recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gunther**, **Günther** ili **Gunthar od Kölna** (njemački: ; ? - 8. jul 873) bio je rimokatolički nadbiskup Kölna ekskomuniciran i svrgnut zbog suprostavljanja papinom autoritetu.

Poticao je iz plemenite franačke porodice, a irski učenjak i suvremenik Sedulius Scottus ga je opisao kao "izuzetno sposobnog" čovjeka. Za nadbiskupa je postavljen 22. aprila 850. Dugo vremena je bio u sukobu sa hamburškim nadbiskupom Ansgarom, odbivši mu predati sufragansku biskupiju Bremen. Spor je oko 860. riješio papa Nikola I presudivši u korist Ansgara.

Iste godine je Gunther nastojao pomoći Lotaru II od Lotaringije da dobije razvod od svoje supruge Teutberge. Na sinodima u Aachenu su Gunther i njegovi biskupi prisilili Teutbergu da prizna kako je bila "okaljana" od strane vlastitog brata prije udaje za Lotara, pa je na temelju toga Lotarov brak poništen. Na sljedećem sinodu u februaru 862. su Gunther i njegove pristalice dozvolili kralju da se oženi za svoju konkubinu Waldradu. Čuvši za to, papa Nikola I je poslao legate da ispitaju stvar, ali ih je kralj potkupio, a novi sinod u Metzu 863. je dodatno potvrdio brak.

U oktobru iste godine je papa u Lateranu sazvao sinod koji je poništio odluke Guntherovih sinoda. Kada su Gunther i Theotgaud, nadbiskup Triera, odbili prihvatiti te odluke, ekskomunicirani su. Njih dvojica se sa time nisu htjeli pomiriti te su zatražili pomoć od cara Louisa II i carigradskog patrijarha Fotija I. Papa je, međutim, ostao pri svom stavu čak i nakon Louisove vojne demonstracije pred zidinama Rima.

Kada je vidio da se drugi biskupi podvrgavaju papinom autoritetu, Gunther se 869. kod pape Hadrijana II pokajao te je ekskomunikacija ukinuta. Nakon toga se bez uspjeha pokušavao vratiti u Köln i zauzeti svoju nadbiskupsku stolicu.

Source
------

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Hildwin**  |  **Nadbiskup Kölna** 850–864 | Slijedi: **Hugo**  |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 81637103
* GND: 137446934

 |
Ne poistovijećivati sa Harlan Ellison.
**Harold "Hal" Ellson** (1910 – 31. oktobar 1994) je bio američki književnik, poznat po popularnim *pulp* romanima na temu maloljetničke delinkvencije. Inspiraciju za radnju svojih romana je pronalazio zahvaljujući karijeri socijalnog radnika, i pomoćnog bolmničara u njujorškoj bolnici Bellevue, gdje je dolazio u kontakt sa adolescentskim psihijatrijskim pacijentima koji su mu imali običaj pričati o svojim životima ne bojeći se da će ih odati policiji.. Među Ellsonovim čitateljima je bio i uticajni psihijatar Frederic Wertham koji je njegov debitantski roman *Duke* iz 1949. godine povoljno recenzirao u časopisu *American Journal of Psychotherapy*, a sljedeće godine napisao predgovor za roman *Tomboy*; koga će 1954. citirati u svojoj znamenitoj knjizi *Seduction of the Innocent*.

Harlan Ellison je kasnije navodio Ellsonov opus kao poticaj da se počne baviti maloljetničkom delinkvencijom - a što je svoj odraz pronašlo u debitanskom romanu *Web of the City*. Ellison je također tvrdio da je u ranim godinama karijere zbog sličnosti imena često bio predmetom zabune, odnosno da se smatralo da je u stvari Ellson koji piše pod pseudonimom — a nakon što je postao poznat se vjerovalo da je *Ellson* u stvari *Ellisonov* alter ego.

Ellsonov roman *Tomboy* je 1960. godine u Francuskoj postao predložak za film *Terrain vague* u režiji Marcela Carnea.

Bibliografija
-------------

* *Duke* (1949)
* *Tomboy* (1950)
* *The Golden Spike* (1952)
* *Rock* (1953)
* *I'll Fix You* (1956)
* *Tell Them Nothing* (1956)
* *This Is It* (1956)
* *Jailbait Street* (1959)
* *A Killer's Kiss* (1959)
* *Stairway to Nowhere* (1959)
* *The Knife* (1961)
* *Nest of Fear* (1961)
* *Nightmare Street* (1965)
* *Games* (1967)
* *That Glover Woman* (1967)
* *Blood on the Ivy* (1971)

Izvori
------

1. 1 2  Hal Ellson; Novelist, 84, in *the New York Times*; published November 9, 1994; pristup 2. VII 2014
2. ↑  What America Read: Taste, Class, and the Novel, 1920-1960, by Gordon Hutner; published November 1, 2009, by University of North Carolina Press (via Google Books)
3. ↑  Encyclopedia of Pulp Fiction Writers, by Lee Server; published January 1, 2009, by Infobase Publishing (via Google Books)
4. ↑  Fredric Wertham and 'Tomboy', by Steve Duin, *the Oregonian*;January 6, 2010; pristup 2. VII 2014
5. ↑  Seduction of the Innocent, by Fredric Wertham; published 1954; archived at Scribd; pristup 2. VII 2014
6. 1 2  alt.fan.harlan-ellison FAQ, Version: 1.5, November 26, 1995; pristup 2. VII 2014
7. ↑  Harlan Ellison: The Edge of Forever, by Ellen Weil and Gary K. Wolfe, 2002 Ohio State University Press (via Google Books)



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 201063955
* SUDOC: 094947600

 |
**Kejli Kristin Kuoko** (engl. ; 30. novembar 1985. Kamarilo, Kalifornija) je američka glumica najpoznatija po svojoj ulozi kao Bridžet Henesi u američkom sitkomu *8 Simple Rules*.

Rođena u porodici Garija Karmina Kuokoa (Italijan poreklom) i Lejn En Vingejt, njena glumačka karijera je počela 1992. godine TV filmom *Quicksand: No Escape*. Postala je popularna ulogom Morin Mekormik u *Growing Up Brady* 1999. godine te ulogom u sitkomu *Ladies Man*. Godine 2004, pored uloge u seriji *8 Simple Rules*, imala je i glavnu ulogu u miniseriji *10.5*, u ABC-ovom filmu *Crimes Of Fashion* i u nezavisnom filmu *Debating Robert Lee*.

U 2004. godini našla se na 74. mestu FHM-ove liste 100 najseksipilnijih Amerikanki 2004. godine. Kasnije te godine je počela da daje glas liku Brendi u crtanom filmu Dizni kanala, Brandy and Mr. Whiskers.

Kejli Kuoko je tumačila ulogu Bili Dženkins, nove veštica u osmoj sezoni Čari.Trenutno glumi jednu od pet glavnih glumaca u veoma popularnoj seriji "Big Bang Theory" za koju kazu da je prevazisla popularnost serije "Friends"

Filmografija
------------

* Debating Robert Lee (2006)
* The Hollow (2005)
* 10.5 (2004)
* Alley Cats Strike! (2001)
* Growing Up Brady (2000)
* Mr. Murder (1999)
* Toothless (1997)
* Picture Perfect (1997)
* Virtuoznost (Virtuosity) (1995)
* Čari (Charmed: The Complete Eighth Season)
* Big Bang Theory

Eksterni linkovi
----------------

***Kaley Cuoco*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kejli Kuoko na sajtu IMDb
* Kejli Kuoko na TV.com
* Kaley Cuoco Central
* KaleyCuoco.org - fansajt Kejli Kuoko
* Biografija Kejli Kuoko na sajtu WB
|  |
| --- |
| ***Poljubac*** |
|  |
| **Gustav Klimt**, 1907.-1908. |
| ulje na platnu , 180 × 180 cm |
| Austrijska galerija, Beč |

**Poljubac** (njemački: *Der Kuss*) je slavna art nouveau, i najpoznatija slika austrijskog slikara Gustava Klimta, iz njegove "zlatne" faze koja se odlikuje intenzivnim dekorativnim lirizmom i formalnom stilizacijom.

Najpoznatija, od nekoliko verzija Poljupca, prikazuje dva lika na obali pokrivenoj cvijećem na zlatnoj pozadini. Njihova priljubljena tijela ovijena su raskošnom odjećom ukrašenom bogatim nizom šarenih oblika i uzoraka. Ženski lik kleči, tijela prikazana u profilu, s glavom naslonjenom na rame i muškarčevu ruku koja je pridržava. Lice joj je okrenuto prema promatraču, a oči su joj zatvorene. Muškarac stoji i grli ženu, a njegov zagrljaj oblikuje skladno jedinstvo dvaju tijela. Glava mu je nagnuta naprijed i naslonjena na ženinu glavu, a rukom obgrljuje njezin vrat i glavu. Njegova desna ruka također blago dodiruje ženino lice. U načinu na koji Klimt naglašava i izdvaja dijelove tijela (ne samo od pozadine, nego i lice od lica) očigledna je sličnost s vjerskim ikonama. Slično su na ikonama samo određeni dijelovi tijela svetaca bili prepoznatljivo oslikani, dok je ostatak ukrašavan zlatom, emajlom i draguljima.

Detalj lica
Kompozicija (likovna) otkriva profinjenu eleganciju i smisao za red, dočarane uz pomoć dva različita bloka boje i prevladavanjem žutih i zlatnih nijansi. Dva tijela čine uspravnu, izduženu masu boje koja se ističe na zlatnoj pozadini. Ljubavni odnos ova dva lika je istaknut u jedva primjetnoj granici njihovih tijela zboog gotovo identičnog tkanja (načičkane spirale, zaobljeni oblici biljaka, krugovi i ovalni oblici) koje ih obavija i poput sloja kože odvaja od ostatka svijeta. Kada bi se slika podijelila na pola, na njihovom spoju, dvije polovice bi bile potpuno asimetrične jer bi svi važni detalji (lica, ruke i noge) bili na desnoj strani, dok bi lijeva bila potpuno apstraktna.

Slika je izrazito plošna i dvodimenzionalni prostor je identičan onome u bizantskih mozaika koje je Klimt proučavao u Ravenni. Prostor bez dubine i perspektive je sastavljen od višebojnih praškastih masa koje su potpuno amorfne (bez obrisa), ali izrazito dekorativne i oživljuju svaku plohu svjetlošću i bojom. Klimt je, kao revan sakupljač kineskih i japanskih umjetničkih predmeta, očigledno bio nadahnut orijentalnim motivima, ali i djelima francuskog simbolističkog slikara Gustave MoreauGustavea Moureaua.

Danas se slika nalazi u Austrijskoj galeriji (*Österreichische Galerie Belvedere museum*) dvorca Belvedere u Beču.

"Poljubac" Gustava Klimta je odabran kao glavni motiv kolekcionarskog novčića od 100 zlatnih eura koji je izdan 5. studenog 2003. godine. Stražnja strana tog novčić prikazuje Klimtov studio s dva nedovršena remek-djela na štafelajima.

Bilješke
--------

1. ↑  U doba kada je slika nastala, napretkom znanstvene analize slični su oblici otkriveni u prirodi.

Vanjske poveznice
-----------------

***Poljubac (Klimt)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Der Kuss
* "Poljubac" Blog - široka kolekcija članaka o slici
Kalidasa
**Kālidāsa** (Devanāgarī: कालिदास "sluga Kali") je poznati indijski pisac, koji se smatra jednim od najvećih pisaca na jeziku sanskrt. Vrijeme u kojem je živio nije točno poznato, ali se smatra da je radio ili u 4. ili 5. ili u 6. stoljeću.

Svoja književna djela, bazirao je na motivima iz hinduističke mitologije i filozofije.

Najpoznatija su mu djela dvije indijske epske poeme, "Raghuvamsa" i "Kumārasambhava", i tri indijske drame "Mālavikāgnimitram", "Abhijñānaśākuntalam" i "Vikramōrvaśīyam".

Život
-----

Iz života Kālidāsa se sa sigurnoću ništa ne zna, osim njegovih djela. Tako nije poznato ni vrijeme u kojem je živio, ni mjesto gdje je živio.
Prema legendi o njegovom životu, pjesnik je bio poznat po svojoj ljepoti, koje je zapala za oko princezi koja se je udala za njega. Prema legendi Kalidasa nije bio školovan, te se je princeza često sramila zbog njegova neznanja i nepismenosti. Jednom prilikom nakon što ga je princeza posramila, Kalidasa se je odlučio počiniti samoubojstvo u jezercu. Prije samoubojstva zazvao je božicu Kali za pomoć, čiji je bio odani štovatelj (što mu govori i samo ime "sluga Kali"). Ona ga je nagradila iznenadnim darom izvanredne mudrosti.

Tada je postao najbriljantnijim od "devet dragulja" na dvoru slavnog kralja Vikramaditya iz Ujjaina. Legenda govori da ga je ubila njegova ljubavnica na Sri Lanka u vrijeme vladavine Kumaradasa.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 100903230
* LCCN: n79145177
* ISNI: 0000 0000 8170 0594
* GND: 118559516
* SELIBR: 316764
* SUDOC: 026944464
* BNF: cb11909341f (podaci)
* BIBSYS: 90183328
* MusicBrainz: 7635a1ea-a465-40b0-af7d-fb0cdef73680
* NLA: 35257719
* NDL: 00445085
* NKC: jn20000603279
* BNE: XX885852
* CiNii: DA00958635
* KulturNav: id
* CONOR.SI: 43502435
* NSK: 000093442

 |
***Berlin – Die Sinfonie der Großstadt*** (sh. *Berlin - simfonija velikog grada*) je njemački crno-bijeli nijemi dokumentarni film snimljen 1927. u režiji Waltera Ruttmana. U njemu se prikazuje svakodnevni život u Berlinu od zore do večeri. Ruttmann je film snimao preko godinu dana, a inspiraciju mu je dao francuski film *Rien que les heurs* koji je koristio sličnu ideju kao i sovjetska montažna teorija; Ruttmannove tehnike su, pak, inspirirale Dzigu Vertova za njegov klasični film *Čovjek s kamerom*. Ruttmanovo ostvarenje je, pak, postalo jedan od klasika dokumentarnog podžanra tzv. gradske simfonije, odnosno sličnih filmova koji su uživali popularnost na prijelazu iz 1920-ih u 1930-e. Danas je prilično zanimljiv historičarima kao svojevrsna vremenska kapsula, odnosno autentični prikaz weimarskog Berlina kao i brojnih građevina i znamenitosti koje su nestale u drugom svjetskom ratu.

Vanjske veze
------------

* *Berlin. Die Sinfonie der Großstadt* na filmportal.de () (u.a. zeitgenössische Rezensionen, Uraufführungsplakat, Zensurkarte, Fotos)
* Šablon:BAM
* *Berlin – Die Sinfonie der Großstadt* na sajtu IMDb
* Der Film zum Download bei Archive.org
* Verlag für Stummfilmmusik Ries & Erler
**Haris Burina** je bosanskohercegovački filmski i pozorišni glumac. Rođen je 2. februara 1963. godine u Zenici. Godine 1982. upisao je Akademiju scenskih umjetnosti u Sarajevu, Odsjek za glumu, kao dio druge generacije. Već u toku studija ostvaruje neke od zapaženih uloga u teatru i na filmu: "Audicija", "Tetovirano pozorište", "Otac na službenom putu", "Kuduz" i dr. Nekoliko godina živio u Francuskoj, te osnovao pozorište "La Fenetre" u kojem je nastala i njegova predstava "Ptice Sarajeva". Nakon povratka u Bosnu i Hercegovinu nastavlja svoj rad u pozorištu, filmu i na televiziji. Zapažene su njegove uloge u filmovima: "Go West", u režiji Ahmeda Imamovića i "Nafaka", reditelja Jasmina Durakovića.

Filmografija
------------

* Vojna akademija (2012-18)
* Ostavljeni (2010)
* Tata i zetovi (2006)
* Nebo iznad krajolika (2006)
* Nafaka (2006)
* Dobro uštimani mrtvaci (2005)
* Prva plata (2005)
* Go West (2005)
* Crna hronika (2004)
* Bulevar revolucije (1992)
* Operacija Cartier (1991)
* Sa 204-272 (1991)
* Kuduz (1989)
* Poltron (1989)
* Klopka (1988)
* Otac na službenom putu (1985)
* Veliki talenat

Vanjski linkovi
---------------

* Bosansko narodno pozorište Zenica Arhivirano 2009-02-21 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 250667888
* LCCN: no2012081161
* ISNI: 0000 0003 7121 1019

 |
**Dion Kasije Kokejan** (Grčki: Δίων ὁ Κάσσιος) (o. 155.-o. 235.), autor je *Rimske povijesti* (Ρομαικε ιστοριa) u 80 knjiga u kojoj je nakon 22 godine proučavanja opisao događaje od Enejina dolaska u Italiju do smrti cara Septimija Severa.

Prvih četrdeset knjiga obuhvaćalo je razdoblje do Cezara i Pompeja, sljedećih dvadeset do Klaudijeve smrti, a posljednjih dvadeset do smrti Septimija Severa. Od tog je djela do nas stigao tek manji dio u sačuvanim knjigama XXXVI.-LX s manjim lakunama, te veći ostatci LXXIX. i LXXX. knjige. U sačuvanim knjigama opisano je razdoblje kraja Rimske republike i početka Rimskog carstva. Srećom, od knjiga LXI.-LXXX. sačuvani su sažeti prikazi bizantskog redovnika Ksifilina iz XI. st. te izvatci kod Zonare (XII. st.).

Dion Kasije Kokejan je bio sin rimskog senatora Kasija Apronianusa. Rodio se u maloazijskom gradu Nikeji u pokrajini Bitiniji. Bizantska tradicija smatra da je Dionova majka bila kćerka ili sestra grčkog povjesničara, oratora, i filozofa Diona Krisostoma, iako je to kasnije osporavano. Iako rimski građanin, bio je podrijetlom Grk i pisao je grčkim jezikom.

Unatoč određenim zamjerkama Dionovu stilu, ono što je od njegova djela došlo do nas predstavlja izrazito vrijedan izvor za povijest carskog doba.

U popularnoj kulturi
--------------------

U BBC-jevoj igrano-dokumentarnoj emisiji *Cleopatra: Portrait of A Killer* lik Kasija Diona tumači britanski glumac Ian McNiece.

Eksterni linkovi
----------------

* Cassius Dio, *Roman History* (English translation on LacusCurtius)
* Djela čiji je autor Cassius Dio na Projektu Gutenberg

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 95167625
* LCCN: n79084710
* ISNI: 0000 0001 2144 1495
* GND: 118525824
* SELIBR: 183846
* SUDOC: 03064870X
* BNF: cb122023034 (podaci)
* BIBSYS: 90055780
* NLA: 35723341
* NKC: jn19981000657
* BNE: XX1251722
* CiNii: DA02099596
* CONOR.SI: 32563299
* NSK: 000362910

 |
**Kate Chopin** (rođena kao **Katherine O'Flaherty** 8.2. 1850 – 22.8. 1904), bila je američka spisateljica novela i romana, uglavnom smještenih u podneblje Kreolaca Louisiane. Danas se smatra pretečom feminističkih autora 20. vijeka.

Od 1889. do 1902. je pisala novele za djecu i odrasle koji su bili objavljiavni u časopisima kao što su *Atlantic Monthly*, *Vogue*, the *Century* i *Harper's Youth's Companion*. Njena najvažnija djela su dvije zbirke novela *Bayou Folk* (1884) i *A Night in Acadie* (1897). Važne novele su "Desiree's Baby", priča o misgenaciji u Louisiani prije američkog građanskog rata; "The Story of an Hour" i "The Storm."

Chopin je također napisala dva romana: *At Fault* (1890) i *The Awakening* (1899), čija je radnja smještena u New Orleans i Grand Isle. Mnogi od njenih djela se bave Natchitoches u sjevernom dijelu centralne Louisiane.

Eksterni linkovi
----------------

***Kate Chopin*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Kate Chopin International Society
* Djela čiji je autor Kate Chopin na Projektu Gutenberg
* Chronology of her life, from a Public Broadcasting Service website
* Reproductions of selected late 19th century magazine articles by Chopin, from the Library of Congress
* Kate Chopin's House in Natchitoches Parish, Louisiana, also from the Library of Congress
* *The Awakening*
* "Regret" Arhivirano 2012-06-16 na Wayback Machine-u a short story at American Literature Arhivirano 2012-06-16 na Wayback Machine-u
* "Kate Chopin" at the American Authors site includes bibliographies, study questions, and links.
* "The Story of an Hour" na Wikisource
***Rapsodija u plavom*** (engleski: ) je muzička kompozicija za klavir i jazz orkestar koju je 1924. napisao američki kompozitor George Gershwin. Naručio ju je vođa orkestra Paul Whiteman kao dio programa koncerta *An Experiment in Modern Music* (Eksperiment u modernoj muzici) održanog 12. februara 1924. u njujorškoj koncertnoj dvorani Aeolian Hall. Gershwin, koji je inspiraciju za svoje djelo pronašao u vožnji vlakom između Bostona i New Yorka, zamislio ju je kao klasično, odnosno ozbiljno muzičko djelo, ali sa snažnim uticajem jazza, koje je smatrao originalnom, odnosno autentičnom američkom muzikom. Koncert, kome su prisustvovali ugledni kompozitori John Philip Sousa i Sergej Rahmanjinov, doživio je ogroman uspjeh, a najpopularnije od svih djela je bila upravo *Rapsodija u plavom*. Ta se kompozicija smatra djelom zaslužnom što se jazz prvi put počeo transformirati od "ulične" zabavne muzike u "ozbiljnu" muziku, odnosno dio američke visoka kulture.

Rapsodija u plavom je kasnije postala najpopularnije i najprepoznatljivije od svih Gershwinovih djela, koje se ponekad smatralo i svojevrsnom alternativnom himnom SAD ili New Yorka.

Eksterni linkovi
----------------

* Part 1 of the original acoustic recording of *Rhapsody in Blue* performed by George Gershwin and Paul Whiteman in 1924 on Internet Archive
* Part 2 of the original acoustic recording of *Rhapsody in Blue* performed by George Gershwin and Paul Whiteman in 1924 on Internet Archive
* Grammy Hall of Fame version of *Rhapsody in Blue* performed by George Gershwin and Nathaniel Shilkret in 1927 on Internet Archive
**"The Adventure of the Stockbroker's Clerk"** (srpskohrvatski: *Posrednikov pisar*) je jedna od 56 kraktih priča o Sherlocku Holmesu što ih je napisao Arthur Conan Doyle. Priča je izvorno objavljena u ožujku 1893. u *Strandu*, uz originalne ilustracije Sidneyja Pageta, a čini sastavni dio zbirke *The Memoirs of Sherlock Holmes*.

Slučaj
------

Mladi pisac, Hall Pycroft, konzultira Holmesa oko sumnji koje ima vezano uz dobro plaćeni posao što mu je ponuđen. Holmes, Watson i Pycroft putuju u Birmingham, gdje je posao baziran, tokom čega im Pycroft objašnjava kako je prije radio u jednoj posredničkoj kući, prije nego je otpušten. Iako jest našao novi posao u posredničkoj kući, Mawson and Williams, prije nego ga je prihvatio javio mu se Arthur Pinner, koji mu je ponudio posao upravitelja u distribucijskoj kompaniji baziranoj u Francuskoj.

Pycroft je poslan u Birmingham kako bi se susreo s Harryjem Pinnerom, Arthurovim bratom i suosnivačem kompanije. Plaća koja mu se nudi je izrazito visoka, čak i dobije £100 unaprijed, no poslodavci traže od njega da potpiše ugovor i da ne šalje pismo svojim potencijalnim poslodavcima kako odbija njihovu ponudu. Iako odmah počinje raditi, Pycroft počinje sumnjati u svoje poslodavce zbog niza neprofesionalnih aspekata svog posla, ali i zbog činjenice da oba Pinnera imaju specifično zlatno punjenje na istom mjestu, što sugerira da bi mogli biti jedna te ista osoba.

Kada trio dolazi u Birmingham, Pycroft Holmesa i Watsona predstavi kao prijatelje koji traže posao. Pinner, koji je čitao novine, vidno je u šoku i kada oni odu, pokuša samoubojstvo, ali ga Watson uspije oživjeti. Holmes zaključi kako postoji samo jedan 'Pinner' - naime, kako prevaranti nisu imali dovoljno ljudi, pokušali su Pycrofta uvjeriti tako što se Pinner pretvarao da je vlastiti brat, nadajući se da će međusobne sličnosti Pycroft pripisati genetici. Nadalje zaključi kako je jedini cilj prevare bilo dobivanje Pycroftova potpisa kako bi lažnog Pycrofta mogli zaposliti u Mawsona, koji je čuvao nekoliko vrijednih stvari u sefu. Pycroft je trebao raditi upravo u sefu.

Iz novina, ubrzo saznaju kako se dogodio pokušaj pljačke u kompaniji Mawson and Williams - kradljivac je uhvaćen, ali je čuvar ubijen. Ukradena je vrijednost od oko £1,000, ali je Beddington, krivotvoritelj i obijač, uhapšen. Beddington se pretvarao da je Pycroft, dok je njegov brat glumio dvojicu Pinnera.

Vanjske poveznice
-----------------

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***The Adventure of the Stockbroker's Clerk***

| * p
* r
* u
Arthur Conan Doyle - *The Memoirs of Sherlock Holmes* |
| --- |
| 
* "Silver Blaze"
* "The Cardboard Box"
* "The Yellow Face"
* "The Stockbroker's Clerk"
* "The Gloria Scott"
* "The Musgrave Ritual"
* "The Reigate Squire"
* "The Crooked Man"
* "The Resident Patient"
* "The Greek Interpreter"
* "The Naval Treaty"
* "The Final Problem"

 |
| 
* *Study in Scarlet*
* *Sign of Four*
* *Adventures*
* *Memoirs*
* *The Hound of the Baskervilles*
* *Return*
* *The Valley of Fear*
* *His Last Bow*
* *Case-Book*

 |
***The Battle of China*** (sh. *Bitka za Kinu*) je američki crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1944. u režiji Franka Capre, koji predstavlja šesti dio znamenite propagandne serije *Why We Fight*. Snimljen je u jeku Drugog svjetskog rata te je, kao i prethodna dva dijela, imao glavnu svrhu upoznati američku publiku sa dostignućima glavnih američkih Saveznika, u ovom slučaju Kine.

Film gledatelje nakon kraćeg prikaza kineske historije nastoji detaljno upoznati sa zbivanjima u ratu koji je Kina od 1937. vodila sa Japanom, odnosno kako je postala žrtva japanske agresije, osmišljene u tzv. Tanakinom planu čiji je cilj dobaviti kineske ljudske resurse, te sirovine iz Nizozemske Istočne Indije kako bi se započeo rat protiv Sjedinjenih Država. Film prikazuje japanske vojne uspjehe, kao i stradanja kineskog stanovništva, uključujući za tadašnje standarde neobično eksplicitne scene krvoprolića u Nankinškom masakru 1938. godine; također pokazuje kako je Kina došla u još teži položaj nakon izbijanja rata u Evropi, koji je sa Dalekog istoka odvukao britanske i sovjetske snage te omogućio Japancima da odsijeku Kineze od mora i granica sa prijateljskim državama, te također izvedu napad na Pearl Harbor; sa druge strane, film također prikazuje kako se Kinezi usprkos strahovitih žrtava i razaranja nastavljaju odupirati nadmoćnom neprijatelju, koristeći strategiju spaljene zemlje i intenzivnu gerilsku aktivnost u japanskoj pozadini, te da im na kraju Saveznici preko prekohimalajskog zračnog mosta šalju nužnu logističku pomoć.

*The Battle of China* je historičarima zanimljiv zbog toga što su autori u geografskom prikazu Kine načinili niz velikih pogrešaka, utrpavši u Kinu velike dijelove susjednih zemalja, ali i tada de facto nezavisnu NR Mongoliju, dok su, sa druge strane otok Tajvan ostavili pod japanskom vlašću. Veliki dio materijala je, pak, "recikliran" iz dokumentarnog filma *The 400 Million* snimljenog nekoliko godina ranije. U filmu se, kao i tada, kao dio muzičke podloge koristi i popularna patriotska pjesma *Marš dobrovoljaca*, koja će kasnije postati službena himna NR Kine.

Film je dobio posebnu verziju za australijsko tržište, u kome je naracija sugerirala japansku opasnost po Australiju na isti način na koji je originalna verzija sugerirala japansku opasnost za SAD.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *The Battle of China* na sajtu IMDb
* *The Battle of China* at the Internet Archive
* *The Battle of China* na YouTube

| * p
* r
* u
Serija dokumentarnih filmova Why We Fight čiji je autor Frank Capra |
| --- |
| 
* *Prelude to War*
* *The Nazis Strike*
* *Divide and Conquer*
* *The Battle of Britain*
* *The Battle of Russia*
* *The Battle of China*
* *War Comes to America*

 |
***The Carpetbaggers*** (sh. *Karpetbageri*), na prostoru bivše Jugoslavije poznatiji pod naslovom ***Lovci u mutnom***, je roman američkog književnika Harolda Robbinsa, objavljen 1961. godine. Radnja je smještena u Hollywood 1920-ih, a protagonist je Jonas Cord, mladić koji je nakon očeve smrti naslijedio kemijsku tvornicu na temelju koje gradi poslovni imperij koji uključuje filmske studije. Roman je izazvao veliku pažnju zbog za tadašnje standarde eksplicitnih prikaza seksa, te predstavlja jedno od prvih ostvarenja koje je koristilo labavljenje cenzorskih standarda na početku seksualne revolucije. Zbog toga je postao jedan od najvećih bestselera svog vremena. Pažnju je izazvao i zbog toga što je protagonist, prema široko uvriježenom mišljenju (iako je sam autor to do kraja života pokušao osporiti) temeljen na stvarnoj ličnosti tajkuna i hollywoodskog mogula Howarda Hughesa, odnosno što radnja rekonstruira neke od najvažnijih događaja iz njegove biografije; uz Corda su značajni i likovi hollywoodske starlete Rine Marlowe (za koju se vjeruje temeljena na Jean Harlow) i starog kauboja i Cordovog mentora Nevade Smitha (za koga se vjeruje da je inspiraciju pružio Tom Mix). *The Carpetbaggers* se zbog toga smatra jednim od najpoznatijih, a vjerojatno i najpopularnijih romana sa ključem u historiji književnosti.

Tri godine kasnije je ekraniziran kao istoimeni film u režiji Edwarda Dmytryka, pri čemu je izostavljen segment koji opisuje mladost Nevade Smitha na Divljem Zapadu. Godine 1966. je taj segment postao predložak za vestern film *Nevada Smith* gdje naslovnog lika tumači Steve McQueen.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* TV Guide Online—capsule summary of movie
* Making Advances Arhivirano 2004-09-08 na Wayback Machine-u—Article on Harold Robbins by Ian Parker
*Za ostale upotrebe, v. The Cat and the Canary.*
***The Cat and the Canary*** (sh. *Mačka i kanarinac*) je kazališna drama američkog pisca Johna Willarda, originalno prikazana 1922. godine. Radnja se vrti oko borbe za nasljedstvo bogataša Cyrusa Westa, koji se pred smrt požalio da pohlepni rođaci na njega gledaju kao "mačke na kanarinca" te oporukom određuje da će nasljedstvo dobiti samo oni koji dvadeset godina nakon njegove smrti uspiju provesti noć u njegovoj prostranoj, ali napuštenoj kući. Protagonistica je mlada žena po imenu Anabelle West, čija iskustva u kući dovode u sumnju njeno duševno zdravlje.

*The Cat and the Canary* je doživjela veliki uspjeh, a Willard je, nakon dosta nećkanja, pristao da se 1927. godine snimi nijema hollywoodska adaptacija koja se danas smatra jednim od klasika horor žanra, i koja je bila predmetom brojnih remakeova i parodija.

Vanjske veze
------------

* Free The Cat and the Canary Arhivirano 2012-03-06 na Wayback Machine-u ebook available at THEeMystery.com Arhivirano 2013-06-25 na Wayback Machine-u
* Find a copy in print
***The Children's Hour*** (sh. *Dječji sat*) je drama američke književnice Lillian Hellman premijerno izvedena u New Yorku 1934. godine, poznata kao jedan od prvih javno prikazanih scenskih djela američke književnosti sa eksplicitno homoseksualnom tematikom. Hellman je to bio dramski prvijenac u karijeri.

Radnja je smještena u internat za djevojčice gdje dvije direktorice - Karen Wright i Martha Dobie - koje osvetoljubiva učenica optuži da su lezbijske ljubavnice, a nakon čega njena uticajna baka pokrene javnu kampanju koja će im uništiti živote i karijere. Iako je u prema tadašnjim zakonima države New York svako spominjanje homoseksualnosti na pozornici bilo zabranjeno, predstava je svojom kvalitetom toliko oduševila kritiku i javnost da se ona nije primijenila. Godine 1952. je ponovno postavljena na njujorškim pozornicama, a što se tumačilo kao svojevrsni alegorijski odgovor na tada aktualne makartističke progone navodnih komunista, među kojima je bila i sama Hellman.

*The Children's Hour* je adaptiran dva puta. Već godine 1936. je snimljen film *These Three* u režiji Williama Wylera u kome je, zbog usklađivanja sa strogim hollywoodskim cenzorskim kodeksom, umjesto lezbijske veze predmet glasina postao heteroseksualni ljubavni trokut. Godine 1961. je Wyler snimio novi film pod naslovom *The Children's Hour*, u kome je, koristeći tada liberalnije odredbe Kodeksa, mnogo vjernije prenio predložak, učinivši taj film jednim od prvih u kome se eksplicitno koristio motiv homoseksualnosti.

Vanjske veze
------------

* The Children's Hour, starring Keira Knightley at The Comedy Theatre, London. Official Website. Arhivirano 2010-12-09 na Wayback Machine-u
* *The Children's Hour* na Internet Broadway Database
* *These Three* (1936 film) na sajtu IMDb
* *The Children's Hour* (1961 film) na sajtu IMDb
* "The Children's Hour" and "These Three" celebrated at Hellman Wyler Festival in Alabama Arhivirano 2017-12-01 na Wayback Machine-u
* Understanding Modernism & Postmodernism
* Full Text of *The Children's Hour* by Hellman – from *Plays Of The Year*: Volume 5 (1952)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 176603444

 |
Za ostala značenja, vidi Cool World (razvrstavanje).

***The Cool World*** (sh. *Cool svijet* ili *Prohladan svijet*) je američki crno-bijeli igrani film snimljen 1963. godine u režiji Shirley Clarke. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Warrena Millera, odnosno drame koju je Miller napisao zajedno sa Robertom Rossenom. Radnja je smještena u Harlem i pokazuje život pripadnika crnačkih maloljetničkih bandi. Clarke, koja je tada bila jedna od najistaknutijih imena njujorškog nezavisnog filma je *The Cool World* snimila u tzv. poludokumentarnom stilu, odnosno inzistirajući na što većoj autentičnosti, pa je koristila harlemske lokacije i stvarne pripadnike bandi za pojedine uloge. Premijerno je prikazan na venecijanskoj Mostri gdje je izazvao priličnu pažnju, a tome je dosta doprinijela i muzika koju izvodi znameniti jazz muzičar Dizzy Gillespie, a koja je sljedeće godine izdana kao istoimeni soundtrack album. The Cool World je značajno potaknuo glumačku karijeru Clarencea Williamsa III, koji se tokom snimanja upoznao sa Glorijom Foster koja mu je sljedeće godine postala supruga.

Uloge
-----

* Hampton Clanton (*Duke*, 15-godišnjak)
* Carl Lee (*Priest*, lokalni gangster, ubijen od Mafije)
* Yolanda Rodríguez (*LuAnne*, prostituka koju koriste *Royal Pythons*)
* Clarence Williams III (*Blood*, predsjednik bande)
* Gary Bolling (*Littleman*, ubijen od suparničke bande *Wolves*)
* Bostic Felton (*Rod*)
* Joe Oliver (*Angel*, vođa *Wolvesa*, ubijen od *Royal Pythonsa*)
* Gloria Foster (*Dukeopva majka*)
* Ted Butler (*Majčin ljubavnik*)
* Marilyn Cox (*Priest's woman*, prostitutka)
* Antonio Fargas
* The Dizzy Gillespie quintet

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *The Cool World* na sajtu IMDb
**Ed Wheelan** (1886 - 1966) bio je američki karikaturist i crtač stripa, najpoznatiji kao autor *Minute Movies*, strip-serije koja je parodirala tada još mladu filmsku industriju.

Wheelan se rodio u San Franciscu kao sin lokalnog reformatorskog političara Fairfaxa H. Wheelana i kostimografkinje Albertine Randall. Sklonost likovnoj umjetnosti je stekao od majke, koja je za novine bila izrađivala strip po naslovom *Dunbunnies*. Whelan se nakon završetka školovanja zaposlio u *San Francisco Examineru*, a potom prešao u *New York American*. Tamo je 1918. otpočeo rad na stripu *Midget Movies* (sh. *Patuljasti filmovi*); on je prekinut nakon spora sa izdavačem Williama Randolpha Hearsta. Wheelan je prešao u pres-agenciju George Matthew Adams Service koja je distribuirala novi strip pod naslovom *Minute Movies*. On se izrađivao sve do 1935. godine.

Vanjske veze
------------

* Hairy Green Eyeball 2: *Minute Movies*: "Serpent of the City"
* Michael E. Grost's critical survey of *Minute Movies*
* Pappy's Golden Age: *Minute Movies*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 21380620
* LCCN: n95002924
* ISNI: 0000 0000 8341 4655
* GND: 1049508483

 |
**Eduard van der Nüll** (\* Beč, 9. januar, 1812. † Beč, 4. april, 1868. samoubojstvo), bio je jedan od najznačanijih bečkih arhitekata historicizma u razdoblju izgradnje Ringstrasse uz svog partnera i kolegu Augusta Sicarda Sicardsburga.

Biografija
----------

*Eduard van der Nüll* je navjerojatnije bio izvanbračni sin budućeg carskog ađutanta generala *Ludwiga von Weldena*. Arhitekturu je studirao u Beču, a period od 1839. do 1843. proveo je na studijskim putovanjima po Evropi zajedno sa Augustom Sicardsburgom, s kojim se toliko zbližio, da mu je postao partner s kojim je radio do kraja svog života.

Od 1843. radi kao profesor na Bečkoj akademiji na odjelu za perspektivu i ornamentiku. Kao nastavnici i arhitekti, *Eduard Nüll* i *Sicardsburg* bili su neprikosnovene zvijezde među austrijskim arhitektima kasnog razdoblja romantizma. Dugo se mislilo da je *Eduard Nüll* bio odgovoran za oblikovanje u njihovim zajedničkim studiju, a *Sicardsburg* za tehničke i praktične aspekte njihovih projekata, ali to nije sasvim točno, iako je bez svake sumnje *Eduard Nüll* bio arhitekt iznimnog ukusa i talenta za oblikovanje lijepih formi. Zbog okolnosti koje su vladale u to vrijeme *Eduard Nüll* i *Sicardsburg* realizirali su relativno malo svojih projekata, iako su razvili mnoge monumentalne projekte za proširenje grada, kao i izgradnju univerziteta. Oni su bili čvrsti zagovarnici kozmopolitskog, slobodoumnog i nezavisnog koncepta totalnog umjetničkog djela, pokreta zvanog Gesamtkunstwerk, koji je zagovarao slobodu u izboru stilova i normi. Pokreta koji je po mnogo toga bio blizak stavovima 20. vijeka u odnosu na arhitekturu, nasuprot svojim starijim kolegama Friedrichu von Schmidtu i Theophilu Hansenu koji su bili zagovornici specijalizacije, i u ono vrijeme puno uspješniji u krugovima onih koji su odlučivali.

Uspjeli su pobijediti na natječaju za izgradnju nove palače Bečke opere koja se gradila od 1861. do 1869. Ta zgrada im je kasnije donijela svjetsku slavu, ali za vrijeme same gradnje gomilu pogrda i uvreda koje osjetljivi *Eduard Nüll* nije mogao podnijeti pa se ubio pred sam dovršetak zgrade.

Nekakva posthumna utjeha ispao je njihov učenik Karl Freiherr von Hasenauer koji je postao zvijezda 
bečke arhitekture.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Nüll, Eduard van der*" (engleski). Encyclopedia of Austria. Pristupljeno 18. 03. 2013.

Vanjske veze
------------

***Eduard van der Nüll*** na Wikimedijinoj ostavi

* Nüll, Eduard van der ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 20475632
* LCCN: nr2006013954
* ISNI: 0000 0000 6634 2864
* GND: 118735691
* BNF: cb137393023 (podaci)
* ULAN: 500067708
* NKC: mzk2012695832
* RKD: 60097

 |
**Eino Leino**
**Eino Leino** (pravo ime: **Armas Eino Leopold Lönnbohm**; Paltamo, 6. VII. 1878. - Tuusula, 10. I. 1926), finski književnik.

Bio je pjesnik, romanopisac i dramatičar. U baladama i poemama inspirirao se spjevom "Kalevala", a za drame je uzimao teme iz antike, Biblije, istočnih priča i suvremenog života.

Plodan je i kao prevodilac (Dante, Goethe, Racine...). U književnosti je romantičar, u politici liberal i nacionalist, a ubraja se u klasike finske književnosti. Majstor je dotjeranog i izražajnog jezika te je jedan od najvećih finskih pisaca.

Djela (izbor)
-------------

* "Helkine pjesme",
* "Zimska noć",
* "Zvjezdani vrt",
* "Slikovnica mojega života".

***Eino Leino*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 4946087
* LCCN: n78093759
* ISNI: 0000 0001 0854 7543
* GND: 118779311
* SELIBR: 70707
* SUDOC: 028503309
* BNF: cb120326424 (podaci)
* BIBSYS: 90132700
* MusicBrainz: 890aa3df-859a-49f5-8240-a7d175fb1406
* NKC: mub2018999726

 |
**Eugamon iz Kirene** (starogrčki: ) bio je polulegendarni starogrčki pesnik, kome se u antici pripisivalo autorstvo *Telegonije*, jedne od kikličkih epopeja koja je pripadala trojanskom ciklusu. Prema Klimentu Aleksandrijskom, Eugamon je pesmu o Tesproćanima, koja čini prvi deo *Telegonije*, "ukrao" od nekog Museja (možda legendarnog pesnika Museja iz Atine), što bi moglo značiti i to da je Eugamon zapisao pesmu koja je pre toga dugo postojala u usmenom predanju.

Eusebije vrhunac Eugamonovog stvaralaštva smešta u 53. olimpijadu, tj. u period između 568. i 565. pne. što bi značilo da je bio savremenik Pizistrata, Stesihora i Aristeja. Njegova pesma, koja se sadržinski nastavljala na *Odiseju*, dobila je ime po Telegonu, sinu Odiseja i Kirke, i sastojala se iz dve različite priče, od kojih je jedna pripovedala Odisejev put u Tesprotiju, a druga Telegonov dolazak na Itaku i njegovo nehotično ubistvo oca, Odiseja, nakon čega se oženio Penelopom, a Telemah, sin Odisejev i Penelopin, oženio se Kirkom. *Telegoniju* su drugi antički izvori pripisivali Kinetonu Spartancu, no radi li se o istoj pesmi ili o dve pesme istog naslova, nije moguće utvrditi.

Literatura
----------

* Đurić, Miloš N. (1991). *Istorija helenske književnosti*. Beograd.
* Hornblower, Simon; Spawforth, Antony (2003). *The Oxford Classical Dictionary*. New York: Oxford University Press.
* Schmitz, Leonhard (1867). „Eugamon". u: Smith, William. *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*. **1**. Boston. str. 21.
* Sironić, Milivoj; Salopek, Damir (1977). *"Grčka književnost", u: Povijest svjetske književnosti, knj. 2*. Zagreb.
**Fabjan Kaliterna** (Split, 20. siječnja 1886. - 30. siječnja 1952.) jedan od osnivača Hajduka, brat nogometaša i trenera Luke. Jedan od pionira splitskog športa. Osnovao je i vaterpolski klub Jadran i veslački klub Gusar, a djelovao je i u drugim športovima: biciklizam, atletika, jedrenje i plivanje. Bio je predsjednik Hajduka od 5. siječnja 1936. do 15. travnja 1936. Godine 1911, a 1921–22. predsjednik splitskoga nogometnog podsaveza. u Split je dopremio prvi balun i športsku opremu za igrače, te doveo prve trenere za novoosnovani klub.

Za Hajduk, koji je osnovao zajedno s Lucijanom Stellom, Ivanom Šakićem i Vjekoslavom Ivaniševićem 1911. odigrao je samo jednu utakmicu. 

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 0 | 0 |
| Kup | 0 | 0 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 0 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **0** | **0**
 |
| Prijateljske | 1 | 1 |
| ***Sveukupno*** | **1** | **1** |

Po zvanju arhitekt, projektirao je više od 300 zgrada u Splitu. Knjiga Fabjan Kaliterna, otac splitskog športa (autor I. Gizdić) objavljena 2004.

* otac: Toma Kaliterna (1860. - 1949.)
* majka: Antica
* braća: Toni Ante, Luka
* sestre: Marija, Zora Franka, Ana, Tereza

Izvori
------

1. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk
2. ↑  „Nogometni leksikon. Kaliterna, Fabjan". Arhivirano iz originala na datum 2017-11-08. Pristupljeno 2014-07-26.
*Za vrhovnog engleskog suca iz 14. vijeka, v. Henry Green (sudac).*
*Za britanskog izaslanika u Suverenitetu Orange River v. Henry Green (britanski izaslanik)*
*Za predsjednika Vrhovnog suda Pennsylvanije v. Henry Green (Pennsylvanija).*
**Henry Green** je bio *nom de plume* koga je koristio **Henry Vincent Yorke** (29. 10. 1905 - 13. 12. 1973). Rođen je blizu Tewkesburya u Gloucestershireu, u porodici intelektualaca s poslovnim interesima u Birminghamu. Pohađao je Eton College i Oxford, koga je napustio 1926. godine bez diplome. U drugom svjetskom ratu je služio kao vatrogasac. U kasnijem periodu života, Green je počeo proučavati Otomanski imperij i izrađivati makete željeznica. Poznat je po brojnim satiričkim knjigama.

Henry Green je bio prijatelj poznatog pisca Grahama Greenea, čije je pravo ime Henry Graham Greene.

Bibliografija
-------------

* *Blindness* (1926)
* *Living* (1929)
* *Party Going* (1939)
* *Pack My Bag* (1940)
* *Caught* (1943)
* *Loving* (1945)
* *Back* (1946)
* *Concluding* (1948)
* *Nothing* (1950)
* *Doting* (1952)
* *Surviving: the Uncollected Writings of Henry Green* (1992)

Vanjske veze
------------

* A review by Thomas C Foster Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
* "Reading Henry Green," by Brooke Allen, from *The New Criterion*
* The Paris Review Interview
* "Traveling With Class: Language and Politics in the Novels of Henry Green" Arhivirano 2007-09-28 na Wayback Machine-u

Knjige
------

*Romancing: The Life and Work of Henry Green* by Jeremy Treglown ISBN 0-571-16898-1

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 100267506
* LCCN: n80037913
* ISNI: 0000 0001 0928 7608
* GND: 118718584
* SELIBR: 188635
* SUDOC: 02690179X
* BNF: cb11905796v (podaci)
* BIBSYS: 90161501
* NLA: 35375243
* NKC: jn20000602364
* BNE: XX958119
* CiNii: DA00564298
* CONOR.SI: 28124259

 |
**Hermann Weissmann** (Virovitica, 25. 8. 1884 - Koncentracijski logor Auschwitz, c. 31. 12. 1942), ugledni jugoslavenski i osječki odvjetnik, kolekcionar i izvorni vlasnik "Zbirke Weissmann" tj. povijesno značajne knjižnice koja obuhvaća nekih 4.000 svezaka danas smještenih u "Muzeju Slavonije Osijek". Stradao je 1942 godine za vrijeme Holokausta.

Biografija
----------

Dr. Hermann Weissmann je rođen 25. 8. 1884 u Virovitici od oca Jakoba, porijeklom iz porodice koja se ovamo doselila iz Pečuha, Mađarska Republika, i Adele (Levald) Weissmann. Pravne nauke je studirao u Beču. Dr. Weissmann je odvjetnikom postao 5. 1. 1914. Sedam godina poslije, 27. 11. 1921, oženio se za Ivanu Terezu Stein. 7. 11. 1922 godine rodila mu se kći Zdenka. Početkom 1920-ih otvorio je odvjetničku kancelariju u Osijeku. Kao javni tužilac sudjelovao je u sudskom postupku protiv slavonskoga haramabaše Jove Čaruge, a bio je i branitelj u znamenitoj tzv. Našičkoj aferi 1935 godine. Brat dr. Weissmanna je bio Karlo Weissmann, ugledni osječki liječnik i osnivač prvog sanatorija u Osijeku. Dr. Weissmann je bio član uprave Židovske bogoštovne općine Gornji grad i istaknuti cionist. Od aprila 1933 bio je u Upravnom odboru "Arheološkog kluba Mursa". Dr. Weissmann je bio strasni bibliofil i ljubitelj raritetnih izdanja. Uz stručni interes za pravne znanosti, zanimao se i za antičku i srednjovjekovnu numizmatiku. Prema kompletnoj građi "Zbirke Weissmann" tj. Weissmannove knjižnice razvidno je da je područje njegova interesa bilo široko, no prevladavaju povijest, kultura i pravo. Početkom Drugog svjetsko rata, svjestan opasnost koja je prijetila Židovima u Osijeku tj. svjestan da je židovska imovina bila od interesa za pljačkaše, a nerijetko su spaljivane "nepoćudne knjige", te posebno knjige židovskih autora, dr. Josip Bösendorfer je preporučio i nagovorio dr. Weissmanna da svoju knjižnicu pohrani u osječki Muzej. Dr. Bösendorfer je zbirku nakon rata namjeravao vratiti vlasniku, no to se nažalost nikada nije dogodilo jer je dr. Hermann Weissmann 1942 godine, zajedno sa suprugom i 20 godišnjom kćerkom, bio deportiran i ubijeni u koncentracijskom logoru Auschwitz. Jedan od rijetkih preživjelih članova porodice Weissmann je bio brat dr. Weissmanna, Karlo Weissmann.

"Zbirka Weissmann" jedan je od rijetkih materijalnih tragova bogate židovske zajednice Osijeka, spomen na čovjeka ne samo pravnika, nego i intelektualca erudite.

Literatura
----------

* Živaković-Kerže, Zlata (2005). *Židovi u Osijeku (1918. - 1941.)*, Osijek: Hrvatski institut za povijest - Židovska općina Osijek. ISBN 953-6659-22-0
**Iktin** (*Iktinos*, *Ictinus*) je bio starogrčki arhitekt koji je djelovao sredinom 5. vijeka pne. Drevni izvori navode kako su Iktin i Kalikrat, po Periklovoj narudžbi, zajedno projektirali Partenon.

Pauzanija također navodi Iktina kao arhitekta Apolonovog hrama u Basi. Drugi izvori navode kako je Iktin sagradio Telesterion u Eleuzini, halu korištenu za Eleuzinske misterije.

Slikar Jean Auguste Dominique Ingres je napravio djelo pod nazivom *Pindar i Iktin* koje zajedno prikazuje Iktina i pjesnija Pindara. Danas se čuva u Nacionalnoj galeriji u Londonu.

Povezano
--------

* Kalikrat

Izvori
------

1. ↑  Roth, Leland M. (1993). *Understanding Architecture: Its Elements, History and Meaning* (First izd.). Boulder, CO: Westview Press. str. 203. ISBN 0-06-430158-3.
2. ↑  Winter, F. E. (1980). „Tradition and innovation in Doric design: the work of Iktinos". *American Journal of Archaeology* **84** (4): 399–416. DOI:10.2307/504069.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 45094330
* LCCN: n2004000956
* ISNI: 0000 0000 1403 0738
* GND: 118555383
* SUDOC: 223303739
* ULAN: 500011739

 |
**Ivan Hetrich** (čitaj: *Hetrih*; Vinkovci, 25. X. 1921. — Stubičke Toplice, 5. IV. 1999), jugoslavenski i hrvatski spiker, novinar, televizijski voditelj, pisac te filmski, kazališni i televizijski režiser. Prijatelji su ga zvali **Het**.

Životopis
---------

U Vinkovcima je završio pučku školu i tri razreda gimnazije. Potom je u Zagrebu 1939. godine završio gimnaziju i diplomirao režiju na Akademiji dramske umjetnosti. Od 1946. radio je na Radio-Zagrebu kao spiker, novinar i režiser. Godine 1956. bio je jedan od utemeljitelja Televizije Zagreb i prvi hrvatski i jugoslavenski TV-spiker, TV-voditelj i TV-režiser.

Rad na radiju i televiziji
--------------------------

Na Radio Zagrebu režirao je preko 80 radio-drama te se bavio adaptacijama romana i pripovijetki za potrebe radija. Na TV Zagreb režirao je oko 80 TV-drama i dvije TV-serije (1971. "Kuda idu divlje svinje" i 1974. "Kapelski kresovi"), koje su bile jedne od najzapaženijih i najgledanijih. Bio je voditelj TV-emisija posvećenih filmu "Ekran na ekranu" i "3, 2, 1… kreni", TV-emisija iz kulture "Srce u zavičaju" i "Srdačno vaši" te kvizova "Kviskoteka" i "Brojke i slova".

Rad u kazalištu i na filmu
--------------------------

Već 1958. godine snimio je srednjometražni film za djecu "Veliko putovanje", a kasnije i dvadesetak drugih te 100 dokumentarnih filmova. Bio je pripovjedač u filmovima i TV-serijama ("H-8" Nikole Tanhofera, "Protest" Fadila Hadžića, "Smogovci"). Pet godina je bio dramaturg u "Zora-filmu". Režirao je 20-ak kazališnih drama u zagrebačkim kazalištima i u subotičkom kazalištu.

Enigmatika i pisanje
--------------------

Ivan Hetrich je bio pasionirani rješavač zagonetaka i vjerni kvizovac. U zagrebačkom enigmatskom časopisu "Vjesnikovom kvizu" objavljivao je od broja 338 (30. 1. 1985) do broja 400 (17. 6. 1987) kozerije, pričice, humoreske ... pod stalnim naslovom *"E(h), baš svašta!"* i potpisivao ih nadimkom Het.

Objavio je velik broj vesterna u ediciji "Laso" pod pseudonimom **John George Jullian**.

Završetak karijere
------------------

Krajem 1980-ih godina otišao je u mirovinu, ali je još dugo bio aktivan u novinarstvu, u Novinarskom klubu u Zagrebu. Primio je brojne nagrade i odlikovanja za svoj svestrani profesionalni i umjetnički rad.

Vanjske poveznice
-----------------

* Leksikon radija i televizije (HRT): Ivan Hetrich Arhivirano 2021-01-21 na Wayback Machine-u
* HRT: Ivan Hetrich Arhivirano 2017-11-13 na Wayback Machine-u
* Yugopapir: Ivan Hetrich, životna priča
* Ivan Hetrich, porodično '68
* Ivan Hetrich na sajtu IMDb