Za za kasnijeg osnivača kartuzijanskog reda, vidite članak Sveti Bruno.

**Bruno Veliki** (ili **Bruno I**) (925–965) bio je nadbiskup Kölna od 953. do smrti, odnosno vojvoda Lotaringije od 954. Bio je brat Otta I, kralja Njemačke i kasnijeg svetog rimskog cara.

Bruno je bio najmlađi sin Heinricha Ptičara i njegove druge supruge Matilde od Ringelheima. Dok je bio dijete, odlučeno je da će postati svećenik, pa je obrazovan u tom duhu. Godine 951. ga je Otto imenovao svojim nad-kapelanom.

Bruno je brzo napredovao. Godine 953. je mjesto kölnskog nadbiskupa ostalo prazno nakon što se Konrad Crveni, vojvoda Lotaringije i Ottov zet, pridružio ustanku protiv Otta. Imenujući Brunu na ispražnjeno mjesto, Otto je stekao moćnog saveznika protiv Konrada u Lotaringiji (koja je tada najvećim dijelom bila u crkvenoj jurisdikciji Kölna) i to u vrijeme kada mu je saveznik najviše trebao. Sljedeće je godine ustanak propao; Otto je smijenio Konrada s mjesta vojvode i imenuovao Bruna na njegovo mjesto.

Bruno je bio pretposljednji vojvoda cijele Lotaringije. Godine 959. su dva lokalna plemića Godfrey i Frederick, imenovani za markgrofove Donje i Gornje Lotaringije. Nakon Brunove smrti su obojica priznati za vojvode. Dva vojvodstva će potom između 1033. i 1044. biti ujedinjena pod Gothelom I.

Zahvaljujući tome što je istovremeno držao mjesto nadbiskupa i *nadvojvode*, Bruno je postao najmoćniji čovjek iza Otta ne samo u Njemačkoj, nego i izvan njenih granice. Nakon smrti Louisa IV od Zapadne Franačke i 954. i Huga Velikog 956. godine, Bruno je kao njihov šurjak i rođak njihovih nasljednika Lothaira i Huga Capeta, služio kao regent Zapadne Francuske.

Od 961. je Bruno služio kao Ottov namjesnik u Njemačkoj, dok je Otto boravio u Italiji.

Bruno je umro u Reimsu 965. te je sahranjen u samostanu sv. Pantaleona, koga je bio sagradio u blizini Kölna.

Bruno je u Kölnu uživao brojne priviligeije, koga su učinile gotovo istovjetnim kraljem - pravo gradnje bedema i postavljanja tržišta, kovanja novca, prikupljanja poreza (uključujući splavarinu na Rajni. Brunov dvor u Kölnu je također bio poznat kao kulturno središte tadašnje Njemačke; na njemu su neko vrijeme proveli Ratherius i Liutprand of Kremonski. Tamo su obrazovani i budući crkveni vođe Everaclus od Liègea, touski biskup Gerard, Wikfrid od Verduna i Theoderic od Metza.

Bruno je u Kölnu sagradio palaču i proširo katedralu do te mjere da su je uspoređuvali sa Bazilikom sv. Petra u Rimu. Sagradio je nove crkve posvećene Martinu od Toursa i Svetom Andriji i benediktinski samostan posvećen sv. Pantaleonu.

Bruno je iz Troyesa dovukao relikvije koje se pripisuju Patroklusu te ih 964. sahranio u St Patrokli Domu u Soestu.

Literatura
----------

* Timothy Reuter, *Germany in the early Middle Ages* (1991, Longman. ISBN 0-582-49034-0)
* Pierre Riché, *The Carolingians: a family who forged Europe* (trans. Michael Idomir Allen, 1993, University of Pennsylvania Press. ISBN 0-8122-1342-4)
* Carl Dietmar and Werner Jung, *Kleine illustrierte Geschichte der Stadt Köln* (9th edition, 2002, J. P. Bachem Verlag, Köln. ISBN 3-7616-1482-9)
* Cora E.Lutz, *Schoolmasters of the Tenth Century*. Archon Books 1977.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Wigfried**  |  **nadbiskup Kölna** 953–965 | Slijedi: **Volkmar**  |
| Prethodi: **Konrad I**  |  **vojvoda Lotaringije** 944–965 | Slijedi: **podijeljena na Gornju i Donju Lotaringiju**  |


***Bruno Veliki*** na Wikimedijinoj ostavi