recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Morski pojasevi prema međunarodnom pravu

**Otvoreno more** prema Konvenciji Ujedinjenih naroda o pravu mora, obuhvaća sve dijelove mora koji nisu uključeni u isključivi gospodarski pojas, teritorijalno more ili unutrašnje vode neke države, ili u arhipelaške vode neke arhipelaške države.

Otvoreno more je otvoreno za sve države, obalne i neobalne. Sloboda otvorenog mora ostvaruje se pod uvjetima koje određuju Konvencija i druga pravila međunarodnog prava. Za obalne i za neobalne države ona sadrži, između ostalog:

* slobodu plovidbe;
* slobodu prelijetanja;
* slobodu polaganja podmorskih kabela i cjevovoda,
* slobodu izgradnje umjetnih otoka i drugih uređaja koje dopušta međunarodno pravo,
* slobodu ribolova,
* slobodu znanstvenog istraživanja.

Sve države ostvaruju te slobode dolično poštujući interese drugih država u ostvarivanju slobode otvorenog mora. Otvoreno more smije se koristiti isključivo u miroljubive svrhe.Nijedna država nema pravo zahtijevati da podvrgne bilo koji dio otvorenog mora svojoj suverenosti. Sve države, obalne i neobalne, imaju pravo da na otvorenom moru plove brodovi koji vijore njezinu zastavu.

Izvori
------

* (`sh`) Konvencija UN-a o pravu mora
**Orljava** je rijeka u Hrvatskoj, lijeva pritoka rijeke Save.

Izvire ispod Psunja na nadmorskoj visini višoj od 800 metara i teče od zapada prema istoku. U nju se ulijevaju sve vode gorskih potoka što okružuju Požešku kotlinu.
U Požegi u Orljavu utječe njezin najveći pritok s Papuka – Veličanka i najveći potok s Požeške gore – Vučjak. 

Pokraj Pleternice prima pritoku Londžu i mijenja smjer otjecanja prema jugu između Požeške i Dilj gore. Rijeke Orljava i Londža pogodne su za ribolov, a slap na Orljavi kod Pleternice poznato je ribolovno i izletničko mjesto. Uljeva se u Savu između Pričca i Slavonskog Kobaša.

Od izvora do utoka duga je 89 kilometara.

Naziv
-----

Riječ orljava označava bučno prolaženje, probijanje (ako govorimo o brzoj rijeci ili potoku), a dolazi nam iz turskog jezika gdje je označavalo tutnjavu, huku, hrmljavinu, odnosno zvukove velike snage.[*nedostaje referenca*]

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **vodotoku** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


***Orljava*** na Wikimedijinoj ostavi
**Wichmann I Stariji** (također navođen kao *Wigmann* ili *Wichman*) (? - 23. april 944) bio je njemački plemić iz Kuće Billung. Bio je brat Amelunga, biskupa Veredena i saksonskog vojvode Hermana.

Godine 938. je Wichmann digao ustanak jer mu je mlađi brat Herman imenovan komandantom vojske na sjevernim granicama Vojvodstva Saksonija. Vjerovao je da na tu titulu ima veće pravo te zato što je u rodu s kraljicom majkom Mathildom od Ringelheima. Pridružio se pobunjenicima na čelu sa Eberhardom od Frankonije i Thankmarom, polubratom kralja Otta I. Thankmar je ubrzo ubijen, a Eberhard se privremeno pomirio sa Ottom. Wichmann je nastavio ratovati protiv kralja, koristeći kao saveznike slavenska plemena. Sa Ottom se pomirop 941.

Wichmann se oženio za Frederunu (ili Fridarunu), sestru kraljice Matilde. Ona je nakon muževe smrti postala redovnica i umrla 18. januara 971. Ostavila mu je tri sina i kćer:

* Wichmann II
* Bruno, biskup Verdena
* Egbert Jednooki
* Hedwig ili Hathui, udana za Siegfrieda, sina Geroovog

Literatura
----------

* Reuter, Timothy. *Germany in the Early Middle Ages 800–1056*. New York: Longman, 1991.
* Thompson, James Westfall. *Feudal Germany, Volume II*. New York: Frederick Ungar Publishing Co. 1928.
* Bernhardt, John W. *Itinerant Kingship and Royal Monasteries in Early Medieval Germany, c. 936–1075*. Cambridge: Cambridge University Press, 1993.

Izvori
------
**Smethwick** (čita se *Smetik*) je grad od 51,150 stanovnika, u sredini Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Smethwick leži između West Bromwicha i Birminghama, udaljen samo 6 km zapadno od Birminghama.

Administrativno podpada pod metropolitanski borough Sandwell u Grofoviji Zapadni Midlands, a nekad je bio dio historijske grofovije Staffordshire.

Historija
---------

Smethwick je prvi put je dokumentiran 1086. pod imenom *Smedeuuich* u knizi Domesday Book.

Sve do 18. vijeka bio je selo, tad se počeo razvijati kao metalurški centar

U to vrijeme kompanija Brannah i Fox izgradila je metalnu konstrukciju za Crystal Palace u kojoj je 1851. odražana prva Svjetska izložba u Londonu.

U njemu je 1761. proradila slavna željezara - Soho Manufactory uz koju se vežu imena inženjera Jamesa Watta i Matthew Boultona.

Grad danas proživljava veliku krizu, jer mu je većina tvornica propala, pa čak i pivovara 2002.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: West Midlands" (engleski). City population. Pristupljeno 7.12. 2016.
2. 1 2 3 4  „*Sandwell*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 04. 12. 2016.
3. ↑  „*Fox, Henderson and Co*" (engleski). Grace's Guide. Pristupljeno 07. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Smethwick*** na Wikimedijinoj ostavi

* Smethwick: The growth of the town (`en`)
**Ostia Antica** (doslovno: "Drevna Ostija") je naziv za arheološki lokalitet koji predstavlja nekadašnju glavnu luku antičkog Rima, smještenog oko 30 km od samog lokaliteta. Drevna Ostija je bila smještena na ušću rijeke Tibar, ali se zbog stalnih nanosa mulja, kao i pada morske razine danas nalazi oko 3 km uzvodno. Poznata je kao jedno od najvrijednijih arheoloških nalazišta s brojnim zgradama, spomenicima i artefaktima iz rimskog doba. U njenoj blizini se nalazi suvremeni grad Ostia.

Fotografije
-----------

* U teatru.U teatru.
* Ostaci stambene zgrade s početka 2. vijeka n.e. u središtu gradaOstaci stambene zgrade s početka 2. vijeka n.e. u središtu grada
* Skladišta duž obale TibraSkladišta duž obale Tibra

Eksterni linkoivi
-----------------

***Ostia Antica*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ostia Antica, The Better Pompeii Arhivirano 2009-04-29 na Wayback Machine-u
* Ancient Ostia Virtual panoramas and photo gallery (`en`) (`it`)
* Ostia — Harbor City of Ancient Rome including an introduction Arhivirano 2017-09-03 na Wayback Machine-u (`en`)
* The Roman Theatre at Ostia Antica (`en`)
* Ostia Antica online! — Za posjetioce Arhivirano 2010-06-04 na Wayback Machine-u (`en`)
* Ostia Antica online! (`it`)

Koordinate: 41°45′N 12°18′E﻿ / ﻿41.750°N 12.300°E﻿ / 41.750; 12.300
**Smilja Pokrajac** (Medak kraj Gospića, 8. veljače 1920. — Bruvno kraj Gračaca, 18. ožujka 1943.) bila je sudionica Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj.

Biografija
----------

Rođena je 8. veljače 1920. godine u Medku kraj Gospića. Osnovnu školu završila je u rodnom selu, a učiteljsku školu u Gospiću i Banjoj Luci. Članicom Komunističke partije Jugoslavije postala je 1939. godine.

Mjesto učiteljice dobila je u selu Prljevu kod Zrmanje, a ubrzo se i udala. U selu je djelovala i kao politička radnica u službi KPJ.

Poslije Travanjskog rata i uspostavljanja Nezavisne Države Hrvatske 1941. godine, ustaše su ju uhitili. Uspjela je da se izvuče iz zatvora, ali su joj muža ubili. Nakon toga se priključila pripremanju oružanog ustanka. Nakon početka ustanka u Lici, radila je na mobilizaciji snaga za Narodnooslobodilački pokret na području Zrmanje.

Krajem 1941. godine, bila je izabrana za članicu Kotarskog komiteta KP Hrvatske za Gračac, a ubrzo zatim i za predsjednicu Kotarskog odbora Antifašističkoge fronte žena za Gračac. Radila je i na stvaranju Narodnooslobodilačkih odbora na području gračačkog kotara. Na Prvoj okružnoj konferenciji antifašistkinja Like u rujnu 1942. godine, bila je izabrana za članicu Okružnog odbora AFŽ-a za Liku. Kao delegatkinja ličkih žena, sudjelovala je u pripremama i radu Prve zemaljske konferencije AFŽ-a Jugoslavije, održane početkom prosinca iste godine u Bosanskom Petrovcu.

Kada je početkom 1943. godine nastupila Četvrta antipartizanska ofenziva, Smilja je radila na organizaciji sklanjanja i zaštite civilnih izbjeglica u zbjegovima i pružanju pomoći vojnim jedinicama na fronti. Nakon završetka ofenzive, radila je na obnovi Narodnooslobodilačkog pokreta na području Gračaca. U to je vrijeme bila uvrštena među deset ličkih kandidata za članove Zemaljskog antifašističkog veća narodnog oslobođenja Hrvatske. Prilikom četničkog napada na sjedište Kotarskog komiteta KPH za Gračac, koje se nalazilo u selu Bruvnu, 18. ožujka 1943. godine, Smilja se upustila u borbu protiv četnika. Kad je uvidjela da se ne može izvući, zadnjim metkom je izvršila samoubojstvo, da im ne bi pala živa u ruke.

Ukazom Prezidija Narodne skupštine Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 20. prosinca 1951. godine, proglašena je za narodnog heroja.

Literatura
----------

* *Vojna enciklopedija* (knjiga šesta). Beograd 1973. godina.
* *Narodni heroji Jugoslavije*. „Mladost", Beograd 1975. godina.
**Stećci u Banovići Selu**, opština Banovići, Bosna i Hercegovina. Stećci su nacionalni spomenik BiH.  Nacionalni spomenik čine dva stećka.

Lokacija
--------

U Banovići Selu, 12 km zapadno od grada, uz savremeno muslimansko groblje i spomenik palim borcima iz II svjetskog rata, nalaze se dva nadgrobna spomenika iz srednjeg vijeka. Po jednom od njih, stećku Božićka Banovića, grad je dobio ime. Na ovu lokaciju stećci su preneseni sa svoga izvornog mjesta radi eksploatacije Rudnika mrkog uglja Banovići. Stećci stoje na krajnjem zapadnom dijelu uzvišenja.

Usora i Soli se spominju u titulama bosanskih vladara sve do propasti bosanske države. Župa Dramešin(a), koja je pripadala oblasti Soli, spominje se u natpisu na stećku Božićka Banovića, u Banovići Selu. Stećak se okvirno može datirati u drugu polovinu 14. stoljeća.

Opis
----

Stećak Božićka Banovića je po obliku sljemenjak sa postoljem. Dimenzije postolja su 2,20 x 1,00 x 0,20 m, a sljemenjaka 1,81 x 0,75 x 0,67 m. Kvalitetno je obrađen. Orijentiran je u smjeru zapad – istok. Ukrašen je i ima natpis. Ukrasni motivi su tordirana vrpca na rubovima i dvostruka spirala sa rozetom na istočnoj čeonoj strani. Na bočnoj strani je natpis u pet redova, na bosanskoj ćirilici. Transkripcija u cjelosti glasi:

*Ovdje leži Božićko Banović, na svojoj plemenitoj zemlji i na Dramešini, a postaviše (stećak) Hlapac i ja Bogdan i ja Rajko s braćom.*

Natpis je dobro očuvan i čitljiv. Ovo je zasada najstariji, srednjovjekovni izvor u kome se spominje župa Dramešina.
Drugi stećak je takođe sljemenjak sa postoljem. Ukrasni motivi su isti – tordirana vrpca na rubovima i dvostruke spirale sa rozetom na obje čeone strane. Na bočnim stranama nema nikakvih ukrasa. Sjeverna strana stećka je oštećena.

Literatura
----------

* Šefik Bešlagić, Sarajevo: "Veselin Masleša", 1982. STEĆCI – KULTURA I UMJETNOST
* Šefik Bešlagić, Sarajevo: Veselin Masleša, 1971. STEĆCI, KATALOŠKO-TOPOGRAFSKI PREGLED
**Sinotibetski narodi** (Kinesko-tibetski narodi), velika etnolingvistička porodica raspršena po velikim predjelima Kine, Nepala, Indije, Burme, Bangladeša, Tajlanda i Butana. Sinotibetska porodica dijeli se na dvije glavne grane (sa 403 jezika), kinesku sa 14 jezika i tibetsko-burmansku sa 389 jezika, a ponekad joj pridodaju i tajsku iz Kine i Vijetnama sa 76 jezika. 
Tibetski i burmanski jedini su tibetsko-burmanski jezici sa dugom pisanom tradicijom.

Unutar Han nacionalnosti razlikuje se više skupina koje se razlikuju po jeziku a dio su hanske nacionalnosti. Među ovima su Min Zhong, Hakka, Min Dong, Pu-Xian, Xiang i drugi. Najbrojniji su Han Kinezi koji govore mandarinski i čiji broj prelazi 800,000,000 govornika uključujući i kojih 20,000,000 Hueja. Han Kinezi su najbrojniji narod na zemlji. 

Druga velika grana su tibetsko-burmanski narodi sa brojnim jezičnim podskupinama: lolo-burmanska, kuki-čin-naga, karen, himalajska, bai, Jingpho-Konyak-Bodo, nung, zapadni bodo, tujia, tangut-qiang, sjevernoasamski (deng i tani), mru, mikir i meithei.

Izvori
------

1. ↑  Sino-Tibetan
**Združene savezne snage Simbionističke oslobodilačke armije** engleski:  ili, skraćeno, **Simbionistička oslobodilačka armija** (engleski: ) je bila američka radikalno lijeva paravojna formacija koja je od 1973. do 1975. godine izvela niz terorističkih akcija. Najpoznatija od njih je bila otmica Patty Hearst, 19-godišnje studentice iz porodice novinskih magnata, a koja je za vrijeme zarobljeništva prihvatila njenu ideologiju i sudjelovala u nekoliko akcija. Jezgro SLA je uništeno u okršaju sa policijom 1974. godine, a preostali članovi pohvatani 1975. godine.

Vanjske veze
------------

***Simbionistička oslobodilačka armija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Neverland: The Rise and Fall of the Symbionese Liberation Army* na IMDb-u (`en`) Directed by Robert Stone, 2004
* "Guerrilla: The Taking of Patty Hearst" Arhivirano 2017-03-20 na Wayback Machine-u official web site for the PBS movie about SLA
* *The Symbionese Liberation Army*; House Committee on Internal Security report
* *The Other Parts Left out of the Patty Hearst Trial* by Paul Krassner
* *Death to the Fascist Insect,* a compilation of the writings and transcribed recordings of the Symbionese Liberation Army
**Simeon Bekbulatovič** ( - umro 5. siječanj 1616. u samostanu ) kan Kasimovskog kanata od 1567. - 1573. godine, ruski vojski zapovjednik, veliki knez Moskve od 1574. - 1576. godine i potom veliki knez Tvera 1576. - 1585.

Politička karijera
------------------

Kasimski kanat čijim vladarem **Sajin Bulat** postaje 1567 godine je vazalni kanat Moskovske velike kneževine. Tijekom rata Ivana IV. s Litvom **Sajin Bulat** upravlja tatarskom vojskom i zahvaljujući svojim uspjesima upada u oči svom vazalnom gospodaru. Kako je sama ideja da se general "pogrešne" religije nađe u Kremlju je bila tada neprihvatjiva pa na Ivanovu sugestiju **Sajin Bulat** se krsti i uzima ime **Simeon Bekbulatovič**. Da bi tada stvorena bajka o uspjehu za **Simeona** postala potpuna on dobiva za suprugu Ivanovu blisku rođakinju.

S neuspjehom diktatorske vlasti pod imenom Opričina razočarani Ivan IV. ruski car 1573. godine donosi za sve neočekivanu odluku o formalnoj abdikaciji i napuštanju Moskve. Za svoga nasljednika 1574. godine on tada bira **Simeona Bekbulatoviča** koji tada dobiva titulu veliki knez Moskve.

Tu abdikaciju je malo tko smatrao ozbiljno pošto se znalo da car još uvijek sve kontrolira i da ako careva majka zbog svog litvanskog porijekla nikada nije bila prihvatljiva jedan tatar ima šanse kao pahulja snjega u paklu. 

Ova šarada od "vladavine" koja je imala cilj, ako je on ikada i postojao dokazati "bratstvo" ruskog i novoosvojenog tatarskog naroda završava 1576. godine kada Ivan IV. traži natrag svoju krunu, a **Simeon Bekbulatovič** mu je ustupa.

Kasniji događaji
----------------

U zamjenu za titulu velikog kneza Moskve Ivan Grozni je svom vjernom saradniku dao onu velikog kneza Tvera, ali nakon careve smrti njegov sin Fjodor putem kojeg vlada Boris Godunov mu oduzima tu titulu 1585, a deset godina kasnije Simeon će oslijepiti za što će doživotno optuživati Godunova. Bez obzira na sve on i njegova djeca iz braka s Anastazijom će biti legitimni nasljednici Ruskog Carstva kao jedini preostati potomci Ivana III i Sofije Paleolog tako da kada Boris Godunov uzurpira vlast i kruniše se za cara 1598. godine on zahtjeva od plemića zakletvu lojalnosti kojom se zabranjuje pod pretnjom smrti nazivanje Simeona carem i svaki kontakt s njim.

Nakon dolaska na vlast Lažnog Dimitrija Simeon će biti pozvan u Moskvu gdje odbija zahtjev novog cara da podrži rimokatoličku religiju zbog čega će mu odrezan jezik nakon čega je poslan u samostan. Tokom zasjedanja ruskog parlamenta koji će 1613 godine izabrati Mihajla Romanova za cara pitanje Simeona će opet biti postavljeno što dovodi do poboljšanja njegovih životnih uvjeta, ali će mu i dalje biti zabranjen povratak u Moskvu to jest u blizinu parlament do 1613 godine kada je završilo njegovo zasjedanje.

Simeon Bekbulatovič koji umire u samostanu 5.1.1616. godine će biti nadživljen od svoje djece koja postaju jedini legalni krvni nasljednici spoja ruske vladajuće dinastije Rurjikovič i vizantijske dinastije Paleolog.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **veliki knez Moskve** | Nasljednik: |
| **Ivan IV. Grozni** | **Ivan IV. Grozni** |
**Kratkonosi kljunasti ježak** (*Tachyglossus aculeatus*), je sisavac koji leže jaja. Pripada redu jednootvornih životinja, porodici ježaka (Tachyglossidae). Živi u velikim dijelovima Australije i na jugu Nove Gvineje.

Kratkokljuni, nazvani i kratkonosi kljunati ješci narastu u dužinu od 35 do 53 centimetra i dosegnu težinu od 2,5 pa do 7 kg. Upadljivo obilježje su im žute ili crno-žute bodlje na leđima i bokovima koje potsjećaju na ježeve s kojima nisu srodni. Imaju dugu, cjevoliku njušku, a krzno, smeđkasto, ponekad može biti i duže od bodlji.

Ove životinje žive u raznim staništima i aktivni su pretežno u sumrakk. Osim u vrijeme parenja, pravi su samci. Hrane se gotovo isključivo mravima, termitima koje skupljaju ljepljivim jezikom. Nemaju zube, a hranu usitnjavaju rožnatim pločicama na jeziku i nepcu.

Nakon komplicirane predigre, u srpnju ili kolovozu dolazi do parenja. Nakon tri do četiri tjedna, ženka polaže jedno, rijetko dva ili tri jaja koja zatim nosi u kožnom naboru na trbuhu još 10 dana. Mladunci se vale iz jaja i ostaju u majčinom naboru-tobolcu još daljnjih osam tjedana. Nakon toga, kad mladuncu počnu rasti bodlje, napušta tobolac a majka ga skriva na neko sigurno mjesto i doji ga do starosti od sedam mjeseci. Pod ljudskom skrbi, može doživjeti starost od 50 godina.

Kratkokljunog ješka smatra se najšire rasprostranjenim autohtonim sisavcem jer nema posebne potrebe u odnosu na stanište. Pored toga, bodlje su mu dobra zaštita od predatora. 

Poznato je ukupno pet podvrsta:

* *T. a. aculeatus* u istočnom dijelu Australije
* *T. a. acanthion* u Sjevernom teritoriju i Zapadnoj Australiji
* *T. a. multiaculeatus* na Otoku klokana
* *T. a. lawessi* na Novoj Gvineji
* *T. a. setosus* na Tasmaniji

Ponekad se podvrsta koja živi na Tasmaniji navodi kao zasebna vrsta.

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Kratkonosi kljunasti ježak** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kratkonosi kljunasti ježak** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Tachyglossus aculeatus** |
**Sivi vukovi** (tur. *Bozkurtlar*), službeno poznati kao «Idealistička ognjišta» (tur. *Ülkü Ocakları*), su turska ultranacionalistička oružana organizacija.

Osobine i historija
-------------------

Pokret je opisan kao neofašistički, antikomunistički, protugrčki, protualevijski, protukurdski, protuarmenski, homofobni, antisemitski i antikršćanski. Ima vrlo bliske odnose sa Strankom nacionalne akcije (MHP), od koje predstavlja paravojni ogranak.  

Naime prvobitna ideja pokreta je se temeljila na principe panturkizma čime su apostoli bili Ziya Gökalp i Nihal Atsiz u prvoj polovici 20. stoljeća. Za vrijeme prve republike Atatürk je stvorio «Turska ognjišta», lanac društava koja su imale svrhu promicati turski nacionalni ideal i panturkizam. Poslije Atatürkove smrti 1938. godine, članovi «turskih ognjišta» prigovarali su tadašnjoj politici na političku dekadenciju panturkizma. Vlada je zatim smatrala te primjedbe opasnima i zahtijevao raspuštanje «turskih ognjišta» i suđenje njihovih članova. Među njima nalazio je se i Alparslan Türkeş. Dana 3. maja 1944. u Ankari su se okupile tisuće ljudi koji su demonstrirali protiv optužnice protiv pripadnika «turskih ognjišta».  

Sive vukove je stoga formirao 1968. pukovnik Alparslan Türkeş iz već postojećeg omladinskog krajnje desničarskog pokreta. 9. februara 1969. će Türkeş osnovati zvaničnu političku stranku MHP a Sivi vukovi će mahom djelovati u dijaspori, napose u Njemačkoj, Austriji, Nizozemskoj i Francuskoj. Pokret Sivih vukova je obilježio talas nasilja koji je 70-ih ukrokovao više od 5.000 smrti u Turskoj od razne političke prirode. Vođa organizacije će biti desetljećima Abdullah Çatlı, koji je umro 1996. u saobraćajnom udesu u autu zajedno sa Hüseyinom Kocadağom, zamjenikom šefa istanbulske policije.  

Nakon državnog udara 1980. general Evren je osudio na zatvor nekoliko desetina pripadnika Sivih vukova zbog nasilja u prethodnjem desetljeću.

Poznati slučajevi
-----------------

* Ubojstvo Bedrettina Cömerta (11. marta 1978.)
* Ubojstov Doğana Öza (24. marta 1978.)
* Pokolj na trgu Taksim (1. maj 1977.)
* Pokolj u Bahçelievleru ([[Ankara, 8. oktobra 1978.)
* Pokolj u Maraşu (decembar 1978.)
* Ubojstvo Abdije İpekçije (1. februara 1979.)
* Atentat na Ivana Pavla II. (13. maja 1981.)
* Slučaj Emanuele Orlandi (22. juna 1983.)
* Rat za Nagorno-Karabah (1988–1994)
* Pobuna u mahali Gazi (12–15. marta 1995.)
* Državni udar u Azerbejdžanu (13–17. marta 1995.)
**Pellinore** je jedan vitezova Okruglog stola iz legende o Kralju Arthuru.

U francuskom epu iz ciklusa Postvulgata *Queste del Saint Graal*, Pellinore je opisan kao najuporniji tragač za čudovištem Glatisantom i kao otac Anglovala, Lamoraka, Percivala, Percivalove sestre i druge djece.

U francuskom epu iz 13. vijeka *Livre d'Artus*, iz ciklusa Vulgata opisan je kao Riblji kralj (Maimed King) i kao brat kraljeva Pellesa i Alaina. Prema Thomasu Maloryju on je također bio otac jednog nezakonitog sina zvanog Tor, kog je začeo sa pastiricom, ženom nekog Aryja. Tog Tora proglasili su vitezom kad se otkrilo da je mu je Pellinore otac. U Maloryjem romanu Le Morte Darthur (Arthurova smrt), mač koji je Arthur izvukao iz kamena slomio se dok se borio sa Pellinorom.

U tom trenutku Merlin, kako bi spasio kralja, baca čini na Pellinora i sklanja Arthura kako bi dobio novi mač Excalibur od Gospe od jezera. Nakon tog Pellinore postaje Arthurov saveznik i ubija buntovnog Kralja Lota, ali to dovodi do svađe između njihovih porodica. Zbog tog nekoliko godina kasnije Lotov sin - Gawain sa braćom ubija Pellinora i Lamoraka.

U epizodi trostruke potrage za čudovištem i Svetim gralom u kojoj sudjeluju Gawain, Tor i Pellinore, Pellinore ignorira molbe dame za pomoć, čiji je ljubavnik ranjen i nastavlja svoju bjesomučnu potragu.
Vitez umire, a dama se ubije njegovim mačem, nakon tog njihova tijela proždiru lavovi i druge zvijeri, tek kasnije Pellinore spozna da je ta dama njegova kći Alyne, a da je vitez Myles, kog je sa leđa ranio divlji Lorayne, lažni vitez i kukavica.

U prvoj (od dvije) knjizi *The Once and Future King* iz 1958. T. H. Whitea Pellinore je ocrtan kao komični lik.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   „*Pellinore*" (engleski). Camelot Project. Pristupljeno 18. 09. 2017.

Vanjske veze
------------

* *Pellinore* na portalu Camelot Project (`en`)

| * p
* r
* u
Legende o Kralju Arthuru |
| --- |
| Ključne osobe | Kralj Arthur • Constantine • Sir Ector • Vojvoda od Cornwalla • Guinevere • Igraine • Izolda • Gospa od jezera • Kralj Lot • Kralj Mark • Merlin • Mordred • Morgana le Fay • Morgause • Uther Pendragon |
| Vitezovi Okruglog stola | Aglovale • Agravain • Bagdemagus • Bedivere • Bors • Breunor • Calogrenant • Caradoc • Dagonet • Dinadan • Gaheris • Galahad • Gareth • Gawain • Geraint • Griflet • Hector de Maris • Kay • Lamorak • Lancelot • Leodegrance • Lionel • Lucan • Maleagant • Marhaus • Palamedes • Pelleas • Pellinore • Percival • Safir • Sagramore • Segwarides • Tor • Tristan • Urien • Ywain • Ywain Kopile • Elyan Bijeli • Sir Ector |
| Predmeti | Excalibur • Sveti gral • Okrugli stol • Opasna stolica |
| Mjesta | Avalon • Brocéliande • Caerleon • Camelot • Corbenic • Cornwall • Logres • Lyonesse • Sarras • Tintagel |
**Pinto**, pleme američkih Indijanaca iz grupe Carrizo, porodica Comecrudan, nastanjeno sredinom 18. stoljeća preko sjevernog Tamaulipasa i susjednog južnog Teksasa. Godine 1749. jedna grupa je uočena kod San Fernanda u Tamaulipasu, a ostali su živjeli na obje strane Rio Grande, dijelom u sektoru poznatom kao Reynosa-McAllen. Godine 1757. imaju selo na jugu okruga Hidalgo u Teksasu. Neke obitelji Pinto Indijanaca dolaze na misije San Fernando i Nuevo Santander u sjevernom Tamaulipasu. U kasnijim vremenima žive blizu Lareda duž Rio Grande, a njihovih potomaka održalo se blizu Reynose sve do 1900.

Literatura
----------

* Frederick Webb Hodge, ed. Handbook of American Indians North of Mexico (2 vols. Washington: GPO, 1907, 1910; rpt. New York: Pageant, 1959).
* Gabriel Saldivar, Los Indios de Tamaulipas (Mexico City: Pan American Institute of Geography and History, 1943).
* Rudolph C. Troike, "Notes on Coahuiltecan Ethnography," Bulletin of the Texas Archeological Society 32 (1962).

Vanjske poveznice
-----------------

* Pinto Indians
Koordinate: 41° 57′ 17" SGŠ, 21° 25′ 39" IGD

**Sopište** (mak. *Sopište*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Sopište je sedište istoimene opštine Sopište, koja okuplja južna predgrađa Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Sopište je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 10 km južno.

Naselje Sopište je u okviru istorijske oblasti Kršijak, koja se obuhvata dolinu Markove reke, južno od Skopskog polja. Naselje je smešteno na istočnim padinama planine Vodno, sa kojih puca pogled na Skopsko polje ka severu. Nadmorska visina naselja je približno 540 metara.

Mesna klima je kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Sopište je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 5.325 stanovnika.

Etnički sastav:

|  |  |
| --- | --- |
| **Nacionalnost** | **Ukupno** |
| Makedonci | 5.255 (98,7%) |
| Srbi | 39 (0,7%) |
| ostali | 31 (0,6%) |
|

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Sopište

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Sopište*** na Wikimedijinoj ostavi

* opstinasopiste.gov.mk Zvanična stranica opštine Sopište

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Sopište |
| --- |
| **Sopište** •
Barovo •
Govrljevo •
Gornje Sonje •
Dobri Dol •
Donje Sonje •
Držilovo •
Jabolci •
Nova Breznica •
Patiška Reka •
Rakotinci •
Sveta Petka •
Čiflik |  |
| Kraljevi Izraela |
| --- |
| * + **Saul/Šaul**
	+ Išbošet/Isvostej
* + **David**
	+ **Solomon**
* + Jeroboam I
	+ Nadab
* + Baaša/Vasa
	+ Elah/Ela/Ila
* + Zimri/Zimrije
* + Omri
	+ Ahab
	+ Ahazija
	+ Joram/Jehoram
* + Jehu
	+ Jehoahaz
	+ Joaš/Jehoaš
	+ Jeroboam II
	+ Zaharija
* + Šalum
* + Menahem
	+ Pekahija
* + Pekah
* + Hosea/Hošea/Osija

---

Ova kutijica: pogledaj • razgovor • uredi |

**Omri** ili **Amrije** (hebrejski: **עָמְרִי**, moderni: *ʿOmri* tiberijski: *ʿOmrî*; skraćeno za hebrejski: **עָמְרִיָּה**, moderni: *ʿOmriyya* tiberijski: *ʿOmriyyāh* ; "Gospid je moj život") bio je kralj Izraela i otac Ahabov. William F. Albright mu je vladavinu datirao u period 876–869. pne. dok ga E. R. Thiele smješta u period 885–874. pne.. 

Bio je "zapovjednik vojske" kralja Elaha kada je izraelskog kralja ubio Zimri koji se proglasio kraljem. Vojska u Gibetonu je umjesto toga proglasila Omrija za kralja, a on ju je poveo na Tirsu gdje su opkolili Zimrija u kraljevskoj palači, i gdje je Zimri umro (*1 Kraljevi* 16:15-19).

Iako je Zimri eliminiran, "polovica naroda" je podržala Tibnija kao protukralja Omriju. Trebale su godine prije nego što je Omri savladao Tibnija te se proglasio neospornim kraljem Izraela u 31. godini vladavine Ase, kralja Jude (*1 Kraljevi* 16:21-23).

Omri nije bio religiozan po drevnim jevrejskim standardima pa o njegovoj vladavini ima malo spomena *Knjizi o Kraljevima*, pogotovo kada su u pitanju njegova dostignuća. Biblija, doduše, navodi kako je podigao novu prijestolnicu po imenu Samarija na brežuljku kupljenom od Šemera (16:24), ali se u potpunosti izbacuju detalji o drugim građevinama koje su podigli Omri i njegov sin Ahab. Nasuprot tome, arheolozi Israel Finkelstein iNorma Franklin su otkrili monumentalne građevine u Samariji, Jezreel, Megidou i Hazoru koje dijele isti stil gradnje te se pripusuju tim vladarima.

Omrijeva vladavina je bila dovoljno stabilna da je on ne samo ostavio prijestolje sinu, nego i započeo kratkotrajnu dinastiju koja se naziva Omridi

Omri je sklopio mir s Kraljevstvom Juda, proširio izraelsku kontrolu na Transjordaniju te stvorio unosne trgovačke veze sa Sidonom. U Omrijevo doba je Izrael postao najmoćnija država na Levantu. Međutim, bliske veze sa Sidonom su dovele i do prodora feničkog mnogoboštva i kultova u Izrael zbog čega su kralj i njegovi potomci bili omrznuti među pravovjernim Židovima.

U 19. vijeku je, pak, cionizam, odnosno sekularni židovski nacionalizam u Omriju kao uspješnom vladaru pronašao svoj historijski uzor, pa je Omri, usprkos Biblije, postao židovski nacionalizam. Tako je Omri danas popularno muško ime u suvremenom Izraelu, što je prije nekoliko vijekova bilo nezamislivo za Židove.

V. također
----------

* Historija Drevnog Izraela i Jude
* Omridi

Eksterni linkovi
----------------

* Smith's Bible Dictionary: Omri
* Mere Rhetoric

|
|  |
| Omri od Izraela**Kuća Omri** |
| Prethodi:**Zimri** | **Kralj Izraela**Albright: 876. pne. – 869. pne.Thiele: 885. pne. – 874. pne.Galil: 884 BC – 873 BC | Slijedi:**Ahab** |
**Orijentalna kratkodlaka mačka** je kratkodlaka pasmina domaće mačke.

Porijeklo
---------

Orijentalna kratkodlaka pasmina nastala je sredinom 20.stoljeća u Velikoj Britaniji.

Kao i sijamska mačka, orijentalna kratkodlaka mačka (ili OSH) podrijetlom je iz toplih krajeva Orijenta.
Među ranim primjercima sijamske mačke koji su pristigli u Europu pretkraj 19.stoljeća  bile su i mačke 'čokoladne' boje, no početkom 20.stoljeća je britanski Klub uzgajivača sijamskih zabranio sve mačke koje nemaju plavu boju očiju.

Broj ovih mačaka se smanjio, a do polovice 20.stoljeća više nije bilo originalnih mačaka na Orijentu koje se ranije uvozilo. 
Britanski uzgajivači su ipak radili na mačkama drugih boja, te je 1957. godine priznata kestenjasta boja.

U Americi je 1973. godine najveća felinološka asocijacija CFA (Cat Fanciers' Association) priznala pasminu pod nazivom 'orijentalna kratkodlaka'.

Karakteristike
--------------

Orijentalna kratkodlaka je uvelike nalik sijamskoj mački, s izuzetkom različite boje krzna. 
Po naravi su društvene, odane, znatiželjne, 'pričljive' i zahtjevne, potrebno im je mnogo aktivnosti.
Uglavnom imaju dugi životni vijek, premda pojedine pate od nasljednih srčanih problema.

Tjelesna obilježja
------------------

* Tijelo: srednje veličine, dugačko i vitko
* Glava: izdužena, oblika trokutastog klinaDvobojni crno-bijeli orijentalni kratkodlaki mačak
* Oči: Ukošene, velike, zelene boje
* Uši: velike, široke u bazi
* Rep: dugačak, sužava se prema vrhu
* Dlaka: kratka, sjajna i mekana
* Boje: dozvoljene su mnoge boje i kombinacije boja. Može biti jednobojna, osjenčana, višebojna, dvobojna ili s tabby uzorkom dlake.

Nazivi
------

* *Foreign* je čest naziv za orijentalnu kratkodlaku, ali i za druge orijentalne pasmine obzirom na 'strani' tip tijela, kojime se razlikuju od 'domaćeg' tipa mačaka.
* *Foreign White* je naziv za orijentalnu kratkodlaku koja ima jednobojno bijelo krzno.
* *Havana* je naziv za čokoladnu boju orijentalne mačke. To ponekad izaziva zabunu zbog Havanske mačke koja je zasebna pasmina.
* *Orijentalna dugodlaka mačka* je također zasebna pasmina.

Razvoj pasmine
--------------

Poput sijamske mačke, orijentalna kratkodlaka se danas razvija u smjeru ekstremnog naglašavanja izduženosti tijela i nogu te povećavanja očiju i ušiju. 
Time se uvelike razlikuje od ranih primjeraka orijentalnih kratkodlakih koje se danas nazivaju 'tradicionalni' tip a imaju kraće tijelo i noge, okrugliju glavu s manjim ušima i očima.

Vanjske poveznice
-----------------

* CFA, portret pasmine: Orijentalna kratkodlaka Arhivirano 2007-03-21 na Wayback Machine-u
* CFA, standard pasmine Orijentalna kratkodlaka  Arhivirano 2007-04-06 na Wayback Machine-u
* FIFe, standard pasmine Orijentalna kratkodlaka  Arhivirano 2007-04-05 na Wayback Machine-u


***Orijentalna kratkodlaka mačka*** na Wikimedijinoj ostavi
**Slatine** su malo ribarsko mjesto sa 1100 žitelja, smješteno na sjeveroistočnoj strani otoka Čiova. Administrativno su u sastavu Grada Splita.

Nalaze se na obalama Kaštelanskog zaljeva, nasuprot Splita i Marjanskog poluotoka koji se nalaze istočno od njih. Sjeverozapadno od Slatina se nalazi Arbanija, a dalje prema jugoistoku se dolazi do čiovske Kave (kamenoloma).

Udaljene su 8 km od Trogira, te 35 km cestovnim putem od Splita. Ljeti su povezane brodskom linijom Slatine-Split, kojom treba 30 minuta do splitske Rive.

Iz Slatina se pruža prekrasan pogled na Kaštelanski zaljev, Split i brdo Marjan.

Povijest
--------

Svetište Gospe od Prizidnica sagradili su u 16.st poljički glagoljaši. 
Osnovna škola u Slatinama sagrađena je 1913.

Opis mjesta
-----------

Glavne gospodarske grane su poljoprivreda i ribarstvo. Od poljoprivrednih kultura, najzastupljenije su razne vrste povrća, masline (i maslinovo ulje), domaće vino, suhe smokve, bajami i vinova loza. 

Turizam je također razvijen. Stare kuće i novosagrađene vikendice čine turističku ponudu Slatina. Mjesto ima i malu luku s vezom za 50-ak brodova, dječje igralište za nogomet i košarku. U mjestu je i nekoliko pizzerija, restorana i konoba koji nude domaće specijalitete.

U starom dijelu Slatina nalazi se crkva Uznesenja Blažene Djevice Marije, osnovna škola, mjesni i matični ured i Vatrogasno društvo.

Duž cijelog mjesta, obala je razvedena s mnogo uvala, hridi, šljunčanih i kamenih plaža koje se portežu do rta otoka.

Borove šume, nad malim šljunčanim uvalama, stvaraju prirodan hlad za
ljetnih vrućina i idealno su mjesto za kupanje obitelji s malom djecom.

Svega 2 km od Slatina, na južnoj strani otoka, u stijenama, smještena je crkvica "Gospe od Prizidnice", nadaleko poznato svetište u kojem su boravili pustinjaci tijekom srednjeg vijeka. 

Crkvu Gospe od Prizidnice danas hodočaste domaći i strani vjernici.

Za ljubitelje jednodnevnih izleta tijekom ljeta organiziraju se posjete južnoj strani otoka, kupanje u pustim uvalama, posjeta otoku Šolta, uz neizostavnu bogatu ponudu ribe s gradela uz domaće vino.

Zanimljivosti
-------------

Iako se nalaze s druge strane zaljeva, Slatine administrativno pripadaju Splitu.

Vanjske veze
------------

***Slatine*** na Wikimedijinoj ostavi

* Slatine Arhivirano 2006-02-17 na Wayback Machine-u
*Za ostala značenja, v. Zapadni front (razvrstavanje).*
Zapadni front uspostavljen 1914.
**Zapadni front** ili **Zapadno bojište** je izraz kojim se opisuje područje kopnenih (i uz njih neporedno vezanih pomorskih i zračnih) ratnih djelovanja na području Zapadne Evrope u dva svjetska rata u 20. vijeku. Izraz "zapadni" potiče od toga što se oba rata Njemačka suprotstavljala savezničkim silama na zapadu - Velikoj Britaniji i Francuskoj (kasnije SAD). Razlikuju se, stoga Zapadni front u prvom (1914 - 1918) i drugom svjetskom ratu (1939 - 1945). U oba slučaja se izraz Zapadni front koristio i kako bi se naglasila razlika od drugih područja operacija, uglavnom na istoku od Njemačke, a među kojima je najpoznatiji Istočni front.

Kada se govori o Zapadnom frontu, u užem smislu se pod time obično podrazumijeva Zapadni front u prvom svjetskom ratu, tj. neprekinuta linija rovova i drugih fortifikacijskih objekata koje su zaraćene strane - Njemačka i Antanta - uspostavile krajem 1914. od Sjevernog mora do granice neutralne Švicarske, kada se ispostavilo da se neprijatelja više ne može poraziti manevriranjem. Ta linija se uglavnom nije previše pomicala i u jednom smjeru, sve do pred sam kraj rata, pa se izraz "Zapadni front" uglavnom odnosi na pozicijski rat, odnosno viziju statičkog, iscrpljujućeg i "besmislenog" rata koji otada do danas dominira u popularnoj kulturi.

V. također
----------

* Istočni front

***Zapadni front*** na Wikimedijinoj ostavi
Vestibul, pogled prema otvoru na vrhu
Peristil - ulaz u katedralu sv. Dujma
**Peristil** (grč.) (arhit.) - slobodan prostor, okružen stubovima i natkriven; predvorje ili hodnik sa stubovima. 
Naziv za trg ispred prvostolnice Sv. Dujma u Starom gradu u Splitu. Izvorni naziv je *Pločata sv. Dujma*. Čini ga peristil nekadašnje Dioklecijanove palače.

Peristil Dioklecijanove palače u Splitu
---------------------------------------

Šablon:Izdvoji

Nalazio se na glavnom kardinu (*cardo*), nekadašnje Dioklecijanove palače i u sjevernom se dijelu križao s njenim glavnim dekumanom (*decumanus*). S bočnih strana je omeđen s dva reda stupova u korintskom stilu povezanih međusobno lukovima. Bočne strane pročelja su bile ukrašene dvjema sfigama od kojih se jedna i dan-danas nalazi na trgu gotovo savršeno očuvana. Pročelje trga je podjeljeno u dva dijela: gornji vodi u *Vestibul*, a donji stepenicama u veličanstvene podrume palače. Pročelje koje vodi u Vestibul bilo je ukrašeno s tri kipa od kojih je jedan predstavljao cara Dioklecijana, drugi boga Jupitera dok treći ostaje nepoznanica. 

Tzv. sirijski zabat na Peristilu *Protiron*, koji se nalazio s južne strane također je doprinosio važnosti Peristila, jer se sa njega car Dioklecijan obraćao stanovnicima drugog dijela palače. Također, spajao je, zapavo odvajao, sjeverni dio palače za sluge, vojsku... te južni dio gdje je boravio car. S njegove su se zapadne strane nalazili krstionica (Jupiterov hram), te Venerin i Kibelin hram, te sa zapadne strane veliki hram, današnja katedrala.

Koristi se kao prostor za glavnija događanja u *Palači* te zbog svoje odlične akustike često služi kao prirodna pozornica i scena za mnoge glazbeno-scenske spektakle. Od njih je najpoznatija tradicionalna izvedba Verdijeve *Aide* za vrijeme Splitskog ljeta.

Na stranicama Hrvatske znanstvene bibliografije objavljena je knjiga ISTRAŽIVANJE I UREĐENJE PERISTILA DIOKLECIJANOVE PALAČE U SPLITU 1956.-1961./RESEARCH AND RECONSTRUCTIoN OFDIOCLETIAN’S PALACE PERISTYLE IN SPLIT 1956-1961] LINK

***Peristil*** na Wikimedijinoj ostavi
***Scutellosaurus*** ("gušter sa malim štitom") bio je rod dinosaura biljojeda koji su prije 200 do 196 miliona godina (rana jura) nastanjivali Sjevernu Ameriku.

Klasificira se u skupinu Thyreophora, oklopljene dinosaure; njegovim najbližim srodnicima smatraju se *Emausaurus* i *Scelidosaurus*, još jedan oklopljeni dinosaur koji je bio četveronožac, za razliku od dvonožnog *Scutellosaurusa*. Jedan je od najranijih i najprimitivniji do sada zabilježeni predstavnik oklopljenih dinosaura.

Opis
----

Restauracija
*Scutellosaurus* je bio lako građen i vjerovatno sposoban da hoda na zadnjim nogama. Imao je dužinu od oko 1,2 metra, visinu od 50 cm u kuku i težinu od oko 10 kg. U fosilne ostatke spadaju dva skeleta pronađena 1981. u Kayenti (Arizoni), mada je od lubanje pronađena samo donja vilica. Duž vrata, leđa i repa imao je više od 300 malenih, rožinom pokrivenih pločica. One su formirale paralelne redove, čak do pet sa svake strane tijela. Najveće pločice tvorile su jedan ili dva reda uz sredinu leđa od vrata do repa. Neke od njih bile su ravne, druge udubljene. Imao je neobično dug rep, vjerovatno radi uravnoteživanja cijelog oklopljenog tijela i dugih ruku, koje ukazuju na to da je stajao na četiri noge za vrijeme hranjenja. Imao je jednostavne zube koje je koristio za mljevenja i usitnjavanje mekog niskog raslinja. Vjerovatno nije imao mesnate obraze.

*Megapnosaurus* se hrani strvinom *Scutellosaurusa*

Izvori
------

1. 1 2  Benton, Michael J. (2012). *Prehistoric Life*. Edinburgh, Scotland: Dorling Kindersley. str. **271**. ISBN 978-0-7566-9910-9.
2. 1 2  Palmer, D. ur. (1999). *The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals*. London: Marshall Editions. str. 134–135. ISBN 1-84028-152-9.

* *The Illustrated Dinosaur Encyclopedia*, D. Dixon, 1998 (ISBN 0-7064-3238-X)
**Tionontati** ili *Petun* (Tobacco Nation, Tobacco Indians; Duhanski narod, Duhanski Indijanci), pleme američkih Indijanaca iz grupe Hurona, jezična porodica Iroquoian, naseljeno dolaskom Francuza 1616. južno od zaljeva Nottawasaga u Ontariju u današnjim okruzima Grey i Simcoe. Francuzi su ove Indijance nazvali  *'Gens du Petun'*  ili  *'Duhanski narod'* , zbog velikih polja duhana kojeg su uzgajali, a Englezi ovaj naziv kasnije prevode u Tobacco Nation. Nakon što su Irokezi uništili Hurone (1648.-1649.), mnoge hjuronske izbjeglice, točnije Attignawantani, traže zaštitu među Tionontatima. Ovo je povod da 1649. Irokezi napadnu i Duhanski narod. Ostatci duhanskog i medvjeđeg naroda (Attignawantana), izbjegoše u područje jugozapadno od jezera Superior. Oko 1670. ( po Sultzmanu oko 1650.) oba plemena su u Mackinacu, gdje će se uskoro pretopiti u jedno pleme koje će postat poznato kao Wyandot. Godine 1990. u Sjedinjenim Državama bilo je 2,500 Wyandota.

Sela
----

Ehouae (dvije misije: St. Pierre i St. Paul), Ekarenniondi (St. Matthieu), Etarita (St. Jean), St. Andre, St. Barthelemy, St. Jacques, St. Jacques et St. Philippe, St. Simon et St. Jude i St. Thomas.

Populacija
----------

Populacija prije kontakta (1616.) iznosila je oko 8,000. Nakon niza epidemija 1630.-tih godina preostalo ih je (1640.) svega 3,000 u devet sela.

Kultura
-------

Kultura Duhanskog naroda pripada Istočnim šumama, i gotovo je u svakom pogledu slična hjuronskoj. Ovo pleme etnički pripada hjuronskoj grani Irokeza ali je politički nezavisno jer nisu nikad postali članovi hjuronskog saveza Wendat. 
Tionontati su najpoznatiji po velikim poljima duhana, po čemu razlikuju od ostalih Hurona, i koji je uzgajan zbog trgovine sa ostalim plemenima. Od ostalih kultura uzgajali su kukuruz, grah i suncokret.

Vanjske poveznice
-----------------

* Tionontati Indian Tribe History
* Tionontati History
* Tobacco Nation Arhivirano 2005-10-01 na Wayback Machine-u
* `Petun' And The Petuns Arhivirano 2007-09-17 na Wayback Machine-u
Područje Sjeverne Afrike u antičkom periodu je bilo poznato po nizu važnih događaja, kao i lokacija na kojoj se razvilo nekoliko poznatih civilizacija, država, odnosno potekle mnoge značajne ličnosti. Područje Sjeverne Afrike u dolini Nila je u 4. milenijumu pne. postalo jezgrom kulture, odnosno države koja će kasnije postati poznato kao Drevni Egipat, te imati značajan uticaj na područja Mediterana i Bliskog Istoka. Zapadno od doline Nila su živjela plemena i narodi koji će se kasnije početi nazivati Berberima, a koji su s vremenom počeli razvijati vlastitu civilizaciju i kulturu. Oko 900. pne. na obale Sjeverne Afrike počinju dolaziti feničanski trgovci i osnivati male trgovačke kolonije. Jedna od njih - Kartagina - osnovana 816. pne. se s vremenom nametnula kao trgovačka, kulturna, a potom politička i vojna sila na zapadnom Mediteranu. Moć Kartagine je u 3. vijeku pne. oslabila nakon poraza u prva punska rata, da bi sama Kartagina bila razorena 146. pne. To slabljenje su prije svih iskoristile dva berberska kraljevstva - Numidija i Mauretanija - od kojih je prethodno, pod dugom i uspješnom vlašću kralja Masinise, doživjelo zlatno doba. Od 2. vijeka pne. u Sjevernu Afriku se počinju doseljavati Rimljani, koji su osvojili područje današnjeg Tunisa i od njega stvorili provinciju Afriku. Za vrijeme građanskih ratova u 1. vijeku pne. Rim je anektirao Numidiju, a u 1. vijeku i Mauretaniju. Pod rimskom vlašću područja Sjeverne Afrike doživljavaju snažan ekonomski i kulturni razvoj te postaju jedna od najprosperiternijih područja Rimskog Carstva. U 2. vijeku u Sjevernu Afriku počinje prodirati kršćanstvo, i to će područje postati jedno od glavnih uporišta nove vjere u Carstvu. U 5. vijeku su Sjevernu Afriku, koristeći slabljenje Carstva, osvojili Vandali i tamo stvorili državu koja će se održati sve do početka 6. vijeka kada je Sjeverna Afrika pala pod bizantsku vlast. Ta je vlast potrajala oko sto godina, prije nego što je Sjeverna Afrika pala pod vlast muslimanskih osvajača u 7. vijeku.
**Sulini građanski ratovi** su predstavljali međusobno povezane oružane sukobe između dvije frakcije u Rimskoj Republici 80-ih godina pne. - populara na čelu s Gajem Marijem i njegovim nasljednicima te optimata na čelu s Lucijem Kornelijem Sulom, po kome su dobili ime. Predstavljali su kulminaciju višedecenijske eskalacije političkog nasilja izazvanog dubokim ekonomskim i socijalnim promjenama rimskog društva, a koje se neposredno pred njihovo izbijanje odrazilo i ratu Rima s njegovim italijanskim saveznicima. Tokom njih se istovremeno vodio i rat Rima s pontskim kraljem Mitridatom, koji je također poslužio kao jedan od povoda za eskalaciju sukoba. Obično se dijele na dvije cjeline:

* Prvi Sulin građanski rat (88. pne. - 87. pne.), koji se, u stvari sveo na Sulin pohod na Rim u svrhu osiguranja komande u ratu protiv Mitridata, te završio privremenim protjerivanjem popularskih vođa iz Rima;
* Drugi Sulin građanski rat (83. pne. - 82. pne.), u kome je Sula po drugi put marširao na Rim i popularima nanio konačni poraz, proglasivši se nakon toga diktatorom; kao njegov nastavak se ponekad navodi i popularski ustanak u rimskoj Hispaniji na čelu sa Kvintom Sertorijem.

Iako je i u ranijim periodima historije bilo nasilja između zavađenih rimskih frakcija, Sulini građanski ratovi su predstavljali presedan, s obzirom da je u njima prvi put sudjelovala profesionalna vojska, odnosno trupe odane pojedinačnim vojskovođama umjesto legalnim institucijama države. Iako su završili pobjedom optimata, te iako je Sula kao diktator poduzeo niz ustavnih reformi s ciljem da spriječi da itko slijedi njegov primjer, te su reforme postepeno napuštene, populari su se oporavili te su tako stvoreni uvjeti za nove građanske ratove koji će dovesti do pada Republike.

Ponekad se za njih koristi zajednički izraz **Prvi rimski građanski rat**, odnosno **Prvi građanski rat Rimske Republike**.
*Za ostala značenja, v. Olimpijada 1940 (razvrstavanje).*
XII. Olimpijske igre su bile zakazane za period između 21.9. i 6.10. 1940. u japanskom glavnom gradu Tokiju. Tokyo je pravo na igre dobio pobijedivši kandidaturu Helsinkija.

Međutim, izbijanje drugog japansko-kineskog rata godine 1937. je MOK natjeralo da Igre umjesto toga zakaže za period između 20.7. i 4.8. 1940. u Helsinkiju.

Olimpijada u Helsinkiju je trajno otkazana nakon izbijanja drugog svjetskog rata.

MOK je, smatrajući to svojom moralnom obvezom, odlučio da oba dva grada budu domaćini budućih Igara. Helsinki je Igre dobio 1952, a Tokyo 1964. godine. 

| * p
* r
* u
 Olimpijske igre  |
| --- |
| 
* *Sportovi*
* *Domaćini*
* *Ceremonije*
* *Medalje*
* *Osvajači*
* *Osvajači medalja*
* *Kandidature*
* *IOC*
* *NOC*
* *Simboli*

 |
| Ljetne olimpijske igre | 
* 1896
* 1900
* 1904
* 19061
* 1908
* 1912
* *1916*2
* 1920
* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* *1940*3
* *1944*3
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1996
* 2000
* 2004
* 2008
* 2012
* 2016
* *2020*
* *2024*
* *2028*

 |
| Zimske olimpijske igre | 
* 1924
* 1928
* 1932
* 1936
* *1940*3
* *1944*3
* 1948
* 1952
* 1956
* 1960
* 1964
* 1968
* 1972
* 1976
* 1980
* 1984
* 1988
* 1992
* 1994
* 1998
* 2002
* 2006
* 2010
* 2014
* 2018
* *2022*

 |
| 1 IOC ih ne priznaje *ex post facto*. 2 Otkazane zbog Prvog svjetskog rata. 3 Otkazane zbog Drugog svjetskog rata. |

***Olimpijada 1940*** na Wikimedijinoj ostavi
**Oxfordski zamak** (engleski: ) je veliki, djelomično razrušeni normanski zamak smješten na zapadnom rubu grada Oxford u Engleskoj. Prvi put je podignut u 11. vijeku kao tipični zamak okružen šancem ispunjenim vodom i na umjetnom brdu. Kasnije je dograđivan, te je igrao važnu ulogu u građanskom ratu u 12. vijeku, te nešto manju u baronskom ratu početkom 13. vijeka. Već u 14. vijeku je, međutim, izgubio dosta od svoje vojne vrijednosti te je uglavnom služio kao sjedište uprave u grofoviji te za držanje zatvorenika. Najveći dio zamka je uništen u građanskom ratu sredinom 17. vijeka; preostale zgrade su nastavile služiti kao lokalni zatvor. Godine 1785. je oko zamka sagrađen zatvorski kompleks koji je 1876. postao jedna od nacionalnih kaznionica poznata kao HM Prison Oxford. Zatvor je godine 1996. prestao s radom, ali je dograđen i konvertiran u hotel. Srednjovjekovni ostaci zamka - brdo i toranj St George's Tower - se danas čuvaju kao spomenici kulture.

Vanjske veze
------------

***Oxfordski zamak*** na Wikimedijinoj ostavi

* Oxford Castle website Arhivirano 2015-09-24 na Wayback Machine-u
* Gatehouse Website record for Oxford Castle
* Oxford Castle Visitor Attraction
* Oxford Prison Hotel Arhivirano 2012-02-28 na Wayback Machine-u
* What's on at the Oxford Castle Arhivirano 2011-11-10 na Wayback Machine-u