recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Filip VI od Burbona i Grčke** (šp. *Felipe de Borbón y Grecia*) je kralj Španije. Na presto je stupio 19. juna 2014, nakon abdikacije njegovog oca Huana Karlosa I koji je na prestolu bio 39 godina. Pri stupanju na presto odabrao je ime Filip VI. 

Filip je rođen 30. januara 1968. u Madridu, kao treće dete i jedini sin (nakon dve starije sestre) španskog kralja Huana Karlosa I i grčko-danske princeze Sofije. Srednju školu je završio u Ontariju a studije u Madridu i SAD. Godine 1992. učestvovao je na Letnjim olimpijskim igrama, u Barseloni.

Dana 22. maja 2004. oženio se s nagrađivanom novinarkom Leticijom Ortic. Bračni par ima dve kćeri: Leonor, princezu od Asturije i naslednicu prestola (rođenu 2005) i Sofiju (rođenu 2007). Godine 1977. otac mu je dodelio titulu princa od Asturije, tradicionalnu titulu španskog prestonaslednika, koja potiče od kastiljskih prestonaslednika. Godine 1990. dobio je titulu princa od Đirone i Vijane, vojvode od Monblana, grofa od Kervere i gospodara Balaguera. Osim toga, Filip je i četvrti u legitimističkom nizu naslednika francuske krune.

Porodica
--------

### Roditelji

| ime | slika | datum rođenja |
| --- | --- | --- |
| Kralj Huan Karlos I |  | 5. januar 1938. |
| Kraljica Sofija |  | 2. novembar 1938. |
|

### Supružnik

| ime | slika | datum rođenja |
| --- | --- | --- |
| Leticija, princeza od Asturije |  | 15. septembar 1972. |
|

### Deca

| ime | slika | datum rođenja |
| --- | --- | --- |
| Leonor od Španije |  | 31. oktobar 2005. |
| Sofija od Španije |  | 29. april 2007. |
|

Spoljašnje veze
---------------

1. ↑  RTS :: Filip VI novi kralj Španije

***Felipe VI od Španjolske*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Šefovi država članica Evropske unije |
| --- |
| 
* Austrija Van der Bellen
* Belgija Philippe
* Bugarska Radev
* Kipar Anastasidis
* Češka Zeman
* Danska Margrethe II
* Estonija Karis
* Finska Niinistö
* Francuska Macron
* Grčka Sakelaropulu
* Hrvatska Milanović
* Irska Higgins
* Italija Mattarella
* Latvija Levits
* Litvanija Nausėda
* Luksemburg Henri
* Mađarska Novák
* Malta Vella
* Nizozemska Willem-Alexander
* Njemačka Steinmeier
* Poljska Duda
* Portugal Rebelo de Sousa
* Rumunija Iohannis
* Slovačka Čaputová
* Slovenija Pahor
* Španija Felipe VI
* Švedska Carl XVI Gustaf

 |
**Liang Ji** (梁冀) (? - 159), kurtoazno ime **Bozhuo** (伯卓) bio je kineski političar i vojskovođa u službi dinastije Han, poznat po tome što je uz pomoć svoje sestara carica Liang Na i Liang Nüying dominirao carskom vladom 150-ih, da bi nakon njihovih smrti bio svrgnut i ubijen u dvorskom puču od strane eunuha.

Liang Ji se rodio kao najstariji sin Liang Shanga, službenika čija se kćer Liang Na godine 128. udala za cara Shuna a godine 132. dobila titulu carice. Liang Shang, koji je proglašen Velikim maršalom, bio je, prema kineskim historijskim izvorima, čestit čovjek, ali njegov sin Liang Ji se oženio za Sun Shou, koja je opisivana kao zavodnica koja je Liang Jia okrenula razvratu, uključujući i homoseksualne odnose sa slugom po omenu Qin Gong (秦宮), te zajedno sa Lingom i Qinom imala *ménage à trois*.

Liang Ji je godine 136. imenovan za upravnika carske prijestolnice Luoyang, i već je tada pokazao sklonost tiraniji, okrutnosti i spletkama, odnosno koristio plaćene ubice kako bi ušutkao svoje kritičare. Nakon očeve smrti 141. je naslijedio njegovo mjesto velikog maršala. Kada je car Shun godine 144. umro, njegova sestra Liang Na je kao carica majka postala regentica njenom sinu Chongu. Chong je nakon dvije godine umro, a Liang Na je nakon toga odbila sugestiju svog brata da vijest o tome zataji od naroda kako bi klan Liangovih zadržao vlast. Liang Ji je, međutim, uspio isposlovati da novi car postane 7-godišnji Zhi. Dječak se, međutim, usudio kritizirati svog ministra, te ga je Liang Ji dao otrovati. Za novog cara je odarban 13-godišnji markiz od Liwua, koji je bio zaručen za Liang Jijevu mlađu sestru Liang Nüying i postao poznat kao car Huan.

Za vrijeme Huanove vladavine je Liang Ji prigrabio apsolutnu vlast, pogotovo nakon 150. kada je umrla Liang Na, jedina koja je koliko-toliko mogla obuzdavati njegove ambicije. Liang Ji je prestao iskazivati čak i formalno poštovanje prema caru te se počeo ponašati kao de facto car, nalik na Wang Manga, kancelara koji je prije vijek i pol nakratko svrgnuo dinastiju Han. U to vrijeme je svatko tko bi se usudio javno ga kritizirati riskirao smrt.

Kada je njegova sestra Liang Nüying godine 159. umrla, Liang Ji je, pak, držao da cara uz sebe može vezati još jednim brakom. Jednu od svojih rođaka po Deng Mengnü je posvojio kao svoju kćer te je udao za cara Huana. Kako bi caricu potpuno vezao uz sebe, dao je likvidirati njenu majku Gospu Xian; plaćene ubice, međutim, u tome nisu uspjele. I carica i car su doznali za zavjeru te su, uplašeni za svoje živote, organizirali vlastitu zavjeru sa dvorskim eunusima. Caru vjerni vojnici su nakon toga opkolili Liang Jia i Sun Shou u njihovoj kući i natjerali ih na samoubistvo. Nakon toga je provedena krvava čistka carske uprave u kojoj su likvidirani svi rođaci Liang Jija i Sun Shou; zbog toga je trebalo nekoliko godina da se ispražnjena mjesta popune.

S druge strane, car Huan je isto tako zaplijenio bogatstvo koje je Liang Ji godinama akumulirao te mogao smanjiti carske poreze za 50 %. Zbog svega toga je Liang Jijeva smrt u narodu izazvala veliko veselje.

Izvori
------

* *Knjiga Kasnijeg Hana*, vol. 34.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 51, 52, 53, 54.
**Euglena** (zeleni bičaš) živi u barskim vodama jako zelene boje. Danas je poznato oko 800 vrsta euglena.

Građa tijela
------------

Euglenina stanica je prekrivena prozirnom membranom. Na prednjem dijelu tijela se nalazi vrećica s jednim ili više bičeva (sastoji se od cjevastog dijela-kanala i kruškolikog proširenja-citopharinx). Jedan bič je dugačak i izlazi kroz ždrijelo na površini stanice, a drugi bič je kratak. Na prednjem dijelu tijela se nalazi i očna pjega (fotoreceptor) koja služi za raspoznavanje svjetlosti i tame. Kažemo da je na granici životinjskog i biljnog svijeta, što znači da se hrani heterotrofno i proizvodi hranu autotrofno. Kada je na svjetlu ona sama sebi proizvodi hranu, a kada je u tami hranu uzima iz svoje okoline i uvuče je kroz membranu u tijelo. Euglene se mogu pokretati i prelijevanjem plazme s jednog kraja stanice na drugi.

Prehrana
--------

Euglena obavlja fotosintezu. Pri pomankanju svjetla euglena gubi zelenu boju i živi kao i drugi heterotrofni organizmi, te uzima organske tvari iz prirode. Zbog dva načina prehrane za euglenu kažemo da je na granici između biljaka i životinja.

Razmnožavanje
-------------

Razmnožava se diobom stanica kao i sve ostale praživotinje. Razmnožavanje traje od 2 do 4 sata.

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Euglena** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Euglena** |
**Incident kod Gaopinških grobnica** je naziv za državni udar u kineskoj državi Cao Wei kojim je početkom 249. regent Sima Yi svrgnuo ko-regenta i suparnika Cao Shanga te tako preuzeo vlast nad državom. Puč je svoje korijene imao u dugogodišnjem suparništvu Sima Yija i Cao Shanga koji su od 239. kao regenti vladali u ime malodobnog cara Cao Fanga. Sima Yi je uživao reputaciju uspješnog vojskovođe i veliku popularnost, dok je Cao Shang, usprkos katastrofalnog poraza u ratu sa državom Shu Han, nastojao to kompenzirati pripadnošču vladarskoj porodici. Godine 247. je Sima Yi počeo fingirati bolest i senilnost te se povukao sa dvora. Međutim, u januaru 249. je iskoristio Cao Shuangov posjet Gaopinškim grobnicama kako bi iznenada došao u prijestolnicu Luoyang i u dogovoru sa caricom majkom izdao ukaz kojim se Cao Shang optužuje za izdaju i pokušaj svrgavanja cara. Cao Shang se nekoliko dana nećkao hoće li pokušati Sima Yiju pružiti otpor ili pregovarati; na kraju se odlučio za potonje i vratio u Luoyang. Tamo ga je Sima Yi dao uhapsiti i pogubiti zajedno sa članovima klana. Zahvaljujući tom incidentu je Sima Yi postao *de facto* vladar države, a tokom sljedećih godina su on i njegovi nasljednici skršili otpor članova vladajuće dinastije u shouchunskim ustancima te tako stvorili uvjete da klan Sima 265. i formalno preuzme vlast kada je Sima Yijev unuk Sima Yan sebe proglasio carem novouspostavljene dinastije Jin.

V. također
----------

* Tri ustanka u Shouchunu

Napomene i reference
--------------------

* Chen, Shou *Zapisi Tri kraljevstva*
* Sima, Guang *Zizhi Tongjian*
* Luo, Guanzhong *Romansa Tri kraljevstva*
**Köflach** (čita se *Keflah*) je grad na jugu Austrije od 10,093 stanovnika, koji administrativno podpada pod Okrug Voitsberg.

Geografske karakteristike
-------------------------

Köflach leži u centru Savezne zemlje Štajerske, na istočnim obroncima planine Stubalpe.

Köflach je udaljen od Judenburga dvadesetak km sjeveroistočno, a od Leobena oko 30 km jugozapadno.

Köflach je poznat po državnoj ergeli Lipicanaca u dvorcu Piber.

Historija
---------

Köflach je prvi put dokumentran 1170. od 1766. kad su otkrivene naslage ugljena.je rudarsko mjesto.

Status grada dobio je tek 1939.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost grada je gotička parohijska crkva, obnovljena između 1643. - 1649.

Privreda
--------

Köflach je 1991. imao 4,215 zaposlenih, od kojih je 48% radilo u industriji i trgovini. Najviše ljudi radi rudarskoj kompaniji Graz-Koflach Bergbau-GesmbH, jer grad ima još uvijek najveće rezerve bitumenskog ugljena u Austriji, koji se iskapa u površinskim 
kopovima. Iskapa se i šljunak i proizvodi vapno.

Pored tog Köflach ima i metaloprerađivačku industriju (proizvodnja alata i strojeva), tvornicu stakla (Stölzle-Oberglas) i tvornicu cipela.

Grad je povezan željeznicom sa Grazom.
Koeflach u novije vrijeme prolazi kroz transformaciju od industrijog grada u centar usluga.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Giengen an der Brenz

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Steiermark" (engleski). City population. Pristupljeno 05. 03. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Köflach*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 05. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Köflach*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Köflacha* (`de`)
**Juriša Senjanin** (poznat i kao Juriša Hajduk, pravo ime Juraj Lučić), uskočki harambaša i gusar (? – ?, 1611). Prebjegao s teritorija pod Osmanlijama i potom u Senju postao uskočkim harambašom. Sudjelovao je u uskočkom pohodu na Rovinj (1597), kad su bile napadnute mletačke galije i opljačkani mletački i osmanski trgovački brodovi, a pri povratku je na brodu kraj Premanture bio uhvaćen i rapski biskup. Za vrijeme uskočke pobune u Senju (1601), koja je izbila zbog smaknuća Martina Posedarskog i potom Jurišina uhićenja, bio je ubijen senjski kapetan J. Rabatta. Premda je stekao slavu protuosmanskoga borca (sudjelovao 1600. na čelu uskočke satnije u borbama za Kanjižu i s vojvodom I. Senjaninom 1604–06. u pohodima na osmanske prostore u zaleđu Dalmacije), zbog protumletačkoga se djelovanja sukobio s vojvodom I. Senjaninom, koji je nastojao provoditi habsburšku politiku očuvanja mira na granici nakon Dugoga rata (1593–1606). Pojedini povjesničari smatraju da su ga zarobili i pogubili Mlečani, a drugi da ga je dao pogubiti povjerenik Vojne granice. 

Gašpar Vinjalić je o njemu napisao da je nakon dobijanja smrtne kazne pobjegao na Cres pa pljačka po okolici Zadra, tj Liburniji. Potom bježi u Istru (Pula). Kada je uhvaćen 1611. obješen je na zidinama kaštela u Senju. 

O njemu je pisao i Andrija Kačić Miošić u "Razgovorima ugodnim naroda Slovinskoga", Pisma od Juriše Senjanina.

1. ↑   *Senjanin Juriša*.
2. ↑  Vinjalić, Gašpar (2010.). *Kratki povijesni i kronološki pregled zbivanja koja su se dogodila Slavenima u Dalmaciji, Hrvatskoj i Bosni 1514. - 1769. pp. 75.*. Split: Književni krug.
**Fender Bronco** je model električne gitare koju je Fender proizvodio od sredine 1967. - 1981. godine. Model je dizajniran tako da se sastojao od tijela i vrata modela Mustang, s time da je Bronco model zamišljen i proizveden samo s jednim magnetom. Za razliku od ostalih varijanti Mustang gitari s dužinom skale 571,5mm, Bronco model je bio dostupan samo s nešto dužoj 609,6mm skali, vratu s 22 praga izrađenom od javora, i keramičkim oznakama tonova na hvataljci vrata. Od Mustang modela razlikaju se i po nešto drugačijem dizajnu tremolo mehanizma.

Dizajn tremolo mehanizma je jedinstveni četvrti po redu uradak kojeg je Leo Fender dizajnirao, i ugradio samo u Bronco model gitaru. Ovakav dizajn tremola polučio je određene nedostatke, i kod gitarista nije bio popularan. Ponekad neslužbeno je nazivan "Fenderov čelični vibrato", ili "Bronco trem". U izvornoj zamisli Fender Bronco je trebao zamijeniti model Musicmaster. Na tržištu se prvotno pojavio kao predstavnik *student* modela gitare, koja je bila dostupna i u paketu s Fender Bronco pojačalom. Ovakav način proizvodnje, i prodaje, u Fenderu je bila praksa još od 1964. godine.

Model Bronco prepoznatljiv je i po nakošenom magnetu na poziciji bliže mostu (za razliku od Musicmastera kojemu je magnet bliži vratu gitare), ili u odnosu na modele Mustang i Duo-Sonic s konfiguracijom od dva magneta.  

Bronco gitara je obično dizajnirana s hvataljkom od palisandera i u tamno crvenoj završnici, ali kasniji modeli bili su dostupni i u: crnoj, bijeloj, i paleti crvene (dakota i vina) boje. Modelu Bronco kao i modelima Musicmaster i Mustang proizvodnja je 1981. godine prekinuta, ali je s prestankom te ere pokrenuta nova Fender Lead serija, a općenito naziv Bronco dalje je nastavio živjeti u Squier brandu kroz model Fender Bronco Bass.

Izvori
------

1. ↑    "Fender Bronco vibrato sistem"

Vanjske poveznice
-----------------

* "Fender Bronco" Arhivirano 2012-02-04 na Wayback Machine-u na "Jasonovoj Mustang i Bronco stranici Arhivirano 2012-02-04 na Wayback Machine-u
* "Fender Bronco - slike" Arhivirano 2012-02-04 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Fender Musical Instruments Corporation gitare |
| --- |
|  Telecaster • Stratocaster • Jaguar • Mustang • Jazzmaster |
| Električne gitare | Bronco • Bullet • Coronado • Custom • Cyclone • Duo-Sonic • Electric XII • Esquire • Jag-Stang • Katana • Lead Series • Marauder • Musicmaster • Performer • Prodigy • Showmaster • Starcaster • Stringmaster • Swinger • Toronado • White Steel |  |
| Akustične gitare | Fender Folk • Fender King • Fender Wildwood |
| Squier gitare | Jagmaster • Stagemaster • Super-Sonic • Squier '51 • Venus |
| Ostalo | Leo Fender • American Deluxe Series • California Series • Fender Japan • Starcaster by Fender |
*Za ostale upotrebe, v. Jurišnik.*
**Jurišne** ili **udarne trupe** je izraz koji se prije svega koristi za jedinice kopnene vojske specijalizirane za izvođenje napadnih operacija, prije svega onih koji se odnose na proboj neprijateljske fronte ili zauzimanje strateški važnih položaja. Jurišne trupe su u pravilu bolje obučene i opremljene od redovnih snaga, iako se, s druge strane, očekuje da će u odnosu na njih u borbi pretrpjeti teže gubitke. Iako je sličnih primjera bilo u historiji, od kojih je najpoznatiji Forlorn hope u tvrđavskom ratovanju, izraz se prvi put počeo koristiti u 20. vijeku, odnosno za vrijeme Prvog svjetskog rata, i to za pješadijske jedinice čiji je zadatak bio infiltracija unutar neprijateljskih položaja kako bi se naknadno mogao izvesti proboj. Od svih njih su najpoznatije *Stosstruppen* (Jurišne trupe) koje je pred kraj sukoba razvila njemačka carska vojska, a po kojima su jurišne trupe dobile i ime. 

Jurišne trupe se ponekad navode kao preteča kasnijih specijalnih jedinica.

Vidi još
--------

* Grenadiri
* Jurišni odredi

Vanjske veze
------------

* Ю. Веремеев. Красная Армия и Вторая мировая война. *Штурмовые группы* (Бой в крупном городе)
* Применение *штурмовых групп* при прорыве обороны Arhivirano 2009-02-09 na Wayback Machine-u
* Инженерно-штурмовые части РВГК
**Golinci** su naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i nalaze se u sastavu grada Donjeg Miholjca.

Zemljopisni položaj
-------------------

Golinci se nalaze na 96 metara nadmorske visine u nizini istočnohrvatske ravnice, a pokraj sela protječe rijeka Karašica. Selo se nalazi na županijskoj cesti ŽC4046 Miholjački Poreč-Golinci. Susjedna naselja: istočno Miholjački Poreč, sjeveroistočno Rakitovica i grad Donji Miholjac. Južno se nalaze Kućanci i jugoistočno Magadenovac naselja u sastavu općine Magadenovac. Zapadno su naselja Krunoslavlje, Bockovac, te sjevezapadno Ivanovo koja pripadaju općini Viljevo. Pripadajući poštanski broj je 31543 Miholjački Poreč, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila NA (Našice). Površina katastarske jedinice naselja Golinci je 13,32 km2.

Povijest
--------

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

  

U 1981. smanjeno izdvajanjem istoimenog dijela u samostalno naselje Magadenovac, općina Magadenovac, za koje sadrži dio podataka u 1971.

Crkva
-----

U selu se nalazi rimokatolička crkva Sv. Ivana Glavosijeka koja pripada katoličkoj župi Sv. Ane u Radikovcima i donjomiholjačkom dekanatu Đakovačko-osječke nadbiskupije. Crkveni god (proštenje) ili kirvaj slavi se 29. kolovoza.

Evangelistička crkva također se nalazi u selu, ali je u ruševnom stanju i bez vjernika. Vjernici te crkve su bili pripadnici njemačke nacionalne manjine koji su selo napustili ili su ih tadašnje vlasti prognale krajem Drugog svjetskog rata.

Obrazovanje i školstvo
----------------------

U selu se nalazi škola do četvrtog razreda koja radi u sklopu Osnovne škole Matija Gubec u Magadenovcu.

Šport
-----

NK Mladost Golinci natječe se u sklopu 3. ŽNL Liga NS D. Miholjac.

Ostalo
------

U selu djeluje Dobrovoljno vatrogasno društvo Golinci, te Športsko ribolovna udruga "Linjak" Golinci.

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Vanjska poveznica
-----------------

* 
* Arhivirano 2014-02-01 na Wayback Machine-u

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Golinci** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Donjeg Miholjca |
| --- |
| Donji Miholjac • Golinci • Miholjački Poreč • Podgajci Podravski • Radikovci • Rakitovica • Sveti Đurađ |
**Zaprežna kola** su drveno vozilo na četiri kotača, osmišljeno tako da ga mogu vući životinje.

Historija
---------

Poznato je da su se koristila još u 1. vijeku pne. i to sa takvim inovacijama kao što su žbice i metalni obruči kotača. Čak i vrlo stari 
primjerci imali su takve pojedinosti kao što je rotirajuća prednja osovina i klin za osiguranje od ispadanja kotača iz osovina. Dakle u svom esencijalnom obliku, zaprežna kola su u općoj upotrebi već oko 2.000 godina.

Tokom 9. vijeka kreirano je nekoliko dodatnih poboljšanja kod tijela i konstrukcije, pa su zaprežna kola istisnula dvokolice kao prijevozno sredstvo
za putnike i međugradski prijevoz. Iako su ona zbog same konstrukcije bila teža, njihovo kutijasto tijelo bilo je puno korisnije za prijevoz tereta
i poljoprivrednih proizvoda, a zbog četiri kotača (a ne dva) bila su puno stabilnija i mirnija u vožnji. 

Zaprežna kola su se proizvodila u raznim veličinama i tipovima, kao i ona koja su se koristila za prijevoz putnika, a ta su imala opruge između okvira i podvozja.
Tek od 16. vijeka pojavile su se kočije koje su iz tog posla izbacile.
Jedna vrsta zaprežnih kola - conestoga, postala je poznata kao teretno vozilo 18. vijeka, a njen nastavljač prerijska škuna, bilo je najčešće vozilo 
koje su koristili američki doseljenici u selidbi na zapad.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Wagon*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 01. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Zaprežna kola*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Wagon* (`en`)
**Hajrudin Varešanović** (Sarajevo, 16. siječnja 1961.), poznat kao **Hari Varešanović** i kao **Hari Mata Hari**, bosanskohercegovački je pop rock glazbenik, frontmen sastava Hari Mata Hari.

Karijera
--------

Hari je odrastao na Vratniku. Njegov djed bio je među poznatijim bosanskim sevdalijama, a Hajrudin je sa šest godina pjevao i počeo da svira gitaru. U lokalnom Domu kulture je nastupio sa sedam, sa deset je pjevao u kvartetu Omi, pa kasnije u grupi Sedam šuma, a na Vratniku je snimio i svoju prvu pjesmu, *Zašto da ne uzmem nju*. Njegovo djetinjstvo, kaže, najbolje oslikava film *Sećaš li se Doli Bel*. Nakon završene Elektrotehničke škole, Varešanović je kampanjski studirao Filozofski fakultet i Fakultet političkih nauka, ali ih nije završio. Osim muzike koja mu je uzimala gotovo svo vrijeme, volio je i da slika.

1979. godine, Hari se pridružio glazbenoj grupi Zov sa kojom je snimio i pjesmu-hit "Golubica" ("Poletjela golubica sa Baščaršije"). Nakon toga je pjevao i sa Ambasadorima, sa kojima je, kako kaže, sazrio kao profesionlac. Nakon odsluženja vojnog roka u Nišu (u muzičkoj jedinici), jedno vrijeme je nastupao samostalno i tako 1984. izdao album *Zlatne kočije*. 

Hajrudin Varešanović jedan je od najznačajnijih bosanskih kantautora i osnivač jedne od popularnijih grupa Bosne i Hercegovine, Hari Mata Hari (po kojem ga i samog katkad zovu). 

Od 1980. godine pjevao je u novoj grupi, 1985. prozvanoj Hari Mata Hari. Više puta je nastupao na Jugoviziji i postizao velike uspjehe. Na Eurosongu 2006. nastupio je za Bosnu i Hercegovinu pjesmom "Lejla". Autor ove pjesme bio je Željko Joksimović; osvojila je treće mjesto u finalu, što je drugi najbolji rezultat nekog glazbenika s Balkana (prvi je "Rock Me" benda Riva kao pobjednik 1989. za Jugoslaviju, dok je treći "Molitva" pjevačice Marije Šerifović kao pobjednik 2007. za Srbiju). 

Hari Varešanović živi u Sarajevu.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* MusicBrainz: f8d480d9-cca8-4c15-bc8f-743297516cfa
* CONOR.SI: 187239011

 |
**Ferchar mac Connaid** (? - 650?) je bio kralj Dalriade (u suvremenoj Škotskoj) od oko 642. do 650.

Bio je sin Connada Cerra i po tome vjerojatno član klana Cenél Comgaill, iako ga neke ranije genealogije smještaju u klan Cenél nGabráin. U *Analima Ulstera* se spominje da je umro 694. godine, ali zajedno kao još nekoliko unosa se taj navod čini pogrešnim. *Duan Albanach* navodi kako je vladao 16 godina, a što znači da je možda bio suvladar Domnalla Brecca prije samostalnog stupanja na prijestolje. Međutim, i ti navodi se, zbog pogrešaka u Duanu, čine problematičnima. 

Ferchar je jedini potomak Connada Cerra koji je došao na prijestolje Dál Riate. Rodoslovi u *Senchus fer n-Alban* ne uključuju Ferchara i njegovu rodbinu.

Literatura
----------

**Stranica Šablon:Refbegin/styles.css nema sadržaj.**

* Anderson, Alan Orr (1990), *Early Sources of Scottish History A.D 500–1286*, **1** (2nd izd.), Stamford: Paul Watkins, ISBN 1-871615-03-8
* Bannerman, John (1974), *Studies in the History of Dalriada*, Edinburgh: Scottish Academic Press, ISBN 0-7011-2040-1
* Clancy, Thomas Owen (2004), „Philosopher-King: Nechtan mac Der-Ilei", *The Scottish Historical Review* **LXXXIII** (2): 125–149, ISSN 0036-9241
* Fraser, James E. (2005), „Strangers on the Clyde: Cenél Comgaill, Clyde Rock and the bishops of Kingarth", *The Innes Review* **56** (2): 102–120, DOI:10.3366/inr.2005.56.2.102, ISSN 0020-157X

Eksterni linkovi
----------------

* CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Domnall Brecc**  |  **Kralj Dál Riate** 642–650 | Slijedi: **Dúnchad mac Conaingi Conall Crandomna**  |
**Ferdinand Karl** (?, 17. maj 1628. - Kaltern, 30. decembar 1662.), bio je austrijski nadvojvoda koji je od od 1646. do 1662. vladao Prednjom Austrijom i Tirolom.

Biografija
----------

Leopold je rođen kao sin habsburgškog nadvojvode Leopolda V i njegove žene Claudia de’ Medici.Nakon smrti njegova oca 1632. umjesto njega vladala je kao regent njegova majka.
To je bilo vrijeme kad su Habsburgovci izgubili dobar dio Prednje Austrije, sve domene na lijevoj obali Rajne (Alsace, Sundgau, Breisach).

Ferdinand Karl je bio veliki rasipnik, koji da bi mogao financirati svoj skupi stil života nije prezao od rasprodaje dijelova svojih domena i plemićkih naslova. Kako je bio uvjereni apsolutist, već nakon 1648. više nije sazvao Dijete.

Okružio se poltronima i spletkarošima, koji su ga naveli da smakne svog dvorskog kancelara - Wilhelma Bienera nakon tajnog suđenja 1651.

U njegovoj dvorskoj crkvi u Innsbrucku, održan je obred - 1655. u kom je švedska kraljica Kristina konvertirala na katoličanstvo.

Svoju najstariju kćer Claudiu Felicitas udao je 1673. za cara Svetog Rimskog Carstva Leopolda I. koja je tako postala njegova druga žena.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Ferdinand Karl von Tirol, Erzherzog, \* 1628*" (engleski). Encyclopedia of Austria. Pristupljeno 05. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Ferdinand Karl Tirolski*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ferdinand Karl von Tirol, Erzherzog, \* 1628* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Nadvojvoda Prednje Austrije** | Nasljednik: |
| **Claudia de’ Medici** | **Sigismund Franz** |
**Enonkoski** je naselje i općina na jugoistoku Finske od 1,503 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Enonkoski leži na jugoistoku Finske u Regiji Južna Savonija udaljen 30 km sjeverno od Savonlinne.

Naselje se rasprostire u rukavcu Ylä-Enonvesi Jezera Enonvesi, jednom od jezera u nizu Velike Sajme.

Historija
---------

Enonkoski je kao općina formiran 1882. nakon što je sagradio vlastitu drvenu parohijsku crkvu. Kad je ona izgorila sagrađena je 1886. nova po projektu М. Schjerfbecka.

Znamenitosti i privreda
-----------------------

Najveća znamenitost je Nacionalni park Kolovesi, koji se dobrim dijelom prostire po terenu općine. 
Stanovnici se bave drvnom industrijom i radom u nacionalnom parku.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Enonkoski- Info" (finski). Enonkoski. Pristupljeno 27. 10. 2015.
2. 1 2 3  „Finland: South Savonia" (engleski). City population. Pristupljeno 27. 10. 2015.

Vanjske veze
------------

***Enonkoski*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Općine Enonkoski* (`fi`)
Stefan-Boltzmannov zakon: na grafičkom prikazu površina ispod svake krivulje raste s porastom temperature.
Temperatura Sunčeve površine je 5778 K = 5505 °C.
**Jožef Stefan** (Sv. Peter kraj Celovca, 24. ožujka 1835. – Beč, 7. siječnja 1893.), slovenski fizičar. 

Diplomirao 1857. u Beču matematiku i fiziku, doktorirao 1858. Sveučilišni profesor u Beču od 1863. tada najmlađi redoviti profesor u Austriji. Bavio se optikom, kinetičkom teorijom plinova, akustikom, elektricitetom i kalorikom. Iskustveno je pokazao da je toplinsko zračenje nekoga tijela proporcionalno četvrtoj potenciji apsolutne temperature. Taj je zakon teoretski izveo Ludwig Boltzmann i danas je poznat kao Stefan-Boltzmannov zakon. Institut "Jožef Stefan" u Ljubljani naziva se po njemu.

Stefan-Boltzmannov zakon
------------------------

Stefan-Boltzmannov zakon tvrdi da je ukupna količina energije *j\**, koje idealno crno tijelo toplinski zrači, po jedinici površine i u nekoj jedinici vremena, direktno proporcionalna sa četvtom potencijom termodinamičke temperature *T*:

{\displaystyle j^{\star }=\sigma T^{4},}
gdje je: *σ* - konstanta proporcionalnosti ili Stefan–Boltzmannova konstanta, koja je dobiva iz ostalih prirodnih konstanti.

### Temperatura Sunca

Sa tim zakonom, Jožef Stefan je uspio izračunati temperaturu Sunčeve površine. On je naučio od Charlesa Soreta da je intenzitet količine zračenja sa Sunca 29 puta jači od uzorka vrućeg metalnog lima. Kružni metalni lim je smješten pod istim kutem kojim je gledao Sunce i njegova temperatura je bila 1900 – 2000 °C. Stefan je pretpostavio da jednu trećinu Sunčevog zračenja upije Zemljina atmosfera, tako da je intenzitet Sunčevog zračenja za Stefana ispao 29 × 3/2 = 43,5 puta veći od uzorka lima. Stefan je uzeo srednju vrijednost za temperaturu lima 1950 °C i kad je pretvorio dobio je 2220 K. Kako je 2.574 = 43,5, iz toga slijedi da je temperatura Sunčeve površine 2,57 puta veća od temperature lima, pa slijedi 2,57 x 2220 K = 5705 K (današnja vrijednost je 5778 K ), i to znači da je bio vrlo blizu rješenja.

Izvori
------

1. ↑   **Stefan, Jožef**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2014.
2. ↑
**Muhafaza Južni Sinaj** (arapski: محافظة جنوب سيناء / *Muḥāfẓah Janūb Saīnā*), je jedna od 27 muhafaza na koje je Egipat administrativno podjeljen.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Muhafaza Južni Sinaj* se nalazi na sjeveroistoku Egipta, na južnoj polovici Sinajskog poluotoka.Sjeverna granica muhafaze otprilike slijedi stari hodočasnički put iz grada Sueza do Eilata u Izraelu.

U njoj živi 104,800 stanovnika na površini od 31,272 km²

Topografija muhafaze je brdska, sa južne strane to je niz granitnih i pješčenjačkih planina ispresjecanih strmim kanjonima suhih vadija. Najviši vrh je historijski Gabal Katrine (Sveta Katarina) visok 2.642 metra.

Administrativna podjela
-----------------------

Muhafaza Južni Sinaj je administrativno podjeljena na 9 distrikta; Abu Radis, Et Tur, Dahab, Nuvejba, Ras Sidr, Sveta Katerina, Šarm El Šeik 1, Šarm El Šeik 2 i Taba.

Administrativni centar muhafaze je Et Tur, centar za naftu.

Muhafaza Južni Sinaj formirana je krajem 1978. nakon prve faze izraelskog povlačenja sa Sinajskog poluotoka.

Privreda
--------

Rijetki stanovnici su skromni Beduini koji žive od nomadskog stočarstva i uzgoja povrća, datulja i ječma. 
Administrativni centar muhafaze je Et Tur.

Zbog surove pustinjske zemlje je važno ribarstvo po Sueskom zaljevu, a najveća luka i skladišni centar je Et Tur. 
Glavni resurs muhafaze je mineralno bogatstvo, odnosno nafta. Prvi put otkrivena na planini Tanakah 1910. nakon tog otkrivena su nova polja po Sueskom zaljevu, pa je on glavni izvor nafte u Egiptu, a Et Tur centar za naftu na Sinaju.

Turizam je od kraja 1970-ih postao ekonomski važna grana muhafaze. Veliki magnet je Manastir Svete Katarine kog je podigao bizantski car Justinijan I (527.-565.) na mjestu gdje je Mojsije vidio plamteći grm, kog danas posjećuju brojni 
hodočasnici.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Janūb Sīnāʾ governorate, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22.07.2020.
2. ↑  „*Egypt, Arab Republic of Egypt*" (engleski). City population. Pristupljeno 22. 07. 2020.

Vanjske veze
------------

***Južni Sinaj (muhafaza)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice* Arhivirano 2018-11-21 na Wayback Machine-u (`ar`)
* *Janūb Sīnāʾ governorate, Egypt* (`en`)

| * p
* r
* u
Egipat Egipatske muhafaze |
| --- |
| Urbane | 
* Kairo
* Aleksandrija
* Port Said
* Suez

 | Flag of Egypt |
| Donji Egipat | 
* Ismailia
* Kafr eš Šejk
* Garbija
* Dakahlija
* Šarkija
* Minufija
* Kaljubija
* Dumjat
* Beheira

 |
| Gornji Egipat | 
* Giza
* Fajum
* Beni Suejf
* Minja
* Asjut
* Sohag
* Kena
* Asuan
* Luksor

 |
| Pogranične | 
* Crveno more
* Vadi al Džadid
* Matruh
* Sjeverni Sinaj
* Južni Sinaj

 |
Ćelija koja je završila interfazu i pripremila se za podelu na dve nove ćelije, ulazi u deobu. Prokariotske ćelije se dele amitozom (direktnom ili prostom deobom), dok se eukariotske dele mitozom ili mejozom. Promene, koje se u ćeliji deševaju za vreme deobe, mogu se uočiti mikroskopom što sa promenama tokom interfaze nije slučaj.

Mitoza
------

*Glavni članak: Mitoza*
Mitozom se dele somatske ćelije sa diploidnim brojem hromozoma, pri čemu se količina DNK pravilno rasporedi novonastalim ćelijama. Kćerke ćelije dobijaju međusobno jednak broj hromozoma (obe su diploidne) i količinu DNK, a istovremeno imaju i jednak broj hromozoma kao majka-ćelija (2n) od koje su nastale.

Mejoza (redukciona deoba)
-------------------------

*Glavni članak: Mejoza*
Deoba kojom se obrazuju polne ćelije naziva se mejoza. Pri tome se jedna diploidna ćelija (2n) dva puta deli i nastaju četiri haploidne ćelije (n). S obzirom da se broj hromozoma u kćerkama ćelijama u odnosu na majku ćeliju smanjuje na pola, ova deoba se naziva i redukciona (lat. reductio = smanjenje). Redukcija broja hromozoma obavlja se u prvoj deobi, označenoj kao mejoza 1, kada se majka-ćelija (2n broj hromozoma) podeli na dve kćerke-ćelije (n broj hromozoma). U drugoj deobi, mejozi 2, se obe kćerke-ćelije (sa n brojem hromozoma) podele tako da nastaje ukupno 4 ćelije. Pošto je mejoza 2 u stvari mitoza (naziva se ekvaciona mitoza) te 4 ćelije imaju haploidan broj hromozoma.

Literatura
----------

* Šerban, M, Nada: Ćelija - strukture i oblici, ZUNS, Beograd, 2001
* Grozdanović-Radovanović, Jelena: Citologija, ZUNS, Beograd, 2000
* Pantić, R, V: Biologija ćelije, Univerzitet u Beogradu, beograd, 1997
* Diklić, Vukosava, Kosanović, Marija, Dukić, Smiljka, Nikoliš, Jovanka: Biologija sa humanom genetikom, Grafopan, Beograd, 2001
* Petrović, N, Đorđe: Osnovi enzimologije, ZUNS, Beograd, 1998

Spoljašnje veze
---------------

* Bioskolos Arhivirano 2005-12-14 na Wayback Machine-u
* BioNet Škola
**Etolski savez**, ili **Etolska liga**, bio je konfederacija gradova Etolije u staroj Grčkoj.

Istorija
--------

Mapa drevne Etolije
**Etolski savez** je nastao u IV veku pre nove ere kao plemenski savez plemena oblasti Etolije u centralnoj Grčkoj. Slično Ahajskom, savez je vojnički jačao i širio se, obuhvativši i tako značajne gradove kao što su Delfi i Lokris. U najdužem periodu postojanja savez se bavio borbom protiv makedonske hegemonije ali i borbom za prevlast sa Ahajskim savezom. Kraj saveza počinje sa dolaskom Rimljana. Početkom tog perioda Etolci su u savezništvu sa Rimljanima porazili Makedonce. Ali ubrzo dolazi do razlaza, potom i rata sa Rimljanima koji se okončava 189. pne.. Etolski savez je potom ostao samo po imenu, potpavši pod potpunu kontrolu Rima.

Uređenje
--------

Ono što karakteriše uređenje etolskih gradova je federalističko uređenje koje je gotovo u potpunosti nalik Ahajskom. Zapravo, smatra se da je ovo uređenje bilo uzor Ahajcima. Da se primat daje Ahajskom uređenju posledica je toga što je Ahaja istorijski poznatija i bolje obrađena.

Upoređivanjem organa dolazimo do zaključka o gotovo istovetnosti. Postojala je zajednička skupština koja je obuhvatala sve punoletne građane gradova-članica (nije bilo starosnog cenzusa Ahajskog saveza) i koja se sastajala dvaput godišnje. Glavni grad bio je Term, gde se morala održavati skupština na kojoj su se birali funkcioneri saveza. Ukoliko je skupština raspravljala o bilo kojim drugim pitanjima mogla se sastati u bilo kom gradu-članu. Ovde je skupštini predsedavao strateg, koji je bio biran na godinu dana i imao nespornu vojnu vlast.

Postojalo je veće (bule) koje je nagledalo međusobne odnose gradova i imalo druge upravne dužnosti. Gradovi su bili predstavljeni u ovom telu prema kontigentu vojske koji su davali.

Drugo veće je veće apoklita i imalo je funkcije strategovog kabineta i igralo ključnu ulogu u vreme rata kada je dobijalo široka ovlašćenja.

Karakteristično za ovaj savez je da su gradovi izvan etničkog područja Etolije dobijali specijalan status pridruženih članova, koji su imali civilna, ali ne i politička prava.

Federalizam je bio pojačan, slično Ahajskom savezu, uvođenjem zajedničkih zakona, monete i sistema mera.

Prema svemu navedenom, ovaj savez se sa stanovišta federalnih elemenata i odnosa može okarakterisati kao jedan korak iza Ahajskog saveza zbog insistiranja na vojnim elementima i narušavanja načela jednakosti. To je donekle i razumljivo. Pored toga što istorijski prethodi Ahajskom savezu tako da su svi instituti inovantni, ovaj savez se zasniva na dosta primitivnom plemenskom udruživanjanju, koje nužno prati i primesa ksenofobije prema članicama izvan Etolije.

Vidi još
--------

* Konfederacija
* Ahajski savez
*Za ostala značenja, v. Lokva (razvrstavanje).*
lokva
**Lokva** je plitko i efemerno vlažno stanište koje najčešće nastaje akumulacijom padavina na vodonepropusnom zemljištu (čak i na peščanim dinama). Male je površine (do 100 m², manje od bare) i presušuje u sušnom periodu godine.

Lokve predstavljaju staništa za pojedine vrste algi i viših biljaka, larve beskičmenjaka (poput komaraca) i pojedine adultne životinje (npr. rakovi iz grupe Branchiopoda).

***Lokva*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **ekologiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


| * p
* r
* u
Vlažna područja |
| --- |
| Prirodni tipovi | 
* Močvara
* Tresetište
* Bara
* Lokva
* Rit
* Mrtvaja
* Plavna livada
* Plavna šuma
* Tršćaci i ševari
* Vlažna livada
* Higrofilna šuma (lug)
* Zaslanjeno vlažno područje
* Vlažni unutarkontinentalni klif

 |
| Antropogeni tipovi | 
* Akumulacija
* Kop
* Ribnjak
* Solana

 |
| Srodno | 
* Ramsarska konvencija
* Svjetski dan vlažnih područja

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh2017004870

 |
**Harpal** (grč. Άρπαλος, lat. Harpalus; ? - 323. pne.), sin Mahatin, bio je makedonski plemić i jedan od drugova Aleksandra Velikog. S budućim kraljem se sprijateljio u djetinjstvu, ali je zbog šepavosti bio spriječen da aktivno sudjeluje u njegovom pohodu na Perzijsko Carstvo. Umjesto toga mu je Aleksandar dao zadatak da upravlja financijama njegove vojske. Nakon bitke kod Isa, Harpal je pobjegao u Grčku, vjerojatno zbog optužbi za pronevjeru. Međutim, Aleksandar mu je oprostio i ponovno ga postavio za svog rizničara. Antički izvori navode da je Harpal zloupotrijebio povjerenje i kao satrap Babilona raskošno živio smatrajući kako se Aleksandar neće vratiti sa svog pohoda na Indiju.

Kada se Aleksandar vratio, Harpal je godine 324. pne. s 500 talanata zlata i 6000 najamnika pobjegao u Atenu i tamo zatražio azil. Aleksandar ispočetka u to nije htio vjerovati, ali je njegov regent Antipater od Atenjana tražio izručenje. Harpal je to pokušao spriječiti mitom, zbog čega su kasnije optuženi mnogi uglednici, uključujući Demostena. Shvativši da će ga Atenjani izručiti, Harpal je pobjegao na Kretu gdje ga je mučki ubio Fibronom, komandant njegovih najamnika.
**Igbo**, ponekad (posbeno u prošlosti) nazivani i **Ibo**, jedan su od najvećih naroda u Africi. Većina Igboa živi u jugoistočnoj Nigeriji, gdje sačinjavaju 18% stanovništva, ali se u većem broju mogu pronaći i u Kamerunu i Ekvatorijalnoj Gvineji. Njihov jezik se također naziva igbo. 

Glavne Igbo države u Nigeriji su Anambra, Abia, Imo, Ebonyi i Enugu. 

U nekim nigerijskim dravama kao Delta State i River State Igboi čine 25 %. Tragovi Igbo kulture i jezika mogu se pronaći u Cross River i Akwa Ibom i Bayelsa državi. Igbo jezik dominira gradovima kao što su Onitsha, Aba, Owerri, Enugu, Nsukka, Awka, Umuahia i Asaba.

Igboi svoje korijene pronalaze u selu Nri, gdje je pleme osnovao mitski Eri oko godine 900. Igboi su s vremenom stvorili prilično razvijenu kulturu te bili jedni od prvih subsaharskih naroda koji je koristio broncu. No, tek je dolazak Britanaca 1870-ih i s njima povezani kontakti s drugim nigerijskim narodima doveo širenja svijesti od zajedničkom porijeklu među Igbo plemenima. Igboi su također od svih nigerijskih naroda pokazali najviše entuzijazma za prihvaćanje kršćanstva i zapadnih običaja. To je uključivalo i neke prilično moderne ideje kao što je feminizam, koji se godine 1929. iskazao u tzv. Igbo ženskom ratu.

Nakon stjecanja nezavisnosti Nigerije na vidjelo su izašle sve veće etničke napetosti između Igboa na jugu i Yoruba i Hausa na sjeveru. Godine 1966. su nakon neuspjelog državnog udara počeli pogromi Igboa u sjevernom dijelu zemlje, te njihov egzodus na jug. Godine 1967. se pod vodstvom pukovnika Emeke Okujwua nigerijska Istočna Država s Igbo većinom otcijepila i proglasila nezavisnost kao Republika Biafra. To je dovelo do rat koji je završio pobjedom nigerijskih federalnih snaga 1970. godine, a tokom koga je, najviše zbog gladi, umrlo oko milion ljudi, uglavnom Igboa.

Povezano
--------

* Igbo jezik
* Igbo mitologija
* Afrički Židovi

***Igbo*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85064199
* SUDOC: 027356663
* BNF: cb11941639m (podaci)
* NKC: ph323773

 |
*Gneja Pompeja ne treba miješati s njegovim ocem, poznatim kao Gnej Pompej **Veliki** ili "Pompej Veliki."*

**Gnej Pompej** (*Gnaeus Pompeius*, cca. 75. pne. - 12. april 45. pne.), također poznat kao **Pompej Mlađi** (nekada navođen i kao Cneius ili Gneius) bio je Rimska Republika|rimski političar i vojskovođa iz doba kasne Republike.

Bio je sin vojskovođe i državnika Pompeja Velikog, te oženjen za Klaudiju Pulhru Mlađu, kćer Apija Klaudija Pulhera. Kada je godine 49. pne. suparništvo Pompeja i Julije Cezar|Cezara eskaliralo u građanski rat, priključio se očevoj vojsci i sudjelovao u Farsala. Nakon očevog poraza i ubistva se pridružio njegovim pristašama u Africi te sudjelovao u Bitka kod Tapsa|bitci kod Tapsa, nakon koje je opet morao bježati, ovaj put kod brata Seksta na Balearima. Kada je u Hispaniji krajem 46. pne. izbila pro-pompejanska pobuna, Tit Labijen i braća Pompej su se stavili na čelo pobunjenika. Cezar je pobunjeničku vojsku uništio u bitci kod Munde 17. marta 45. pne. i tako okončao građanski rat. Sekst je uspio pobjeći, ali je Gnej uhvaćen i po Cezarovom naređenju pogubljen. Prema Plutarhu, rimska javnost je s negodovanjem dočekala tu vijest, smatrajući nepriličnim da Cezar ubija djecu svog nekadašnjeg dobrog prijatelja.
Za druge ličnosti ovog imena, v. Pompej (razvrstavanje).
**Gnej Pompej Veliki** (latinski: , umro 47. g. n.e. ) bio je rimski plemić koji je živeo u 1. veku nove ere i ne treba ga mešati s njegovim imenjakom i članom prvog trijumvirata, Pompejem Velikim. Roditelji su mu, najverovatnije, bili Marko Licinije Kras Frugi, konzul 27. godine, i Skribonija, koja je bila kći Lucija Skribonija Libona, konzula 16. godine, i Kornelije Pompeje, kćeri Pompeje Velike, koja je, pak, bila kći trijumvira Pompeja.

Prema biografu Svetoniju, Pompej je pripadao patricijskoj porodici koja je spadala među najdrevnije u Rimu. Po očevoj strani pripadao je rodu Licinija, ali u doba carstva ljudi patricijskog staleža često su se znali odreći očevih imena i uzeti imena majčinih predaka.

Pompejevi deda i baka s majčine strane bili su direktni potomci Pompeje Velike, kćerke trijumvira Pompeja iz njegovog trećeg braka, sa Mucijom Tercijom. S očeve strane deda mu je bio konzul i provincijski namesnik Marko Licinije Kras Dives. Ovaj je Kras, pak, bio adoptivni sin konzula i vojnog zapovednika Marka Licinija Krasa, unuka trijumvira Marka Licinija Krasa.

Malo se zna o životu Pompeja Velikog. Tokom vladavine Kaligule (37‒41), ovaj car, ljubomoran na njegovo viskozvučno ime, zabranio mu je da koristi *cognomen* "Veliki" *(Magnus)*. Kad je 41. godine Kaligula ubijen i na presto stupio Klaudije, novi mu je car 43. godine vratio taj *cognomen* kao svadbeni dar na dan Pompejevog venčanja s Klaudijom Antonijom, carevom kćerkom, koju mu je rodila Elija Petina.

Kad je car Klaudije zauzeo Britaniju i tamo osnovao rimsku provinciju, Pompeja je poslao u senat da zvanično objavi osvajanje Britanije. Prema Svetoniju, umro je 47. godine podlegavši ranama koje je zadobio dok je ležao u krevetu s jednim svojim miljenikom. Kasije Dion kaže da je njegovo ubistvo naredila carica Mesalina, supruga Klaudijeva, koja se plašila da će Pompej, zahvaljujući svojoj blistavoj karijeri i plemenitom poreklu, biti mogući pretendent na carski presto i tako se suprotstaviti njenom i Klaudijevom sinu Britaniku. S Pompejem su pogubljeni i njegovi roditelji. Nakon Pompejeve smrti Antonija se udala za Fausta Kornelija Sulu Feliksa, polubrata Mesalininim, kako bi osnažila krvnu lozu julijevsko-klaudijevske dinastije. Pompej i Antonija nisu imali dece.

Pompejevi posmrtni ostaci bili su položeni u grobnicu Licinijevaca-Kalpurnijevaca *(Licinii Calpurnii)*, smeštenu na Salarijskom putu. Na urni je bio urezan natpis:

"Ovde leži Gnej Pompej Veliki, sin Krasov, pontifik, kvestor cara Tiberija Klaudija Cezara Avgusta Germanika, njegov svekar".
Seneka Mlađi u svojoj satiri *Šala o Klaudijevoj smrti* optužuje Klaudija za Pompejevo ubistvo.

Literatura
----------

* Bunbury, Edward Herbert (1867), „Pompeius (28)",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
* Lanciani, Rodolo (1892). *Pagan and Christian Rome*. Boston and New York: Houghton, Mifflin and Company.
Koordinate: 39° 53′ 60" SGŠ, 41° 16′ 12" IGD

**Erzurum** (tur. *Erzurum*, kurdski *Erzirom*, jerm. Կարին = *Karin*) je veliki grad u regiji Istočna Anadolija u Turskoj. Erzurum ima oko 570 000 stanovnika (2006), on je i administrativni centar istoimene provincije.

Geografske karakteristike
-------------------------

Nalazi se 190 kilometara istočno od Erzincana, i 1300 kilometara istočno od Istanbula, na platou visokom oko 1 950 metara. U gradu vlada ekstremna kontinentalna klima, pa je prosječna januarska temperatura −11 °C, i redovno puno sniježi, a ponekad se tmperature spuštaju i do −30 °C.

Historija
---------

Grad je osnovan oko 415. Za Bizantskog carstva, prije poraza u Bitci kod Mancikerta, bio je poznat pod imenom *Teodiosiopolis*. Ime Erzurum potiče od persijske fraze „Arz-e Rum" (rimska granica). Rusi su zauzimali *Erzurum* 1829. 1878. i 1916. ali su ga svaki put vratili Turskoj. Prije genocida nad Armencima iz 1915. Armenci su činili veliki deo stanovništva. Danas u gradu žive Turci i Kurdi.

Univerzitet Ataturk u Erzurumu je sa 40.000 studenata jedan od najvećih u Turskoj. U okolini grada se nalaze skijališta.

Vanjske veze
------------

***Erzurum*** na Wikimedijinoj ostavi

* Internet prezentacija grada
* Informacije o Erzurumu Arhivirano 2011-07-16 na Wayback Machine-u
* Erzurum Arhivirano 2016-10-21 na Wayback Machine-u
**Haplotip** u genetici je kombinacija alela (DNK sekvenci) na susednim lokacijama (lokusima) na hromozomu koji se prenose zajedno. Haplotip može da bude jedan locus, nekoliko lokusa, ili celokupni hromozom u zavisnosti od broja rekombinacija koje su se odvile između datog seta lokusa.

U drugom značenju, haplotip je set jednonukleotidnih polimorfizama (SNP-ova) u jednom hromozomu iz hromozomskog para koji su statistički asocirani. Smatra se da te asocijacije, i identifikacija nekoliko alela haplotipnog bloka, mogu nedvosmisleno da identifikuju sva druga polimorfna mesta u datom regionu. Takva informacija je veoma korisna u ispitivanju genetičke osnove bolesti, i bila je istraživana za ljudsku vrstu o okviru Međunarodnog HapMap projekta.

Mnoge kompanije za genetičko testiranje koriste termin 'haplotip' za označavanje individualne kolekcije kratkih tandemnih ponavljanja (STR) alelnih mutacija unutar genetičkog segmenta, dok se termin 'haplogrupa' koristi za SNP/polimorfizam jedinstvenih osobina (UEP) mutacije koje označavaju grupu kojoj kolekcija potencijalnih haplotipa pripada.

Specijalizovana primena termina *haplotip* je za označavanje gena koji se ne rekombinuju i nemaju svoj par na drugom hromozomu. Svi takvi geni na Y hromozomu i mitohondrijskoj DNK (mtDNK) se nazivaju haplogrupama. Analize gena na Y hromozomu i gena mitohondrijske DNK, zajedno sa utvrđivanjem vremena i mesta njihovog ispoljavanja, omogućuju izvođenje zaključaka o mestima i periodima seoba današnjeg stanovništva. Te informacije pomažu u razumevanju istorije događaja, migracija stanovništva, brojnosti i genetičkog porekla populacija. Y hromozom s genima koji se ne rekombinuju imaju samo muškarci, te se on prenosi se sa oca na sina. Mitohondrijski geni ne podležu rekombinuciji i nasleđuju se samo od majke. Širenje Y hromozomnih i mitohondrijskih haplogrupa se može znatno razlikovati tokom dužeg istorijskog perioda.

Vidi još
--------

* Genealoški DNK test
* Haplogrupa

Spoljašnje veze
---------------

* HaploGroups.com
* HapMap Arhivirano 2014-04-16 na Wayback Machine-u
**Kaštel Quarko** je stara utvrda u Kaštel Štafiliću.

obala na predjelu imena Bile, Kaštel Štafilić
Trogirski plemić Ivan Quarco (Kvarko) dobio je 1558. godine odobrenje da na položaju Bile (zapadno od kaštela Lodi, Kaštel Štafilić) sagradi svoj kaštel. Kaštel Kvarko prvi put se spominje 1588.godine u popisu stanovništva i tada ima 17 stanovnika.

Danas se na obali mogu vidjeti ostaci zidova kaštela koji formiraju pravokutnik dimenzija 14,8 x 18,5 metara položen u smjeru pružanja hridi, tj. sjeveroistok – jugozapad.Istočni zid bio je položen na hrid, ostali zidovi su temeljeni u moru. Na temelju vidljivih ostataka ne može se reći kojem je tipu utvrde pripadao.

Povjesničar Pavao Andreis piše da je dvorište (corativo) tog kaštela bilo prostrano i da je ulaz branila jedna kula (torretta).

Izvori
------

* Pavao Andreis, Storia della Citta di Trau, Split, 1908.
* Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početeka XX. stoljeća, Dugi Rat, 2001, ISBN 953-97909-1-3
* Katja Marasović, Kaštelanski zbornik br.8 , Kaštela, 2007. ISSN 0353-3212