recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Branka Veselinović** (Stari Bečej, 16. 9. 1918 – 8. 2. 2023) bila je pozorišna, filmska i televizijska glumica.

Biografija
----------

Rođena je 1918. kao Branka Andonović. Završila je Glumačku školu pri Narodnom pozorištu u Beogradu. Svoju glumačku karijeru počela je 1938. godine u Srpskom narodnom pozorištu u Novom Sadu (tada se zvalo Narodno pozorište Dunavske banovine) igrajući u predstavi „Karlova tetka". U Novom Sadu je igrala do 1940. godine kaa je prešla u Beograd. Igrala je u prvoj predstavi Jugoslovenkog dramskog pozorišta 3. 4. 1948. u komadu „Kralj Betajnove". U Beogradu je igrala u Umetničkom (1940-1942), Narodnom (1944-1947) i Jugoslovesnkomm dramskom pozorištu (1947-1978). Igrala je i u Ateljeu 212. U svojoj matičnoj kući, Jugoslovenkom dramskom pozorištu odigrala je preko četrdeset uloga. Za ulogu Gine u Nušićevoj „Ožalošćenoj porodici" dobila je „Sterijinu nagradu" 1964.

Udala se za glumca i prevodioca Mlađu Veselinovića, s kojim je osnovala Fond Branke i Mlađe Veselinović za pomoć invalidnoj deci. S njime je u braku bila do njegove smrti 2012. godine. Branka Veselinović je od 1980. četiri godine bila ambasador UNICEF-a.

Dobitnik je još mnogih plaketa, nagrada i priznanja za svoj glumački i humanitarani rad.

Umrla je 8. februara 2023. godine u 105. godini života.

Izvori
------

1. ↑  Ko je ko u Srbiji 1991, Beograd 1991. strana 514, tekst „Veselinović A. Branka"
2. ↑  „Čuvena glumica Branka Veselinović preminula je u 105. godini života" (sr-RS). Danas. 8 February 2023. Pristupljeno 8 February 2023.
3. ↑  „Preminula legendarna Branka Veselinović" (sr-Latn-RS). B92. Pristupljeno 8 February 2023.

Vanjske veze
------------

Branka Veselinović na sajtu IMDb

* Brankina zemlja čuda („Večernje novosti", 15. novembar 2010)
**Mate** (latinski: *Ilex paraguariensis*, španjolski: *yerba mate*, portugalski: *erva-mate*) je zimzelena južnoamerička biljka iz porodice Aquifoliaceae.

Od listova te biljke koji sadrže do 1,5% kofeina i teobromina, se pravi piće slično čaju - mate.

Karakteristike
--------------

Branje lišća
Mate kao samoniklo drvo visoko do 6 metara raste po šumama Gran Chaca, po Paragvaju, Brazilu, Urugvaju 
i Argentini.

On je autohtona biljka u gornjem toku Rijeke Paraná, čije se lišće još uvijek se skuplja u divljem stanju u Paragvaju, Brazilu i Argentini.

U novije vrijeme se uzgaja po plantažama kao grm, sa više stabljika jer su tad listovi bolje kvalitete.

Vijesti o toj biljci u Evropu su prenijeli Jezuiti pa se zato kojiput još zove i jezuitski čaj.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Yerba maté*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 05.01.2024.
2. 1 2 3   „*Mate*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMK. Pristupljeno 05.01.2024.

Vanjske veze
------------

***Mate (biljka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mate* (na portalu Hrvatska enciklopedija LZMK) ()
**Janis Varufakis** (grčki: , izgovor ; 24. mart 1961) je grčki ekonomist i političar, koji je od januara do početka jula 2015. služio kao ministar financija u ljevičarskoj vladi grčkog premijera Aleksisa Ciprrasa. Prije ulaska u politiku, Cipras je predavao na atenskom Univerzitetu i služio kao privatni konzultant Valve Corporation. U posljednjih pet godina je postao jedan od najpoznatijih svjetskih ekonomista prije svega zahvaljujući žestokoj kritici ekonomske politike EU, prije svega u odnosu na Grčku, odnosno odbacivanju politike rezova za koju drži da je zemljama EU donijela više štete nego koristi. Nedugo pred izbore 2015. godine se učlanio u radikalno lijevu stranku Syriza i kao njen kandidat bio izabran u Helenski parlament, prije nego što je postavljen za ministra. Igrao je ključnu ulogu u pregovorima Ciprasove vlade sa čelnicima drugih evropskih država, odnosno zastupao tvrdu liniju kojom se odbijaju zahtjevi EU za nastavkom rezova, a što je početkom ljeta 2015. dovelo do referenduma na kojoj su građani Grčke s uvjerljivom većinom prihvatili taj stav. Usprkos toga, samo nekoliko sati nakon proglašenja rezultata je podnio ostavku, obrazloživši je nastojanjem da olakša buduće pregovore.

Izvori
------

1. ↑  „Curriculum Vitae of Yanis Varoufakis". UOA Economics department. Arhivirano iz originala na datum 2015-02-25. Pristupljeno 2015-07-06.

Vanjske veze
------------

***Janis Varufakis*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice‍ Uredi na Wikidati ()
* 2012 Valve Economics blog (), analyses of the digital economy.
* Project Syndicate articles (), analyses of Greece and Europe.
* Terms of office of *Janis Varufakis* at the Hellenic Parliament ()

### Eseji

* *How I became an erratic Marxist* , in *The Guardian*, 18 February 2015

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:**Gikas Hardouvelis** | **ministar financija**januar–jul 2015 | Slijedi:**Euklid Cakatolos** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 163006806
* LCCN: n90638346
* ISNI: 0000 0001 1816 6410
* GND: 101315049X
* SELIBR: 236775
* SUDOC: 031596428
* BNF: cb12278058g (podaci)
* BIBSYS: 90549840
* MGP: 218731
* NLA: 35718716
* NDL: 00682390
* NKC: mzk2012729726
* BNE: XX1012815
* CiNii: DA04964323
* CONOR.SI: 113844323
* NSK: 000081875

 |
**Selvedin ef. Beganović** (Zenica, 1971), bosanskohercegovački i trnovski imam koji je postao poznat široj javnosti, na prostoru nekadašnje SFR Jugoslavije, nakon što je otvoreno kritizirao odlazak Bošnjaka u redove terorističke organizacije Islamske države (ID).

Biografija
----------

Imam Selvedin ef. Beganović je rođen 1971 godine u Zenici. Rahmetli otac mu je bio također imam i profesor u Medresi u Visokom. Imam Beganović je završio Gazi Husrev-begovu medresu u Sarajevu, oženjen je i otac dvoje djece. Postao je poznat javnosti nakon što je uputio otvoreno pismo Bilalu Bosniću, neformalnom vođi salafijskog pokreta u Bosni i Hercegovini (BiH), u kojem je kritikovao praksu vrbovanja i slanja bošnjačkih mladića na sirijsko i iračko ratište kako bi se priključili ID-u. Konstatno upozorava Bošnjake da to nije "*naš rat*" i da bi se "*džihad trebao voditi u BiH oko nezaposlenosti, malih penzija i brige oko socijalno ugroženih*". Isto tako ih je upozorio da akt odlaska na navedena ratišta je "*protivljenje samoj Božijoj volji*". Imam Beganović propovjeda svaki tjedan pred prepunom džamijom u naselju Trnovi kod Velike Kladuše. Prilikom propovjedi više puta je kritizirao ID i njihove pristaše optužujući ih da "*šire izopačenu verziju Islama*". Nakon uhićenja Bosnića u septembru 2014 godine, počele su verbalne, a zatim i fizičke pretnje i napadi na imama Beganovića i njegovu porodicu. Do sada je fizički bio napadnut tri puta, prvi put 8. 12. 2014 kada je bio povrijeđen u napadu nožem. Imam Beganović je do sada proživio podmetanje požara pod automobil, vrijeđanje, zastrašivanje porodice, prijetnje likvidiranjem djece, kukavički napadi iz mraka, udarci u glavu, napadi nožem i razna druga zastrašivanja. Zadnji put je bio napadnut 21. 2. 2015 kada je zadobio ubodnu ranu nožem u predjelu ramena, nakon čega je nepoznati napadač pobjegao. Napad se dogodio nedaleko od džamije gdje se pripremao za vjerski obred.
**Manastir Ćirilovac** je manastir Srpske pravoslavne crkve koji se nalazi na planini Bjelasici, Crna Gora.

Prošlost
--------

Manastir Ćirilovac u Kolašinu
Pravoslavni manastir Ćirilovac u Kolašinu u Crnoj Gori.
prošlost ovog manastira nas vraća u poslednju deceniju 20. vijeka. Arhimandrit Otac Joil Bulatović, koji je postao čuven kao dugogodišnji čuvar kivota Svetog Vasilija Ostroškog, slava Mu i milost, ali i kao učenik čuvenog duhovnika Oca Tadeja iz manastira Vitovnice, je na imanju svojih roditelja, podno planine Bjelasice 1995. godine započeo gradnju glavne manastirske crkve i konaka.
Glavna manastirska crkva je posvećena Svetim Kirilu i Metodiju, a narod je poznaje kao manastir Ćirilovac u Kolašinu. Godine 1999. , 19. dana meseca septembra je osvećen manastir Ćirilovac u Kolašinu.
Ono što predstavlja posebnu zanimljivost kada je ovaj, u najmanju ruku neobičan manastir, kao i njegov iguman je na prvom mestu što je ovo ženski manastir, a kako je navedeno na zvaničnoj stranici ovog manastira na jednoj od društvenih mreža, otac Joil Bulatović je od trenutka osvećenja manastira postavljen na funkciju v.d. nastojatelja manastira Svetih Kirila i Metodija. Nećemo ulaziti u to zbog čega ovo nije muški manastir, kada je po kanonu Srpske pravoslavne crkve, ovo praktično nedopustivo.

Vidi još
--------

* Kolašin

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Crna Gora***  |

* 
* Arhivirano 2017-01-06 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Manastiri Mitropolije crnogorsko-primorske |
| --- |
| 
* Manastir Banja
* Manastir Beška
* Manastir Vojnići
* Manastir Vranjina
* Manastir Gornji Brčeli
* Manastir Gradište
* Manastir Dajbabe
* Manastir Dobrska Ćelija
* Manastir Donji Brčeli
* Manastir Duljevo
* Manastir Duga Moračka
* Manastir Žanjica
* Manastir Ždrebaonik
* Manastir Kom
* Manastir Miholjska Prevlaka
* Manastir Morača
* Manastir Moračnik
* Manastir svetog Nikole Obod
* Manastir Orahovo
* Manastir Ostrog
* Manastir Ostros
* Manastir Podlastva
* Manastir Podmaine
* Manastir Praskvica
* Manastir Reževići
* Manastir Rustovo
* Manastir Savina
* Manastir Svetih arhanđela
* Manastir Svetog Jovana Krstitelja
* Manastir Svetog Kirila i Metodija
* Manastir Svetog Nikole
* Manastir Svetog preobraženja
* Manastir Svetog preobraženja (u izradnji)
* Manastir Stanjevići
* Manastir Starčeva Gorica
* Manastir Ćelija Piperska
* Cetinjski manastir

 |
**Dragoljub *Bato* Brajović** (Podgorica, 17. juna 1939. - Podgorica, 16. marta 2022.) bio slikar, profesor likovne kulture i kritičar.

Biografija
----------

Osnovnu školu i Višu realnu gimnaziju završio u Podgorici.

1958-1963. diplomirao na Akademiji likovnih umjetnosti u Beogradu u klasi majstora-slikara Mila Milunovića.
1965-1967. postdiplomske studije na ALU u Beogradu, kao vanredni student u klasi Milunovića i Zorana Petrovića.
1969-1970. kao stipendist Francuske u Parizu, pohađao grafički atelje Johna Fridlaenndera.
1987-1991. boravio u Parizu kao nastavnik Jugoslovenske dopunske škole; priredio više samostalnih izložbi; sprovodio stručno usavršavanje iz Istorije moderne umjetnosti na Sorboni stekavši postdiplomske akademske stepene Maitrise i D.E.A. (diploma produbljenih studija) studijsko-istraživačkim radovima "Savremena crnogorska umjetnost i Pariska skola" i "50-te godine u savremenoj umjetnosti". U ranijem razdoblju ispituje pikturalnu materiju u asocijativnim interpretacijama crnogorskog pejzaža (Brijeg od Morače, 1964. Jalova zemlja, 1964.) Poslije slika figuralne kompozicije nadrealističkog karaktera (Noć na Skadarskom jezeru, 1971.) Bavi se ilustracijom i grafičkim oblikovanjem.

Član udruženja ULUCG i Saveza likovnih umjetnika Jugoslavije od 1964. Sekretar ULUCG od 1968. do 1973. godine. Predsjednik ULUCG u periodu 1991-1995. Predsjednik Saveza udruženja likovnih umjetnika Jugoslavije od 1992. do 1995. godine. 1990. godine izabran za člana Svjetskog savjeta InSEA (Internacionalne Asocijacije za umjetničku edukaciju).

1982. dobio zvanje Zaslužni likovni pedagog Jugoslavije. Dugogodišnji pedagoški radnik i inspektor Ministarstva prosvjete RCG za likovnu kulturu. Ilustrovao više udžbenika, povremeno „Tribinu" i „Omladinski pokret". Saradnik u japanskoj ediciji Likovna pedagogija svijeta. Sa B. Karlavarisom napisao udžbenik Likovnog odgoja za osnovne škole (Titograd, 1981.) Kao predavač učestvovao na Regionalnom kongresu InSEA u Sofiji 1983. i na Svjetskom kongresu u Hamburgu 1987. godine.

Izložbe i nagrade
-----------------

Priredio i učestvovao na brojnim samostalnim i kolektivnim izložbama u zemlji i inostranstvu. Dobitnik brojnih nagrada od kojih važnije:

* 1962. I nagrada za mlade crnogorske umjetnike
* 1969. Nagrada Oslobođenja Podgorice
* 1985. I nagrada na izložbi Umjetnici Podgorice
* 1986. Orden rada sa srebrnim vijencem
* 1987. Otkupna nagrada na V Bijenalu akvarela Jugoslavije u Karlovcu
* 1990. Nagrada za kreativnost na XV Salonu slikarstva i skulpture u Bresiju (Francuska)
* 1991. I nagrada na konkursu "Boje Miroa" (Francuska)

Spoljnje veze
-------------

* 
* 
*
**Jean Racine** (22. decembar 1639.- 21. april 1699.), francuski dramatičar, jedan od "velike trojice" 17. vijeka u Francuskoj (ostala dva su Moliere i Pierre Corneille). Pisao je uglavnom tragedije, a potkraj života i jednu komediju.

Biografija
----------

Rodio se u La Ferté-Milon, ostao je bez roditelja s tri godine i klasično obrazovanje ljubaznosti je primio od svoje bake. Maturirao je u Port-Royalu, kršćanskoj ustanovi koja je imala velik uticaj na njegove suvremenike, uključujući i Blaisea Pascala. Očekivalo se da će studirati teologiju, ali se posvetio pozorištu i preselio se u Pariz. Njegove prve dvije tragedije, *Thébaide* (1664.) i *Alexandre* (1665.), su imale klasične teme, ali su već bile kontroverzne, napadajući optužbe da zagađuje umove svoje publike. Nastavio je s tragedijom *Andromaque* (Andromaha, 1667.) u kojoj piše o Andromahi, Hektorovoj udovici, i njezinoj sudbini nakon Trojanskog rata. Dotada je stekao mnoge neprijatelje, uključujući Pierrea Corneillea i njegovog brata Thomasa. Dramatičari su se često natjecali pišući različite verzije iste teme: na primjer, Michel le Clerc je napisao *Iphigénie* (Ifgeniju) iste godine kad i Racine (1674.); Jacques Pradon je također napisao *Phedre* (Fedru) kad i Racine (1677.). Uspjeh Pradonova djela je uzrokovao prekid Racineovog dramskog rada.

Ipak, incident, zbog kojeg je Racine otišao iz javnog života, je imao zaplet skandalom na sudu 1679. godine. U to vrijeme se oženio. Kad se vratio pozorištu, na zahtjev Madame de Maintenon, ljubavnice Luja XIV, napisao je moralne priče *Esther* (1689.) i *Athalie* (1691.), obe temeljene na starozavjetnim pričama, a izvedene su pred učenicima škole Saint-Cyr.

Jean Racine je umro 1699. i pokopan je u crkvi St. Etienne-du-Mont u Parizu.

Izvori
------

* Wikipedia, na Engleskom
* W.H. Lewis, The Splendid Century: Life in the France of Louix XIV. William Sloane Associates, 1953

***Jean Racine*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 88809641
* LCCN: n79018531
* ISNI: 0000 0001 2321 2338
* GND: 118597523
* SELIBR: 208401
* SUDOC: 028191730
* BNF: cb120076761 (podaci)
* BPN: 29968600
* BIBSYS: 90052151
* MusicBrainz: 591d7cdd-736b-45fd-9957-74570aeccde5
* NLA: 35438813
* NDL: 00453564
* NKC: jn19992000933
* BNE: XX912620
* CiNii: DA01059519
* CONOR.SI: 14888291
* NSK: 000032855

 |
**Suzana Đozo** (Kiseljak, 3. augusta 1956. — Sarajevo, 11. ožujka 2021.), bila je bosanskohercegovačka novinarka, jedno od najznačajnih imena radijskog novinarstva u Bosni i Hercegovini.

Biografija
----------

Đozo je rođena 1956. godine u Kiseljaku. Diplomirala je na Fakultetu političkih znanosti u Sarajevu. U razdoblju od 1978. do 1992. godine bila je zaposlena na Radiju Sarajevo, kao novinarka u Unutarpolitičkoj redakciji; potom je bila urednica Informativnog programa, urednica Vijesti, Dnevnika, te kontakt-emisija Otvoreni studio i političkog magazina Dežurni mikrofon.

Od 1992. godine Radio Sarajevo se transformira u Radio BiH, u kojemu je od 1993. do 1995. Đozo obavljala dužnost šefice redakcije. Nakratko, od 1996. do 1997. godine, radila je kao redaktorica u redakciji lista *Oslobođenje*. Novinarske poslove obavljala je i na Radiju Stari Grad. Na Radiju Federacije BiH bila je urednica Redakcije informativnog programa, urednica emisija Otvoreni studio, magazina 'Crno, bijelo, sivo', Centralnih informativnih emisija, specijalnih programa. Bila je autorica brojnih informativnih reportaža tokom Rata u BiH.

Od 2001. pa do 2011. godine radila je u RTVFBiH kao urednica Informativnog programa Federalnog radija, a nakon toga, pa do umirovljenja 2015. godine, kao urednica smjene u redakciji i autorica reportaža, specijalnih emisija, intervjua i sl. Kao urednica Informativnog programa RFBiH, vodila je praktičnu nastavu za više generacija studenata četvrte godine Fakulteta političkih znanosti Odsjeka žurnalistika u Sarajevu.

Dobitnica je brojnih novinarskih priznanja za svoj rad. Na takmičenju jugoslavenskih radio-stanica u Ohridu 1987. godine, za vođenje i uređivanje centralne informativne emisije osvojila je drugo mjesto. Kao autorica, 1999. godine osvojila je prvu nagradu Udruženja novinara BiH za radioemisiju ('Zajedno' na radiju RSG) i prvo mjesto u izboru za najbolju radioreportažu Alter media festival "Mostar 99" ('Đorđe Balašević ponovo u Sarajevu'). Dobitnica je najvećeg priznanja Radija BiH Zlatna značka.

Umrla je u Sarajevu od bolesti izazvane koronom, 13. marta 2021. godine.

Spoljašnje veze
---------------

* bhnovinari.ba
Spomenik prirode: Cono de Arita (Salta, Argentina)
Spomenik prirode:Crveno jezero u Hrvatskoj kod Imotskog
**Spomenik prirode** je element prirode koji je nekim aktom države stavljen pod zaštitu kako bi se očuvale njegove izvorne prirodne vrijednosti. Često su to istovremeno i nacionalni parkovi, ali može biti i jedan samostalni objekt, na primjer vrlo staro stablo, ili manja površina jasno odvojena od svoje okoline, s iznimnim svojstvima. Može biti:

* geološki (paleontološki, mineraloški, hidrogeološki, strukturno-geološki, naftno-geološki, sedimentološki i dr.)
* geomorfološki (špilja, jama, soliterna stijena i dr.)
* hidrološki (vodotok, vodopad, jezero, izvor i dr.)
* botanički (rijetki ili lokacijom značajni primjerak biljnog svijeta i dr.)
* prostorno mali botanički i zoološki lokalitet i drugo.

Pojam "spomenik prirode" potječe od Humboldta iz njegovog opisa putovanja po Americi "Relation historique" gdje on koristi izraz "monumens de la nature".

Kategorija III – spomenik prirode (prema IUCN)
----------------------------------------------

Prema Međunarodnoj uniji za zaštitu prirode i prirodnih resursa, spomenici prirode su zaštićena područja - kategorija II. Definicija prema sadašnjem sistemu uvedenom 1978. i revidiranom 1994. godine je:

*Zaštićena područja III kategorije izdvajaju se radi zaštite određenog spomenika prirode, a to može biti reljef, morska planina, podmorska pećina, geološka osobenost poput pećine ili čak živa obilježja kao što je drevni šumarak. Općenito su to mala zaštićena područja i često imaju visoku vrijednost za posjetioce.* 
Obrazloženje zakonske ili drugačije zaštite su rijetkost, jedinstvenost ili ljepota spomenika prirode, kao i njegova vrijednost za znanost ili razumijevanje prirode. Zaštita spomenika prirode sadrži potpunu zabranu bilo kakvog mijenjanja zaštićenog spomenika.

Povezano
--------

* Prirodna baština [en]
* Zaštićeno područje
	+ Park prirode
	+ Rezervat prirode
	+ Spomenik kulture
* Botanički vrt Prirodoslovno-matematičkog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu

Vanjske veze
------------

***Spomenik prirode*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zaštićena geobaština Republike Hrvatske
**Zagrebačka kriza** je politička kriza koja je uslijedila nakon izbora za zagrebačku gradsku skupštinu u kojoj su opozicijske stranke osvojile većinu.

Kriza
-----

Želeći maksimalno iskoristiti politički efekt Operacije Oluja na stanovnike Hrvatske, predsjednik RH Franjo Tuđman je odlučio raspisati lokalne i parlamentarne izbore iako je prošlo tri a ne četiri godine od posljednjih izbora. Nešto prije samih izbora donesen je zakon kojim se proširuju granice grada Zagreba, kako bi zajedno sa samim gradom (gdje prije svega žive simpatizeri opozicije koji su doseljeni nakon 1945. godine) glasala i okolna sela koja simpatiziraju HDZ.

Izbori za Zagrebačku skupštinu na kraju su održani 29. oktobra 1995. godine i bez obzira na sve dodatne faktore koji su pogodovali HDZ-u i Tuđmanu, većinu u skupštini osvojile su opozicijske stranke (SDP, HSLS). Po tadašnjem hrvatskom zakonu skupština je bila dužna izglasati gradonačelnika, nakon čega bi ga predsjednik RH Tuđman potvrdio, ali u ovom slučaju on je to odbio. Tokom 18 mjeseci dolazi do takozvane Zagrebačke krize jer je Tuđman odbio da prihvati da su vlast u Zagrebu osvojile stranke koje su opozicija u državi i odbio je da potvrdi sveukupno četiri izabrana gradonačelnika. Istovremeno s tim odbijanjem prihvatanja demokratskih izbornih rezultata, hrvatska vlada donijela je odluku o ukidanju Radija 101 koji je bio poznat zbog svojih negativnih kritika vladi, što je dovelo do masovnih demonstracija u Zagrebu i povlačenja odluke o ukidanju radija.

Kriza je riješena novim izborima 1997. godine na kojima je Tuđmanov HDZ osvojio 24 od 50 mjesta u skupštini i potom uspio da pridobije dva pripadnika HSS-a u svoje redove, dobivši tako većinu u gradskoj skupštini i izabravši Marinu Matulović-Dropulić za gradonačelnicu, koja je drugi put dobila tu dužnost.

U cjelokupnoj krizi najgore je prošao sam hrvatski predsjednik Tuđman, koji je zbog nepriznavanja izbornih rezultata internacionalno izgubio status demokratskog predsjednika a dobio onaj autokrate.

| * p
* r
* u
Gradonačelnici Zagreba, predsjednici gradskog vijeća, predsjednici Skupštine grada |
| --- |
| 1851-1920 | Kamauf · Härdtl · Kušević · Lichtenegger · Frigan · Mihalić ·Cekuš · Hatz · Vrabčević · Vončina · Andrijević · Mrazović · Hoffman · Badovinac · Sieber · Amruš · Mošinsky · Amruš · Amruš · Holjac · Srkulj | Grb Zagreba |
| 1920-1941 | Delić · Tončić · Heinzel · Srkulj · Srkulj · Krbek · Erber · Kaufmann · Peičić · Starčević |
| 1941-1945 | Dumančić · Werner · Starešinić |
| 1945-1990 | Saili · Špiljak · Rukavina · Pavleković · Holjevac · Pirker · Karlović · Kolar · Vrhovec · Latin · Mikić · Varga · Šonje · Kosty · Mikić · Mikić |
| 1990 - ... | Buzančić · Mikša · (kriza) · Brolich · Matulović-Dropulić · Kregar · Bandić · Pavić · Bandić · Bandić · Bandić · Pavičić Vukičević · Tomašević |
**CEFL liga** (**C**entral **E**urope **F**ootball **L**eague) je liga američkog fudbala za timove iz Južne i Centralne Evrope, odnosno iz Slovenije, Mađarske, Austrije, Hrvatske, Slovačke i Srbije. Liga se sastoji iz dvije konferencije, južne i severne koje broje po 4 tima. Takmičenje se organizuje od 2006. a aktuelni šampioni su Vukovi Beograd. Raniji naziv ove lige je bio **SELAF liga**.

Timovi po konferencijama
------------------------

**JUG**

| # | Zemlja | Ime |
| --- | --- | --- |
| 1 | Srbija | Vukovi Beograd |
| 2 | Srbija | Novi Sad Djuks |
| 3 | Hrvatska | Zagreb Tander |
| 4 | Mađarska | Budimpešta Kaubojs |

**SEVER**

| # | Zemlja | Ime |
| --- | --- | --- |
| 1 | Slovačka | Bratislava Monarhs |
| 2 | Austrija | Äsvo Gladijators |
| 3 | Slovenija | Ljubljana Sihoks |
| 4 | Mađarska | Budimpešta Vulfs |

Šampioni
--------

* 2006 Srbija Kragujevac Vajld Bors
* 2007 Srbija Vukovi Beograd

|  |
| --- |
| Vanjske veze
* Zvanični sajt na srpskom jeziku Arhivirano 2009-08-05 na Wayback Machine-u
 |
**Nina Janković - Dičić** (Šabac, 20. april 1988) je srpska filmska, televizijska i pozorišna glumica, važi za jednu od najtalentovanijih glumica mlađe generacije, a po mnogima se ubraja najlepše Srpkinje!

| Godina | **Naziv** | Uloga |
| 2010. | Montevideo, bog te video! | Valerija |
| 2011. | Pevaj, brate! | Beca |
| 2011. | Igra istine | Ana |
| 2011. | Cvat lipe na Balkanu | Lana |
| 2012. | Montevideo, bog te video! (TV serija) | Valerija |
| 2012. | Jagodići | Aleksandra Bogdanović |
| 2012-2014 | Budva na pjenu od mora | Tijana |
| 2014. | Povratak u Oz | Glinda |
| 2014-2015 | Jagodići: Oproštajni valcer | Aleksandra Bogdanović |
| 2015. | Bićemo prvaci sveta | Ljubica Otašević |
| 2016. | Vere i zavere | Inge |
| 2016. | Nemoj da zvocaš | Trudnica Maša |
| **2016.** | **Ubice mog oca** | **Jelena** |
| **2018.** | **Apsurdni eksperiment** | **Jelena** |
| **2018.** | **Pet** | **forenzičarka Žana** |

Spoljašnje veze
---------------

***Nina Janković*** na Wikimedijinoj ostavi

* Nina Janković na sajtu IMDb

Nina Janković Dičić je srpska glumica. Rođena je 20. aprila 1988. godine u Šapcu. Živi i radi u Beogradu. 

2011. godine je završila Fakultet dramskih umetnosti u Beogradu u klasi profesora Dragana Petrovića Peleta. Njen diplomski rad je bila predstava „Greta strana 89". Na trećoj godini studija je debitovala u filmu „Montevideo, bog te video". Bila je Valerija, ekscentrična beogradska umetnica koja želi da zavede dva najbolja druga. Za potrebe filma, Nina se obnažila. Za ovu ulogu je osvojila „MTV Movie Award" za najbolju glumicu.

2011. godine je glumila u serijama: „Pevaj, brate", „Igra istine" i „Cvat lipe na Balkanu". 2012. godine je ponovo bila Valerija u seriji koja obuhvata tri sezone: „Montevideo, bog te video", „Na putu za Montevideo" i „Montevideo, vidimo se". Posebnu pažnju je privukla scena u kojoj se Nina ljubi i mazi sa koleginicom Daninom Jeftić. Iste godine je učestvovala u snimanju serija: „Jagodići" i „Budva na pjenu od mora". 2013. godine se sa koleginicom Tamarom Dragičević pojavila u emisiji „Kabare" i izvele su numere: „Dodirni mi kolena" i „Mili moj". 2014. godine je pozajmila glas Dorotinoj prijateljici Glindi u 3D kompjuterski animiranom filmu „Povratak u Oz". Opet joj je dodeljena uloga Aleksandre Bogdanović u seriji „Jagodići: Oproštajni valcer". Imala je sporednu ulogu u američkom filmu „Novembarski čovek" (The November man") u kome glumi Pirs Brosnan (Pierce Brosnan). 2015. godine je bila Ljubica Otašević u filmu „Bićemo prvaci sveta" i Nina u filmu „Honey night". Odbila je ulogu u seriji „Čizmaši" jer je trebala da snima ljubavne scene sa Miodragom Mišom Dragičevićem koji je rođak njenog supruga. 2016. godine je imala jednu od glavnih uloga u seriji „Vere i zavere" koja je rađena na osnovu istoimenog romana književnika Aleksandra Tišme. Takođe je glumila Danicu u filmu „Dnevnik mašinovođe", Mašu u humorističkoj seriji „Nemoj da zvocaš" i forenzičarku Jelenu u seriji „Ubice moga oca". Igrala je u sledećim pozorišnim predstavama: „Ana Karenjina", „Leptiri su slobodni", „Mizantrop", „Veliki talas", „Prljave ruke", „Upoznaj mog tatu", itd.

Nina govori engleski, ruski i španski jezik.
**Humphrey August Mijnals** (Moengo, 21. prosinca 1930. – Utrecht, 27. srpnja 2019.), surinamsko-nizozemski nogometaš koji je postao prvi igrač u historiji koji je igrao i za Surinam i za Nizozemsku.

Mijnals je profesionalnu karijeru započeo 1950. godine u surinamskom klubu S.V. Robinhood, za koji je igrao do 1955. godine i s kojim je osvojio četiri naslova prvaka. Tada prelazi u brazilski América-PE, ali nakon samo šest mjeseci vraća se natrag u Robinhood, gdje završava sezonu 1955./1956. Tada je njega, ali još četvroricu surinamskih igrača (njegov brat Frank Mijnals, Erwin Sparendam, Michel Kruin i Charley Marbach) kupio nizozemski klub USV Elinkwijk iz Utrechta; pet Surinamaca u Elinwijku bili su poznati kao "djetelina s pet listova" te su ostvarili značajne uspjehe za ono doba. Godine 1963. prelazi u gradski rival DOS Utrecht, a karijeru je 1966. godine završio kao član SC 't Gooija.

Reprezentativnu karijeru započeo je tijekom 1950-ih godina kao surinamski reprezentativac, ali je 3. travnja 1960. godine debitirao za Nizozemsku u utakmici protiv Bugarske. Postao je tako prvi igrač u historiji Surinama koji je igrao i za Surinam i za Nizozemsku. Međutimm, njegova karijera u Nizozemskoj nije dugo potrajala: odigrao je samo tri utakmice (među kojima je bila i jedna protiv Surinama), nakon čega je stavljen na listu nepoželjnih igrača zbog sukoba s KNVB-om. Naime, tijekom turneje u Latinskoj Americi, Mijnals se novinaru požalio na izbor igrača za reprezentaciju, što je dovelo do sukoba.

Umro je 2019. godine u Utrechtu.
**Billie Joe Armstrong** (Oakland, Kalifornija, 17. 2. 1972. -), je američki glazbenik

Billijev otac Andy, koji je bio vozač kamiona i povramani jazz glazbenik, umro je od raka kada je on imao 10 godina. To ga je duboko pogodilo jer je on bio Billiev uzor. Njegova majka Ollie ga je sama odgojila. Ima 5 starijih sestara i braće. Oženjen je i ima dvoje djece. Počeo je pjevati već sa 5 godina kada je u lokalnom studiju Fiat Records snimio pjesmu "Look For Love". Dvije godine nakon smrti njegova oca Billieva majka udala se za čovjeka kojeg su Billie i njegova braća i sestre mrzili. U srednjoj školi je prodavao i uživao u marihuani. Prodavao je "jointove" po cijeni od dva dolara, zbog čega je dobio nadimak "Two Dollar Bill". Tijekom prve Green Dayeve turneje po Americi, u Minneapolisu je upoznao svoju današnju suprugu Adrienne koja je obožavala Green Day. Tada su se savršeno slagali, ali su izgubili vezu. Prije nego što su se vjenčali, Billie je imao drugu curu, a Adrienne se čak i zaručila za drugog muškarca. Vjenčali su se 2. lipnja 1994. a ceremonija je trajala samo 5 minuta.

Svira slijedeće instrumente: gitara, harmonika, mandolina, bubnjevi, klavir i saksofon

Nastupa/o je s više sastava: Pinhead Gunpowder, The Influents, Corrupted Morals, Rancid, The Lookouts, Goodbye Harry i Blatz, a najpoznatiji je Green Day.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

Vanjske veze
------------

***Billie Joe Armstrong*** na Wikimedijinoj ostavi


SA green day -jom je imao velike uspehe osvojio je graamy nagradu za najbolji album{DOOKIE}
**Joan Batista Elizanburu Irazabal** (također i  **Jean-Baptiste Elissamburu** ili **Jean Baptiste Elizanburu** (14. kolovoza 1828. – 2. siječnja 1891.), bio je baskijski književnik čija su djela ukorijenjena u usmenoj tradiciji i improvizaciji, s ljubavnim pjesamama kao i onim domoljubnog tipa. Nedovršenu pripovijest "Pierres Adame" neki smatraju prvim romanom na baskijskom jeziku. Rođen je i umro i gradu **Sara** (francuski:*Sare*) u Lapurdiji, Sjeverna Baskija.

Biografija
----------

Bio je sin Michela Elissamburua i Juane Irázabal. Rođen je 14. kolovoza 1828 u kući Piarresenea, kao deseto od jedanaestero djece u obitelji. Nakon školovanja u rodnom selu, ušao je u sjemenište Larressore. Tamo se upoznao Graciena Ademu, koji će postati poznati pjesnik pod imenom Zalduby, i koji će biti njegov prijatelj do svojih posljednjih dana. Svjestan svog nedostatka sklonosti svećenićkom zvanju u svećeništvo, on napušta sjemenište godine 1849. i pristupa u pješačku pukovniju francuske vojske. 

Steakao je čin satnika godine 1867. nagrađen ordenom Legije časti za svoje ponašanje tijekom francusko-pruskog rata 1870. Republikanac i protivnik politike, dočekao je mirovinu u Baskiji. Oženio se sa Françoise Eyheraburu s kojom je imao sina imenom Léon Joseph, rođenog 1877. Godine 1881. je konačno napustio vojsku. Od 1882. do 1891 bio je sudac u mjestu Espeleta. Umro je dobi od 63 godine, u kući Leku Ederrea.

Djela
-----

Elizanburu je autor čije djelo prvenstveno potpadaju u tradiciju bertso i doživio je trenutni uspjeh. Počeo je 1855. s prvom nagradom koju je primio na "Cvjetnim igrama u Urrugneu" za svoju pjesmu "Emazte edalea" (žena koja pije). Također je nagrađen u Sareu 1858. za pjesmu "Tam, tam, tam ratapetamplan "te 1860. za pjesmu Gazte hiltzera dohana ("svi mladi umiru"). Godine 1859. napisao je svoje najpoznatij djelo Etchea1 Nere ("moja kuća") koja slavi miran i sretan život na vlastitom imanju u Baskiji.

Katkad se potpisivao sa pseudonimima Harluche, Sallaberry, Doyarzabal ili Saratar bat. Još uvijek se vodi dvojba mogu li se neka anonimna djela, poput "Solferinoko itsua "pripisati njemu.

Autor je dvadesetak pjesama te romana "Piarres Adame" objavljenog godine 1888.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2014-04-16. Pristupljeno 2015-01-27.
2. ↑
3. ↑

Vanjske veze
------------

* 
*
**Osamu Šimomura** (na japanskom 下村 脩; 1928. – 2018.) bio je japanski naučnik koji se bavio organskom hemijom i biologijom mora. Nagrađen je Nobelovom nagradom za hemiju 2008. godine, za otkriće zelenog flurescirajućeg proteina, zajedno sa američkim kolegama Martijem Kalfijem i Rodžerom Cienom.

Biografija
----------

Tokom detinjstva se dosta selio, jer je otac bio oficir. Drugi svetski rat ga zatiče u Nagasakiju, gde je porodica tada živela - svedok je bacanja atomske bombe na grad. Doktorirao je na katedri za organsku hemiju Univerziteta u Nagasakiju, te je kasnije radio kao profesor u penziji (engl. Professor Emeritus) u Laboratoriji za biologiju mora u Masačusecu, u SAD. Bio je oženjen i dobio je dvoje dece. Sin Cutomu Šimomura se bavi bezbednošću u kompjuterskim sistemima, a ćerka Saši Šimomura je (univerzitetski) profesor književnosti.

Nagrade
-------

* Pearse Prize (2004)
* Emile Chamot Award (2005)
* Asahi Prize (2006)
* Nobelova nagrada (2008)

Vanjske veze
------------

***Osamu Shimomura*** na Wikimedijinoj ostavi
**Jurmala** (let. *Jūrmala* – "Obala"; nem. *Rigastrand, Rigasche Strand* – "Riška Plaža"; polj. *Jurmała*) je peti po veličini grad u Letoniji, smešten u središnjem delu države, blizu glavnog grada Rige. Grad čini i samostalnu gradsku opštinu.

Jūrmala je najznačajnije i najpoznatije primorsko letovalište Letonije na Baltičkom moru, pre svega zahvaljujući prigradskom položaju u odnosu na Rigu.

Prirodni uslovi
---------------

Grad Jūrmala je smešten u središnjem delu Letonije. Od glavnog grada Rige grad je udaljen svega 20 km zapadno (preko predgrađa gradovi su spojeni).

**Reljef**: Jūrmala se nalazi u istorijskoj pokrajini Vidzema. Grad se razvio na obali Riškog zaliva Baltičkog mora, kod ušća reke Lielupe u more. Tle oko grada je ravničarsko i močvarno.

**Klima**: U Jūrmali vlada kontinentalna klima.

**Vode**: Grad Jūrmala se obrazovao na obali Riškog zaliva Baltičkog mora, na poluostrvu između mora i reke Lielupe, koje dugačko 25 km, a široko oko 3 km. Grad se stoga razvio velikom dužinom ka moru, što je bilo idealno za razvoj letovališta.

Istorija
--------

Područje Jūrmale bilo je naseljeno još u vreme praistorije. Sve do 19. veka ovde se nalazilo nekoliko malih, primorskih sela, koja su se razvojem turizma razvila u gradsko naselje tokom 19. i početkom 20. veka.

1920. godine Jūrmala je priključena novoosnovanoj Letoniji. 1940. godine priključena je Sovjetskom Savezu, ali je uskoro pala u ruke Trećeg Reicha (1941-44.). Posle rata grad je bio u sastavu Letonske SSSR, da bi se ponovnim uspostavljanjem letonske nezavisnosti 1991. godine našao u granicama Letonije. Status grada Jūrmala je dobila tek 1959. godine.

Stanovništvo
------------

Pešačka ulica u Jūrmali
Sa približno 55 hiljada stanovnika Jūrmala je peti grad po veličini u Letoniji. Međutim, od vremena nezavisnosti (1991. godina) broj stanovnika je opao (1989. - preko 60 hiljada st.). Razloga za ovo je nekoliko - iseljavanje Rusa i drugih „sovjetskih" naroda u matice, odlazak mladih u inostrastvo ili Rigu zbog bezperspektivnosti i nezaposlenosti, negativan priraštaj.

**Etnički sastav**: Matični Letonci čine nešto više od polovine gradskog stanovništva. Nacionalni sastav je sledeći:

* Letonci: 50%
* Rusi: 36%
* Belorusi: 4%
* Ukrajinci: 3%
* Poljaci 2%
* ostali: 6%

Znamenitosti
------------

Jūrmala je poznata kao najvažnije letonsko letovalište na Baltiku, a nekada je bila poznata i u celom Sovjetskom Savezu. Najvažnija odlika koja doprinela naglom razvoju turizma je blizina Rige i potreba njenih stanovnika za vikend-turizmom, ali i posebna vetrovitost naselja, koja mu da je odlike „vazdušne banje".

Partnerski gradovi
------------------

* Portugal: Anadia
* Švedska: Eskilstuna
* Finska: Jakobstad
* Švedska: Gävle
* Francuska: Cabourg
* Litvanija: Palanga
* Estonija: Pärnu
* Rusija: Kazanj
* Italija: Terracina
* Turkmenistan: Türkmenbaşy
* Krim: Alušta

Galerija
--------

* Gradska rimokatolička crkvaGradska rimokatolička crkva
* Tip stare kuće za odmorTip stare kuće za odmor
* Hotel iz vremena komunizmaHotel iz vremena komunizma
* Komunistički blokoviKomunistički blokovi

Spoljašnje veze
---------------

***Jūrmala*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica
Metoda mjerenja vremenskog trajanja Venerinog prijelaza da bi se odredila Sunčeva paralaksa.
**Johann Franz Encke** (Hamburg, 23. rujna 1791. – Spandau, 26. kolovoza 1865.), njemački astronom i matematičar. Od 1816. radio na zvjezdarnici Seeberg (od 1822. ravnatelj), od 1844. – 1865. bio profesor astronomije na Univerzitetu u Berlinu. Usavršio proračun eliptičkih staza kometa i planetoida na temelju triju opažanja, izračunao putanju kometa koji nosi njegovo ime (Enckeov komet). Odredio Sunčevu paralaksu iz Venerinih prijelaza (prijelaza preko Sunčeva kruga), i s pomoću toga izračunao udaljenost između Zemlje i Sunca. Promatrao Saturn i opisao promjene sjaja njegova prstena.

Enckeov komet
-------------

*Glavni članak: Enckeov komet*
**Enckeov komet** je komet s najkraćim ophodnim vremenom (3,3 godine), drugi komet (nakon Halleyjeva kometa) za koji je ustanovljeno da je periodički. Inklinacija mu je 11,76 °, najveća udaljenost od Sunca 4,11 astronomskih jedinica a najmanja 0,33 AJ. Promjer jezgre mu je 4,8 km. Prvi ga je zapazio francuski astronom Pierre Méchain 1786. ponovno ga je uočio Jean-Louis Pons 1818. a Johann Franz Encke mu je 1819. izračunao putanju.

Venerin prijelaz
----------------

*Glavni članak: Venerin prijelaz*
**Venerin prijelaz** ili **Venerin tranzit** je prijelaz Venere ispred Sunca i zakrivanje dijela njegova kruga. Ne događa se svaki put kad se Venera nađe između Zemlje i Sunca jer se ravnine gibanja Venere i Zemlje oko Sunca razlikuju za 3.4°, pa je Venera najčešće iznad ili ispod Sunčeva diska. Pojavljuje se 4 puta u 243 godine i obično traje po nekoliko sati (prijelaz 2012. trajao je 6 sati i 40 minuta): između prve i druge pojave razmak je 8 godina (s nekoliko dana razlike) između druge i treće pojave razmak je 105.5 godina, između treće i četvrte opet 8 godina, a do novoga ciklusa treba čekati 121.5 godina.

Vrijeme Venerinog prijelaza 1631. predvidio je Johannes Kepler; njegove je proračune usavršio Jeremiah Horrocks, koji je prijelaz motrio 1639. metodom projekcije, što i danas prakticiraju amateri. Prijelazi nisu potpuno vidljivi s cijele Zemlje, tj. prijelaz Venere ne mogu vidjeti promatrači iz onih dijelova Zemlje na kojima je u vrijeme prijelaza noć. Venerin je prijelaz kroz povijest bio popraćen velikom mobilizacijom znanstvenika i opreme i organiziranjem ekspedicija i međunarodnih suradnji kako bi se promatrao iz različitih dijelova svijeta. Ruđer Bošković je za britanski *Royal Society* sudjelovao u organiziranju dviju takvih ekspedicija (Istanbul 1761. i Kalifornija 1769.). Venerini prijelazi poslužili su za određivanje Sunčeve paralakse, odnosno udaljenosti Zemlje od Sunca (prema metodi Edmonda Halleyja), zatim za procjenu Venerina promjera, a pri prijelazu 1761. Mihail Vasiljevič Lomonosov zapazio je Venerinu atmosferu.

Prije prvih preciznih kronometara, Venerin prijelaz promatrao se i radi određivanja mjesnoga meridijana (zemljopisne dužine). Tako je i ekspedicija Jamesa Cooka s pomoću promatranja Venerina prijelaza 1769. precizno odredila položaj Tahitija.
**Valmiera** (njemački: *Wolmar;*, poljski: *Wolmar*) je grad od 23,046 stanovnika na sjeveru Latvije.
Valmiera je najveći grad i neformalna prijestolnica historijske regije Vidzeme.

Geografske karakteristike
-------------------------

Valmiera leži duž rijeke Gauje, udaljena 107 km sjeveroistočno od Rige i 50 km južno od latvijsko-estonske granice.

Historija
---------

Rijeka Gauja
Zgrada gimnazije
Zemlje oko Rijeke Gauje zauzelo je Livonsko bratstvo mača 1224. a nakon njih Livonski red. Nema točnih podataka kad je izgrađen zamak u Valmieri, ali se pretpostavlja da se to zbilo ubrzo nakon zauzimanja 1224. Uz zamak je sagrađena crkva]] 1283. ili 1284.
Rastu naselja pogodovao je položaj na trgovački put uz Rijeku Gauju.

Prvi pisani tragovi o gradu Valmieri su iz 1323. kad se spominje njen magistrat, a nakon tog 1365. kad se spominje kao član Hanzeatskog saveza. Zahvaljujući svom položaju, jer je Valmiera zajedno sa Valkom bila geografski centar Terre Mariane, ispala je idealno mjesto za sastanke i skupštine (*landtagove*). Tako su između 1385.-1500. u Valmieri su održana 32 sastanka gradova (*Städtetage*).

Sve do početka 18. vijeka, Valmiera je bio mala zbijena unutar bedema, kako se grad nalazio ispred zamka, prvo je bilo potrebno zauzeti grad.

švedski kralj Gustav II Adolf zauzeo je Valmieru 1622. koju je nakon osvajanja ostatka Vidzeme, poklonio svom kancelaru Akselu Uksenseru. 
Za švedske vlasti krajem 17. vijeka počeli su se rušili dijelovi gradskih bedema. Tako da su danas najstariji očuvani dijelovi bedema iz 14. vijeka.
Tokom 18. vijeka više put je stradala u požarima (1720. 1772. 1774.) jer je većina zgrada bila drvena.

Valmiera se počela brže razvijati za ruske vlasti kad je 1783. postala administrativni centar rajona.
Od početka 20. vijeka do Prvog svjetskog rata u Valmieri su izgrađene neke važne javne zgrade u historicističkom stilu, među njima i gradska bolnica 1914.

Privreda
--------

Najvažniji privredni objekt u Valmieri je tvornica stakla - Valmieras stikla šķiedra,podignuta 1963.

Pobratimski gradovi
-------------------

Valmiera ima ugovore o pobratimstvu sa slijedećim gradovima;

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Estonija Viljandi, Estonija
* Švedska Solna, Švedska
* Njemačka Halle (Vestfalija), Njemačka
 | * Danska Høje-Taastrup, Danska
* Poljska Zduńska Wola, Poljska
* Estonija Viljandi, Estonija
 | * Rusija Pskov, Rusija
* Njemačka Gütersloh, Njemačka
* Belorusija Borisov, Belorusija
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*History*" (engleski). Valmiera, Valmieras District. Pristupljeno 27.12.2021.
2. 1 2 3 4 5  „*Latvia: Regions, Cities and Towns*" (engleski). City population. Pristupljeno 27.12. 2021.
3. ↑  „*International cooperation*" (engleski). Valmiera, Valmieras District. Pristupljeno 27.12.2021.

Vanjske veze
------------

***Valmiera*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Valmiera* ()
**Trajan Basesku** (*Traian Băsescu*, 4. 11. 1951) je rumunski političar. Basesku je aktuelni predsednik Rumunije. Mandat je osvojio pobedom nad predsedničkim izborima 2004. Inaugurisan je 20. 12. 2004. 

Pre nego što je postao predsednik Rumunije, Basesku je bio gradonačelnik Bukurešta od juna 2000. do decembra 2004.

19. 4. 2007. rumunski parlament je glasao za opoziv Baseskua, sa 322 glasa za i 108 protiv (minimum potrebnih glasova je bio 233). Pošto je Ustavni sud Rumunije 20. aprila 2007. potvrdio odluku parlamenta, Basesku je ostao suspendovan do referenduma 19. maja 2007. na kom su se građani izglasali protiv opoziva.

Basesku je 6. 12. 2009. ponovo izabran u drugom krugu izbora sa 50,33% glasova. Iako je opozicija optužila Baseskua za izbornu krađu, OEBS je izbore ocenio kao regularne.

Vanjske veze
------------

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Traian Basescu***
* Službeni sajt predsednika Rumunije
* Biografija
* Kampanja za izbore Arhivirano 2021-10-21 na Wayback Machine-u
* Portret bez rama: Trajan Basesku („Politika", 13. decembar 2009.)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Jon Ilijesku** | **Predsednik Rumunije(2004.– )** | Nasljednik:' |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

  


***Traian Basescu*** na Wikimedijinoj ostavi
**Jakob Böhme** (eng. *Jacob Boehme*) (Altseidenberg kod Görlitza, Njemačka, 1575. - Görlitz, 17. studenog 1624.), njemački filozof-mistik. Po zanimanju postolar, pod utjecajem Biblije, Weigela i Paracelsusa stvorio je vlastiti filozofski sustav u kojemu se iz ništavila rađa božanstvo kao prauzrok i uzrok svijeta, a zatim jedno iz drugoga izlaze vječna priroda, duhovni svijet i vidljiva priroda.

Životopis
---------

Rodio se u Görlitzu u Šleskoj (danas Zgorzelec u Poljskoj). Na njegov sustav filozofskog promišljanja utjecali su ponajviše Paracelsus, kabala, astrologija, alkemija i hermetička tradicija.

Godine 1600. doživio je religijsko nadahnuće što ga je navelo da napiše niz opskurnih, ali snažnih religijskih djela. Nakon objave prvog rada 1612. godine (*Die Morgenroete im Aufgang*), vlasti su mu zabranile daljnje izdavanje tekstova. Unatoč tome, nastavio je pisati u tajnosti, da bi 1623. godine izdao djelo "Put prema Kristu" (*Weg zu Christo*), zbog čega se opet našao pod optužbom i bio protjeran iz Görlitza. Otišao je u Dresden, no sljedeće se godine vratio u rodni grad, gdje je uskoro umro.

Bog, priroda i čovjek
---------------------

Böhme panteistički shvaća svemir kao jedinstvo Boga, prirode i čovjeka. Čovjek nalazi put do Boga spoznajom prirode, Bog se objavljuje u jednom vječnom procesu tako što u sebi rađa prirodu. U prirodi Božja bit postala je spoznatljivom kao ukupnost djelatnih sila. Time je ponovno rođenje, provedeno u pravoj spoznaji Boga, kao doista mistički cilj čovjekova bitka.
Duša se rađa s čovjekom, ali je ona njegov besmrtni dio koji se želi vratiti Bogu. Böhme preuzima ideju jedinstva mikrokozmosa i makrokozmosa: čovjek kao mikrokozmos je model cijeloga svijeta, makrokozmosa, te tako posjeduje i sva svojstva svijeta, kako ona božanskih sila tako i ona elemenata.

Djela
-----

* *Opis triju načela Božjega bića*, 1619.
* *Četrdeset pitanja o duši*, 1620.
* *Mysterium Magnum*, 1623.

Bilješke
--------

1. ↑  Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, str. 89.
2. 1 2  „users.erols.com". Arhivirano iz originala na datum 2011-05-22. Pristupljeno 2020-08-05.

Literatura
----------

* *Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, sv. III, Zagreb, 2005.* ISBN 953-7224-03-1
* *Böhme, Jakob. Jutarnje rumenilo na uranku(Aurora). Zagreb: DEMETRA Filozofska biblioteka Dimitrija Savića, 2011.* ISBN 978-953-225-119-7

Vanjske poveznice
-----------------

***Jakob Böhme*** na Wikimedijinoj ostavi

* rosenkreuz.de - Jacob Böhme - Das Leben eines Mystikers Arhivirano 2016-06-24 na Wayback Machine-u ()
* users.erols.com - Jakob Boehme Arhivirano 2011-05-22 na Wayback Machine-u ()

Šablon:Mrva-biog-filozof
**Lafonia** je poluotok površine 2 400 km², koji je sa uskom prevlakom spojen sa glavninom otoka Istočni Falkland.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ovaj neobični i dobro razvedeni poluotok, ima oblik slova **E**, spojen je sa glavnim dijelom otoka, 4 km dugom i uskom prevlakom, sa zapadne strane odvojen je od susjednog otoka Zapadnog Falklanda, Falklandskim kanalom. Od glavnine otoka sa sjevera ga dijeli Kanal Choiseul. Teren poluotoka je blago valovit, i gotovo potpuno nenaseljen.
Od istoka prema jugu *Lafonija* je okružena otocima; Barren, Bleaker, George, Lively, Sealion i Speedwell.

Historija naseljavanja
----------------------

Falklandski gaučos pije čaj Mate na Hopovoj farmi - Saladero, akvarel upravitelja imanja Dalea iz 1850-tih.
*Samuel Fisher Lafone*, bogati trgovac stokom iz argentinskog grada *Río de la Plata*, dobio je - 1845. od otočkih vlasti pravo na ekspoataciju, ovog poluotoka
velikog 2 400 km², kasnije je to prenešeno na *Falkland Islands Company*.

Od tad se na ovom poluotoku uzgajaju ovce u dvije najveće naseobine Darwin, (osnovan 1859) i Goose Green, obadvije farme naleze se u zaljevu pored prevlake. Ostala naselja na poluotoku su; *Port King*, *Egg Harbour* i napuštena farma *Hope Place*. Na *Lafoniji* se nalazi najužniji most na svijetu - *Bodie Suspension Bridge* izgrađen 1925.

Prve borbe za Falklandskog rata odigrale su se u *Lafoniji*, pored Goose Greena, gdje su Argentinci imali stacionirani garnizon od 1000 ljudi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Falkland Islands*" (engleski). Britlink. Arhivirano iz originala na datum 2009-09-11. Pristupljeno 5. 04. 2012.

Vanjske veze
------------

* Falkland Islands (na portalu Britlink) Arhivirano 2009-09-11 na Wayback Machine-u ()
* Detaljna karta Falklanda
* Slike iz Lafonije i ostalih dijelova Falklanda Arhivirano 2006-12-06 na Wayback Machine-u