recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sprejevi za nos**, se koriste za nazalno doziranje lekova, bilo lokalno da bi olakšali simptome prehlade ili alergije, ili sa sistematskim namenom. Mada je metodi nazalnog unosa leka variraju, većina nazalnih sprejeva funkcioniše putem stvaranja fine magle u nozdrvi akcijom mehanizma ručne pumpe. Tri glavna tipa sprejeva sa lokalnim efektom su: antihistamini, kortikosteroidi, i topikalni dekongestanti.

Antihistamini
-------------

Prezastupljenost histamina i njime izazvana reakcija je glavni uzrok alergijskih reakcija kod ljudi. Histamin se prirodno proizvodi u telu, što uzrokuje inflamatorne efekte koji pomažu imunskom sistemu da odstrani strane supstance. Antihistamini funkcionišu putem kompeticije za aktivna mesta histaminskih receptora, i tim putem umanjuju inflamatorni efekat.

Astelin (*Azelastin hidrohlorid*) je primer lokalnog antihistamina dostupnog u obliku nazalnog spreja. Ovaj lek se može dobiti samo uz recept. On je zadobio popularnost među obolelima od alergijskog rinitisa.

Topikalni dekongestanti
-----------------------

Oksimetazolin hidrohlorid dekongestant nazalni sprejevi kao što su Afrin i Vicks Sinex, zajedno sa fenilefrin hidrohlorid nazalnim sprejevima, kao što su Neo Sinefrin i Dristan, koji su dostupni na slobodno, imaju sposobnost brzog otvaranja nazalnih kanala puten konstrikcije krvnih sudova u unutar nosa.

Dugotrajna upotreba ovih tipova sprejeva može oštetiti mukozne membrane nosa. To uzrokuje povećanu inflamaciju, efekat poznat kao medikamentni rinitis, ili "povratni efekat". Iz tog razloga, dekongestivni nazalni sprejevi se preporučuju samo za kratkotrajnu upotrebu.

Sprejevi koji ne sadrže lekove
------------------------------

Fiziološki sprejevi su isto tako u širokoj upotrebi. Oni tipično ne sadrže lekove. Fiziološki rastvor u obliku spreja koristi kao sredstvo za vlaženje suvih ili nadraženih nozdrva.

Poznato je da nazalne kreme mogu olakšati respiratornu nelagodnost prouzrokovanu povećanom suvoćom vazduha u kabinama aviona, i klimatizovanim poslovnim prostorima (sindrom bolesnih zgrada). One mogu da umanje podložnost različitim respiratornim infekcijama vezanim za avionski transport.

Prirodni nazalni sprejevi koji sadrže kapsaicin, čajno drvo i turmerik kao što su Sinus Buster, Sinol i SinuSoothe se koriste kod obolelih od sinusitisa, rinitisa, i alergije, da bi se olakšali nazalni simptomi.

Kombinovana upotreba
--------------------

Često, lekar ili specijalista za alergije prepisuju nekoliko tipova nazalnih sprejeva u kombinaciji jedan sa drugim, ili sa drugim lekovima. Na primer, dekongestant sprej se često preporučuje u toku prvih nekoliko dana tretmana zajedno sa antihistaminskim ili steroidnim sprejom. Brzo delujući efekti dekongestanta omogućavaju bolje inicijalno dejstvo drugih sprejeva.

Vidi takođe
-----------

* Nazalna irigacija
* Nazalna kongestija

Spoljašnje veze
---------------

* Preparati za lečenje bolesti nosa
* Alergijski rinitis Arhivirano 2010-04-12 na Wayback Machine-u
* Rinitis
* Sindrom bolesnih zgrada
Fraza ***status quo ante bellum*** (često skraćena kao ***status quo ante***) je latinska fraza koja znači "stanje koje je bilo prije rata".

Termin se uglavnom koristi u ratnom pravu i vojnom žargonu, a inicijalno se koristio u sporazumima prilikom čega je označavao potpuno povlačenje neprijateljskih trupa i uspostavu predratnog stanja. U tom je kontekstu termin označavao da nijedna strana nije imala teritorijalnih gubitaka, niti je došlo do ograničavanja ekonomskih i političkih prava. Termin je suprotanom onome *uti possidetis*, koji označava da svaka strana zadržava ono što je stekla za vrijeme sukoba.

Primjeri
--------

* Bizantsko-perzijski rat (602. – 628.)
* Abesinijsko-adalski rat (1529. – 1543.)
* Sedmogodišnji rat (1756. – 1763.)
* Rat iz 1812. (1812.)
* Drugi korejski rat (1966. – 1969.)
* Nogometni rat (1969.)
* Iransko-irački rat (1980. – 1988.)
* Kargilski rat (1999.)

Povezano
--------

* Antebellum (razvrstavanje)
* Predraće (razvrstavanje)
* Ratno pravo
	+ *Jus ad bellum*
	+ *Jus in bello*
* *Fait accompli*
* Revanšizam
* Iredentizam
* Tehnika reseta
* *De facto*
* *Ex factis jus oritur*
**Bašar al-Asad** (arap. بشار الأسد; Damask, Sirija, 11. septembar 1965.) je predsjednik Sirijske Arapske Republike od 2000. godine. Zajedno s Faure Gnassingbé od Toga, Ilham Alijevom od Azerbejdžana i Kim Jong Unom od Severne Koreje Bašar spada u malenu skupinu predsednika republike koji su svoj položaj nasljedili od oca. U njegovom slučaj on je postao predsednik 2000. godine nakon smrti Hafiza al-Asada.

Biografija
----------

Srednju školu je pohađao u Damasku, i završio ju je 1982. godine. Studirao je medicinu na Univerzitetu u Damasku i diplomirao 1988. godine. Specijalizovao je oftamologiju u Vojnoj bolnici Tishreen i nastavio studije u Londonu, sve do 1994. godine.

Godine 1995. je bio na čelu Sirijskog računarskog društva (engl. Syrian Computer Society, SCS) radeći na širenju informatičke kulture po cijelom svijetu. Od 1995. je nadgledao reformske programe dva ministarstva — za obrazovanje i za visoko obrazovanje. Nakon iznenadne smrti brata postao je prestolonaslednik republike.

Karijera
--------

Godine 1985. se pridružio vojsci, i služio je u intendanturi. Prošao je kroz mnogobrojne vojne kurseve i vježbe. Dana 11. juna 2000. je unaprijeđen u rang general-lajtnanta i postavljen za komandanta Vojske i Oružanih snaga.

Juna 2000. je izabran za predsjedavajućeg Arapske socijalističke partije Baas. Dana 10. jula 2000. je izabran za predsjednika Republike, i dužnost je preuzeo nakon polaganja zakletve pred Narodnom skupštinom,17. jula 2000. godine.

Ponovno je izabran za predsjedavajućeg Baas i njenog Centralnog komiteta na 10. kongresu u maju 2005. godine. Za predsjednika Republike ponovno je izabran 2007. i potom 2012. godine.

Povezano
--------

* Građanski rat u Siriji

Izvori
------

Napomene

1. ↑  Lane & Redissi 2004: str. 179

Literatura

* Lane, Jan-Erik; Redissi, Hamadi (2004). *Religion And Politics: Islam And Muslim Civilisation*. Ashgate Publishing. ISBN 978-0-7546-4167-4.

Vanjske veze
------------

***Bašar al-Asad*** na Wikimedijinoj ostavi

* službena stranica Arhivirano 2013-04-25 na Wayback Machine-u
* biografija Arhivirano 2013-09-24 na Wayback Machine-u
**Lex Licinia Sextia** je bio rimski zakon koga je godine 367. pne. donijela Rimska Republika|Republika, a koji je na snagu stupio 366. pne. Njime je plebejcima vraćeno pravo da budu birani za konzule, odnosno rezervirano jedno od dva konzulska mjesta, te ustanovljena ograničenja za količinu u ratu osvojene zemlje nad kojom je pojedinac mogao steći vlasništvo.

Glavni zagovornici zakona su bili plebejski tribuni Gaj Licinije Stolon i Lucije Sekstije Lateran, koji su te godine bili na dužnosti.

Historičari smatraju kako je zakon donesen kako bi se ublažio Sukob patricija i plebejaca, pri čemu su patriciji bili oslabljeni višegodišnjim ratovanjem, odnosno galskim napadom na Rim generaciju ranije. U stvarnosti se zakon nije provodio, s obzirom da su u nekoliko kasnijih navrata oba konzula bili patriciji, a odredbe o ograničenju zemljišta bile izvrdavane od strane bogatih patricija koji su zemljište prepisivali svojim sinovima i rodbini.

Izvori
------

* 
* Arhivirano 2010-02-11 na Wayback Machine-u
* 
* Arhivirano 2007-10-26 na Wayback Machine-u
* The Roman Law Library, incl. *Leges*
**Joško Duplančić** (), hrvatski nogometaš ,bivši igrač Hajduka iz sedamdesetih godina. U Hajduku je proveo od studenog 1974 pa do 1977, i odigrao 20 prvenstvenih utakmica i dao 3 gola (2 Olimpiji i 1 Sarajevu), 4 nastupa za Kup i 16 prijateljskih utakmica sa jednim golom.

Prvi nastup ima sezone 1974/75 prottiv Vardara u Skopju 10 studenog 1974 (1:1), a ulazi kao zamjena Vedranu Rožiću. Te sezone odigrao je 3 utakmice i postigao jedan zgoditak (Olimpija-Hajduk, 2:1) i sa Hajdukom osvaja prvo mjesto sa 48 bodova, a prate ga Vojvodina (45) i Crvena Zvezda (40). Sljedeće sezone 1975/76 nema nijednog nastpa (Hajduk završava na 2 mjestu). Tek sezone 1976/77 odigrao je 17 utakmuica uz dva zgoditka. prvi je dao Sarajevu u Sarajevu (3:1) i drugi Olimpiji u Ljubljani (2:1).

Ovdje je zanimljivo napomenuti da su sve tri prvenstvene utakmice na kojima je postigao gol Hajduk izgubio.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 20 | 3 |
| Kup | 4 | 0 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 0 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **24** | **3**
 |
| Prijateljske | 16 | 1 |
| ***Sveukupno*** | **40** | **4** |

Povezano
--------

Za Hajduk su igrali 4 igrača sa prezi,menom Duplančić, uz njega to su još bili Frane Duplančić (8/0), Mario Duplančić (8/0) i Branko Duplančić (1/0; jedna utakmica za kup, točnije protiv Reprezentacije Beograda)

Izvori
------

1. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk
Tipični opus incertum, Terracina, Lacij, Italija
Opus incertum - crtež
**Opus incertum** je latinski naziv za staru građevinsku tehniku kod koje se zid podiže na način da se oba lica zida podižu od poligonalnih, priklesanih kamenih blokova koji se međusobno vežu mortom ili rimskim betonom (opus caementicium), i jedan od ta dva materijala uz manje kamenje, čini i ispunu zidne mase.

O tehnici
---------

Vitruvije o toj tehnici piše: „Kod nepravilnog zidanja (opus incertum) lomljeno kamenje sjedi jedno na drugo i međusobno se zahvaća. 
Takvo zidanje nije lijepo, ali je čvršće od mrežastog (opus reticulatum). 
Za oba oblika treba upotrebljavati vrlo malo kamenje da bi zidovi dobili dosta vapna i pijeska i duže se održavali. 
Kad je kamenje meko i porozno, zid se osuši, jer kamen izvuče iz njega vlagu iz maltera. 
Ako prevlada i pretegne obilje vapna i pijeska, to se zid, zato što ima dosta vlage, ne će brzo osušiti, nego se dobro drži. 
Čim pore u kamenu iz maltera upiju vlagu, to se i vapno od pijeska odijeli i otpadne; onda i kamenju popuste veze pa se s vremenom zidovi ruše. 
To također možemo vidjeti na nekim spomenicima oko Rima, koji su građeni od mramora ili klesana kamena i unutra po sredini ispunjeni takvim građevnim materijalom. …"

U tehnici se rabi neklesano kamenje nepravilna oblika ili blokovi tufa veličine šake koje se umeće u jezgru rimskog betona (opus caementicium).

Opus incertum se od poligonalnog zidanja razlikuje prvenstveno po tome što se kod njega koristi vezivo (mort, *opus caementicium*), dok se kod poligonalnog zidanja zidovi dižu „u suho", tj. bez vezivnog sredstva.

Osim toga, kod poligonalnog zidanja kameni blokovi korišteni u gradnji su u pravilu veći i bolje obrađeni, jer zbog izostanka vezivnog materijala moraju bolje nalijegati jedan na drugoga.

Opus incertum se u različitim inačicama često koristi i danas, ali se podizanje zidova tom tehnikom danas kao vezivo uglavnom koristi suvremeni beton s portland cementom, a ne više mort, ni opus caementicium.

Vidi
----

* Opus spicatum
* Opus mixtum
* Opus isodomum
* Opus caementicium
* Opus quadratum
* Opus reticulatum
* Opus lateritium
* Kiklopsko zidanje
* Poligonalno zidanje

Bilješke
--------

1. ↑  Suić 1976, 109. Suić griješi kada piše da je „*opus incertum, nazvan tako u suvremenoj terminologiji*", obzirom da ga tako naziva već Vitruvije u osmom poglavlju svoje druge knjige „*O arhitekturi*".

Izvori
------

* Marcus Vitruvious Pollio: Deset knjiga o arhitekturi, preveo Matija Lopac, Sarajevo, 1990. str. 41.

Literatura
----------

* Suić 1976 - Mate Suić: Antički grad na istočnoj obali Jadrana, Zagreb, 1976. str. 108.-109.
**Rezolucija Vijeća Europe 1481 (2006) o potrebi međunarodne osude zločina totalitarnih komunističkih režima** (engl. *Resolution 1481 (2006) Need for international condemnation of crimes of totalitarian communist regimes*) izdana 25. 1. 2006. u Strasbourgu od parlamentarne skupštine u Vijeća Europe snažno osuđuje zločine totalitarnih komunističkih režima. Malen broj prisutnih zastupnika su osudili zločine, ali su odbacili preporuke vladama kako to učiniti.

Tekst rezolucije
----------------

U svekupno 14 točaka rezolucija govori o totalitarnim komunističkim državama koje su kršila ljudska prava i žaljenju što komunistički lideri nisu odgovarali na sudu kao što su to odgovarali nacisti 1945. godine. Parlament u rezoluciji također žali što su na vlasti u nekim evropskim državama još uvek komunističke stranke koje nisu izrazile žaljenje zbog svojih zločina i također po rečima rezolucije žali što stanovnici bivših komunističkih država nisu svesni komunističkih zločina.

Rezultati glasanja za rezoluciju
--------------------------------

U skladu s takvom definicijom rezolucije i vremenom kada je ona dana na glasovanje samom glasovanju nije pristupilo niti 50 % zastupnika u parlamentu.

Rezultat glasovanja je bio sledeći:

* 99 zastupnika je glasovalo u korist rezolucije 1481
* 42 zastupnika su glasovala protiv rezolucije 1481
* 12 zastupnika se suzdržalo od glasovanja.
* 164 zastupnika nisu pristupila glasovanju.

Povezano
--------

* Komunizam
* Nacizam
* Savjet Evrope

Vanjski linkovi
---------------

* Resolution 1481 (2006) Need for international condemnation of crimes of totalitarian communist regimes
Tironski *et*, U+204A "⁊".
Tironski *et* u kontekstu (treća rijeć od dna), iz Biblije pisane od belgijskog pisara.
Parkirni znak u Dublinu sa tironskim *et* za irski *agus* ("i").
**Tironske bilješke** (*notae Tironae*) je stenografski sustav za koji je kazano da ga je izumio Ciceronov pisar Marko Tulije Tiron.

O njihovoj prvoj uporabi izvijestio je Plutarh 63.g. pne. kada je Tiron bilježio govor Katona Mlađeg protiv Katiline. Tironov sistem sastavljen od 4,000 znakova, donekle je proširen u klasičnim vremenima do 5,000 znakova. U periodu srednjeg vijeka, Tironove bilješke bile su poučavane u samostanima i sustav je bio poprilično proširen do 13,000 znakova. Uporaba Tironovih bilješki oslabila je poslije 1,100.g. ali neke uporabe sustava mogu se naći čak i za vrijeme 17.st.

Dvije tironove bilješke koriste se još i danas:

* tironski "et" u Irskoj- isto tako korišten i drugdje u tekstovima gotičkog pisma pisanih u kasnijim godinama do 1821.
* "z" od "viz" (kraće za englesko *videlicet*, "naime"), koji označuje tironski simbol oblikovan ponešto kao slovo "z".

Povezano
--------

* gaelsko pismo

Vanjske poveznice
-----------------

* Karl Eberhard Henke: O Tironovim bilješkama Arhivirano 2006-02-14 na Wayback Machine-u
**Boris Ulrich** (Zagreb, 1931. - Münster, 1983.) hrvatski je skladatelj, pijanist i dirigent, sin arhtekta Antuna Tunča Ulricha i unuk galerista Antuna Ulricha.

Životopis
---------

Rođen i živio u Zagrebu. Studirao glasovir na Muzičkoj akademiji u Zagrebu u klasi prof. Svetislava Stančića te povijest umjetnosti na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Godine 1960. sklapa brak s hrvatskom pjevačicom Betty Jurković s kojom ima jednu kći. Još za studentskih dana počinje raditi kao ton-majstor na Radio Zagrebu (njegove se snimke i danas smatraju vrhunskima). Kasnije postaje šef glazbenog programa Radija Zagreb. Povremeno nastupa s Fredom Došekom u klavirskom duu, izvodeći djela za klavir četveroručno. Jedan je od ponajboljih suvremenih skladatelja ozbiljne glazbe u Hrvatskoj, no zbog prerane smrti danas je, na žalost, djelomice pao u zaborav. Također je s velikim uspjehom skladao scensku i filmsku glazbu. Bio je u član umjetničkog savjeta Muzičkog biennala Zagreb i Dubrovačkih ljetnih igara. Dobitnik je više nagrada, među kojima visoke nagrade pariške Međunarodne skladateljske tribine UNESO-a 1972. te nagrade International Rostrum of Composers (IRC] za *Sinfoniju Vespro* 1975. godine. Umro je s nepune 52 godine od akutne leukemije, 21. lipnja 1983. u Münsteru, gdje je bio prevezen radi liječenja.

Izbor iz skladbi
----------------

* Sinfonia Vespro
* Eho za klavir 4-ručno
* Koral za dva zbora i komorni sastav
* Scena
* Folk sinfonia - balet
* Koncert za glasovir i orkestar br. 1 (Retrospektive)
* Koncert za glasovir i orkestar br. 2
* 8 Minijatura za flautu i glasovir

Povezani članci
---------------

* Hrvatski skladatelji klasične i folklorne glazbe

Vanjske poveznice
-----------------

* 
* Arhivirano 2008-12-19 na Wayback Machine-u
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 84445368
* ISNI: 0000 0000 5842 6013
* NKC: jx20090218019
* CONOR.SI: 187568227

 |
*Za ostala značenja, vidi Cirkus (razvrstavanje).*
Cirkus *Barum* iz Njemačke
Nastup skupine akrobata u cirkusu
**Cirkus** (latinsk "krug") izvorno je naziv za pozornicu ili arenu kružnog ili ovalnog oblika u kojoj su se izvodile primjerice za utrke konja, utrke dvokolica, borbe gladijatora ili druge predstave.

Današnje značenje riječi odnosi se uglavno na putujuće cirkuse koji su tvrtke čija je djelatnost zabava gledatelja pri kojoj skupina umjetnika prikazuje ili izvodi razna umječa (akrobatika, klauniranje, magiju, nastupe dresiranih životinja).

U cirkusu djeluje zajednica umjetnika izvođača.

U nekim izvedbama nastupaju dresirane životinje kao primjerice medvjedi, majmuni, igrovi, lavovi, slonovi, tuljani, deve.

Omiljene životinje su i konji ili druge domaće životinje (npr. psi). Predstave se obično održavaju u velikom ovalnom cirkuskim šatoru. Arena je okružena klupama za gledatelje.

Povezani članci
---------------

* kabaret
* Festival novog cirkusa

***Cirkus*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **umjetnosti** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Fetiš** (fr. *fétiche*; od port. *feitiço*; od lat. *facticius*, umjetan) u etnologiji jest predmet za koji se vjeruje da ima nadnaravne moći.

Povijest pojma
--------------

Termin je nastao u 18. st. i rabio se u primjeni teorije evolucije na religiju. Skovao ga je 1757. francuski spisatelj, političar i učenjak Charles de Brosses, uspoređujući zapadnoafričku religiju s magijskim aspektima staroegipatske religije. Prema de Brossesu, fetišizam je najranija (najprimitivnija) faza evolucije religije, nakon koje slijede faze totemizma, politeizma i monoteizma. U osnovi, fetišizam predmetu pridaje neku vrst inherentne vrijednosti ili moći: tko u materijalnom predmetu vidi magijsko ili božansko značenje, pogrešno mu pripisuje inherentnu vrijednost koju on ne posjeduje (odatle i Marxov pojam fetišizma robe: to je vjerovanje da predmeti kontroliraju nas, tj. utječu na naše djelovanje, a ne obratno).

U 19. st. engleski etnolog Edward Burnett Tylor i škotski etnolog John Ferguson McLennan smatrali su da koncept fetišizma omogućuje povjesničarima religije da preusmjere pažnju s odnosa ljudi prema bogu na odnos ljudi prema materijalnim predmetima. Također su smatrali da je fetišizam uspostavio modele uzročnog objašnjenja prirodnih fenomena.

Fetiši
------

Krv se obično smatra naročito moćnim fetišem ili sastojkom fetiša. U nekim dijelovima Afrike, kosa bijelaca također se smatrala moćnom.
U tradicijama kultura širom svijeta uobičajeni su fetiši i drugi su predmeti i tvari, poput kostiju, krzna, pandži, perja, vode s određenih mjesta, nekih vrsta biljaka i drva.

Fetišizam u Marxa i Freuda
--------------------------

U 19. st. Karl Marx je usvojio taj pojam kako bi opisao važnu komponentu kapitalizma, fetišizam robe. Danas je fetišizam robe i kapitala središnji pojam marksizma.

Sigmund Freud je tim pojmom nazvao oblik parafilije kod koje je predmet žudnje određeni dio tijela ili određeni neživi predmet.

Povezano
--------

* Animizam
* Totemizam
* Tabu
* Seksualni fetišizam

***Fetišizam*** na Wikimedijinoj ostavi
45°19′47″N 14°26′33″E﻿ / ﻿45.3296650481343°N 14.4424080848694°E﻿ / 45.3296650481343; 14.4424080848694

Guvernerova palača
Atrij palače
Detalj dvorišta
**Guvernerova palača** je bivša rezidencija guvernera, namjesnika Ugarske krune sv. Stjepana u Rijeci.

Povijest
--------

Guverneri Rijeke ranije su stolovali u staroj guvernerovoj palači izgrađenoj u 18. stoljeću, koja se nalazila na današnjem Jadranskom trgu. Kratko vrijeme tu je funkciju imala i zgrada pošte na Korzu. Riječki su guverneri tradicionalno potjecali iz Mađarske, a naročito nakon sklapanja Hrvatsko-ugarske nagodbe u 1869. godine, kada je aneksom, tzv. "Riječkom krpicom", uspostavljena mađarska uprava. Ona je trajala sve do 1918. godine.

Guverner, grof Ljudevit Batthyány, povjerio je 1892.-1893. godine projektiranje nove palače vodećem budimpeštanskom arhitektu i pedagogu Alajosu Hauszmannu. Radove, koji su trajali do 1897. godine, nadzirao je Ferenc Jablonszky, suradnik Hauszmannova atelijera. 
Rabeći jedinstvenu lokaciju, autor je za stil odabrao visoku renesansu *zbog plemenite jednostavnosti* , te tako ostvario najkvalitetniju upravnu građevinu toga doba u Rijeci. Postavljena na uzvisini, s pročeljem obloženim svijetlim kamenom, okrenuta prema luci, Guvernerova palača ističe se u slici grada. U njenoj su unutrašnjosti na prvom katu prostrani atrij i reprezentativni saloni (Crveni i Zeleni salon), budoar te Mramorna dvorana, sve s izvornim pokućstvom, izvedenim po ukusu "kraja stoljeća". Zanimljivo je da su za unutrašnju opremu angažirani mahom domaći obrtnici.

Ta je palača sve do 3. svibnja 1945. godine bila svjedokom sudbonosnih događanja u povijesti Rijeke. Godine 1955. postaje vlasništvom Pomorskog i povijesnog muzeja, koji u njoj ima svoje sjedište i danas.

Povezani članci
---------------

* Pomorski i povijesni muzej Hrvatskog primorja

Izvor
-----

* Službene stranice Grada Rijeke

Literatura
----------

***Guvernerova palača u Rijeci*** na Wikimedijinoj ostavi

* Marica Balabanić Fačini: *Svjedočanstva jednog zdanja: prigodom 100. obljetnice izgradnje palače Pomorskog i povijesnog muzeja Hrvatskog primorja*, Rijeka, 1996. (ISBN 953-96915-1-6)
* Daina Glavočić: "Poslovne palače", u: *Arhitektura historicizma u Rijeci: 1845. - 1900. Arhitektura i urbanizam = Architecture of Historicism in Rijeka: 1845. - 1900. Architecture and town planning*, Moderna galerija Rijeka i Muzej moderne i suvremene umjetnosti, Rijeka, 2002. (ISBN 953-6501-17-1)
* Radmila Matejčić: *Kako čitati grad: Rijeka jučer, danas*, Rijeka, 2007. (ISBN 978-953-219-348-0)
**Hrvatski muzej arhitekture** u Zagrebu osnovan je 1995. proširenjem djelatnosti Kabineta za arhitekturu i urbanizam Razreda za likovne umjetnosti čija je bogata zbirka arhivalija postala inicijalna zbirka Muzeja.

Djelatnost
----------

Muzej se sustavno bavi prikupljanjem, pohranom i istraživanjem relevantne dokumentacije i podataka iz povijesti hrvatske arhitekture. Poseban je naglasak na prikupljanju građe iz razdoblja moderne, to jest od kraja prošloga stoljeća do danas.

Građa
-----

U okviru pojedinih arhivskih cjelina čuvaju se nacrti mnogih arhitekata. Zbirka danas ima oko 18.000 komada različitih arhivalija: nacrta, crteža, modela, fotografija, dijapozitiva, korespondencije i ostalih dokumenata vezanih uz povijest hrvatske arhitekture. Sva građa koju Muzej čuva sustavno se informatički obrađuje i dostupna je svim istraživačima.

Muzej nema stalnoga postava, nego se organiziraju povremene izložbe kojima se muzejskoj publici predstavlja fundus Muzeja i relevantna arhitektonska produkcija pojedinih autora ili razdoblja.

Muzej se isto tako bavi predstavljanjem suvremenoga arhitektonskoga stvaralaštva i razvijanjem kulture dijaloga unutar arhitektonske struke organizirajući tematske izložbe, tribine i njegujući nakladničku djelatnost.

Povezani članci
---------------

* Popis muzeja u Hrvatskoj

Izvor
-----

* HAZU, Hrvatski muzej arhitekture

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s mrežnih stranica Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti. Vidi dopusnicu Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti.
**Tempio Pausania** (sardino-galurski: *Tèmpiu*) je talijanski grad u Sassarijskoj provinciji na Sardiniji. Grad ima oko 14.000 stanovnika.

Geografija
----------

Tempio Pausania leži u srcu Gallure, brdovitoj regiji na sjeveroistoku Sardinije, u podnožju masiva Limbara (1362 m). Udaljen je 30 km od Sredozemnom mora i oko 45 km od druge provincijske prijestolnice Olbie. Grad je poznat po obilju mineralnih i termalnih izvora.

Historija
---------

Stare gradske ulice
Crkva Santa Croce
Tempio Pausania se kao naselje prvi put spominje u pisanskom dokumentu iz 1173. pod imenom Templo, a ubrzo nakon toga i kao Villa Templi. Za vrijeme Giudicata Gallura postao je regionalni administrativni centar Geminija. Nakon što su španjolski Aragonci osvojili Sardiniju 1323. godine, Tempio Pausania je sredinom 16. vijeka postala prijestolnica Gallure i od tad je zadržao taj položaj. Nakon što je 2016. provincija Olbia-Tempio ukinuta, Tempio Pausania je uključena u Sassarijsku provinciju.

Znamenitosti
------------

Tempio Pausania ima brojne nuraghe, megalitske građevine specifične za Sardiniju, uključujući Monti Pinna, Tanca Manna Izzana, Culbinu, Agnu i Majori. Tempio Pausania je pitoreskni gradić kamenih kuća građenih na korzikanski način, iznad kog se na brdu koči crkva San Lorenzo iz 18. vijeka.

Privreda
--------

Tempio Pausania je centar poljoprivrednog kraja poznatog po vinogradarstvu (vina Vermentino i Moscato) i zanatskoj obradi kamena i pluta.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Tempio Pausania*" (talijanski). Regione Autonoma della Sardegna. Arhivirano iz originala na datum 2013-04-23. Pristupljeno 24. 5. 2013.

Vanjske veze
------------

***Tempio Pausania*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada Arhivirano 2013-05-15 na Wayback Machine-u ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 138533998
* GND: 4395359-1
* NKC: ge1168813

 |
**Izdavačka kuća Buske** (njemački: Helmut Buske Verlag) je lingvistička izdavačka kuća sa sjedištem u Hamburgu. Težište izdavačkog rada su udžbenici, radni materijali, gramatike i rječnici stranih jezika namijenjeni izvornim govornicima njemačkog jezika. Pored ostalog taj izdavač je 1997. objavio i udžbenik za napredne s gramatikom *Kroatisch-Serbisch*, koji se koristi na mnogim njemačkim sveučilištima.

Povijest
--------

Izdavačka kuća osnovana je 11. svibnja 1959. kao *Helmut Buske Wissenschaftliche Buchhandlung Antiquariat Verlag* u Tübingenu, a 1962. preseljena je u Hamburg. 1. siječnja 1992. preuzeo ga je *Felix Meiner Verlag*, također iz Hamburga.
Od 1. siječnja 2021. Helmut Buske Verlag vodi i izdavačku kuću *Dr. Ute Hempen Verlag*. Osnovana u Bremenu 1999. od strane Ute Hempen, tamo su također objavljeni jezični udžbenici i rječnici stranih jezika namijenjeni izvornim govornicima njemačkog jezika, kao i monografije, serije i časopisi iz jezičnih i kulturalnih studija.

Izdavački program
-----------------

Izdavačka kuća ima isporučiv program za više od 90 jezika od albanskog do velškog, koji se sastoji od udžbenika, jezičnih kalendara , rječnika i gramatika, časopisa, serija i monografija. Teme obrađene u periodici uključuju egiptologiju, ugro-finske studije i romanistiku. Uz izdavačku produkciju u vlastitoj režiji, nadopunjuje se i naslovima koje distribuira po narudžbi, primjerice od Japanske zaklade ili Državnog instituta za jezik na Sveučilištu Ruhr u Bochumu (LSI).

Povezani članci
---------------

* Gramatika
* Udžbenik
* Izdavačka kuća
* Jezikoslovlje

Izvori
------

1. ↑  Kordić, Snježana (1997). *Kroatisch-Serbisch. Ein Lehrbuch für Fortgeschrittene mit Grammatik*. Hamburg: Buske. str. 196. ISBN 3-87548-162-3. OCLC 40305383. OL15270855W. CROSBI 426511, (NSK), (CROLIB), (COBISS-Sr), (COBISS.BH), (GISKO), (FFZG), 2. izdanje 2004. ISBN 3-87548-382-0 i audiozapis 65 minuta OCLC 179711958.
2. ↑  „50 Jahre Buske Verlag". Buchmarkt.de. 2022-08-02. Arhivirano iz originala na datum 2023-04-24. Pristupljeno 2023-04-24.
3. ↑  „Buske führt fort". Börsenverein des Deutschen Buchhandels. 2021-01-27. Pristupljeno 2023-04-24.
4. ↑  Nils Kahlefendt (2022-08-02). *Saterfriesisch bis K-Pop*. Frankfurt am Main: Börsenblatt – Wochenmagazin für den Deutschen Buchhandel. p. 39.

Vanjske poveznice
-----------------

* Internetska stranica izdavača
* Kronologija internetske stranice izdavača
* Buske izdanja u katalogu Njemačke nacionalne knjižnice

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 151477971
* ISNI: 0000 0001 0166 1597
* GND: 1065862865
* BNF: cb13991401p (podaci)

 |
Mrtvi kanal sjeverno od Pjace Scarpa
**Mrtvi kanal** naziv je za staro korito Rječine u Rijeci.

Rijeka pod snijegom
Mrtvi kanal, pogled na Sušak 
Spomenik oslobođenja, rad akademskog kipara Vinka Matkovića s reljefima akademskog slikara Raoula Goldonija i dalje most Tavalun
Granični most na Rječini 1925. godine. S desne je strane početak Mrtvog kanala
Granica na Mrtvom kanalu 1933. godine
Crtež Rijeke i starog korita Rječine

Povijest
--------

  

Kada je Rijeka proglašena za slobodnu luku 1719. briga o uređenju korita Rječine postaje državnom stvari pa se na ušću grade s obje strane gatovi, od kojih je gat na lijevoj obali produžen za 47 metara. Što je više ušće Rječine napredovalo prema moru opasnost na ulazu u luku bivala je veća, jer se uz nanose rijeke gomilao morski pijesak nošen jugom i strujom. Tako se sve više gat uz lijevu obalu produžavao u more, da bi, po projektu iz 1856. godine bio zaokrenut prema zapadu, što je ostvareno godine 1871. a to je ustvari, prvi početak kasnije "Luke Baross".

Rijeka je stoljećima trpjela od poplava Rječine. Poslije jedne jake poplave, jače od predhodnih, čije su vode dosegle do Korza, odlučeno je da se Rječina regulira tako što će iskopati novo korito po pravcu koji bira tok rijeke kad je njen najviši vodostaj. U tim slučajevima Rječina je preko franjevačke Brajde naprosto prodirala najkraćim putem prema moru ne poštujući umjetno stvoreni lakat službenog korita. Uz veliko ulaganje taj je iskop učinjen 1854.-1855. tako da je u staro korito puštena morska voda pa je nastao Mrtvi kanal, a novo korito je odvelo Rječinu pravo u more. Mrtvi kanal do danas služi kao luka za barke i manje brodove.

Nakon radova iz 1854. godine ostao je između Mrtvog kanala i novog korita Rječine teren trokutastog oblika koji je zbog sličnosti s grčkim slovom **Δ** dobio naziv Delta. Taj je teren od 1854. zatrpavan, osobito kada su mađarske državne željeznice gradile svoj prometni sustav i željeznički most. Delta je 1884. godine zauzimala prostor od 26.684 četvorna metra. Uz nasipavanje Delte produžavalo se novo korito Rječine, a stari naziv franjevačke Brajde sačuvao se u imenu Brajdica.

Povezani članci
---------------

* Rječina
**Muzej grada Kaštela** opći je i gradski muzej, osnovan od Općine Kaštela, danas Grada Kaštela.

kaštel Vitturi - Muzej grada Kaštela

Povijest
--------

Prva muzejsko-galerijska ustanova na području Kaštela utemeljena je 1988. godine. Riječ je o Galeriji Studin, početni fond galerije činila je zbirka skulptura kipara Marina Studina. Zbirka je 1983. godine iz tadašnjeg Muzeja revolucije u Splitu prenesena u autorovo rodno mjesto Kaštel Novi. Godine 1992. galerija je dobila novi status i postala je Zavičajni muzej Kaštela. Osnovane su četiri zbirke: Arheološka zbirka, Kulturno-povijesna zbirka, Etnografska zbirka i Zbirka moderne umjetnosti. Galerija Studin je u sastavu Moderne zbirke. Za proučavanje povijesti kraja vrlo je važan osnutak arheološkog odjela jer je područje bogato arheološkim, antičkim nalazištima. Muzej je prvotno bio smješten u povijesnoj jezgri Kaštel Novog u kuli Cippico. Na navedenoj lokaciji muzej se nalazi do 1999. godine kada dolazi do preregistracije muzeja u Muzej grada Kaštela te do preseljenja u novi prostor. Nova lokacija muzeja od tada je kaštel Vitturi u Kaštel Lukšiću.

Djelatnost
----------

Djelatnost muzeja definirana je zakonskom legislativom vezanom uz muzeje. Muzej radi na sustavnom sabiranju, čuvanju, restauriranju i konzerviranju, prezentaciji te trajnoj zaštiti muzejske građe s područja nadležnosti muzeja.

Građa
-----

Muzejsku građu čine četiri zbirke:

* Arheološka,
* Kulturno-povijesna,
* Etnografska te
* Zbirka moderne umjetnosti.

Arheološka zbirka utemeljena je 1990. godine, a istraživanja se provode na tri lokaliteta (Resnik, Bijaći-Stombrate i Mujina pećina). Kulturno-povijesnu zbirku čini oko 500 predmeta, a sa sakupljanjem predmeta za ovu zbirku počinje se 1989. godine. Etnografska zbirka osnovana je 1990. godine i sastoji se od oko 180 predmeta koji su sakupljeni uglavnom donacijama i otkupom. Zbirka moderne umjetnosti ima oko 163 umjetničkih djela (93 slike, 26 skulptura, 8 fotografija, 36 grafika i crteža). Galerija Studin (skulpture) vodi se pod Zbirkom moderne umjetnosti. U muzeju se radi na digitalizaciji građe, a digitalizirani sadržaj se organizira po digitalnim zbirkama.

Usluge
------

Pružanje stručne pomoći iz područja djelatnosti muzeja, održavanje predavanja, vršenje stručnog vodstva, pružanje usluge informiranja vezano uz aktivnosti, organiziranje izložbi, objavljivanje stručnih publikacija.

Izvor
-----

* Ministarstvo kulture Republike Hrvatske Arhivirano 2008-06-08 na Wayback Machine-u

Povezano
--------

* Popis muzeja u Hrvatskoj

Vanjske poveznice
-----------------

* Mrežne stranice Gradskog muzeja Kaštela Arhivirano 2009-06-14 na Wayback Machine-u
* Muzeji Hrvatske na internetu, Muzej grada Kaštela Arhivirano 2009-08-01 na Wayback Machine-u

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s mrežnih stranica Ministarstva kulture Republike Hrvatske. Vidjeti dopusnicu Ministarstva kulture.
**Opsadu Dubrovnika** 1806. proveli su Rusi, Crnogorci i istočnohercegovački Vlasi (pravoslavni kršćani) 1806. godine.

Iscrpni dnevnik događaja vezanih uz rusko-crnogorsku opsadu dubrovačkog kraja vodio je Francesco Maria Appendini.

Posljedice
----------

Crnogorci i Rusi pustošili su Konavle. Crnogorci potpomognuti Rusima osvojili su Srđ i padinu iznad samostana sv. Jakova u Višnjici. 17. lipnja teško su porazili Francuze na Brgatu. Dubrovačko je oružje bilo zastarjelo pošto je nadnjevalo iz 17. stoljeća, a ljudi su se slijevaji u grad. Pod dvadesetodnevnom opsadom našlo se 15 000 civila i 1 000 francuskih vojnika. Crnogorci i istočnokršćanski Vlasi i Hercegovci fanatični su se borili protiv katolika Dubrovčana i Francuza pod parolama „sveti rat", „i do Zagreba ako treba" i sl. Tijekom opsade na Grad je palo između 1 800 i 3 000 topovskih kugli, a poginulo je oko 60 osoba. Spaljeno je između 40 i 60 ljetnikovaca. Rusi su iskrcali ljude sa svojih brodova, a oni nastavili paliti Dubrovačko primorje. Šteta od napada Rusa i Crnogoraca procjenjuje se na 8 827 525 dukata. Uništeno je 666 (10%) kuća, od čega na Pilama 144 (polovina). U Župi je uništeno 188 kuća (četvrtina), u Konavlima 235 (četvrtina). U Vodovađi je uništeno 90% kuća, a Obod je sravnjen sa zemljom. Ubijeno je 500-600 Konavljana. Spisi kancelarije konavoske knežije koji su se nalazili u kneževom dvoru u Pridvorju zapaljeni su zajedno s franjevačkim samostanom u ovom pohodu pa je iscrpnija povijest Konavala gotovo nepoznata i zauvijek izbrisana. Samostan u Pridvorju Crnogorci će spaliti i drugi put, u opsadi 1991. godine.

Marmont je stigao u Grad 30. srpnja, produžio kroz Konavle i išao zauzeti Kotor. Od 29. rujna do 1. listopada kod Debelog brijega Francuzi su porazili vojsku sastavljenu od Rusa, Crnogoraca i istočnokršćanskih Hecegovaca. Francuski i ruski car sastaju se 25. lipnja te se Rusija odriče Kotora. S 18. na 19. studenog Dubrovnik je anektiran, a izvješena je zastava Kraljevine Italije. 6. siječnja 1808. podignuta je trobojnica Kraljevine Italije na Orlandovu stupu. Dana 31. siječnja 1808. oko 14 h pukovnik Delort proglasio je ukidanje Dubrovačke Republike i time završava 450-godišnja neovisnost Grada.

Povezani članci
---------------

* Opsada Dubrovnika

Izvori
------

1. ↑  www.matica.hr, "Ratovanje oko Dubrovnika godine 1806.", pristupljeno 8. listopada 2014.
2. ↑  www.ipu.hr Arhivirano 2014-10-14 na Wayback Machine-u, "Franjevački samostan u Pridvorju", pristupljeno 8. listopada 2014.
3. ↑  www.dulist.hr, "Franjevački samostan u Pridvorju", objavljeno 11. srpnja 2012. pristupljeno 8. listopada 2014.

Literatura
----------

* 1. Harris, R: Povijest Dubrovnika, Golden marketing, Zagreb, 2006.
* 2. Konavoski zbornik, Konavle, Dubrovnik, 1982.
45°26′55″N 18°00′41″E﻿ / ﻿45.448750°N 18.011500°E﻿ / 45.448750; 18.011500
**Partizanski poslijeratni zločini u Crnom potoku kod Našica** počinjeni su u lipnju 1945. Lokacija Crni potok nalazi se jugozapadno od Našica između sela Zoljan i Gradac Našički u šumovitom predjelu Krndije neposredno u zaleđu tvornice cementa Našicecement d.d. Tijekom lipnja 1945. jedinice Korpusa narodne odbrane Jugoslavije (KNOJ) i jedinice Jugoslavenske armije iz 17. krajiške brigade na ovaj su šumski predjel dovodile nekoliko kolona s više stotina žicom vezanih i iznemoglih zarobljenika i bivših vojnika Nezavisne Države Hrvatske, većina iz kolona sa Križnog puta, te nešto civila sa šireg našičkog područja. Zarobljenike knojevci su ubijali vatrenim oružjem, a pucnjava i jauci po usmenoj predaji starijih stanovnika čuli su se do sela Zoljana. Iz svih tih do sada poznatih javnih i anonimnih svjedočenja i istraživanja može se zaključiti da je na Crnom potoku ubijeno oko 1.500 osoba. Tajnu ovoga najtežega zločina u povijesti našičkog kraja komunistička vlast pokušala je očuvati strogom zabranom pristupa na to područje i tek nakon promjene vlasti početkom devedesetih godina izgrađeno je spomen obilježje. U organizaciji više udruga svake godine sredinom lipnja kroz veliki komemorativni skup uz služenje Sv.mise odaje se počast svim žrtvama ovog zločina.

Do danas od strane hrvatskog pravosuđa nisu pokrenute istrage, optužnice ili sudski postupci protiv odgovornih osoba i zločinaca koji žive u Republici Hrvatskoj.

Ostala ratna i poratna stratišta u našičkom kraju
-------------------------------------------------

Nedaleko naselja Makloševca južno od Našica u šikari zvanoj Abesinija dovedeno je nekoliko skupina ratnih zarobljenika iz Osijeka, te su na tom mjestu poubijani i zakopani.
U Našičkom parku uz potok kod šipovačkog mosta pronađeni su posmrtni ostatci poubijanih i zakopanih civila i vojnika.
U Vukojevcima kod groblja pronađena zajednička grobnica stotinjak osoba pripadnika Vojske NDH i vojnika njemačkog Wermachta. Tokom 2011. ekshumirano je ukupno 92 osobe, a na zahtjev Veleposlanstva Republike Njemačke u Zagrebu.
Kod silosa Papuk d.d. Našice i stovarišta željeznog materijala uz željezničku prugu Našice- Virovitica nalazi se masovna grobnica pripadnika Vojske NDH i vojnika njemačkog Wermachta.
Kod silosa i Vukojevaca, Udruga ratnih veterana Hrvatski domobran Ogranak Našice 2012. postavila je spomen križeve u počast svim hrvatskim i njemačkim vojnicima, te svim žrtvama komunističkom režima u našičkom kraju.

Povezano
--------

* Bleiburški pokolj
* Križni put

Izvori
------

* Đuro Mikašek "Našička spomenica žrtvama komunizma" Udruga ratnih veterana "Hrvatski Domobran", 2007.
* Branko prof. Kranjčev "Crnopotočka tragedija" Zavičajni muzej Našice, 2006.
* Crni, crni potok[*mrtav link*].
* Još četiri grobnice locirane uz našički Crni potok.
* Vukojevci: Ekshumacija njemačkih vojnika iz Drugog svjetskog rata.
* Križevi u počast žrtava komunističkog režima[*mrtav link*].

Vanjske poveznice
-----------------

* Arhivirano 2014-07-24 na Wayback Machine-u
**Podhum** je mjesto kod Rijeke u općini Jelenje.

Pripadaju poštanskom uredu Dražice, broj 51218.

Zemljopis
---------

Zapadno se nalaze Dražice, sjeverozapadno se nalazi Podkilavac, a na jugu se nalaze Soboli. Prema sjeveroistoku je izrazitije nenaseljeno područje.

Spomenici i znamenitosti
------------------------

Spomenik akademskog kipara Šime Vulasa Podhumskim žrtvama u Sobolima na Grobničkom polju. Talijanski su fašisti 12. srpnja 1942. ubili najmanje 91 žitelja Podhuma, a selo spalili do temelja.
*Glavni članak: Popis Podhumskih žrtava*
Nakon što su partizani ubili talijansku učiteljicu i pobjegli, talijanski fašisti ušli su u nedjelju rano ujutro 12. srpnja 1942. u selo Podhum i strijeljali većinom svo muško stanovništvo (koje većinom nije imalo veze s partizanima) njih prisutnih 91, spasili su se samo oni koji su tada bili na ranojutarnjoj misi. Imena ubijenih nalaze se na spomen obilježju.

Također u talijanske koncentracijske logore odvedeno je oko 800 straca, žena i djece, te je pri tome spaljeno cijelo selo.

Promet
------

Kroz Podhum ide cesta od Sobola za Dražice i Podkilavac.

Gospodarstvo
------------

Badel 1862 planira otvoriti tvornicu čepova u okolici Podhuma.[*nedostaje referenca*]

Šport
-----

U mjestu djeluje boćarski klub Podhum.

Izvori
------

1. ↑  Propovijed nadbikupa Ivana Devčića, Polaganje temeljnog kamena za crkvu u Podhumu, 14. kolovoza 2011. (pristupljeno 30. svibnja 2013.)
2. ↑

Povezano
--------

* Popis antifašističkih spomenika u Hrvatskoj

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Podhum (Jelenje)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Servus** je neformalni usmeni i pismeni pozdrav pri susretanju i na rastanku, koji koristi jedan dio govornika hrvatskog jezika.

Tradicionalan je prijateljski pozdrav u velikim dijelovima srednje Europe.

Rasprostranjenost
-----------------

Koristi se u južnoj Njemačkoj (Saarland, Rheinland-Pfalz, Baden-Württemberg, Bavarska, u Austriji (također "Servas") u Sloveniji, Hrvatskoj ( "Bok" ili "Serbus"), Mađarskoj ( "Szervusz "/" Szervusztok "," Szia "/" Sziasztok "), Slovačkoj, Sjeverozapadnoj Rumunjskoj i Transilvaniji (" Servus "), Poljskoj (" Serwus ") i Vojvodini ("Sevus" i "Serbus").

Riječ dolazi iz latinskog *servus*, Lat: "rob" ili "sluga") i znači, u kratkom obliku "Ja sam tvoj sluga", ili "stojim ti na usluzi".

Servus može koristiti za pozdravljanje, ili za oproštaj.

"Servus" je posebno koristi među prijateljima i poznanicima.

U mnogim područjima južne Njemačke i Austrije kao i u Alpama "Servus" se vrlo često rabi.

Povezano
--------

* bok (pozdrav)
* ciao

Vanjske povezice
----------------

* Riječi pjesme Serbus Zagreb Arhivirano 2009-07-15 na Wayback Machine-u
Ne poistovijećivati sa Tajno društvo (ekonomija).
"Secret Society Buildings at Yalle College".
**Tajna društva** su skupine ili udruge sa određenom zavjereničkom pozadinom. Tajna društva okupljaju osobe zajedničkih interesa koji mogu biti motivirani prosvjetiteljskim, političkim, ekonomskim, duhovnim, vjerskim, misticnim, okultnim ili ezoteričnim ciljevima.

Takva društva često vrše obred inicijacije čiji je cilj upoznavanje novih članova sa pravilima skupine. Nove članove kontaktira vođa društva, ili potencijalni članovi sami otkriju društvo i mjesto gdje se okupljaju i onda se pridruže.

Osnovni kriterij tajnih društava je i u današjici (ponekad i samo navodno) postojanje tajnog znanja koje se prenosi unutar tajnog društva. Nadalje je cesti i nedostatak o znanja o tajnom društvu u javnosti uvjet da bi ga se smatralo tajnim društvom, stvaranje osobnih veza između članova organizacije kao i tajni obreda članova skupine.

Tajna društva postoje u svim razdobljima povijesti i u današnje vrijeme. 

Predstavljali su ili predstavljaju često sadržaje i ciljeve koji su suprotni s društvenim normama doba u određenoj zemlji.

Između ostalog su bila i revolucionarna, a u moderno doba i demokratske, socijalističke, komunističke i anarhističke skupine. 

Razotkrivanje njihovog postojanja pratilo bih neuspjeh njihovih tajnih ciljeva i učinilo ih ranjivim.

Primjeri za tajna društava su: 

* Iluminati
* Pitagorejci
* Masoni
* Sionski Priorat
* Templari

Povezani članci
---------------

* organizirani kriminal
* teorija zavjere
* Inicijacija
* Novi svjetski poredak
Dimenzije terena za veliki rukomet
**Veliki rukomet** (ostali nazivi: *rukomet na travi*, *rukomet na otvorenom*), izvorna inačica rukometa, igrana na Olimpijskim igrama 1936. u Berlinu.

Igra se na travnatom terenu (slično kao nogomet) dugom 90 do 110 metara, 55 do 65 metara širokom. Na terenu su dvije paralelne linije 35 metara od linije pogotka (gol-linije), koje ga dijele na 3 dijela. U svakom se dijelu nalazi 6 igrača jedne momčadi/djevojčadi. Liniju pogotka (gol-linija) čini polumjer od 13 metara, dok se kazneni udarac (penal) izvodi s 14 metara. Gol je 7, 32 metara širok i 2, 44 metra visok.

Lopta je jednaka onoj u dvoranskoj inačici, te utakmicu igra 11 igrača (+ dvije zamjene) unutar dva poluvremena od kojih je svako dugo 30 minuta. Ovaj sport je zamijenio dvoranski rukomet na manjem terenu, te je zadnje svjetsko prvenstvo u velikom rukometu održano 1966. ().

Povezani članci
---------------

* Rukomet na OI 1936.

Vanjske veze
------------

***Veliki rukomet*** na Wikimedijinoj ostavi

* Video 1 o velikom rukometu (njemački) Arhivirano 2007-09-28 na Wayback Machine-u
* Video 2 o velikom rukometu (njemački) Arhivirano 2007-09-28 na Wayback Machine-u
**Aldan** (ruski: *Алда́н*) je rijeka u istočnom Sibiru, na krajnjem istoku Rusije, duga 2 273 km, druga po veličini pritoka Lene.

Geografske karakteristike
-------------------------

Rijeka izvire na sjevernim obroncima Stanovojskog gorja u istočnom Sibiru - Jakutska. Od izvora teče u velikom luku prema sjeverozapadu, da se na kraju vrati prema istoku do ušća u Lenu 160 km nizvodno od grada Jakutska, točnije kod sela Batamaj.

Karta porječja Aldana
*Aldan* ima porječje veliko oko 729 000 km², koje se proteže preko zapadnog dijela Habarovskog kraja i Jakutske.

Vodostaj mu jako varira, za kišnog perioda od maja do oktobra prosječni protok bude i 30 000−48 000 m³/s na ušću u Lenu, pa rijeka naraste za 7–10 m, ali tokom zime kad nema oborina - padne u februaru na 230−300 m³/s. Tako da je rijeka plovna oko 1 600 km, sve do grada Tommota, ali samo ljeti, jer je zimi ionako zaleđena od oktobra do maja.

Kraj oko gornjeg *Aldana* bogat je rudama; magnetit i zlato, dok se nizvodno kod ušća Lene nalaze velike rezerve kamenog uglja.

Povezano
--------

* Lena
* Lista najdužih rijeka na svijetu

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Aldan River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

***Aldan (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Aldan River* na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Amur** (ruski: *Аму́р*, kineski: *Heilong Jiang*, mongolski: *Kharamuren*) je najveća rijeka na krajnjem istoku Rusije koja utječe u Tihi ocean duga 2824 km.  

Kinesko ime rijeke *Heilong Jiang* znači Rijeka crnog zmaja, a mongolsko ime *Kharamuren* Crna rijeka.

Geografija
----------

Amur se formira spajanjem rijeke Šilka, sa rijekom Argun kod sela Pokrovka na tromeđi Rusije, Kine i Mongolije. Šilka se formira u Siburu, spajanjem rijeka Ingoda i Onon. Argun izvire u kineskoj autonomnoj regiji Unutrašnja Mongolija.

### Gornji Amur

Katra *Porječja Amura*
Za Gornji Amur se uzima rijeka od svog formiranja do uvira rijeke Zeje kod ruskog grada Blagovješčensk a to je nekih 900 km. Tu rijeka teče kroz planinski kraj.

### Srednji Amur

Srednji Amur proteže se nekih 970 km od ušća Zeje do grada Habarovska. U svom srednjem dijelu rijeka utiče u nizinu Zeja - Bureja, tu rijeka formira rusko-kinesku granicu.

### Donji Amur

Donji Amur, proteže se nekih 970 km od grada Habarovska do ušća u more. Ovdje rijeka protiče kroz nizinski kraj, ruske Amurske oblasti i Habarovskog kraja. Amur sa svojim pritokama ima sliv velik oko 1,855.000 km², koje obuhvaća dijelove ruskog Sibira i dijelove kineske autonomne regije Unutrašnja Mongolija, kao i dio Mongolije.

Povezano
--------

* Lista najdužih rijeka na svijetu

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Amur River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

***Amur*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Amur River* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 5148703897236930738
* LCCN: sh85004697
* GND: 4085718-9
* SELIBR: 139356
* NDL: 00634688
* NKC: ge161041
* BNE: XX5403337

 |