recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Maelgwn Gwynedd** (? - cca. 547) je bio kralj [[Kraljevina Gwynedd|Gwynedd]a]. Njegovo formalno ime je bilo**Maelgwn ap Cadwallon** (engleski: ; doslovno: "Maelgwn, sin Cadwallona*), ali je poznat i kao **Maelgwn Hir** ("Maelgwn Visoki"). Bio je otac kralja Rhun "Hîra".*

Maelgwn je bio praunuk Cunedde, britskog poglavice koji je u 5. vijeku došao iz današnje južne Škotske na sjever današnjeg Walesa kako bi svojim sunarodnjacima pomogao da otjeraju gelske osvajače iz susjedne Irske. Ta se borba odužila generacijama, da bi bila dovršena tek u doba vladavine Maelgwnovog oca Cadwallona. Maelgwn je bio prvi član svoje loze čija vlast nad Kraljevinom Gwynedd nije bila osporavana, te se često naziva osnivačem kraljevske dinastije.

O Maelgwnu postoje oskudni, i često kontradiktorni, podaci koje je ponekad teško razlučiti od velške mitologije i srednjovjekovne pseudohistorije. Prema tradiciji je bio kršćanski vladar koji je gradio crkve i financirao misionare, a svojim sunarodnjacima, kako u Walesu, tako i u današnjoj sjevernoj Engleskoj, pomagao u pružanju otpora paganskim anglosaksonskim osvajačima. S druge strane, njegov suvremenik, redovnik Gildas, ga proglašava grešnikom i alegorijski opisuje kao "zmaja", odnosno kao jednu od zvijeri koje se spominju u Otkrovenju Ivanovom. Neki od kasnijih historičara su spekulirali da je Maelgwn mogao biti historijska podloga za arturijanski lik Uthera Pendragona.

Prema srednjovjekovnim kronikama je premuinuo 547. od "žute kuge", odnosno "velike smrtnosti", što bi mogla biti referenca na Justinijanovu kugu koja je u to vrijeme vjerojatno doprla i do zabačenijih dijelova Evrope.

Izvori
------

1. ↑  Phillimore 1888:155, *Annales Cambriae*, year 547 — "Mortalitas magna inqua pausat mailcun rex genedotae"

Eksterni linkovi
----------------

* Maelgwn Gwynedd on National Library of Wales *Dictionary of Welsh Biography*

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Cadwallon *Lawhir***  |  **Kralj Gwynedda** cca. 520 – cca. 547 | Slijedi: **Rhun *Hir***  |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Vortiporius**  |  **Mitski britanski kraljevi**  | Slijedi: **Keredic**  |
Laguna Indijanci, muškarac i žena.
Plemenska zastava
**Laguna Indijanci** /španjolski laguna =lagoon. Stari domorodački oblik Ka-waik nepoznatog je značenja,/ pleme američkih Indijanaca porodice Keresan sa sjeverne obale rijeke Rio San José, oko 50 milja zapadno od Albuquerquea, Novi Meksiko. Svoj pueblo nazivaju *Ka-waik* i danas sa 7,700 pripadnika čine jedno od najjačih pueblo plemena. Današnji pueblo Laguna utemeljen je 1699. i sastoji se od 6 naselja: *Encinal*, *Laguna*, *Mesita*, *Paguate*, *Paraje* i *Seama*.

Društvo
-------

Prema Morganu Lagune su bili organizirani po 'rodovima' (klanovima), čije se porijeklo nasljeđivalo po ženskoj liniji, kako navodi izvjesni svećenik Samuel Gorman), koji je bio upoznat sa situacijom među Lagunama, i koji potječu iz 1860. godine. Svaki pueblo bio je podijeljen po grupama koje su nosile imena po nekoj životinji, biljci ili ptici ili nekom drugom prirodnom elementu. Dvije osobe iz jedne takve grupe nisu smjele stupiti u brak. Zemlja je vlasništvo zajednice, a na česticu pravo polaže onaj tko ju obrađuje. Ovu svoju česticu vlasnik je mogao prodati ili pokloniti, a nakon njegove smrti, vraćala se njegovoj udovici ili kćerima, a ako je bio neoženjen, onda porodici njegovog oca. 
Svoje svečanosti lague obilježavaju 19 rujna (*Festival of San Jose de Los Lagunas*), 19 ožujka (San Jose's Day Festival), ostali su *Three King's Day Festival* (6 siječnja), *San Juan's Throw Day* (24 lipnja), i drugi.

Lagune se prema Hodgeu sastoje od 19 klanova od kojih su neki izumrli\*, viz.: Kohaia (Bear), Ohshahch (Sun), Chopi (Badger), Tyami (Eagle), Skurshka (Water-snake), Sqowi (Rattlesnake), Tsushki (Coyote), Yaka (Corn; podijeljen na Kochinish-yaka ili Yellow-corn i Kukinish-yaka ili red-corn), Sits (Water), Tsina (Turkey), Kakhan (Wolf), Hatsi\* (Earth), Mokaiqch\* (Mountain Lion), Shawiti (Parrot), Shuwimi (Turquoise), Shiaska (Chaparralcock; ptica poznata kao ili Roadrunner  *'cestovni trkač'*  ili  *'ptica trkačica'*  u crtanim filmovima: Nazivaju je i paisano, ili "fellow countryman", a neki Indijanci i kao pticu-medicine. Latinski joj je naziv Geococcyx californianus, vidi slika Arhivirano 2004-11-05 na Wayback Machine-u), Kurtsi (Antelope), Meyo (Lizard) i Hapai (Oak).

Jezik
-----

Jezično Lagune i kao i jezik njihovih srodnika Acoma pripadaju u Zapadne Kerese ili (Sitsime, Kawaiko).

Literatura
----------

* Frederick Webb Hodge, Handbook of American Indians North of Mexico

Vanjske poveznice
-----------------

* Laguna Pueblo Pottery
* Pueblo of Laguna Arhivirano 2008-05-12 na Wayback Machine-u
**Milivoj Omašić** (Sinj, 6. prosinca 1945.) je hrvatski televizijski producent i bivši hrvatski košarkaš. Hrvatskog je podrijetla, a po djedu je Poljak (koji je došao u Sinj kao časnik austro-ugarske vojske, gdje je ostao, oženio se i dobio obitelj). Bivši je reprezentativac Jugoslavije i hrvatski reprezentativac (turniri republika).

Rodio se je u Sinju. U Sinju je išao u osnovnu školu. Srednju je tekstilnu školu završio u Zagrebu, jer je bio stipendist sinjskog tekstilnog poduzeća Dalmatinke. Košarka mu nije bila neki posebni cilj u životu, no društvo ga je povuklo te je zaigrao za Elektrostroj iz Zagreba. Igrajući u zagrebačkoj juniorskoj ligi skrenuo je pozornost na sebe jer je velikim klubovima ubacio mnogo koševa. Primijetio ga je tehniko zagrebačke Lokomotive Vladimir Anzulović koji ga je doveo u Lokomotivu. Prvo je studirao na Fakultetu za fizičku kulturu koji je prekinuo nakon jedne godine te je upisao kemijski smjer na Tekstilnom fakultetu, gdje je diplomirao. Ukupno je za Lokomotivu, kasniju Cibonu, odigrao 279 službenih utakmica te postigao 3801 koš. 

Poslije igračke karijere okrenuo se radu na televiziji, gdje je postao producent športskog programa. Na Televiziji Zagreb odnosno HRT-u dugo godina radi na tom mjestu.

Klupska karijera
----------------

Igrao je za sinjski Tekstilac te za Elektrostroj i Lokomotivu iz Zagreba. 

Sa sinjskim je Tekstilcem bio doprvak Hrvatske u juniorskoj kategoriji. U završnici izgubili su od Zadra na završnom turniru za juniorskoga prvaka Hrvatske koji se igrao 1958. u Slavonskom Brodu. Omašić je bio najmlađi junior.

1969. je osvojio Kup Jugoslavije u utakmici protiv slovenskog kluba, ljubljanske Olimpije.

Bio je članom sastava koji je igrao odlučujuću prvenstvenu utakmicu protiv splitske Jugoplastike sezone 1970./71.. Oba su sastava borila se za svoj prvi naslov državnog prvaka u povijesti. 

Suigrači su mu na toj utakmici bili Petar Jelić, Topić, Nikola Plećaš, Dragan Kovačić, Buva, Davor Rukavina, Većeslav Kavedžija, Eduard Bočkaj, Sučević, Damir Rukavina, Rajko Gospodnetić, a trener Mirko Novosel.

S zagrebačkom Lokomotivom osvojio je Kup Radivoja Koraća 1971./72. godine. Pobijedili su u završnici OKK Beograd. Lokomotiva je igrala u sastavu: Nikola Plećaš, Damir Rukavina, Vjenceslav Kavedžija, Rajko Gospodnetić, Milivoj Omašić, Eduard Bočkaj, Ivica Valek, Zvonko Avberšek, Dragan Kovačić, Petar Jelić, Ante Ercegović, Zdenko Grgić, Srećko Šute. Trenirao ih je Marijan Catinelli.

Izvori
------

* Slobodna Dalmacija Vremeplov Pressinga: Sinjski košarkaški vitez. Zabilježio Milorad Bibić, 28. travnja 2003.

1. ↑  Slobodna Dalmacija Milorad Bibić: JU-GO-PLASTI-KA Žuti slave 40 godina od prvog naslova, 3. travnja 2011.
**Milivoj Zenić** (Šibenik, 14. kolovoza 1953. – Šibenik, 20. studenoga 2011.) je bio hrvatski knjižničar i kulturni povjesničar.

Životopis
---------

Rodio se je u Šibeniku 1953. godine. 
Diplomiravši u Zagrebu na Filozofskom fakultetu, vratio se u Šibenik, gdje je od 1979. radio u Gradskoj knjižnici Juraj Šižgorić, desetljećima kao njezin legendarni ravnatelj. Bio je sanjar Šibenika kao grada što ima ljudsku mjeru, svakako strateg njegova kulturnog razvoja. Kolebanja u putanji osobnog života nisu dugo trajale. Najprije je projektirao osobni razvoj (upisao je poslijediplomski studij), a onda se posvetio rodnom gradu, njegovoj bašćini, njegovoj sadašnjosti i budućnosti. Nije pisao mnogo, ali je pisao dobro, poglavito kad se dao na veće projekte, na pisanje knjiga U pohvalu od grada Šibenika: pisana riječ od najstarijih vremena do danas (Šibenik, 2002) te Stari Šibenik: kalama, skalama i butama (Zagreb, 2010), kao i na pisanje vodiča Šibenska katedrala (Šibenik, 2003).
Milivoj Zenić znatan je dio života posvetio knjizi, hrvatskoj knjizi, poglavito onoj šibenskoj. 
Napisao je više radova o knjižničarstvu i o kulturnoj povijesti, bio suradnik lokalnih glasila, pa i Matičine Hrvatske revije. Bio je scenarist dokumentarnog filma Šibenski trudi, producent filma Rota koji se bavi šibenskim renesansnim bakrorescem i kartografom Martinom Kolonićem Rotom.

Godine 1997. Milivoj Zenić odlikovan je Redom Danice hrvatske s likom Marka Marulića za osobite zasluge u kulturi. Nagradu Ivan Kukuljević Sakcinski primio je 2010. godine u znak priznanja za zasluge u unapređenju knjižničarske struke u Hrvatskoj.

Izvor
-----

* Josip Lisac: Milivoju Zeniću za zbogom. Čuvar šibenske baštine, Vijenac br. 463 - - 1. prosinca 2011.

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s internetskih stranica Matice hrvatske. Vidi dopusnicu Matice hrvatske.
Mješko I
**Mješko I Pjast** (polj. *Mieszko*), (r. 935. - † 25. maj 992.) je bio poljski knez i prvi poljski vladar. Pripadao je vladarskoj dinastiji Pjastovića.

Mješko je bio sin Sjemomisla i otac Boleslav I Hrabrog, prvokrunisanog kralja Poljske.

Ime Mješko nije dobio po rođenju, već kasnije. Istoričari tvrde da je ime Mješko *(Mieszko)* skraćenica od imena Mječislav *(Mieczyslaw)*, koja je kombinacija dva leksema : mač *(Miecz)* i slavan *(Slaw)*, međutim ta teorija se kosi sa nalazima da Sloveni nikad nisu sebi davali lična imena po životinjama ili oružju.

Mješko I je 966. godine primio hrišćanstvo i uveo ga je u Poljsku. Prema saznanjima 965. godine se oženio sa Dubravkom, ćerkom Boleslava I Bohemijskog kneza. Dubravka je 977. godine umrla a Mješko se tri godine posle toga ponovo oženio sa Odom fon Haldensleben.

Iz prvog braka Mješko je imao troje dece. Sin Boleslav (kralj Poljske) i dve ćerke, Svetoslave *(Świętosława)* (švedske kraljice), i pomerijanske princeze čije se ime ne zna.

Iz drugog braka je imao takođe troje dece, tri sina Mješka *(Mieszko)*, Lamberta *(Lambert)* i Svetopezka *(Świętopełk)*.

Izvori
------

* Jasiński K. Rodowód pierwszych Piastów, Warszawa-Wrocław (1992), s. 54-70.
* Labuda G. Mieszko I, (w:) Polski Słownik Biograficzny, t. 21, 1976.
* Labuda G. Mieszko I, Wyd. Ossolineum, Wrocław 2002, ISBN 83-04-04619-9
* Labuda G. Pierwsze państwo polskie, Krajowa Agencja Wydawnicza, Kraków 1989, ISBN 83-03-02969-X
* Szczur S. Historia Polski średniowiecze", rozdz. 2.2,1 Państwo gnieźnieńskie Mieszka I (s. 47-57) i 2.4.1 Drużyna książęca (s. 83-84), Wydawnictwo Literackie 2002, ISBN 83-08-03272-9

***Mješko I*** na Wikimedijinoj ostavi
**Planinarski savez Srbije** (PSS) je samostalna, nepolitička i nedobitna organizacija i nacionalni granski sportski savez u koji su udruženi: planinarska društva (166 osnovnih organizacija sa 15.487 članova), sportsko planinarski klubovi i planinarsko-skijaške organizacije-klubovi. Specijalizovane službe Saveza su 

* Gorska služba spasavanja sa više od 250 obučenih spasilaca za spasavanje, zaštitu i preventivu u raznovrsnim planinskim i urbanim uslovima. Ova služba deo je sistema Sektora za vanredne situacije MUP-a Srbije.
* Služba vodiča sa više od 300 obučenih vodiča sa priznatom licencom međunarodne asocijacije (UIAA)

Savez izdaje časopis *Planinarski glasnik*. Savez i klubovi godišnje izvedu oko 3.000 izleta i akcija sa preko 70.000 učesnika. 

Korjeni planinarskog pokreta začeti su u Svilajncu 1875. godine. Prva planinarska organizacija osnovana je 1901. godine kao Prvo Srpsko planinarsko društvo. Prvo planinarsko udruženje u Srbiji osnovano je 17. juna 1901. godine u Beogradu pod nazivom Srpsko planinsko društvo. Njegov sljedbenik i pravni nasljednik, Planinarski savez Srbije, osnovan je 1948. godine. Današnji PSS je pravni nasljednik predhodnog Planinarskog saveza Srbije i Crne Gore koji je prestao da postoji 01.12.2006. godine.

Planinarski savez Srbije član je Internacionalne planinarske organizacije (UIAA), Evropske pješačke asocijacije (ERA), Balkanske Planinarske unije (BMU), Evropske Unije planinarskih organizacija (EUMA).

Alpinizam
---------

Prije drugog svjetskog rata nije bilo organizovanog alpinizma u Srbiji. Individualno je djelovalo nekoliko alpinista koji su se isključivo penjali stijenama slovenskih Alpi. U razdoblju od 1928. do 1933. godine izveden je niz uspona (Raško Dimitrijević, Stanko Aleksić, Istok Paljaruci).

Nakon rata osnovana je prva alpinistička sekcija u Beogradu, zatim i u drugim gradovima (Bor, Čačak, Niš, Sremski Karlovci, Smederevo, Prizren, Peć). Za alpinizam u Srbiji 70-ih i 80-ih godina značajni su penjački usponi na Durmitoru, Prokletijama, Magliću, Julijskim Alpama, Velebitu, a u Srbiji Stol (Homoljske planine), Kablarska klisura kraj Čačka i Sićevačka klisura kraj Niša. Vojvođanski planinari organiziraju planinarske ekspedicije u visoka gorja u kojima sudjeluju ne samo penjači iz Srbije, nego i iz drugih republika.

U sportskim aktivnostima dostignuti su vrhunski rezultati uspona na planinske vrhove svih kontinenata. Na najviši vrh sveta Mount Everest (8848m) popelo se 8 planinara iz Srbije, od prvog uspona Dragana Jaćimovića 26. maja 2000. godine. Decenijama prije i poslije toga izvršeni su brojni usponi na sve svjetske visoke planinske masive. Takođe su ostvareni značajni alpinistički usponi u tehnički veoma zahtjevnim smjerovima u svjetski poznatim penjalištima u suvoj stijeni, snijegu i ledu.
**Pirka** (*Serranus scriba*) je vrsta morske ribe iz porodice Serranidae, porodice poznate po tome da su dvospolci. Kod nas ima cijeli niz drugih naziva kao što su; pirak, pjerka, vuk, špijun, burača, pisanica, vuk, perka, pjerga, kanj od sike, likovac.

Opis
----

Pirka je riba izduženog tijela i glave sa vrlo velikim ustima u kojima se nalaze šiljati zubi. Na tijelu ima 5-7 okomitih šara smeđe-ljubičaste boje koje se izmjenjuju sa svijetlo smeđkastom pozadinom koja prema trbuhu ide u bjelkastu. Na sredini trbuha ima plavkastu mrlju, a glava je prekrivena nepravilnim crvenkasto-smeđim i crvenim šarama. Pirka je izrazit grabežljivac, a hrani se većinom manjim ribama i rakovima, ali će se zaletiti za svim što joj nalikuje na obrok. Naraste i do 36 cm, ali je većinom manja, iprosječna dužina je oko 25 cm. Maksimalna težina je 35 dag. Živi na dubini od 5 do 150 m, najčešće do 50 m, na svim vrstama terena, obavezno uz neku vrstu zaklona. Skriva se na kamenitim mjestima ili u dnu obraslom algama (najčešće posidonijom), gdje vreba plijen. Sa gastronomskog gledišta nema veliki značaj. Jestiva je vrsta i ljudi je love, ali uglavnom vrlo malo i privatnim brodicama. Najčešće se sprema pržena ili na brujet. Drži se i kao akvarijska riba.

Zanimljivost
------------

Pirka je podvodnim ribolovcima vrlo interesantna riba, ne zbog lova na nju, već što je pirka "oznaka" pri lovu hobotnice. Kada se primjeti pirku kako nepomično stoji, fiksirajući neko mjesto, a pogotovo ako to isto radi više njih, tada je gotovo sigurno da se na tom mjestu nalazi hobotnica. Razlog ovom ponašanju može biti u činjenici da su kraci hobotnice prava poslastica za pirku, ali i činjenica da će pirka biti poslastica hobotnici ukoliko nije dovoljno brza.

Rasprostranjenost
-----------------

Pirka obitava na istočnom dijelu Atlantika, od Biskajskog zaljeva do Mauritanije, kao i oko Kanara, Azora i Madeire. Rasprostranjena je po cijelom Mediteranu, uključujući i Crno more.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Kirnja[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Painted comber (fishbase.org)

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Pirka** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Pirka** |

***Pirka*** na Wikimedijinoj ostavi
**Osmanski interegnum** ili **Otomanski građanski rat** (turski: *Fetret Devri*) označava period borbe za vlast u Osmanskom Carstvu između 1402. i 1413. godine. 

Nakon što je Tamerlan u bici kod Angore porazio i zarobio sultana Bajazida I. (1389—1403), dolazi do podjele Osmanskog Carstva i borbe Bajazidovih sinova za prijestolje. Rat je vođen između Bajazidovih sinova Ise, Mehmeda, Muse i Sulejmana, oko vlasti u Osmanskom carstvu. Okončan je bitkom kod sela Čamorlu 05.07.1413. godine, u kojoj su Mehmedove snage sa svojim hrišćanskim saveznicima potukle Musinu vojsku, dok je on sam uhvaćen i pogubljen. 

Tokom borbi koje su trajale više od jedne decenije, živote su izgubili svi Bajazitovi sinovi, osim Mehmeda, a u sukobe su se aktivno uključivale i preostale hrišćanske države na Balkanu (Vizantija, Srbija, Vlaška i druge).

Učesnici
--------

* Isa, (1402—1403)
* Mehmed, (1402—1413)
* Musa, (1410—1413)
* Sulejman, (1402—1411)

Značajnije bitke
----------------

* Bitka kod Kosmidiona, pobeda Sulejmanovih snaga nad Musom (15.06.1410)
* Bitka kod Serdike, pobeda Musinih snaga nad Sulejmanom (početak 1411)
* Bitka kod sela Čamorlu, pobeda Mehmedovih snaga nad Musom (05.07.1413)

Povezano
--------

* Osmansko Carstvo
* Bajazit I
* Bitka kod Angore

Izvori
------

1. ↑  Dimitris J. Kastritsis, *The Sons of Bayezid*, (Brill, 2007), xi.

Spoljašnje veze
---------------

* Istorijska biblioteka: Bajazit I
**Marijan Grakalić** (Zagreb, 30. kolovoza 1931. – Samobor, 21. travnja 1997.), jugoslavenski publicist i pjesnik.

Biografija
----------

Rođen je 30. kolovoza 1931. u Zagrebu u obitelji istarskih emigranata koja je dolaskom talijanskih fašističkih vlasti iselila iz Premanture. Gimnaziju je završio 1953. u Zagrebu. U novinarskoj karijeri bio je glavni i odgovorni urednik *Samoborskih novina* (1955) i *Požeškog lista* (1956–57), dopisnik *Glasa Slavonije* u Osijeku iz Požege (1958–61), Radio-Zagreba iz Požege (1958–61) i Pule (1961–67), urednik u *Vjesniku* (1968–71) i sindikalnom izdavačkom poduzeću »Radničke novine« u Zagrebu (1977–88). S grupom entuzijasta pokrenuo je časopis *Istarski mozaik*, u izdanju Pododbora Matice hrvatske u Puli, i bio njegov prvi glavni i odgovorni urednik (1963–66). Uredio je više od stotinu knjiga i zbornika, napose istarskih autora (*Brioni* Š. Mlakara, 1966; *Žminjski libar* Z. Črnje, s D. Brozovićem, 1966; *Nobel i nobelovci* S. Ivezića, 1965). Surađivao u listovima i periodicima *Nedjelja*, *Glas Istre*, *Vjesnik Povijesnog arhiva u Rijeci*, *Vjesnik*, *Iseljenički kalendar*, *Hrvatski iseljenički zbornik*, *Zagrebački Gradec* i dr. baveći se ponajviše temama iz oblasti heraldike i veksilologije. Načinio je doprinose o grbu Istre i grbovima istarskih gradova, heraldičaru Carlu Baxi i općenito o hrvatskoj heraldici, što je prikazao u knjizi *Hrvatski grb: grbovi hrvatskih zemalja* (1990). Pisao je biografske crtice o Toni Perušku, Anti Dukiću, A. G. Matošu, prikaze o Brionima i dr. U vlastitoj nakladi objavio je zbirke *Lirika nad Samoborom* (1955) i *Miris moga kraja* (1956). Zastupljen je u antologijama Mirjane Strčić (1989), Dušana Karpatskoga, u češ. prepjevu (2001) te u *Antologiji samoborskog pjesništva* (2003). S M. Osmakom sastavio je antologiju hrvatskih pjesama o moru *Mare nostrum* (Zagreb 1971).

Djela
-----

* *Lirika nad Samoborom*. Samobor 1955.
* *Samobor*. Samobor 1955.
* *Miris moga kraja*. Samobor 1956.
* *Jasenovac*. Osijek 1958.
* *Požeška kotlina*. Slavonska Požega 1958.
* *Hrvatski naivni umjetnici i likovni samorastniki*. Samobor 1967, Poreč 1969.
* *Hrvatski grb. Grbovi hrvatskih zemalja*. Zagreb 1990.

Literatura
----------

* Strčić, P. »GRAKALIĆ, Marijan.« *Hrvatski biografski leksikon*. Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Zagreb. 2002.
* Biletić, B. D. »Grakalić, Marijan.« *Istarska enciklopedija*. Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Zagreb. 2005.
**Poluotok Paraguaná** (španjolski: *Península de Paraguaná*) je najeći venecuelanski poluotok, smješten u saveznoj državi Falcón na sjeverozapadu zemlje.

Karakteristike
--------------

Paraguaná leži između Karipskog mora na istoku i Venezuelanskog zaljeva na zapadu. Poluotok je dug oko 60 km u smjeru sjever-jug, a dužina njegove obale iznosi oko 300 km. Za kolonijalnog razdoblja bio je skrovište pirata i krijumčara. Kako je nizak i poprilično neplodan, a nema ni dovoljno pitke vode, dugo vremena je bio rijetko naseljen. Malobrojni stanovnici bavili su se kozarstvom i živjeli od mlijeka, sira i mesa.

Eksplozivni rast naftne industrije, naročito 1950-ih i 1960-ih godina, dao je Paraguanu veliku ekonomsku važnost. Naftovodi dovode naftu s naftnih polja iz jezera Maracaibo do velikih rafinerija kod Amuaye i Punto Fija (Punta Cardon) na zapadnoj strani poluotoka, gdje duboki zaljevi omogućuju lak pristup velikim tankerima dubokog gaza.

Tokom 1960-ih Punto Fijo je izrastao kao najveći urbani centar na poluotoku. Coro, glavni grad savezne države Falcón, leži na početku prevlake koja povezuje poluotok s kopnom. Coro je autoputevima povezan sa svim većim gradovima u Venezueli, kao i sa svim većim centrima na poluotoku.

Pored naftne industrije poluotok je danas poznat i po lijepim plažama, pa je sve popularniji među turistima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Paraguaná Peninsula*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 8. 10. 2017.

Vanjske veze
------------

***Paraguaná*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Paraguaná Peninsula* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315527233

 |
**Piro** (Yine), snažan indijanski narod nastanjen duž rijeka Río Urubamba, Ucayali i Madre de Dios u peruanskim departmanima Ucayali, Cusco i Madre de Dios. Sami sebe nazivaju Yine (ljudi). Jezično su najsrodniji Maxinerima i Mashco (Cujareño) Indijancima a svi pripadaju porodici arawakan. Narodima Quechua oni su bili poznati pod nazivom Chontaquiro ili "crni zubi", zbog običaja bojenja zubiju i desni crnom bojom palme-chonta (peperonia tinctorioides). 

Izvorno su kombinirali agrikulturu sa lovom i ribolovom ,danas se bave i uzgojem stoke ili rade kao drvosječe. Odjeća se sastojala od neke vrste košulje za muškarce i suknjice za žene, bojane crno. Luk i strijela, koplje i puhaljka sa otrovnim strelicama bili su glavno oružje. Mrtve su sahranjivali sa popudbinom (osobne stvari) u zemljanim podovima pokojnikove kuće. Populacija im iznosi između 4.000 i 5.000. 

Nazivi Chontaquiro i Simirinch izvorno su možda označavali njihove posebne skupine, od kojih je svaka govorila svojim dijalektom

Izvori
------

1. ↑  Zisa, Charles A.[*mrtav link*]

Vanjske poveznice
-----------------

* Piro
* Yine Indian Language (Cujareño)
**Mnogotrnasti čičak** ili **velikotrnasti čičak** ili **alpski čičak** (lat. *Cirsium spinosissimum*) je biljka cvjetnica iz porodice *Asteraceae*.

Ilustracija mnogotrnastog čička

Opis
----

Velikotrnasti čičak obilježen velikim trnovima na cvijetu i nervaturi i uspravnoj stabljici. Naseljava alpski sistem planina i cvjeta od jula do septembra (ljeto).

Klasifikacija
-------------

*Cirsium spinosissimum* prvi puta opisan je (Karl Line) Scop. u djelu *Flora Carniolica, Editio Secunda* 2: 129. 1772.

Etimologija
Rodovski naziv Cirsium potiče od grčke riječi *kirsos*  = varikoznost; korijen za naziv *kirsion* , riječ koja se izgleda upotrebljava za identifikaciju biljka koje se koriste za liječenje ove vrste bolesti. Iz *kirsion* , u modernim vremenima, francuski botaničar Tournefort (1656. – 1708.) izveo je je naziv roda *Cirsium*. Epitet *spinosissimum* na latinskom znači vrlo trnovit.

Sinonimi
* *Carduus comosus* Lam.
* *Carduus spinosissimus* Vill.
* *Carthamus involucratus* Lam.
* *Cirsium caput-medusae* Schur ex Nyman
* *Cirsium cervini*
* *Cirsium controversum* DC.
* *Cirsium hallerianum* Gaudin
* *Cirsium purpureum* All.
* *Cirsium spitzelii* Sch.Bip. ex Nyman
* *Cnicus purpureus* Bertol.
* *Cnicus spinosissimus* L.

Vanjske veze
------------

***Mnogotrnasti čičak*** na Wikimedijinoj ostavi
**Monografija** (grč. *μονοσ* — "jedan" i γραφειν — "pisati") pisano je delo koje detaljno obrađuje jednu temu. Često je u pitanju naučni esej ili naučni traktat, koji može biti objavljen kao knjiga ili članak u časopisu. To je po definiciji jedan dokument koji sam po sebi predstavlja kompletan tekst. Monografija je obično delo jednog autora, ali to nije uvek slučaj. Izlaganje u monografiji je na višem nivou od udžbenika.

Nauka
-----

Među naučnicima je uobičajena praksa da se svaki dovoljno obiman rad koji istražuje određenu temu objavi kao monografska publikacija. Ona sadrži detaljan opis metodologije datog istraživanja, predstavljanje rezultata istraživanja i njihovo tumačenje.

Bibliotekarstvo
---------------

Bibliotekari pod monografijom podrazumevaju svaku neserijsku publikaciju koja je završena u jednom tomu ili u konačnom broju tomova. Po tome se ona razlikuje od serijskih publikacija, kao što su magazin, časopis ili novine.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  Prytherch, Raymond John, *Harrod's librarians' glossary and reference book : a directory of over 10,200 terms, organizations, projects and acronyms in the areas of information management, library science, publishing and archive management*, 10th edn (Aldershot, Hants, England ; Burlington, VT: Ashgate, 2005), p. 462.
*Za ostale upotrebe, v. [[Mono (rijeka) (razvrstavanje)]].*
**Mono**, kolektivno ime za skupine i bande šošonskih Indijanaca koje klasificiraju među Sjeverne Pajute, nastanjenih u Kaliforniji na jugozapadu Velikog bazena. Grupe Mono Indijanaca geografski se dijele na Zapadne (Western) često nazivanih kao Monachi i istočne (Eastern) i po govoru su srodni Owens Valley Pajutima. Smatra se da se u slučaju Owens Valley Paiute i Eastern Mono radi o istim skupinama prethodno nazivanim Eastern Mono, ali se na karti Velikog bazena (vidi Arhivirano 2006-06-20 na Wayback Machine-u) jezici Owens Valley Pajuta i Eastern Mono Indijanaca posebno navode kao western numic dijalekti. 

Zapadni Mono Indijanci podijeljeni su na više plemena organiziranih po totemskim patrilinearnim klanovima, a u područje Bazena došli su, kaže Mary Ann Resendes, između 890 i 900 godine. Njihova plemena su: Balwisha, Holkoma, Northfork Mono, Posgisa ili Poshgisha, Waksachi i Wobonuch. Oni danas žive u Dunlapu (banda Dunlap Mono; ili Dunlap Band of Mono Indians) i na rezervatima Big Sandy, Cold Springs, i North Fork. Owens Valley Paiute (njih oko 2,200) čije su skupine isprva nazivane Eastern Mono danas žive na rezervatima Benton, Bishop, Big Pine, Lone Pine i Fort Independence

Vanjske poveznice
-----------------

* Handbook of Indians of California (1919), by A. L. Kroeber (1919): The Paiute, Mono, and Koso.
* Monache
primati: loricrveno).

**Monofiletska evolucija** ili **monofilijai** (eng: *monophyly*) i monofiletsko porijeklo**, kao i** monofiletska specijacija **su pojmovi koji se odnose na pojavu da svi pripadnici određene šire biosistematske skupine ili skupine populacija potiču iz jedne te iste uže grupe organizama. Pravac u nauci o biološkoj evoluciji koji ovakav oblik specijacije smatra univerzalnim načinom evoluiranje živog svijeta označava se kao** monofiletizam**.**

Tako, na primjer sve recentne ljudske populacije imaju monofiletsko porijeklo.

U zajedničkoj kladističkoj upotrebi, monofiletska grupa je takson (grupa organizama) koji formira jednu granu filogenetskog sabla, što znači da se sastoji od predaka svake vrste i svih njenih potomaka. Termin je sinonim za neuobičajen termin **holofilija**. Monofiletske grupe su obično okarakterizirane zajedničkim obilježjima, kao izvedenim sinapomorfijama.

Monofilija je u suprotnosti sa parapfilijom i polifilijom, koji je najlakše shvatiti iz drugog dijagrama u ovom članku. U današnjoj upotrebi, parafiletska grupa se sastoji se od svih potomaka zajedničkog pretka osim jedne ili više monofiletskih grupa. Parafiletska grupa je na taj način 'gotovo' monofiletska (u skladu sa značenjem prefiksa 'para', odnosno 'u blizini' ili 'zajedno'). Polifiletske grupe karakteriziraju konvergentne značajke, uključujući i ponašanje (npr. noću aktivni primati, drveće, vodeni insekati). Strukture i funkcija po kojima se jedna grupa razlikuje od ostalih nisu naslijeđene od zajedničkog pretka.

Vidite još
----------

* Pravci evolucije
* Specijacija
* Hronovrsta

Vanjske veze
------------

* Abbey, Darren (1994–2006). „Graphical explanation of basic phylogenetic terms". University of California, Berkeley. Pristupljeno 15 January 2010.
* Carr, Steven M. (2002). „Concepts of monophyly, polyphyly & paraphyly". Memorial University. Pristupljeno 15 January 2010.
* Hyvönen, Jaako (2005). „Monophyly, consensus, compromise" (pdf). University of Helsinki. Pristupljeno 15 January 2010.
**Poljska seljačka partija** (poljski: *Stronnictwo Chłopskie*, akronim: **SC**) bila je poljska politička partija, osnovana je 1926. ujedinjenjem Seljačkog saveza sa frakcijom Jana Dąbskog, koja se odcjepila od Poljske narodne partije-Oslobođenje.

Karakteristika i historija
--------------------------

Program partije bio je usmjeren na seljake, koji su u to vrijeme bili većinsko stanovništvo u Poljskoj. On se uglavnom svodio na provođenje agrarne reforme, tako da se ekspropiraju velika imanja i razdjele malim seljačkim domaćinstvima - dakle neka vrsta Agrarnog socijalizma.

**SC** je podržao državni udar maršala Józefa Piłsudskog u maju 1926. ali kad je njegov režim počeo uvoditi diktatorske metode, postali su njegova žestoka opozicija. *Seljačka partija* je 1929. bila jedan od osnivača ljevičarske koalicije Centrolewa, koja se borila protiv režima.
Zbog tog su njeni lideri 1930. zatvoreni i suđeni na procesu u Brestu.

*Narodna partija* se 1931. ujedinila sa Poljskom narodnom partijom-Piast i Poljskom narodnom partijom-Oslobođenje u Poljsku narodnu partiju.

Partija je izdavala novine; *Gazeta Chłopska*, a njeni lideri su bili; Jan Dąbski, Stanisław Wrona i Andrzej Waleron.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Stronnictwo Chłopskie* "(poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 26.05. 2021.

Vanjske veze
------------

* *Stronnictwo Chłopskie*  (na portalu Encyklopedia PWN) (`pl`)
**Poljsko litavski magnati** (poljski: *magnateria*, od latinskog: magnatus =dostojanstvenik) bili su najviša (neformalna) klasa šljahte u Poljsko-Litvanskoj Uniji od 16 do 18. vijeka.

Magnata je bilo i po drugim zemljama; Kraljevina Ugarska (15.- 19. vijek), Kraljevina Pruska, ali oni nisu imali toliko značajnu ulogu u političkom životu zemlje.

Karakteristike i historija
--------------------------

Glavni kriteriji koji je magnate razdvajao od ostalog zemljoposjedničkog plemstva (šljahte) bili su njihovi enormno veliki feudi i držanje vlastitih vojski, čime su ostvarivali velik utjecaj na sve aspekte života.

U Poljsko-Litvanskoj Uniji ti su se kriteriji razlikovali od kraja do kraja, ali i po periodima. Tako su magnatski feudi po Velikopoljskoj bili mnogo manji nego u Litvaniji ili Ukrajini, a i magnatske vojske bile su mnogobrojnije na istoku nego na zapadu. Magnatske domene se po nepisanom pravilu nisu usitnjavale, a u slučaju podjele uključivane su u druge magnatske domene, poneke porodice čak su imale i statute koji su zabranjivali bilo kakvu podjelu.

Magnati su se uglavnom družili i ženili među sobom, ali su se ponekad povezivali i sa bogatijim članovima šljahte, kooptirajući u svoje redove talentirane političare i odlične vojskovođe, na taj su način; Koniecpolski, Ossoliński i Zamoyski postali magnati.

Aneksija dobrog dijela Ukrajine u Uniju 1569. omogućila je povećanje broja magnata, i ekplozivni rast njihova bogatstva i značaja. 
Najveći feudi pripadali su porodicama; Czartoryski, Kalinowski, Koniecpolski, Ostrogski, Potocki, Wiśniowiecki, Zasławski, Zamoyski, i litvanskim porodicama: Kęsgailos, Olelkaičiai, Radziwiłł i Sapiegos.

Lublinska unija iz 1569. enormno je povećala važnost litvanskih magnata, osiguravši im sudjelovanje u centralnoj administraciji Poljsko-Litvanske Unije. Od kraja 16. vijek utjecaj magnata na državnu politiku i unutarnje odnose postepeno se povećavao, što zbog slabosti dvora, što zbog tog 
što su magnati prigrabili važne funkcije.
Tokom 17. i 18. vijeka dominacija magnata, naročito u Velikoj Kneževini Litvaniji bila je toliko snažna da su *Sapiegosi* izazvali krajem 17. vijeka građanski rat. Dok su Radziwiłłi 1655. pokrenuli akciju razdvajanja Litvanije od Kraljevine Poljske.

Njihova moć protezala se i po Ukrajini, u kojoj su de facto oni vladali i samovoljno pokretali vojne kampanje kao *Mniszchowi* i *Wiśniowiecki* u Rusiji i Moldaviji početkom 17. vijeka.

U vrijeme četverogodišnjeg Sejma 1788.-92. nastala je snažna nacionalistička opozicija protiv vladavine magnata. 
Njihovu moć srušile su Podjele Poljske, kojima su i sami kumovali, ali su ostali elita poljskog društva barem do 1830-ih.

Povezano
--------

* Šljahta

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Magnaci*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 14.03.2021.

Vanjske veze
------------

* *Magnaci* (`pl`)
**Poljska narodna partija-Oslobođenje** (poljski: *Polskie Stronnictwo Ludowe-Wyzwolenie*, akronim: **PSLW**) bila je politička partija osnovana 1915. u Kongresnoj Poljskoj, ujedinjenjem; Seljačkog saveza, Poljskog narodnog saveza i Zore.

Karakteristika i historija
--------------------------

*PSLW* je bio narodnjačka partija koja je za Prvog svjetskog rata bila povezana sa pokretom za nezavisnost Józefa Piłsudskog i pomagala mu da formira poljske legije i vojsku.

*PSLW* se zalagao za parlamentarni-demokratski sistem, jednodomni parlament, eksproprijaciju velikih feudalnih imanja, proširenje prerogativa lokalne samouprave i ograničavanje uloge Katoličke crkve.

Nakon rata i osnivanja Druge Poljske Republike njeni članovi ušli su u vlade koje su vodili socijalistički premijeri Ignacy Daszyński i Jędrzej Moraczewski. I nakon tog perioda su njeni članovi, sve do 1926. sudjelovali u koalicionim vladama, kao dio parlamentarne
ljevice.

*PSLW* je podržao državni udar Józefa Piłsudskog u maju 1926. ali se već od 1927. našao u opoziciji, da bi 1929. bio jedan od osnivača 
opozicijske koalicije Centrolewa.

Zbog tog su njeni lideri 1930. zatvoreni i suđeni na procesu u Brestu.

*PSLW* je najveći utjecaj imao u nekadašnjoj Kongresnoj Poljskoj i dijelu Galicije, a nakon 1922. kad joj je pristupio *Poljski narodni savez Preporod*, i u regiji Vilnius.
Popularnost i utjecaj joj je opao kad se 1926. odcjepila frakcija Jana Dąbskog i osnovala Poljsku Seljačku partiju.

*Poljska narodna partija-Oslobođenje* se 1931. ujedinila sa Narodnom partijom-Piast i Seljačkom partijom i tako osnovala Poljsku narodnu partiju.

Partija je izdavala novine; *Oslobođenje* i *Seljački barjak*, a njeni lideri su bili; Tomasz Nocznicki, Stanisław Thugutt, Marian Malinowski, Błażej Stolarski, Irena Kosmowska, Juliusz Poniatowski.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Polskie Stronnictwo Ludowe „Wyzwolenie"*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 27.05. 2021.

Vanjske veze
------------

* *Polskie Stronnictwo Ludowe „Wyzwolenie"* (na portalu Encyklopedia PWN) (`pl`)
Koordinate: 45° 07′ 42" SGŠ, 14° 31′ 38" IGD

**Malinska** je turističko naselje na otoku Krku na Kvarneru, i administrativni centar općine Malinska-Dubašnica od 607 stalnih stanovnika. 

Ona je nekad bila poznata po svojoj sigurnoj luci, a danas je poznato turističko mjesto.

Geografske karakteristike
-------------------------

Malinska leži na sjeverozapadnoj obali Krka, u istoimenom prostranom zaljevu. Od Krčkog mosta je udaljena 15 km, a od grada Krka 12 km. Zračna luka Rijeka udaljena je 12 km.

Historija
---------

Historija Malinske počinje u 15. vijeku, izgradnjom mlina (*melin, malin*) po kojem je Malinska dobila ime. 

Kroz čitav 15. vijek, - traje naseljavanje područja *Dubašnice*, kraja oko Malinske, na inicijativu krčkog kneza Frankopana. Taj kraj je tad bio obrastao šumom i pašnjacima, ali su ga naseljenici vremenom ogolili i pretvorili u njive. Centrar tadašnje Dubašnice, bilo je naselje Bogovići, koje se danas stopilo s Malinskom u jedinstvenu cjelinu.U 18. vijeku, uz već postojeću luku Porat, i sama Malinska postaje značajna otočka luka, za izvoz drva.

Plaže Malinske
Za razvoj Malinske bila je značajna 1880. i dolazak parobroda u luku. Od tad je počeo razvoj turizma, koji je ispočetka bio isključivo lovni, a od sredine 20. vijeka balnearni. Imeđu 2 rata Malinska mijenja svoje ime u Aleksandrovo. 

Zenit razvoja Malinske bile su 1970-e kad je izgrađeno *Hotelsko naselje Haludovo* (arhitekte Igora Emilija), u to vrijeme najeksluzivnije naselje na istočnoj obali Jadrana. U sklopu Haludova, radila je i kockarnica sa penthousovim zečicama, američkog izdavača Boba Gucionea. One su tad bile pandan playboyevim zečicama. Kockarnica je trebala biti magnet za bogate turiste, da dolaze u Halodovo tokom cijele godine.  Prve godine rada 1972. svake srijede slijetao je u Omišalj jedan Boeing 737 sa 150 do 170 gostiju i odlazio bi sljedeće srijede. Suradnja sa Bob Gucionom je ubrzo pukla, pa Haludovo nije postao novi Monte Carlo, a niti se turistička sezona nije bitnije produžila u zimske mjesece, ali je Haludovo ipak relativno dobro radilo, sve do kapitalističkog režima, tzv. privatizacije 1990-ih. Danas je *Haludovo* spomenik kapitalističkoj Hrvatskoj, u vrlo jadnom, raspadajućem stanju,

Znamenitosti
------------

Malinska je novije naselje pa nema vrijednijih spomenika, ali se u neposrednoj okolici u Poratu nalazi crkva Marije Magdalene iz 15. vijeka uz koju je dograđen samostan. U zaseoku Bogovići nalazi se crkva sv. Apolinara iz 19. vijeka.

Privreda
--------

Iako je čitav kraj tradicionalno bio poljoiprivredni, danas je glavna grana privrede turizam. Pored nekoliko hotela, izgrađeno je puno malih privatnih apartmana. Pa se zbog toga često ističe kao primjer pretjerane apartmanizacije.

Vanjske veze
------------

***Malinska*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Turističke zajednice Općine Malinska
Pomorje u pruskoj kraljevini 1905.
**Pomeranija** (njemački: ) ili **Pomorje** (poljski: ) je istorijska oblast na severozapadu centralne Evrope. Izlazi na Baltičko more, a prostire se između reka Odre i Visle. Naseljena je pretežno Slovenima. Tokom 10. veka njome su vladali poljski kraljevi, a krajem 12. stoleća počinju da je naseljavaju Nemci, najviše u zapadnim i centralnim delovima. Od 1308. istočnu Pomeraniju su držali vitezovi tevtonskog reda sve dok je Poljaci nisu povratili 1466. Za vreme Svetog rimskog carstva ovom regijom vladaju poljske vojvode sve do 1630. godine kada jedan deo Pomeranije biva anektiran od Švedske koja će ga pokloniti Prusiji 1815. u zamenu za Norvešku kojom su do tada vladali Danci. Drugi deo Pomeranije dolazi u vlasništvo Brandenburškog/pruskog (Brandenburg postaje Prusija 1701.) kneza 1637. godine. 1815. Pruska se ujedinjuje sa zapadnom i centralnom Pomeranijom i naziva je *Pomern*. Većina ove regije pripada Poljskoj, dok manji, najzapadniji deo, pripada Nemačkoj.

Područje povjesne pokrajine danas obuhvaća istočni dio njemačke pokrajine Mecklenburg-Zapadno Pomorje i Poljska vojvodstva; Zapadnopomeransko, Pomeransko i Kujavsko-pomeransko vojvodstvo. 

* Grb Pomeranije u Pruskoj KraljeviniGrb Pomeranije u Pruskoj Kraljevini
* Provincija Pomeranija u Nemačkom carstvu, 1870.Provincija Pomeranija u Nemačkom carstvu, 1870.
* Grb Pomeranije od 15.-17. vekaGrb Pomeranije od 15.-17. veka
* Grb PomeranijeGrb Pomeranije

Povezano
--------

* Provincija Pomeranija
* Meklenburg-Zapadna Pomeranija

***Pomeranija*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 130764401
* GND: 4046744-2
* NKC: ge130481

 |
Pomena
Goli rat, najzapadnija točka otoka Mljeta. U pozadini su otok Pomeštak (sredina) i naselje Pomena (desno)
**Pomena** (tal. *Petraia* ili *Poména*) je malo naselje na otoku Mljetu. Nalazi se u maloj uvali, na sjeverozapadnoj strani otoka.

Povijest
--------

Hotel Odisej
Na području današnje Pomene nađeni su ostaci nekadašnje rimske vile, što pokazuje da je ta mala uvala, zaštićena četirima otočićima, bila naseljavana još i u antičko vrijeme. Vjerojatno je služila kao usputna lučica brodovima, koji su išli u smjeru Korčule jer je i danas Korčuli to najbliža Mljetska luka. Usprkos antičkoj naseobini, za razliku od susjednog naselja Polače, temelje današnjem naselju nisu dali Rimljani, već ribari iz Goveđara, koji su u Pomeni napravili malene magazine u koje su pohranjivali svoj ribarski alat i mreže. Prvi stalni stanovnici dolaze iz Goveđara, osnivaju ribarsku zadrugu u mjestu, ali je svoj najveći razvoj Pomena doživjela izgradnjom hotela. Zbog hotela, u mjestu se grade nove kuće te Pomena danas, zbog blizine Velikog i Malog jezera, turistički najjače mljetsko naselje.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovnika iz 2001. godine, Pomena danas ima 37 stanovnika.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Gospodarstvo
------------

Naselje nastaje kao ribarska luka te je svoje gospodarstvo u početku baziralo na ribolovu, ali i na poljoprivredi jer se u neposrednoj blizina mjesta nalazi nekoliko vrlo plodnih polja. Izgradnjom hotela, Pomena se turistički vrlo razvija te danas svoje gospodarstvo temelji upravo na turizmu. Do sredine devedesetih godina 20. stoljeća, u Pomeni je djelovao i autokamp Sikjerica, koji je bio vrlo uspješno poslovao, ali je zatvoren zbog potencijalne opasnosti od šumskih požara jer se nalazio u nacionalnom parku. Iako je turistička luka, Pomena nije brodskom linijom ni na koji način povezana s Dubrovnikom, ali u ljetnim mjesecima u naselje pristalju hidrokrilci iz smjera Dubrovnika, Korčule i Splita.

Izvori
------

1. ↑  DZS - Popis stanovništva 2001. godine
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

* Dabelić, I. (2004.) *Mljet - zeleni otok*, Vjesnik: Zagreb
* Radovinović, R. (1999.) *Hrvatski Jadran*, Naprijed: Zagreb
* *Zbornik otoka Mljeta* (1989.), Dubrovački muzej - Odjel socijalističke revolucije: Dubrovnik

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Mljet |
| --- |
| Babino Polje • Blato • Goveđari • Korita • Kozarica • Maranovići • Okuklje • Polače • Pomena • Prožura • Prožurska Luka • Ropa • Saplunara • Sobra |
Lokacija područja na kojem se dogodio incident na karti Meksika
General Clemente Vega Garcia, ministar obrane Meksika, osobno je kontaktirao novinare u svezi ovog incidenta
13. 5. 2004. novinar Jaime Maussan objavio je intervju sa sa dužnosnicima ratnog zrakoplovstvoa Meksika koji su tim povodom u javnost pustili infracrvenu video snimku ratnog zrakoplova koji je 5. ožujka iste godine snimio 11 NLO-a, sferičnih objekata koji su nejednako putovali nebom velikom brzinom. Znamenito je to što nisu mogli biti viđeni golim okom, niti detektirani na radaru, nego jedino infracrvenom kamerom (koja se inače koristi radi otkrivanja krijumčara droge po noći). Nakon nekog vremena, objekti su nestali na horizontu te ostavili pilote začuđene.

General Clemente Vega Garcia, ministar obrane, sam je kontaktirao Maussan kako bi mu predao sve snimke i informacije. On je zasad najviše rangirana osoba neke države koja je ikada javno progovorila o NLO viđenju. Događaj je dobio naziv **Meksički NLO incident 2004.**.

Neki su pokušali te objekte objasniti plamenovima ili plinu iz obližnje naftne platforme. U svojem filmu, "Dan Aykroyd Unplugged on UFOs", Dan Aykroyd je odbacio ovakvu vrstu objašnjenja, šaljivo komentirajući da bi se jedino moglo raditi o plinu "*ako je taj plin imao oblik sfere, letio gore-dolje i jedino bio vidljiv infracrvenom kamerom*".

Giuliano Marinković i Krešimir Mišak spomenuli su ovaj događaj u emisiji *Na rubu znanosti* koja se bavila NLO viđenjima unutar vojnih krugova.

Poveznice
---------

* Popis najpoznatijih NLO susreta

Izvori
------

1. ↑  „*Mexico pilots release 'UFO film'*". BBC News. 2004-05-12. Pristupljeno 2007-04-17.
2. ↑  Robert Sheaffer (rujan 2004). „*The Campeche, Mexico ‘Infrared UFO’ Video*". CSI Cop. Pristupljeno 24-06-2011.
3. ↑  Santiago Yturria (2004). „*Exclusive: Mexican DoD Acknowledges UFOs In Mexico*". Rense. Pristupljeno 24-06-2011.
4. ↑  „*Expert: Mexico UFOs May Have Been Gas*". Fox News. 2004-05-17. Pristupljeno 2007-04-17.

Vanjske poveznice
-----------------

* Detaljni izvještaj o incidentu Arhivirano 2014-04-12 na Wayback Machine-u
* Video snimka
**Liberalno-nacionalna koalicija** (engl. ), poznata i po skraćenim nazivom **Koalicija** (engl. ) je savez dvije vodeće političke stranke desnog centra u Australiji, a u koju čine Liberalna stranka Australije i Nacionalna stranka Australije. Osnovana je godine 1946. nedugo nakon stvaranja Liberalne stranke, a njena je specifičnost u tome što se Nacionalna stranka smatra desnijom i konzervativnijom, a Liberalna stranka bližom centru i liberalnijom. Za nju je također karakteristično da nastoji okupiti dva različita bloka birača - Liberalna stranka u gradovima, a Nacionalna stranka u selima. U Liberalno-nacionalnoj koaliciji, čiji zastupnici čine zajednički blok u federalnom parlamentu, Liberalna stranka se smatra vodećim partnerom, te njen vođa automatski postaje premijer kada je Koalicija na vlasti, odnosno vođa opozicije kada je Koalicija u opoziciji. Koalicija na razini australijskih federalnih država funkcionira drukčije, pa su tako u Zapadnoj Australiji obje stranke vode samostalnu politiku, dok su u Queenslandu formalno ujedinjene u Liberalnu nacionalnu partiju Queenslanda.

Vanjske veze
------------

* Liberals site
* Nationals site
* LNP site
* CLP site Arhivirano 2019-05-18 na Wayback Machine-u
* *History of preferences* page at the Australian Broadcasting Corporation site
**Koeficijent emisije ugljen-dioksida** (KECO2) je koeficijent koji pokazuje koliko se ugljen-dioksida oslobađa sagorevanjem određene vrste goriva, po jedinici tako dobijene količine toplote. Izračunava se kao

{\displaystyle \mathrm {KE\_{CO\_{2}}} =3,\!67\,{\frac {\mathrm {g\_{C}} }{\mathrm {H} }}}
gde su:

* gC — sadržaj ugljenika u gorivu (bezdimenzioni broj u jedinicama [ kg/kg ] ili [ t/t ]),
* H — toplotna moć goriva (može biti gornja ili donja toplotna moć) u jedinicama [[[džul|MJ]]/kg ili GJ/t],
* 3,67 — koeficijent stehiometrijske jednačine sagorevanja ugljenika.

Iz formule se vidi da se koeficijent emisije ugljen-dioksida izražava u jedinicama [kg/MJ] ili [t/GJ]. Pošto se u izračunavanju može upotrebiti gornja ili donja toplotna moć, pri navođenju vrednosti KECO2 mora se naglasiti koja je od njih upotrebljena.

Količina CO2 emitovanog pri sagorevanju nekog goriva, direktno zavisi od tri faktora:

* Količine potrošenog goriva,
* Sadržaja ugljenika u tom gorivu,
* Potpunosti sagorevanja ugljenika.

Ovako izračunat koeficijent uzima u obzir samo tzv. direktnu emisiju CO2, tj. onu iz procesa sagrevanja, zanemarujući emisiju iz procesa proizvodnje. Tako izračunati koeficijent se može znatno razlikovati, što je posebno značajno kod biogoriva.

Izvori
------

1. ↑  „Ekologija sagorevanja". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-06. Pristupljeno 2015-07-09.
**Kodiak** (engleski: *Kodiak Archipelago*) je arhipelag u Aljaškom zaljevu odvojen od Poluotoka Aljaska tjesnacem Shelikof. On je udaljen oko 405 km jugozapadno od grada Anchoragea.

Geografske karakteristike
-------------------------

Arhipelag ima površinu od 13 880 km², dug je 285, a 
širok do 108 km. Prostire se od otoka Barren na sjeveru do otoka Chirikof na jugu. Većina otoka je mala, ali Otok Kodiak je sa svojom površinom od 9 293 km² drugi po veličini otok Sjedinjenih Američkih Država nakon Havaja. 

Velik dio arhipelaga je pod šumom, ali ima i 40 malih glečera i brojne potoke. Arhipelag je najpoznatiji po kodjacima najvećoj podvrsti mrkih medvjeda koji živi isključivo na Arhipelagu Kodiak.

Otoci administrativno podpadaju pod Okrug (Borough) arhipelaga Kodiak sa sjedištem u gradu Kodiak.

Otoci arhipelaga Kodiak
-----------------------

* Afognak - drugi po veličini otok
* Aiaktalik
* Ban
* Otoci Barren - najsjeverniji
	+ Ushagat
	+ Istočni Amatuli
	+ Zapadni Amatuli
* Chirikof - najužniji
* Dark
* Otoci Geese
* Otok Kodiak - najveći otok
* Marmot - najistočniji
* Near
* Raspberry
* Otoci Semidi - najzapadni
	+ Aghiyuk
	+ Anowiki
	+ Chowiet
	+ Kateekuk
	+ Kiliktagik
* Shuyak
* Sitkalidak
* Spruce
* Sundstrom
* Otoci Trinity
	+ Tugidak
	+ Sitkinak
* Two-Headed
* Ugak
* Whale
* Woody

Izvori
------

1. 1 2   „*Kodiak Island Detailed Geography*" (engleski). Discover Codiak.

Vanjske veze
------------

***Kodiak (arhipelag)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kodiak Island Detailed Geography* Arhivirano 2013-10-14 na Wayback Machine-u (`en`)