recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Neven Budak** (Zagreb, 3. svibnja 1957.), hrvatski povjesničar.

Na *Odsjeku za povijest* Filozofskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu zaposlen od 1980. Bio je posljednji sekretar komunističke partije na istom fakultetu. Doktorirao je 1991. Sudjelovao na brojnim znanstvenim skupovima u zemlji i inozemstvu. Od 1995. do 2002. održava nastavu iz urbane povijesti na Srednjoeuropskom sveučilištu u Budimpešti. Dobitnik je stipendije Alexander von Humboldt, stipendije Max Planck Instituta i dr. Od 2000. do 2004. godine bio je dekan Filozofskog fakulteta. Od 1999. predsjednik *Hrvatskog nacionalnog odbora za povijesne znanosti*.

Djela
-----

* Prva stoljeća Hrvatske - Zagreb, 1994.
* vidi Bibliografija na Hrvatskoj znanstvenoj bibliografiji Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u

Vanjske poveznice
-----------------

* Central European University Arhivirano 2007-08-24 na Wayback Machine-u
* InfoStudent[*mrtav link*]
* Tko je tko u hrvatskoj znanosti Arhivirano 2015-04-04 na Wayback Machine-u
**Gaj Galerije** (latinski: ) bio je rimski vitez koji je djelovao za vrijeme Tiberijeve vladavine. Najpoznatiji je kao prefekt (upravitelj) Egipta (16-32. g. n.e.).

Galerije je poticao iz ugledne obitelji u Ariminu. Identificiran je kao suprug sestre Helvije, majke Seneke Mlađeg. Tijekom svog mandata, 19. godine Germanik je posjetio egipatsku provinciju kršeći tako zakon, buduči da nijedan senator ili vitez nije mogao ući u Egipat bez izričitog dopuštenja cara. Još jedan događaj kojim je Galerije predsjedao bio je popis stanovništva u provinciji 21-22. g. n.e.; sačuvani papirusni dokument potvrđuje da je popis izvršen.

Nekoliko godina nakon što je Galerije započeo službu u Egiptu, Seneka je došao živjeti s njim i njegovom suprugom u Aleksandriji, gdje je kao dječak ostao nekoliko godina. Kad su njih troje 32. godine pne. otplovili natrag u Rim, Galerije je stradao u brodolomu; prema Seneki, njegova je supruga pronašla Galerijevo tijelo i pokopala ga.

Nagađalo se da bi Galerije mogao biti predak, ako ne i otac, Publija Galerija Trahala, konzula 68. godine n.e. Obojica imaju vezu s Ariminom i pripadali su rimskom glasačkom plemenu *Aniensis*. To bi značilo da je Galerije također nekako povezan s Galerijom Fundanom, iako Svetonije izvještava da je ona bila kći neimenovanog senatora koji je postigao tradicionalnu republikansku magistraturu pretora. Međutim, to što Seneka u svojim sačuvanim spisima ne spominje nijednog Galerijevog potomka, slabi tu pretpostavku; druga mogućnost bila bi da su Trahal i Fundana povezani s Galerijem preko nekog nama nepoznatog brata ili strica.
**German Stepanovič Titov** (ruski: *Герман Степанович Титов*, Polkovnikovo Altajski kraj, 1. septembar 1935. - Moskva, 20. septembar 2000), bio je sovjetski kozmonaut i vojni pilot, i drugi čovjek u svemiru nakon Jurija Gagarina.

Biografija
----------

Titov je prošao školovanje za pilota u *Staljingradskoj vojnoj avijatičarskoj akademiji*, nakon toga postao je vojni pilot. Izabran je u prvu ekipu kozmonauta 1960 Njegovi rezutati testova bili su jednako dobri kao Gagarinovi, koji je ipak odabran da bude prvi jer je bio stariji i psihološki spremniji za prvu misiju.

Titov je odabran da poleti sa letjelicom Vostok 2 kao drugi čovjek na svijetu - 6. augusta 1961 Njegov let trajao je 23 sata i 18 minuta, za to vrijeme je 17 puta obletio zemlju. Pozivni znak te misije bio je *Orao* (ruski: Орёл). Spustio se u mestu Krasni Kut u Saratovskoj oblasti.

Nakon svemirskih letova, Titov je radio na raznim visokim položajima u sovjetskom svemirskom programu, sve do umirovljenja 1992 godine. Poput svih ostalih sovjetskih kozmonauta i Titov je bio član Komunističke partije Sovjetskog Saveza (od 1961), bio je zastupnik u Vrhovnom sovjetu SSSR-a, od 1962 do 1970 godine. Nakon raspada Sovjetskog Saveza, postao je član Komunističke partije Ruske federacije i kao njen kandidat biran je za člana prvog (1993) i drugog (1995) saziva *Državne dume Ruske federacije*.

Titov je bio prvi čovjek koji je obolio od *svemirske bolesti* (zbog nedostatka sile teže) i prvi čovjek koji je spavao u svemiru (30 minuta).

Umro je od srčanog udara u vlastitoj sauni u dobi od 65 u Moskvi. Sahranjen je na groblju Novodevičje u Moskvi.

Nagrade i odlikovanja
---------------------

German Titov odlikovan je mnogobrojnim sovjetskim i stranim odlikovanjima. Ukazom *Prezidija Vrhovnog sovjeta SSSR*-a od 9. septembra 1961 godine za svoj let proglašen je Herojem Sovjetskog Saveza. Dva puta je dobio najviši orden SSSR-a Orden Lenjina (17. jun i 9. august 1961.), 15. januara 1976. dobio je Orden crvene zastave za rad (15. januar 1976.) i Orden Oktobarske revolucije 21. mart 1985. Titov je proglašen Herojem socijalističkog rada Bugarske, Herojem rada Vijetnama i Herojem Mongolije. Po njemu je nazvan jedan mjesečev krater i jedan vijetnamski otok u Tonkinškom zaljevu.

Izvori
------

1. ↑  Сайт Первого канала. Не стало Германа Титова, космонавта № 2. 20.09.2000 г.()

***German Titov*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 51662650
* LCCN: n83149291
* ISNI: 0000 0001 0900 1382
* GND: 118622943
* SELIBR: 200048
* NDL: 00526784
* NKC: skuk0001386
* BNE: XX1209312

 |
***Opera za tri groša*** (njemački: ) je mjuzikl za koga je tekst i libreto napisao njemački dramatičar Bertolt Brecht, a muziku komponirao Kurt Weill; njima je pomogla i prevoditeljica Elisabeth Hauptmann i scenograf Caspar Neher. Predstavljala je adaptaciju *Prosjačke opere*, baladne opere engleskog kompozitora Johna Gaya iz 18. vijeka, a njen sadržaj je, između ostalog predstavljao i marksističku kritiku kapitalističkog svijeta. Premijerno je prikazana 31. augusta 1928. u berlinskom kazalištu Theater am Schiffbauerdamm.

Pokazala se izuzetno popularnim mjuziklom, tako da je do 1933. godine, kada su Brecht i Weill nakon Hitlerovog dolaska na vlast morali bježati iz Njemačke, već bila prevedena na 18 jezika i izvođena preko 10.000 puta na raznim evropskim pozornicama.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2013-08-09. Pristupljeno 2011-10-23.

Eksterni linkovi
----------------

***Opera za tri groša*** na Wikimedijinoj ostavi

* All Broadway productions of *The Threepenny Opera* on the Internet Broadway Database
* The Threepenny Opera Website: historical information, audio files, quotes, and quizzes
* A history of Mack the Knife by Joseph Mach at Brechthall Arhivirano 2008-09-07 na Wayback Machine-u
* *Mack the Knife* na sajtu IMDb
* Productions of *The Threepenny Opera* Arhivirano 2011-07-11 na Wayback Machine-u on Floormic.com
**Nijemo kolo**, ili gluvo kolo, je tradicionalni, kolektivni narodni ples, koji izvode plesači, međusobno povezani u lanac. Obično je to zatvoreni kružni ples i izvodi se bez muzike. Mogu mu prethoditi ili ga slijediti vokalne ili instrumentalne izvedbe. Plešu ga dva ili više plesača, a broj plesača nije ograničen. Do broja plesača do dvadeset ne javlja se nesklad u naglašenim koracima. Koraci i figure, često snažni i impresivni, zavise od raspoloženja i želje učesnika.

Sam ples karakterišu usklađeni udarci stopala plesača o plesnu površinu i daju daju ritam plesu, ubrzavajući ga ili usporavajući. Gluvo kolo ne poznaje plesni par, muškarca i ženu kao plesače pojedine dionice plesa, a događa se da kolo plešu samo žene ili samo muškarci.

U kolu akcenat nije na ljepoti igranja, već na snazi momaka i djevojaka. Nekada davno kolo su mogle da igraju samo udavače, a ona koja uspije da do kraja odigra gluvo kolo dokazala je da je fizički potpuno zdrava i spremna za brak.

Nematerijalna svjetska baština
------------------------------

Nijemo kolo je uobičajeno u Dalmatinskoj zagori, u južnoj Hrvatskoj i Bosanskoj Krajini u Bosni i Hercegovini. Ovo kolo na Kordunu se zove đikac, u Bukovici bukovačko kolo, a u Bosanskoj Krajini Glamočko kolo.

Nalazi se na UNESCO-voj Reprezentativnoj listi nematerijalnog svjetskog naslijeđa čovječanstva kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa u Hrvatskoj. Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog naslijeđa na zasjedanju koje je održano od 22. do 29. novembra 2011. na Baliu u Indoneziji

Izvori
------

1. ↑  Svjetska baština na području Dinarskog gorja - Dinarsko gorje, www.dinarskogorje.com
2. ↑  MNOGO VIŠE OD IGRE: Glamočko gluvo kolo se igra bez muzike
3. ↑  UNESCO: Nematerijalna kulturna baština u Hrvatskoj- ich.unesco.org, Pristupljeno, 7.12.2023()
4. ↑  UNESCO: Nijemo kolo - ich.unesco.org, Pristupljeno, 7.12.2023()

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Hrvatskoj |
| --- |
|  | 
Dubrovnik • 
Biskupska zgrada Eufrazijeve bazilike u Poreču • 
Katedrala Sv. Jakova u Šibeniku • 
Plitvička jezera • 
Split s Dioklecijanovom palačom • 
Starogradsko polje na Hvaru • 
Trogir
 | Hrvatska zastava |
| **Hrvatska nematerijalna svjetska baština**
Bećarac, pjevanje i sviranje iz istočne Hrvatske • 
Festa Svetog Vlaha, zaštitnika Dubrovnika • 
Hrvatsko čipkarstvo • 
Hvarska procesija Za križen • 
Istarsko dvoglasno pjevanje i sviranje na istarskoj ljestvici • 
Klapsko pjevanje iz Dalmacije • 
Nijemo kolo iz Zagore • 
Ojkanje • 
Proizvodnja drvenih dječjih igračaka Hrvatskog Zagorja • 
Proljetni ophod kraljica (Ljelje) u Gorjanima • 
Sinjska alka • 
Tradicija pravljenja licitara • 
Zvončari Kastavštine
 |
**Venecijanska utvrđenja od XVI do XVII vijeka** su dio strategije obrane razvučenih granica Mletačke Republike. Venecija je u tom najvažnijem periodu duge istorije Mletačke Republikeost gradila tvrđave u brojnim gradovima koje je kontrolisala. Sama sebe nije utvrđivala na klasičan zidani način, već se odbrana same Venecije bazirala na razvijenoj mreži utvrđenja u bližoj i daljoj okolini i neposredno, putem lagune, kao prirodnog specifikuma ovog grada i položaja u njoj.

Mletački imperij se do 1500. godine proširio od Kipra na istoku do granice s milanskim teritorijem na rijeci Adda na zapadu. Bila je to duga i uska teritorija kojoj je prijetila opasnost da bude presječena. Prva izgrađena tvrđava bila je Palmanova koja se smatra za idealni vojni grad 16. stoljeća. Svojom vizuelnom koherentnošću i disciplinom inspirirala je vojnu arhitekturu evropskih gradova, bilo da su poput nje primjenjivali radijalni plan ili ortogonalnu mrežu ulica poput Vallette na Malti. Palmanova i Valletta predstavljaju prototip grada nastao proučavanjem starorimske vojne i kolonijalne prakse, razrađen renesansnom teorijom idealnog grada i u brojnim humanističkim vojnim traktatima. 

Ovaj veliki poduhvat Mletačke republike na velikom teritorijalnom području bio je moguć samo zahvaljujući upečatljivoj saradnji fortifikacijskih stručnjaka, ali i uredbama, društvenim modelima i novoj vrsti uprave kojom se mletačka kultura spajala s drugim kulturama istočne obale Jadrana.

Svjetska baština
----------------

Transnacionalna, serijska nominacija venecijanskih utvrđenja od XVI do XVII vijeka, prihvaćena je na 41. zasijedanju UNESCO Komiteta za svjetsku baštinu u Krakovu od 02-12. jula 2017. god. Upisano je šest pojedinačnih spomenika: utvrđeni gradovi Bergamo, Peskijera del Garda i Palmanova iz Italije, odbrambeni sistem Zadra i tvrđava svetog Nikole u Šibeniku iz Hrvatske, te Kotorska tvrđava iz Crne Gore. Utvrđenja se protežu na više od 1.000 km između regije Lombardije u Italiji i istočne obale Jadrana. Tvrđave su štitile Mletačku Republiku od drugih evropskih sila na sjeverozapadu, a one na moru štitile su pomorske puteve i luke od Jadranskog mora do Levanta. Bile su neophodne za podršku širenju i autoritetu Republike. Uvođenje baruta dovelo je do značajnih pomaka u vojnoj tehnici i arhitekturi koji se ogledaju u dizajnu takozvanih bastiona, utvrđenja, koja su se proširila širom Evrope. 

Komitet u svojoj odluci ostavlja mogućnost da se tvrđava u Herceg Novom, priključi upisanom dobru nakon što se donesu odgovarajuće studije i sprovedu konzervatorske mjere.

Literatura
----------

* Bašić Alerić, Ana (2015.). *Mletačka vojna arhitektura na kopnu i na Jadranu između 16. i 17. stoljeća*. Firenca, ur. Francesco Paolo Fiore, Olschki, 462 str.. ISBN 978-88-222-6371-1.
Giamattista della Porta
**Giambattista della Porta** (Napulj, o. 1535. - Napulj, 4. veljače 1615.), talijanski fizičar, filozof, astrolog i književnik.

Životopis
---------

Rodio se u obitelji bogatog i utjecajnog Narda Antonija della Porte, koji je bio u službi njemačkog cara Karla V. Habsburga. Bio je treći od četvero sinova od kojih je jedan umro u ranoj dobi. Obrazovanje je stekao privatnim podukama, a znanju matematike i medicine podučio ga je talijanski znanstvenik Girolamo Cardano.

Godine 1558. objavio je djelo *Magiae naturalis, sive de miraculis rerum naturalium* u kojem je proučavao prirodni svijet ustvrdivši da ga je moguće mijenjati putem teorijskih i praktičnih pokusa. U knjizi obrađuje mnoge teme, uključujući demonologiju, magnetizam i *cameru obscuru*. Oko 1560. godine osnovao je "Tajnu akademiju" (tal. *Accademia dei Segreti*), čiji je cilj bio rad na proučavanju i diskutiranju o prirodi, a uključivao je ujedno i znanstvena opažanja i magiju. Tijekom djelovanja Akademije, Della Porta je često putovao po Italiji, Francuskoj i Španjolskoj.

Godine 1578. inkvizicija je privela i ispitala Della Portu zbog sumnje na bavljenje magijom i proricanjem te zabranila rad Akademiji. Slijedeće godine preselio se u Rim i ušao u službu kardinala Luigija d'Este s kojim je 1580. otišao u Veneciju, gdje radio na paraboličnim ogledalima i lećama. Godine 1581. vratio se u Napulj, ali idalje je ostao u kardinalovoj službi.

Djela
-----

* *Magiae Naturalis* (Prirodna magija), 1558.
* *De humana physiognomonia libri III* (O ljudskoj fiziognomatici), 1586.
* *Villae*, 1592.
* *De refractione, optices parte*, 1593.
* *De distillatione* (O destilaciji), 1609.

Bilješke
--------

1. 1 2 3  Porta biography
2. ↑  Answers.com

Vanjske poveznice
-----------------

* Britannica Online - Giambattista della Porta ()
* Porta biography ()
* Answers.com - Giambattista della Porta ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 54178891
* LCCN: n79038538
* ISNI: 0000 0001 0902 1180
* GND: 119054647
* SELIBR: 290661
* SUDOC: 029486874
* BNF: cb12110400x (podaci)
* BIBSYS: 64900
* NLA: 36520446
* NDL: 00473223
* NKC: xx0015695
* BNE: XX929224
* CiNii: DA04685523
* CONOR.SI: 162717027
* NSK: 000411759

 |
**Antonina** je grad od 15,600 i općina od 18,919 stanovnika, na jugu Brazila u Saveznoj državi Paraná.

Geografske karakteristike
-------------------------

Antonina je luka u istoimenom zaljevu Atlanskog oceana, udaljena 80 km zapadno od svoje metropole
Curitibe. Prostire u podnožju Masiva Serra do Mar udaljena 40 km od oceana

Luka
Cachoeira

Historija
---------

Antonina nastala kao naselje tragača za zlatom sredinom 17. vijeka.
Godina koji se službeno vodi kao datum kad je osnovana je 1714. kad je podignuta kapela.

Do 1797. selo je nakupilo 2,300 stanovnika, koji su živjeli od rudarstva, ribarstva i ratarstva, iste godine je parohija *Nossa Senhora do Pilar da Graciosa*, dobila status vile (gradića) i novo ime Antonina.
Do 1835. je imala 3,300 stanovnika, nakon tog je zakonom br. 14, iz 1857. proglašena općinom u novoosnovanoj Provinciji Paraná.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Antonina Municipality in Paraná" (engleski). City Population. Pristupljeno 08.01.2024.
2. 1 2  „Antonina in Antonina (Paraná)" (engleski). City Population. Pristupljeno 08.01.2024.
3. 1 2  „História" (portugalski). Prefeitura do Antonina. Pristupljeno 08.01.2024.

Vanjske veze
------------

***Antonina, Paraná*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Prefeitura Municipal do Antonina* (službene stranice) ()
Gilbert Seldes; fotografija: Carl Van Vechten, 1932
**Gilbert Vivian Seldes** (/ˈsɛldiz/; 3. januar 1893 – 29. septembar 1970) bio je američki književnik, publicist i kritičar, koji je uživao veliki uticaj sredinom 20. vijeka. Nakon službe kao ratni dopisnik u prvom svjetskom ratu postao je dramski kritičar i jedan od urednika modernističkog književnog časopisa *The Dial*. Najpoznatije djelo mu je *The Seven Lively Arts* iz 1924. godine u kome je iznosio tezu da jazz predstavlja novi i specifično američki kulturni fenomen. Bio je poznat po odbacivanju kulturnog elitizma odnosno zalaganju da se "niskim" oblicima zabave kao vodvilj, mjuzikl i film prizna umjetnička vrijednost. 1930-ih se počeo zanimati za televiziju i CBS News ga je 1937. imenovala svojim prvim direktorom televizijskog programa.

Njegov brat je bio poznati istraživački novinar George Seldes. Kćer Marian Seldes je poznata glumica.

Vanjske veze
------------

* Gilbert Seldes at Internet Broadway Database
* Gilbert Seldes at Internet Movie Database
* *The Seven Lively Arts* full text with appendices and illustrations from American Studies at the University of Virginia
* Obituary for Gilbert Seldes at The New York Times

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 109372554
* LCCN: n95031454
* ISNI: 0000 0001 0933 0637
* GND: 119449471
* SUDOC: 06167060X
* BNF: cb144431398 (podaci)
* BIBSYS: 90883329
* MusicBrainz: 00bda9d8-a0a4-4206-a16f-705838617f4c
* NLA: 35050092
* NDL: 00550978
* NKC: xx0168906

 |
**Silvo Plut** (Novo mesto, 29. maj 1968. – Ljubljana, 28. april 2007), slovenački ubica.

Dana 16. februara 1990. godine je ubio Marjancu Matjašič. Nakon što ju je ubio, iskasapio joj je organe i pobegao. Policija ga je ubrzo uhapsila, a zatim je osuđen na 15 godina zatvora.

Kaznu je izdržao u Zavodu za izvršenje kazni zatvora u Sloveniji, odakle je posle 13 godina prevremeno pušten zbog dobrog ponašanja. Ubrzo nakon toga, otputovao je u Srbiju gde je učestvovao u nekoliko pljački, do 18. novembra 2004. godine kada je ubio svoju drugu žrtvu Jasminu Đošić. Čak i njeno telo je kasnije nađeno iskasapljeno i unakaženo.

Zatim je pobegao nazad u Sloveniju, gde je odmah uhapšen po nalogu Slovenačke policije u vezi sa pljačkom u Sloveniji. Zbog nedostatka dokaza, kasnije je oslobođen i pušten, a javnost ove dve zemlje postaje ogorčena. Zbog zakona Slovenija nije mogla da isporuči Pluta Srbiji, tako da je Plut ostao na slobodi.

Dana 24. februara 2006. godine kidnapuje bračni par, Mira i Ljubicu Ulčar, kasnije je silovao i ubio Ljubicu, a Miro je uspeo da pobegne.

Okružni sud u Ljubljani ga je 2. oktobra 2006. proglasio krivim za ubistvo Ljubice Ulčar i pokušaj ubistva Mira Ulčara. Presuda od 45 godina zatvora bila je ukinuta zato što prema slovenačkom zakonu maksimalna kazna zatvora za taj zločin je 30 godina. U kaznu mu je uzeto i vreme koje je proveo u pritvoru.

U Srbiji je Plut 26. aprila 2007. godine osuđen na 40 godina zatvora, zbog ubistva Jasmine Đošić i nekoliko krađa.

Plut je kaznu do pravosnažnosti služio u zatvoru na Povšetovoj, gde je 28. aprila pronađen mrtav. Izvršio samoubistvo na način koji je bio konzumiranja previše umirujućih tableta.

Silvo Plut je slovenački rekorder po tome što su ga prvostepeni sudovi osudili na više od 116 godina zatvora.

Njegov rođak Bojan Plut je takođe ubica.

Vidi još
--------

* Metod Trobec

Spoljašnje veze
---------------

* 30 let za umor, 15 za poskus - 24ur.com
**Deutsch-Wagram** je grad na sjeveroistoku Austrije od 8,187 stanovnika.

Deutsch-Wagram administrativno pripada pod Okrug Gänserndorf.

Geografske karakteristike
-------------------------

Deutsch-Wagram leži u Donjoj Austriji u Ravnici Marchfeld, duž rijeke Russbach. 
Udaljen je nekih dvadesetak km sjeveroistočno od centra Beča, pa je praktički već i spojen sa njim u jedinstvenu konurbaciju (pored grada prolazi bečka obilaznica).

Historija
---------

Naselje je prvi put dokumentirano oko 1250. pod imenom **Wachrain**. Za napoleonskih ratova se kod Deutsch-Wagrama od 5. do 6. jula 1809. odigrala [[bitka u kojoj je Nadvojvoda Karlo poražen od Napoleona.

Između 21 bečkog bezirka Floridsdorf i Deutsch-Wagrama je 1838. izgrađena prva austrijska željeznička pruga, tako da je u njemu 1838. podignuta prva [[željeznička stanica, a 1852. i prva vodna stanica za parne lokomotive.

Deutsch-Wagram je tek 1984. dobio status grada.

Znamenitosti
------------

Jedina veća znamenitost Deutsch-Wagrama je parohijska crkva podignuta između 1956. - 1958. sa kasnogotičkim korom iz 15. vijeka.

Privreda
--------

Deutsch-Wagram je industrijski grad u kom se najviše proizvodi građevinski materijal (beton, kamen), ali i metalni namještaj, valovita ljepenka, oprema za dizalice, uz to ima i servisni centar za održavanje Željezničkih vozila.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Zelenortska Republika, Santiago
* Slovačka, Gbeli

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Niederösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 30. 01. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Deutsch-Wagram*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 30. 01. 2016.

Vanjske veze
------------

***Deutsch-Wagram*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Deutsch-Wagrama* ()
**Transhumanca** ili **transhumantno stočarstvo** (prema fra. *transhumant*, od *trans-* + lat. *humus* - zemlja) predstavlja sezonsko kretanje ljudi i stoke između stalnih ljetnih i zimskih pašnjaka koje je tipično za Sredozemlje, Alpe, srednju Aziju, dijelove Australije i planine Amerike. Primjenjuje se najčešće u ovčarstvu, a obuhvaća dva smjera kretanja, tijekom toplijeg dijela godine odlazi se u viša planinska područja, a u hladnijem djelu godine spušta se u nizinske, dolinske krajeve. Stočari uglavnom imaju stalno boravište u nižim područjima. Tijekom ispaše u planinama žive u sezonskim naseljima gdje se bave i poljodjelstvom.

U Hrvatskoj, ovaj se oblik stočarstva prakticirao u Lici, Primorju i unutrašnjosti Dalmacije. Lički pastiri su od lipnja do srpnja boravili na velebitskim pašnjacima, a zbog oštre klime zimi bi se spuštali u Primorje. Primorski stočari su u proljeće odlazili u podgorje Velebita gdje su obrađivali zemlju, a ljeti bi stoku vodili na ispašu u nadgorje, iznad 1000 metara nadmorske visine da bi se u jesen vraćali u stalna naselja. U Zagori i Ravnim kotarima pastiri bi u skupinama odlazili sa stadima do sezonskih naselja u južnom Velebitu, Biokovu ili Dinari. U sezonskim se naseljima prikupljalo mlijeko od kojeg se poslije pravio sir.

Nematerijalna svjetska baština
------------------------------

Transhumanca se nalazi na UNESCO-voj Reprezentativnoj listi nematerijalnog svjetskog nasleđa čovječanstva kao zajednički element u Austriji, Grčkoj i Italiji. Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na zasjedanju koje je održano 2019. god. u Bogoti, Kolumbija. Na zasjedanju Cresta Mowani u Bocvani od 5 - 8 decembra 2023. pridodato je još sedam zemalja: Albanija, Andora, Francuska, Hrvatska, Luksemburg, Rumunija i Španija.

Izvori
------

1. 1 2  Transhumanca ili transhumantno stočarstvo, proleksis.lzmk.hr, preuzeto 11. listopada 2014.
2. 1 2  Transhumantno stočarstvo, enciklopedija.hr, preuzeto 11. listopada 2014.
3. ↑  UNESCO Sezonsko istjerivanje stoke - ich.unesco.org, Pristupljeno, 17.12.2022

***Transhumanca*** na Wikimedijinoj ostavi
**Gnej Macije** (lat. *Gnaeus Matius*, 1. vek pne.) bio je rimski pesnik, koji je preveo na latinski Homerovu *Ilijadu* i napisao *Mimijambe* po ugledu na grčkog pesnika Herondu. Oba ta dela danas su izgubljena, ali nekoliko stihova sačuvano je kod Varona i kod Aula Gelija, koji se divio njegovoj učenosti, te ga često naziva učenim *(doctus)* i obrazovanim *(eruditus)*. I Aul Gelije i drugi antički gramatičari pripisuju Maciju unošenje u latinski raznih jezičkih inovacija i morfoloških specifičnosti, kako u vezi s njegovim *Mimijambima*, tako i u vezi s njegovim prevodom *Ilijade*.

Od Macijevog dela sačuvano je samo sedamnaest vrlo kratkih fragmenata.

Macije je *Ilijadu* preveo latinskim heksametarima, za razliku od Livija Andronika, koji je *Odiseju* preveo u saturnijskom stihu. Takođe je očito Macijevo odstupanje od rimske analističke tradicije i pokušaj da oživi rimsku epiku, koja će svog najvećeg predstavnika pronaći u Vergiliju.

Mimijabi, književni žanr koji je Macije prvi uveo u Rim, oponašali su grčke uzore, pre svega mimove grčkog pesnika Heronde. Iz oskudnih fragmenata vidi se pesnikova sposobnost da svojim stihova udahne život u ugodne i osećajne pesničke slike.

Macije je važio za inovativnog pesnika. Naime, pored novog književnog žanra, uveo je u latinski i neke morfološke inovacije (inhoativni glagoli, npr. *albicascit* = "počinje sijati" [fr. 9 Courtney]), *luminesco* = "počinjem svetleti" [fr. 13]), kao i leksičke (ima dosta neologizama, npr. pojavljuje se prilog *culumbulatim* (= "poput goluba", fr. 11 C.) te glagoli *edulcare* (= "činiti slatkim", fr. 10 C.) i *recentatur* (= "obnavlja se").

Literatura
----------

* W. Morel, *Fragmenta poetarum Latinorum*, Lipsia, 1927
* K. Büchner, *Fragmenta poetarum Latinorum*, Lipsia, 1982
* *The Fragmentary Latin Poets*, ed. E. Courtney, Oxford, Clarendon Press, 1993, str. 99-106.
* A. Traglia, Poetae novi, Roma, 1974
* V. Sirago, *La scuola neoterica*, Paideia, Arona, 1947, str. 21-28.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 78668848
* LCCN: nr95020969
* ISNI: 0000 0000 9372 9044
* GND: 100612520
* SELIBR: 308432
* SUDOC: 24412664X
* BIBSYS: 95003419
* CiNii: DA14387204

 |
**Goran Milić** (Zagreb, 24. siječnja 1946.) je hrvatski novinar.

Karijera
--------

Karijeru je započeo kao novinar na Televiziji Beograd, tj. na Radioteleviziji Beograd 1970. godine. Za tu kuću bio je i dopisnik iz New Yorka od 1980. do 1985. godine, a zatim i profesor novinarstva na Beogradskom sveučilištu od 1985. do 1988. godine. 1987. godine bio je predsjednik komisije za informiranje Univerzijade u Zagrebu. 1989. godine bio je glasnogovornik *sastanka na vrhu* Pokreta nesvrstanih zemalja u Beogradu. Od 29. listopada 1990. pa sve do 11. svibnja 1992. radio je kao urednik i voditelj televizijskog dnevnika Yutel. Odmah nakon obustave rada ove emisije 1992. godine, Milić postaje direktor novinskog centra ratne vlade BiH, te nakon toga i glasnogovornik olimpijske delegacije BiH u Barceloni.

Od 1997. godine radi na Hrvatskoj radioteleviziji, gdje je od 2002. bio urednik i voditelj emisije *Brisani prostor*, a od 2004. urednik i voditelj nedjeljnog izdanja informativne emisije *Dnevnik*.

U nekoliko zadnjih godina proslavio se putopisima informativnog karaktera poput "Idemo u Ameriku", "A sad u Europu!" i "Idemo na Sjever" kojima je privukao pažnju hrvatske javnosti navodeći u njima nekolicinu već otprije poznatih informacija s nekim neobičnostima u kulturi ponašanja u tim dijelovima svijeta u odnosu na Hrvatsku.

Govornik je više stranih jezika poput engleskog, francuskog, španjolskog i talijanskog.

Priznanja, odlikovanja i nagrade
--------------------------------

* 1992. - Šestotravanjska nagrada Grada Sarajeva
* 2006. - U Hrvatskoj je proglašen novinarom godine

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 275563526
* LCCN: n2007042774
* ISNI: 0000 0004 5968 5411
* GND: 1194065333

 |
**Warren Edward Buffett** (Omaha, 30. 8. 1930. – ) je američki poslovni čovjek, direktor osiguravajuće tvrtke *Berkshire Hathaway* u kojoj drži preko 38 % dionica. Prema *Forbesovoj* listi, Buffett se s procijenjenom vrijednošću imovine od 62 milijarde US$.

Buffett je poznat kao jedan od najutjecajnijih poslovnih ljudi u SAD, čije mišljenje o financijskim pitanjima uživa veliki ugled. Također je poznat i po skromnom načinu života, kao i stavu da se treba ograničiti nasljeđivanje, jer destimulira ekonomski razvoj i guši poduzetništvo.

25.6. 2006. se obavezao da će 85% svoga bogatstva pokloniti Bill & Melinda Gates Foundation, humanitarnoj zakladi koju vode Bill Gates i njegova supruga Melinda.

Warren Buffett sa svojom umrlom suprugom Susan ima troje djece.

***Warren Buffett*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 121622610
* LCCN: n85256764
* ISNI: 0000 0001 2149 5004
* GND: 119261855
* SELIBR: 387113
* SUDOC: 050292668
* BNF: cb13509178t (podaci)
* BIBSYS: 90893328
* NDL: 00722597
* NKC: vse2005270947
* BNE: XX1306624
* CiNii: DA13030059
* CONOR.SI: 64877411
* NSK: 000439761

 |
**Ometepe** (što na nahuatlanskom jeziku znači  *Dvije planine*) je najveći otok na Jezeru Nikaragva na jugu Nikaragve.

Karakteristike
--------------

Ometepe leži 8 km od obale i otprilike 13 km sjeveroistočno od grada Rivasa.

Otok ima površinu od 276 km², dug je 33 km (istok-zapad) i maksimalno širok 16 km (sjever-jug).

Ometepe se zapravo sastoji od dva otoka spojena uskom prevlakom dugom 3 km, Veći sjeverni dug je 19 i širok 16 km. Na njemu se nalazi aktivni vulkan Concepción visok 1,700 metara. Manji južni otok je gotovo kružnog oblika, dijametra 11 km. U njegovom centru je 
stožac Vulkana Maderas visok 1,394 metra.

Administrativno je podjeljen na dvije općine, na teritorijalno veću Altagraciju na istoku u kojoj živi 22,470 stanovnika i manju Moyogalpu na zapadu koja ima 71,031 stanovnika

Tlo otoka je plodno i uglavnom pošumljeno, kava i duhan su glavni proizvodi. 
Otok je zbog svojih prirodnih i historijskih karakteristika u posljednje vrijeme sve popularnija turistička destinacija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Ometepe Island*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 06.06.2023.
2. 1 2  „*Municipio de Moyogalpa*" (španjoski). Vianica. Pristupljeno 06.05.2023.
3. 1 2  „*Municipio de Altagracia*" (engleski). Vianica. Pristupljeno 06.05.2023.
4. ↑  „*Concepción*" (engleski). Global Volcanism Program. Pristupljeno 06.05.2023.

Vanjske veze
------------

***Ometepe*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ometepe Island* (na portalu Encyclopaedia Britannica) ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 239025656
* GND: 4102081-9

 |
Agim Čeku
**Agim Čeku** (albanski: *Agim Çeku*) je kosovski političar koji je služio kao premijer Kosova od 2006. do 2008. godine, odnosno bivši komandant Kosovskog zaštitnog korpusa i Oslobodilačke vojske Kosova.

Čeku je rođen 29. oktobra 1960. godine u selu Čuška kod Peći na. Karijeru je započeo u JNA, pa je nakon dvije godine na Vojnoj akademiji u Beogradu i dvije godine u vojnoj školi u Zadru postao nastavnik u Školi rezervnih oficira. JNA je napustio 1990. godine, a godinu dana kasnije se priključio Zboru narodne garde, koji će kasnije postati Hrvatska vojska.

Početkom 1990-ih je sudjelovao u ratu na prostoru Hrvatske, i godine 1993. je ranjen za vrijeme Operacije Medački džep. U HV je napredovao do čina brigadira.

Početkom izbijanja oružanih sukoba na Kosovu, napušta Hrvatsku i priključuje se redovima OVK. U maju 1999. postaje komandant OVK, a nakon dolaska snaga NATO na Kosovo postaje komandantom Kosovskog zaštitnog korpusa. 

Srpske vlasti su Cekua optužile za niz teških zločina počinjenih za vrijeme sukoba na Kosovu, te za njim raspisale međunarodnu tjeralicu. Na temelju tjeralice je dva puta kraće bio uhapšen - prvi put u Ljubljani, drugi put u Budimpešti.

1.3. 2006. je od strane kosovskog predsjednika Fatmir Sejdiu imenovan za kosovskog premijera.

***Agim Çeku*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 41° 18′ 30" SGŠ, 22° 41′ 27" IGD

**Bašibos** (mak. *Bašibos*, tur. *Bahçebosu*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Bašibos je naselje u okviru opštine Valandovo.

Prirodni uslovi
---------------

Bašibos je smešten u jugoistočnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Grčkom (5 km istočno od sela). Od najbližeg grada, Valandova, naselje je udaljeno 12 kilometara istočno.

Naselje Bašibos se nalazi u istorijskoj oblasti Bojmija. Naselje je položeno u južnoj podgorini planine Belasice, na približno 280 metara nadmorske visine. 

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Bašibos je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imao 170 stanovnika. Po popisu iz 1994. godine naselje je imalo 202 stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju su Turci.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je islam.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.valandovo.gov.mk Zvanična stranica opštine Valandovo

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Valandovo |
| --- |
| **Valandovo** • 
Ajranlija • 
Arazlija • 
Bajrambos • 
Balinci • 
Baraklija • 
Bašalija • 
Bašibos • 
Brajkovci • 
Buluntulija • 
Vejselija • 
Gradec • 
Grčište • 
Dedeli • 
Đulelija • 
Josifovo • 
Kazandol • 
Kočulija • 
Marvinci • 
Pirava • 
Plavuš • 
Prsten • 
Rabrovo • 
Sobrija • 
Tatarlija • 
Terzelija • 
Udovo • 
Čalaklija • 
Čestevo |  |


***Bašibos*** na Wikimedijinoj ostavi
Terrell Owens
**Terrell Eldorado Owens** (7. decembar 1973. – ) je bivši američki igrač footballa (američki fudbal), poznat po tome što je 16 godina igrao u klubovima NFL-a i postavio nekoliko rekorda kao receiver (hvatač). Također je poznat po živopisnim proslavama touchdowna koje su ponekad izazivale kontroverze, kao i po reklami za Monday Night Football u kojoj je nastupio sa Nicolette Sheridan, zvijezdom tada popularne TV-serije *Desperate Housewives*, a koja je izazvala kontroverze i optužbe za seksizam.

Od 2009. do 2011. godine je nastupao u reality TV-emisiji *The T.O. Show* posvećenoj njegovom životu izvan sportskih terena.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Terrell Owens*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni veb-sajt
* Cincinnati Bengals bio Arhivirano 2018-02-05 na Wayback Machine-u
* Seattle Seahawks bio
* Terrell Owens na sajtu IMDb
* The T.O. Show Arhivirano 2016-01-06 na Wayback Machine-u
* Time Out with T.O. (Podcast)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 75713837
* LCCN: n2004109839
* ISNI: 0000 0000 3694 0089

 |
**Stéphane Stoecklin** (Bourgoin-Jallieu, 12. siječnja 1969.) je umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac, jedan od najboljih francuskih i svjetskih rukometaša u povijesti. Stoecklin je visok 1.85m i igrao je na poziciji desnog vanjskog. Godine 1997. IHF ga je izabrao za Igrača godine. Iako je bio nizak za prosječnog rukometaša, njegova visina omogućila mu je izrazito dinamičnost koju je kombinirao s dobrim šutem, što ga je dovelo do statusa jednog od najboljih desnih vanjskih u povijesti. 

Stoecklin se rukometom počeo baviti u mladoj dobi i to u lokalnom klubu. Sa 16 godina je postao član rukometne akademije kluba Chambéry Savoie HB, za kog je i debitirao 1985. godine. Godine 1988. prešao je u tada novog prvoligaša Montpellier HB, što mu je donijelo titulu francuskog rukometaša godine. Tamo je igrao do 1990. kada ga je kupio elitni prvoligaš USAM Nîmes. Tu je osvojio dva francuska prvenstva (1991. i 1993.) te francuski kup (1994.), nakon čega je prešao u PSG-Asnières. Ne osvojivši nijedan pokal, Stoecklin je 1996. otišao u njemački GWD Minden. Dok je igrao tamo, proglašen je za IHF-ova rukometaša godine (1997.), a tijekom sezone 1997/1998. bio je najbolji strijelac rukometne Bundeslige. Godine 1998. odlazi u japanski Honda Suzuka, gdje je osvojio 5 prvenstava (1999 - 2003) i dva kupa (1999 i 2003). Godine 2003. vratio se u Chambéry Savoie HB, u kojem je i 2005. završio karijeru. 

Za reprezentaciju je skupio 238 nastupa i postigao ukupno 898 pogodaka. Iako je osvojio nekoliko medalja s reprezentacijom, najvažnija medalja je svjetsko zlato iz Islanda 1995. što je bila prva zlatna medalja Francuske reprezentacije na nekom velikom natjecanju.

| * p
* r
* u
IHF-ov igrač godine |
| --- |
| 

1988. Socijalistička Federativna Republika Jugoslavija Veselin Vujović  **•** 
1989. Južna Koreja Gang Jae-won  **•** 
1990. Švedska Magnus Wislander  **•** 
1991. – 1993. *Bez izbora*  **•** 
1994. Rusija Talant Dujšebajev  **•** 
1995. Francuska Jackson Richardson  **•** 
1996. Španija Talant Dujšebajev  **•** 
1997. Francuska Stéphane Stoecklin  **•** 
1998. Njemačka Daniel Stephan  **•** 
1999. Španija Rafael Guijosa  **•** 
2000. Srbija i Crna Gora Dragan Škrbić  **•** 
2001. Južna Koreja Yun Gyeong-shin  **•** 
2002. Francuska Bertrand Gille  **•** 
2003. Hrvatska Ivano Balić  **•** 
2004. Njemačka Henning Fritz  **•** 
2005. Srbija Arpad Šterbik  **•** 
2006. Hrvatska Ivano Balić  **•** 
2007. Francuska Nikola Karabatić  **•** 
2008. Francuska Thierry Omeyer  **•** 
2009. Poljska Sławomir Szmal  **•** 
2010. Češka Filip Jícha  **•** 
2011. Danska Mikkel Hansen  **•** 
2012. Francuska Daniel Narcisse  **•** 
2013. Hrvatska Domagoj Duvnjak  **•** 
2014. Francuska Nikola Karabatić  **•** 
2015. Danska Mikkel Hansen  **•** 
2016. Francuska Nikola Karabatić  **•** 
2017. *Bez izbora*  **•** 
2018. Danska Mikkel Hansen  **•** 
2019. Danska Niklas Landin
 |
Za albumu 4Him , vidi Face the Nation (album).  Za albumu Kid 'N Play album, vidi Face the Nation (Kid 'n Play album).  

***Face the Nation with Bob Schieffer*** je američki televizijski talk show nedjeljom ujutro koji se emitira na programu mreže CBS. Zbog trajanja od 30 minuta (bez reklama) je najkraća, ali istovremeno i najdugovječnija emisija takvog tipa, s obzirom da se prvi put emitirala 7. novembra 1954.

Emitira se svake nedjelje u 10:30 po standardnom vremenu Istočne obale SAD, s time da je članice mreže u drugim vremenskim zonama mogu emitirati i nešto kasnije, obično prije podneva. Emsija se emitira iz studija u Washingtonu gdje voditelj poziva goste da bi razgovarao o tekućim političkim pitanjima, a na kraju dao i vlastiti komentar.

Voditelji
---------

* Bill Shadel (1954–1955)
* Stuart Novins (1955–1960)
* Howard K. Smith (1960–1961)
* Paul Niven (1961–1965)
* Martin Agronsky (1965–1969)
* George Herman (1969–1983)
* Lesley Stahl (1983–1991)
* Bob Schieffer (maj 1991–)

Eksterni linkovi
----------------

* *Face The Nation* Official Website
* *Face The Nation with Bob Schieffer* na sajtu IMDb
* *Face The Nation with Bob Schieffer* na TV.com
**Jurij Anatoljevič Šaucou** (izgovor: [ševcov]; bjeloruski: **Юрый Анатольевіч Шаўцоў**; Sluck, 16. prosinca 1959.) je umirovljeni bjeloruski i sovjetski rukometaš i reprezentativac, aktualni izbornik rukometne reprezentacije Bjelorusije. 

Igračku karijeru, Šaucou je uglavnom proveo u matičnom klubu SKA Minsk, s kojim je osvojio nekoliko trofeja i stekao status nacionalne legende. Nakon gotovo 15 godina u Minsku, Šaucou je jednu sezonu proveo u berlinskom klubu SV Blau-Weiß Spandau, u kojem je 1993. završio karijeru. Za sovjetsku reprezentaciju nastupio je ukupno 250 puta i bio jedan od oslonaca ekipe tokom 80-ih godina, osvojivši svjetsko (1982.) i olimpijsko (1988.) zlato s reprezentacijom. 

Nakon umirovljenja, bivši desni vanjski, posvetio se trenerskom poslu te je od 1993. do 2008. vodio četiri njemačka kluba, od kojih je najzvučniji Rhein-Neckar Löwen, ostvarivši odlične rezultate. Od 2009. je izbornik bjeloruske reprezentacije, koju je vodio na nekolicini međunarodnih natjecanja.
**Hajdučki i Rožanski kukovi** su skupina stjenovitih vrhova, odnosno kukova, izrazito neprohodnih, na planini Velebit, Hrvatska. Nalaze se na teritoriji Nacionalnog parka Sjeverni Velebita. Međusobno su odvojeni Lubenovačkim vratima. Područje je izrazito krševito i to zahvaljujući trošenju i pucanju stijena uvjetovanom kombinacijom tektonskih i atmosferskih procesa.

Najpoznatiji i najposjećeniji Hajdučki kukovi su Jarekovački kuk visine 1328 metara, Pavića kuk visine 1392 metra, Begovački kuk visine 1407 metara, Duića kuk visine 1460 metara i Golubić visine 1658 metara. U predjelu Rožanskih kukova su: Varnjača i Pasarićev kuk visine 1630 metara, kuk Crikvena visine 1641 metar, kuk Gromovača visine 1675 metara, Vratarski kuk visine 1678 metara i Krajačev kuk visine 1690 metara. Ovo su novija imena vrhova jer su se izvorna zbog odumiranja lokalnog stanovništva u potpunosti zaboravila. vrhovi su međusobno odvojeni dubokim ponikvama i provalijama. Rožanska skupina je malo veća i pristupačnija, sa izgrađenom Premužićevom stazom, a u srednjem dijelu i planinskom kolibom-skloništem.

Ovdje je i Lukina jama otkrivena 1992. i dubine je 1431 metar po čemu je najdublja jama na području jugoistočne Evrope. Ovo je i prirodno stanište mnogih divljih životinja kao što su medvjedi, vukovi ili zmije.

Zaštićeno područje
------------------

Strogim rezervatom prirode proglašeni su 22. januara 1969. godine.
 Radi se o području sa bukovom šumom (*Fagus sylvatica*) u kojem je priroda neizmijenjena ili neznatno izmijenjena uticajem čovjeka, a na području strogog rezervata striktno je zabranjena bilo kakva vrsta ekonomske djelatnosti ili bilo koje aktivnosti koja bi na bilo koji način poremetila prirodni razvoj i evoluciju navedenog područja.

Stavljeni su na popisu UNESCO-ovih mjesta svjetske baštine u Europi u okviru dobra pod nazivom Iskonske bukove šume Karpata i drugih regija Evrope.
*Vidi takođe: Spisak velikih vezira Osmanskog carstva*
The Grand Vizier giving an audience "under the dome"
**Veliki vezir** ("صدر اعظ ili وزیر اعظم) je naziv za najvišeg sultanovog podanika. Naziv potiče od persijske reči *vezir* (*per. وزير*), na turskom se obično kaže *Sadrazam*. Bio je predsednik carskog divana (vlade) u Turskoj carevini. U vreme rata vršio je u ime sultana dužnost vrhovnog komandanta.

Na početku Veliki vezir je bio ništa više nego vojna ličnost, jer ako je sultan, odnosno beg u slučaju Osmana, bio vojvoda u Rumskom sultanatu onda je Veliki vezir bio njegov prvi zapovjednik i savjetnik na terenu. To je kao izravnu posljedicu također stvorilo suparništvo između sultana i Velikog vezira i dovelo do uspona vezirske porodice Čandarli. Zbog toga je sultan Mehmed II uklonio Čandarlije i počeo reformu u smislu centraliziranja vlasti sultana. Ipak kroz stoljeća glavni problemi vlasnika Topkapija su bili: nasljedništvo (uloga braće i žena) i rastuća moć Velikih vezira i Janjičara.  

No kroz vrijeme uloga i javni oblik Velikog vezira su se jako promijenili, tako da od usko vojne funkcije on postaje sve više i više sličan ličnostima premijera, šefa vlade ili prvog ministra. Ta promjena je uočljiva između 16. i 17. stoljeća, na primjer za vrijeme Selima II. to jeste kada poslije sultana Sulejmana se stvaraju na dvoru mutne okolnosti i velike zavjere. Već sultan Mustafa *Ludi* ne izlazi iz Topkapija a u njemu ima slabu ulogu. Stvarne odluke donose žene (sultanije), Veliki veziri, vođe Janjičara, vjerski pravnici i teolozi. Ćuprilići su prva vezirska dinastija koja faktički preuzima vlast umjesto sultana za vrijeme najdublje političke krize.  

Prvi Veliki veziri su bili Turci ili turkijskoj podrijetla, a već od Mehmeda II sultan ih bira iz vojnih redova gdje su stigli po devširmu. Velikog vezira birao je sultan obično iz reda vezira carskog divana, a takođe i razrešavao ove dužnosti. Mnogi ljudi iz balkanskih krajeva obavljali su tokom XV, XVI i XVII veka dužnost velikog vezira, kao Mehmed-paša Anđelković iz Kruševca, Ahmed-paša Hercegović (sin hercega Stefana) i Mehmed-paša Sokolović iz okoline Rudog u Bosni.

Veliki vezir je čuvao carski pečat.

Titulu Velikog vezira imali su također i Mogulsko carstvo u Indiji, Kalifat Sokoto u zapadnoj Africi, Safavidsko carstvo u Perziji pa i sve ostale perzijske dinastije.

Popularna kultura
-----------------

* Titula Velikog vezira je upotrebljena u naučno-fantastičnoj seriji *Zvezdani ratovi*, za predsednika vlade Galaktičkog carstva.
**Miroslav Mišković** (rođen 5. 7. 1945. u Kruševcu) je srpski poslovni čovek, predsednik kompanije Delta Holding. Smatra se jednim od najbogatijih ljudi u Srbiji, sa bogatstvom od oko dve milijarde dolara (2007), prema podacima poljskog magazina Vprost koji svake godine objavljuje spisak 100 najbogatijih ljudi postkomunističkih zemalja, Mišković je na 42. mestu, a prema izveštaju za 2008. godinu je na sa kapitalom od 2,8 milijardi američkih dolara.

Miroslav Mišković je rođen u Kruševcu, gde je završio srednju školu pre preseljenja u Beograd i diplomiranja na Ekonomskom fakultetu 1971. Radio je u Jugobanci i Trajalu iz Kruševca do 1977, da bi otišao u Hemijsku industriju Župa 1984. i postao izvršni direktor kompanije 1987. Na toj poziciji je ostao do 1990, kada je izabran za potpredsednika Vlade Srbije, ali je tu funkciju vršio samo šest meseci. U međuvremenu, Mišković je osnovao kompaniju Delta M, koja je postala vrlo uspešna narednih godina, tokom ratova na prostoru nekadašnje Jugoslavije i tokom režima Slobodana Miloševića. Ubrzo potom osniva Delta banku koja postaje značajan deo Delta Holding korporacije koja se bavi agrobiznisom, distribucijom, razvojem imovine, osiguranjem i dr.

Miškovićeva povezanost sa Slobodanom Miloševićem nikada nije bila javna, osim u periodu učešća u vladi. Posle „Petog oktobra" Mišković je bio povezivan sa Dušanom Mihajlovićem, ministrom policije i ostalim liderima DOS-a. Smatra se da Mišković danas ima jak politički uticaj u Srbiji, iako vrlo retko izlazi u javnost.

Mišković je bio kidnapovan 9. 4. 2001, ali je oslobođen sledećeg dana. Procena je da je za otkup plaćeno oko 7 milion nemačkih maraka, a da su kidnaperi bili isti oni koji su izvršili atentat na Đinđića.

Odlikovan je ordenom Svetog Save.

Mišković od naslednika ima dve ćerke, jednog sina, i za sad jedinog poznatog jednog unuka. Ivana, Slađana, i Marko žive takođe u Srbiji, kao i unuk Mihailo.

Izvori
------

1. ↑  Spisak 100 najbogatijih poslovnih ljudi u postkomunističkim zemljama na Wprost.pl

Vanjske veze
------------

* Miškovićeva zvanična biografija i najnovije vesti
* Miškovićeva biografija na B92 Arhivirano 2007-01-16 na Wayback Machine-u
* Miškovićeva biografija na sajtu Srpskog poslovnog kluba Arhivirano 2009-08-23 na Wayback Machine-u
* Miškovićeva biografija na sajtu nedeljnika Vreme
* Spisak 100 najbogatijih poslovnih ljudi u postkomunističkim zemljana na Wprost.pl
**Alix Kévynn Nyokas** (Montfermeil, 28. lipnja 1986.) je bivši francuski rukometaš i reprezentativac. Visok je 1.92m i igra ili na poziciji denog vanjskog ili desnog krila.

Nyokas se rukometom počeo baviti tijekom školovanja u juniorskim klubovima sve do 2006. godine kada je potpisao profesionalni ugovor za Paris Handball kojeg vodi legendarni igrač Francuske reprezentacije, Olivier Girault. Nakon 6 godina u Parizu, tijekom 2012. prelazi u Chambéry Savoie HB. Godine 2014. potpisuje za Frisch Auf Göppingen, odakle nakon dvije sezone prelazi u VfL Gummersbach, gdje će i završiti karijeru.

Dobre igre u klubu i ozbiljan nedostatak ljevorukog igrača u reprezentaciji (jedini pravi desni vanjski je Xavier Barachet) donijele su Nyokasu poziv u reprezentaciju. Izbornik Onesta pozvao ga je za pripremne utakmice protiv Argentine, protiv koje je i debitirao 8. lipnja 2011. Iako je bio na širem popisu, zbog popunjenog kadra nije pozvan na Europsko prvenstvo 2012. Kasnije je s reprezentacijom postao europsi (2014.) i svjetski prvak (2015.). 

U lipnju 2017. godine, Nyokas je obznanio kako se povlači iz profesionalnog rukometa zbog ozljeda i nemogućnosti da se potpuno vrati u formu. 

Njegov brat blizanac je Olivier Nyokas, također francuski reprezentativac.

| * p
* r
* u
Sastav Francuske  na  EHF Euru 2014. – 1. mjesto |
| --- |
| 
* 1 Dumoulin (12 Gérard)
* 2 Fernandez
* 7 Anić
* 8 Narcisse
* 9 Joli
* 10 Nyokas
* 11 Honrubia
* 13 N. Karabatić
* 15 Grébille
* 16 Omeyer
* 18 Accambray
* 19 Abalo
* 20 Sorhaindo
* 21 Guigou
* 22 L. Karabatić
* 27 Porte
* Izbornik: Onesta

 | Francuska |


| * p
* r
* u
Sastav Francuske  na  IHF Svjetskom prvenstvu 2015. – 1. mjesto |
| --- |
| 
* 1 Dumoulin
* 2 Fernandez
* 4 Barachet
* 7 Anić
* 
* 9 Joli
* 10 Nyokas
* 13 N. Karabatić
* 14 Mahé
* 15 Grébille
* 16 Omeyer
* 18 Accambray
* 20 Sorhaindo
* 21 Guigou
* 22 L. Karabatić
* 28 Porte
* Izbornik: Onesta

 | Francuska |