recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| **Grupa: Amalteja(unutarnji sateliti)**(Jupiterovi sateliti) |
| --- |
| Orbitalniparametar | minimum | maksimum |
| Velika poluos | 0.127 Gm | 0.222 Gm |
| Inklinacija | 0° | 0.9° |
| Ekscentricitet | 0.0012 | 0.0177 |

**Jupiterovi unutarnji sateliti** ili **grupa Amalteja** je naziv za 4 mala Jupiterova satelita koji kruže vrlo blizu Jupitera, unutar njegovim prstenova. 

Grupa ima 4 člana. Redom od Jupitera prema vani, to su:

* Metis
* Adrasteja
* Amalteja (najveći satelit, po njemu se zove grupa)
* Tebe

Putanje su im vrlo pravilne, vrlo slične kružnicama, s vrlo malim inklinacijama. Velike poluosi njihovih putanja su između 127 690 km i 221 700 km.

Sva 4 satelita su tamnih površina i nepravilnog oblika. Amateja ima vrlo crvenu površinu, najcrveniju od svih poznatih tijela Sunčevog sustava.

Amalteja je dugačka oko 135 km, dok su ostala 3 satelita od 10 do 50 km u promjeru.

Povijest otkrića
----------------

Amajteju je 9. rujna 1892. otkrio Edward E. Barnard. Preostala 3 satelita iz grupe otkrivena su 1979. godine, prilikom prolaska sondi Voyager 1 i Voyager 2. Na snimkama Voyagera 1 su 4. i 5. ožujka 1979. otkriveni Metis i Tebe, dok je Adrasteja otkrivena 8. srpnja 1979. na snimkama koje je načinio Voyager 2.

Sateliti i prstenovi
--------------------

Jupiterov sustav prstenova je usko vezan za ova 4 satelita. Metis i Adrasteja, čije se orbite nalaze s unutarnje strane jupiterovog glavnog prstena, te Amajteja i Tebe, koji Jupiter obilaze unutar jupiterovog Gossamer prstena, djeluju kao pastirski sateliti. Vjeruje se da bi ova 4 satelita mogli biti izvor materijala za prstenove. Smatra se da udari mikrometeorita podiču čestice prašine s površine ovih satelita, gradeći na taj način prstenove. 

I struktura prstenova određena je dimenzijama satelita i inklinacijama njihovih orbita u odnosu na Jupiterov ekvator. 

  


| * p
* r
* u
Jupiterovi prirodni sateliti |
| --- |
| **Jupiterovi pravilni sateliti** |
| Unutarnji sateliti | Metida  • Adrasteja  • Amalteja  • Teba |
| Galilejanski sateliti | Io  • Europa  • Ganimed  • Kalista |
| 

|  |
| --- |
| **Jupiterovi (vanjski) nepravilni sateliti** |

 |
| 

|  |
| --- |
| Jupiterovi progradni nepravilni sateliti |
| grupa Themisto | Themisto (zasada jedini član grupe) |
| grupa Himalia | Leda  • Himalija  • Liziteja  • Elara  • S/2000 J 11 |
| grupa Carpo | Carpo (za sada jedini član grupe) |

 |
| 

|  |
| --- |
| Jupiterovi retrogradni nepravilni sateliti |
| grupa Ananke (uža grupa) | Euporija  • Euanta  • Jokasta  • Praksidika  • Harpalika  • Tiona  • Ananka |
| grupa Ananke (rubni članovi) | S/2003 J 3  • S/2003 J 18  • Telksinoa  • Helika  • Ortozija  • S/2003 J 16  • Mnema  • Hermipa(?)  • S/2003 J 15 (?) |
| grupa Carme | S/2003 J 17  • Aitna  • Kala  • Tajgeta  • S/2003 J 19  • Haldena  • S/2003 J 10(?)  • Erinoma  • Kalihora(?)  • Kalika  • Karma  • Pasiteja  • Eukelada  • Arha  • Izonoa  • S/2003 J 9  • S/2003 J 5 |
| grupa Pasiphae | S/2003 J 23  • Aeda  • Kaliroa  • Euridoma(?)  • Kilena  • S/2003 J 4  • Pasifaja  • Hegemona  • Sinopa  • Sponda  • Autonoa  • Kora  • Megaclita |
| Ostali nepravilni retrogradni | S/2003 J 2  • S/2003 J 12 |

 |
**Leofric** (? - 31. august ili 30. septembar 1057) bio je earl od Mercije. Bio je jedan od najmoćnijih feudalaca tadašnje Engleske te je osnovao samostane u Coventryju i Much Wenlocku. Leofric je, međutim, daleko poznatiji kao suprug Lady Godive.

Rodio se kao jedan od četvoro sinova Leofwinea, earldormana Hwiccea, područja unutar Mercije. Leofwineov stariji brat Northman je oko godine 1017. poginuo u borbi protiv dansko-engleskog kralja Knuta Velikog. Nakon preuzimanja vlasti, Knut je reogranizirao upravu Engleske i umjesto earldormana uveo earlove koji su upravljali sa četiri velika područja, uključujući Englesku. Mercija je prvo pripala Eadricu Streoni, ali je on 1017. pogubljen. Nije jasno da li je Leofwine preuzeo Merciju tada ili 1030-ih, kada se prvi put spominje u službenim zapisima.

Godine 1035. je u sukobu među Knutovim sinovima podržao Harolda Brzonoga protiv Hartaknuta. Godine 1040. je, pak, Hartaknut preuzeo vlast i, između ostalog, nametnuo visoke poreze svojim podanicima. Bijesni narod je godine 1041. u Worcesteru ubio dvojicu njegovih poreznika. Hartaknut je naredio Leofricu da za odmazdu opljačka i spali grad, te opustoši okolinu. 

Sljedeće godine je Hartaknut umro, a naslijedio ga je Edward Ispovjednik. Leofric je bio jedan od njegovih najodanijih podanika. Kada se 1051. u Engleskoj iskrcao prognani earl Godwin od Wessexa, Leofric je zajedno sa northumbrijskim earlom Siwardom okupio vojsku kako bi mu se suprotstavio. Do bitke nije došlo, jer su se vodeći plemići složili da bi ona predstavljala nepotrebno krvoproliće.

Leofric je nakon toga došao na vrhunac moći. Međutim, godine 1055. je njegov sin Aelfgar iz nikada razjašnjenih razloga prognan. Iste godine je u Irskoj i Walesu skupio vojsku s kojom se vratio, porazio Ralpha Plahog te zauzeo i opljačkao Hereford. Nakon toga je proglašen earlom.

Sam Leofric je dvije godine kasnije umro u Staffordshireu. Tada je, prema navodima kronika, "bio u dubokoj starosti".


| Perstvo Engleske |
| --- |
| **Upražnjen/a**Titulu posljednji imao/la**Eadric Streona** | **Earl od Mercije**cca. 1030-1057 | Slijedi:**Ælfgār** |
**Ljubač** je dubrovačko prigradsko naselje u Dubrovačko-neretvanskoj županiji.

Zemljopisni položaj
-------------------

Nalazi se u zaleđu Dubrovnika, administrativno pripada Gradu Dubrovniku, 1,5 km jugoistočno od mjesta Gromača i oko 4 km sjeverozapadno od Orašca. Od Dubrovnika je Ljubač udaljen oko 27 km sjeverozapadno.

Povijest
--------

Tijekom rata u Hrvatskoj Ljubač je bio okupiran pripadnicima JNA i teritorijalne obrane Crne Gore te raznih dragovoljačkih četničkih postrojbi. Neprijateljska vojska je opljačkala sve objekte u mjestu.

Gospodarstvo
------------

Ljubač je gospodarski nerazvijeno prigradsko naselje. Stanovništvo se uglavnom bavi poljodjelstvom i stočarstvom.

U tijeku je gradnja autoceste A1 koja od Zagreba preko Splita i Ploča vodi do Dubrovnika, a koja će dijelom prolazit u neposrednoj blizini Ljubača pa se očekuje da će ovo kao i okolna naselja doživjeti gospodarski procvat.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovnika iz 2011. godine Ljubač je jedno od najmanjih prigradskih naselja i broji tek 69 stanovnika hrvatske nacionalnosti i katoličke vjeroispovjesti.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Dubrovnika |
| --- |
| Bosanka • Brsečine • Čajkovica • Čajkovići • Donje Obuljeno • Dubravica • Dubrovnik • Gornje Obuljeno • Gromača • Kliševo • Knežica • Koločep • Komolac • Lopud • Lozica • Ljubač • Mokošica • Mravinjac • Mrčevo • Nova Mokošica • Orašac • Osojnik • Petrovo Selo • Pobrežje • Prijevor • Rožat • Suđurađ • Sustjepan • Šipanska Luka • Šumet • Trsteno • Zaton |  |
Fernando Tambroni
**Fernando Tambroni-Armaroli** (Ascoli Piceno, 25. studenog 1901. — Rim, 18. veljače 1963.), bio je talijanski demokršćanski političar i premijer Italije od 25. ožujka 1960. do 26. srpnja 1960. 

Tambroni je od 1948. bio poslanik u zastupničkom domu kao član stranke Democrazia Cristiana. Od 1952. do 1954. bio je ministar trgovačke mornarice, i nekoliko puta ministar unutarnjih poslova (od 1955). U vladi Antonia Segnia bio je ministar financija i proračuna. Njegova politika može se opisati desničarskom, od kada je raskinuo veze sa talijanskom socijalističkom strankom (Partito Socialista Italiano) i uz pomoć postfašističke stranke MSI (Movimento Sociale Italiano) biva izabran za premijera u ožujku 1960. 
Tijekom njegovog mandata dolazi do nasilnog rastjerivanja jedne komunistističke demonstracije, i cenzure nekoliko filmova, između ostalih Felinijevog filma *La Dolce Vita*.

Tambroniova kontroverzna odluka davanja dozvole MSI-u za održavanje nacionalnog kongresa u Genovi, središtu otpora protiv fašizma, dovodi do demonstracija 30. lipnja 1960. lijevoorijentiranih sindikata u nekoliko talijanskih gradova (Genova, Rim, Catania i Licata), koje je policija na nasilan način prekinula. Tijekom policijske akcije bilo je i mrtvih. Tambroniju je vlastita stranka naložila da dadne ostavku na mjesto premijera.

  


| * p
* r
* u
Premijeri Italije |
| --- |
| Kraljevina Italija | 
* Cavour
* Ricasoli
* Rattazzi
* Farini
* Minghetti
* La Marmora
* Ricasoli
* Rattazzi
* Menabrea
* Lanza
* Minghetti
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Crispi
* Starabba
* Giolitti
* Crispi
* Starabba
* Pelloux
* Saracco
* Zanardelli
* Giolitti
* Tittoni
* Fortis
* Sonnino
* Giolitti
* Sonnino
* Luzzatti
* Giolitti
* Salandra
* Boselli
* Orlando
* Nitti
* Giolitti
* Bonomi
* Facta
* Mussolini
* Badoglio
* Bonomi
* Parri
* De Gasperi
 |
| Republika Italija | 

* De Gasperi
* Pella
* Fanfani
* Scelba
* Segni
* Zoli
* Fanfani
* Segni
* Tambroni
* Fanfani
* Leone
* Moro
* Leone
* Rumor
* Colombo
* Andreotti
* Rumor
* Moro
* Andreotti
* Cossiga
* Forlani
* Spadolini
* Fanfani
* Craxi
* Fanfani
* Goria
* De Mita
* Andreotti
* Amato
* Ciampi
* Berlusconi
* Dini
* Prodi
* D'Alema
* Amato
* Berlusconi
* Prodi
* Berlusconi
* Monti
* Letta
* Renzi
* Gentiloni
* Conte
* Draghi

 |
**Ljubica Obrenović** (Srezojevci, 14. januar 1785 — 14. maj 1843) je bila srpska knjeginja, žena kneza Miloša Obrenovića.

Biografija
----------

*Konak kneginje Ljubice (2011)*
Njeno devojačko prezime bilo je Vukomanović, bila je ćerka Radosava i Marije Vukomanović. Glavni posrednik udaje za Miloša Obrenovića bio je Nikola Milićević Lunjevica koji je pregovore oko udaje završio sa Milanom Obrenovićem, bratom kneza Miloša, na četrdeset dana od smrti njenog oca. 

Bila je poznata kao stroga i samosvesna, i često je zauzimala sopstveni stav u politici. Zbog toga je nekoliko puta dolazila u ozbiljne sukobe sa knezom Milošem. Jednom prilikom je u naletu ljubomore ubila jednu od ljubavnica kneza Miloša. Kao njena rezidencija izgrađen je konak knjeginje Ljubice u kojem je kasnije bio smešten Beogradski Licej. 

Sa knezom Milošem izrodila je sinove Milana (1819-1839) i Mihaila (1823-1868) i ćerke Petriju (1808-1871) i Savku (1814-1848).

1842. godine došlo je do smene vlasti u Srbiji, sa dinastije Obrenovića na dinastiju Karađorđevića. 

Kneginja Ljubica umrla je u progonstvu 1843. u Novom Sadu u Austrijskom carstvu a sahranjena je u manastiru Krušedol na Fruškoj gori.

Izvori
------

1. ↑  Kneginja Ljubica Obrenović

Vanjske veze
------------

***Ljubica Obrenović*** na Wikimedijinoj ostavi

* Biografija Arhivirano 2005-05-26 na Wayback Machine-u
* Biografija
* Glas javnosti:"Anterija kneginje Ljubice u domovini posle 163. godine"
**Ivar Ragnarsson** (staronordijski: ; ? - 873?) poznat po nadimku **Beskosni** (*inn beinlausi* ili "bez kostiju"), bio je vikinški vođa iz 9. vijeka poznat po reputaciji berserkera, a po tradiciji koja potiče s kraja 11. vijeka i sin moćnog vikinškog vođe Ragnara Lodbroka. 

Ivar je u historijske zapise ušao kada je u jesen 865. zajedno sa braćom Halfdanom Ragnarssonom (Halfdene) and Ubbeom Ragnarssonom (Hubba) na čelu velike grupe Vikinga, kasnije poznate kao Velika poganska vojska, napao i osvojio Istočnu Angliju. Ivar je potom sljedeće godine napao kraljevinu Northumbrija i osvojio njen glavni grad York, da bi 867. pobio njene kraljeve i uspostavio režim vikinških vazala. Oko godine 869. je ubio istočnoanglijskog kralja Edmunda, što tradicija pripisuje Edmundovom odbijanju da kao kršćanin prihvati paganina za sizerena. Ivar je nedugo nakon toga vlast nad osvojenim područjima Britanije prepustio braći kako bi se zaputio, prema nekim izvorima na zapad u Irsku, a prema drugim izvorima vratio natrag u Skandinaviju.

Neki od izvora ga navode kao praosnivača Kuće Ivar, u irskim izvorima poznate kao Uí Ímair, koja je dominirala Kraljevinom Dublin, odnosno pretkom Godred Crovana čija je dinastija vladala Kraljevinom Manna i Otoka od 11. do 13. vijeka.

Prema izvorima iz nordijskih saga, Ivar je pohod na Britaniju izveo kako bi osvetio smrt oca Ragnara Lodbroka, koga je pogubio northumbrijski kralj Aella. Njegov nadimak "beskosni" ili "bez kostiju" je dao materijala za špekulacije o tome da je patio od impotencije, hromosti ili genetske bolesti krhkih kostiju (osteogenesis imperfecta); potonju je, pak, teško pomiriti sa njegovom reputacijom velikog ratnika, iako je Nabil Shaban, suvremeni aktivist za prava invalida, 2003. godine u dokumentarnoj TV-seriji *Secret History* dokazao kako je netko sa tom bolešću mogao sudjelovati u borbi koristeći luk i strijelu. 

Ivar se pojavljuje kao lik u holivudskom filmu *Vikinzi* iz 1958. godine, gdje mu je ime promijenjeno u Einar, i gdje ga je tumačio Kirk Douglas. U filmu *Erik the Viking* iz 1989. godine ga je tumačio John Gordon Sinclair.

Izvori
------

1. ↑  *Annals of Ulster*.  pristup 4. V 2007

Eksterni linkovi
----------------

* The History Files: In the Footsteps of Ivarr the Boneless
* A site on the disease Osteogenesis Imperfecta
* Northvegr – *The Tale of Ragnar's Sons* Arhivirano 2006-09-07 na Wayback Machine-u
* Nabil Shaban's page about Ivar the Boneless
* An article discussing the OI theory
**Kasarne Moncada** su bile kasarne u Santiagu de Cubi, nazvane po generalu Guillermu Moncadu, heroju Kubanskog rata za nezavisnost. Kasarne su najpoznatije po tome što su 26. srpnja 1953. godine bile meta napada kubanskih revolucionara predvođenih Fidelom Castrom. Iako je napad bio neuspješan, odnosno vladine snage su prisilile revolucionare na povlačenje, historičari ga danas smatraju početkom Kubanske revolucije. 

Nakon neuspjelog napada, većina preživjelih revolucionara je uhapšena i izvedena pred sud u Santiagu, dok se ostatak povukao ili otišao u egzil, izbjegavši suđenje. Suđenje je započeo 21. rujna 1953. godine, a zaključeno je 6. listopada iste godine nakon 11 ročišta. Interesantno je primijetiti kako je kubansko pravo bilo temeljeno na *Code civilu*, a ne na anglosaksonskom pravu susjednih Sjedinjenih Država, tako da je revolucionarima sudilo tročlano vijeće. Fidel Castro je zastupao samog sebe te je lagao pred sudom kako bi spasio svoje suborce; posljedica toga bilo je razdvajanje procesa protiv Castra u zasebno suđenje. Po zaključenju procesa, 19 pobunjenika je oslobođeno zbog nedostatka dokaza, dok su ostali osuđeni na zatvorske kazne. 

Castro je, kao školovan pravnik, iskoristio vrijeme u zatvoru kako bi napisao svoj poznati govor, *La historia me absolverá*, koji je krijumčaren iz zatvora stranicu po stranicu od strane revolucionarke Haydée Santamaría, nakon čega je i objavljen. Vlada je brzo popravila štetu nastalu u napadu, međutim Castro je 1960. godine utvrdu kasarni pretvorio u školu. Tri tjedna nakon, osobno je vozio buldožer kojim je srušio vanjske zidove kasarni. Godine 1978. došlo je do njihove obnove, a polovica glavne zgrade je pretvorena u Muzej 26. srpnja. Castrov *Movimiento 26 de Julio* nazvan je u čast datuma napada na kasarne.

***Kasarne Moncada*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 127847425
* LCCN: n81013859

 |
**Lađin porat** je prirodna lučica i naselje u Hrvatskoj koje pripada općini Starigrad-Paklenica.

Zemljopis
---------

Lađin porat je lučica i naselje u Podvelebitskom kanalu, 55 km sjeverozapadno od Zadra. Nalazi se na jadranskoj turističkoj cesti, između Zadra i Karlobaga. 

Lađin porat je udaljen 3 km zapadno od Starigrada-Paklenice i nedaleko je od nacionalnog parka Paklenica. 

Područje Lađinog porta i uopće Starigrada je poznato po buri koja u ovim krajevima dostiže olujne razmjere. To je jedan od razloga i čistoće, ali i relativno nešto niže temperature mora. Područje je također poznato i po vruljama tj. podzemnim velebitskim vodama koje istječu u more. Upravo i to je također razlog vrhunske čistoće i kvalitete mora, a samim time i morske flore i faune.

Stanovništvo
------------

Lađin porat je nazivan i kao *naselje Krapići*. Ima između 50 i 100 stanovnika (stanje 2008.).

Spomenici i znamenitosti
------------------------

Mjesto je prava oaza čistoga i bistroga mora.

Vanjske poveznice
-----------------

* Rivijera Paklenica
Ivan Vučetić
**Ivan Vučetić** (Hvar, 20. srpnja 1858. - Dolores, Argentina, 25. siječnja 1925.) je hrvatski izumitelj daktiloskopije.

Ivan Vučetić rodio se na Hvaru gdje je živio i radio do 1884. godine kada je u dobi od 26 godina emigrirao u Argentinu, gdje je nakon četiri godine stupio u Centralni ured policije u La Plati.

Nakon što je proučio Bertionov postupak identifikacije i eksperimente Engleza Galtona koji se bavio otiscima prstiju, intenzivno je počeo istraživati i proučavati papilarne linije. Nakon što je proučio više postojećih metoda za klasifikaciju otisaka prstiju i uočio brojne nedostatke, uspostavio je vlastiti sistem za klasifikaciju otisaka prstiju koji je nazvao ***ikonofalangometrija***.

1891. godine Vučetić je formirao *Registar ikonofalangometrije*, gdje je pod rednim brojem jedan naveden Julio Torres kojega je daktiloskopirao na tzv. fišu (karton). Time je osnovana prva desetoprstna zbirka.

Primijenivši svoju metodu identifikacije u praksi riješio je prvi veći slučaj u praksi i to Franciske Rojas koja je optužila ljubavnika za ubojstvo svoje dvoje djece. Vučetić je daktiloskopirao majku i usporedio njene neosporne otiske prstiju s pronađenim spornim krvavim otiscima prstiju papilarnih linija na drvenom okviru vrata, te potvrdio da su identični.

Ivan Vučetić je izdao brojna djela vezana uz daktiloskopiju, a Vučetićev sistem klasifikacije otisaka prstiju usvojili su Brazil, Čile, Urugvaj, a kasnije i cijela Južna Amerika. 

Ivan Vučetić je u dobi od 52 godine dobio diplomu *Vještaka identifikatora*, čiji je naziv sam predložio Vladi Provincije Buenos Airesa.

Zanimljivosti
-------------

Ivan Vučetić je pored svoga potpisa ostavljao i otisak svoga desnog kažiprsta.

Centar za kriminalistička vještačenja u Zagrebu nosi ime Ivana Vučetića.
**Folkestone** (izgovor: [Fokston]) je lučki grad i morsko kupalište od 46,698 stanovnika, na jugoistoku Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Folkestone leži u Grofoviji Kent, na obali Doverskih vrata, udaljen 11 km jugoistočno od Dovera.

Historija
---------

Svojevremeno je bio dio srednjovjekovne konfederacije Cinque Ports, kao pomoćnik - limb Dovera, sa kojim je dijelio privlegije i dužnosti grada, sve do 1629. kad su mještani uspjeli dobiti dozvolu za izgradnju vlastiteluke. 

Kad je pokrenut željeznički promet, Folkestone se razvio kao putnička luka za prijevoz preko La Mancha (francuski Boulogne leži samo 42 km dalje) i kao mondeno ljetovalište. 
Danas je Folkestone poznat kao ulaz u Eurotunel sa engleske strane.

Istočno od grada u vrijeme napoleonskih ratova 1805. podignute su tri fortifikacije. 
Upravo tu leži trasa željezničke pruge za Dover koja se brojnim tunelima probija kroz pješčenjačke stijene.

Kao i Dover i Folkestone je teško razaran za Drugog svjetskog rata od strane Luftwaffe i dalekomentne artiljerijske vatre preko kanala.

Znamenitosti
------------

Pored pješčenjačkih klifova na zapadu, grad je poznat i po promenadi uz more dugoj 
3,2 km i po spomeniku Williamu Harveyu koji se rodio u gradu.

Pored grada nalazi se poznato trkalište Formule 1.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Boulogne-sur-Mer, Francuska
* Nizozemska Middelburg, Nizozemska
* Francuska Etaples, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Folkestone*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 14. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Folkestone*** na Wikimedijinoj ostavi

* Folkestone Arhivirano 2016-12-03 na Wayback Machine-u (`en`)
Latinska ćuprija, zapadna strana
Latinska ćuprija, istočna strana
**Latinska ćuprija** (od 1918-1992 nosio naziv **Principov most**) je jedan od najstarijih sarajevskih mostova, a mijenjao se s vremenom, od prvog drvenog mosta, koji je stajao na istom tom mjestu, pa sve do današnjeg oblika.

Prvi most na ovom mjestu je bio od drveta, i spominje se u popisu bosanskog sandžaka iz 1541. Sagradio ga je sarač Husein, sin nekog Širmerda. Kameni most gradi sarajevski ajan Ali Ajni-beg godine 1565. Poplava koja je pogodila Sarajevo 1791. oštetila je most, a sredstva za njegovu obnovu izdvaja Hadži Abdulah Briga. Obnova je uslijedila 1798/99. godine. U obnovi su učestvovali domaći majstori, kako se spominje u tadašnjim dokumentima.

Smatra se da je most imao četiri stuba na kojima je ležalo pet lukova, ali regulacijom Miljacke u XIX vijeku jedan stub biva zazidan, a ćuprija ostaje sa četiri luka. U masi iznad pilona možemo vidjeti dva olakšavajuća okulusa, koje vidimo i kao jedan od simbola grada u grbu Sarajeva. U doba Austro-Ugarske mostu su dodani konzolni trotoari. Građen je od sedre i krečnjaka.

Inače ovaj most je povezivao desnu obalu Miljacke sa dijelom grada gdje je stanovalo kršćansko (katoličko) stanovništvo, koje je u narodu bilo poznato kao Latinluk, pa je tako i dobio ime Latinska ćuprija. U blizini mosta je, godine 1914. izvršen atentat na prijestolonasljednika Austro-Ugarske monarhije nadvojvodu Franju Ferdinanda i njegovu suprugu Sofiju, vojvotkinju Hohenberga (događaj poznat kao sarajevski atentat, i koji se uzima kao povod Prvog svjetskog rata, te im je na mostu podignut spomenik, koji je porušen 1918. Dijelovi spomenika se čuvaju u muzeju u Sarajevu. U periodu između dva svjetska rata, poslije Drugog svjetskog rata, pa do rata u Bosni i Hercegovini, most je nosio naziv mladića koji je izvršio atentat na ove ličnosti, Gavrila Principa, da bi mu se 1992. ponovo vratio stari naziv.

Most je rekonstruisan 2003/2004. godine.

***Latinska ćuprija*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Sarajevski mostovi |
| --- |
| Kozja ćuprija • Šeher-Ćehajina ćuprija • Careva ćuprija • Latinska ćuprija • Ćumurija most • Drvenija most • Čobanija most • Ajfelov most • Most Suade i Olge • Most malezijsko-bosanskohercegovačkog prijateljstva |
**Džez fuzija** (engl. ), poznata i kao prosto **fuzija** (fusion), je vrsta muzike, mešavina džeza i roka. Nastala je krajem šezdesetih godina dvadesetog veka, kada su džez muzičari počeli da primaju mnoge elemente tada sve popularnije rok muzike.

Može se reći da je razvoju fuzije prethodio modalni džez, i nije čudno što je pionir modalnog džeza Majls Dejvis bio jedan od prvih muzičara koji su definisali ovaj pravac, albumima kao što su *In a Silent Way* i *Bitches Brew*, na kojima je tradicionalni akustični sastav džez kvinteta zamenio električnim instrumentima, tada karakterističnim za rok muziku.

Značajni predstavnici žanra
---------------------------

Pored Dejvisa, znameniti pioniri fuzije su bili Džon Meklaflin (Mahavišnu orkestra), Toni Vilijams (Lajftajm), Bili Kobam, Herbi Henkok, Čik Korija (Ritern tu forever), Džo Zavinul (Veder riport) i drugi.

Važniji moderni predstavnici ovog žanra su Skot Henderson i Geri Vilis (Trajbal tek), Vini Kolajuta i Majkl Landau (Karizma) i drugi.

Uticajni *fusion* albumi
------------------------

* Majls Dejvis - Bitches Brew
* Mahavišnu orkestra - The Inner Mounting Flame
* Veder riport - Heavy Weather
* Bili Kobam - Spectrum
* Herbi Henkok - Headhunters
**Juraj Aras** (Zadar, 15. rujna 1974.) je hrvatski kazališni i televizijski glumac.

Životopis
---------

### Karijera

Juraj Aras stalni je član kazališta lutaka Zadar od 1995. godine. Dobitnik je nagrade za glumu i animaciju u predstavi *Don Quijote* Kazališta lutaka Zadar na SLUK-u 1999. za uloge Pietra i alter-ega Don Quiotea u režiji Wieslawa Hejnoa. 

Također je ponosni vlasnik nagrade za polivalentnu glumu u autorskoj monodrami *Nulovanje* umjetničke organizacije Teatro VeRRdi, u režiji Christiana Suchyja, na prvom Glumištu pod murvom u Skradinu 2008. i dobitnik nagrade za ulogu "Nepoznatog nekog" u predstavi Michelangelo Buonarroti Kazališta lutaka Zadar na SLUK-u, 2011. godine.

Juraj je utemeljitelj umjetničke organizacije Teatro VeRRdi (1999.) koja se bavi promicanjem i produkcijom alternativne kulture te kazališnom edukacijom mladih. Autor je glazbe u predstavama *Ekologija i društvo* (KLZ, 1997.), *Metamorfoza* (Dramski studio HKK, 1998.), *Zločin na kozjem otoku* (Dramski studio HKK, 2001.), *Vuk i sedam kozlića* (KLZ, 2002.).
Godine 1998. postao je članom MAPA-e (*Moving Academy for Performing Arts* - Amsterdam). 

Jedan je od inicijatora nastanka Dramskog studija HKK Zadar, 1998. godine, te pokretača i voditelja projekta Artikultura u kinu *Pobjeda* u Zadru, od 2008. godine. Juraj je zadnjih petnaestak godina u Kazalištu lutaka Zadar igrao u više od 50 predstava.

Filmografija
------------

### Televizijske uloge

* "Mali div" kao očuh (2013.)
* "Ruža vjetrova" kao Edo Jelavić (2011.-2012.)
Za ostala značenja, v. Jaša Tomić (razvrstavanje).

**Jakov "Jaša" Tomić** (Vršac, 23. oktobar 1856 — Novi Sad, 22. oktobar 1922) je bio novinar, političar i književnik. 

Studirao je medicinu i književnost u Beču i Pragu, ali ga je politička borba odvukla sa studija. Osnivač je grupe tzv. vršačkih socijalista. Godine 1884. postaje urednik „Zastave" i Miletićev naslednik u Srpskoj narodnoj slobodoumnoj stranci, koja će uskoro dobiti naziv Radikalna stranka (1891). Književni istoričari navode da njegova literarna dela predstavljaju pokušaj obrade političkih teza, koje su u prvom periodu imale socijalističku, a kasnije građansko-radikalnu sadržinu. 

Za vreme prvog i Drugog balkanskog rata bio je vojni izveštač za časopis *Zastava*, a kasnije je iz tih izveštaja napisao tri odlično prihvaćene knjige.
Jakov Jaša Tomić je 23. decembra 1889. (4. januara 1890. po novom kalendaru) ubio političara Mišu Dimitrijevića, zbog novinarskih polemika koje su dobile lični karakter.

Bio je jedan od najuglednijih Srba na Narodnoj skupštini, koja je u novembru 1918. donela odluku da se Banat, Bačka i Baranja priključe Kraljevini Srbiji. Umro je u Novom Sadu 1922. godine.

Tokom svog rada u skupštini u Novom Sadu 25. novembra 1918. godine zalagao se za direktno ujedinjenje Vojvodine sa Kraljevinom Srbijom, što je bilo suprotno idejama pojedinih političara da ujedinjenje Vojvodine u Kraljevinu SHS ide preko Zagreba i države Slovenaca, Hrvata i Srba. Na ovoj skupštini učestvovala je i njegova žena Milica Tomić (1859—1944), ćerka Svetozara Miletića.

Vidi još
--------

* Jaša Tomić - naselje u opštini Sečanj, koje je dobilo ime po ovom političaru

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Srbija***  |


***Jaša Tomić*** na Wikimedijinoj ostavi

* Prvo srpska košulja („Večernje novosti", 7. decembar 2009)
* Jaša Tomić u datumima
**Filakit Gereger** zapravo su dva naselja **Filakit** (novije naselje na magistralnoj cesti Adis Abeba - Gondar) i **Geregera** (starije naselje, zvano i **Geregera Giorgis** udaljeno par kilometara) u sjevernoj Etiopiji. Nalazi se u Zoni Semien Volo u Regiji Amhara, na nadmorskoj visini od 2865 metara. Filakit Gereger je upravno sjedište worede Meket.

Filakit Gereger udaljen je oko 220 km od Bahir Dara u pravcu zapada, 272 km od Gondara u pravcu sjevero zapada, te oko 598 od Adis Abebe u pravcu juga.

Historija
---------

Najraniji zapis o Geregeri je onaj iz *Kraljevske kronike* etipskog cara Suseniosa I, koji se tu zaustavio na svom vojnom pohodu protiv pobune koju je protiv njega podigao Jonael 1620. U Geregeri se zaustavio i car Johanes I Etiopski na svom povratku iz Aringa, 1677. Krajem 18. vijeka Gereger je bio sjedište Pokrajine Bedžemdar, u kojem je stolovao i umro 1788 *ras* Ali I od Jedžua 

Od 1964, Geregera je upravno središte tadašnje worede Šedeho Mekiet.

Stanovništvo
------------

Prema podacima Središnje statističke agencije Etiopije za 2005 Filakit Gereger imao je ukupno 5,517 stanovnika, od toga su njih 2,623 bili muškarci, a 2,894 bile su žene.

Izvori
------

1. 1 2  CSA 2005 National Statistics, Table B.3
2. ↑  G.W.B. Huntingford, *The historical geography of Ethiopia from the first century AD to 1704* (Oxford: University Press, 1989), st. 174
3. ↑  Huntingford, *Historical geography*, str. 196
4. ↑  Herbert Weld Blundell, *The Royal chronicle of Abyssinia, 1769-1840* (Cambridge: University Press, 1922), str. 391
5. ↑  "Local History in Ethiopia" The Nordic Africa Institute website (pristupljeno 18. decembra 2009.)
Miles Davis
**Jazz** ili **džez** je glazbeni stil nastao početkom 20. vijeka u Sjedinjenim Američkim Državama, te se drži za jedini autohtono američki žanr.

Porijeklo
---------

O porijeklu samog naziva postoji više tumačenja, ali se ni jedno ne može smatrati potpuno autentičnim. Uglavnom se radi o raznim izvedenicama iz slenga američkih crnaca.

Elementi razlikovanja od ostalih formi
--------------------------------------

Osnovne muzičke karakteristike su: sinkopa, vibrato i stalna ritmička pulsacija u taktu 4/4 koja nema odgovarajuću paralelu u klasičnoj glazbi. 

Uobičajena forma je tema sa varijacijama koje se improviziraju na stalni harmonijski kostur originalne teme. Stoga su stvaraoci jazza izvođači, a ne kompozitori kao u klasičnoj muzici.

Muzički instrumenti
-------------------

Centralni instrument jazz ansambla je bubanj sa pomoćnim udaraljkama. 

Sa:

* klavirom
* gitarom
* kontrabasom

on čini ritam sekciju.

Osobito se koriste duvački instrumenti:

* saksofon
* klarinet
* truba
* trombon
* flauta
* oboa
* rog
* vibrafon

Formacije
---------

Veličina sastava varira od trija do punog 
simfonijskog orkestra koji onda dobije pridjev "Jazz".
U Jazz orkestru svaki instrument može imati ulogu solista, služi se pisanim aranžmanima, a improviziraju samo pojedini solisti.

U malim sastavima improviziraju svi instrumenti na zadanu temu.

Veliki izvođači
---------------

Velikoj popularnosti i univerzalnosti jazz muzike doprinijeli su ne samo heterogeni elementi njenog umjetničkog izraza, nego i sami njeni propagatori, izvođači koji su po nomenklaturi veliki virtuozi na svojim instrumentima.

* Louis Armstrong
* Duke Ellington
* Charlie Parker
* Dizzy Gillespie
* Benny Goodman
* Miles Davis
* John Coltrane
* Oscar Peterson
* Chet Baker
* Django Rheinhart
* Thelosious Monk
* Wes Montgomery

Podvrste (struje) jazza
-----------------------

* Swing
* Dixieland
* Be-bop
* Hard-bop
* Cool
* Free jazz
* Fusion

***Jazz*** na Wikimedijinoj ostavi
**Leslie William Nielsen, OC** (Regina, Saskatchewan, 11. veljače 1926. - 28. studenog 2010.) bio je kanadsko-američki komičar i glumac. Najpoznatiji je po ulogama u filmovima *"Ima li pilota u avionu?"* i trilogiji *"Goli pištolj"*.

Rodio se u mjestu Regina, kanadska pokrajina Saskatchewan. Otac Ingvard bio je Danac i Kanađanin, a majka Maybelle, bila je Velšanka. Njegov brat Erik bio je zamjenik kanadskog premijera tijekom 1980-ih, a Leslie je nećak pokojnog glumca Jeana Hersholta. Nakon što je završio srednju školu, priključio se Kanadskom zrakoplovstvu gdje je jednu godinu služio kao repni strijelac, ali nije vidio borbe u Drugom svjetskom ratu.

Nakon rata, našao je posao kao disc jockey na jednoj radio postaji u Calgaryu. Tamo je radio jedno vrijeme, a zbog talenta primjećen je, te je dobivao uloge pripovjedanja u dokumentarcima i reklamama. Sam se osvrnuo na to razdoblje rekavši da *"tu nije bilo mnogo zlata, dobivali smo od 75 do 100 dolara po emisiji"*.

Već 1950. godine imao je 50 nastupa u raznim oblicima glumačkog posla. Pojavio se i u jednoj seriji imena *"Zabranjeni planet"*, znanstvenoj fantastici gdje je glumio kapetana svemirskog broda.

Tijekom karijere snimio je mnogo filmova, sa različitim uspjesima i kod kritike i kod publike. Jedan je kritičar rekao da oni koji ga vole ne gledaju filmove nakon *"Ima li pilota u avionu?"* i trilogije *"Goli pištolj"*.

Ipak istakao se velikim talentom. Snimio je jedan film koji je režirao Mel Brooks, u kojem je glumio potomka grofa Drakule. U jednoj sceni Mel glumi ubojicu vampira imenom Van Helsing.

Nielsen je odlikovan Redom Kanade, a ženio se 4 puta. Iz drugog braka ima dvoje djece. U jednom, nedavnom, intervjuu izjavio da ima poteškoća sa sluhom. Obožava igrati golf, te je o tome snimio i 4 videokasete.
Ipak, još je jako vitalan i glumački aktivan. Po humoru mu je sličan i George Gaynes.

Filmografija
------------

* Repossessed (1990)

Eksterni linkovi
----------------

***Leslie Nielsen*** na Wikimedijinoj ostavi

* Leslie Nielsen na IMDb-u (`en`)
* Leslie Nielsen at Northern Stars Arhivirano 2009-02-27 na Wayback Machine-u
* All Movie Guide entry for Leslie Nielsen
* Canada's Walk of Fame entry for Leslie Nielsen Arhivirano 2007-02-03 na Wayback Machine-u
**Florence and the Machine** (stilizovano kao Florence + The Machine) je engleski indi rok bend koji predvodi Florens Velč u saradnji sa drugim muzičarima. Njihova muzika može se opisati kao kombinacija različitih žanrova, uključujući rok i soul.

Muzika benda naišla je na pozitivan prijem kod mnogih medija, posebno Bi-Bi-Si-ja koji je odigrao važnu ulogu u širenju njihove popularnosti time što je promovisao bend u muzičkom programu Bi-Bi-Si predstavlja.

Njihov prvi album *Lungs* objavljen je 6. jula 2009. godine i zadržao se na 2. mestu top liste najprodavanijih albuma u Ujedinjenom Kraljevstvu pet nedelja nakon izlaska. 17. januara 2010. album se našao na 1. mestu nakon što je proveo 28 uzastopnih nedelja na listi. *Lungs* je na listi ostao ukupno 65 nedelja i postao jedan od najprodavanijih albuma 2009. i 2010. u Ujedinjenom Kraljevstvu.

Njihov drugi album *Ceremonials* objavljen je u oktobru 2011. i našao se na vrhu top liste u Ujedinjenom Kraljevstvu i na 6. mestu u Sjedinjenim Američkim Državama. 

Album *Lungs* doneo im je nagradu MasterCard britanski album na dodeli BRIT nagrada 2010. Bend je takođe bio nominovan za nagradu Gremi, a 2010. nastupali su na koncertu povodom dodele Nobelove nagrade za mir i MTV video muzičkim nagradama.

Članovi benda
-------------

* Florens Velč – glavni vokal
* Izabela Samers – klavijatura
* Robert Akrojd – gitara
* Mark Saunders – bas gitara, udaraljke
* Tom Monger – harfa
* Rasti Bredšo – klavijatura, prateći vokal
* Kristofer Lojd Hajden – bubnjevi, prateći vokal
* Sem Vajt– prateći vokal

Diskografija
------------

* *Lungs* (2009)
* *Ceremonials* (2011)
* *How Big, How Blue, How Beautiful* (2015)
* *High as Hope* (2018)
* *Dance Fever* (2022)

Spoljašnje veze
---------------

***Florence and the Machine*** na Wikimedijinoj ostavi

* Florence and the Machine

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 157579313
* LCCN: no2009189520
* ISNI: 0000 0001 2019 2060
* GND: 16339288-2
* SUDOC: 158750756
* BNF: cb16146385g (podaci)
* MusicBrainz: 5fee3020-513b-48c2-b1f7-4681b01db0c6
* NKC: xx0114931

 |
**Lavovska oblast** (ukrajinski:*Львівська область*, *L’vivs’ka oblast’*, *L’vivshchyna*) je oblast koja se nalazi se u zapadnoj Ukrajine na granici sa Poljskom. Upravno središte oblasti je grad Lavov.

Zemljopis
---------

Lavovska oblast ima ukupnu površinu 21.833 km2 te je 17 oblast po veličini, u njoj živi 2.626.500 stanovnika te je prema broju stanovnika druga oblast po veličini u Ukrajini. 1.558.700 (59,3%) stanovnika živi u urbanim područjima, dok 1.067.800 (40,7%) stanovnika živi u ruralnim područjima.

Lavovska oblast graniči na jugu sa Ivano-Frankivskom i Zakarpatskom oblasti, na istoku graniči sa Ternopiljskom oblasti, na sjeveru sa Volinjskom i Rivanjskom oblasti, dok je na zapadu državna granica sa Poljskom.

Stanovništvo
------------

Karta Lavovske oblasti
Ukrajinci su najbrojniji narod u oblasti i ima ih 2.471.000 što je 94,8% od ukupnoga stanovništva oblasti

* Ukrajinci: 94,8%
* Rusi: 3,6%
* Poljaci: 0,7%
* Židovi: 0,2%
* Bjelorusi: 0,1%

Ukrajinskim jezikom kao materinjim govori 95,3% stanovništva , dok ruskim jezikom kao materinjim govori 3,8% stanovništva.

Administrativna podjela
-----------------------

Lavovska oblast dijeli sa na 20 rajona, i 44 gradova od kojih njih devet imaju viši administrativni stupanj, također oblast ima i 34 mala grada i 1.849 naselja.

Vanjske veze
------------

***Lavovska oblast*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica oblasti Arhivirano 2016-05-13 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Lviv Oblast** |

| * p
* r
* u
Oblasti u Ukrajini |
| --- |
| Čerkaška • Černigivska • Černivačka • Dnjipropetrovska • Donečka • Ivano-Frankivska • Harkivska • Hersonska • Hmeljnička • Kijevska • Kirovogradska • Luganska • Lavovska • Mikolajivska • Odeška • Poltavska • Rivanjska • Sumska • Ternopiljska • Vinička • Volinjska • Zakarpatska • Zaporiška • Žitomirska |  |
***Lesothosaurus diagnosticus*** je bio mali dvonožni dinosaur koji je živio u doba jure.

Opis
----

Bio je nešto veći od psa. Tijelo mu je bilo dugo i pokriveno ljuskama. Vrat je bio kratak i debeljuškast. Na maloj glavi nalazile su se velike oči i gubica u obliku kljuna u kojem su se nalazili mali zubi. Prednje noge su bile zdepaste i kratke, a stražnje duge i prilagođene za brzo trčanje. Njegov rep je bio dug. Hranio se raznim biljkama. Živio je u Africi.

Povijest istraživanja
---------------------

*Lesothosaurus* je član Ornithischia, grupe dinosaura biljoždera. Ime mu je dao paleontolog Peter M. Galtonu 1978. godine; ono znači "gušter iz Lesota". Monotipična je vrsta, što znači da postoji samo jedna valjana vrsta, *Lesothosaurus diagnosticus*, unutar roda.

*Lesothosaurus* je izvorno smatran ornitopodom. Međutim, novije djelo Paula Serena je sugeriralo da on zapravo predstavlja jednog od najprimitivnih pripadnika Ornithischia. Taksonomijska povijest *Lesothosaurusa* je kompleksna i Sereno je dugo bio zbunjen sa fabrosaurusima, još jednim malenim dinosaurusima iz istog područja. Godine 2005. Richard J. Butler objavio novu filogenetičku studiju o pripadnicima Ornithischia, u kojoj je predložio da je *Lesothosaurus* bio bazalni član Neornithischia, koji uključuje pahicefalosaure, ceratopse i ornitopode. On je vjerovao da je bio prethodnik hipsilofodonta i kasnijih ornitopodnih dinosaura. Smatra se manje primitivnim od *Pisanosaurusa*, ali manje naprednim od *Heterodontosaurusa*.

***Lesotosaur*** na Wikimedijinoj ostavi
**Karharodonosaur** (*Carcharodontosaurus*) je prapovijesni dinosauri mesožder. Ime mu znači *gušter oštrih zuba*.

Sa težinom od 8 tona i dužinom glave od 1,6 metara, ova životinja je mogla biti veća od tiranosaura. Procjenjena maksimalna dužina iznosi 13,5 m. Zubi su mu bili 20 cm dugi. Ipak, smatra se da iako je karharodontosaur mogao biti masivniji od tiranosaura, imao je dvostruko manji mozak.

Osim ostatka tijela i rep mu je bio masivan i imao je teške kosti. Prednje noge su mu bile kratke i sa po tri prsta i jakim kandžama. Prema odlikama veoma je sličan gigantosauru, pa postoje indikacije da se radi o istoj životinji.

Živio je na području sjeverne Afrike kao lovac, a možda i kao strvinar.

Nalazišta fosila
----------------

Prvi fosilni nalazi otkriveni su u Africi 1920. godine. Tada su europski arheolozi otkrili dijelove lobanje i manji broj kostiju. Smješteni su u muzej u južnoj Njemačkoj, ali je ta zgrada oštećena 1944. godine prilikom savezničkog bombardiranja, te su fosili tada bili uništeni. Tim sa čikaškog sveučilišta je 1996. godine na planini Atlas u Maroku na jednom grebenu pronašao lubanju još veću od one koja je uništena tijekom Drugog svjetskog rata.

***Karharodontosaur*** na Wikimedijinoj ostavi
**Iverak zlatopjeg** (lat. *Pleuronectes platessa*) kod nas se još naziva i pašara, jezik zlatni, kalkan, platka, morska ploča,...Dosta je rijetka riba na našoj obali, a mnogo češći na obalama Baltika i sjeverne Europe. Ovalnog je oblika, spljošten bočno, prilagođen prebivanju na dnu. Tijelo mu je glatko, smeđe boje, sa narančastim pjegama i koštanim izraslinama iza očiju. Iverak zlatopjeg kod nas naraste do 5 kg, a u Atlantiku i do 7, sa duljinom do 100 cm. Životni vijek mu je vrlo dug, živi i do 50 godina. Živi na pješčanom i muljevitom dnu, na dubinama od 10-50 m, i to mlađi primjerci pliće, a stariji dublje, a zimi se povlači na veće dubine, i do 200 m. Voli bočatu vodu, pa ga se moćže naći na ušćima rijeka. Zlatopjeg se hrani glavonošcima, mnogočetinjašima, račićima i školjkašima. Vrlo je važna gospodarska vrsta baltičkih i sjevernoeuropskih zemalja gdje se naveliko lovi, ali i uzgaja. U posljednje vrijeme je zbog pretjeranog izlova pala njegova populacija, a u posljednje vrijeme se rijetko viđaju jedinke starije od 6 godina, što govori o njegovoj ugroženosti.

Rasprostranjenost
-----------------

Crtež zlatopjega
Iverak zlatopjeg živi na području sjeveroistočnog Atlantika, od Grenlanda i Norveške, pa južno do Maroka. Prisutan je i u Baltičkom moru, te u zapadnom dijelu Mediterana, a potvrđeni su nalazi i u Bijelom moru.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Listovi[*mrtav link*] (riblje-oko)
2. ↑  (`en`) European plaice (fishbase.org)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Iverak zlatopjeg** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Iverak zlatopjeg** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Iverak zlatopjeg** |

  


***Iverak zlatopjeg*** na Wikimedijinoj ostavi
Veliki Lavlji brežuljak u blizini mjesta gdje se odvijala Bitka kod Waterlooa.
**Lavlji brežuljak**, **Lavlji nasip** ili **Lavlji humak** (fran. *Butte du Lion*, niz. *Leeuw van Waterloo*) je veliki umjetni stožasti brežuljak koji se nalazi u blizini mjesta gdje se odvijala Bitka kod Waterlooa, u spomen na ranjavanje nizozemskog princa Vilima II. u rame od zrna muškete. Gradnju je naredio njegov otac, nizozemski kralj Vilim I. 1820. a gradnja je završena 1826. 

Spomenik je osmislio kraljevski arhitekt Charles Van der Straeten, prema nalogu nizozemskog kralja Vilim I. Nadahnuće je proizašlo iz ideje inženjera Jean-Baptiste Vifquaina, koji je više razmišljao o simbolu pobjede ujedinjenih saveznika, nego o simbolu za pojedinca. Oblik spomenika ustvari svjesno podsjeća na tumul koji je dao izgraditi Gaj Julije Cezar, u čast najhrabrijeg galskog plemena koji su se zvali Belgi.

Lavlji brežuljak se gradio koristeći zemlju na kojoj se odvijala bitka kod Waterlooa, uključujući polje s imanja La Haye Sainte, gdje je boravio feldmaršal Arthur Wellesley, vojvoda od Wellingtona. Lavlji brežuljak je visok 43 metra i ima opseg 520 metara, što znači da je obujam brežuljka 390 000 m3. Za posjetitelje ulaznica je 6 eura, za koju se može popeti na vrh do kipa lava, do kojeg vode 226 stepenica. Na vrhu je dostupan prikaz bitke i dalekozori za razgledavanje okolice. U podnožju se nalazi kružna zgrada Panorama, u kojoj se može pogledati velika slika bitke i raspored vojnika.

Na vrhu Lavljeg brežuljka se nalazi kip lava kojeg je sagradio Jean-François Van Geel (1756. - 1830.). Lav je uzet kao simbol s grba nizozemskih vladara i simbolizira hrabrost. Ispod šape lava se nalazi kugla, koja prestavlja veličanstvenu svjetsku pobjedu. Kip je težak 28 tona, visok 4,45 metara i dugačak 4,5 metara. Lijevan je u ljevaonici u Liègeu, odakle je dopremljen teretnim čamcem do Bruxellesa, a zatim teškim teretnim kolima s konjskom zapregom do Waterlooa. Postoji legenda da je kip izliven od topova koje su Francuzi ostavili. Kip je ustvari izliven od ljevanog željeza u 9 komada, koji su spojeni na samom gradilištu.

Slike
-----

* Kip lava na vrhu Lavljeg brežuljka, na mjestu gdje ranjen nizozemski princ Vilima II.Kip lava na vrhu Lavljeg brežuljka, na mjestu gdje ranjen nizozemski princ Vilima II.
* Da bi se popeli do kipa lava treba preći 226 stepenica.Da bi se popeli do kipa lava treba preći 226 stepenica.
* Na vrhu Lavljeg brežuljka nalazi se kip lava.Na vrhu Lavljeg brežuljka nalazi se kip lava.
* U podnožju se nalazi kružna zgrada "Panorama".U podnožju se nalazi kružna zgrada "Panorama".
* Prikaz Bitke kod Waterlooa na vrhu Lavljeg brežuljka.Prikaz Bitke kod Waterlooa na vrhu Lavljeg brežuljka.
* Prikaz gradnje Lavljeg brežuljka.Prikaz gradnje Lavljeg brežuljka.

Izvori
------

1. ↑   Jean-Marie Pierret: "Phonétique historique du français et notions de phonétique générale", Peeters, Louvain-la-Neuve, 1994.
**Kandi** je grad i općina u Beninu, smješten na sjeveroistoku zemlje, u departmanu Alibori, čiji je i glavni grad. Osnovan još u doba kada su na području Benina djelovala različita etnička kraljevstva, Kandi je danas sedmi najveći grad u državi. Inicijalno je bio trgovinsko središte, međutim danas je poljoprivredni centar Benina. U gradu živi oko 109,00 stanovnika, prema procjeni iz 2019. godine.

Kandi je grad što je osnovan pod patronatom Kraljevstva Bariba, kao ogranak njihove federacije Borgu. Etnički dominantni bili su Baribe, ali i dio Joruba, koji su pobjegli od ratnih pohoda Carstva Oyo. Poljoprivreda je danas dominantna gospodarska djelatnost, a slijede ju trgovina, prijevoz i izrada rukotvorina. U okolici postoje i značajna nalazišta željeza. 

Kandi je povezan s ostatkom zemlje preko autoceste RNIE 2, a ima i gradski aerodrom.

Vanjske veze
------------

* *Plan de développement communal de Kandi* Arhivirano 2018-04-17 na Wayback Machine-u (2002, 133 p.)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 1559155226699184490001

 |
**Loara** (francuski: *Loire*, oksitanski: *Léger*, bretonski: *Liger*) je najduža Francuska rijeka duga 1 020 km, poznata po brojnim dvorcima uz svoje obale, zbog tog je decembra 2000. uvrštena na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine kao lokalitet - Dolina Loare, Sully-sur-Loire - Chalonnes.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Loara* izvire na nadmorskoj visini od 1 370 m u masivu Cévennes na jugu Francuske nakon tog teče prema sjeveru preko Središnjeg masiva, nakon što uđe u Parišku zavalu, kod Orleansa zavija prema zapadu i teče relativno pravilno do svog estuarija koji počinje od Nantesa da se kod Saint-Nazaire ulije u Atlantski ocean. 

Karta porječja Loare
Porječje *Loare* veliko je oko 117 000 km², to je vrlo različiti teren, od brdovitog kraja u gornjem toku, do ravničarskog u srednjem i donjem dijelu. U svom gornjem toku na više mjesta je pregrađivana, tako da je danas plovna za velike brodove samo do Nantesa. Uzvodno njome plove još samo turistički brodovi, koji gostima omogućavaju pogled na svjetski poznate dvorce uz njenu obalu.

Porječje *Loare* ima umjerenu oceansku klimu, bez sušne sezone, sa brojnim oborinama, uključujući i snijeg u gornjem toku. U tom dijelu su česte i jake jesenske oluje sa Sredozemlja. Vodostaj je obično najviši krajem zime, ali ne postoji pouzdano pravilo, tako da se rijeka može izliti i plaviti u bilo kojem mjesecu, ali ipak je to najmanje vjerojatno u julu i augustu. 

U svom srednjem toku rijeka teče kroz ravničarski kraj, koji je nekoć bio [[Močvara|močvarno područje. Izgradnja nasipa i kultiviranje kraja počela je još od 12. vijeka, a dovršena je u 19. vijeku. Efikasna poljoprivredna melioracija počela je od 14. vijeka, veliki poticaj tome bila je prisutnost francuskog dvora u 15. i 16. vijeku, koji je imao u srednjem toku rijeke brojne posjede, koje su željeli unaprijediti sadivši usjeve za prodaju. *Loara* je vrhunac svog prosperiteta imala u 18. vijeku, prije francuske revolucije, tad je bila izuzetno važna prometnica za prijevoz roba, a gradovi na njenim obalama bili su velike luke. Tad su za potrebe razvoja riječnog prometa prokopani brojni kanali tokom 17. i 18. vijeka, kojim je *Loara* spojena sa Seinom pa se roba iz Atlantika mogla rijekom prevesti do Pariza. Ti kanali su preuski za moderne brodove, pa je njihova upotreba danas ograničena, tako da je *porječje Loare* ostalo izvan suvremenih tokova, ruralni kraj starog svijeta, na koji je malo utjecala moderno industrijsko doba. 

* Loara
* La CharitéLa Charité
* Pont-canal de BriarePont-canal de Briare
* GienGien
* Sully-sur-LoireSully-sur-Loire
* MenarsMenars
* BloisBlois
* ChaumontChaumont
* BréhémontBréhémont
* Candes Saint-MartinCandes Saint-Martin
* SaumurSaumur
* Le ThoureilLe Thoureil
* Les Ponts-de-CéLes Ponts-de-Cé

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   „*Loire River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

* [ *Loire River* na portalu Encyclopædia

Britannica] (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |