recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mikkeli** (švedski: *S:t Michel*) je grad i općina na jugoistoku Finske od 54,605 stanovnika.

On je i administrativni centar Regije Južna Savonija.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mikkeli leži u zaljevu Savilahti Jezera Saimaa, udaljen oko 230 km sjeveroistočno od Helsinkija.

Historija
---------

Mikkeli se prvi put spominje u dokumentima 1323. kao naselje ali ne pod tim imenom, jer je to ime dobio tek u 16. vijeku.

Mikkeli je status grada dobio - 1838. a od 1843. je i pokrajinski administrativni centar.

Za Rusko-švedskog rata 1788. - 1790. nedaleko od grada zbila se Bitka kod Porrassalmija -
1789. u kom su udružene švedsko- finske snage pobjedile znatno brojnije Ruse.

Mikkeli je za Drugog svjetskog rata bio sjedište štaba generala i vrhovnog zapovjednika finskih 
oružanih snaga Carla Gustafa Mannerheima.

Grad je sjedište luteranske dijeceze i regionalnog muzeja.

Privreda
--------

Mikkeli je grad drvne industrije i kamenoloma granita.

On je i turistički centar poznat po skijanju.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Mađarska, Békéscsaba
* Rusija, Luga
* Estonija, Mõisaküla
 | * Danska, Vejle
* Norveška, Molde
* Švedska, Borås
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Finland: South Savonia" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 10. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Mikkeli*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 10. 2015.

Vanjske veze
------------

***Mikkeli*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada* (`fi`)
**Rtina** je selo u Zadarskoj županiji u općini Ražanac. Slikovito se za Rtinu kaže da se smjestila na mjestu na kojem vrhovi Velebita dotiču nebo, a njegovi obronci zaranjaju u Jadransko more. Kao što i samo ime potvrđuje Rtina se smjestila na povišenom terenu na otprilike 43 metra iznad mora, premda pojedine kuće dosežu gotovo do same morske razine (kod Austrijanca). U blizini Rtine se nalazi i Paški most kojim je otok Pag povezan s kopnom pa kroz Rtinu prolazi važna lokalna cesta što njezinom prometnom položaju znatno povećava važnost, ali i olakšava dostupnost. U blizini Rtine, na otprilike 13 km udaljenosti, prolazi i autocesta A-1, Zagreb - Split. Rtina je smještena oko 5 kilometara sjeverozapadno od sjedišta općine Ražanca, i oko 2 km sjeverno od brda Ljubljana na kojem se nalazi utvrda koju su sagradili vitezovi templari. Rtini sve više raste turistička privlačnost zbog slikovitog pejzaža koji s jedne strane uokviruje Velebit, a s druge izuzetno lijepa i poetski nazvana Uvala Plemića. Kroz polje u blizini Rtine teče rijeka Jaruga. Prednost u turističkom valoriziranju Rtine je i blizina čak 4 nacionalna parka Paklenica, Plitvička jezera, Kornati i Krka.
Prvi pisani spomen Rtine seže u vrijeme slavnog pjesnika rođenog u Rtini Jurja Barakovića (16. st.) koji je spomenuo da je njegov pradjed za pokazanu hrabrost u boju s Mongolima od ugarsko-hrvatskog kralja Bele IV. nagrađen posjedima u selima Plemići, Brus i Oštri Rat. Oštri Rat se danas naziva Rtina. U razdoblju od 1890. do 1921. selo se zvalo Hrtina. U Rtini postoji mala crkva posvećena svetom Šimunu Bogoprimcu koja je podignuta u XIX. stoljeću i srušena u razdoblju komunizma 1962. godine. Nakon dolaska slobode i demokracije crkva je obnovljena 1990. godine i danas osim u vjerske svrhe služi i kao vidikovac s kojeg se pruža veličanstven pogled kako na sam rt tako i na cijelu uvalu Plemića. Uz Miočiće ne bi bilo pravedno, dakako, izostaviti i druge zaseoke okupljene pod imenom Rtina, a to su Miletići, Vrankovići, Benići, Stošići, Tabari i Šašulji. Prema popisu iz 2001. godine Rtina je imala 473 stanovnika. Dakako tijekom ljeta taj broj se višestruko poveća. Zanimljivo je da u Rtinu sve više doseljava umirovljenika iz Zagreba nakon odlaska u mirovinu. Uz spomen Rtine tradicionalno se veže ime pjesnika Jurja Barakovića, ali u novijoj povijesti, medijski puno češće i ime Mirka Miočića, široj javnosti poznatog kvizomana.

Izvori
------



| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Ražanac |
| --- |
| Jovići • Krneza • Ljubač • Radovin • Ražanac • Rtina |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
Pejzaž sa Rudnih gora
Parada u Marienbergu (oblast Rudnih gora)
**Rudne gore** (nem. *Erzgebirge*, češ. *Krušné hory*) su planinski lanac u Nemačkoj i Češkoj. Lanac dužinom od 150 kilometara predstavlja granicu između ove dve države, od zapada Saksonije do reke Elbe (Laba). Širina masiva je oko 40 kilometara. 

Zapadna uzvišenja su najviša na ovim planinama, tj. vrhovi Klinovec (1244 m) na češkoj strani i Fihtelberg (1214 m) na nemačkoj. Na zapadu Rudne planine se sastaju sa dosta nižim planinama u Bavarskoj, poznatim kao Fihtelgebirge. Na istoku, krečnjačke planine na obalama reke Elbe se smatraju najistočnijim delom Rudnih gora. Istočno od Elbe, počinju Lužičke gore. Rudne gore se polagano spuštaju ka severu, gde se nalaze gradovi Cvikau i Kemnic, dok je ka jugu masiv veoma strm.

Istorija
--------

Tokom srednjeg veka Rudne gore su bile pokrivene gustim šumama. U 15-om veku došlo je do otkrića rezervi srebra i kalaja što je dovelo do naseljavanja i osnivanja gradova. Planine su dobile ime po bogatstvu rudama. 

Pre Drugog svetskog rata rudnici u Joakimstalu su bili jedini rudnik urana na svetu. Koristeći uran iz ove jame, Marija Kiri je otkrila radioaktivnost. U toku rata uran je eksploatisala Nemačka, a posle rata Sovjetski Savez. Uran je eksploatisan sve do 1991, a njegova eksploatacija je bila značajan izvor poslova u regionu. 

Danas, Rudne gore su popularna turistička destinacija za zimske sportove. 
U oblasti rudnih Gora živi između 800.000 i 1,2 miliona ljudi. 
Zbog bogate istorije rudarstva, uobičajen pozdrav u ovom kraju je: Srećno!

Spoljašnje veze
---------------

***Rudne gore*** na Wikimedijinoj ostavi

* Turističke informacije o Rudnim gorama
* Park prirode Rudne gore sa mapama i panoramskim fotografijama
* Animacija geološkog razvoja Rudnih gora Arhivirano 2007-09-29 na Wayback Machine-u
* UNESKO-ov projekat „Planinski region Rudne gore" Arhivirano 2006-09-09 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 135359320
* LCCN: sh85044762
* GND: 4015476-2
* NKC: ge134291

 |
Silja Biserujka - zaštitni znak Rudina
**Rudine** su selo iznad istočne obale otoka Krka (Kvarner) poznato po pećini Biserujka. U sastavu je općine Dobrinj.

Smještaj
--------

Uvala Soline nedaleko Rudina
Nalazi se na istočnoj obali otoka, nedaleko mora, ali ipak nije obalno naselje. Nedaleko Rudina su dvije uvale, velika uvala Soline na jugu, te mala uvala Slivanjska, na sjeveru.

Sjevernije od Slivanjske, obala je vrlo strma i stjenovita, nenaseljena, gotovo nepristupačna sve do uvale  Voz  podno Krčkog mosta. Taj kraj lokalno stanovništvo naziva *Košćera (od tal. Costiera - obala)*

Špilja Biserujka
Samo nekoliko stotina metara od Rudina nalazi se špilja Biserujka, jedna od najposjećenijih u Hrvatskoj.

Nastanak
--------

Ime i prvi stanovnici su nejasnog porijekla, a s obzirom da se ne spominje u starijim spisima, smatra se da je ipak novijeg nastanka, negdje iz XVIII. ili XIX. stoljeća. Moguće je da su ga naselili nekadašnji stanovnici susjednog, sela Šugare koje je izumrlo početkom XIX. stoljeća.

Stanovništvo
------------

Rudine su 1898. godine imale 23 stanovnika, 1935. godine 25, 1970. godine 15, 1991. godine 12, a prema posljednjem popisu stanovništva iz 2001. godine, svega 5 stanovnika.

"Nestajanje" sela
-----------------

Osim što selo „nestaje" zbog sve manje stanovnika, ono „nestaje" i u doslovnom fizičkom smislu. Naime, od kad se 1997. godine spilja Biserujka otvorila za posjetu, mnogi posjetioci, koji na putu prema spilji prođu kroz Rudine, uzimaju sa sobom isklesano kamenje sa starih kuća, danas ruševina. Neki dolaze i s većim prikolicama i kradu čitave kamene blokove i dijelove starih, kamenih, autohtonih primorskih kuća i štala. To je danas možda i najveći problem preostalih mještana Rudina.

Literatura
----------

* Bolonić, Mihovil, Žic-Rokov,Ivan: *Otok Krk kroz vijekove*, Kršćanska sadašnjost, Zagreb, 2002.
* *Krčki zbornik 35*, Povijesno društvo otoka Krka, Rijeka, 1996.
* Lešić, Denis: *Otok Krk: vodič u riječi i slici*, 2003.

Izvori
------

1. ↑  Službene stranice Državnog zavoda za statistiku
2. ↑  „Dnevne novine "Novi list" o devastaciji Rudina". Arhivirano iz originala na datum 2010-01-25. Pristupljeno 2014-08-02.
**Rudi Supek** (Zagreb, 8. travnja 1913. - Zagreb, 2. siječnja 1993.) je bio jugoslavenski (hrvatski) filozof, sociolog i psiholog.

Diplomirao je filozofiju u Zagrebu. Studirao je kliničku psihologiju u Parizu, a 1952. godine doktorirao je na Sorboni. Za vrijeme Drugog svjetskog rata se pridružio francuskom pokretu otpora. Nijemci su ga strpali u koncentracioni logor Buchenwald kod Weimara, jedini logor koji su logoraši sami oslobodili. Bio je nositelj legije časti i pukovnik francuskog pokreta otpora.

Radio je na *Odsjeku za psihologiju* Filozofskog fakluteta u Zagrebu i *Institutu za društvena istraživanja* u Zagrebu. 1963. godine je na Filozofskom fakultetu u Zagrebu osnovao Odsjek za sociologiju. Inicijator je i jedan od osnivača Korčulanske ljetne škole. Od 1967. do 1973. godine urednik je časopisa *Praxis*, a utemeljio je i uređivao časopis *Pogledi*. Širok je spektar tema njegovih radova: od patopsihologije do antropološke, filozofske i socijalnoekološke problematike.

Djela
-----

* "Egzistencijalizam i dekadencija" (1950.)
* "Psihologija građanske lirike"
* "Sociologija i socijalizam" (1962.)
* "Herbert Spencer i biologizam u sociologiji" (1965.)
* "Ova jedina zemlja : idemo li u katastrofu ili u Treću revoluciju?"
* "Humanistička inteligencija i politika" (1969.)
* "Društvene predrasude" (1973.)
* "Zanat sociologa" (1983.)
* "Živjeti nakon historije" (1986.)
* "Grad po mjeri čovjeka" (1987.)

Vanjske veze
------------

* "Marx i revolucija" Arhivirano 2008-08-20 na Wayback Machine-u
* Ratko R. Božović "In memoriam"[*mrtav link*]

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 79071557
* LCCN: n84069403
* ISNI: 0000 0001 0918 8204
* GND: 136205526
* SUDOC: 03029780X
* BNF: cb12174318x (podaci)
* BIBSYS: 90688452
* NKC: jo2018987673
* CONOR.SI: 8623459

 |
**Rudeš** je zagrebačko naselje i istoimeni mjesni odbor u Gradskoj četvrti Trešnjevka - sjever.

Na području naselja prostire se salezijanska župa, s crkvom sv. Ane.
U tom naselju se nalazi škola, Osnovna škola Rudeš. 
Rodos – latinsko ime za Rudeš Prvi sačuvani pisani izvori koji spominju Rudeš potječu tek iz XIII stoljeća. Rudeš je uz Vrapče, Grmoščicu i Završje pripadao posjedima zagrebačkog Kaptola. Prema sačuvanoj listini iz 1221.g. Andrija II (1205 – 1235), kralj ugarski i hrvatski vraća banu Okiću posjed Kamešnicu pod Kalnikom, a crkvi zagrebačkoj, koja je tu zemlju dotle uživala, daje u zamjenu posjede Rodos, Viduše, Kupuk, Brate. Arheološka iskapanja 1896.g. potvrđuju nalaske fragmentni urni nađene na području Rudeša i Jaruna. Daljnja arheološka iskapanja 1897.g. i 1898.g. potvrđuje prisustvo rimske civilizacije na istim područjima. Prije nego je Rodos pripao zagrebačkom kaptolu, bio je najvjerovatnije osobno slobodni podložnik Kraljevske županije. Do sredine XIV stoljeća Kaptol je Vrapče, Grmoščicu, Završje i Rudeš povezao u jednu cjelinu. Selo Rudeš nije imalo svoju, crkvu, nego je potpadalo pod župu svete Barbare u Vrapču (današnje Gornje Vrapče). Rudeš svoju crkvu, crkvu svete Ane osniva 1942.g. ali je sagrađena tek 1967.g. Za vrijeme Franje Josipa 1850.g. dolazi do ujedinjenja svih zagrebačkih oblasti u slobodni kraljevski grad – Zagreb. Ali i tada područja Rudeša i Jaruna ostaju izvan Zagreba sve do II svjetskog rata. Na izborima za Narodnu skupštinu 1935.g. Hrvatska seljačka stranka (HSS) i Hrvatska zajednica dobile su velik broj glasova. I u Rudešu je HSS i njen presjednik Stjepan Radić imao velik broj svojih pristalica. Dnevnik HSS-a "Narodni val" br. 6 (tiskan u Zagrebu 23.srpnja 1927.) zabilježio je sastanak HSS-a koji je održan u Rudešu (godinu dana prije nego je Stjepan Radić ubijen u Beogradu). Narodni zastupnik Vinko Trnjar izvjestio je da je sastanak održan na poziv odobronika Stjepana Družeka iz Kustošije, a iz razgovora sa seljacima iz Rudeša, Trnjar se uvjerio da: "Naši seljaci vrlo dobro prate napadaje na stranku i na presjednika Stjepana Radića". Selo Rudeš danas više ne postoji. Ime mu se sačuvalo još samo u nazivu Rudeške ceste, Rudeškog odvojka, Rudeških ogranaka te u nazivu područnog ureda. Sačuvana je i nekdašnja matična zadružna kuća koja je danas spomenik kulture.

Šport
-----

* NK Rudeš, nogometni klub

Vanjske poveznice
-----------------

* Članovi Mjesnog odbora[*mrtav link*]
* Službena web-stranica Udruge Rudeš Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
* Službena web-stranica škole Arhivirano 2010-01-26 na Wayback Machine-u
*Za ostala značenja, v. Angara (razvrstavanje).*

**Angara** je rijeka u Sibiru duga 1 779 km, najveća pritoka Jeniseja sa kojom zajedno formira jedan od najvećih riječnih sistema na svijetu.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Angara* je jedina rijeka koja istječe iz Bajkalskog jezera nakon tog teče Sibirom prema sjeveroistoku kroz Irkutsku oblast i Krasnojarski kraj, do svog ušća u Jenisej kod mjesta Jenisejk. 

Karta porječja Angare
Porječje *Angare* veliko je oko 1 040 000 km², to je teren pokriven bazaltnim stijenama kroz koje je rijeka probila svoje korito, tako da ima brojne brzake i veliki hidropotencijal. Zbog tog je na rijeci izgrađeno puno hidroelektrana sa svojim akomulacionim jezerima. Prva hidroelektrana podignuta je 1956. kod Irkutska, nakon tog podignuta je 1964. hidroelektrana kod Bratska sa akomulacionim jezerom velikim 5 504 km². Treća hidroelektrana podignuta je kod 1977. kod mjesta Ust-Ilimsk, a odmah nakon tog i još jedna nešto nizvodno kod mjesta Bogučani.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   „*Angara River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Angara River* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Anija Aurelija Faustina** (*Annia Aurelia Faustina*, cca. 201 - iza 221.) bila je rimska plemkinja rodom iz Male Azije, poznata kao rimska carica, odnosno treća supruga cara Elagabala. Poticala je iz ugledne porodice pontsko-grčkog porijekla i bila u dalekom srodstvu sa carem Markom Aurelijem i Nervo-Antoninskom dinastijom. Od roditelja je naslijedila velike zemljišne posjede u Pisidiji. U drugoj polovici 210-ih se udala za rimskog političara Pomponija Basa koji je došao živjeti kod nje u Pisidiju. Rodila mu je kćer Pomponiju Umidiju (r. 219) i sina Pomponija Basa.

Godine 221. se Elagabal, pod pritiskom javnosti i nagovor bake Julije Meze, odlučio razvesti od svoje supruge, bivše vestalke Akvilije Severe. Kao nova, "prikladnija", supruga je odabrana Anija Faustina. Elagabal je dao pogubiti njenog muža te je pozvao u Rim gdje se za njega udala u julu iste godine. Međutim, samo nakon pet mjeseci se Elagabal od nje razveo i vratio Akviliji. 

Anija Faustina se nakon toga sa djecom vratila na pisidijska imanja i tamo provela ostatak života.

Izvori
------

* Marcus Aurelius, by Anthony Richard Birley, Routledge, 2000
* Septimius Severus: the African emperor, by Anthony Richard Birley Edition: 2 - 1999
* Descriptive catalogue of a cabinet of Roman imperial large-brass medals By William Henry Smyth 1834
* The Cities and Bishoprics of Phyrgia: Being an Essay of the Local History of Phrygia from the Earliest Times to the Turkish Conquest Volume One, Part One - By William M. Ramsay 2004
* 
* Arhivirano 2008-05-16 na Wayback Machine-u
* 
* 
* 

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Aquilia Severa**  |  **Carica Rima** 221 | Slijedi: **Aquilia Severa**  |
Podvala u povodu Dana aprilskih budala u kojoj je prikazana izgradnja kopenhagenskog metroa 2001.

  

**Aprilili** je kolokvijalno ime za **Dan prvoaprilske šale** koji je tako naziva po frazi **apri-li-li-li** koja se koristi na kraju šale. Po starom običaju svake godine na 1. april ljudi se međusobno šale i varaju jedni druge bezopasnim smicalicama, a nakon što nekoga nasamare obznane mu da je nasamaren **aprililijem**. Običaj je popularan još od 19. stoljeća, dan nije nacionalni praznik u niti jednoj zemlji, ali je prihvaćen u većini europskih kultura, SADu i Indiji. Na taj dan ljudi jedni drugima smišljaju bezopasne smicalice ili objavljuju krivotvorene ili lažne novosti, priče ili informacije. Cilj je da se primjerice članove obitelji, prijatelje, poslovne kolege, itd. želi dovesti u smiješan položaj i da se svi pri tom zabave. Tisak i drugi mediji na ovaj dan često objavljuju lažne i nevjerojatne vijest koje se često objasne tek idući dan. Popularna teorija o podrijetlu ovog običaja smatra da je nastala nakon provedbe gregorijanskog kršćanskog kalendara 1582. a oni koji su nastavili slaviti Novu godinu, 1. travnja ismijavani su kao luckasti. Ljudi su imali običaj taj dan dočekivati na malim obiteljskim zabava ili uz prijatelje i poklanjati si sitnice, no neki su nastavili s ovim običajem samo što su te sitnice imale šaljiv karakter. U nekoliko zemalja, riba je čest simbol ovog običaja.

Osvrti
------

Praksa Aprililija je kontroverzna. Psiholozi imaju pozitivan stav da šaljenje može biti dobro za zdravlje jer donosi sve prednosti smijeha kao što je oslobađanje od stresa i depresije, smanjuje tlak i srčane tegobe.
Postoje mnoge liste najboljih aprililili šala koje se sastavljaju kako bi se pokazali najbolji i najkreativniji primjeri slavljenja ovog običaja. Posebno se cijene ovi koji ulože mnogo truda i pokažu veliku inovativnost u svojim nastojanjima da naprave vrhunsku prvoaprilsku šalu. A sve češće se tom praksom bave i najveće multinacionalne korporacije poput Googla koji se već tradicionalno na ovaj dan ruga s novim trendovima i tehnologijama.

Negativan pogled opisuje ovaj običaj kao grozan i manipulativan, nepristojan i pomalo gadan jer se temelji na likovanju na tuđom nevoljom i uživanju u prijevari. Tvrdi se da poneka prava vijest objavljena na Prvi april može biti pogrešno protumačena kao šala. S druge strane, neki priču koja je trebala biti očita šala uzimaju ozbiljno. A štetni učinci mogu biti zbunjenost i trošenje resursa, pravne ili komercijalne posljedice.

Izvori
------

1. ↑  Aprilili – dan za šalu i smijeh, Šibenski portal, 01-04-2014
2. 1 2  Šta stoji iza apri-li-li-li?, B92, 01-04-2014
3. 1 2  Doll, Jen (2013-04-01). „Is April Fools' Day the Worst Holiday? – Yahoo News". Yahoo! News. Pristupljeno 01-04-2014.
4. ↑  „Why April Fools’ Day is Good For Your Health – Health News and Views". News.Health.com. 01-04-2013. Arhivirano iz originala na datum 2013-04-04. Pristupljeno 01-04-2014.
5. ↑  Roundup: All of Google’s jokes for April Fools’ Day 2014, The Next Web, 01-04-2014
**Pedro de Alvarado** (Badajoz, oko 1485. - kod Guadalajare, 1591.) bio je poznati španjolski konkvistador, koji je tokom 16. vijeka pomogao Španjolskoj da zauzme Meksiko i Centralnu Ameriku.

Historija
---------

Alvarado se 1510. otisnuo do Santo Dominga, pa je 1518. komandant na jednom od brodova Juana de Grijalbe koji je poslan sa Kube da istraži poluotok Yucatán. 
Nakon povratka na Kubu u februaru 1519. pridružio se vojsci Hernána Cortésa koja je trebala zauzeti Meksiko.

Pedro je 1520. postavljen za komandanta zauzetog Tenochtitlána (današnji Ciudad de Mexico) kad se Cortés zaputio na obalu da dočeka rivalsku španjolsku vojsku. Kada su se Asteci okupili na trgu da proslave svoj praznik **Tōxcatl**, Alvarado se uplašio te mase, i pomislio da bi to moglo prerasti u pobunu, pa je naredio svojim ljudima da udare prvi.

Njegovi vojnici pobili su oko 200 astečkih poglavica, Asteci su zauzvrat opkolili njegove vojnike. Cortés koji se vratio i saznao za bunu, naredio je hitno povlaćenje iz Tenochtitlána još u toku noći. 
Tako su u noći 30. juna 1520. poznatoj kao *tužna noć* (noche triste) Cortes i njegovi ljudi pokušali tiho napustiti grad, ali su to primjetili Asteci, pa je izbila žestoka bitka. 
Alvarado, koji je zapovjedao odstupnicom jedva je izvukao živu glavu, zahvaljujući spektakularnom skoku preko kanala. Španjolci su ponovno zauzeli Tenochtitlán -1521. a već iduće - 1522. Pedro de Alvarado je postavljen za prvog gradonačelnika (bio je i sudija).

Alvarado je 1523. zauzeo zemlje Quicha i Kakčikela u Gvatemali, a godinu dana kasnije - 1524. osnovao **Santiago de los Caballeros de Guatemala** (današnja Antigua Guatemala). Taj grad postao je prva prijestolnica Generalne kapetanije Gvatemala, a kasnije i većeg dijela 
Centralne Amerike. U njemu je stolovao Alvarado kao guverner te kolonije od 1527.do 31.

Alvarado je 1534. poveo ekspediciju (bez povelje) u Quito, ali je već 1535. odustao od te avanture i prodao svoje brodove i municiju Diegu de Almagru, jednom od kapetana Francisca Pizzara. Nakon tog se vratio u Gvatemalu i 1537. otplovio za Španjolsku, gdje je na dvoru potvrđen njegov guvernerski položaj u Gvatemali za narednih sedam godina, a dobio je i povelju za istraživanje Meksika.

U Honduras se vratio - 1539. i iste godine umro dok je pokušavao ugušiti indijanski ustanak u centralnom Meksiku.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Pedro de Alvarado*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 03. 2019.

Vanjske veze
------------

***Pedro de Alvarado*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Pedro de Alvarado* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Sakiet Eddaier** (arapski: ساقية الدائر‎‎ / Sāqīyat Eddaïer) čita se *Saket ed Daer* je grad i općina od 53,243 stanovnikana istoku Tunisa u Vilajetu Sfax.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sakiet Eddaier leži udaljen par kilometara sjeverno od centra grada Sfaxa, tako da je zapravo samo predgrađe tog grada.

Historija
---------

Sakiet Eddaier je izrastao na temeljima feničko - rimskog naselja - *Dechra*, danas se taj lokalitet zove *Saniat Abdelmouleh* i još uvijek nije dobro istražen.

Urbanizacija je počela nakon što je neki bogatiji građanin Sfaxa, sagradio skladišta i mlinicu za masline *Huilerie Gaddour*, nakon njega i drugi su počeli otvarati dućane i poduzeća pa je tako početkom 20. vijeka izrastao nukleus današnjeg grada.

Općina Sakiet Eddaier je osnovana 4. marta 1967.

Danas je Sakiet Eddaier industrijsko predgrađe Sfaxa sa tvornicama prehrambenih i metalnih proizvoda, obuće, uljarama i štavionicama kože.

Izvori
------

1. 1 2  „*Tunisia, Republic of Tunisia*" (engleski). City population. Pristupljeno 26. 11. 2019.
2. 1 2  „*Historie de la Ville*" (francuski). Commune Sakiet Eddaier. Pristupljeno 26.11. 2019. [*mrtav link*]
3. ↑  „*Date de Création*" (francuski). Commune Sakiet Eddaier. Pristupljeno 25.11. 2019. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* *Municipalité Sakiet Eddaier*[*mrtav link*] (`fr`)
Prikaz njemačke okupacije Francuske u Drugom svjetskom ratu.
**Operacija *Anton*** (njemački: ***Unternehmen Anton***) je bio kodni naziv okupacije Višijevske Francuske koju su u studenom 1942. godine zajednički sprovele Njemačka i Italija. Operacija je označila kraj Višijevske Francuske kao nominalno nezavisne države i formalno dokinula njezinu ionako ograničenu vojsku, no vlada u Vichyju je i dalje nastavila postojati kao marionetska država Trećeg Reicha. Jedan od posljednjih akcija vojske Višijevske Francuske prije njezina gašenja bilo je samopotapanje francuske flote u Toulonu kako bi se spriječilo da ista padne u njemačke ruke. 

  

Inicijalna ideja o okupaciji Višijevske Francuske javila se još u prosincu 1940. godine pod kodnim imenom Operacija *Attila*, no ubrzo je ista inkorporirana u operativni plan okupacije Korizke. Operacija *Anton* nastala je nešto kasnije kao prošitenje Operacije *Atilla* koje je uključivalo raznovrsnije njemačke jedinice i talijansko sudjelovanje. Nakon što su Saveznici pokrenuli Operaciju *Torch*, Hitler nije mogao riskirati eventualni proboj na Mediteranu te je, nakon razgovora s Pierreom Lavalom, naredio okupaciju Korzike, a sljedećeg dana i početak Operacije *Anton*. 

Operacija je provedena izrazito brzo. Spremne 10. studenog, njemačke jedinice su već 11. studenog 1942. godine stigle do Mediterana. Hitlerov daljni plan bila je Operacija *Lila*, kojoj je cilj bilo preuzimanje demobilizirane francske flote u Toulonu. Ipak, francuski zapovjednici su uspjeli odgoditi operaciju dovoljno dugo da izvedu samopotapanje cjelokupne flote 27. studenog iste godine. Glavni cilj samopotapanja bilo je sprječavanje Nijemaca da stave istu pod svoju kontrolu. Nedugo zatim, raspušten je i ostatak vojske Višijevske Francuske.
**Operacija Chastise** (engl. , doslovno "operacija kazna") je bila serija koordiniranih zračnih napada koju je u noći 16/17. maja 1943. za vrijeme Drugog svjetskog rata izvelo britansko Kraljevsko ratno zrakoplovstvo na tri brane u zapadnom dijelu nacističke Njemačke. Izvela ga je eskadrila br. 617 pod komandom Guya Gibsona sa 19 posebno adaptiranih bombardera Avro Lancaster opremljenih sa specijalnim tzv. odskakujućim bombama koje je bio razvio britanski naučnik Barnes Wallis. Prilikom napada su brane Möhne i Edersee uništene, a što je izazvalo katastrofalnu poplavu u dolini Ruhra i selima doline Eder; brana Sorpe je bila tek lakše oštećena. Uslijed napada su dvije hidroelektrane uništene, a još nekoliko je oštećeno, uz tvornice i rudnike. Procjenjuje se da je u poplavama stradalo 1600 ljudi. Šteta nanesena napadima je, međutim, relativno brzo sanirana te se proizvodnja u pogođenim područjima vratila na prethodno stanje već u septembru. Uspkros toga, operacija Chastise je vješto iskorištena od saveznika u propagandne svrhe, a godinama i decenijama kasnije je bila predmet brojnih članaka, knjiga, TV-emisija kao i popularnog filma *The Dam Busters* te se zato smatra jednim od najpoznatijih zračnih napada u historiji.

Vanjske veze
------------

***Operacija Chastise*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official site of the Royal Air Force about Operation *Chastise*
* Dambusters site with details of Operation Chastise including video footage and more Arhivirano 2008-06-21 na Wayback Machine-u
* Online Dambusters exhibition at the UK National Archives
* The Derwent Dam Museum houses many original and interesting exhibits relating to Operation Chastise Arhivirano 2012-07-02 na Wayback Machine-u
* 60th Anniversary BBC News.
* History of the air war in the Ederbergland and Waldeck Frankenberg Arhivirano 2019-04-02 na Wayback Machine-u (`de`)
* Dambusters weblog
* Allied Psychological Warfare to Capitalise on the Dambusters Raid Arhivirano 2014-07-20 na Wayback Machine-u
|  |
| --- |
| Serija članaka na temu:
**Zoologija**

 |
| **Grane zoologije** |
| Antrozoologija • Apiologija
Araknologija • Cetologija
Konkologija • Entomologija
Etologija • Herpetologija
Ihtiologija • Kriptozoologija
Malakologija • Mamalogija
Mirmekologija • Neuroetologija
Ornitologija • Planktologija
Paleozoologija • Primatologija |
| **Poznati zoolozi** |
| Georges Cuvier • Charles Darwin
William Kirby • Carolus Linnaeus
Konrad Lorenz • Thomas Say
Alfred Russel Wallace • više... |
| **Historija** |
| Prije Darwina
Poslije Darwina |

Ornitologija iz 1599.**Ornitologija** je naučna disciplina biologije koja se bavi proučavanjem ptica. Ljudi koji se bave proučavanjem ptica nazivaju se ornitolozi.

Poreklo reči
------------

Reč ornitologija potiče iz grčkog jezika. Prvi deo reči, *ornithos* znači „ptica", dok *logos* znači „nauka".

Istorijat
---------

Neki drevni grčki pisci su uvideli da ptice nestaju tokom jednog dela godine, ali nisu znali koji je uzrok tome. Ova „zagonetka" je rešena tek tokom 19. veka kada su ornitolozi tog doba utvrdili da se ptice sele. Zanimanje za ptice je imalo pozitivne posledice, jer su se do danas oformila mnoga društva za zaštitu ptica. Prvo takvo društvo je nastalo u Britaniji 1889. godine i to je bilo Kraljevsko društvo za zaštitu ptica (engl. ). Danas je ornitologija visoko razvijena nauka.

Predmet proučavanja
-------------------

Ornitolozi proučavaju morfologiju i anatomiju ptica, dakle njihove osobine, kao i srodničke odnose među njima, ponašanje, staništa i ekologiju uopšte. Primenjena ornitologija se bavi i uzajamnim odnosima ljudi i ptica. Na primer, kako ptice mogu da prenesu bolesti na ljude, kako utiču na poljoprivredna dobra, ali i kako čovek uništavanjem staništa i krivolovom smanjuje populacije ptica i čak ugrožava opstanak čitavih vrsta.

Literatura
----------

1. 1 2 3  Dipre, B. i saradnici. 2007. Školska enciklopedija: Oxford. Knjiga-komerc: Beograd.

Eksterni linkovi
----------------

***Ornitologija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ornithologie* (1773-1792) Francois Nicholas Martinet Digital Edition Smithsonian Digital Libraries
* Liga za ornitološku akciju Srbije
* Priručnik 'Ptice Srbije i područja od međunarodnog značaja' Arhivirano 2015-09-24 na Wayback Machine-u
* List of oldest ornithological organisations in the world
* History of ornithology in North America Arhivirano 2007-05-20 na Wayback Machine-u
* History of ornithology in China Arhivirano 2008-05-09 na Wayback Machine-u
* Hill ornithology collections
* History of ornithology (in Italian) Arhivirano 2008-04-03 na Wayback Machine-u
**Operacija Crusader** (prevedeno **Operacija Križar**) bila je vojna operacija Britanske 8 armije za Drugog svjetskog rata protiv osovinskih snaga koja se vodila od 18. novembra - 30. decembra 1941. po egipatskoj i libijskoj pustinji za oslobađanje Tobruka iz opsade.

Komandant osovinskih snaga bio je Erwin Rommel, dok je savezničkim snagama komandirao general Claude Auchinleck. 
Osovinske snage bile su združene njemačko-talijanske snage kolokvijalno zvane Afrički korpus.

Glavnina savezničkih snaga bila je Britanska 8 armija sa pomoćnim jedinicama iz dominiona (Britanska Indija, Južnoafrička Unija, Australija, Novi Zeland)

Tok bitke
---------

Kad je Britanija početkom 1941. (uzaludno) poslala ekspedicioni korpus u pomoć Kraljevini Grčkoj, tim je istovremeno oslabila snage u Sjevernoj Africi što je iskoristio Erwin Rommel i sa svojim Afričkim korpusom natjerao britanske snage da se povuku iz Libije 
ostavljajući australijski garnizon u luci Tobruk u potpunom okruženju.

Nakon dva neuspješna pokušaja oslobađanja Tobruka, komandant snaga za Bliski Istok general Claude Auchinleck odlučio je pokrenuti *Operaciju Crusader* - veliku pješadijsko-tenkovsku ofenzivu čiji je cilj bio je slamanje Afričkog korpusa i oslobađanje Tobruka iz opsade.

*Operacija Crusader* bila je svojevrsna Pirova pobjeda, jer je postignuta uz veliku cijenu. Romelov Afrički korpus uništio je velik broj britanskih tenkova i nanio velike gubitke pješadijskim brigadama ispred Tobruka. Ipak Romel i pored tih taktičkih uspjeha, nije imao druge nego da se povuče u El Agheilu i bojno polje prepusti izranjavanoj Britanskoj 8 armiji, jer mu je nedostajala logistička podrška.

Britanske snage uspjele su osloboditi Tobruk i krenule su prema zapadu u potjeru za Afričkim korpusom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   „*The North African Campaign, Page 3 – Operation Crusader*" (engleski). New Zeland history. Pristupljeno 10. 12. 2019.

Vanjske veze
------------

***Operacija Crusader*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Operation Crusader* (`en`)
**Matrijarhat** je oblik društva u kome se vlast drže žene, a posebno majke. Riječ *matrijarhat* dolazi od latinske riječi *mater* za *majku* i grčke riječi *archein* što znači *vladati*. Postoji i poseban izraz za žensku vlast - *ginekokracija*, koja se ponekad naziva *ginokracija*.

Matrijarhat se razlikuj od matrilinearnosti, gdje se djeca svoje porijeklo identificiraju po majci umjesto po svom ocu, te gdje se šire porodice i plemenski savezi stvaraju po ženskim linijama. Na primjer, u židovskim halaškim tradicijama se samo osoba kojoj je majka Židovka automatski smatra Židovom. Tako se židovsko porijeklo prenosi s majke na dijete (v.: Tko je Židov).

Matrijarhat se također razlikuje od matrilokaliteta, koje neki antropolozi koriste kako bi opisali društva gdje je autoritet majke važan u domaćim odnosima, odnosno gdje se suprug priključuje obitelji svoje supruge, umjesto da se supruga priključuje selu ili plemenu svog supruga, pa tako suprugu podržava njena šira porodica, dok su supruzi više izolirani.

Eksterni linkovi
----------------

* www.hagia.de
* www.goettner-abendroth.de
* www.second-congress-matriarchal-studies.com
* Matriarchy.Info Arhivirano 2015-02-17 na Wayback Machine-u: ancient and contemporary matriarchal societies
* *Cattle ownership makes it a man's world* New Scientist (1. October 2003): A new study claims to demonstrate that early female-dominated societies lost their power to men when they started herding cattle.
* Radical Goddess Thealogy A blog discussing the Goddess and the ancient Matriarchy
* The Goddess web site dedicated to the Goddess, featuring instruction and political blogs
* Matriarchy Planet (Science fiction trope on SF wiki)

|  |  |
| --- | --- |
| **Oblici i stilovi vodstva**: *v. također Oblici vladavine*

|  |
| --- |
| Ateokracija |
Anarhija |
Demokracija |
Geniokracija |
Gerontokracija |
Meritokracija |
Matrijarhat |
Ohlokracija |
Panarhizam |
Patrijarhat |
Plutokracija |
Teokracija | 
Tehnokracija |

 |
Rozmajerovac na karti HrvatskeRozmajerovacRozmajerovacRozmajerovac na zemljovidu Hrvatske

**Rozmajerovac** je selo u Hrvatskoj, regiji Slavonija u Osječko-baranjskoj županiji i pripada gradu Našice.

Zemljopisni položaj
-------------------

Rozmajerovac se nalazi na 45° 22' 21" sjeverne zemljopisne širine i 18° 6' 52" istočne zemljopisne dužine te na 152 metara nadmorske visine i na južnim obroncima Krndije uz rijeku Londžu. Sjeverno od Rozmajerovca nalazi se selo Granice, sjeverozapadno Polubaše, jugoistočno Paučje u općini Levanjska Varoš, a zapadno Mokreš te Stari Zdenkovac i Novi Zdenkovac sela u općini Čaglin u susjednoj Požeško- slavonskoj županiji. Pripadajući poštanski broj je 31500 Našice, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila NA (Našice). Površina katastarske jedinice naselja Rozmajerovac je 1, 81 km×102, a pripada katastarskoj općini Granice.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

Iskazuje se kao dio naselja od 1910. Do 1931. pod imenom Londža. Od 1948. iskazuje se kao naselje pod imenom Rozmajerovac. 
Prema prvim rezultatima Popisa stanovništva 2011. u Rozmajerovcu je živjelo 25 stanovnika u 9 kućanstva.

Povijest
--------

U selu postoji zvonik koji je posvećen Sv. Florijanu koji se slavi 4. svibnja i tada se u selu slavi crkveni god ili kirvaj. Rozmajerovac uz susjedne Polubaše najmanja su sela u našičkom kraju koja se suočavaju sa odlaskom stanovništva i u budućnosti mogućnošću nestanka samog mjesta.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
4. ↑

* .
*

Vanjska poveznica
-----------------

* 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Rozmajerovac** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Našica |
| --- |
| Brezik Našički • Ceremošnjak • Gradac Našički • Granice • Jelisavac • Lađanska • Lila • Londžica • Makloševac • Markovac Našički • Martin • Našice • Polubaše • Ribnjak • Rozmajerovac • Velimirovac • Vukojevci • Zoljan |
Enantioselektivna sinteza: Šarplesova epoksidacija 
**Asimetrična sinteza** (*enantioselektivna sinteza*, *hiralna sinteza*, *stereoselektivna sinteza*) je organska sinteza kojom se uvodi jedan ili više hiralnih centara. Ova metodologija je značajna u farmaceutskoj hemiji jer različiti enantiomeri ili dijastereoizomeri često imaju različite biološke aktivnosti.

Pristupi
--------

Postoje tri glavna pristupa za enantioselektivnu sintezu: 

* hiralno indukovana sinteza
* upotreba pomoćnih hiralnih jedinjenja
* *enantioselektivna kataliza*

Često se koristi koristi kombinacija ovih pristupa.

Poštovani gosp.
Termini asimetrična sinteza, hiralna sinteza i stereoselektivna sinteza su sinonimi.

Termini enantioselektivna sinteza i diastereoselktivna sinteza su specifični primjeri asimetrične sinteze, hiralne sinteze ili ako hoćete stereoselektivne sinteze!!!!

Trebate ih posebno obraditi i to navesti. U međuvremenu uklonite iz prve rečenice termin enentioselektivna sinteza!!!!! 
S uvjerenjem da ćete ovo uvažiti toplo Vas pozdravljam

```
Dr Suad Kapidžić
e-mail. kubekapidzic@Gmail.com
```

Literatura
----------

1. ↑  Međunarodna unija za čistu i primenjenu hemiju. "asymmetric synthesis". *Kompendijum Hemijske Terminologije* Internet edition.
2. ↑  Međunarodna unija za čistu i primenjenu hemiju. "stereoselective synthesis". *Kompendijum Hemijske Terminologije* Internet edition.
3. ↑  K. Mislow (2002). „Stereochemical Terminology and Its Discontents". *Chirality* **14**: 126-134. DOI:10.1002/Chir.10069.
Italijanski gimnastičari pozdravljaju rimskim pozdravom
**Rimski pozdrav** (italijanski: ), također poznat i kao **fašistički pozdrav** ili, eufemistički, **mjerenje kukuruza**, gesta je kojom se ruka, najčešće desna, ispruži s dlanovima okrenutim prema tlu i sa spojenim prstima, a čime osoba koja je čini simbolizira svoju privrženost ili simpatije prema fašističkoj ili radikalno desnoj ideologiji, pojedincu ili organizaciji.

Usprkos nazivu, kao i tradicionalnom tumačenju kako potiče iz doba drevnog Rima, gdje se navodno koristio u službene svrhe, u službenu upotrebu uveden je tek 1920-ih u fašističkoj Italiji, a taj su običaj kasnije preuzeli i drugi fašistički režimi i pokreti, uključujući nacističku Njemačku, gdje je službeno uvedena verzija poznata kao Hitlerov pozdrav. Nakon Drugog svjetskog rata u nekim je državama javno korištenje rimskog pozdrava zabranjeno zakonom.

Povezano
--------

* Bellamyjev pozdrav
* Uzdignuta pesnica
* *Zakletva Horacijeva*, historijska slika iz 1784. godine za koju se ponekad navodi da je inspirirala rimski pozdrav
**Paladijev motiv** na crtežu Palazzo della Ragione (tzv. „Bazilike") u Vicenzi, objavljen u Palladijevoj knjizi „Quattro Libri dell'Architettura"). 1570.
**Paladijev motiv**, Palazzo della Ragione („Bazilika") u Vicenzi, 1549.-1614.
**Palladijev motiv** je naziv dan od Francuza (*motif Palladio*) kombinaciji luka i stupova koju je Andrea Palladio, posljednji veliki arhitektonski teoretičar renesanse primijenio u oblikovanju pročelja tzv. „Bazilike" , zapravo gradske vijećnice okružene trgovinama u Vicenzi.

Dvoetažne lođe koje se pružaju uokolo sva četiri pročelja zdanja, oblikovao je detaljno proporcijski strukturiranim rasporedom odabranih elemenata koji čine „palladijev motiv" – osnovnu jedinicu čijim su umnažanjem kao kod rimskog amfiteatra formirane sve vanjske vizure „Bazilike".

Paladijev motiv zapravo se sastoji od spoja širokog i visokog, lučno zaključenog polja s dva uska bočna polja, iznad kojih se nalazi ravna arhitravna greda trabeacije.

Motiv je vjerojatno izveden iz rimske arhitekture [slavoluk]]a. Potječe još od Bramantea, upotrebljavao ga je i Sebastiano Serlio.

Potaknut glasovitom Sansovinovom Bibliotekom Marcianom u Veneciji, Palladio motiv razvija u dva duga niza, jedan iznad drugog, omeđujući ga polustupovima prislonjenim na masivne zidane pilone, dok drugi polustupovi, oni s čelne tj. pročelne strane pilona, za trećinu viši od unutarnjih, omeđuju umnožene jedinice osnovnoga motiva.

Bilješke
--------

1. ↑  Summerson 1991.
2. ↑  Müller/Vogel 2000.
3. ↑  Müller/Vogel 2000.

Literatura
----------

* Müller/Vogel 2000. - Werner Müller; Gunther Vogel: Atlas arhitekture 2, preveo Milan Pelc, Zagreb, 2000. str. 421.
* Summerson 1991. – Summerson, John: The Classical Language of Architecture, London, 1991. str. 129.-130. (s. v. Palladian motif)
**Rimski klub** je međunarodna nevladina nezavisna organizacija. Cilj ove organizacije je „produbljivanje svesti u vezi sa specifičnostima društvenog razvoja u epohi naučno-tehničke evolucije".

Rimski klub je osnovan 1968. godine. Okuplja 100 naučnika, društvenih radnika, direktora međunarodnih privrednih organizacija, novinara i umetnika iz raznih zemalja sveta. Broj članova je tačno određen i nepromenljiv.

Rimski klub se od svog početaka koncentriše na jednoj strani na studije i objašnjavanje granica rasta, nacionalizaciju globalnih kriznih procesa i raskole sadašnjice koji su posledica raskola između čoveka i prirode, i na drugoj strani na traženje socijalno prihvatljivih načina i sredstava za njihovo rešavanje.

Klub se bavi takozvanim globalnim problemima. Njegov cilj je uticaj na javno mnjenje i razvoj dijaloga sa političkim i društvenim strukturama. Rimski klub se bavi i pitanjima ekologije.

Vidi još
--------

* Mihajlo Mesarović

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična prezentacija
**Marko Peducej Plaucije Kvintil** (*Marcus Peducaeus Plautius Quintillus*, ? - 205) bio je rimski plemić i političar iz doba kraja Principata. Bio je sin konzula Plaucija Kvintila i plemkinje Cejonije Fabije, sestre cara Lucija Vera. Za vrijeme vladavine cara Marka Aurelija oženio se za Fadilu, jednu od njegovih kćeri. Godine 177. je zajedno sa Aurelijevim sinom Komodom služio kao rimski konzul. Poslije Komodovog dolaska na vlast bio je jedan od njegovih najbližih savjetnika. Vjeruje se da je upravo bliskost sa omraženim Komodom razlogom zašto ga nitko, usprkos rodbinske povezanosti sa Nervo-Antoninskom dinastijom nije predložio za cara nakon Komodovog ubistva 192. te je vlast preuzeo Pertinaks. Kvintil se nekoliko mjeseci kasnije, tokom Godine pet careva, zbližio sa Pertinaksovim nasljednikom Didijem Julijanom, te mu savjetovao da ne pokuša pregovarati sa pobunjeničkom vojskom Septimija Severa. Savjet nije poslušan, ali je Julijan ipak ubijen, a Sever preuzeo vlast i ustanovio Severovsku dinastiju. Kvintil je nakon toga živio izvan grada, povukavši se iz politike. Godine 205. je Sever naredio njegovo pogubljenje, na što je Kvintil izvršio samoubistvo. Šta se dogodilo sa Fadilom, nije poznato.

Izvori
------

* Septimius Severus: the African emperor, by Anthony Richard Birley Edition: 2 - 1999
* From Tiberius to the Antonines: a history of the Roman Empire AD 14-192, by Albino Garzetti, 1974
* The Cambridge ancient history, Volume 11 By Alan K. Bowman, Peter Garnsey, Dominic Rathbone Limited preview - Edition: 2 - Item notes: v. 11 – 2000
* Marcus Aurelius, by Anthony Richard Birley, Routledge, 2000
* 
* Arhivirano 2011-05-14 na Wayback Machine-u

  



| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:**Titus Pomponius Proculus Vitrasius Pollio , Marcus Flavius Aper** | **Konzul Rimskog Carstva**177*Commodus* | Slijedi:**Servius Cornelius Scipio Salvidienus Orfitus, Decimus Velius Rufus** |
Rimsko Carstvo i Kina pod vlašću dinastije Han su se nalazile na suprotnim krajevima Eurazije.
**Rimsko-kineski odnosi**, odnosno odnosi između rimske države (Rimsko Carstvo) na jednoj, te kineske države pod dinastijom Han na drugoj strani, nikada nisu bili neposredne prirode. Teritorije oba entiteta su se od 1. vijeka pne. do 2. vijeka stalno približavale jedna drugoj, što zbog rimske ekspanzije na Bliski Istok, što zbog kineske ekspanzije u Centralnu Aziju. Međutim, one se nikada nisu spojile, a za što je najvažniji razlog postojanje relativno snažnih država kao što što su Partsko i Kušansko Carstvo koje su Rimljanima i Kinezima pružile uspješni otpor. Dok su Rimljani i Kinezi znali za međusobno postojanje, velike geografske razdaljine, te logistički, bezbjednonosni i drugi problemi vezani uz takva putovanja su priječili neposredni kontakt, odnosno njegovo stalno održavanje; s druge strane se on održavao posredno preko razvijena trgovine, odnosno raznih dobara koja su zahvaljući Putu svile dolazila sa zapada na istok i obrnuto. Jedini koliko-toliko dokumentirani diplomatski kontakt dva entiteta se zbio godine 166. za vrijeme vladavine cara Huana primio izaslanika rimskog cara "Antonina" (koji je mogao biti Antonin Pije ili Marko Aurelije). Rimljani su u tom periodu za Kinu koristili naziv Seres ("zemlja svile"), dok su Kinezi za Rim koristili izraz "Daqin".

Od 1950-ih je određenu popularnost stekla hipoteza prema kojoj se mali broj rimskih legionara, zarobljenih od strane Parta u bitci kod Kare 53. pne. naselio u današnjoj Kini, odnosno današnjem selu Liqian čiji su stanovnici - koje odlikuje za Kineze nekarakteristično zelena boja očiju - njihovi navodno potomci. Ona je u posljednje vrijeme djelomično potkrijepljena DNK analizama koji ukazuju na evropsko porijeklo.

Izvori
------

1. ↑  Chinese villagers 'descended from Roman soldiers'. The Daily Telegraph. 23 Nov 2010.
2. ↑  DNA tests show Chinese villagers with green eyes could be descendants of lost Roman legion. Mail Online. 26 Nov 2010.

Eksterni linkovi
----------------

* Accounts of Daqin in the Chinese history of the Later Han Hou Hanshu
* 
* The Origins of Roman Li-chien Arhivirano 2012-07-10 na Wayback Machine-u
* The Lost Legion (Italian) Arhivirano 2011-05-20 na Wayback Machine-u (engleski)
* Did the Romans settle in Yongchang County, Gansu Province, China? Arhivirano 2007-04-03 na Wayback Machine-u
* The Romans in China. They came，saw and settled Arhivirano 2005-04-24 na Wayback Machine-u
* Romans in China?
* *Los Angeles Times*: "Digging for Romans in China"; August 24, 2000
*Za ostale upotrebe, v. Maler.*
**Maler** je kratka pripovijetka Stevana Sremca iz 1905. Pripovjetka nosi podnaslov "Slika iz Beograda prilikom popisa ljudstva i stoke". 

Sremac u njoj na humorističan i realističan način, vjerojatno kao i kod ostalih njegovih pripovjetki također prema stvarnom događaju tj. zgodi za koju je čuo, opisuje pokušaj jedne kućanice da popisivaču stanovništva slatkorječivo "uvali" za ženu svoju gošću, *frajla Emiliju*, vjerojatno usidjelicu.

Pripovijetka je dobar primjer Sremčava "vatrometa" stranih riječi, osobito germanizama, kojima je pokušavao postiči komičnost i realističnost dijaloga svojih likova, nerjetko u tome i pretjerujući do te mjere da je njegova djela, osobito danas, u pravilu nemoguće čitati bez stalnog konzultiranja rječnika, dodanog u kasnijim izdanjima na kraju djela, što donekle otežava njihovo pravo doživljavanje.

Literatura
----------

* D(imitrije). Vučenov: Stevan Sremac, u: Sremac: Izabrane pripovijetke, Zagreb-Beograd, 1949. str. 207-216
**Pedro de Valdivia** (Extremadura, oko 1498.- Tucapel, januar, 1554.), bio je španjolski konkvistador, poznat kao vicekralj Perua, osvajač Čilea i njegov prvi guverner i kao čovjek koji je osnovao Santiago de Chile i Concepción.

Biografija
----------

Valdivia je prije nego što je poslan Južnu Ameriku, služio u španjolskoj vojsci na Apeninskom poluotoku (Italijanski ratovi) i Flandriji. 
Tokom 1538. borio se na strani Francisca Pizarra u Peruu protiv Diega de Almagra koji se posvadio sa Pizarrom oko prava tko će vladati Cuscom.

Sa samo 150 španjolskih konjanika i nešto indijanskih saveznika - 1540. krenuo je u vojnu kampanju na Čile, čak je poveo i ljubavnicu Inés Suárez.

U toj kampanji promarširao je preko obalne pustinje sjevernog Čilea, pobijedio veliku indijansku vojsku u centralnoj čileanskoj dolini i 12. februara 1541. osnovao Santiago de Chile. Nakon tog je 1546. proširio španjolsku vlast prema jugu do rijeke Biobío.
Nakon tog je sljedeće dvije godine ratovao u Peruu, kad se vratio u Čile postavljen je za guvernera.

Tokom 1550. počeo je zauzimati krajeve južno od rijeke Biobío i osnovao je grad Concepción.

Za vrijeme kampanje protiv araukanskog ustanka Valdivija je zarobio i pogubio vođu ustanka, poglavicu plemena Mapuche - Lautaroa.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Pedro de Valdivia, Spanish conqueror*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 10. 2020.

Vanjske veze
------------

***Pedro de Valdivia*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Pedro de Valdivia, Spanish conqueror* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Koordinate: 33°37′40.50″N, 10°56′45.63″E
Koordinate: 33°40′45.96″N, 10°54′55.67″E

**Rimski nasip El Kantara** (arapski: القنطرة الرومانية بجربة) je nasip koji povezuje tuniski otok Djerbu s kopnom, a nalazi se na krajnjem jugu otoka.

Karakteristike i historija
--------------------------

Nasip dug 6.4 km podignut je u 2. vijeku za Rimskog Carstva. Njime je povezan Meninx na otoku s Gergisom na kopnu.

Još za rimskih vremena preko njega je išao put, koji je danas asfaltiran. Nasip je danas širok 10 metara, po njemu prolazi vodovod, a između 2004. i 2006. moderniziran je izgradnjom mosta dugog 160 metara.

El Kantara na arapskom znači most, otočani danas tako nazivaju mjesto odakle počinje nasip, kog i danas zovu rimskim.

Izvori
------

1. ↑  „*El Kantara Tunisie - Guide et photos*" (francuski). Routard. Pristupljeno 22.11. 2019.
2. 1 2   „*El Kantara Causeway*" (engleski). Structurae. Pristupljeno 22. 11. 2019.
3. 1 2   „*El Kantara*" (hrvatski). Puturist. Pristupljeno 22.11. 2019.

Vanjske veze
------------

* *El Kantara Tunisie - Guide et photos* (`fr`)