recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinate: 41° 30′ 20" SGŠ, 22° 15′ 52" IGD

**Kalanjevo** (mak. *Калањево*) je naselje u Republici Makedoniji, u središnjem delu države. Kalanjevo je naselje u okviru opštine Negotino.

Prirodni uslovi
---------------

Kalanjevo je smešteno u središnjem delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Kavadaraca, naselje je udaljeno 30 kilometara istočno.

Naselje Kalanjevo se nalazi u istorijskoj oblasti Tikveš. Selo je smešteno na zapadnim padinama Konečke planine, na istočnom obodu Tikveške kotline. Naselje je položeno na približno 610 metara nadmorske visine. 

Mesna klima je kontinentalna.

Stanovništvo
------------

Kalanjevo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine bilo bez stanovnika.

Početkom 20. veka većinsko stanovništvo bili su Turci (2/3), a manjinsko etnički Makedonci (1/3). Turci su se većinom iselili posle Prvog svetskog rata u maticu, a na njihovo mesto došli su preci današnjih stanovnika.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva bila je islam, a manjinska pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* negotino.gov.mk Zvanična stranica opštine Negotino

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Negotino |
| --- |
| **Negotino** • 
Brusnik •
Vešje •
Vojšanci •
Gornji Disan •
Donji Disan •
Dubrovo •
Janoševo •
Kalanjevo •
Krivolak •
Kurija •
Lipa •
Pepelište •
Pešternica •
Timjanik •
Tremnik •
Crveni Bregovi •
Džidimirci •
Šeoba |  |
**Fočanski propisi** su prvi pravni propisi socijalističke Jugoslavije, nastali u periodu NOB-a, kada je Foča bila centar šire partizanske slobodne teritorije.

U Foči je tada od 20. januara do 10 maja 1942. boravio CK KPJ i Vrhovni štab na čelu sa Josipom Brozom Titom. Obavljala se organizacija vojne, političke i pozadinske strukture NOVJ. U isto vrijeme vrši se prihvat i pruža ljekarska pomoć promrzlim partizanima, učesnicima Igmanskog marša. Za to vrijeme Moša Pijade piše znamenite Fočanske propise koji postaju osnova buduće socijalističke Jugoslavije. Može se reći da je pravni sistem bivše države utemeljen upravo u Foči.

Sadržaj ovog zakonika je bio vezan prevashodno za razrađivanje pitanja krivične odgovornosti neprijatelja. Određeno je ko se to sve smatra narodnim neprijateljem, koje su kazne predviđene za određeno krivično djelo i ko je nadležan da pokrene postupak. Narodnooslobidalčki odbor je proklamovan u najviši sudski organ i kao takav je bio poptuno nezavisan i samostalan.

Mada su narodni odbori i prije osnivani, Fočanskim propisima pod nazivom

• Zadaci i ustrojstvo Narodnooslobodilačkih odbora

• Uputstva za rad Narodnooslobodilačkih odbora u oslobođenim krajevima

iz februara 1942. godine, propisani su osnovni principi organizacije i funkcioniranja narodnooslobodilačkih odbora, i njihova izbornost, opoziv i druga pitanja. Nova, partizanska vlast uspostavljala se imenovanjem vršilaca različitih dužnosti, a ne biranjem, izbor je vršen aklamacijom. Fočanski propisi donijeli su i osnove novog izbornog sistema koji je, osim neposrednog, uveo i delegatski način biranja viših organa, te potvrdili biračko pravo ženama. Uvedeno je opće pravo glasa, a glasanje je bilo javno. Regulirano je pitanje izbornih komisija, izbornih povjerenika i zborova birača. Na oslobođenim teritorijama funkcionirali su narodnoooslobodilački odbori u vrijeme kada su određeno područje kontrolirale partizanske jedinice, a kada bi ih okupirala neprijateljska vojska, njihov rad zamirao bi do sljedeće prilike. 

Da bi struktura nove vlasti bila hijerarhijski uspostavljena, nedostajali su zemaljski organi vlasti. Zato je bilo potrebno osnovati jedan centralni organ narodne vlasti koji će od Vrhovnog štaba preuzeti civilnu upravu nad oslobođenim teritorijama. Iz tih razloga je 26. novembra 1942. godine u Bihaću bilo sazvano Prvo zasjedanje Antifašističkog vijeća narodnog oslobođenja Jugoslavije (AVNOJ).
**David Štrbac** je književni junak iz pripovedaka i drama srpskog književnika Petra Kočića. Osmišljen je kao snažno uobličeni književni tip lukavog seljaka, koji se na duhovit i domišljat način bori protiv visokih nameta i nepravdi usmerenih protiv siromašnog seljaštva. Smatra se jednim od najpoznatijih junaka srpske književnosti.

Štrbac je najpoznatiji kao glavni junak pripovetke *Jazavac pred sudom* (1904), koju je Kočić ubrzo preradio u istoimenu dramu. Ne bi li kazao gorku istinu o teškom položaju seljaka koga podjednako pljačkaju i okupatorska vlast i domaći zelenaši, Štrbac navlači na sebe masku lakrdijaša i dolazi na sud da tuži jazavca, jer mu je pojeo prinos kukuruza. Ovaj književni lik je vremenom prerastao okvire političke satire jednog vremena i postao univerzalno oličenje obespravljenog i iskorišćenog čoveka, koji je svestan svoga očajnog položaja i traži pravdu. David Štrbac se pojavljuje i kao sporedni junak u Kočićevim pripovetkama *Tuba*, *Mejdan Simeuna Đaka*, *Tavnovanje* i u drami *Sudanija*. U gradu Banja Luka, u opštini Paprikovac, nalazi se ulica koja nosi Davidovo ime.

Istorijski prototip
-------------------

Petar Kočić je većinu svojih književnih likova zasnivao na stvarnim ličnostima iz njegove rodne Bosanske Krajine. Istorijski David Štrbac se rodio 1836. a umro 1906. Prema rečima meštana stvarni Štrbac je bio: *isti onakav kako ga Kočić opisuje*, a *ni događaj s jazavcem nije izmišljen jer je David uistinu donosio jazavca u sud, da ga tuži za pojedene kukuruze, pa ga je, praveći se luckast i naivan, pustio u sudnici*.

Literatura
----------

* Kruševac, Todor (1951). *Petar Kočić - studija*. Beograd: Prosveta.
* Deretić, Jovan (2003). *Istorija književnosti za treći razred srednje škole*. Beograd: Zavod za udžbenike i nastavna sredstva. ISBN 86-17-10754-5.
**Cummascach mac Flainn** (? -757) bio je kralj Uí Failgea, laiginskog plemena/klana u današnjoj irskoj Grofoviji Offaly. Bio je jedan od mnogih sinova prethodnog kralja Fland Dá Chongala. Vladao je od 755. do 757. Bio je prvi od sinova Flanda i Érenach, kćeri Murchad Midija (? -715) od Uisnecha koji je držao prijestolje.

Iako se to ne spominje *Annals of Ulster*, u *Annals of Tigernach* se navodi da ga je 757. ubio Máel Dúin mac Áedo (? -786), kralj Munstera.

Izvori
------

1. ↑  Mac Niocaill, pg.127
2. ↑  Popis kraljeva u *Book of Leinster* mu daje 10 godina vladavina.
3. ↑  *Annals of Tigernach*, AT 757.6

Povezano
--------

* Kraljevi Ui Failghea

Literatura
----------

**Stranica Šablon:Refbegin/styles.css nema sadržaj.**

* *Annals of Tigernach* at  at University College Cork
* Mac Niocaill, Gearoid (1972), *Ireland before the Vikings*, Dublin: Gill and Macmillan
* *Book of Leinster*,*Rig hua Falge* at  at University College Cork

Eksterni linkovi
----------------

* CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
**Kiyuksa** (Keoxa) / *'to break in half'* , ili  *'Breakers of the law* or *custom'*  /, jedna od bandi Mdewakanton Siouxa čije je glavno selo bila Winona na mjestu današnjeg grada Winona na rijeci Mississippi u američkoj državi Minnesota. Prema Pikeu oni 1811 žive na gornjem toku rijeke Iowa, a poglavica im je Wabasha. Wabasha je njihov najpoznatiji poglavica po kojemu su nazivani i *Wabasha's band*. Godine 1820. nalaze se na Mississippiju blizu Prairie du Chien (Drake, 1848). Long ih 1824. locira u dva sela, jedno na rijeci Iowa blizu Mississippija i drugo na jezeru Pepin. 

Banda Kiyuksa nastaje vjerojatno cijepanjem od ostalih skupina Mdewakantona. Okrug Winona u kojem su Kiyukse živjeli dobiva ime po djevojci iz ovog plemena, čije ime znači 'prvorođena' i povezuje se sa mitom o kamenoj stijeni blizu jezera Pepin. 

Ime Kiyuksa (= *'onih koji krše vlastite zakone'* ), javlja se kod još tri plemena Sijuksa (Oglala, Brule i Upper Yanktonai) i navodno im je dano zbog zanemarivanja običaja zabrane ženidbe unutar gensa.

Literatura
----------

* Frederick Webb Hodge, Handbook of American Indians North of Mexico

Vanjske poveznice
-----------------

* The Dakota Tribes
Ne poistovijećivati sa Kalinik II Carigradski.

**Kalinik II Grk** je bio patrijarh srpski, 38. po redu i poslednji patrijarh pećki (1765 — 1766) pre nego što je osmanska vlast ukinula Pećku patrijaršiju. Nakon što je peti i poslednji put podneo ostavku na zvanje patrijarha pećkog i poslao peticiju Vaseljenskoj Patrijaršiji u Carigradu tražeći ukidanje patrijaršije. Kao glavni razlog za ovaj predlog, potpisan od strane njega i 5 drugih episkopa navedeni su nagomilani dugovi.

11. septembra 1766. carigradski patrijarh dobija odobrenje od turskog sultana da se ukine Pećka patrijaršija i njene eparhije stave pod jurisdikciju Carigradske patrijaršije. Međutim, Kalinik II Grk je kao mitropolit ostao u Beogradu i nakon ukidanje patrijaršije.

Literatura
----------

* „Kalinik II Grk". *Narodna enciklopedija*. Zagreb: Bibliografski zavod. 1927.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Vasilije Jovanović-Brkić** | **patrijarh srpski1765 — 1766.** | Nasljednik:**Patrijarh srpski Dimitrije** |

  


p • r • uPoglavari Srpske pravoslavne crkve

**Žičko-pećki arhiepiskopi (1219-1337):**  
Sveti Sava • Arsenije I Sremac • Sveti Sava II • Danilo I • Joanikije I • Jevstatije I • Jakov • Jevstatije II • Sveti Sava III • Nikodim • Danilo II • Joanikije II
  
**Pećki patrijarsi (1346-1463):**  
Joanikije II • Sava IV • Jefrem • Spiridon • Danilo III • Sava V • Danilo IV • Kirilo • Nikon • Teofan • Nikodim II • Arsenije II
  
**Pećki patrijarsi (1557-1766):**  
Makarije Sokolović • Antonije Sokolović • Gerasim Sokolović • Savatije Sokolović • Jerotej Sokolović • Filip Sokolović • Jovan • Pajsije Janjevac • Gavrilo I Rajić • Maksim Skopljanac • Arsenije III Crnojević • Kalinik I • Atanasije I • Mojsije Rajović • Arsenije IV Jovanović • Joanikije III Karadža • Atanasije II Gavrilović • Gavrilo II Sarajevac • Gavrilo III • Vikentije Stefanović • Pajsije II Grk • Gavrilo IV Grk • Kirilo II • Vasilije Jovanović-Brkić • Kalinik II Grk
  
**Karlovački mitropoliti i patrijarsi (1690-1920):**  
Arsenije III Crnojević • Isaija Đaković • Sofronije Podgoričanin • Vikentije Popović • Mojsije Petrović • Vićentije Jovanović • Arsenije IV Jovanović • Isaija Antonović • Pavle Nenadović • Jovan Đorđević • Vićentije Jovanović Vidak • Mojsije Putnik • Stefan Stratimirović • Stefan Stanković • Josif Rajačić • Samuilo Maširević • Prokopije Ivačković • German Anđelić • Georgije Branković • Lukijan Bogdanović
  
**Beogradski mitropoliti (1831-1920):**  
Melentije Pavlović • Petar Jovanović • Mihailo Jovanović • Teodosije Mraović • Inokentije Pavlović • Dimitrije Pavlović
  
**Patrijarsi Srpske pravoslavne crkve (1920- ):**
  
Dimitrije • Varnava • Gavrilo (V) • Vikentije (II) • German • Pavle • Irinej
**Jovan** (svetovno *Jovan Velimirović*, Lelić (Valjevo), 21, maj/3. jun 1912 — Šabac, 28. mart 1989) je bio episkop Srpske pravoslavne crkve.

Svetovni život
--------------

Jovan Velimirović je rođen 3. juna 1912. u selu Leliću kod Valjeva od oca Dušana i majke Pelagije. Stric mu je bio episkop Nikolaj Velimirović. Posle završene niže gimnazije upisao se u Bogosloviju svetoga Jovana Bogoslova u Bitolju, a po završetku iste na Bogoslovski fakultet u Beogradu. Pre izbora
za episkopa bio je profesor bogoslovije u Bitolju i Beogradu, gde je od 1952. bio i rektor.

Monaški život
-------------

Zamonašio ga je arhimandrit dr Andrej, starešina manastira Rakovice, 1952. godine. Iste godine ga je patrijarh srpski Vikentije rukopoložio u čin jerođakona 26. februara, i jeromonaha, na Cveti, i proizveo u čin arhimandrita.

Hirotonisan je za episkopa šabačko-valjevskog 7. avgusta 1960. u Sabornoj crkvi u Sremskim Karlovcima. U svojoj eparhiji uspostavio je putem čestih kanonskih poseta tesnu vezu sa sveštenstvom i vernicima.

Umro je 28. marta 1989. u Šapcu, a sahranjen u zadužbini porodice Velimirović u selu Lelić.

Zasluge
-------

Kao dugogodišnji profesor bogoslovije Jovan Velimirović je izveo je na put mnoge naraštaje bogoslova, a kao istoričar razvijao je kod svojih učenika ljubav prema ovom predmetu i prema Srpskoj crkvi. Iz te oblasti dao je nekoliko zapaženih članaka.

Izvori
------

* Sava Vuković: Srpski jerarsi Arhivirano 2013-12-02 na Wayback Machine-u

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Simeon (Stanković)** | **episkop šabačko-valjevski1960 — 1989.** | Nasljednik:**Lavrentije (Trifunović)** |
**Cunedda ap Edern** (fl. 5. vijek; također poznat i kao **Cunedda *Wledig*** ("posjednik zemalja") je bio britski (velški) poglavica, najpoznatiji kao praosnivač vladarske dinastije Gwynedda.

Ime Cunedda potiče od britske riječi *kunodagos* što znači "dobar pas". Srednjovjekovne velške kronike i pjesme kao njegovog pretka navoda Padarna Beisrudda (doslovno "Patern/Paternus od grimiznog plašta") za koga neki historičari vjeruju da je mogao biti ili rimski oficir ili lokalni britski poglavica, odnosno komandant pomoćnih trupa plemena Votadini koje su branile Hadrijanov zid. Padarnova komanda je prešla na njegovog sina Ederna (*Eternus*), a potom i na samog Cuneddu.

Cunedda je sa svojim trupama i sljedbenicima sa sjevera (današnja južna Škotska) došao na područje današnjeg Walesa kako bi odatle istjerao osvajače iz susjedne Irske, posebno one iz kraljevstva Uí Liatháin. Cunedda je ustanovio svoju bazu na teritoriji plemena Venedoti, koje je kasnije postalo sjedište Kraljevstva Gwynedd. Historičari navode hipoteze kako je Cunedda u Wales došao ili po naredbi zapadnorimskog cara Maksima Magnusa krajem 370-ih ili post-rimskog vladara Vortigerna krajem 440-ih. U svakom slučaju, Cuneddin unuk Maelgwyn Gwynned je atestiran od strane svog suvremenika, redovnika i historičara Gildasa u 6. vijeku.

Kasnije genealogije su navele da se Cunedda oženio za Gwawl, kćer brito-rimskog kralja Coel Hena, te da je imao devet sinova. Po njegovom sinu Ceredigu je, po predaji, nazvano velško kraljevstvo (i današnja grofovija) Ceredigion.

Izvori
------

**Stranica Šablon:Refbegin/styles.css nema sadržaj.**

* J. Fenton, "The Grave of Sawyl Benisel, King of the Britons", *Archaeol. Camb.*, vol 2, (1851) new ser, pp. 159–62.
* Lloyd, John Edward (1911), *A History of Wales from the Earliest Times to the Edwardian Conquest*, **I** (2nd izd.), London: Longmans, Green, and Co (izdano 1912)
* Giles, John Allen, ur. (1841), *The Works of Gildas and Nennius*, London: James Bohn  — English translation
* Giles, John Allen, ur. (1847), *History of the Ancient Britons*, **II** (Second izd.), Oxford: W. Baxter (izdano 1854)  — in Latin
* Phillimore, Egerton (1888), „The Annales Cambriae and Old Welsh Genealogies, from Harleian MS. 3859", *Y Cymmrodor*, **IX**, Honourable Society of Cymmrodorion, pp. 141–83


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| **Nova titula**Stvorio kraljevstvo Gwynedd | **Kralj Gwynedda**5. vijeka | Slijedi:**Einion *Yrth*** |
**Dositej** (svetovno ime **Dragutin Vasić**; Beograd, 5. decembar 1878 — Beograd, 13. januar 1945) je bio episkop niški i prvi mitropolit zagrebački.

Biografija
----------

Završio je kijevsku Duhovnu akademiju i magistraturu 1904. godine, a zatim je završio filozofske nauke na Univerzitetu u Berlinu i Lajpcigu.

U maju 1913. godine je postavljen za episkopa niškog. Tokom Prvog svetskog rata dočekao je bugarskog okupatora u svojoj rezidenciji, a onda je prebačen u internaciju. Posle kapitulacije Bugarske vraća se u svoju eparhiju 1918. godine u kojoj je ostao do 1933.

Posle stvaranja Zagrebačke eparhije postavljen je za prvog mitropolita zagrebačkog. Na samom početku Drugog svetskog rata, 7. maja 1941. godine, mitropolita Dositeja ustaše su uhapsile i držale zatočenog u policijskom zatvoru u Petrinjskoj ulici. 

Rat je mitropolita Dositeja zatekao u Zagrebu, u njegovoj rezidenciji. Na dan proglasa NDH, 10.aprila 1941. godine, uhapšen je od ustaša i sa svojim đakonom Lazarom Živadinovićem zatvoren u zloglasni zatvor u Petrinjskoj ulici. O njegovom stradanju svedoči i izjava belgijskog konzula Arnolda Roberta, koji je kroz otvor na vratima ćelije broj 8, videvši telo iznakaženog mitropolita Dositeja, rekao: "No, bogami, ovo je divljaštvo što ovi ljudi rade".

Teško bolestan premešten je u bolnicu Milosrdnih sestara. Umesto lečenja "milosrdne sestre" svirepo su ga mučile i ponižavale. Od njih je svakodnevno mučen i zlostavljan, tako da mu je sva brada bila počupana. Po svedočenju Božidara Cerovskog, šefa ustaške policije u Zagrebu, "Mitropolit je bio tako strašno izmrcvaren da je jedva živ utrpan u voz za Beograd". U Zemunu iz teretnog vagona bolesnog mitropolita preuzimaju Nemačke okupacione vlasti i sprovode ga u Beograd. Nekoliko meseci posle toga umro je u manastiru Vavedenje u Beogradu 13. januara 1945 godine, od teških posledica zlostavljanja.

Umro je u Beogradu 13. januara 1945. godine, od posledica zlostavljanja. Sahranjen je u porti manastira Vavedenja u Beogradu.

Na redovnom zasedanju Svetog arhijerejskog sabora Srpske pravoslavne crkve Mitropolit Dositej je, zbog svog mučeničkog stradanja i ispovedanja pravoslavne vere, unet u Imenoslov Srpske crkve kao ispovednik. Srpska crkva ga proslavlja 13. januara/31. decembra.

Izvori
------

* Sveti ispovednik Dositej Vasić, ispovednik -mitropolit zagrebački Arhivirano 2019-02-26 na Wayback Machine-u

Spoljašnje veze
---------------

* Manastir Vavedenje Arhivirano 2019-01-12 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**ep. Domentijan Popović** | **episkop niški1913 — 1932.** | Nasljednik:**ep. Jovan Ilić** |
*Nemye svideteli* (1914)
 *Gryozy* (1915)
**Jevgenij Francevič Bauer** (ruski: ; 1865 - 22. juna 1917) bio je ruski filmski scenarist i režiser, koji je, usprkos relativno kratke karijere, postao jedno od najznačajnijih imena rane ruske kinematografije. 

Rodio se kao sin češkog muzičara Franza Bauera i operne pjevačice, a od ranih dana je pokazivao sklonost prema umjetnosti, te se okušao u nizu polja kao što su gluma, likovne umjetnosti i fotografija. Godine 1887. je diplomirao na Moskovskom učilištu slikarstva, kiparstva i arhitekture a 1890-ih se oženio za glumicu i plesačicu Linu Ančarovnu. Otada je uglavnom radio kao kazališni scenograf i impresario. Godine 1913. ga je filmski producent Aleksandar Drankov angažirao da izradi scenografiju za *300 godina Kuće Romanov*. Bauer je odmah prepoznao mogućnosti novog medija, te u svojim ostvarenjima svoje bogato fotografsko i scensko iskustvo počeo koristiti kako bi scenografiju, ali i efekte sa svjetlom koristio na inovativan način. Bauer je također na inovativan način koristio i montažu. Specijalnost su mu bile socijalne i psihološke drame. Godine 1917. se priključio studiju Hanžonkova i snimao film *Za sreću* gdje mu je asistent bio mladi Lav Kulješov. Na njemu je slomio nogu, te ga nije uspio dovršiti; umjesto toga je, vezan za kolica, počeo režirati film *Kralj Pariza*. Tokom snimanja je dobio upalu pluća i umro; film je dovršila njegova glavna glumica Olga Rahmanova.
*Za ostala značenja, v. Kartel (razvrstavanje).*
**Karteli** su oblik sporazumnog udruživanja istorodnih tvrtki konkurenata koje time (udruživanjem u kartel) postaju monopol. Veći profit ostvaruju diktiranjem uvjeta prodaje, monopolskim cijenama i drugim pogodnostima, a ne smanjenjem troškova i racionalizacijom, kako čine koncerni.

Članice kartela su potpuno samostalne i neovisne u svom poslovanju, ali su obvezne poštovati odredbe sporazuma o kartelu za cijelo vrijeme postojanja kartela. Da bi mogao djelovati u skladu s ciljevima udruživanja, kartel treba imati najveći udio u proizvodnji, potrošnji, trgovini ili drugoj djelatnosti ili grani u kojoj se osniva. U protivnome, djelovanje kartela na tržištu ne bi bilo djelotvorno niti bi njegovo osnivanje bilo opravdano jer bi konkurentne tvrtke koje nisu u kartelu mogle ometati ili sprečavati njegovo djelovanje.

Osnovni cilj kartela je uklanjanje međusobne konkurencije i stvaranje uvjeta za monopolski položaj i monopolsko ponašanje, a može se ostvariti, u načelu, na dva načina:

* Vlastitim razvojem i
* Potpisivanjem sporazuma o kartelu

S obzirom na područja prostiranja i djelovanja, karteli mogu biti nacionalni i međunarodni.
**Dositej** (Jović, Drniš, 4/16. oktobar 1856 — Kotor, 29. septembar/12. oktobar 1910) je bio episkop Srpske pravoslavne crkve.

Život
-----

Episkop Dositej rođen je 16. oktobra 1856. u Drnišu, u Dalmaciji.

U čin đakona rukopoložio ga je episkop dalmatinski Stefan (Knežević) 25. januara 1877, a za prezvitera na Božić 1878. Pre izbora za episkopa bio je 25 godina član konzistorije i saradnik episkopa dalmatinskih Stefana i Nikodima (Milaša). Arhimandritom je postao 1886. godine.

Za episkopa bokokotorskog posvećen je u grčkom hramu Svete Trojice u Beču 21. novembra 1908. Posvetili su ga mitropolit bukovinski Vladimir (Repta) i episkop dalmatinsko-istarski Nikodim (Milaš), članovi Sinoda „veštačke" srpsko-rumunsko-ruske Bukovinsko-dalmatinske mitropolije.

Život je završio tragično 12. oktobra 1910. godine.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Gerasim (Petranović)** | **Episkop bokokotorski1906—1910.** | Nasljednik:**Vladimir (Boberić)** |

Spoljašnje veze
---------------

* Sava Vuković: Srpski jerarsi Arhivirano 2013-12-02 na Wayback Machine-u
**Filetizam** (grč. *file* - rod, pleme) je teološki termin kojim se označava nacionalizam unutar pravoslavne crkve.

Filetizam, odnosno religijski nacionalizam, osuđen je kao moderna crkvena jeres jer sudbinu hrišćanske crkve ne treba mešati sa sudbinom bilo kog posebnog naroda ili rase.

Istorija
--------

Početkom druge polovine XIX veka Bugari su zatražili uspostavljanje crkvene autokefalnosti. Grčko sveštenstvo nije htelo da udovolji bugarske zahteve. Suočen sa rastućim nezadovoljstvom i nemirima u Otomanskoj Imperiji, sultan je obnarodovao 28. februara 1870. ferman o osnivanju nezavisnog bugarskog egzarhata, čime je uspostavljena nezavisnost Bugarske crkve i priznata zasebna bugarska narodnost. 11. maja 1872. je proglašena autokefalija Bugarske crkve. 

Pravoslavni sabor u Carigradu 10. septembra 1872. godine, sazvan na inicijativu vaseljenske patrijaršije, osudio je filetizam kao „jeres koja stavlja nacionalnu ideju iznad jedinstva vere". Teritorijalni princip je osnovni za postojanje i osnivanje pomesne Crkve (kanon 2. Drugog Vaseljenskog Sabora) i kanonska osnova autokefalije i autonomije. Zaključci sabora su i dalje na snazi u na kanonskom području pravoslavlja.

Izvori
------

1. ↑  „Razgovor s profesorom Mirkom Đorđevićem". Arhivirano iz originala na datum 2010-03-31. Pristupljeno 2010-05-15.
2. ↑  Papathomas, Grigorios (1995). *Course of Canon Law — Appendix VI — canonical glossary*. Paris.
3. ↑  Fotiev, C. The Living God, Overseas Publications Interchange, London, 1989. str. 343

Vidi još
--------

* Mjesna crkva
***CD*** je skraćenica za ***C**ompact **D**isc* (kompaktni disk). CD je optički zapis koji je razvijen u kasnim 1970-tim godinama i prvotno je služio samo kao medij za muziku, kasnije se medij razvio za spremanje podataka na računaru, tako da je danas standardni dio računara. Pojavom DVD-a 1996. dobili smo novi standard koji na mediju iste veličine (120 mm) čuva sadržaj 6 ili više CD-ova, pa se s padom cijena uređaja i medija može očekivati zamjena CD-a s DVD-ovima u svijetu računara.

Historija razvoja i upotrebe
----------------------------

CD kao proizvod razvili su zajedno Philips i Sony, Philips je osmislio proizvodni proces (idejno baziran na Laserdisc-u, koji se nije proslavio s medijima promjera 18-30 cm), a Sony je usavršio korekciju grešaka pri čitanju CD medija, čime je proizvod bio spreman za tržište. Masovna proizvodnja je krenula 1982. godine.

Principi
--------

CD je okrugli plastični disk promjera 120 mm i debljine 1.2 mm. Osim tog uobičajenog formata koji po standardu čuva 650 MB podataka ili\* mp3 Arhivirano 2010-10-17 na Wayback Machine-u 74 minute glazbe ("produžena" verzija je 700 MB i 80 minuta), postoji i manji format promjera 80 mm (mini-CD). Ponekad se može vidjeti mini-CD izrezan u formatu posjetnice, izrađen u prezentacijske svrhe.

Vrste medija
------------

* CD-DA
* CD-ROM (Compact Disk Read Only Memory) CD-ROM koristimo za čitanje podataka (podaci se snimaju u tvornici)
* CD-ROM/XA
* CD-I
* CD-R (Compact Disk Recordable) CD-R koristimo za čitanje i pisanje podataka (svaki korisnik koji ima CD-R uređaj i odgovarajući medij može i zapisati podatke na njega - jednokratno)
* CD-RW (Compact Disk ReWritable) CD-RW koristimo za čitanje i pisanje podataka - višekratno

Standardi
---------

Organizacija koja proglašava i usaglašava standarde za optički zapis je Optical Storage Technology Association (OSTA).

Standardi zapisa 

* ISO 9660
* HFS - Hierarchical File System
* Joliet File System
* UDF - Universal Disk Format
* VCD - Video CD Format
* CD+G - Compact Disc + Graphics
* CD TEXT Format

***Kompaktni disk*** na Wikimedijinoj ostavi
**Filemon i Baukida** (grčki: Φιλήμων και Βαυκίς) je priča iz grčke mitologije, jedna od brojnih varijacija mita o Velikom potopu, ali i priča o skromnosti kao vrlini koju bogovi ipak nagrađuju.

To je priča o siromašnom, bogobojaznom bračnom paru ostarjelih Frižana koji su jedini pružili gostoprimstvo Zeusu i Hermesu, prerušenima u putnike, koje su im puno bogatiji susjedi uskratili. Njih su bogovi za nagradu - jedine spasili od poplave koja je satrla čitav taj kraj, a njihovu kolibu preobrazili u hram, u kojem su oni na vlastiti zahtjev proveli ostatak života kao njegovi svećenici. Ispunili su im i njihovu skromnu želju da umru u istom trenutku, tako što su ih pretvorili u stabla. 

Ta priča došla je do današnjih dana preko Ovidija a ne u grčkom orginalu, koju ju je zabilježio u 8. knjizi svojih *Metamorfoza*. Varijacije te priče - motiv su raznoraznih bajki brojnih naroda.

Priča o Filemonu i Baukidi
--------------------------

Zeus i njegov sin Hermes, željeli su vidjeti kakvi su ljudi u tom kraju, i koliko su gostoljubivi, zato su preobučeni u obične ljude, pokucali na hiljade vrata - ali ih nitko nije htio primiti, jer su bili sebični i tvrda srca. Na kraju su ih ugostili *Filemon i Baukida* u svojoj bijednoj kolibici, pokrivenoj slamom na kraju sela. 

Oni su ih doista srdačno primili, - dali su im da su operu noge (to je bio za Grke vrhunac ljubaznosti), posjeli za jadan stol i ponudili skromnom večerom. Za početak dok su čekali da se skuha supa od kupusa i suhog mesa, jeli su masline, ukuhani drijen, rotkve, kuhana jaja i sir. Nakon supe na red su došli orasi, smokve, datulje, šljive, jabuke, grožđe i saće meda. Filemon je gostima stalno natakao svoje ne baš staro vino, i tad je primjetio da koliko god gosti popiju - krčag ostaje stalno pun, to mu je bio znak da nema posla sa običnim ljudima već bogovima. 

Zbog tog su se prestrašili da nisu dostojno počastili svoje goste pa su potrčali vani da zakolju svoje jedino blago - gusku, i prinesu je kao žrtvu bogovima. Guska im je pobjegla i potražila utočište između nogu bogova. Oni su joj doista pružili zaštitu - rekavši starcima da je poštede, dodavši da su bogovi i razlog njihova dolaska, i svoju namjeru da sve druge zbog opakosti - kazne. 

Zatim su se svi zajedno uputili prema vrhu - dok su se uspinjali čitava dolina pretvorila se u jezero, a sve kuće nestale osim njihove kolibe koja se pretvorila u visoki hram. Tad su bogovi zapitali starce za njihovu želju, a oni su im odgovorili da žele biti njihovi svećenici - u hramu koji se upravo stvorio pred njihovim očima, i da žele umrijeti u isti čas. Bogovi su im želju ispunili - jer dok su umirali Filemon se pretvarao u hrast a Baukida u lipu.

Izvori
------

1. 1 2   „*s*" (engleski). Encyclopædia Britannica.
2. 1 2 3 4 5  Gustav Schwab (1984.) (hrvatskosrpski). *Najljepše priče klasične starine I.*. Grafički zavod Hrvatske, Zagreb. str. 65 - 67.

Vanjske veze
------------

***Filemon i Baukida*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ovidije Metamorphoses, VIII, 611-724* (`en`)
* *Philemon and Baucis* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Kebri Dahar** (somalski: Qabridahare) je grad na istoku Etiopije, u Regiji Somali u Zoni Korahe. Kebri Dahar je udaljen oko 10022 km istočno od glavnog grada Adis Abebe, te oko 385 km istočno od regionalnog središta Džidžige. Kebri Dahar leži na nadmorskoj visini od 493 metara, i najveći je grad u woredi Kebri Dahar.

Kebri Dahar ima aerodrom (ICAO kod HAKD, IATA kod ABK).

Historija
---------

Najraniji zapis o Kebri Daharu je iz 1931, tada je to bio *vojnički logor* u kojem je harala malarija, iako je naselje bilo udaljeno oko 500 metara iznad rijeke, ipak to nije bilo dovoljno da zaustavi brojne komarce .

Kebri Dahar je dobio bolnicu 1958, tada ga je posjetio i car Haile Selasije, 1966 izgrađena je cesta koja je povezala Kebri Dahar, sa novoosnovanim gradom Gode. 

Za vrijeme Ogadenskog rata, Kebri Dahar neuspješno je branila je od somalske invazije 9 brigada etiopske vojske, koja se iz grada povukla u paničnom neredu. Etiopska 3 brigada ponovno je zauzela Kebri Dahar 8. marta 1978

Stanovništvo
------------

Prema podacima Središnje statističke agencije Etiopije -(CSA) za 2005 grad Kebri Dahar imao je 36,191 stanovnika, od toga 19,327 muškaraca i 16,864 žena.Dvije najveće etničke grupe u gradu su Somalci 89.02%, i Amharci sa 2.58%, sve ostale etničke grupe imaju 8.4% stanovnika.

Izvori
------

1. ↑  "Local History in Ethiopia" The Nordic Africa Institute website (pristupljeno 21. novembra 2007.)
2. ↑  Gebru Tareke, "The Ethiopia-Somalia War of 1977 Revisited", *International Journal of African Historical Studies*, 2000, str. 635 i str. 644. (pristupljeno 13. maja 2009.)
3. ↑  Gebru Tareke, "The Ethiopia-Somalia War", str. 660.
4. ↑  CSA 2005 National Statistics Arhivirano 2007-08-13 na Wayback Machine-u, Table B.4

| * p
* r
* u
Gradovi u Etiopiji |
| --- |
| Adama • Adis Abeba • Adigrat • Adva • Ambo • Arba Minč •Asela • Avasa • Aksum • Bahir Dar • Debre Berhan • Debre Markos • Debre Tabor • Debre Zejit • Degehabur • Dembidolo • Dese • Dila • Dire Dava • Gambela • Goba • Gode • Gondar • Harar • Irgalem • Džidžiga • Džima • Kebri Dahar • Kombolča • Mek'ele • Negele Arsi • Negele Boran • Nekemte • Šašamane • Sodo • Veldija • Vukro • Zivaj | Etiopska zastava |
**Jalševec Svibovečki** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Varaždinskih Toplica, Varaždinska županija.

Zemljopisni položaj
-------------------

Naselje se nalazi 5 km istočno od Varaždinskih Toplica, smješteno uz usku dolinu rijeke Bednje. Naselje se nalazi na križištu državne ceste Novi Marof - Varaždinske Toplice - Svibovec - Ludbreg i županijske ceste Svibovec - Drenovec - Ljubelj. Dijelovi naselja su Brlaš, Brozi, Korović i Kostanjevec u Kalničkom pobrđu.

Povijest
--------

Sam naziv naselja svjedoči o tome da ovim krajem Turci nisu gospodarili. Jalša je naziv za drvo lat.: *Alnus glutinosa*. U krajevima u kojima su Turci vladali to drvo se naziva Joha. Sam naziv mjesta je nastao od riječi Jalše.

Sredinom XVI. stoljeća Jalševec je opustošen i pust kao i manji posjedi Fičurje, Posrednica i Hum, sada lokaliteti u vinorodnom pobrđu Kalnika. 
Poslije turskog pustošenja u XVI. stoljeću mjesta Leskovec Toplički, Svibovec, Drenovec i Jalševec ostaju pusta. Da bi se mjesta naselili, zemlja se poklanja, prodaje ili daje u najam ljudima koji su bježali ispred Turaka i osiromašenom plemstvu. 
Po nekim doseljenicima su i prozvana naselja novaki, Brozi, a Jalševec je postao predij doseljenika plemenskog imena Pokos. 

Jalševec pripada župi Sveta tri kralja u Svibovcu, prijašnjoj topličkoj kapeli. U vrijeme barokizacije topličkih crkvenih građevina, na križanju puteva postavljen barokni poklonac s kipom *Krista premišljevača*.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 364 stanovnika te 100 obiteljskih kućanstava.

  

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:** Do 1900. iskazivano pod imenom Jalševec.

Izvori
------

1. ↑  Zdenko Balog *Jalša ili joha - toponomastičke teme* Cris, god. VII. br. 1/2005. str. 42-52
2. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
4. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Literatura
----------

* Božena Filipan; *Varaždinske Toplice i naselja - traganje za izvorima*, svezak 1. Varaždinske Toplice 2005.
* Rudolf Horvat; *Povijest grada Varaždina*, Varaždin 1993.
* Rudolf Horvat; *Poviest Međimurja*, Zagreb 1944.

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Jalševec Svibovečki** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Varaždinskih Toplica |
| --- |
| Boričevec Toplički • Črnile • Čurilovec • Donja Poljana • Drenovec • Gornja Poljana • Grešćevina • Hrastovec Toplički • Jalševec Svibovečki • Jarki Horvatićevi • Leskovec Toplički • Lovrentovec • Lukačevec Toplički • Martinkovec • Petkovec Toplički • Pišćanovec • Retkovec Svibovečki • Rukljevina • Svibovec • Škarnik • Tuhovec • Varaždinske Toplice • Vrtlinovec |
**Freie Wähler** (sh. *Slobodni glasači* ili *slobodni birači*; FW ili FWG) je izraz kojim se u Njemačkoj označava oblik političkog djelovanja, ili, preciznije, sudjelovanja u izborima u kome se određena lista natječe bez da je prethodno registrirana kao politička stranka. Pri tome se kao alternativni oblik koristi "registrirano udruženje" Eingetragener Verein (e.V.), odnosno "udruženje građana". FW se najčešće sreće na lokalnim izborima, odnosno izborima za gradska vijeća i gradonačelnike u, te je najviše uspjeha imala ruralnim sredinama Južne Njemačke, gdje birači preferiraju lokalne odluke donositi bez miješanja etabliranih političkih stranaka.

Posljednjih godina se koncept FW proširio i na višu razinu, odnosno biračima služi za antiestablishmentsko i antipolitičko protestno glasanje. Godine 2008. je na izborima za pokrajinsku skupštinu Bavarske 10,2 % glasova uspjela osvojiti FW lista na čelu sa bivšom članicom CSU Gabriele Pauli.

Na posljednjim izborima za Evropski parlament je FW lista u Njemačkoj osvojila 1,46 % glasova temeljem čega je u EP kao njena zastupnica ušla Ulrike Müller, koja se priključila liberalnoj grupi Savez liberala i demokrata za Evropu (ALDE).

V. još
------

* Nezavisni političar
*Za ostala značenja, v. Freya (razvrstavanje).*
Freya, kao ilustracija Wagnerovih opera naslikana od Arthura Rackhama.
**Freya** ili **Freyja** je ličnost iz nordijske mitologije. Porijeklom je uz Vanira, boginja ljubavi, seksa, magije, vještičarenja, plodnosti, lepote, ponekad predstavlja i božanstvo bitke i smrti. Sestra blizanka boga Freya, kćer Niorda i njegove sestre Nerthus. 

Trgovala je seksualnim uslugama (spavajući sa četiri patuljka) kako bi posjedovala ogrlicu Brisinga. Kada joj je Loki oteo ogrlicu, započela je rat povratka. 

Njezin je otac Njord, bog plodnosti. Plavokosa, plavooka, prelijepa Freya je putovala u kočiji koju su vukle mačke. Ona je vođa Valkyrie ratnica i Idiza (pod imenom Vanadis). Stanovala je kraljevstvu Folkvang gdje je primala jedan dio ratnika ubijenih u bitci i odnosila njihove duše u njenu dvoranu Sessrumnir. Drugi dio ratnika primao je Odin u drugu dvoranu Valhallu. 

Prema skandinavskoj mitologiji ima kćer Hnoss, boginju opčinjenosti. 

Freya voli glazbu, proljeće, nosi ogrtač sačinjen od ptičjeg perja, koji omogućava onome koji ga nosi pretvaranje u sokola. Oko vrata nosi ogrlicu Brisinga. Za nordijske narode ta ogrlica je Mliječna staza. U germanskoj mitologiji, Freya je često bila i Frigga, Odinova žena.

***Freya*** na Wikimedijinoj ostavi
**Jesetre** (lat. *Acipenseridae*) su porodica riba iz reda *Acipenseriformes* odnosno razreda *Actinopterygii*. Porodica se sastoji se od 4 roda sa 26 vrsta.
Tijela su im prekrivena koštanim pločama a kostur je od hrskavice. Životni vijek im je dugačak a spolno veoma sporo sazrijevaju, deset i više godina.

Oči jesetre slabo su razvijeni i važnu olugu u traženju hrane čine njezini brkovi.

Jesetre žive na sjevernoj hemisferi po velikim rijekama i jezerima, a neke zalaze i u oceane, a mogu narasti i preko 8 metra dužine (*Huso huso*). Meso im je na cijeni kao i ikra koja se prerađuje u kavijar. Danas su zbog svoje kvalitete ugrožene.

U jadranu živi jadranska (Acipenser naccarii) i atlantska jesetra ili štirjun (*Acipenser sturio*), a u Savi, Dravi i Dunavu kečiga (*Acipenser ruthenus*).

Najveća jesetra ulovljena u Sjvernoj Americi u rijeci Fraser kod Chilliwacka, 2012 godina težila je oko 500 kilograma, i starosti oko 100 godina

Rodovi
------

1. Rod Acipenser, 18 vrsta.
2. Rod Huso, dvije vrste
3. Rod Pseudoscaphirhynchus, tri vrste
4. Rod Scaphirhynchus, tri vrste

Izvori
------

1. ↑  „Catalogue of Life: 2012 Annual Checklist". Arhivirano iz originala na datum 2021-02-20. Pristupljeno 2013-10-23.
2. ↑  U.K. angler makes catch of a lifetime in B.C.

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Jesetre** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Jesetre** |
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Kaprije**. Za Kaprije istoimeno naselje, v. Kaprije (Šibenik).* |

**Kaprije** (talijanski: *Capri* ili *Caprie*) je otok u Jadranskom moru u Hrvatskoj, koji administrativno podpada pod grad Šibenik u Šibensko-kninskoj županiji.

Ime je dobio po kaparama, grmolikoj biljci čiji se pupoljci upotrebljavaju kao začin.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kaprije su jedan od otoka Šibenskog arhipelaga, dug 7 i širok do 2,7 km u smjeru sjeverozapad-jugoistok, na kom je 2011. živjelo 164 stanovnika. 
Leži između otoka Kakana i otoka Zmajana udaljen oko 15 kilometara jugozapadno od Šibenika.

Građen je od vapnenca najviše brdo Vela glavica ima 132 metara.
Otok ima površinu od 7,12 km², a dužina njegove obale iznosi 25,211 km.

Ispred njegovih obala leže brojni otočići; Dupinić Mali, Dupinić Veli, Kraljak, Mišnjak Mali, Mišnjak Veli, Politrenica, Prčevac, Ravan. Obrastao je travom i makijom.

Jedini naselje Kaprije leži na jugozapadnoj obali u dobro zaštićenoj luci.
Malobrojni stanovnici bave se pomorstvom, poljoprivredom, ribarstvom i turizmom.

Historija
---------

Između 14. i 15. vijeka otok je bio feud šibenske aristokracije. Početkom 16. vijeka na otok su počele pristizati izbjeglice s kopna, to se nastavilo sve do kraja 17. vijeka.

Transport
---------

Otok je povezan dnevnim brodskim linijama sa Šibenikom.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Coastline length and aeras of island...*" (engleski). Geoadria. Pristupljeno 25. 05. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Kaprije*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 25. 05. 2017.
3. 1 2 3 4  „*Kaprije*" (hrvatski). TZ Šibensko-kninske županije. Pristupljeno 25. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Kaprije*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Otok Kaprije na karti Jadrana* (`sh`)

| * p
* r
* u
Naseljeni otoci u Hrvatskoj |
| --- |
| 
Biševo • 
Brač • 
Cres • 
Čiovo • 
Drvenik Mali • 
Drvenik Veli • 
Dugi otok • 
Hvar • 
Ilovik • 
Ist • 
Iž • 
Kaprije • 
Koločep • 
Kornat • 
Korčula • 
Krapanj • 
Krk • 
Lastovo • 
Lopud • 
Lošinj • 
Male Srakane • 
Mljet • 
Molat • 
Murter • 
Olib • 
Ošljak • 
Pag • 
Pašman • 
Premuda • 
Prvić • 
Rab • 
Rava • 
Rivanj • 
Sestrunj • 
Silba • 
Susak • 
Šipan • 
Šolta • 
Ugljan • 
Unije • 
Vele Srakane • 
Vir • 
Vis • 
Vrgada • 
Zlarin • 
Zverinac • 
Žirje
 |
Bremen Freimarkt
**Freimarkt** (na njemačkom "Slobodni sajam") je naziv za festival/sajam koji se od 1035. održava u njemačkom gradu Bremenu, i predstavlja najstariju do danas održanu manifestaciju tog tipa. Održava se 17 dana u posljednja dva tjedna oktobra, pri čemu se nekada produžava od petka od nedjelje. Područje sajma je podijeljeno na tzv. "Kleiner Freimarkt" (*Mali slobodni sajam*) na glavnom gradskom trgu, kao i glavno područje "Bürgerweide" u blizini željezničkog kolodvora i Izložbenog centra. Najvažniji događaj sama je "Freimarktsumzug" (*Procesija slobodnog sajma*) koja se održava druge nedjelje i koja predstavlja turističku atrakciju. Svake godine Freimarkt posjeti oko 4 miliona ljudi te se smatra jednom od najvećih sajmova u Sjevernoj Njemačkoj.

Vanjske veze
------------

***Freimarkt*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official Webpage
* Travel info on Joobili.com Arhivirano 2010-12-02 na Wayback Machine-u

Koordinate: 53°05′14″N 8°48′48″E﻿ / ﻿53.08722°N 8.81333°E﻿ / 53.08722; 8.81333
**Franjo Nefat** (**Francesco Neffat**), pulski radnik, predsjednik Narodnooslobodilačkog odbora grada Pule i Narodnog odbora grada Pule.

Pred kraj Drugog svjetskog rata Pula se nalazila pod njemačkom upravom unutar tzv. Jadranskog primorja (njem. *Adriatisches Küstenland*). Partizanska vojska pod vodstvom Tita napredovala je prema zapadu kako bi zauzela Istru i Julijsku krajinu s Trstom, osigurajući bolji položaj za buduće pregovore oko državno-pravnog statusa i budućeg društveno-političkog poretka ovih prostora. Bitka za Pulu dovršena je 5. svibnja padom Muzila kojeg su ubrzali dvojica Puljana, komunist Romano Kumar i socijalist Steno Califfi, uspjevši pronaći cijevi kojima se Muzil opskrbljivao vodom.

Nakon prelaska Pule u jugoslavenske ruke u grad dolaze i neki budući članovi Narodnooslobodilačkog odbora koji su većinom bili Talijani, radnici, članovi komunističke, socijalističke i republikanske partije. 2. svibnja 1945. u školi "G. Giusti" (danas OŠ "Tone Peruška") na Poljani sv. Martina službeno je osnovan GNOO za Pulu. Predsjednikom je izabran pulski radnik Francesco Neffat (koji je zatim promijenio ime u Franjo Nefat).

Sjećanje Franje Nefata, jednog od vodećih ljudi antifašističkog pokreta Pule, značajno je za analizu općeg stanja antifašističkih snaga u gradu. On tvrdi:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| *(...) od kapitulacije Italije do oslobođenja u Puli nisu djelovali ni CLN, KPI, PSI, Partito socialdemocratico, Partito d’Azione itd. Antifašistički pokret u Puli bio je jedinstven, dobro organiziran... a tek nakon oslobođenja i dolaska angloameričkih jedinica u Pulu došlo je do razbijanja radničkog i demokratskog pokreta i stvaranja dva fronta: jednog za priključenje Jugoslaviji i drugog za priključenje Italiji. S jedne strane bili su KPJ, Jedinstveni sindikati, SKOJ, USAOH, Narodna fronta, APJG, a s druge strane KPI, PSI, PSD, DC, Sindacati Giuliani, Partigiani Italiani (...)* | "|
|

Francesco Neffat bio je jedan od potpisnika Pazinske deklaracije koju je sastavio mons. dr. Božo Milanović za Parišku mirovnu konferenciju 1947. godine.

Nakon dogovora oko pripadanju Zone B i dijela Zone A (u kojoj se nalazila Pula) Jugoslaviji 1947. godine, Franjo Nefat izabran je predsjednikom Narodnog odbora grada Pule na čijem će čelu ostati sljedećih sedam godina, odnosno do 1954. godine.

| političke službe |
| --- |
| služba stvorena | **predsjednikNarodnooslobodilačkog odbora Pule**1945. | služba ukinuta |
| služba stvorena | **predsjednikNarodnog odbora grada Pule**1947. – 1954. | nasljednikMirko Perković |

Vanjske veze
------------

* Pazinska deklaracija[*mrtav link*]
**Dalmatinsko zvonce** (lat. *Edraianthus dalmaticus*) je endemska biljka iz porodice Zvončika (*Campanulaceae*). Vrstu je prvi opisao A. De Candolle 1830. u okolici Solina, a Roberto de Visiani 1847. biljku nalazi u okolici Klisa.

Rasprostranjenost
-----------------

Raste u okolici Klisa, Solina i Drniša, na obroncima Promine, u Vrličkom i Sinjskom polju, u kanjonu Cetine i na sjevernim obroncima Mosora.

Izgled
------

Višegodišna je biljka, prilegla, rozetasta ili rahlobusenasta oblika. Cvjeta dva do pet puta godišnje, razmnožava se sjemenom. Režnjevi čaške su široko trokutasti, jednake širine i duljine. Pricvjetni listovi znatno nadvisuju glavicu. Tobolac se nepravilno otvara unutar čaške. Cvjetovi su u glavičastim cvatovima, koji su opkoljeni ovojnim listovima.

Ekologija vrste
---------------

Heliofilna je biljka. U sjevernom dijelu areala, raste na vlažnim, poplavnim ili močvarnim livadama krških polja, koja su veći dio godine pod vodom, a samo ljeti presuše. U južnom dijelu areala, rastu na suhim kamenitim mjestima, na kamenjarskim pašnjacima. Pogodna tla su ilovače i diluvijalne gline.
Dimnjaci u Engleskoj
Industrijski dimnjak 
**Dimnjak** je dio kuće, zgrade ili industrijskog objekta namjenjen za odvođenje dima odnosno plinova nastalih sagorjevanjem. Na industrijskim objektima (zgradama) dimnjak se obično naziva **industrijski dimnjak**.

Može biti napravljen od cigala (zidanjem) ili od betonskih cijevi ili od cijevi izrađenih od nekog drugog materijala.

U srpskohrvatskom jeziku se umjesto riječi *dimnjak* koristi i turcizam *odžak*.

Historija
---------

Na najstarijim kućama se odođenje dima sa ognjišta vršilo preko potkrovnog prostora i u 15. vijeku se pojavljuju dimnjaci koji se protežu iznad krovova i odvode dim izvan kuća. Prvi dimnjaci su bili drveni odnosno od drveta i ilovače ali kasnije uglavnom iz protupožarnih uvjeta se zidaju dimnjaci od opeka.

Funkcije dimnjaka
-----------------

Dimnjak je u prvom redu određen za odvođenje spaljevina odnosno dima iz objekata. On se napaja na peći, kamine i druge objekte za grijanje i djeluje kao jednostavna zračna crpka. Vruće spaljevine imaju nižu gustoću zraka i dimnjak na njihovo mjesto usisava svježi zrak. Pritisak koji tera vazduh kroz dimnjake se zove „vuča dimnjaka" koja je zavisna od njegove visine i dimenzija dimnjaka i zbog toga su u industriji dimnjaci velikog kapaciteta na pogonima visoki.

Visina dimnjačke glave (dio dimnjaka iznad krova) je definisana propisima i određuje se tako da dimnjačka kapa mora biti na visini od 0,5 m iznad slemena ili na udaljenosti od 1,5 m od kosine krova.

Dimnjak može služiti i za ventilacijske svrhe. Takvi dimnjaci se zovu ventilacioni kanali koji mogu biti opremljeni i ventilatorima naročito kada se ne može graditi dovoljno visoki dimnjak ili ventilacijski otvor dovoljnih preseka.

Literatura
----------

* Tehničar 4, Građevinska knjiga-Grejanje i provetravanje, Predrag Zrnić Beograd 1989.
* Priručni slovnik naučni ČS Akademia vied, Praha 1966.

Vanjske veze
------------

***Dimnjak*** na Wikimedijinoj ostavi
**Franjo Ksaver Pejačević** (Osijek, 15. srpnja 1707. - Požega, 7. listopada 1781.) bio je hrvatski povjesničar i bogoslov, član plemićke obitelji Pejačević.

Rođen je kao najmlađi sin Ivana Pejačevića (\*1666. - †1724.) i njegove supruge Marije Stejkić. Poput svojeg bratića Jakova (\*1681. - †1738.) obrazovao se u crkvenim školama i postao isusovac. 

Kao teolog s najvišim obrazovanjem i akademskim titulama službovao je sve do ukidanja isusovačkoga reda po najuglednijim gimnazijama od Zagreba i Ljubljane do Linza i Pečuha, te na sveučilištima u Beču i Grazu. U vremenu 1756.-1758. bio je na visokoj dužnosti rektora Sveučilišta u Grazu.

U svojim istraživanjima i radovima Pejačević se osobito posvetio proučavanju veze između srpskih svetaca i katoličke crkve, a prvi je u hrvatskoj povjesnici prikazao srednjovjekovnu prošlost Bosne u obliku dijaloga.
Bio je plodnim dogmatskim piscem. Slovio je kao teolog pomirenja s kršćanskim istokom. Poznato mu je djelo *Povijest Srbije - Historia Serviae*.

Na radu Franje Pejačevića doktorirao je biskup sisački Vlado Košić, a mentor mu je bio Ivan Golub.

Izvori
------

1. ↑  „Teolog Franjo Ksaver Pejačević". Arhivirano iz originala na datum 2007-09-29. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  Nagrađene Suze i zvijezde akademika Ivana Goluba, Hrvatsko slovo, 2. ožujka 2012. str. 16.-17.
3. ↑  Nagrađene Suze i zvijezde akademika Ivana Goluba, Hrvatsko slovo, 2. ožujka 2012. str. 16.-17.
*Pogledajte Demetrije II Nikator za seleukidskog kralja*
**Demetrije II** bio je kralj antičke Makedonije od 239. do 229. godine pre Hr. i predstavnik dinastije Antigonida.

Demetrije je bio sin Antigona II Gonate i istakao se već za očevog života zahvaljujući pobedi nad epirskim kraljem Aleksandrom II kod Derdije oko 260. god. pre Hrista. Nakon dolaska na presto zarad prevlasti nad Heladom morao je da ratuje protiv koalicije dva saveza, Ahajskog i Etolskog. U početku je imao uspeha u borbi sa Grcima i proširio je makedonski uticaj na Beotiju. Zahvaljujući pobedama nad Etolcima stekao je počasni nadimak **Etolski**, tako da ga istoričari ponekad nazivaju i Demetrijem II Etolskim. Docniji prevrat u Beotiji, koja je doveo do uvođenja monarhije umesto dotadašnjeg republikanskog uređenja, je pak lišio Demetrija plodova pobede.

Pored toga, Demetrije je morao da vodi odbrambene ratove protiv varvarskih plemena Balkana koja su Makedoniji pretila sa severa. U jednom od takvih ratova protiv Dardanaca Demetrije je bio fatalno ranjen i umro je 229. godine. Za sobom je ostavio kao prestolonaslednika devetogodišnjeg Filipa V, sina Hrisejide.

Pored Hrisejide, Demetrije se ženio bar još tri puta. Hronologija njegovih brakova je još uvek predmet neslaganja među istoričarima, ali su nam imena njegove tri žene poznata: Stratonika, ćerka seleukidskog kralja Antioha I Sotera, Ftija, ćerka epirskog kralja Aleksandra II i Makedonka Nikeja, udovica kraljevog rođaka Aleksandra.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Antigon II Gonata** | **Kraljevi Makedonije**239–229. pne. | Nasljednik:**Antigon III Doson** |


***Demetrije II od Makedonije*** na Wikimedijinoj ostavi