recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Karksi-Nuia** (prije 1987. samo *Nuia*) je grad (lin) od 1,453 stanovnika na jugozapadu Estonije u Okrugu Viljandi.

Geografske karakteristike
-------------------------

Karksi-Nuia leži na jugozapadnom rubu doline rijeke Halliste, na trasi autoputa Pärnu-Valga, udaljena 32 km od svog okružnog administrativnog centra Viljandija i 82 km od Pärnua.

Historija
---------

Ruine zamka Karksi
Selo *Nuia* izraslo je u drugoj polovici 19. vijeka na raskršću puteva kod gostionice koja je pripadala feudu *Karksi*.
U to vrijeme osnovane su i prve škole i organizirani prvi sajmovi. Pravoslavna crkva izgrađena je 1868. tako da je 1893. Nui imao 20 kuća i oko 80 stanovnika. 
Početkom 20. vijeka broj stanovnika Nuie počeo je rasti, pa je nakupila oko 600 stanovnika.

Za Estonske Sovjetske Socijalističke Republike Nuia je 1945. dobila status trgovišta (*alevik*).
Razvoj mjesta bio je usko povezan sa tvornicom *Nuia EPT*, izraslom iz radionice za popravak traktora (osnovana 1952.)
Od 1957. Nuia ima srednju školu (od 1995. gimnaziju.
U to vrijeme izgrađena su i nova stanbena naselja na terenu državne farme Karksi, pa 1987. mjesto preimenovano u *Karksi-Nuia*.

Nakon ponovnog stjecanja nezavisnosti Karksi-Nuia je 1991. dobila općine a 1993. i status grada (*linn*).

Privreda
--------

Danas su najveće firme u gradu ; *AS Nuia PMT* (proizvodnja hidrauličnih cilindara i metalnih konstrukcija), *OÜ Aava* i *Kase Vabriku AS* (proizvodnja namještaja), *AS Textuur* (proizvodnja lamel ploča, centralno grijanje) i *AS Viljandi Metall*, *OÜ Hanval Metall* i *OÜ Stadet* (obrada metala).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Karksi-Nuia" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 9.12. 2021.
2. 1 2 3 4 5  „*Estonia: Counties, Cities and Towns*" (engleski). City population. Pristupljeno 9.12. 2021.

Vanjske veze
------------

***Karksi-Nuia*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Karksi-Nuia* (na portalu Mulgi vald) ()

| * p
* r
* u
Gradovi u Estoniji |
| --- |
| 
* Abja-Paluoja
* Antsla
* Elva
* Haapsalu
* Jõgeva
* Jõhvi
* Kallaste
* Kärdla
* Karksi-Nuia
* Kehra
* Keila
* Kilingi-Nõmme
* Kiviõli
* Kohtla-Järve
* Kunda
* Kuressaare
* Lihula
* Loksa
* Maardu
* Mõisaküla
* Mustvee
* Narva
* Narva-Jõesuu
* Otepää
* Paide
* Paldiski
* Pärnu
* Põltsamaa
* Põlva
* Püssi
* Rakvere
* Räpina
* Rapla
* Saue
* Sillamäe
* Sindi
* Suure-Jaani
* Tallinn
* Tamsalu
* Tapa
* Tartu
* Tõrva
* Türi
* Valga
* Viljandi
* Võhma
* Võru

 | Coat of arms of Estonia |
| Jaanilinn (Ivangorod) i Petseri (Pečori) anektirani su od strane Sovjetskog Saveza 1945. godine te su danas dio Rusije. |
**Vulkanski krater** je kružna depresija na površini planeta, rupa u vulkanu nastala tokom vulkanske aktivnosti.

Krater je riječ iz starogrčkog za keramičku posudu - **kratēr** (κρατήρ), koja je nastala od glagola *kerannynai* = mješati, jer je ona služila za miješanje vina i vode.

Geomorfologija
--------------

Krateri nastaju nakon eksplozije akomulirane magme, ili urušavanjem rastaljene magme u centar, tad se nazivaju kaldere. Prvi tip kratera najčešće nastaje u planiskim područjima i uobičajeno imaju pravilniji kružni oblik, drugem primeru pa taki kraterji nastanejo na zemeljskih prelomnicah in imajo bolj nepravilne oblike.

Vulkanske kratere imaju i drugi planeti Sunčeva sistema; Mjesec, Mars, Venera i jupiterovom mjesecu Io.

Povezano
--------

* Kaldera
* Vulkan

Vulkan Irazú, KostarikaVulkan Irazú, Kostarika

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Crater*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 28. 02. 2013.
2. ↑  „*Crater*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 28. 02. 2013.

Vanjske veze
------------

***Vulkanski krater*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Crater* na portalu Encyclopedia Britannica ()}
**Sakarya** (turski: *Sakarya Nehri*, grčki: *Σαγγάριος*, latinski: *Sangarius*) čita se **Sakarja** je treća po veličini rijeka u Turskoj duga 824 km.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Rijeka Sakarya* izvire u masivu Taurus, jugozapadno od Ankare u Provinciji Afyonkarahisar.

Karta sliva Rijeke Sakarye
Od tamo teče prema sjeveru preko Anadolije po nekadašnjoj historijskoj regiji Frigija. Na svom dugom toku prima pritoke; Porsuk, Göksu, Göynük, Aladag, Kirmir, Mudurnu i Çark. Nakon što prođe grad Adapazarı utječe u Crno more sa velikim estuarijem.

Na rijeci su podignute dvije hidroelektrane; *Sariyar* (podignuta između 1950. - 1956.) i *Gökçekaya* (podignuta između 1967. - 1972.).

Izvori
------

1. 1 2  „*Rivers of Turkey*" (engleski). All About Turkey. Pristupljeno 25. 09. 2013.

Vanjske veze
------------

***Sakarya (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Rivers of Turkey* na portalu All About Turkey ()

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Artemisa Gentileschi, *Judita ubija Holoferna*, 1611.-12. ulje na platnu, muzej Capodimonte, Napulj.Slika je zapravo odjek Caravaggiovog originala.Bartolomeo Manfredi, *Mars bičuje ljubav*. Primjer očitog utjecaja Caravaggia.
**Karavađisti** je naziv za sljedbenike slikarstva Caravaggia u 17. stoljeću. Zbog karakteristične uporabe kjaroskura, nazivaju ih i tenebristima.

Još za Caravaggiovog života koncepcija svjetla i tame i specifičan slikarev realizam naišao je na sljedbenike i štovaoce u cijeloj Europi. U Italiji, Nizozemskoj i Francuskoj, slikari su se oduševljavali Caravagiovom umjetnošću, novim likovnim jedinstvom slike, dramatikom radnje i bliskošću prirodi prikazanih likova.

Prvi karavađisti su bili Giovani Baglione (premda je ta faza kod njega trajala jako kratko) i Orazio Gentileschi. Slijedili su Carlo Sarazeni, Bartolomeo Manfredi i Orazio Borgianni. Iako je bio mnogo stariji od drugih, Gentileschi je jedini živio poslije 1620. godine, i završio je kao dvorski slikar engleskog kralja Karla I. Njegova kćerka, Artemisa Gentileschi je također bila sljedbenik Caravaggia, ali i jedna od najkvalitetnijih karavađista.

Kako je Caravaggio proveo jedno vrijeme u Napulju, došlo je do pojave i *napuljskih karavađista*, kao što su Battistello Caracciolo i Carlo Sellitto. *Karavađizam* u Napulju je netragom nestao nakon kuge 1656. godine, ali kako je Napulj bio krunom vezan za Španjolsku, nastavio se razvijati tamo, kao u djelima Jusepe de Ribera.

Grupa katoličkih slikara iz Utrechta, koji su kao studenti putovali je u Rim početkom 17. stoljeća, upoznala se s djelima Caravaggia i prenijeli njegov utjecaj u Nizozemsku. *Karavađisti iz Utrechta* su imali kratko, ali plodonosno djelovanje 1620-ih, koje je uključivalo umjetnike kao što su: Hendrick ter Brugghen, Gerrit van Honthorst, Andries Both i Dirck van Baburen, te u slijedećoj generaciji: Adam Elsheimer, Hendrick Terbrugghen i kasniji vođa pokreta Abraham Bloemaert.

U Francuskoj utjecaj je došao preko Le Valentina (Valentin de Boulogne, 1591.-1632.) i prihvatili su ga tulužanin Nicolas Tournier, te Nicolas Régnier i Guy François, a utjecaj se osjeća i u djelima de La Toura koji opet postiže originalniji i snažniji kontrast svjetla i sjene.

Razvojno povijesno značenje karavađista leži u posredovanju postmanirističkih i ranobaroknih načela novoj generaciji. Taj način oblikovanja slike može se smatrati ishodištem i mjerilom slikarskog razvoja i Rubensa (koji je jednu Caravaggiovu sliku kupio od obitelji Gonzaga od Mantove), Jan Vermeera, Rembrandta i Velázqueza (koji se upoznao s Caravaggiovim slikarstvom prilikom svojih brojnih putovanja po Italiji).

Poveznice
---------

* Barokno slikarstvo
**Weddell** (engleski: *Weddell Island*, španjolski: *Isla San José*) je treći otok po veličini u Falklandskom arhipelagu koji leži jugozapadno od obale Zapadnog Falklanda od kojeg ga dijeli 5 km.

Sve do kraja 19. vijeka otok se zvao Swan (Labuđi otok), kako se danas zove otok na drugoj strani Zapadnog Falklanda.

Geografske karakteristike
-------------------------

Čuvanje ovaca sa motorom na otoku *Weddell*
*Weddell* ima oblik slova *U*, zbog dubokog zaljeva koji ga gotovo razdvaja na dva dijela, - dug je 27 km, a širok 21 km, okružen brojnim malim otočićima i hridima. On je brdoviti otok, sa najvišim vrhom Mount Weddell od 383 m, površine 254 km².

Jedino naselje na Weddellu od desetak stanovnika, je zapravo ovčarska farma koja se nalazi u zaljevu Gull na istoku. Čitav otok vlasništvo jedne porodice koja ga koristi kao pašnjak za ispašu svojih ovaca.

### Fauna

Obale otoka stanište su brojnih kolonija pingvina, morskih lavova, delfina i ptica zbog tog je Weddell u novije vrijeme postao turistička destinacija.
Tridesetih godina prošlog vijeka na otok su naseljeni tvorovi, nandui, papige, gvanaki, patagonijske lisice i morski dabrovi, koji su se dobro adaptirali i još žive po otoku.

Historija
---------

Otok je dobio ime po britanskom pomorcu Jamesu Weddellu koji je doplovio do Falklandskog arhipelaga na početku 19. vijeka na plovidbi za Antarktik.

Za Weddell vozi trajekt iz lučice New Haven na Istočnom Falklandu jedamput na mjesec, koji usput iskrca putnike po otocima; New, West Point, Carcass, Saunders, Keppel, Golding i Pebble.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Sir James Weddell, Discoverer of the Weddell Sea*" (engleski). James Caird Society. Arhivirano iz originala na datum 2011-10-17. Pristupljeno 13. 04. 2012.
2. ↑  „*Ferry and Boat in Falkland Islands*" (engleski). Horario de ferry. Pristupljeno 13. 04. 2012.

Vanjske veze
------------

* Weddell Island (na portalu Falkland Islands Tourist Board Stanley) ()
* Detaljna karta Falklanda
**Waremme** (nizozemski: *Borgworm*, valonski: *Wareme*) je grad i općina od 15,255 stanovnika na jugu Belgije u valonskoj Provinciji Namur.

On je i administrativni centar Arondismana Waremme.

Geografske karakteristike
-------------------------

Waremme leži u regiji Hesbaye, na rijeci Jeker, udaljen 25 km zapadno od Liègea.

Historija
---------

Dvorac Château de Longchamps
Waremme je prvi put dokumentiran 965. Početkom 11. vijeka bio je mjesto sa zamkom pet mlinova i šest pivovara.
Od 1078. je domena Kneževine-biskupije Liège u čijem je sastavu ostao sve do kraja 18. vijeka.

Početkom 14. vijeka je mjesto sa kovnicom novca, sajmom i bolnicom.
Gradska prava dobio je u 16. vijeku kao jedan od 21 dobra grada Kneževine-biskupije Liège.

Tri put ga je uništio požar; 1213. 1347. i najžešći 1748. koji je uništio četvrtinu grada.
Kao pogranični grad. bio je žrtva brojnih napada a najžešći se desio 1691.kad da je brabatski vojvoda Charles Smjeli zapalio

Vojska Prve Francuske Republike ušla je u Liège 1792. i srušila Kneževinu-biskupiju Liège, Waremme odtad pripada Departmanu Ourthe. Nakon 1815. je dio Ujedinjene Kraljevine Nizozemske za njene vlasti izgubio je gradska prava.

Ubrzo nakon belgijske nezavisnosti, 1838. izgrađena je željeznička pruga Mechelen-Ans sa stanicom u mjestu. To je privuklo investitore koji su podigli dvije šećerane, tvornice sapuna, duhana i parni mlin. Tako da se od 1815. do 1880. broj stanovnika povećao od 1200 na 3000. Tad su osnovane i brojne srednje škole.

Nova neorenesansna gradska vijećnica podignuta je 1902.

Gradski bedemi srušeni su 1915. kad je Waremme imao 5000 stanovnika.
Braća Moes izgradila su 1922. tvornicu lokomotiva 1922. 
Poprilično je stradao od bombardiranja savezničke avijacije posljednih mjeseci Drugog svjetskog rata.
Nakon rata je obnovljen, a 1970. je anektirao šest susjednih naselja.

Pobratimski gradovi
-------------------

Waremme ima ugovore o prijateljstvu sa slijedećim gradovima;

* Severna Makedonija Skopje, Sjeverna Makedonija
* Francuska Gérardmer, Francuska
* Italija Gallinaro, Italija

Poznati sugrađani
-----------------

* Edmond Leburton (1915.-1997.) belgiski premijer od 1973. do 1974.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Belgium: Liege*" (engleski). City population. Pristupljeno 02.05. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*La parole est à notre bonne ville*" (francuski). Ville de Waremme. Pristupljeno 02.05.2022.
3. ↑  „*Waremme*" (francuski). Ville de Waremme. Pristupljeno 02.05.2022.
4. ↑  „Jumelage" (francuski). Ville de Waremme. Pristupljeno 02.05.2022.

Vanjske veze
------------

***Waremme*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ville de Waremme* (službene stranice) ()
Manastir Glogovac
**Manastir Glogovac** je posvećen Svetom velikomučeniku Georgiju. To je srednjovjekovni manastir Srpske pravoslavne crkve, eparhija bihaćko-petrovačka. Nalazi se u Janju, naselje Babići, oko 15 km. od Šipova, Bosna i Hercegovina.

Historija
---------

Nastao je u prvoj polovini 14. vijeka. Podignut je podno starog grada Šrp. U svojoj istoriji više puta je rušen. Rušili su ga Turci, oštećen je u ustanku 1875-1877. godine, a ustaše u Drugom svjetskom ratu zapalile 1942. godine sa svim okolnim kućama. Sve crkve relikvije su pokradene i uništene tokom krađe 1981. godine.
Prva obnova manastira je završena 1869. Godine. Tada je izgrađen konak i škola. Ubrzo je manastir ponovo opustio. Novo obnavljanje bilo je nakon austrougarske okupacije između 1890. i 1892, kada je podignut sadašnji zvonik. Oko manastira podignuto je i naselje koje je postalo upravni centar Janjske visoravni. U socijalističkoj Jugoslaviji obnovljena je manastirska crkva u jesen 1966.

Odlukom Svetog arhijerejskog sabora Srpske pravoslavne crkve, manastir je 1990. ušao u sastav novoosnovane Eparhije bihaćko-petrovačke. Patrijarh Pavle je manastir osveštao 1991. i tom prilikom je novoizabranog episkopa bihaćko-petrovačkog Hrizostoma Jevića proizveo u čin arhimandrita manastira Glogovac. Patrijarh srpski Pavle je manastir posjetio četiri puta. Posljednji put je obnavljan 2001. godine. Tada je pronađen patos od kamenih ploča ali i Bogorodično kolo iz 1969. godine.
Obnovljena je duhovna i kulturna manifestacija, koja se održava svake godine pored manastira, pod imenom *Janjski sabor*

Opis
----

Kada je u pitanju arhitektura ovog manastira ono što se prvo može primetiti, jeste da je glavna crkva zapravo vrlo skromna građevina. Prvobitna crkva je bila izgrađena od, kako se pretpostavlja kombinacije dasaka i kamena, bez ikakvih ukrasa.

Literatura
----------

* Liljana Ševo, Biblioteka Baština, Banja Luka, 2002. - Pravoslavne crkve i manastiri u Bosni i Hercegovini do 1978. godine

Vanjski linkovi
---------------

* Glogovac[*mrtav link*]
* Manastir Glogovac
**Iquique** je grad na sjeveru Čilea u kom živi 294,949 stanovnika

Iquique je administrativni centar Regije Tarapacá i Provincije Iquique.

Geografske karakteristike
-------------------------

Iquique se prostire po stjenovitom pacifičkom poluotoku, okružen pustinjom Atacama. Njegovu luku od valova sa pučine štiti niski jalovi otok Serrano, koji je sa kopnom povezan kamenim nasipom.

Plaže u gradu
Luka

Historija
---------

Iquique je osnovan u 16. vijeku, teško je stradao u potresima 1868. i 1875. ali neke drvene kuće]] iz tog vremena još uvijek stoje. 
Naglo je nabujao krajem 19 i početkom 20. vijeka, kad je zavladala velika potražnja za nitratima otkrivenim po pustinji Atacama, tako da je u to vrijeme bio glavna izvozna luka u zemlji.

Nakon pada cijena nitrata u periodu od 1930-ih do 1940-ih, grad je zahvatila stagnacija i kriza.
U nastojenju da se oživi privreda, instalirani su moderni lučki objekti i podignuti novi industrijski pogoni, za konzerviranje i proizvodnju ribljeg brašna.

Još uvijek se sakuplja i prodaje guano duž morske obale kao i naslage soli južno od grada.
Navodnjavanjem su dobijene nove površine za uzgoj voća (naročito agruma) i maslina.

Nakon Pacifičkog rata Bolivija je izgubila izlaz na Pacifik - 1883. To stanje je postalo službeno nakon mirovnog ugovora 1904. 
Čile i Bolivija sklopili su odbrambeni pakt 2008. u okviru njega dogovoreno je da Iquique postane porto franco za bolivijsku robu.

Za ekonomiju grada važan je i balnearni turizam.

Transport
---------

Pored grada prolazi Panamerički autoput, tako da je odlično povezan sa ostalim čileanskim gradovima, pored tog povezan je željezničkom prugom a ima i aerodrom (IATA: IQQ, ICAO: SCDA).

Pobratimski gradovi
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Argentina Santa Fe, Argentina
* Argentina Palpalá, Argentina
* Bolivija La Paz, Bolivija
* Bolivija Oruro, Bolivija
 | * Peru Arequipa, Peru
* Peru Tacna, Peru
* Italija Oppido Lucano, Italija
 |

Iquique\_panorama.jpg

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Chile: Regions and Urban Agglomerations*" (engleski). City population. Pristupljeno 15. 10 2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Iquique, Chile*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 15.10. 2020.

Vanjske veze
------------

***Iquique*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ilustre Municipalidad de Iquique* (službene stranice) ()
* *Iquique, Chile* ()
**Winchester College** je koledž internatskog tipa za dječake u Winchesteru - Hampshire, jedna od najstarijih velikih engleskih javnih srednjih škola.

Službeno se na latinskom zove **Collegium Sanctae Mariae prope Wintoniam** prevedeno Koledž sv. Marije pored Winchestera.

Historija i karakteristike
--------------------------

Koledž Winchester je osnovao 1382. biskup William Wykeham, kao pripremnu školu za njegov New College, poznat kao St. Mary College of Winchester u Oxfordu.

Organizacija škole, osnovane kao samoupravne i nezavisne ustanove, bila je model kojim se poslužio 
engleski kralj Henry VI kad je osnivao Eton College, kasnije su taj model slijedile i 
sve ostale engleske javne škole.

Dječaci ulaze u Winchester u dobi od oko 13 godina i nastavljaju svoje školovanje do 18 godina.

Panorama klaustra koledžaPanorama klaustra koledža

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Winchester College*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25. 03. 2015.

Vanjske veze
------------

***Winchester College*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice koledža Winchester ()
* *Winchester College* na portalu Encyclopædia Britannica ()
**San Bernardo** je grad od 291,610 i općina od 334,836 stanovnika na sjeveru Čilea u Metropolitanskoj regiji Santiago.

On je i administrativni centar Provincije Maipo.

Geografske karakteristike
-------------------------

San Bernardo se prostire po južnom rubu metropolitanskog Santiaga de Chile, udaljen dvadesetak km od njegovog strogog centra, sa kojim je povezan brojnim cestama, autoputom i od 2003. metro linijom 2.
Južnom granicom grada protiče Rijeka Maipo.

Katedrala
On je danas zapravo samo predgrađe Santiaga, - konurbacije od 7,250,000 stanovnika.

Historija
---------

Prije dolaska španjolskih konkvistadora u 16. vijeku na tom terenu živjelo je araukanansko pleme Picunche pod vlašću Inka.
O tom svjedoči arheološko nalazište Huaca de Chena sa utvrdom (Pukarom) i nekropolom i tumulusi pronađeni 1970-ih kod Lo Herrere.

Ispočetka je odnos sa španjolskim kolonistima bio miran, sve dok njihov poglavica Michimalonco 1541. nije napao Santiago,
nakon tog su gotovo istrijebljeni.
San Bernardo je službeno osnovan 1821.
U 20. vijeku San Bernardo je doživio proces urbanog rasta i konurbacije sa Santiagom. 
Velik doprinos tom rastu bila je izgradnja željezničke stanice sa radionicama za popravak lokomotiva 1920. koja je proizvodila i razne druge stvari, između ostalog 
i oružje.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Chile: Región Metropolitana de Santiago*" (engleski). City population. Pristupljeno 1.12.2020.
2. 1 2 3 4  „*San Bernardo Municipality in Chile*" (engleski). City population. Pristupljeno 1.12.2020.
3. 1 2 3 4  „Comuna San Bernardo" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 1.12.2020.
4. ↑  „*Major Agglomerations of the World*" (engleski). City population. Pristupljeno 1.12.2020.
5. 1 2  „Desarrollo urbano de San Bernardo" (španjolski). Memoria Chilena. Pristupljeno 1.12.2020.
6. ↑  „Maestranza San Bernardo" (španjolski). Memoria Chilena. Pristupljeno 1.12.2020.

Vanjske veze
------------

***San Bernardo (Čile)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de San Bernardo* (službene stranice) ()
Apolonijeva mreža
**Apolonijeva mreža** ili **Apolonijev skup** je fraktal sastavljen od kružnica. Dobio je ime po grčkom matematičaru Apoloniju, a fraktalna mu se dimenzija procjenjuje na 1.3057.

Konstrukcija
------------

konstrukcija
Počnimo trima kružnicama, A, B i C, od kojih svaka dodiruje preostale dvije te docrtajmo još dvije kružnice, D i E, koje dodiruju svaku od početnih kružnica. Te se dvije kružnice zovu *Apolonijeve kružnice* (vidi Descartesov teorem. Uzmimo sad jednu od docrtanih kružnica, npr. E, i promatrajmo ju u skupu s dvije od prve tri kružnice, npr. A i C. Te tri kružnice također imaju svoje Apolloniusove kružnice – jedna je kružnica B, a drugu označimo slovom F. Isto možemo učiniti s trojkom ABE, dobivajući kružnicu G, te s BCE, dobivajući H. Nastavljamo s trojkama ABD, ACD i BCD dobivajući nove tri kružnice. Postupak se ponavlja sa svim trojkama kružnicâ koje zadovoljavaju svojstvo iz prve rečenice. Skup kružnica koji se dobije nakon beskonačnog broja ponavljanja naziva se Apolonijeva mreža.

Nakon svake iteracije nastaje {\displaystyle 2\times 3^{n}} novih kružnica. Ako kao nultu iteraciju označimo prvih pet kružnica, nakon n-te iteracije dobijemo {\displaystyle 2+3^{n+1}} kružnica.

Trodimenzionalni analogon
-------------------------

Sfere različitih veličina obojene su različitim bojama - tri najveće su sive, slijede crvene pa razne nijanse narančaste te nijanse zelene.
Počinjemo četirima sferama od kojih svaka dodiruje preostale tri. Postoje još dvije sfere koje imaju svojstvo da dodiruju svaku od početnih sfera – jedna "između", a druga "izvan" njih. Nastavljamo kao kod dvodimenzionalne Apolonijeve mreže – za svaku četvorku sferâ koje se dodiruju dodamo još dvije, i tako u nedogled. Fraktalnu su dimenziju izračunali M. Borkovec, W. De Paris i R. Peikert te ona iznosi otprilike 2.4739.

Vidi još
--------

* Fraktali
* Descartesov teorem

Izvori
------

1. ↑  Fractal dimension of the apollonian sphere packing
**Sandomirska kotlina** (poljski: *Kotlina Sandomierska*) je regija na jugoistoku Poljske u Potkarpatskom, Lublinskom i Malopoljskom vojvodstvu.

Karakteristike
--------------

To je nizinski kraj smješten južno od Lublinske visoravni a sjeverno od padina Zapadnih Karpata (Beskida). Kraj kog drenira rijeka Visla i njezina pritoka San.

Sandomirska kotlina je geološka depresija, pa je prirodni transportni pravac prema istoku do kotline gornjeg toka rijeke Dnjestar u Ukrajini. Ona je i veza prema zapadu do doline Oświęcima u gornjem toku rijeke Visle pored Krakova.

Tipični pejzaž
Na sjeveru ima zona pješčanih tla, dok na jugu kod ušća Sana u Vislu ima močvara. 
U regiji ima nalazišta sumpora, zemnog plina i nafte.

Najveći urbani i privredni centri su Rzeszów i Tarnów.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Sandomierz Basin region, Poland*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 3.01.2021.

Vanjske veze
------------

* *Sandomierska, Kotlina* ()
* *Sandomierz Basin region, Poland* (na portalu Encyclopaedia Britannica ()
**Wirral** (engleski: *Metropolitan Borough of Wirral*) je metropolitanski borough od 320,900 stanovnika na sjeverozapadu Engleske u Grofoviji Merseyside.

Borough Wirral je osnovan nakon administrativne reforme 1974.

Geografske karakteristike
-------------------------

Borough Wirral se prostire po najvećem dijelu Poluotoka Wirral, kog sa istoka okružuje estuarij rijeke Mersey, sa sjevera i zapada Irsko more i estuarij rijeke Dee.

Urbani centri i industrija koncentrirana je po sjeveroistočnoj strani poluotoka uz Mersey, a 
veći dio ostatka borougha je mješavina predgrađa i sela sa plodnim oranicama. Obalni pojas od New Brightona do West Kirbya je rekreacijska zona, a kod Hoylaka se nalazi Liverpulski kraljevski golf klub (Royal Liverpool Golf Club).

Historija
---------

Wirral je sve do početka 19. vijeka bio ruralni kraj, tad su se bogatiji stanovnici naglo izraslog Liverpoola počeli seliti na poluotok.

Pogled na Poluotok Wirral iz zraka
Nakon tog je 1824 William Laird osnovao brodogradilište i počeo graditi plansko naselje Birkenhead sa trgom Hamilton kao njegovim centrom. Krajem tog vijeka dokovi Birkenheada privukli su trgovce pa je postao trgovačka luka.

Privreda i transport
--------------------

Privreda Wirrala bazira se na brodogradnji, remontu brodova, farmaceutskoj i prehrambenoj industriji (mlinarstvo, proizvodnja margarina).

Wirral je povezan sa Liverpoolom i ostalim Merseysidom; trajektima i željezničkim i automobilskim tunelom.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska, Gennevilliers
* Poljska, Nowy Sącz
* Francuska, Lorient
* SAD, Midland, Texas

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Merseyside" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 11. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Wirral*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 11. 2016.

Vanjske veze
------------

***Wirral (borough)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Wirral* na portalu Encyclopædia Britannica ()
* Wirral Council ()

| * p
* r
* u
Metropolitanski borouzi Grofovije Merseyside |
| --- |
| Metropolitanski borouzi | Liverpool · Knowsley · St Helens · Sefton · Wirral |  |
Zamak Conwy
**Zamak Conwy** (vel. *Castell Conwy*) je srednjovjekovna utvrda u Conwyju na sjevernoj obali Walesa. Nalazi se pod zaštitom UNESCO-a u skupini s još tri zamka i gradskih zidina kralja Edwarda u Gwyneddu. To su iznimni primjerci vojne arhitekture iz 13. vijeka, pa su 1986. godine upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Evropi.

Izgrađen je za Edwarda I tokom njegovoga osvajanja Walesa između 1283. i 1289. godine. Izgrađen je kao dio šireg projekta kako bi nastao utvrđeni grad Conwy. Kombinirana obrana koštala je oko 15.000 britanskih funti, što je ogroman iznos za to razdoblje. Tokom sljedećih nekoliko vjekova zamak je igrao važnu ulogu u nekoliko ratova. Izdržao je opsadu koju je poduzeo Madog ap Llywelyn u zimi 1294/1295. godine, djelovao je kao privremeno utočište za Richarda II 1399. godine, a nekoliko mjeseci bio je u posjedu snaga lojalnih Owainu Glyndŵru 1401. godine.

Prikaz zamka kako je izgledao oko 1300.
Nakon izbijanja engleskog građanskog rata 1642. godine, zamak je bio u posjedu snaga lojalnih Charlesu I do 1646. godine, kada je predan vojsci odanoj Parlamentu. Zamak je djelomično izgubio svoju funkciju, kako bi se spriječilo da se koristi u bilo kakve daljnje pobune, te je na kraju uništen 1665. godine.

Zamak Conwy postao je atraktivna destinacija za slikare krajem 18. i početkom 19. vijeka. Broj posjetitelja rastao je i početni restauratorski radovi provedeni su u drugoj polovici 19. vijeka. UNESCO smatra Conwy jednim od "najboljih primjera kasnog 13. vijeka i vojne arhitekture u Evropi s početka 14. vijeka", pa je svrstan u svjetsku baštinu.

Izvori
------

1. ↑  ; preuzeto 30. 5. 2014.

***Zamak Conwy*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Svjetska baština Ujedinjenog Kraljevstva |
| --- |
| Engleska | Grad Bath •  Palača Blenheim •  Katedrala u Canterburyju s Opatijom sv. Augustina i Crkvom sv. Martina  •  Rudarsko područje Cornwalla i Zapadnog Devona •  Mlinovi doline Derwent •  Durhamski zamak i katedrala •  Hadrijanov zid (Granice Rimskog Carstva) •  Korito Ironbridgea  •  Jurska obala  •  Kraljevski botanički vrtovi u Kewu •  Liverpool  •  Greenwich  •  Saltaire  •  Stonehenge i Avebury s pripadajućim arheološkim lokalitetima  •  Kraljevski park Studley i Opatija Fountains  •  Londonski toranj  •  Westminsterska palača, Westminsterska opatija i Crkva sv. Margarete u Westminsteru | Zastava UK |
| Škotska | Edinburgh, stari i novi grad •  Antoninov zid (Granice Rimskog Carstva) • Forth Bridge • Neolitski Orkney •  New Lanark  •  St. Kilda |
| Wales | Industrijski krajolik Blaenavona •  Zamkovi i gradske zidine kralja Edwarda u Gwyneddu •  Akvedukt Pontcysyllte |
| Sjeverna Irska | Prolaz divova |
| Gibraltar | Gorhamova špilja |
| Prekomorski teritoriji | Tristan da Cunha (Otok Gough i Nepristupačni otok)  •  Hendersonov otok (Pitcairnovo otočje)  •  St. George (Bermudi) |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315945397

 |
**Izabal** (španjolski: *Lago de Izabal* ali i *Golfo Dulce*) je najveće jezero u Gvatemali, koje se nalazi sjeveroistoku zemlje u Departmanu Izabal.

Karakteristike i historija
--------------------------

Karta sa pozicijom jezera
Jezero se nalazi 308 km sjeveroistočno od glavnog grada Ciudad Guatemale, na 0,88 metara nadmorske visine

Jezero Izabal ima površinu od 590 km², maksimalno je duboko 18 metara, Dugo je oko 48 i široko do 24 km.
vodom ga puni Rijeka Polochic, a odljeva se u Honduraški zaljev Karipskog mora Rijekom Dulce.

Prostire se u kraju tropskih kišnih šuma, mangrovskih močvara u kom živi puno ptica, gmazova i sisavaca.
U njegovim vodama živi mnoštvo riba, ali i lamantini i krokodili.

Za vrijeme Generalne kapetanije Gvatemala 1652. podignuta je utvrda San Felipe, da štiti taj kraj od napada pirata.

Ona i danas stoji na mjestu gdje se odljeva rijeka Dulce. Utvrda je korištena i kao zatvor, obnavljana je najmanje 3 puta tokom 17. vijeka, ali se od kraja 18. vijeka više ne koristi Pedesetih godina prošlog vijeka je obnovljena i proglašena nacionalnim spomenikom.

Najveće naselje na jezeru je El Estor, koje je nastalo uz dućan (*store*) United Fruit Company.

Svojevremeno se pored jezera iskapao nikl, danas su glavne ekonomske aktivnosti vezane uz turizam, ratarstvo, stočarstvo, transport i sitno ribarstvo.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Lago de Izabal*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 26.2. 2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Lake Izabal*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 26.2.2023.

Vanjske veze
------------

***Izabal (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lake Izabal* ()
* *Lake Izabal* (na portalu Mapcarta) ()
**Schaerbeek** je sa svojih 131,451 stanovnika šesti grad po veličini grad i općina u Belgiji, koji se nalazi u sredini zemlje u 
Regiji glavnoga grada Bruxellesa.

Geografske karakteristike
-------------------------

Schaerbeek je udaljen svega 3 km sjeveroistočno od centra Bruxellesa, pa je zapravo zajedno sa 19 općina oko tog grada, dio te metropole koja ima 
1,218,255 stanovnika.

Graniči sa općinama Grad Bruxelles, Saint-Josse-ten-Noode, Evere, Etterbeek i Woluwe-Saint-Lambert.

Historija
---------

Centar grada (vijećnica)
Centar grada (crkva sv. Marije)
Schaerbeek je sve do 1795. bio selo, tokom 19. vijeka izrastao je u industrijsko predgrađe Bruxellesa. Isprva kao željezničko čvorište, za teretne vlakove sa skladištima.

Danas je grad tekstilne, kemijske i mašinske industrije sa velikom termoelektranom.

Schaerbeek je poznat u Belgiji po multikulturalizmu, jer ima velik broj imigranata, naročito iz Sjeverne Afrike i Turske.

Znamenitosti
------------

Najveće znamenitosti tog novog grada su historicističke građevine, neoromaničko-neobizantska crkva sv. Marije sa velikom kupolom (1845.-53.) i neogotička palača gradske vijećnice (1885.-87.).

Pobratimski gradovi
-------------------

Schaerbeek ima ugovore o prijateljstvu sa slijedećim gradovima;

* Belgija Houffalize, Belgija
* Maroko Al Hoceima, Maroko
* Turska Beyoğlu (Istanbul), Turska

Poznati sugrađani
-----------------

* Jacques Brel (1929.-1978.) šansonijer rođen je u gradu

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Belgium: Major Cities and Municipalities*" (engleski). City population. Pristupljeno 27.03. 2021.
2. 1 2 3 4 5  „*Schaerbeek*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 27.03.2022.
3. ↑  „*Belgium: Region of Brussels*" (engleski). City population. Pristupljeno 27.03. 2021.
4. ↑  „Schaerbeek Twin towns, Sister cities" (engleski). DB-city. Pristupljeno 27.03. 2021.

Vanjske veze
------------

***Schaerbeek*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Schaerbeek* (službene stranice) () ()
**Álftanes** je gradić na jugozapadu Islanda od 2 392 stanovnika, koji je sve do januara 2013. bio samostalna općina, tad se ujedinio sa Garðabærom pa je danas samo njegov kvart (Garðabær i Álftanes zajedno imaju 13.872 stanovnika).

Geografske karakteristike
-------------------------

*Álftanes* leži na jugozapadu Islanda, u zaljevu Faxaflói, na niskom poluotoku, koji zatvara ulaz u luku Rejkjavika. Cestom (koja obilazi zaljev) udaljen je 12 km od centra Rejkjavika, tako da je zapravo on samo dio metropolitanskog Rejkjavika.

Historija
---------

Po islandskim sagama Álftanes se spominje kao mjesto na čiju je zemlju polagao pravo legendarni prvi naseljenik Islanda Ingólfur Arnarson.
Tokom svoje historije bio je poznat kao ribarsko mjesto, a danas je stambena zona metropolitanskog Rejkjavika.

Rezidencija islandskih predsjednika - Bessastaðir

Znamenitosti i atrakcije
------------------------

U Álftanesu se nalazi službena rezidencija islanskih predsjednika - Bessastaðir, koji je koriste od 1944. prije je to bila škola. Za Álftanes se zna da je još u 13. vijeku bio mjesto u kom su boravili tadašnji norveški upravljači Islanda.

Jedna od glavnih atrakcija grada je novi termalni bazen sa valovima, u kom se nalazi najveći vodeni tobogan na Islandu.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Norveška, Gjøvik
* Danska, Næstved
 | * Švedska, Gävle
* Finska, Rauma
 |

Izvori
------

1. 1 2 3  „Iceland: Municipalites and Urban Settlements" (engleski). City population. Pristupljeno 03. 03. 2014.
2. 1 2 3 4  „*Álftanes*" (engleski). visitreykjavik. Pristupljeno 03. 03. 2014.

Vanjske veze
------------

***Álftanes*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice općine Gardabaer ()
**Sennar** (arapski:سنجة‎/*Sannār*) je grad od 123,158 stanovnika na jugoistoku Sudana u Vilajetu Senar. On je i administrativni centar tog Vilajeta.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sennar leži na lijevoj obali Plavog Nila udaljen tristotinjak km jugoistočno od Kartuma sa kojim je povezan cestom i 
željezničkom prugom.

Historija
---------

Sennar je osnovao Amara Dunka iz plemena Fundži 1504.-05. kao prijestolnicu Senarskog sultanata, koji je vladao tim krajem sve do 
prve polovice 19. vijek.
U grad je izrastao za Britanske kolonijalne uprave, kad je postao važna željeznička stanica, i kad je 1925. podignuta velika brana, na Plavom Nilu duga 3,025 metara, visoka 40 m. Brana je podignuta za navodnjavanje velikih plantaža pamukama.

Sennar je sve do 1994. bio administrativni centar Vilajeta Senar, tad je to postala Sindža.

Brana na Plavom Nilu
Sennar se i danas sastoji od dva grada, starijeg (nekadašnja prijestolnica sultanata) kog zovu - *Raskršće* zbog željezničkih pruga koje se ukrštaju u njemu. I novijeg koji leži 5 km jugoistočno od starog, točno kod brane. Novi Sennar podignut je na ruševinama sela Mok-var, autoktonih 
negroida.

Današnji Sennar ima veliku šećeranu i univerzitet koji je osnovan 1977.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Sudan*" (engleski). City population. Pristupljeno 2.9. 2020.
2. ↑  „*Sennar*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 2.9.2020.
3. ↑  „*Sannar Dam*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 2.9.2020.
4. ↑  „*States of Sudan*" (engleski). Statoids. Pristupljeno 2.09. 2020.
5. 1 2  „*Socio-economic and opportunity mapping Assessment report for Sinnar State*" (engleski). Joint mission (NSDDRC-SC/ UNDP). Pristupljeno 2.9.2020.
6. ↑  „*Sinnar University*" (engleski). UniRank. Pristupljeno 2.9.2020.

Vanjske veze
------------

***Sennar*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Sennar* ()
**Lamarckov noćurak** (lat. *Oenothera lamarckiana*) ili **večernja jagorčevina** je vrsta biljaka iz porodice Onagraceae. Prirodno raste u svim dijelovima Sjevrne Amerike.

Opis
----

*O. lamarckiana* je jednogodišnja zeljasta biljka sjevernoameričkih platoa. Nakon klijanja, brzo izraste do oko 24-60 inches. Ova biljka pripada grupi žutocvjetnih noćuraka koje obihvataju one sa visokom ili niskom stabljikom, kao što je i sama.

Ova vrsta cvjeta teško, a ugiba sa prvim mrazaevima. Cvjetanje počinje sredinom i krajem vegetacijske sezone. Cvjetovi su otvoreni u popodnevnim satima, a su zatvorene do jutra. Ponekad ponovo izraste sljedeće proljeće, ako sjeme padne na golo tlo.

Cvjetovi su žute, sa palistićima koji ih podrčavaju. U kilogram stanu prosječno 952,543 sitne sjemenke.

Ekologija
---------

*Oenothera lamarckiana*  je vrlo prilagodljiva biljka, ali joj je potrebno puno sunca, prosječna vlaga, dobro isušeno zemljište. Lako raste iz sjemena, a ova divlja cvjetnica je dobra livadska biljka.

Povezano
--------

* Oenothera
* Cvjetnica

Literatura
----------

1. ↑  Cleland R. E. (1962): The cytogenetics of Oenothera. Advance. Genet 11: 147.
2. ↑  Hugo DeVries (1919): Oenothera rubrinervis; A Half Mutant, Internat. J Plant. Sci. 67: 1.
3. ↑  „Wild Flower Seed: Evening Primrose(Oenothera lamarckiana)". [*mrtav link*]
4. ↑  Darlington C. D. (1931): Meiosis. Biol. Review, 6: 221.
5. ↑  „Evening Primrose Seeds - American Meadows". Arhivirano iz originala na datum 2016-11-10. Pristupljeno 2017-02-01.

Eksterni linkovi
----------------

***Lamarckov noćurak*** na Wikimedijinoj ostavi

* Profile: Yellow Evening-primrose (*Oenothera biennis*) Arhivirano 2011-05-16 na Wayback Machine-u Photos, Drawings, Text. (*Wild Plants of Winnipeg* from Nature Manitoba)
* Onagraceae - The Evening Primrose Family. Smithsonian National Museum of Natural History.
* Plants For A Future
**Épila** skraćeno kolokvijalno samo *Villafranca* je grad od 4,402 stanovnika na istoku Španjolske u Autonomnoj pokrajini Aragon (Provincija Zaragoza).

Geografske karakteristike
-------------------------

*Épila* leži u dolini rijeke Jalón (desna pritoka Ebra), udaljena četrdesetak km jugozapadno od Zaragoze.

Historija
---------

Épila je izrasla pod imenom *Bispolis* još za Antike, za rimskih vremena bila je poznata pod imenom *Segontia*, najvjerovatnije jer je bila drugi po veličini grad u tom kraju iza *Caesar Auguste*. Na ta vremena posjeća most preko rijeke Jalón, koji je još uvijek u funkciji.

Palača kneževa Aranda
Negdje oko 473, Épilu su zauzeli Vizigoti a 714. Mauri. Seosko stanovništvo se teško mirilo sa njihovom vlašću, a oni najodlučniji pobjegli su u planine na sjeveru. To je bio nukleus iz kog je izniklo Kraljevstvo Aragon. Upravo je aragonski kralj Alfonso I oslobodio Épilu 1119.

Épila je mjesto u kojem se vodilo nekoliko bitaka, od svih njih vjerojatno je najpoznatija ona iz 1348 u kojoj je Pedro IV od Aragona teško porazio vojsku aragonskih plemića (Unión de Aragón) i tako skršio njihov dugogodišnji otpor.

Épila je u 16. vijeku postala poznata po štamparstvu, a od 19. vijeka po šećerani, koja je danas zatvorena pa se dio stanovnika raselio.

Pobratimski gradovii
--------------------

* Francuska Sallebœuf, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spain: Aragón*" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 5. 2019.
2. 1 2 3 4  „*Historia*" (španjolski). Ajuntament de Épila. Pristupljeno 28. 5. 2019.

Vanjske veze
------------

***Épila*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ajuntament de Épila* (), ()
**Serapeum** (starogrčki: Σεραπεῖον / Serapeion) je bio grčki hram podignut u čast boga zaštitnika Aleksandrije - Serapisa, u ptolemejsko doba na periferiji tadašnje Aleksandrije.

Historija
---------

Sfinga Horemheb
Ulaz u lokalitet
Skulptura Serapisa od crnog diorita, prikazanog u liku Apisovog bika, pronađena je na tom lokalitetu 1895.

Natpis na malom stupcu koji podupire bika govori da je napravljen u doba cara Hadrijana (117-138).

Prva iskapanja obavljena su 1944. kod Pompejevog stupa (Dioklecijanovog stupa), tad su iskopani temelji hrama. Na dubini od 77 metara pronađeno je deset plaketa, sa paralelnim tekstovima isklesanim - Egipatskim hijeroglifima i Grčkim alfabetom pa se tako saznalo da je Serapeion podigao Ptolemej III (246. pne.-221. pne.) i da je arhitekt bio Parmaniskos. Saznalo se i kako je hram izgledao, ali ništa nije ostalo ispod zemlje što bi to moglo potvrditi.

Na sjeveroistočnoj strani Serapeiona, iskopani su temelji hrama posvećenog Harpokratu, koji je podignut za Ptolemeja IV.

Hram je zatvoren u julu 325. vjerojatno po naredbi rimskog cara Konstantina Velikog.

Razorili su ga kršćani je 391. za velikog progona pagana.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Alexandria, Egypt*" (engleski). Princeton Encyclopedia of Classical Sites. Arhivirano iz originala na datum 2007-10-11. Pristupljeno 18.09.2020.

Vanjske veze
------------

***Serapeum u Aleksandriji*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alexandria, Egypt* Arhivirano 2007-10-11 na Wayback Machine-u ()
**Katedrala u Rigi** (latvijski: *Rīgas Doms*, njemački: *Dom zu Riga*) je katedrala u Latvijskom glavnom gradu
Rigi.

Danas je katedrala Latvijske evangeličke luteranske crkve, a nekad je bila katedrala Riške katoličke nadbiskupije.

Historija
---------

Tlocrt katedrale
Panorama grada i katedrale
Kamen temeljac položio je riški biskup Albert 25. jula 1211. za svečane ceremonije. 
O početnoj fazi izgradnje katedrale nažalost se zna vrlo malo. 
Pretpostavlja se da je gradnja ubrzana u proljeće 1215. nakon što je izgorjela prva katedrala u užem centru. Tad je promjenjen i građevinski materijal od kamena u ciglu. 
Kameni blokovi korišteni su samo za zidanje vanjskih uglova građevine.

Papinski legat Vilim iz Modene održao je 1266. sinod u novoizgrađenoj katedrali. Smatra se da su do tog vremena kor i križni brod bili dovršeni i odvojeni zidom od nedovršenog dijela crkve.

Jednostavni oblici romaničkog stila bili su karakteristični za prvi graditeljski period. 
Prema današnjim studijama katedrala je u početku bila zamišljena kao bazilika, ali je kasnije projekt promijenjen i umjesto nje sagrađena je dvoranska crkva. Krajem 14. i početkom 15. vijeka katedrala je proširena izgradnjom zapadnog križnog broda i bočnih kapelaa te podizanjem bočnih zidova centralnog 
broda čime je crkva postala bazilika. 
Tad je dograđen zvonik sa visokim osmerokutnim piramidalnim krovićem.

Katedrala je zadržala svoj izgled sve do 1547. kad je u nedjelju uoči Duhova izbio veliki požar u užem gradskom centru i izgorio gotički
zvonik. Novi zvonik sa piramidalnim krovićem i dvije galerije podignut je do 1595.

Krov katedrale je ozbiljno oštećen za opsade 1710. prilikom rekonstrukcije obnovljeni su i krovovi bočnih brodova, promjenom nagiba i prekrivanjem rozeta. kor je dobio barokni krov a centralni brod - istočni timpan sa godinom kad je podignut 1727.

Ruska carica je dekretom iz 1772. iz sanitarnih razloga zabranila pogrebe u crkvama na cijelom teritoriju carstva. 
Gradsko vijeće rezerviralo je teren za groblje izvan grada, pa su tamo su preneseni grobovi iz katedrale,nakon tog je podignut nivo poda.

Gradsko vijeće Rige je nakon izvještaja inženjera 1775. naredilo rušenje zvonika i izgradnju današnjeg baroknog zvonika.
Između 1881. - 1914. izvršena je velika restauracija crkve i klaustra, rezultat tih radova je današnji izgled.

U vrijeme Latvijske SSR između 1959. - 1962. katedrala je adaptirana i pretvorena u koncertnu dvoranu, oltar je demontiran i postavljena su sjedala okrenuta prema orguljama.
Ali su se dogodile i dvije velike rekonstrukcije između 1981. - 1984. Nizozemska firma za gradnju orgulja *Flentrop Orgelbouw Zaandam* obavila je veliku reparaturu orgulja. 
Istovremeno je rekonstruiran enterijer katedrale i ponovno su instalirane sve komunalije. Obnovljen je bakreni krov zvonika i ograda na obje galerije. Instaliran je automatski sistem za gašenje požara i klimatizacija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Insight into History of Riga Cathedral*" (engleski). Rīgas Doms. Pristupljeno 5.01.2022.

Vanjske veze
------------

***Katedrala u Rigi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice katedrale ()
Ovo je članak o drevnome narodu.  Za suvremenu naciju koja od njega potiče, v. Rusi.  Za ostala značenja, v. Rus' (naziv).  
*Prekomorski gosti*, Nicholas Roerich (1899).
**Rus** ili **Rus'** (ruski, bjeloruski i ukrajinski: Русь, švedski: , grčki: ) je naziv za grupu nordijskih Varjaga koja se, prema *Povijesti prošlih vremena* iz svojih uporišta na baltičkoj obali preselila u unutrašnjost sjeveroistočne Evrope, nametnuvši svoju vlast tamošnjim slavenskim plemenima i stvorivši državu na čije će čelo stati Rjurik. Njegov rođak Oleg je potom zauzeo Kijev, stvorivši Kijevsku Rusiju. Rjurijkovi potomci su postali vladajuća dinastija Kijevske Rusije (iza 862), i njenih država-nasljednica Galicije-Voljinje (iza 1199), Černigov, Vladimir-Suzdalja, Velike Moskovske Kneževine te osnivači Ruskog Carstva.

Izvori
------

1. ↑  Duczko, Wladyslaw (2004). *Viking Rus*. Brill Publishers. str. 10–11. ISBN 9004138749. Pristupljeno 1. XII 2009.
2. ↑
3. ↑

Eksterni linkovi
----------------

* Ibn Fadlan and the Rusiyyah, by James E. Montgomery, with full translation of Ibn FadlanPDF (8.90 KiB)
* An overview of the controversy Arhivirano 2005-11-28 na Wayback Machine-u
**Žemajtija** (žemajtski: *Žemaitėjė*, litvanski: *Žemaitija*, latinski: *Samogitia*), što prevedeno znači "Niska zemlja", je danas jedna od pet historijskih i etnografskih Regija Litvanije, a nekad je bila jedna od dvije kneževine Velike Kneževine Litvanije.

Žemajtija se prostire na sjeverozapadu Litvanije u donjem toku rijeke Njemen i gornjem rijeka Dubise i Vente.

Neformalna prijestolnica je grad Telšiai (Telše na žemajtskom dijalektu) u njemu se
2,5% stanovnika deklariralo kao Žemajti, ali je najveći grad - Šiauliai.

Zbog neprohodnih šuma i močvara, to je bio posljednji kraj u Evropi koji se kristijanizirao, a to se dogodilo tek 1412.

Historija
---------

Tipični pejzaž
Žemajtija je ime dobila po svojim prastanovnicima, baltskom plemenu - Žemajti, koji su živjeli u današnjem centru i zapadno od Litvanije. 
Susjedi su im bili jednako čvrsti Zemgali, koji su živjeli na prostoru današnje južne Latvije i po zapadnoj Litvaniji, dok su Kurši živjeli neposredno na zapadu, duž obala Baltičkog mora.

Od 13 do 15. vijeka Žemajtija je bila cilj križarskih ratova koje su vodili Livonski i Teutonski viteški red. Oni su je nekoliko puta i zauzeli, ali i gubili od susjedne Velike Kneževine Litvanije.

Žemajti su oko 1240. postali vazali kralja Velike kneževine Litve Mindovga.

Proslavili su se 1260. kad su u Bitci kod Durbe pobijedili združene snage Livonskog i 
Teutonskog viteškog reda.

Nakon što su Litvanci 1411. povratili Žemajtiju, organizirali su je kao kneževinu, titulu kneza nosio je sam Litvanski Veliki knez. 
U stvarnosti je Kneževinom Žemajtijom vladalo lokalno plemstvo koje je između sebe biralo vođu -žemajtija, čije je sjedište bila prijestolnica Raseiniai. Kneževinaje bila puno manja od nekadašnjeg teritorija Žemajta (1 / 3), ali je dobila izlaz na Baltičko more.

Od 1569. kad je formirana Poljsko-Litvanska Unija, sudbina Žemajtije vezana je uz sudbinu te unije.

Od 1795. i Treće podjele Poljske, ugasla se i Poljsko-Litvanska Unija pa je Žemajtija zajedno sa Litvanijom postala dio Ruskog Carstva.

Izvori
------

1. 1 2 3  „Samogitia (Northwest Lithuania)" (engleski). True Lithuania. Pristupljeno 22.12. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6  „Samogitians (Zemaitija) (Balts)" (engleski). Kessler Associates.. Pristupljeno 22.22. 2021.

Vanjske veze
------------

***Žemajtija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Samogitia (Northwest Lithuania)* ()
**Soignies** (nizozemski: *Zinnik*, valonski: *Sougniye*) je grad i općina od 28,311 stanovnika na jugozapadu Belgije u valonskoj Provinciji Hainaut.
On je administrativni centar Arondismana Soignies.

Geografske karakteristike
-------------------------

Soignies leži na izvoru rijeke Zenne, udaljen 17,5 km sjeverno od Monsa i 50 km južno od Bruxellesa.

Sastavljen je od šest pitoresknih naselja, a sam Soignies je centar gdje se nalazi najviše trgovinama.

Historija
---------

Trg Verte
Počeci Soigniesa vežu se uz benediktinskog redovnika Vincenta Madelgaira koji se 650. naselio u Soigniesu i osnovao samostan. 
Uz samostan je izraslo naselje koje je postalo slavno po tri kamenoloma u kojima se vadio (i vadi) rijetki plavi vapnenac.

Soignies je naglo narastao 1977. kad je kooptirao dotadašnje općine; Casteau, Chaussée-Notre-Dame-Louvignies, Horrues, Naast, Neufvilles i Thieusies.

Historija
---------

Pored kamenoloma za privredu tog grada bila je važna tvornica stakla Durobor osnovana 1928. koja je bankrotirala 2019.

Soignies je u svrhu preorjentacije svoje privrede izgradio tri industrijske zone.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Belgium: Hainaut*" (engleski). City population. Pristupljeno 06.05. 2021.
2. 1 2  „*Un peu de géographie*" (francuski). Ville de Soignies. Pristupljeno 06.05.2022.
3. 1 2  „*Un peu d'histoire*" (francuski). Ville de Soignies. Pristupljeno 06.05.2022.
4. ↑  „*Le site Durobor à Soignies sur la piste de la reconversion*" (francuski). Trends. Pristupljeno 06.05.2022.
5. ↑  „*Zone d'activité économique*" (francuski). Ville de Soignies. Pristupljeno 06.05.2022.

Vanjske veze
------------

***Soignies*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ville de Soignies* (službene stranice) ()