemačka 357,168 km2
Turska 783,356 km2 |
| **Stanovništvo** | Njemačka 80,716,000 (2014)
Turska 79,463,663 (2016) |
| **BDP** | * **Njemačka** $3 842 milijardi ($47,033 po glavi stanovnika) PPP-2015.
* $3 371 milijardi ($41,267 po glavi stanovnika) (nominalni BDP u 2015)
* **Turska** $1 665 milijardi ($21,198 po glavi stanovnika) PPP-2015.
* $751 milijardi ($9,562 po glavi stanovnika) (nominalni BDP u 2015)
 |
|

Njemačko-turski odnosi imaju dugu istoriju, još od prvih kontakata između Svetog Rimskog Carstva njemačke nacije i Osmanskog Carstva u XI vijeku. Suvremeni odnosi obilježeni su višegodišnjim naporima Turske da se približi Evropskoj uniji i dolaskom brojne turskedijaspore u Zapadnu Njemačku nakon Drugog svjetskog rata i izazovima integracije. Njemačka je u Turskoj predstavljena preko ambasade u Ankari, generalnih konzulata u Istanbulu i Izmiru i počasnih konzulata u Adani, Bodrumu, Bursi, Edirneu, Erzurumu, Gaziantepu, Kayseriu i Trabzonu. Turska je u Njemačkoj predstavljena preko ambasade u Berlinu, generalnih konzulata u Berlinu, Düsseldorfu, Essenu, Frankfurtu na Majni, Hamburgu, Hannoveru, Hürthu, Karlsruheu i Stuttgartu i počasnih konzulata u Aachnu, Bremenu i Regensburgu.

Obje zemlje su članice Organizacije za sigurnost i suradnju u Evropi, OECD-a i NATO-a. Zapadna Njemačka jedna je od osnivačica Evropske ekonomske zajednice, preteče današnje Evropske unije. Nestankom Istočne Njemačke, njezine su regije postale dio Savezne Republike i tako dio EZ i EU od 1993. Turska je višegodišnja zemlja kandidat za članstvo u EU koja je svoj put započela u isto vrijeme kada i Grčka (članica od 1982.).

| * p
* r
* u
Njemačka Međunarodni odnosi Njemačke |
| --- |
| Bilateralni odnosi | 
* Francuska
* Izrael
* Namibija
* Rusija
* Sjedinjene Američke Države
* Turska

 |  |
| Multilateralni odnosi | 
* Ujedinjene nacije

 |
| Institucije | 
* Federalna kancelarija za međunarodne odnose

 |
| Historijski odnosi | 
* Antikominternski pakt
* Čelični pakt
* Minhenski sporazum
* Njemačko-poljski pakt o nenapadanju
* Pakt Ribbentrop-Molotov
* Trojni pakt

 |