recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Red veze** je broj hemijskih veza između para atoma. Na primer, U diatomskom azotu N≡N red veze je 3, dok je u acetilenu H−C≡C−H red veze između dva atoma ugljenika takođe 3, a za C−H red veze je 1. Red veze je indikator stabilnosti veze. 

U molekulima koji imaju rezonanciju ili neklasično vezivanje, red veze ne mora da bude ceo broj. U benzenu, gde delokalizovane molekulske orbitale sadrže 6 pi elektrona između šest ugljenika esencijalno se daje polovina pi veze zajedno sa sigma vezom svakom paru atoma ugljenika, te je red veze 1.5. Redovi veze od 1.1, na primer, se mogu javiti u kompleksnim scenarijima i esencijalno se odnose na jačinu veze relativno na veze reda 1.

U molekularnoj orbitalnoj teoriji, red veze se takođe definiše kao razlika, podeljena sa dva, između broja vezujućih elektrona i broja antivezujućih elektrona u skladu sa sledećom jednačinom. Na ovaj način se često mada ne uvek dolazi do istog rezultata. Red veze je takođe indeks jačine veze i ekstenzivno se koristi u teoriji valence veze.

{\displaystyle {\text{B.O.}}={\frac {{\text{broj vezujućih elektrona}}-{\text{broj antivezujućih elektrona}}}{2}}\ }
Redovi veze od jedne polovine mogu da budu stabilni, kao što ilustruje stabilnost H}2+ (dužina veze 106 pm}, energija veze 269 kJ/mol}) i He}2+ (dužina veze 108 pm}, energija veze 251 kJ/mol).

Koncept reda veze se koristi u molekulskoj dimanici i potencijalima reda veze. Magnituda reda veze je povezana sa dužinom veze. Na osnovu nalaza Linusa Polinga iz 1947, sledi da se red veze može eksperimentalno opisati kao:

{\displaystyle s\_{ij}=\exp {\left[{\frac {d\_{1}-d\_{ij}}{b}}\right]}}
gde je {\displaystyle d\_{1}} dužina jednostruke veze, {\displaystyle d\_{ij}} je eksperimentalno izmerena dužina veze, i b je konstanta, koja je zavisna od kombinacije dva atoma. Poling je predložio vrednost 0,353 Å za b. Gornja definicija reda veze ima donekle ad hoc karakter i lako je primenljiva jedino za diatomske molekule. Standardna kvantno mehanička definicija reda veze je razmatrana tokom dužeg vremenskog perioda.
Primorska
**Slovensko primorje** (**Primorska**, **Primorska Slovenija**), jugozapadni dio Slovenije. Ovaj pojam se kao naziv krajnje sjeverne obale Jadrana koristi od XIX veka, a danas je to neslužbena pokrajina u Sloveniji koja obuhvata područje Nove Gorice, zatim, priobalni i unutrašnji kraški kraj. U istorijskom smislu naziv se odnosi na austrijsku krunsku zemlju, jednu od administrativnih jedinica (pokrajina) nekadašnje Carevine Austrije, Austrougarska monarhija. Glavni grad je bio Triest (Trst). Raspadom Monarhije, 1918. godine, pokrajina je gotovo u cjelini pripala tadašnjoj Kraljevini Italiji, osim ostrva Krk, koje je ušlo u sastav tadašnje Kraljevine Srba Hrvata i Slovenaca.

Geografija
----------

Premda se pokrajina naziva Primorska, najveći dio njenog današnjeg područja nalazi se u unutrašnjosti, odvojen od mora italijanskom granicom. Priobalni dio smješten je na 46 -{km}- obale Istre. U unutrašnjosti se smjestila Vipavska dolina, a između nje i Tršćanskog zaliva započinje kraški kraj koji se proteže prema sjeverozapadu, sve do doline Soče. Kraško područje obuhvata oko 500 -{km}-, od čega je manji dio u Italiji. Područje oko Nove Gorice obično se naziva sjeverna Primorska, a proteže se uz dolinu Soče, sve do Tolmina. U tom dijelu uzdižu se visoke planine Krn i Kanin. Prijevoj Vršič (1618 -{m}-) označava ujedno i granicu između Primorske i Gorenjske.

Primorska graniči na jugoistoku sa Notranjskom, na sjeveroistoku sa Gorenjskom, na zapadu sa Italijom, a na jugu sa Hrvatskom.

Od ekonomskih grana, veoma je razvijen turizam, a Koper, uz Trst i Rijeku, spada među najveće luke ovog dijela Jadrana. Uz to, razvijena je proizvodnja prehrambenih proizvoda i bezalkoholnih pića (Fruktal), kao i vinogradarstvo.

Stanovništvo je mješovito, a u brojnim mjestima, uz slovenački jezik, u službenoj je upotrebi i Italijanski. U istarskom dijelu Primorske živi i malobrojna hrvatska manjina.

Važniji gradovi Primorske su Nova Gorica, Koper, Izola, Ajdovščina, Tolmin, Sežana, Bovec, Piran.

Istorija
--------

Primorsku, koja se u Austro-ugarskoj Monarhiji službeno nazivala *Austrijsko primorje* (njem. *Österreichisches Küstenland*), činila je Kneževska grofovija Gorica i Gradišče, potom Markgrofovija Istra, te grad Trst. U Prvom svjetskom ratu ovdje je uspostavljen front na Soči, poznat po iscrpljujućem rovovskom ratu i teškom italijanskom porazu kod Kobarida. U XX vijeku taj naziv se često širio i na dijelove Kranjske, to jest Notranjske koji su bili pod italijanskom vlašću. Poslije Drugog svjetskog rata SR Sloveniji unutar SFRJ pripadaju dijelovi Goriške i Istre, koji zajedno čine neformalnu pokrajinu Primorsku. Takvo je stanje i u nezavisnoj Sloveniji.

Ponekad se dijelom Primorske drže i oni dijelovi Furlanije-Julijska krajina koje pretežito naseljavaju Slovenci.

Vidi još
--------

* Slovenačka obala

Literatura
----------

* *Enciklopedija Slovenije* IX, Ljubljana 1995, 342-343.

Spoljašnje veze
---------------

* Primorska Sl

***Primorska*** na Wikimedijinoj ostavi
**Luk** u muzici upotrebljavamo na tri različita načina, i to kao:

1. Spojnica nota *iste visine*, **ligatura** (lat. *ligare* - vezati, spojiti; ital. *legatura* - vezivanje, spajanje; engl. ; fr. *liaison*).
Beleži se u vidu malog luka koji spaja *istoimene note* i služi da *produži trajanje tona*, pa se zove i "luk trajanja".

Pauze se ne produžavaju ligaturom.

  

2. Spojnica nota *različite visine*, znak za **legato** (ital. *legato* - vezano; engl. ; fr. *liaison*).
To je vrsta artikulacije koja se obeležava lukom iznad ili ispod grupe nota, koji izvođača upućije da te *tonove treba izvoditi bez prekida*, na jedan dah.

  

U kodi kompozicije za klarinet i orkestar R. Lazića - V. Peričića: *Introduzione, Thema e Variazioni* lukovi za *legato* artikulaciju su ujedno i "lukovi fraze".lll

kk 

 

|  |
| --- |
| *Introduzione, Thema e Variazioni*, solo klarinet: Ž. Lazić. |
|  |
|  |

3. Oznaka za *fraziranje* (ital. *legatura*, engl. ; fr. *liaison de phrasé*).

  

To su lukovi koji raščlanjuju (razdvajaju) muzičko delo u manje celine, *fraze*, da bi ono slušaocu postalo što jasnije, lepše, razumljivije i razgovetnije.

  

Zove se i "luk fraze".

Vidi još
--------

* *Kako nastaje sinkopa*
* R. Lazić - V. Peričić, *teorija muzike*.

Izvori
------

1. 1 2 3  Vlastimir Peričić, *Višejezični rečnik muzičkih termina*
2. ↑  Radivoj Lazić, Škola za klarinet: *Učim klarinet II*
3. ↑  Vlastimir Peričić, *Nauka o muzičkim oblicima*
**Ponthieu** je naziv za jednu od šest grofovija na sjeveru srednjovjekovne Francuske od kojih je nastala provincija, odnosno današnja regija Pikardija. Sjedište joj je bio grad Abbeville. 

Iako je bio relativno mala grofovija, Ponthieu je igrao važnu ulogu u događajima koji su doveli do normanskog osvajanja Engleske. Godine 1064. je na njegovim obalama doživio brodolom engleski velmoža i budući kralj Harold Godwinson, te bio zatočen od tamošnjeg Guya I. Normandijski vojvoda Guillaume (Vilim Osvajač) je, čuvši za to, naredio Guyu da mu preda zarobljenika, koga je potom pustio na slobodu u zamjenu za zakletvu kojom Guillaumea priznaje za svog sizerena i legitimnog nasljednika engleskog prijestolja. Kršenje te zakletve je Guillaume iskoristio kao povod za invaziju dvije godine kasnije.

Za vrijeme stogodišnjeg rata je Ponthieu često prelazio iz ruke u ruku, sve dok ga 1477. konačno nije zauzeo kralj Louis XI.

Grofovija Ponthieu predstavlja mjesto radnje britansko-francuskog historijskog filma *The Hour of the Pig* iz 1993.

Vanjske veze
------------

* Encyclopædia Britannica - History of Picardy (and Ponthieu)
* Counts of Ponthieu, genealogy - not necessarily reliable
* Hundred Years' War timeline
**Močvarni krokodil** (lat. *Crocodylus palustris*, poznat i kao **indijski** ili **perzijski krokodil**) je gmaz iz reda krokodila. Ovaj krokodil prisutan je u Pakistanu, Indiji, Iranu, Nepalu i Šri Lanci. Možda je izumro u Bangladešu. Stanište su mu slatkovodna područja, kao što su rijeke, jezera i močvare. Jedan je od tri krokodila koji žive u Indiji, drugi su gavijal i morski krokodil.

Opis
----

Lubanja močvarnog krokodila
Mužjaci su veći od ženki. U prosjeku, ženke su duge 2,45 metara, a mužjaci 3 metra. Najveća dosad zabilježena duljina je 3,6 metara. Stariji, zreliji mužjaci su dosta dulji, pa mogu dosegnuti 4-5 metara, a najveći izmjeren bio je dug 5,12 metara. Težina ovog krokodila je oko 450 kilograma. Kod mladunaca, boja kože općenito je preplanulo svjetla, s crnim prugama po tijelo i repu, a odrasli su sive do smeđe boje s tamnim prugama. Ima najširu njušku od svih članova roda Crocodylus.

Ishrana
-------

Veliki je mesožderni gmaz, stoga jede ribe, druge gmazove i manje sisavce, kao što su majmuni i vjeverice. Ustvari, većina kralježnjaka koji budu u blizini močvarnog krokodila, njegov su potencijalni plijen. Odrasle jedinke često mogu kao plijen odabrati velike sisavce, kao što su jeleni, uključujući sambara koji je težak 225 kilograma, te azijskog vodenog bivola koji je težak 450 kilograma. Ovaj krokodil općenito se smatra opasnim za ljude, ali nije toliko ozloglašen kao morski krokodil.

Razmnožavanje
-------------

Mužjaci mlate svojim repovima i podižu njuške, pa tako stječu dominaciju prije udvaranja i parenja. Kao gnijezda služe rupe iskopane u razdoblju od prosinca do veljače. Lokacija gnijezda varira (ponekad se čak i nalaze na netipičnim mjestima, kao što su jazbine. Ženka obično polaže 25-30 jaja. Međutim, primjerci u zatočeništvu su se parili dva puta godišnje, ali rituali kod razmnožavanja još nisu promatrani u prirodi. Jaja se izlegnu nakon relativno kratkog razdoblja, 55-75 dana, a mladi krokodili dugi su oko 30 centimetara. Spol mladunaca određuje temperatura tijekom inkubacije. Na 32,5 °C nastaje mužjak, a ako je temperatura viša ili niža, nastaje ženka.

Izvori
------

* www.iucnredlist.org
* Hiremath, K.G.. Recent advances in environmental science. Discovery Publishing House, 2003. ISBN 81-7141-679-9, 9788171416790.
* www.answers.com
* www.flmnh.ufl.edu
* www.eol.org

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Močvarni krokodil** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Močvarni krokodil** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Močvarni krokodil** |

|  |  |
| --- | --- |
| Identifikatori taksona | 
* Wikidata: Q81207
* Wikispecies: Crocodylus palustris
* ADW: Crocodylus\_palustris
* ARKive: crocodylus-palustris
* EoL: 795277
* Fossilworks: 158098
* GBIF: 2441350
* iNaturalist: 26063
* IRMNG: 11044212
* ITIS: 202196
* IUCN: 5667
* NCBI: 184238
* RD: palustris
* Species+: 10096
* WoRMS: 1398059

 |
**Močvarna antilopa** (lat. *Kobus ellipsiprymnus*) - velika antilopa, koja nastanjuje staništa u subsaharskoj Africi.

Močvarna antilopa visoka je 120-136 cm u ramenima. Dužina tijela kreće se od 140 do 240 cm, a rep je duljine 10-45 cm. Mužjaci teže 200 do 300 kg, a ženke 160-200 kg. Duge spiralne rogove imaju samo mužjaci.

Mužjak močvarne antilope
Krzno je crvenkastosmeđe boje, a postaje tamnije s godinama. Imaju bijelu mrlju pod vratom i bijele pruge iznad stražnjice. Žlijezde znojnice močvarne antilope proizvode neugodan miris mesa antilope. U Africi predvladava mišljenje, da meso močvarne antilope nije jestivo, ali je ipak jestivo, samo ne osobito ukusno.

Močvarne antilopa žive u savanama i na područjima s puno grmlja. Hrane se travom. Unatoč svome imenu, nisu često u blizini vode, ali tamo će naći utočište u bijegu pred predatorima. Ženke se okupljaju u krda od stotina jedinki. Mužjaci imaju teritorij veličine oko 1,2 km². Oko 10. godine, obično izgube teritorij od mlađih mužjaka.

Izvori
------

1. ↑  Kingdon, Jonathan (1997). The Kingdon Field Guide to African Mammals. Academic Press. ISBN 0-12-408355-2.
2. ↑  Burnie D and Wilson DE (Eds.), Animal: The Definitive Visual Guide to the World's Wildlife. DK Adult (2005.), ISBN 0-7894-7764-5

Vanjske poveznice
-----------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Močvarna antilopa** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Močvarna antilopa** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Močvarna antilopa** |
Vruće cinčanje: prošaran ili ujednačen zagasito (mat) sivi, umjesto uobičajenog sjajnog izgleda posljedica je stvaranja legure željeza i cinka sve do vanjske površine prevlake. Tada izostaje sloj čistog cinka u prevlaci.
**Metalizacija** je nanošenje metalne prevlake na površinu predmeta radi zaštite od korozije ili drugih oblika trošenja, obnavljanja istrošenih dijelova, postizanja bolje toplinske ili električne vodljivosti, dekoracije i drugo. Razlikuju se fizikalni postupci metalizacije kao što su prskanje, vruće uranjanje (na primjer vruće cinčanje), platiranje, nataljivanje, navarivanje, oblaganje, lemljenje, lijepljenje te kemijski postupci kao što su elektroplatiranje (galvanotehnika), ionska izmjena i redukcija u otopini, dok difuzijska metalizacija i metalizacija naparivanjem mogu biti i fizikalne i kemijske naravi. 

**Metalizacija prskanjem** (štrcanjem, šopiranjem) sastoji se u prskanju kapljica rastaljenoga metala ili slitine na površinu predmeta s pomoću zračnoga mlaza. 

**Difuzijska metalizacija** provodi se difuzijom na visokim temperaturama, a može biti fizikalna, pri kojoj se metal što tvori prevlaku nalazi prije obradbe u slobodnom stanju, te kemijska, kada prevlaka nastaje difuzijom nakon kemijske reakcije. Oba su postupka moguća iz čvrste, tekuće i plinovite (parne) faze. 

**Metalizacija prevlačenjem** obuhvaća: šerardiziranje (metalizacija cinkovim slitinama), alitiranje (metalizacija aluminijevim slitinama), inkromiranje (metalizacija kromovim slitinama), termosiliciranje (metalizacija slitinama silicija i silicidima), termoboriranje (metalizacija slitinama bora i boridima). 

**Metalizacija naparivanjem** provodi se kondenzacijom metalnih para na površini predmeta (fizikalno naparivanje) ili kemijskom reakcijom parâ nekog spoja kojom na površini nastaje metal (kemijsko naparivanje). (bakrenje; cinčanje; kromiranje; niklanje; pozlata).

Galvanotehnika
--------------

*Glavni članak: Galvanotehnika*
**Galvanotehnika** je skup elektrokemijskih postupaka za nanošenje metalnog sloja na površinu nekog predmeta, najčešće uz istodobno elektrolitsko otapanje metala na anodi i njegovo taloženje na katodi. Razlikuju se dva osnovna galvanotehnička postupka: elektroplatiranje i elektrooblikovanje (elektroformiranje). Elektroplatiranje ili **galvanostegija** je nanošenje tankog sloja nekog metala na površinu predmeta izrađenog od drugog metala radi zaštite, uljepšavanja ili postizanja određenih površinskih svojstava. Elektrooblikovanje, elektroformiranje ili galvanoplastika nanošenje je metala na električki vodljiv model radi proizvodnje složenih konstrukcijskih dijelova, kalupa, matrica i slično.

Izvori
------

1. ↑   **metalizacija**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.
2. ↑   **galvanotehnika**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.
**Louth** je grad od 16,793 stanovnika na istoku Engleske u Grofoviji Lincolnshire.

Administrativno podpada pod Distrikt East Lindsey, u kom je dugo vremena upravo on bio
administrativni centar, a danas je selo Manby.

Geografske karakteristike
-------------------------

Louth leži u podnožju Lincolnshire Woldsa, na mjestu gdje se on pretapa sa obalnim močvarama. Razvio se kao trgovište na drevnom putu - Barton preko Lincolnshire Woldsa, na mjestu gaza preko rijeke Lud.

Historija
---------

Louth je kao saksonsko naselje od 124 kuća dokumentiran u Domesday Booku 1066.

Lincolnski biskup Alexander je 1066. osnovao cistercitsku opatiju- Louth Park, koja je egzistirala do 16. vijeka, kad su ukinuti samostani. Uz opatiju se tokom srednjeg vijeka razvilo i trgovište za poljoprivrednu okolicu.

Louth je svoj prosperitet doživio nakon što je 1770. kanalizirana Rijeka Lud, tad se obogatio na vuni 

Katastrofalna poplava koja je pogodila grad 1920. u kojoj je poginulo 23 ljudi, teško je oštetila grad i kanal, kom je toliko opao promet da je zatvoren 1924.

Privreda
--------

Privreda današnjeg Loutha bazira se na trgovini i turizmu, jer je poznat kao neformalni glavni grad Rezervata prirode Lincolnshire Wolds.

Znamenitosti
------------

Louth je poznat i po svojoj neogotičkoj crkvi sv. Jakova, podignutoj 1844. sa zvonikom visokim 90 metara, koji je orjentir čitavog kraja.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska La Ferté-Bernard, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Lincolnshire (County in East Midlands)" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 05. 2017.
2. 1 2 3  „*Welcome to Louth*" (engleski). Louth. Arhivirano iz originala na datum 2017-05-15. Pristupljeno 10. 05. 2017.
3. ↑  „*Place: Louth*" (engleski). Open Domesday. Pristupljeno 12. 05. 2017.
4. 1 2  „*Louth History*" (engleski). Louth. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-13. Pristupljeno 12. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Louth*** na Wikimedijinoj ostavi

* Welcome to Louth Arhivirano 2017-05-15 na Wayback Machine-u (`en`)
**Louisville Grays** je bio američki profesionalni klub iz grada Louisville u državi Kentucky. Bip je klub-osnivač National Leaguea, te igrao dvije sezone - 1876. i 1877. godine. Tom prilikom je imao odnos pobjeda i poraza 65-61.

Graysi su propali zbog prvog kladioničarskog skandala u historiji Major League Baseballa. U augustu 1877. klub je bio na prvom mjestu da bi iznenada izgubio sedam utakmica i jednu igrao neriješeno protiv *Boston Red Stockingsa* i *Hartford Dark Bluesa*. 

Predsjednik kluba Charles Chase je tada primio dva anonimna telegrama. Jedan je tvrdio da kladioničari daju neočekivano dobre izglede inferiornom klubu iz Hartforda u predstojećoj seriji. Drugi telegram je predvidio da će Graysi namjerno izgubiti utakmicu protiv Hartfoda 21.8. U toj utakmici su *Graysi* počinili cijeli niz neobjašnjivih pogrešaka i izgubili s 7-0. O cijelom je slučaju obaviješten predsjednik Lige William Hulbert koji je naredio da se igrači stave pod istragu te naložio Western Unionu da mu preda sve telegrame poslane ili primljene od strane igrača tokom sezone 1877. Svi igrači su poslušali osim kapetana i *shortstopa* Billa Cravera.

Telegrami su otkrili kako su pitcher Jim Devlin, left fielder George Hall i pomoćni igrač Al Nichols namjerno izgubili utakmice primivši za to novac. Protiv Cravera, doduše, nije bilo dokaza. Međutim, sva trojica i Craver - zato što je odbio surađivati s istragom - su doživotno izbačeni iz Lige. 

Skandal je doveo do samoraspuštanja Louisville Graysa, ali ne samo njih. *St. Louis Brown Stockings*, koji je potpisao ugovor o angažiranju Devlina i Halla, je također prestao s radom.

Eksterni linkovi
----------------

* 1877 data at Retrosheet
	+ Louisville game log[*mrtav link*]
	+ NL standings when Louisville traveled to New England[*mrtav link*]
	+ NL final standings[*mrtav link*]
Za opći pojam, v. Lov na vještice.

**Lov na vješticu : Drama u dva čina**, dramsko djelo Stjepana Tomaša, objavljeno u knjizi "Drame" 1999. godine, skupa s dramama Smrtna ura : dramska kronika, Zlatousti ili tužni dom hrvatski i Srpski bog Mars. Drama je prvi put objavljena u osječkoj "Književnoj reviji" pod naslovom, prema katalogu Nacionalne i svečilišne knjižnice, "Lov na vještice : (drama)", u godištu 39 (1999), broj 1/2 ; stranice 3-40. U istom katalogu piše da Tomaševa knjiga "Drame" sadrži dramu *Lov na vješticE* iako je stvarni naslov u toj knjizi *"Lov na vješticU"*. Tomaš je objavio i pripovijetku *"Lov na vješticu"* u knjizi *"Noćni posao"* (2001).

Podaci o drami
--------------

* Tema: progon tobožnjih vještica u Osijeku
* Broj likova: 13 (8 muških, 5 ženskih)
* Broj činova: 2
* Mjesta zbivanja: Osijek
* Vrijeme zbivanja: 1765.
* Godina nastanka djela: 1990-ih.

Kratak sadržaj
--------------

Grof Ballogh, primjenjujući zakon o kažnjavanju vještica, optužuju nevinu ženu Margaretu Uršulić za *crna djelovanja*. Njegov nećak Gašpar, zapisivač montiranog procesa, "na kraju svojih skrivenih listina pridodao (je) kako je cijeli slučaj opisao da ti nesretni događaji ne bi ostali zaboravljeni u tami prošlosti, kao zastrašujući primjer, kako se takvi i slični slučajevi ne bi ponovili." Autor je dramu strukturirao "kao niz preciznih slika i u tom 'brzom montiranju progresije torture' (Davor Špišić) od početka je jasno kako žrtva nema nikakvog izlaza, ona je unaprijed osuđena: lomača je već zapaljena i Margareta zna da joj nema pomoći pa kad se ona uoči presude objesi i kad krvnici pomisle da je moguće zaboraviti taj mučni događaj, rezoner Gašpar zna da je obrano - 'ona je već i raju, mi ostajemo živjeti u paklu', a njihova je žrtva već spoznala da se đavo u čovjeku ne može ubiti." (Ana Lederer)

Likovi (po redu javljanja)
--------------------------

* **Ballogh**, grof
* **Gašpar**, njegov nećak
* **Hunjady**, sudac
* **Margareta Uršulić, Sofija**, "vještica"
* **Martin**, svećenik
* **Jeka**, susjeda
* **Marija**, susjeda
* **Ignjo**, Margaretin sin
* **Zorka**, Ignjina žena
* **Veronika**, svjedokinja
* **Marko**, Margaretin muž
* **Glasnik**
* **Stražar**

Izvođenje na sceni
------------------

Drama je 2002. godine bila uvrštena u program osječkog Hrvatskog narodnog kazališta (HNK).

Izvori
------

* Anonim: *Biografija* (Stjepan Tomaš Arhivirano 2008-05-01 na Wayback Machine-u)
* Ana Lederer: *Četiri drame'*, u: Stjepan Tomaš: *"Drame"*, Osijek, 1999, str. 239-245.
**Panagija** (grč. *παναγία* = *svesveta, presveta, najsvetija*; engolpija, enkolpija, enkolpion, golfija, golpion, naprsnik, panađija), mala ikonica, dio episkopske odežde i - uz naprsni krst - znak episkopskog dostojanstva. Uglavnom je kružnog oblika, izrađena u emajlu odn. porculanu, metalu, srebru ili zlatu, katkad okovana i pozlaćena te ukrašena kamenjem i biserom. Na njoj je (na unutrašnjoj strani) predstavljena Bogorodica (Bogomatera) s malim Hristom na rukama, a na drugoj strani Isus Hristos ili Sveta Trojica u vidu tri anđela - kao Gostoljublje Avraamovo. Ranije je izrađivana u obliku diptiha.

Panagiju na prsima o lančiću nosi episkop (odn. arhijerej) kao stalno podsjećanje na svoj dug da u srcu svome nosi Gospoda i da se pouzda u zastupništvo Presvete Majke Njegove. Panagiju nose i neki arhimandriti (naime, nastojatelji stavropigijalnih manastira). Po starom običaju, kijevski mitropolit nosi dvije panagije.

Spoljašnje poveznice
--------------------

* Pravoslavni izvornik Arhivirano 2006-05-01 na Wayback Machine-u
* Odežde
* Muzej Srpske pravoslavne crkve Arhivirano 2007-03-10 na Wayback Machine-u
* Filigran Pokimica - Katalog panagija Arhivirano 2008-05-04 na Wayback Machine-u

---

**Izvori**: 

* *An-Gold*, *HER*, *HOL*, *Jurančič*, *Klaić*, *Minerva*, *Pravoslavni rečnik*, *RMS*, *RSANU*, *SES*, *Skok*, *Vujaklija*, *Vukov rječnik*
Naslovnica libreta opere *Andrea Chénier* Umberta Giordania iz 1921.
**Libreto** je djelo koje sadrži riječi za glazbenu izvedbu kao što je opera, opereta ili mjuzikl. 

Libreto sadrži riječi za pjevanje, ali i za recitiranje. Može nastati na više načina. Neki skladatelji, na primjer Richard Wagner, napišu i libreto i glazbu. Drugi uzmu neku već gotovu dramu i pretoče je u libreto, ili plate nekom vještom adaptatoru da obavi taj posao za njih. Takav je bio Francesco Maria Piave, koji je za operu prilagodio djela slavnih pisaca kao što je Victor Hugo. Napokon, neki su autori (libretisti) izravno pisali libreta za operu, među kojima su najslavniji Lorenzo da Ponte i Hugo von Hofmannsthal.

Nažalost, zasluge libretista često se previde. Iako su neki od njih stekli slavu zbog suradnje sa skladateljima, kao što su Gilbert i Sullivan, u većini slučajeva skladatelj opere ili operete ugrabi svu slavu za završeno djelo, dok libretist ostaje praktički nepoznat.

***Libreto*** na Wikimedijinoj ostavi
|  |
| --- |
|  |

**Raurakijska Republika** (francuski: *République rauracienne*, njemački: *Raurakische Republik*) bila je kratkotrajna marionetska republika, 
službeno proglašena 17. decembra 1792. a ukinuta 23. marta 1793. nakon odluke ujedinjenju sa Prvom Francuskom Republikom.

Historija
---------

Nastala je za revolucionarnih događaja, kad je vojska Francuske Republike ušla u Kneževine-biskupije Basel i bijega biskupa Françoisa Josepha Sigismonda de Roggenbacha u aprilu 1792.

Ta mala republika prostirala se po Masivu Jura na sjeveru Švicarske. Njen najviši organ bila je skupština sastavljena od 24 deputata. 
Nakon svađa u skupštini, na inzistiranje francuskog generala Crassiera, skupština je raspuštena i izglasano ujedinjene sa Prvom Francuskom Republikom.

Njen teritorij postao je dio dio novoformiranog departmana Mont-Terrible.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*République rauracienne*" (francuski). Dictionnaire historique de la Suisse. Pristupljeno 16.10.2022.

Vanjske veze
------------

* *République rauracienne* (`fr`)
**Leteći odred** je hrvatski glazbeni sastav.

Sastav je 1991. u Osijeku osnovao pjevač Denis Dumančić, ujedno i glavni skladatelj i tekstopisac sastava. Do sada su objavili osam studijskih albuma, te su nastupali na brojnim koncertima i festivalima, kao i na Dori 1993. i 1995.
Svoju glazbenu karijeru je započela 1992. godine, kada ju je otkrio, podržao i lansirao Husein Hasanefendić, poznatiji kao Hus, priznati i renomirani autor i vođa "Parnog valjka". Od 1992. godine do 2012. godine Leteći odred je izdao ukupno jedanaest albuma; osam studijskih, jedan album uživo s koncerta u Domu sportova i dva kompilacijska best off albuma, te 3 videosnimke sa koncerata u Domu sportova pod nazivom „Zagrebu za Valentinovo" koji su se održali 1997. 1998. te 2002. godine povodom obilježavanja 10. godišnjice banda. Veliki uspjeh band je postigao sa autorskim pjesmama frontmana Denisa Dumančića poput „Sanjao sam moju Ružicu", „Večeras je dušo rođendan tvoj", „Od Prevlake do Dunava", „Hej lutkice", „Daj mi sebe", „Žao mi je", „Ja sam mali Mate", „Kažu", „Jednu mladost imam", „Ljubav nije matematika" „Bez obaveza", „Studeni" i mnogim drugima. Tijekom dugogodišnje karijere "Leteći odred" prodao je na desetke tisuća albuma i postigao nekoliko zlatnih i srebrnih tiraža, te tri puta napunio zagrebačku dvoranu Doma sportova. Svoju punoljetnost na hrvatskoj glazbenoj sceni grupa je obilježila izdavanjem svog 11. albuma „Best of odreda" koji je izdan u svibnju 2011. godine u izdanju Dallas recordsa. Na duplom albumu se nalazi 35 najpoznatijih pjesama Letećeg odreda odabranih sa 10 studijskih albuma koje je grupa izdala do sada te kao bonus tu su se našle i dvije nove pjesme; pjesma „Studeni" u kojoj se kao gost pridružuje i Kristijan Kiki Rahimovski te pjesma „Dok se kuneš". Autor večine pjesama i frontmen Letećeg odreda, Denis Dumančić, se proteklih godina na hrvatskoj glazbenoj sceni nametnuo i kao jedan od najizvođenijih mladih autora na temelju izvješća Hrvatskog društva skladatelja. Do sada je kao autor intenzivno je surađivao i pisao pjesme mnogim afirmiranim izvođačima poput Ivane Banfić, Jasmina Stavrosa, Jole, Gazde, Massima, Danijele Martinović, Zlatka Pejakovića, Mate Bulića, Maje Šuput, Crvene jabuke, Prve lige itd.

Leteći odred svojih 20 godina karijere slavi velikim koncertom u Tvornici kulture u Zagrebu 25. veljače 2012. godine.

Trenutni sastav: Denis Dumančić; bubnjevi: Dino Bandić; gitara: Alen Opačić-Hrvat; klavijature: Marin Pavlović; basist: Martin Petračić

Diskografija
------------

* 1992. - *Među zvijezdama*
* 1994. - *Kada odletim*
* 1996. - *Od Prevlake do Dunava*
* 1997. - *Kuda ide ovaj vlak*
* 1998. - *The Best of Letećeg odreda*
* 1999. - *Vrijeme*
* 2001. - *Daj mi sebe*
* 2002. - *Uživo Leteći odred*
* 2004. - *Razglednice*
* 2007. - *Jutro poslije brijanja*
* 2011. - *The Best of Odreda*
* 2013. - *Agent za ljubav*

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2011-03-08. Pristupljeno 2014-07-26.
Paneuropski željeznički koridor 5, krak c, dolazak u kolodvor Osijek. **(Pruga sa lijeve strane)**
Paneuropski željeznički koridor 5, krak c, pogled prema jugu. Snimano iz jurećeg vlaka.
**Paneuropski koridor V** je željeznička pruga od Europskog značaja, koja povezuje sjevernu i južnu Europu.

Trasa u Hrvatskoj
-----------------

U Hrvatskoj postoje dva kraka ovoga koridora. Krak b i c.

### Trasa kraka *b* kroz Hrvatsku

#### Važniji gradovi i važni kolodvori na trasi

* Koprivnica
* Križevci
* Dugo Selo
* Zagreb - glavni grad
* Karlovac
* Ogulin
* Moravice - mjesto spajanja dvaju naponskih sustava različitih voltaža.
* Delnice
* Rijeka - važna pomorska luka

#### Posebnost

Iako koridor V dijeli dio svoje trase sa Koridorom X (potez Dugo Selo-Zagreb), tehnički je ta dionica dio koridora X. To znači, kako je koridor V, krak b zapravo prekinut na tom potezu.

#### Elektrifikacija

Elektrifikacija je 25 kV, 50 Hz na većem dijelu. Od Moravica do Rijeke je napon 3 kV. Razlog tome je, jer je ta trasa prva elektrificirana trasa u Jugoslaviji. Nakon toga, svugdje sa nadalje koristio puno efikasniji napon od 25 kV. Planirana je reelektirifikacija na cijeloj duljini, ali se točno još ne zna datum.

#### Brdovitost

Od Koprivnice do Karlovca je trasa pruge poprilično ravna. Međutim, nakon toga dolazi planinski Gorski Kotar, gdje su veliki usponi i padovi. Zbog toga je ova dionica pruge najteža.

#### Nova nizinska brza pruga

Postoje planovi za novu brzinsku nizinsku prugu, koja bi postala dijelom ove linije i išla bi zaobilano, ali dolinom. Zasada se ne zna kada će se planovi ostvariti. Prvotno je najveća predviđena brzina cijelog koridora V, kraka b 250 km/h. Međutim, iz financijskih razloga, najvjerojatnije će biti izgrađena nizinska pruga sa parametrima do 250 km/h, ali samo osposobljena za brzine do 160 km/h. Teretni promet bi trebao sačinjavati većinu prometa koridora Vb u budućnosti, posebno kontejnerski promet. Najveća korist se očekuje za luku Rijeka.

### Trasa kraka *c* kroz Hrvatsku

#### Gradovi i glavni kolodvori na trasi

Gledajući od sjevera ka jugu, ovi gradovi se nalaze na pravcu koridora 5c:

* Beli Manastir
* Osijek
* Đakovo
* Strizivojna-Vrpolje (križanje sa Panuropskim željezničkim koridorom X)
* Slavonski Šamac

#### Elektrifikacija

Elektrifikacija postoji od granice sa Bosnom i Hercegovinom do kolodvora Strizivojna-Vrpolje.

Vanjske veze
------------

* Članak o nizinskoj pruzi
* Prezentacija nove nizinske pruge
* Ugovor o izgradnji nizinske pruge[*mrtav link*]
* Spekulacije o trasi pruge
Parintintin
**Parintintín**, jedno od plemena iz skupine Tenharim sa jugoistoka brazilske države Amazonas na rijekama Madeira i Marmelos. Danas žive na dva rezervata área indígena Ipixuna i área indígena Nove de Janeiro. Parintintini kao i Tupi-Kawahibi nastali su raspadom starih Cabahiba (Kawahíb) nakon napada jednog drugog Tupi plemena, Munduruku. Plemena kao što su Parintintín, Amundáwa, Tenharim, Júma, Karipuna i Diahói sami sebe nazivaju varijantama istog imena koj glase Kagwahiva, Kagwahibm, Kagwahiv, Kawahip, Kavahiva, Kawaib, i Kagwahiph, a njihovi govori dijalekti su istog jezika (tenharim).

Parintintini su opisani kao veoma ratoboran i opasan narod. Bijahu u neprekidnim ratovima s susjednim plemenima, kao Mundurukú i Pirahá, ali i sa Brazilcima, a bili su i lovci na glave i ljudožderi .

Ekonomija je tipična za kišne šume, kombinacija agrikulture, lova, sakupljanja i napose ribolova.

Populacija im 2000. iznosi 156; po drugim podacima 130 (2000 SIL) .

Izvori
------

1. ↑  Parintintin
2. ↑  Tenharim

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uTupí-Guaraní: Kawahib |
| --- |
|  |
| Amundáwa • Apairandé • Apiaká • Boca Negra • Diahói • Ipotuát • Júma • Jupaú • Jurureí • Mialat • Morerebi • Parakuara • Paranawát • Parintintín • Pawaté • Takwatíp • Tukumanféd • Tenharim • Uru-Eu-Wau-Wau • Wiraféd • Yabutiféd |

 |
**Litij** ili **Litijum** (grč. *lithos*, *kamen*), oznaka **Li**, najlakši od svih poznatih metala, redni broj 3 u periodnom sustavu elemenata, atomske težine 6,94, specifične težine 0,534 (pri 20 stupnjeva Celzija), predstavlja smjesu dva izotopa: 

* Li-7(92,6%) i
* Li-6(7,4%)

Povijest
--------

Otkrio ga je Johann A. Arfvedson 1817. godine. Za razliku od ostalih alkalnih metala, litij se u prirodi nalazi u obliku silikata. Najveća ležišta rude litija su u Čile, Kanadi, Francuskoj, Njemačkoj i SAD.

Svojstva
--------

Litij
Litij se dobija elektrolizom otopljenog litij-klorida. U čistom stanju i u odsustvu zraka, ima srebrnastometalni sjaj, topi se na 186 stupnjeva Celzija a ključa na 1336 stupnjeva(plus/minus 5 stupnjeva). U dodiru sa zrakom je postojaniji od ostalih alkalnih metala i prevlači se litij-nitridom. S kiselinama gradi jednovalentne soli. Litij-hidrid nastaje izravno iz elemenata, a litij-oksid sagorjevanjem metala u struji čistog kisika. Litijhidroksid je sličan alkalnim hidroksidima, samo je otopina slabija i teže se otapa u vodi. Litijklorid kristalizira s dvije molekule vode i otapa se u alkoholu, acetonu, piridinu i drugim organskim otapalima.

Izotopi
-------

* Li-7
* Li-6

Upotreba
--------

Litij se upotrebljava elementaran ili kao sol u organskim sintezama, metalurgiji i analitičkoj kemiji, mazivima i za suhe baterije koje rade na vrlo niskim temperaturama, a njegovi izotopi **Li-6** i **Li-7** upotrebljavaju se za proizvodnju litijeve bombe(termonuklearna bomba). Malim dodatkom litija se poboljšavaju mehaničke osobine aluminija i korozijska postojanost magnezija. Legura litija i magnezija sa malo srebra ima manju specifičnu težinu od vode, a veliku čvrstoću i antikorozijsku postojanost.

Vanjske veze
------------

***Litij*** na Wikimedijinoj ostavi

* Litij - KTF Split Arhivirano 2004-10-13 na Wayback Machine-u
**Parter** je ime za gimnastičarsku spravu i olimpijsku disciplinu sportske gimnastike.

Karakteristike
--------------

Parter je podij na tlu - vježbalište, specijalne konstrukcije sa elastičnom površinom koja gimnastičare i gimnastičarke štiti od povreda kad izvode složene akrobatske i gimnastičke skokove sa velikim amplitudama. To je površina sa oprugama i/ili kombinacija od 
gumene pjene i šperploča.

Dimenzije partera su 12 x 12 metara, sa dodatnim zaštitnim pojasom od 1 m sa svake strane. Obrubljen je bijelom linijom širokom 5 cm koja se ubraja u dio vježbališta. Svako izlaženje izvan vježbališta povlači gubitak poena.

Vježbe na parteru sadrže pokrete koji trebaju demonstrirati snagu, fleksibilnost, ravnotežu i gracioznost. Svaka vježba mora se sastojati od kombiniranih gimnastičko-akrobatskih brojnih salta napred nazad, sa i bez leta, duž uzdužne i poprečne ose. 
Vježba treba biti ritmična i harmonična, gimnastičar se mora kretati u različitim smjerovima, koristeći što veću površinu partera.

Vježba obično počinje i završava nizom prevrtanja, stojem na rukama ili kotačima sa poluokretom (kruženje), nastavljaja se saltom u zraku (napred ili nazad) i završava doskokom na jednoj nozi na kojoj treba zadržati ravnotežu. Često se koriste (naročito kod žena) skokovi i pokreti slični baletu.

Muški parter je kraći i traje od 50 do 70 sekundi.
Ženski patrer je sličan muškom, ali se izvodi uz muzičku pratnju i traje nešto duže od 70 do 90 sekundi.

Historija
---------

Parter je i olimpijska disciplina, uvedena kao individualni olimpijski sport za muškarce na Olimpijadi 1936, a za žene na Olimpijadi 1952.

Vanjske veze
------------

***Parter (gimnastika)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Floor exercise gymnastics* (`en`)
* *Parter* (`sh`)

| * p
* r
* u
Gimnastičke sprave |
| --- |
| Sportska gimnastika muškarci | 
* Krugovi
* Konj sa hvataljkama
* Parter
* Konj za preskoke
* Gimnastički razboj
* Vratilo

 |
| Sportska gimnastika žene | 
* Dvovisinski razboj
* Greda
* Parter
* Konj za preskoke

 |

1. 1 2 3 4 5 6   „Floor exercise gymnastics" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 28.01.2022.
2. 1 2 3   „Parter" (hrvatskosrpski). Znanje. Pristupljeno 28.01.2022.
3. ↑   „Spring Floors 101" (engleski). The American Gym. Pristupljeno 28.01.2022.
**TV Globo** (port. *TV Globo*) brazilska je televizijska mreža osnovana 30. decembara 1957. Osnovana je i upravljana od strane biznismena Roberta Marinja sve do njegove smrti, 26. februara 2003. Televizija je deo kompanije Organizaciones Globo, koja se bavi medijima i komunikacijom. Sa 107 stanica, u svojim i drugim predstavništvima, predstavlja četvrtu najveću nacionalnu televizijsku mrežu na svetu iza CBS-a i ABC-a, čiji signal dostiže do 99,9 % opština u Brazilu.

Pored telenovela, po čemu je najpoznatiji u svetu, Globo proizvodi i distribuira i mini-serije, dramske serije, televizijske filmove, dokumentarne filmove, humorističke serije, rijaliti šou formate i program za decu i mlade. Sarađivao je sa Sociedade Independente de Comunicação, TV Astekom i Telemundom i snimio tri telenovele u Portugaliji, Meksiku i Americi.

Izvori
------

1. ↑  Diagnóstico de la Comunicación en América Latina: Informe Nacional de Brasil, Pristupljeno 24. 4. 2013.
2. ↑  Zvanična internet stranica, Pristupljeno 24. 4. 2013.
3. ↑  Zvanična internet stranica Globo TV International Arhivirano 2020-11-24 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 24. 4. 2013.

Spoljašnje veze
---------------

* Službeni veb-sajt
* Rede Globo na Twitteru
* Rede Globo na Facebooku
* Rede Globo na Google+
Oblak u obliku pečurke se diže nakon eksplozije hidrogenske bombe.
**Nuklearni holokaust** je izraz koji se odnosi na mogućnost potpunog ili gotovo potpunog uništenja ljudske civilizacije usled nuklearnog rata. Po takvom scenariju, celokupna, ili veći deo Zemlje bi mogao da bude spržen i uništen nuklearnim oružjem u narednom svetskom ratu.

Reč *holokaust* se definiše kao *veliko razaranje koje rezultuje gubitkom velikog broja života, posebno od strane vatre*. Dolazi od grčke reči *holokaustos*, koja znači *spržena rupa*. Od sedamdesetih godina dvadesetog veka, izraz *holokaust* se najčešće odnosi na nacistički holokaust.

Neki nuklearni fizičari su istakli da bi nuklearni holokaust mogao da uzrokuje kraj ljudske rase, ili uništenje moderne civilizacije usled neposrednih efekata nastalih dejstvom nuklearnog oružja, kao i nuklearne zime koja bi dovela do istrebljenja mnogih živih vrsta.

Vidi još
--------

* Osigurano uzajamno uništenje

Naopmene
--------

1. ↑  Rečnik američkog nasleđa: definicija reči *holokaust*
„Sanok (rijeka)" preusmjerava ovdje. Za rijeku u Rusiji i Ukrajini, v. Sanok (pritoka Vorsklice).

**San** ili **Sanok** (polj. *San*, ukr. *Сян*) je reka u jugoistočnoj Poljskoj, koja delom svog toka čini granicu između Ukrajine i Poljske. Reka San je desna pritoka Visle. Reka je dugačka 443,4 km, a površina njenog sliva iznosi 16.861 km² (14.390 km² u Poljskoj i 2.471 km² u Ukrajini).

Tok
---

Reka San i naselje Myczkowce
Reka San izvire na nadmorskoj visini od 900 m, na istočnoj strani vrha Piniaszkowy na granici Poljske i Ukrajine, u blizini naselja Sianki. U gornjem toku reka teče u pravcu severozapada, prolazi kroz naselje Bieszczady. Kod grada Bješčadi na reci su napravljena dva veštačka vodena rezervoara: Solinjsko jezero (polj. *Jezioro Solińskie*) i Mičikovsko jezero (polj. *Jezioro Myczkowskie*). Potom, u blizini grada Sanoka, reka menja pravac i teče na sever. U okolini Dynówa skreće na istok i meandrirajući dolazi do Przemyśla. Na delu toka od izvorišta do Przemyśla San je planinska reka. Istočno od Przemyśla po poslednji put menja pravac i ponovo teče na severozapad.

Na ovom delu toka reka prolazi kroz dolinu Donjeg Sana (polj. *Dolina Dolnego Sanu*). Tu se u San ulivaju brojne pritoke. Dolina reke je u tom delu toka široka do 10 km. San se uliva u Vislu severno od Sandomierza.

Dolina reke San u delu od Przemyśla do Sandomježa predstavlja bitan saobraćajni faktor i kroz nju prolaze državni put 862 i železnička pruga Pšemisl–Rozvadov.

Naselja
-------

U dolini Donjeg Sana se nalaze naselja: Jarosław), Radymno, Przeworsk, Sieniawa, Ležajsk (polj. *Leżajsk*), Krzeszów, Ulanów, Rudnik nad Sanem, Nisko i Stalowa Wola. U dolini gornjeg Sana leže naselja Lesko, Zagórz, Sanok, Dynów i Przemyśl.

Nazivi kroz istoriju
--------------------

Reka San se kroz istoriju pominjala pod različitim imenima:
*San (San)* 1339. godine, *Šan (Szan)* 1406. godine, *Sanok (Sanok)* 1438. godine, *San (Saan)* 1439. godine, *Sain (Sayn)* 1445. godine, *San (San)* 1467. godine, *Šan (Szan)* 1517. godine, *Shan (Schan)* 1526. godine. Ime reke verovatno potiče od pra-indoevropske reči koja označava bitar potok.

Interesantno je da "San" na galskom jeziku znači „reka".

Pritoka Sana
------------

Važnije pritoke reke San: 

* U gornjem toku (do Przemyśla):
	+ Volosati (polj. *Wołosaty*),
	+ Solinka (polj. *Solinka*),
	+ Hočevka (polj. *Hoczewka*),
	+ Oslava (polj. *Osława*),
	+ Sanoček (polj. *Sanoczek*),
	+ Tiravski (polj. *Tyrawski*),
	+ barička (polj. *Baryczka*),
	+ Stupnjica (polj. *Stupnica*),
* U donjem toku (od Przemyśla):
	+ Vjar (polj. *Wiar*)
	+ Višnja (polj. *Wisznia*)
	+ Rada (polj. *Rada*)
	+ Leng Rokjetnjicki (polj. *Łęg Rokietnicki*)
	+ Šklo (polj. *Szkło*)
	+ Lubačkovka (polj. *Lubaczówka*)
	+ Lubjenja (polj. *Lubienia*)
	+ Wisłok (polj. *Wisłok*)
	+ Tžebosnjica (polj. *Trzebośnica*)
	+ Tanev (polj. *Tanew*)
	+ Bukova (polj. *Bukowa* )

Galerija
--------

* San, TrepčaSan, Trepča
* San, SanokSan, Sanok

Literatura
----------

***San (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Adam Fastnacht: *Slownik Historyczno-Geograficzny Ziemi Sanockiej w Średniowieczu*, Kraków 2002. ISBN 978-83-88385-14-8.

Kategorija;Rijeke u Ukrajini
Fotografija mučenja Alija Šalala al-Kaisija iz 2003. godine, kasnije preuzeta za naslovnicu *The Economista*
**Mučenja i zlostavljanja zatvorenika u Abu Graibu** odnose se na seriju kršenja ljudskih prava i ratnih zločina počinjenih od strane pripadnika američke vojske i CIA-e tokom rata u Iraku. Zločini uključuju fizička i seksualna zlostavljanja, mučenja, silovanja i ubojstva. Slučaj je isplivao na površinu krajem 2003. kada su *Amnesty International* i *Associated Press* objavili prve reportaže, nakon čega je uslijedila opća osuda u globalnim medijima, s izuzetkom određenih konzervativnih američkih glasila koji su dali podršku vojnicima. Administracija Georgea W. Busha pokušala je prikazati zlostavljanja kao izolirane incidente, što je u suprotnosti s izvješćima Crvenog križa i organizacija za ljudska prava koje navode da je riječ o sistematskom brutalnom tretmanu koji se redovno javlja u prekomorskim zatočeničkim centrima, uključujući ostale iračke, afganistanske i onaj u Guantanamu. Također, u raportima stoji da je ovlaštenje za mučenje došlo iz vojne vrhuške i da je ministar obrane Donald Rumsfeld osobno odobrio neke od aktivnosti. Američko ministarstvo obrane u konačnici je razriješio dužnosti 17 vojnika i časnika, a jedanaestorici je suđeno zbog zanemarivanja dužnosti, zlostavljanja, teških napada i premlaćivanja. Dvoje vojnika, Charles Graner i Lynndie England, osuđeni su na deset odnosno tri godine zatvora. Brigadni general Janis Karpinski, zapovjednica svih zatočeničkih objekata u Iraku, dobila je ukor i degradirana je u čin pukovnika. Drugi osumnjičeni, uglavnom visokopozicionirana vojna lica, nisu procesuirani.

Vanjske veze
------------

***Mučenja i zlostavljanja zatvorenika u Abu Graibu*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) Salon.com, indeks dokumenata i reportaža
* (`en`) Prijepis izvještaja ACLU-aArhivirano 2006-03-31 na Wayback Machine-u
* (`en`) The Torture Archive na The National Security Archive
* (`en`) *The Road to Abu Ghraib*, Human Rights Watch (9. 6. 2004)
* (`en`) *Ghosts of Abu Ghraib*, dokumentarni film (autor: Rory Kennedy)
***Mučeništvo Polikarpovo*** (latinski: ) je tekst koji opisuje smrt ranog kršćanskog vođe i apostolskog oca Polikarpa iz Smirne u 2. vijeku, a koji se smatra najstarijim opisom kršćanskog mučeništva od strane očevica. 

Oblik spisa je epistolarni: to je pismo koje šalje »Crkva Božja koja boravi u Smirni Crkvi Božjoj koja boravi u Filomeliumu i svim zajednicama svete i katoličke Crkve koje su na svakom mjestu« (Mart. Pol. introd.), da Crkvu u Filomeliumu, na njezinu želju, s više potankosti izvijesti o mučeništvu svoga biskupa Polikarpa: ujedno se izražava molba, neka se poslanica pošalje dalje, u udaljenije Crkve (c. 20). Spis je napisao neki Marcion, član Crkve u Smirni, malo poslije smrti sv. Polikarpa, tj. ubrzo poslije 22. veljače 156. Euzebije Cezarejski u svojoj Hist. eccl. (4, 15) rezimira gl. 1—7, a u cjelini prenosi gl. 8—19. Tekst je sačuvan u šest grčkih kodeksa, ali koji nisu bez problema. Prema spisu, Polikarpa je sudio prokonzul Status Ouadratus. Polikarp se, kad je buknuo progon, bio sklonio u jedan zaselak kod Smirne. Mnoštvo je zahtijevalo njegovo suđenje. Njegovo je boravište izdao jedan rob, i policija ga je došla uhititi, te je doveden u Smirnu u stadion. Budući da je borba sa životinjama bila završena, osuđen je na lomaču. Kad ga vatra nije odmah spalila, poslan je confector da ga probode. Od krvi se vatra pogasila. Tijelo nije predano kršćanima, da »ne bi napustili raspetoga, pa počeli iskazivati kult ovome«, nego je spaljeno. Kršćani su ipak sabrali ostatke kostiju da ih sahrane na dostojnom mjestu kamo će dolaziti da slave njegovu obljetnicu. Iz formulacije toga mjesta o budućem proslavljivanju godišnjice zaključuje se, da je spis napisan prije prve godišnjice Polikarpove smrti. Martyrium Polycarpi svjedoči da su kišćani iskazivali štovanje mučenicima, a spis je važan i za teologiju mučeništva kao nasljedovanja Kristova. Kršćani se Kristu klanjaju kao Sinu Božjem, a mučenicima iskazuju čast kao učenicima i nasljedovateljima Kristovima. U spisu nalazimo veoma lijepu molitvu, koju Polikarp moli prije smrti, a koja je veoma važna i za teologiju i za liturgiju.

U novije vrijeme je H. Grégoire pokušao dokazati, da se Polikarpovo mučeništvo dogodilo 23. veljače 177, pod carem Markom Aurelijem, iste godine kad i mučeništvo Lionskih mučenika, a u vrijeme kad se već pojavila montanistička sljedba. I Euzebije stavlja mučeništvo Polikarpovo u vrijeme Marka Aurelija, ali ranije."

Vidi još
--------

* Djela mučenika

Izvori
------

1. ↑  Tomislav J. Šagi-Bunić, Povijest kršćanske literature, Kršćanska sadašnjost, Zagreb, 1976. str. 213
**Partije centra** ili **Centar u Finskoj** (na finskom: *Suomen Keskusta*, *Kesk.*, na švedsko: *Centern i Finland*, *C*) je centristička politička stranka u Finskoj. Do 2011. je predstavljala jednu od tri najjače stranke u zemlji - uz socijaldemokrate (SDP) i Partiju nacionalne koalicije. Trenutno Partija centra ima najviše mjesta - 51 od 200 - u Finskom parlamentu (2007). Na čelu joj je Annika Saarikko.

Finska Partija centra je poznata po svojoj masovnosti, te predstavlja matičnu organiuzaciju Finska omladinma centra, Finske žene centra, Finske studente centra i još nekoliko manjih organizacija.

Partija centra temelj svoje potpore pronalazi u manjim i ruralnim sredinama, gdje često drži većinu u lokalnim skupštinama. Jedna od temelja njenog programa je inzistiranje na decentralizaciji.

Popis predsjednika stranke
--------------------------

* Otto Karhi 1906-1909
* Kyösti Kallio 1909-1917
* Filip Saalasti 1918
* Santeri Alkio 1918
* Petter Vilhelm Heikkinen 1919-1940
* Viljami Kalliokoski 1941-1945
* Vieno Johannes Sukselainen 1946-1964
* Johannes Virolainen 1965-1980 - premijer, predsjednik Parlamenta
* Paavo Väyrynen 1980-1990 - ministar vanjskih poslova, član Evropskog parlamentra
* Esko Aho 1990-2000, 2001-2002 - premijer 1991-1995
* Anneli Jäätteenmäki 2000-2001, 2002-2003 - predsjednik Parlamenta, premijer 2003
* Matti Vanhanen 2003-2010 premijer
* Mari Kiviniemi 2010-2012
* Juha Sipilä 2012-2019
* Katri Kulmuni 2019-2020
* Annika Saarikko 2020-

Eksterni linkovi
----------------

* (`fi`) Službeni website
* (`en`) Službeni website na engleskom
* (`fi`) Službeni website omladionske organizacije
**Partija za demokratsko delovanje PDD, (alb. )**, je albanska registrovana manjinska parlamentarna politička partija, u Srbiji. Njen sadašnji predsednik je dugogodišnji narodni poslanik u Skupštini Republike Srbije, Šaip Kamberi. Na poslednjim vandrednim parlementarnim izborima 2014. godine u Republici Srbiji, politička partija osvojila je dva poslanička mandata u parlamentu Srbije.

Partija za demokratsko delovanje je Albanska nacionalistička politička partija koja zastupa Albanske nacionalne i državne interese u parlamentu Srbije, politička partija se zalaže za očuvanje albanskog nacionalnog i kulturnog indentiteta u Republici Srbiji, partija zastupa političke interese Republike Albanije u Republici Srbiji.

Spoljašnje veze
---------------

* Partija za demokratsko delovanje (zvanični sajt) Arhivirano 2014-01-11 na Wayback Machine-u
* Izvod iz registra političkih stranaka nakome se nalazi i Partija za demokratsko delovanje Arhivirano 2014-09-11 na Wayback Machine-u
* Republička izborna komisije Republike Srbije, rezultat parlamentarnih izbora 2014 godine.