recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Hrungnir** je ličnost iz nordijske mitologije.

Opisuje se kao najjači od svih mraznih divova. Imao je kameno srce sa tri šiljka na vrhu, glava i štit su mu također bili od kamena. 

Hrungnir se natjecao s Odinom tko ima boljeg konja. Utrkivali su se do vrata Asgarda i Odin je pobjedio. Aesiri su diva pozvali na medovinu i on se napio te počeo pričati kako može napraviti mnogo nemogućih stvari kao npr. pomaknuti Valhallu, spaliti Asgard, ubiti bogove, oteti Freyu... Međutim to je razjarilo Thora (kojeg nije bilo teško razljutiti) te je pozvao diva na dvoboj.

Hrungir je bio naoružan brusom. Hrungnir je stajao na svojoj poziciji i čekao Thora. Thijalfi mu je rekao da će ga Thor napasti iz zemlje, no ovaj je napao sa zemlje. Thor je zamahnuo i bacio Miollnir daleko ispred brusa tako da je raznio brus prepoloveći ga na dva dijela. Miolllnir se odbio i zabio se u diva te ga usmrtio. Jedan dio brusa odletio je na zemlju, a drugi se zabio Thoru u glavu. 

Thijalfi je ubio Mokkurkalfija dok je Thor bio zatočen pod divovom nogom. Njegov sin Magni je digao nogu i oslobodio Thora. U znak zahvale Thor mu je dao Hrungnirovog konja Gullfaxija, ali to Odin nije odobravao.
**Željka Cvijanović** (Teslić, SFR Jugoslavija, 4 mart 1967) je Bosanskohercegovačka političarka iz Republike Srpske, koja od 2013. obavlja dužnost predsjednice Vlade Republike Srpske. Prije toga je bila ministarka za ekonomske odnose i regionalnu saradnju Republike Srpske.

Životopis
---------

Rođena je 4 marta 1967. u Tesliću gdje je završila osnovnu i srednju školu. Visoko obrazovanje nastavlja na Filozofskom fakultetu u Sarajevu, zatim Filozofskom fakultetu Univerziteta u Banjoj Luci, i na Pravnom fakultetu Univerziteta u Banjoj Luci. Magistrirala je u oblasti diplomatsko-konzularnog prava na temu „Međunarodno-pravni položaj Evropske unije".

Radila je kao nastavnik i profesor engleskog jezika, kao viši prevodilac, a potom i asistent u Misiji Evropske unije u BiH, kao savjetnik predsjednika Vlade za evropske integracije i saradnju sa međunarodnim organizacijama, a obavljala je i poslove šefa Kabineta predsjednika Vlade Republike Srpske i rukovodila Jedinicom za koordinaciju i evropske integracije. U proteklom skupštinskom mandatu bila je član iz reda stručnjaka Odbora za evropske integracije i regionalnu saradnju Narodne skupštine Republike Srpske.

Na položaj ministra za ekonomske odnose i regionalnu saradnju Republike Srpske izabrana je 29. decembra 2010. godine. Za premijera je izabrana 12. marta 2013.

Porodični život
---------------

Rođena je u porodici Grabovac, od oca Slobodana i majke Ive. Udata je za Aleksandra Cvijanovića, generalnog direktora Zavoda za izgradnju Banje Luke. Majka je dvoje djece. Nastanjena je u Banjaluci.

Vidi još
--------

* Vlada Republike Srpske

Izvori
------

* Vlada Republike Srpske: mr Željka Cvijanović Arhivirano 2013-03-04 na Wayback Machine-u (`sh`)

Spoljašnje veze
---------------

* Radio-televizija Republike Srpske: Intervju: Željka Cvijanović, 10. 2. 2012.[*mrtav link*] (`sh`)

| * p
* r
* u
Predsjednici vlada Republike Srpske |
| --- |
| Branko Đerić  **•**  Vladimir Lukić  **•**  Dušan Kozić  **•**  Rajko Kasagić  **•**  Gojko Kličković  **•**  Milorad Dodik  **•**  Mladen Ivanić  **•**  Dragan Mikerević  **•**  Pero Bukejlović  **•**  Milorad Dodik  **•**  Aleksandar Džombić  **•**  Željka Cvijanović | Flag of Republika Srpska |
Grb Njemačke
Grb Njemačke u doba Hitlera
**Grb Njemačke** je crni orao na žutoj (zlatnoj) pozadini, sa crvenim kljunom i kandžama. Boje na grbu odgovaraju onima na zastavi Njemačke.

Orao je stari germanski simbol, povezan sa bogom Odinom. Predstavljao je pored toga i nepobjedivost, a u takvom obliku upoznali su ga i Rimljani.

Povijest
--------

Prvi spomen orla vezuje se uz Karla Velikog, a postoje informacije da je crni orao na zlatnoj podlozi bio carski simbol. Ovaj grb je zadržan u Svetom Rimskom Carstvu, sa više varijanti, a glavna je promjena bila dodavanje krune, skripta i šara. Ovog carskog orla koristila je i Pruska u određenom obliku, a bio je i grb Njemačkog Carstva od 1871. do 1918.

Nakon Prvog svjetskog rata, Weimarska Republika usvojiti će sadašnji oblik. Godine 1935. Hitler će izmjeniti grb. Izmjenit će ga u orla nacističke stranke (dodavši kandžama hrastov vijenac unutar kojega je kukasti križ.

Poslije Drugog svjetskog rata, zapadni dio koristit će savezni grb, zapravo sadašnji. On se koristi i poslije reunifikacije Njemačke.

Grb danas
---------

Orao se nalazi na zastavama federalnih institucija, predsjednika, listova federalnih organa poput zaglavlja službenih dokumenata i slično. Jedan neobično debeljuškast krasi zgradu Bundenstaga.

| * p
* r
* u
Grbovi država i teritorija Evrope |
| --- |
| Afrika • Azija • Južna Amerika • Oceanija • Sjeverna Amerika |
| Samostalne države | 
* Albanija
* Andora
* Armenija2
* Austrija
* Azerbejdžan1
* Belgija
* Belorusija
* Bosna i Hercegovina
* Bugarska
* Crna Gora
* Češka
* Danska3
* Estonija
* Finska
* Francuska3
* Gruzija1
* Grčka
* Hrvatska
* Irska
* Island
* Italija
* Kazahstan1
* Kipar2
* Latvija
* Lihtenštajn
* Litvanija
* Luksemburg
* Mađarska
* Malta
* Moldavija
* Monako
* Nizozemska3
* Norveška3
* Njemačka
* Poljska
* Portugal3
* Rumunija
* Rusija1
* San Marino
* Severna Makedonija
* Slovačka
* Slovenija
* Srbija
* Španija3
* Švedska
* Švicarska
* Turska1
* Ujedinjeno Kraljevstvo3
	+ Engleska
	+ Sjeverna Irska
	+ Škotska
	+ Wales
* Ukrajina
* Vatikan

 |
| Nepriznate ilidjelomično priznate države | 
* Abhazija
* Južna Osetija
* Kosovo
* Pridnjestrovlje
* Republika Arcah2
* Sjeverni Kipar2

 |
| Zavisni teritoriji | 

|  |  |
| --- | --- |
| Danska | Farski otoci |
| Finska | Åland |
| Ujedinjeno Kraljevstvo | 
* Gibraltar
* Guernsey
	+ Alderney
	+ Herm
	+ Sark
* Jersey
* otok Man

 |

 |
| 1 Značajan dio teritorija se nalazi u Aziji. • 2 U potpunosti u Aziji, ali ima društvene i političke veze s Evropom. • 3 Posjeduje zavisne ili slične teritorije izvan Evrope. |

***Grb Njemačke*** na Wikimedijinoj ostavi
**Željka Markić** (Zagreb, 11. studenoga 1964.), hrvatska je bivša novinarka, poduzetnica, prevoditeljica i konzervativna ultradesna aktivistica, čiji je rad doveden u vezu sa međunarodnom ultradesničarskom mrežom. 
Vlasnica je i sa suprugom vodi visoko profitabilne tvrtke koje su registrirane u Zagrebu i Beogradu u djelatnostima prevođenja i farmacije pod nazivom Sermon d.o.o. Neox klinička ispitivanja d.o.o. i SermonCRO, te dobijaju podršku od širokog spektra međunarodnih kompanija koje se bave i proizvodnjom kontracepcijskih sredstava.

  

Rođena je 11. studenog 1964. godine u Zagrebu kao najstarije dijete u obitelji sa šestero djece. Njezin je otac Marijo Živković, osnivač te voditelj Udruge Obiteljski centar, koja promiče tradicionalni pogled na život i prirodne metode planiranja obitelji.

Završila je klasičnu gimnaziju i diplomirala opću medicinu, no nikada nije radila kao liječnica. Tijekom Domovinskog rata radila je kao ratna izvjestiteljica za HRT, kasnije za televizijske kuće BBC, NBC i RAI kao terenski producent. Od 2003. godine, na Novoj TV radila je kao dnevna urednica informativnih emisija tri godine.

Majka je četvero djece, a danas sa svojim suprugom liječnikom vodi privatnu tvrtku za klinička istraživanja lijekova pod nazivom SermonCRO d.o.o.

Bila je prva predsjednica desničarske stranke Hrvatski rast - Hrast, bila je dopredsjednica udruge Grozd-Glas Roditelja za Djecu, osnivačica je hrvatske podružnice međunarodne Udruge "Marijini obroci" (eng. "Mary's Meals"), koja hrani više od 700,000 djece u najsiromašnijim dijelovima svijeta te je zajedno sa suprugom koordinator međunarodne Udruge "Obiteljsko obogaćivanje".

Predstavnica je građanske inicijative "U ime obitelji", koja je prikupila i predala Saboru RH 749.316 potpisa za raspisavanje referenduma o braku.

Izvori
------

1. ↑  Jutarnji list - WikiLeaks objavio dokumente: ‘Španjolski ultradesničari financirali udrugu Željke Markić, Vicu Batarela...‘ (hr-hr) (2021-08-11).
2. ↑  Pronašli smo misterioznu firmu Željke Markić, posluje u Srbiji (hr) (2016-11-22).
3. ↑   Preuzeto 9. lipnja 2013.
4. ↑   Preuzeto 9. lipnja 2013.
5. ↑   Preuzeto 14. listopada 2013.
6. ↑   Preuzeto 14. listopada 2013.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 12147965669184080020
* LCCN: no96005442

 |
Koordinate: 48° 02′ 55" SGŠ, 18° 39′ 37" IGD

**Željezovce** (slov. *Želiezovce*, mađ. *Zseliz*, nem. *Zelis*) su grad u Slovačkoj, u okviru Njitranskog kraja, gde su značajno naselje u sastavu okruga Ljevice.

Prirodni uslovi
---------------

Željezovce su smeštene u južnom delu države. Glavni grad države, Bratislava, nalazi se 150 km zapadno od grada.

**Reljef**: Željezovce su se razvile u severnom delu Panonske nizije. Područje oko naselja je ravničarsko do brežuljkasto. Nadmorska visina grade je oko 140 metara.

**Klima**: Klima u Željezovcama je umereno kontinentalna.

**Vode**: Kroz Željezovce protiče reka Hron.

Istorija
--------

Ljudska naselja na prostoru Željezovaca vezuju se još za praistoriju. Naselje pod današnjim imenom prvi put se spominje u 1274. godine. Tokom sledećih vekova grad je bio u sastavu Ugarske kao oblasno trgovište. Naselje je tradicionalno bilo naseljeno Mađarima.

Krajem 1918. godine. Željezovce su postale deo novoosnovane Čehoslovačke. U vremenu 1938-44. godine grad je bio pripojen Hortijevoj Mađarskoj, ali je ponovo vraćen Čehoslovačkoj posle rata. U vreme komunizma grad je naglo industrijalizovan, pa je došlo do naglog povećanja stanovništva. Posle osamostaljenja Slovačke grad je postao njeno značajno središte, ali je došlo i do problema vezanih za prestrukturiranje privrede.

Stanovništvo
------------

Danas Željezovce imaju oko 7.500 stanovnika i poslednjih godina broj stanovnika stagnira.

**Etnički sastav**: Po popisu iz 2001. godine sastav je sledeći:

* Mađari - 51,6%,
* Slovaci - 47,4%,
* Romi - 0,5%,
* Česi - 0,5%,
* ostali.

**Verski sastav**: Po popisu iz 2001. godine sastav je sledeći:

* rimokatolici - 61,3%,
* ateisti - 18,4%,
* luterani - 6,4%,
* ostali.

Spoljašnje veze
---------------

***Željezovce*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.zeliezovce.sk Zvanična stranica grada Željezovaca

  


| * p
* r
* u
Gradovi u Republici Slovačkoj |
| --- |
| Više od 100.000stanovnika | **Bratislava** †  • **Košice** † |
| Između 100.000 i50.000 stanovnika | **Prešov** †  • **Njitra** †  • **Žilina** †  • **Banska Bistrica** †  • **Trnava** †  • **Martin**  • **Trenčin** †  • **Poprad**  • **Prjevidza** |
| Između 50.000 i20.000 stanovnika | **Zvoljen**  • **Povaška Bistrica**  • **Nove Zamki**  • **Mihalovce**  • **Spiška Nova Ves**  • **Komarno**  • **Ljevice**  • **Humenje**  • **Bardjejov**  • **Liptovski Mikulaš**  • **Pještjani**  • **Ružomberok**  • **Topoljčani**  • **Lučenjec**  • **Čadca**  • **Dubnjica na Vahu**  • **Rimavska Sobota**  • **Partizanske**  • **Šalja**  • **Hlohovec**  • **Dunajska Streda**  • **Vranov na Toploj**  • **Brezno**  • **Trebišov**  • **Novo Mesto na Vahu**  • **Snjina**  • **Senjica**  • **Pezinok**  • **Banovce na Bebravi** |
| † Sedišta slovačkih krajeva |
**Gromin Dolac** je naselje na Hvaru, u općini Jelsa.

Zemljopisni položaj
-------------------

Gromin Dolac se smjestio u dolini istočno od Zavale, stotinjak metara nad morem. Mjesto ima oblik amfiteatra u čijoj je sredini kula Obradić iz 17. stoljeća (danas Machiedo).

S ostatkom otoka je povezan tunelom Pitve-Zavala, duljine 1400 m.

Znamenitosti
------------

Kula Obradić je dvokatna kamena kula sagrađena u obrambene svrhe i ubraja se u rijetke i dobro očuvane kule tog vremena na otoku Hvaru. Jugoistočno od Gromin Dolca, na samoj morskoj obali, nalazi se majurska kuća Budić (danas Radonić), renesansni ljetnikovac i promatračnica iz sredine 16. stoljeća. Iznad Gromin Dolca smjestila se i dobro poznata Grapčeva špilja koja je bila nastanjena još u doba neolita. Između Gromin Dolca i Grapčeve špilje nalazi se jedna manja špiljica.

Stanovništvo
------------

Iskazuje se kao samostalno naselje od 1991. Nastalo izdvajanjem dijela naselja Jelsa. U 1869. 1921. i 1931. podaci su sadržani u naselju Jelsa.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Izvori
------

1. ↑  jelsa.hr Arhivirano 2009-09-16 na Wayback Machine-u pristupljeno 17.9.2009.
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Hvara |
| --- |
| Brusje • Hvar • Jagodna • Malo Grablje • Milna • Pakleni otoci • Sveta Nedjelja • Velo Grablje • Zaraće |
**Friedrich IV Tirolski** (?, 1382. – Innsbruck, 24. jun 1439.), vladao je od 1402. do 1439. kao vojvoda po Prednjoj Austriji / Vorlande (Švapsko Vojvodstvo, Vorarlberg, i dio Alzasa zapadno od Rajne) a od 1406. do 1439. i kao Tirolski vojvoda. Friedrich je za svoje vlasti uspio oformiti kratkotrajnu vlastitu vladarsku podgranu u Tirolu.

Biografija
----------

Friedrich je rođen je kao posljednji (četvrti) po redu sin habsburgškog vojvode Leopolda III (Leopoldinska linija).

Isprva je došao u sukob s vanjskim protivnicima, pa je ratovao s Appenzellom, Mletačkog Republikom i bavarskim Wittelsbachima. Kasnije se morao boriti i protiv unutrašne opozicije koju je protiv njega organiziralo lokalno plemstvo, osnovavši dva saveza; *Elefantenbund* (Slonovski savez) 1406. i *Falkenbund* (Sokolski savez) 1407.

Veliki udarac doživio je 1415. kad je njegov saveznik i jedan od tri pretendenata za papu Ivan XXIII. pobjegao sa Koncila u Konstanzu, pa je nakog tog proglašen antipapom, a njega je zbog tog car Svetog rimskog carstva Sigismund Luksemburški stavio van zakona.

Zbog tog su Habsburgovci izgubili domene po Švicarskoj na račun Stare Švicarske Konfederacije.

I pored svih teškoća Friedrich se ipak uspio održati na vlasti, jer su ga podržavali seljaci, pa se mogao boriti i protiv cara, susjednih zemalja i plemstva. U zamjenu za seljačku podršku Friedrich je morao obećati da će njegov dvor voditi računa o njima, pa je u tirolski ustav ušla odredba da će Tirolski parlament biti sastavljen od predstavnika zemlje.

Friedrich je preselio svoju službenu rezidenciju iz Merana u Innsbruck i uspio učvrstiti svoj položaj nakon 1425. kad je pronađeno srebro kod Gossensassa i kod Schwaza, pa je nakon tog Tirol doživio prosperitet.

Nadimak "praznih džepova" (njemački: *mit der leeren Tasche*) prišili su mu neprijatelji iz plemićkih redova.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Friedrich IV. Herzog von Österreich*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 29. 3. 2016.

Vanjske veze
------------

***Friedrich IV Tirolski*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Friedrich IV. Herzog von Österreich* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Vojvoda Prednje Austrije** | Nasljednik: |
| **Wilhelm** | **Siegmund** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Tirolski vojvoda** | Nasljednik: |
| **Leopold IV** | **Siegmund** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 64812996
* LCCN: n96009194
* ISNI: 0000 0000 6129 3629
* GND: 119244829
* HDS: 029223
* NKC: jo2016933480

 |
Grgigorije Turski na pravoslavnoj ikoni
Grgur Turski
**Gregor od Toursa** ili *Grgur Turski*, *Grigorije Turski* (oko 538—594) je galsko-rimski svetitelj, istoričar i Biskup Toursa. Njegova dela predstavljaju istorijski izvor za ranu epohu Merovinga.

Rođen je 538. ili 539. u Auvergneu u današnjem Clermont-Ferrandu kao Georgius Florentius, od oca Florentiusa i majke Armentarije. Umro je 17. novembra 594 u Toursu. Pripadao je uglednoj senatorskoj porodici, u kojoj se pričalo da je osnivač bio Leokadije, galorimski senator, otac jednog od prvih galskih mučenika, Epageta. U zrelom dobu, Georgije je promenio ime u Gregor, po majčinom pradjedu.

Obrazovanje je dobio od strica Gala, episkopa Clermont (525-551). Posle Galove smrti, njegov naslednik Avit se starao o Gregoru, pre svega ga upućivajući isključivo u teološku literaturu.

Gregor je 573. nasledio Eufronija (Armentarijinog brata) na položaju Biskupa Toursa, na šta je najviše uticao austrazijski kralj Sigebert I .

Posle smrti austrazijskog kralja Sigisberta, bio je optužen od strane njegovog brata i neprijatelja, neustrijskog kralja Hilperika, da je oklevetao kraljicu Fredegundu, ali je Gregor uspeo da se odbrani.

Nakon smrti Hilperika 584. Tours dolazi u ruke burgundskog kralja Guntrama, a 587. po ugovoru u Andelotu, prelazi pod vlast Sigisbertovog sina Hildeberta II.

Gregor je počeo da piše nakon 573, kada je izabran za Biskupa Toursa. Njegova dela delimo na istorijska i teološka.
U istorijska dela se ubrajaju: Historia Francorum u 10 knjiga, De gloria martyrum u 7 knjiga.
U teološka dela se ubrajaju: Knjiga o čudima blaženog apostola Andrije (Liber de miracula beati Andreae apostoli), Stradanje 7 svetih mučenika spavača pred Efesom (Pasio ss. martyrum septem dormientium apud Ephesum).

Historia Francorum u 10 knjiga je najčuvenije Gregorovo delo, kojim opisuje događaje od stvaranja sveta do 591. godine.:

* I knjiga – od Adama do † sv. Martina Turskog 397;
* II knjiga – do kraja vladavine kralja Hlodoveha (†511);
* III knjiga – do † austrazijskog kralja Teodeberta 548;
* IV knjiga – do † austrazijskog kralja Sigisberta 575;
* V knjiga – do 581;
* VI knjiga – do 584;
* VII, VIII knjiga – do 587;
* IX knjiga – do 589;
* X knjiga – do 591;

Eksterni linkovi
----------------

***Gregor od Toursa*** na Wikimedijinoj ostavi

* Istorijska biblioteka:Grgur Turski
Koordinate: 50°3′16.7″N 19°56′7.5″E﻿ / ﻿50.054639°N 19.935417°E﻿ / 50.054639; 19.935417

Wawelska katedrala na Wawelskom brdu
**Wawelska katedrala**, također poznata kao **Bazilična katedrala sv. Stanisława i Vaclava**, je crkva smještena na brežuljku Wawel u Krakówu, poznata i kao poljsko nacionalno svetište. Stara je gotovo 1000 godinu te je bila tradicionalno mjesto krunidbe poljskih kraljeva. Predstavlja katedralnu crkvu Krakowske nadbiskupije. Papa Ivan Pavao II je u njoj 2. novembra 1946. služio svoju prvu misu  a kasnije je kao papa razmišljao da ga tamo sahrane.

Današnja gotička katedrala je treća po redu crkva sagrađena na istom, mjestu: prva je sagrađena i uništena u 11. vijeku; druga, sagrađena u 12. vijeku, je uništena u požaru 1305. Gradnja današnje crkve je počela u 14. vijeku po naredbi biskupa Nankera.

Eksterni linkovi
----------------

***Wawelska katedrala*** na Wikimedijinoj ostavi

* Wawel Cathedral official website

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 138377565
* LCCN: n80144563
* ISNI: 0000 0001 0692 7454
* GND: 4243639-4
* ULAN: 500301029
* NKC: kn20050510047

 |
Koordinate: 41° 57′ 29" SGŠ, 22° 35′ 24" IGD

**Kalimanci** (mak. *Kalimanci*) su naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Kalimanci su u sastavu opštine Vinica. U njegovoj blizini nalazi se i veštačko Kalimansko jezero.

Prirodni uslovi
---------------

Kalimanci su smešteni u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kočana, naselje je udaljeno 20 kilometara istočno.

Naselje Kalimanci se nalazi na severozadnim padinama planine Golak. Severno od naselja se pruža klisura reke Bregalnice, koja je na ovom mestu pregrađena i tu je obrazovano veštačko Kalimansko jezero. Naselje je položeno na približno 840 metara nadmorske visine.

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Istorija
--------

Po statistici sekretara Bugarske egzarhije, 1905. godine Kalimanci su nacionalno mešovito selo sa 475 Turaka i 175 pravoslavnih Slovena.

Stanovništvo
------------

Kalimanci su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 239 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

1. ↑  Brancoff, D.M. "La Macedoine et sa Population Chretienne". Paris, 1905, r.118-119.

Spoljašnje veze
---------------

***Kalimanci (Vinica)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.opstinavinica.gov.mk Zvanična stranica opštine Vinica

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Vinica |
| --- |
| **Vinica** • 
Blatec •
Vinička Kršla •
Gradec •
Grljani •
Dragobrašte •
Istibanja •
Jakimovo •
Kalamanci •
Kruševo •
Laki •
Leski •
Lipec •
Pekljani •
Trsino •
Crn Kamen |  |
**Wu Qi** (tradicionalni kineski: ; pojednostavljeni kineski: ; pinyin: Wú Qǐ; Wade-Giles: **Wu Ch'i**, ? - 381. pne.) bio je kineski vojskovođa i političar iz perioda Zaraćenih država. Rođen je u Weiju (衛), a služio je u državi Lu, a potom u državi Wei pod markizom Wenom. Kada je pao u nemilost, otišao je u državu Chu, gdje ga je kralj Dao od Chua (楚悼王) imenovao premijerom. Tamo je godine 389. pne. započeo dalekosežne reforme s ciljem da se smanji kraljevski dvor, ukinu feudalne privilegije, a plemići umjesto na dvor šalju na državne granice. Tako ušteđene sredstva je Wu Qi uložio u izgradnju velike vojske. Reforme su izazvale veliko nezadovoljstvo među plemićima, ali i taoistima, koji su ga optužili za militarizam i proglasili "neprijateljem čovječanstva".

Usprkos toga, Wu Qi je pokazao ispravnost svoje politike kada je godine 381. pne. anektirao državu Chen, porazio državu Yue na jugu i dvije države Wei na sjeveru. Iste je godine, međutim, umro kralj Dao, a pogreb su plemići iskoristili kao priliku da ga ubiju strijelama. One su, međutim, pogodile i kraljevo truplo što je novi kralj Su od Chua (楚肃王) smatrao svetogrđem te dao pogubiti plemiće i članove njihovih porodica.

Wu Qi je napisao vojni udžbenik zvan *Wu Qijeva umjetnost ratovanja*, kasnije uključen u *Sedam vojnih klasika*.
Slika 1.
**Uklon**, **ogib** ili **difrakcija** (lat. *diffringere* - razbiti) je skretanje valova s prvobitnog pravca prostiranja pri njihovom nailasku na rubove otvora ili na prepreku.

Pojava
------

Pojava se objašnjava Huygensovim načelom. Do difrakcije dolazi kod prostiranja valova svih vrsta elektromagnetskih (svjetlost, Rendgenske zrake, radio valova), zvučnih valova itd. Osim toga difrakcija je potvrđena i kod fizičkih objekata na atomskoj razini, jer i čestice pokazuju valne osobine i u ovom slučaju pojava se može objasniti načelima kvantne mehanike.

Iako do difrakcije dolazi kad god val naiđe na prepreku, efekti difrakcije su najuočljiviji kada je veličina otvora (prepreke) reda veličine valne duljine vala. Najpovoljnija situacija za promatranje difrakcije je kada val nailazi na prepreku koja ima više bliskih otvora pomenutih dimenzija jer se tada na zaslonu formira difrakcijsko- interferencijska slika uslijed različitih putanja kojima se novonastali valovi prostiru.

Historija
---------

Youngov pokus
Efekt difrakcije je prvi put detaljno objasnio Francesco Maria Grimaldi koji je pojavi dao ime polazeći od latinske riječi *diffringere*, što znači "razbiti u komade". Rezultati do kojih je Grimaldi došao su objavljeni posthumno 1665. godine. Isaac Newton isto je proučavao efekte vezane za difrakciju. Thomas Young je izveo poznati pokus 1803. godine demonstrirajući interferenciju valova na dva bliska otvora. Ovaj pokus mu je pomogao doći do zaključka da se svjetlost prostire kao val, nasuprot tvrdnjama mnogih znanstvenika da svjetlost ima čestičnu prirodu t.j. tvrdnjama da je svjetlost sastavljena od čestica.

Difrakcija čestica
------------------

Po kvantnoj teoriji svaka čestica pokazuje i valne osobine. Dakle i čestice mogu interferirati difraktirati poput primerice zvučnih valova. Zapravo, difrakcija elektrona i neutrona, koja je potvrđena pokusom, bila je bitna pojava za kvantnu mehaniku jer je predstavljala jak argument u njenu korist kada su mnogi sumnjali u njenu ispravnost. Valna duljina čestica se naziva de Broglijeva valna duljina i iznosi *λ=h/p* gdje je h Planckova konstanta a p impuls (masa\*brzina čestice za čestice koje se ne kreću brzinama bliskim svjetlosnoj). Za makroskopske objekte ova valna duljina je toliko mala da se slobodno može zanemariti. Atom natrija koji se kreće brzinom od 3000m/s ima de Broglijeovu valnu dužinu od 5 pikometara - dakle čak i atomi imaju jako male valne dužine.

Osobina čestica da imaju male valne dužine ih čini idealnim za proučavanje kristalnih struktura materijala u čvrstom stanju i velikih molekula poput proteina.

Veze
----

* Interferencija
* Valovi
* Huygensovo načelo
* kvantna mehanika

Vanjske veze
------------

***Difrakcija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Gap Obstacle Corner – Java simulation of diffraction of water wave.
* Google Maps – Satellite image of Panama Canal entry ocean wave diffraction.
* Google Maps and Bing Maps - Aerial photo of waves diffracting through sea barriers at Sea Palling in Norfolk, UK.
**Ervipiame** (Chivipane, Cibipane, Hierbipiane, Huvipane, Hyerbipiame, Yerbipiame, Yrbipia), pleme američkih Indijanaca poznato od 1673. godine, kada žive na području sjeveroistočne Coahuile, Meksiko, kraju nastanjenom bandama Coahuiltecan Indijanaca, prema čemu se računa da su njihovog porijekla. Godine 1675. susreće ih ekspedicija Bosque-Larios (predvode je Fernando del Bosque i Juan Larios) koja prelazi rijeku Rio Grande i odlazi u smjeru Edwards Plateaua. Godine 1698. nalaze se na misijama sjeveroistočne Coahuile. Odavde će izbjeći na teksašku stranu, a 1707. godine nalaze se u središnjem Teksasu, na Rancheriji Grande de los Ervipiames, gdje postaju dominantna grupa među Coahuiltecan-izbjeglicama. Godine 1722. utemeljena je misija San Francisco Xavier de Náxara u San Antoniju za Ervipiame sa Rancherije Grande. Njihovo naselje blizu misije postalo je poznato kao Ervipiame suburb. Nakon što se njihova misija ujedinila sa misijom San Antonio de Valero, vračaju se na Rancheriju Grande i udružuju sa plemenima Tonkawa, Mayeye i Yojuane. Za ove Tonkawe utemeljena je 1748. misija San Francisco Xavier de Horcasitas na rijeci San gabriel blizu Rockdalea, a Ervipiame su među njima. Nešto kasnije u 18. stoljeću njihovo ime sve se rjeđe spominje, pa se pretpostavlja da su sa Tonkawa plemenima izgubili identitet. Ervipiame se često navode kao Tonkawan govornici, no njihovo porijeklo bez sumnje je coahuiltecansko. Tonkawa Indijanci danas pod imenom Tonkawa žive u Oklahomi i kao Titskanwatitch u Teksasu.

Izvori
------

1. ↑  Ervipiame Indians
**Wavel Ramkalawan** (Mahe, 15. 3. 1961. — ) je sejšelski političar. Odrastao je kao najmlađe dijete u porodici skromnog porijekla. Studirao je teologiju na Mauricijusu i u Velikoj Britaniji prije nego što je 1985. zaređen kao anglikanski svećenik. Godine 1990. je u svojim propovijedima počeo otvoreno kritizirati jednopartijski režim ljevičarskog predsjednika France-Albert Renea, a potom sudjelovao u osnivanju ilegalne opozicijske organizacije Parti Seselwa, koja će nakon ponovnog uvođenja višestranačja godine 1992. djelovati kao legalna politička stranka. Godine 1994. je Parti Seselwa postala dio veće Sejšelske nacionalne stranke (SNP) na čije je čelo došao Ramkalawan. Godine 1998. SNP je postala druga po veličini stranka u parlamentu, a Wavel Ramkalawan službeni vođa opozicije. Ramkalawan se četiri puta natjecao za predsjednika Sejšela, ali je sva četiri puta izgubio.

Na predsjedničkim izborima 2020. Ramkalawan je pobijedio dosadašnjeg predsjednika Dannyja Faurea. Prema izbornom povjerenstvu, dobio je 54,9% glasova.
***Isle of Wight Festival 1970*** je bio treći po redu Isle of Wight Festival, odnosno masovni rock-koncert održan na engleskom otoku Isle of Wight između 26. i 31. augusta 1970. Prema procjenama Guinnesove knjige rekorda, na njemu se okupilo između 600.000 i 700.000 ljudi, što ga je učinilo dotada najvećim rock-koncertom, većim čak i od znamenitog Woodstocka. Na njemu je nastupila neki od najpoznatijih rock-izvođača kao Jimmi Hendrix, Chicago, The Doors, The Who, Miles Davis, Joan Baez, Joni Mitchell, Jethro Tull, Sly & the Family Stone, Ten Years After, Emerson, Lake & Palmer i Free. Usprkos toga, festival je ostao upamćen kao komercijalni i logistički fijasko, a što se tumači time da je na relativno maleni otok došlo više posjetilaca nego što su ih organizatori očekivali, odnosno zbog lošeg vremena i vjetra zbog koje se izvedbe nisu mogle čuti; sami izvođači su zabilježili niz neugodnosti, pa je tako Kris Kristofersson zvižducima otjeran s pozornice. Nakon tog neuspjeha se Isle of Wight Festival nije održavao sve do 2002. godine.

Vanjske veze
------------

* The Isle of Wight Festival 1970
* Official 1970 festival history from isleofwightfestival.com Arhivirano 2007-05-09 na Wayback Machine-u
* Le Festival de Wight 1970 - En Coulisse Theothea.com
* Isle Of Wight Festival
* Isle Of Wight Festival 1970 Forum
Platform kruški u Konfucijevom hramu u Qufuu.
Hala Dacheng u Qufuu
**Hram Konfucija** ili **Konfucijev hram** (tradicionalni kineski: 孔廟; pojednostavljeni kineski: 孔庙; pinyin: Kǒng miào) je hram posvećen sjećanju na Konfucija te konfucijanskim mudracima i filozofima.

Prvi takav hram je godine 478. pne. sagrađen u Qufuu, Konfucijevom rodnom gradu, te je dograđivanjem kroz vijekove postao najveći takav kompleks na svijetu. Kasnije je hramove gradila kineska država, a poslije su se proširili i po svijetu.

Eksterni linkovi
----------------

***Hram Konfucija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Images of the Temple of Culture, with detailed history of Confucian temples
* Full Virtual Walk & Info on Confucius Temple, Beijing
* Asian Historical Architecture: Fuzimiao in Nanjing
* Asian Historical Architecture: Confucian temple in Suzhou
* The Confucian temple in Tainan
* Surabaya, with description of Boen Bio Arhivirano 2005-03-29 na Wayback Machine-u
* The Taipei Confucius Temple Arhivirano 2009-02-28 na Wayback Machine-u
Kraljica Viktorija 1887. godine.
**Viktorijanski moral** (engleski: ) je izraz kojim se opisuje moral, odnosno običaji, društvene norme te konzervativno shvaćanje seksualnosti i uz nju vezanih bioloških i društvenih fenomena u Britanskom Imperiju, odnosno, u širem kontekstu, u zapadnom svijetu tokom 19. vijeka. Ime je dobio po britanskoj kraljici Viktoriji, čija je vladavina od 1837. do 1901. obuhvatila najveći dio tog perioda, poznatog kao viktorijansko doba, u kome je Britanija bila najjača i najuticajnija zemlja na svijetu. Pod viktorijanskim moralom se u svom tradicionalnom tumačenju podrazumijeva odnos prema seksualnosti temeljen na strogom tumačenju kršćanskih normi, koji je priječio njegovo vanjsko izražavanje (kroz "provokativnu" odjeću ili golotinju, odnosno eksplicitnu ili implicitnu erotiku u književnosti i umjetnosti), odnosno monogamni trajni (doživotni) brak između muškarca i žene kao jedini prihvatljivi oblik zadovoljavanja seksualnih potreba (čime su se neprihvatljivim postali ne samo homoseksualnost, poligamija, preljub, prostitucija ili predbračni seks, nego i masturbacija). Viktorijanski moral se ponekad tumači kao posljedica društvenih promjena vezanih uz industrijsku revoluciju, odnosno intenzivnu urbanizaciju, koji je učinio akutnim mnoge oblike društvene patologije vezane uz seks (nezakonita ili napuštena djeca, siromaštvo, prostitucija, kriminal), ali i potrebu da se dotada postojeća društvena stratifikacija očuva tako da viša klasa preuzme "uzvišene moralne standarde" u odnosu na "prostačku" "nižu klasu. Tradicionalno su najveći pobornici viktorijanskog morala bili pripadnici srednje klase, koji su inzistiranjem na "pravilnom ponašanju" nastojali sebe učiniti što bliži višom, a što različitijim od niže klase. Sam izraz se počeo koristiti u prvoj polovici 20. vijeka, prije svega od strane liberalnih i libertinističkih britanskih intelektualaca (prije svega Lyttona Stracheya) kako bi se naglasio kontrast viktorijanske ere sa nešto "opuštenijim" moralnim standardima njihovog doba; sa vremenom se njegova primjena i značenje počela širiti kako bi se primijenila na sve periode prije, odnosno sve standarde seksualnog morala koji su bili stroži od onih uspostavljenih u zapadnom svijetu tokom seksualne revolucije 1960-ih i 1970-ih. 

Današnji historičari na "viktorijanski moral" uglavnom gledaju kao na općeniti pojam, koji se ne može vezati uz neki konkretni fenomen, vrijeme ili mjesto, odnosno instituciju, s obzirom da su moralna shvaćanja ili standardi odnosa prema seksualnosti prilično varirali s obzirom na različite vremenske periode ili društvene grupe. Kolokvijalno se pod time najčešće podrazumijevaju najekstremniji oblici, odnosno manifestacije viktorijanskog materijala u obliku cenzure ili represivnih zakona, za koje se, poput tvrdnji o tome da se noge klavira i stolova omotavali tkaninom kako ne bi "podsjećali na gole ženske noge", kasnije ispostavilo da je riječ o mitovima i urbanim legendama.

V. također
----------

* Comstockov zakon
* Zabranjeno u Bostonu
**Huskvarna** je grad (službeno kvart) od 22 800 stanovnika u sredini južne Švedske, danas je on zapravo samo predgrađe
Jönköpinga, pod čiju općinu administrativno pripada.

Geografske karakteristike
-------------------------

Huskvarna leži u Grofoviji Jönköping, na ušću rijeke Huskvarne 
u Jezero Vättern, udaljena desetak km istočno od Jönköpinga.

Historija
---------

Historija tog grada počela je 1689. kad se tadašnja manufaktura za izradu pušaka preselila iz Jönköpinga u 
Huskvarnu zbog slapova rijeke koji su pokretali tadašnje strojeve. Nova era te tvornice počela je 1867. kad 
je postala dioničko društvo.

Kako je tvornica rasla, rastlo je i naselje, koje je 1880. imalo oko 1200 stanovnika, a 1911. kada je dobilo status grada njihov broj se povećao na 6.000.

Tvornica je nastavila uspješno postovati i nakon Drugog svjetskog rata tako da je 1950. više od 12.000 ljudi živilo 
u gradu. Od 1971. Huskvarna se spojila sa Jönköpingom u jedinstvenu općinu Jönköping.

Privreda
--------

I danas se privreda grada veže uz kompaniju Husqvarna, specijaliziranu za metal i strojogradnju, poznatu po proizvodnji kosilica, traktora, motornih pila, uređaja za navodnjavanje i rezanje kamena.

Izvori
------

1. 1 2  „Befolkningsstatistik Jönköpings kommun" (švedski). Jönköpings kommun. Pristupljeno 21. 05. 2015.
2. 1 2 3 4  „*Huskvarna historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 20. 05. 2015.

Vanjske veze
------------

***Huskvarna*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Huskvarna JaVisst* (`sv`)
**Grigorije** (*Durić*, Vareš, 17. decembar 1967) je episkop diseldorfski i njemački. Za episkopa Diseldorfa i cijele Njemačke ustoličen je 16. septembra 2018. u Diseldorfu. Prije toga bio je episkop zahumsko-hercegovački i primorski i administrator dabrobosanski.

Životopis
---------

Episkop zahumsko-hercegovački i primorski Grigorije (Durić) je rođen 17. decembra 1967. godine u Varešu, u centralnoj Bosni, u pravoslavnoj srpskoj porodici, od oca Zdravka Durića i majke Savke rođ. Jović. Djetinjstvo je proveo u selu Planinica, gdje je živjela njegova porodica, inače porijeklom iz sela Banjani (Crna Gora) iz okoline Bilećkog jezera.

Osnovnu školu završio je u Varešu 1981. godine, a 1984. Elektroničarsku (u to vrijeme tako nazvanu) školu u Varešu. Srednju Bogoslovsku školu je upisao 1984. i završio je 1988. u Beogradu, nakon čega upisuje Bogoslovski fakultet u Skoplju i potom 1989. odlazi na odsluženje vojnog roka u Zagreb.

Zamonašen je u manastiru Ostrog 23. juna 1992. godine, odakle odlazi sa episkopom Atanasijem (Jevtićem) u obnovljeni manastir Uspenja Presvete Bogorodice Tvrdoš kod Trebinja. Rukopoložen je za jerođakona 17. jula 1992, a za jeromonaha 19. avgusta 1992. godine. Tvrdoški iguman postaje 12. maja 1996, a arhimandrit 19. avgusta 1997. godine. Bogoslovski fakultet je završio 1994. godine u Skoplju i od 1995. do 1997. je bio na postdiplomskim studijama u Atini.

Episkop
-------

Na vladičanskom tronu hercegovačke eparhije episkop Grigorije je ustoličen po blagoslovu patrijarha srpskog Pavla, od strane mitropolita crnogorsko-primorskog Amfilohija 3. oktobra 1999, kada je stao na čelo srpskog naroda u Hercegovini i postao njegov duhovni vođ. Nasljednik je prethodnih jerarha ove eparhije, osam stotina godina stare, od kojih je prvi Ilarion, a za njim slijede sedamdesetorica velikih crkvenih pastira, poput Svetog Danila Humskog, Svetog Vasilija Ostroškog i Tvrdoškog, Svetog Petra Zimonjića i drugih, do vladike Atanasija (Jevtića).

Radovi
------

Episkop Grigorije je još ranih devedestih godina kao monah u prvim sabranjima obnovljene Crkve u Hercegovini blagovijestio jevanđeljsku riječ, govoreći, naročito pred mladim ljudima, u školama, bibliotekama, eparhijskom domu i drugim mjestima. Danas aktivno učestvuje u javnim tribinama i kulturnim kretanjima u Republici Srpskoj i Srbiji, a razgovori sa vladikom Grigorijem i njegove besjede i predavanja objavljuju se u različitim novinama, časopisima i knjigama. U izdanju Eparhije ZHiP 2004. izašla je knjiga koja dijelom objedinjuje ovu njegovu pastirsku djelatnost pod nazivom *„Dolazi čas i već je nastao"*.

Vidi još
--------

* Eparhija zahumsko-hercegovačka i primorska
* Atanasije Jevtić

Eksterni linkovi
----------------

* Životopis vladike Grigorija; eparhija zahumsko-hercegovačka i primorska Arhivirano 2011-07-24 na Wayback Machine-u
* Grigorije: Moguće izdvajanje Raške eparhije („Blic", 11. oktobar 2010)
* Raskol u SPC nije nemoguć - intervju („Politika", 19. oktobar 2010)
**Vezo** ili **Vezu** je jedan malgaških naroda od 254.000 pripadnika
koji su poznati ribari sa zapadne obale Madagaskara. 

Vezo kao i njihovi susjedi, većinski Sakalave, govore malagaški makrojezik, takozvani sakalava malagaški.

Historija
---------

Vezo su narod malajsko-indonežanskog porijekla, njih Malgaši zovu nomadima mora, jer znaju ostati po nekoliko dana na moru u potrazi za ribom u svojim malim pirogama. I danas mnogi smatraju da su Vezo, samo dio naroda Sakalave, sa čijom historijom su uvijek bili neposredno povezani.

Geografska rasprostranjenost
----------------------------

Vezoi danas žive u svojim malim ribarskim naseljima raštrkani duž zapadne obale Mozambičkog kanala, od mjesta Anakao (50 km južno od grada Toliara) sve do 400 km sjevernijeg grada Morondava.

Društvo, običaji kultura
------------------------

Tradicionalna ribarska piroga plemena Vezo
Muški članovi plemena Vezo i danas se uglavnom bave ribarstvom, u svojim malim pirogama (lakanas) na jedra, dok se njihove žene bave sakupljanjem školjaka i ostalih plodova mora uz obalu. U posljednje vrijeme bave se i turizmom, ugostiteljstvom i trgovinom. I danas održavaju snažne porodične veze, seoske starješne uživaju veliki ugled u zajednici, i njihove odluke se poštuju. Pomažu se međusobno, tako svi članovi zajednice grade brod za novostasalog člana zajednice. 
Jedan od njihovih specifičnih običaja, je lov na morske Kornjača|kornjače, koji je za njih obredni ritual. Nakon što je ulove, svečano je zakolju na žrtveniku, i njeno meso podijele isključivo muškim članovima zajednice. Čitav ritual smatraju svetom dužnošću prema svojim predcima.

Za razliku od većine Malgašana Vezo ne prakticiraju obrezivanje.

Veze
----

* Malgaši

Izvori
------

1. 1 2  „*Sakalava, Vezo*" (engleski). Joshua project. Pristupljeno 16. 10. 2011.
2. ↑  „*Languages of Madagascar*" (engleski). SIL International. Pristupljeno 16. 10. 2011.
3. 1 2 3 4  „*Vezo*" (španjolski). Ikuska Libros, S.L.. Pristupljeno 16. 10. 2011.

Vanjske veze
------------

* O narodu Vezo na portalu Ikuska (`es`)
* Fotoreportaža o lovu na morske pse u Madagaskaru (`en`)

| * p
* r
* u
**Etničke grupe Madagaskara** |
| --- |
| 
Antaifasi •
Antemoro •
Antaisaka •
Antambahoaka •
Antandroi •
Antankarana •
Antanosi •
Bara •
Betsileo •
Betsimisaraka •
Bezanozano •
Karana (Malgaški Indijci) •
Mahafali •
Makoa •
Merina •
Mikea •
Sakalava •
Sihanaka •
Sinoa (Malgaški Kinezi) •
Tanala •
Tsimiheti •
Vazaha (Malgaški Francuzi) •
Vazimba •
Vezo •
Zafimaniri •
Zafisoro
 | Malgaška zastava |
Hram Zeusa Olimpskog u Ateni
**Hram Olimpskog Zeusa** (grčki: ), poznat i kao **Olimpijejon** ili **kolone Olimpskog Zeusa**, kolosalni hram posvećen Zeusu, kralju olimpskih bogova, čiji se ostaci nalaze u središtu Atene, glavnog grada Grčke. Njegova izgradnja je započela još u 6. vijeku pr. n. e. za vrijeme vladavine atenskih tirana koji su ga zamislili kao najveći hram u tadašnjem svijetu. Međutim, nije bio dovršen sve do vladavine rimskog cara Hadrijana početkom 2. vijeka n. e. U rimsko doba je uživao veliki ugled kao najveći hram u Grčku, a u njemu se nalazila jedna od najvećih statua antike. 

Slava tog hrama je, međutim, bila kratkotrajna, s obzirom da se prestao koristiti u religijske svrhe nedugo nakon što je opljačkan i oksvrnut za vrijeme najezde barbara u 3. vijeku. Nakon toga se više nije održavao ni popravljao, te se postepeno pretvorio u ruševine. Vjeruje se da je u vijekovima nakon rimskog perioda bio često korišten kao izvor građevinskog materijala. Usprkos toga, do modernog doba se očuvalo dovoljno ruševina da posluži kao jedna od glavnih turističkih atrakcija u Ateni.

Eksterni linkovi
----------------

***Hram Olimpskog Zeusa (Atena)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hellenic Ministry of Culture: Temple of Olympian Zeus website Arhivirano 2017-11-07 na Wayback Machine-u
* Temple of Zeus: photo album and description

Koordinate: 37°58′9.74″N 23°43′59.08″E﻿ / ﻿37.9693722°N 23.7330778°E﻿ / 37.9693722; 23.7330778

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 246262582
* GND: 4363997-5

 |
**Kaluga** (rus. Калуга) je grad u Rusiji i administrativno središte Kaluške oblasti. Leži na rijeci Oki, 188 kilometara jugozapadno od Moskve. Prema popisu stanovništva iz 2010. u gradu je živjelo 325,185 stanovnika.

Grad je osnovan sredinom 14. stoljeća kao granična tvrđava Velike moskovske kneževine. Prvi put se spominje pod svojim sadašnjim imenom 1371. godine.

U posljednje vrijeme, Kaluga je postala jedno od središta ruske automobilske industrije, s brojnim inozemnim tvrtkama, koje otvaraju svoje pogone za sklapanje. Dana 28. studenog 2007. Volkswagen Group otvorila je novi pogon u Kalugi, s daljnjim planovima za proširenje. Investicija je dosegla više od 500 milijuna eura. Proizvode se Volkswagen Passat i Škoda Octavia. Početkom 2009. Volvo Group otvorio je postojenje za montažu kamiona s godišnjim kapacitetom od 10,000 Volvo i 5,000 Renault kamiona. Od 2010. PSA Peugeot Citroën proizvodi automobile Peugeot 308 za rusko tržište.

Kraj Kaluge nalazi se Zračna luka Grabcevo. Javni prijevoz čine trolejbusi, autobusi i maršrutke. 

Kaluga ima vlažnu umjerenu kontinentalnu klimu, (Köppenova klasifikacija klime): DFB, s toplim i vlažnim ljetima, te dugim, hladnim i snježnim zimama.

Izvori
------

1. ↑   Preuzeto 25. siječnja 2014.
2. ↑   Preuzeto 26. siječnja 2014.
**Katedrala svetog Vasilija Blaženika** ili jednostavno **Sveti Vasilije** je prekrasna crkva u Moskvi koju je između 1550. i 1560. godine dao izgraditi Ivan IV. (bolje znan kao Ivan Grozni) da obilježi svoja osvajanja. Izgradili su je arhitekti *Barma i Postnik*.

Ime crkve se mijenjalo kroz stoljeća. Najprije je bila posvećena Uznesenju Djevice Marije u skladu s istočnjačkom tradicijom.

Katedrala se zapravo sastoji od osam manjih crkava okupljenih oko jedne glavne. Tlocrt crkve Sv. Vasilija u osnovi je križni. Središnja, glavna crkva, omeđena je četrima osmerokutnim crkvama na glavnoj osi i još četrima – dvjema četvreokutnuim i dvjema nepravilnog oblika – na dijagonalama. Toranj glavne građevine, koji ima oblik šatora, okružen je maštovitim šarolikim kupolama koje su imale izrazito visoke (poput tornjeva) tambure i vrhove u obliku lukovice (Rusi su počeli koristiti ovaj oblik kupole u 12. stoljeću, umjesto bizantskih plitkih kupola, jer su ove bolje podnosile težinu snijega koji je veoma čest problem na sjeveru).

Eksterijer, prvobitno bijele boje, obojen je u 17. stoljeću kad je željezni (pozlaćeni) krov zamijenjen crijepom.

Povezano
--------

* Moskva
* Ruska umjetnost

***Hram Vasilija Blaženog*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 150196801
* LCCN: n88003236
* NKC: ko2018977603

 |
**Via del Corso** je slavna trgovačka ulica u strogom historijskom centru Rima, duga oko jedan kilometar koja se proteže u smjeru sjever-jug, od Piazza del Popolo do Piazza Venezia.

Historija
---------

Ulica je postojala još za antičkog Rima, orginalno je podignuta kao periferijski dio Via Flaminije, od 3. vijeka kad su izgrađene Aurelijanove zidine ulica se zove **Via Lata**, tako se zvala i za srednjeg vijeka kad se protezala od Piazza Venezia do Piazza Colonna.

Za carskih vremena bila je slabo naseljena, ali su se duž nje podizale grobnice slavnih ljudi, uključujući one careva Augusta i Nerona. Kao dio Marsovog polja često je bila polazište urbanističkih planova za širenja grada, ali većina antičkih građevina, među njima i četiri slavoluka srušena su za srednjeg vijeka, kad se njihov kamen koristio za gradnju novih zgrada. Jedino je Aurelijev stup preživio mračno doba srednjeg vijeka koje je potrajalo dobrih 700 godina.

Tek od 15. vijeka ta antička ulica ponovno je dobila na urbanističkoj važnosti, jer su pape uočili da je važna za promet s lukom Ripetta na Tiberu. Papinim dekretom iz 1467. vezanim uz ulice, sve aktivnosti vezane uz karneval (uključivo i tradicionalnu trku) prebačene su sa Monte Testaccia na Via Lata.

Tad je promjenjeno i ime ulice u današnje *Via del Corso*, zbog očigledne povezanosti sa karnevalskom utrkom (corso = trka). Ta luckasta maniffestacija s konjima bez jahača, Židovima natjeranim da se snalaze između galopirajućih berberskih konja, uz masu magaraca, djece i goveda nasmijavala je do suza tadašnje Rimljane. Karnevalske utrke ukinute su 1883. kad je ispred očiju kraljice Margarete konj pregazio nekog čovjeka koji je pokušao preći ulicu.

Na ta vremena podsjeća plaketa iz 1665. na raskršću sa Via della Vite, sa riječima koje se pripisuju papi Aleksandru VII. da je ravni Via del Corso gradski hipodrom (Urbis Hippodromum). Ulica je nivelirana 1736. a od 6. januara 1854. i osvjetljena plinskim lampama.

Od kraja 19. vijeka Via del Corso ima status elegantne trgovačke ulice, s modnim dućanima, knjižarama, antikvarijatima i zlatarnama. Dan nakon ubistva kralja Umberta I u Monzi 30. jula 1900. godine, ulica je preimenovana u *Corso Umberto I*, a od 1944. u *Corso del Popolo*, ali je dvije godine kasnije ulici vraćen stari toponim iz 15. vijeka *Via del Corso*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11   „*Via del Corso, la storia della strada più famosa di Roma*" (talijanski). Roma Today. Pristupljeno 28. 2. 2018.

Vanjske veze
------------

***Via del Corso*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Via del Corso, la storia della strada più famosa di Roma* (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 247835865
* LCCN: sh00007447
* GND: 4605519-8

 |
**Gödöllő** čita se *Gedele* (njemački: *Getterle*) je grad na sjeveru Mađarske od 
32,720 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Pest.

Geografske karakteristike
-------------------------

Gödöllő leži udaljen tridesetak km sjeveroistočno od Budimpešte, na trasi autoputa M3 za 
Nyíregyházu.

Historija
---------

Mjesto je prvi put dokumentirano 1349. u dokumentu kralja Ludovika I pod imenom - Gudulleu.

U 15. vijeku u vrijeme osmanske invazije Gödöllő je bio feud, koji je prelazio iz ruke u ruku, tako da je 1692. bio malo selo u kom je živjelo 26 porodica.

Razvoj mjesta pokrenut je kad je Antal Grasalkovic izgradio u njemu svoj dvorac između 1744. - 1751.
Krajem 19. vijeka taj dvorac postao je ljetna rezidencija habsburgovaca u kom je često boravila carica Elizabeta.

Za razvoj mjesta značajna je bila - 1950. kad je iz Budimpešte preseljen tadašnji agronomski fakultet, iz njega je izniknuo današnji Univerzitet sv. Ištvana.

Gödöllő je status grada dobio 1966.

Pobratimski gradovi
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Njemačka, Aichach
* Austrija, Bad Ischl
* Indonezija, Bogor
* Njemačka, Gießen
 | * Austrija, Laxenburg
* Belgija, Turnhout
* Španjolska, Valdemoro
* Nizozemska, Wageningen
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Pest" (engleski). City population. Pristupljeno 27. 04. 2016.
2. 1 2 3 4 5  „*Gödöllő, Hungary*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Arhivirano iz originala na datum 2012-04-03. Pristupljeno 27. 04. 2016.

Vanjske veze
------------

***Gödöllő*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Gödöllőa* (`hu`)