**Počitelj** je naselje u Hrvatskoj, u Ličko-senjskoj županiji. U sastavu je grada Gospića.

Zemljopis
---------

Počitelj je naselje na zapadnom rubu Ličkog polja 16 km jugoistočno od Gospića.

Podvelebitski dio Počitelja posjeduje dosta izvorske vode sa dobrim kapacitetima, a najznačajniji izvori su Bungrovac, Kipilo, Muratovača, Odušivo Vrelo, Studeno vrelo, Suvaja, Krivajica, Mliništa, Točak, Crno vrelo, Bijelo vrelo i dr. Nepresušni izvori na području Sitnika i Vuksana su Bungrovac, Muratovača, Studeno vrelo, Suvaja i Krivajica. Najinteresantniji izvor u ovom području je Kipilo koje ima mali tok od izvora u ljetnim mjescima, ali u istom periodu u vrijeme pred kišu počinje izbacivati velike kapacitete vode tako da popuni svoje korito i sastaje se sa vodom od Bungrovca kad nastane ova pojava. Najvjerovatnije je da i sam naziv tog izvora asocira na ovu prirodnu pojavu.

Povijest
--------

Jugozapadno od sela na brdu su ruševine (Vuksanova gradina) ostaci srednjovjekovnoga grada Počitelja.

Jedan od najstarijih poznatih dokumenata pisanih kurzivnom glagoljicom potječe iz Like (Lički Počitelj), pisan 15. kolovoza 1393. koju su izdali Tomaš i Butko krbavski lički buški i pročaja knezi.

Znamenito mjesto srednjovjekovne Like bio je i Počitelj. Poznato je da je kralj Bela IV. s ličkim županom Petrom Tolimirovićem ugovorio zamjenu toga grada. Kralj je za Počitelj dao ličkom županu sela Kaseg (današnji grad Gospić), Sičevo, Grebenar i Brotnjan. Iz nešto kasnijih isprava doznajemo da su u Kasegu živjeli lički rodovi Mogorovići, Korini, Vidasi, Prohočići, Ljutčid i Lukšići.

Na počiteljskom području stajao je središnji plemenski grad čitave Ličke župe. Nalazio se na strmom brdu iznad današnjeg sela Vuksani. Pod tvrdim gradom razvilo se oveće podgrađe u kojem su živjeli počiteljski trgovci i obrtnici. Gradski podanici imali su kuće po obližnjim selištima. Takva staleška diferencijacija bila je u ono doba uobičajena. Jugoistočno od Počitelja nalazilo se selo Kukljić u kojem su živjeli potomci Mogorovića. Rodovska utvrda ovdašnjih Kukuljica stajala je pored rijeke Like.

Tvrđava na Vuksanovoj gradini se sastojala iz dvije etaže. Obzirom je u dobroj mjeri urušena tako da prva etaža ima visinu od 80 cm i ulazi se sa sjeverne strane. Zidovi druge etaže su različite debljine. Dimenzija tvrđave je 12.25x8.8m, a debljina zida je 146 cm.

Pored tvrđave je postojao bunar sa izvorskom vodom, a lokacija bunara je i danas vidljiva na tom mjestu. Glavni ulaz u tvrđavu je bio sa zapadne strane. Ispod gradine postoji nepresušni izvor zvani "Studeno vrelo". Na parceli zvanoj Mužljevača postojalo je groblje. Na mjestu gdje je postojalo groblje nalazi se jedan veliki kamen kao samac koji je sa sjeverne strane dosta ravan.

Kod obrađivanja parcele (dublje oranje) mogli su se nalaziti dijelovi ljudskih kostiju i glinenih predmeta (posuđa) različite debljine tako da neki dijelovi nisu ni pripadali posuđu nego, pretpostaviti je, većim elementima iz tog vremena.

Pored zidina tvrđave postoji i veliki kamen okruglog oblika cca 2,5–3 m visine.

Zanimljivo je proučiti daljnji odnos Bele IV. prema rodu
Mogorovića. Naime, Bela je nastojao ojačati položaj utvrđenoga
grada Počitelja (Pochitel) u Ličkoj županiji. 
U ispravi od 26. 01. 1253. godine vidi se da je želio proširiti posjed
utvrde Počitelj. Knez Petar, sin Tolimra Ličkog, i knez
Držislav iz plemena Mogorovića, su za ustupanje zemalja
utvrde Počitelja u zamjenu dobili posjede na području od
Podgorja do sela Podhumca, Brušana i Teplušana.

Iako je moguće da je isprava falsifikat iz polovice 14.
stoljeća, jer je po načinu pisanja sličnija ispravama kraljeva
Karla Roberta i Ljudevita, ne treba potpuno isključiti točnost
nekih informacija koje donosi. Moguće je da su falsificirane
samo granice opisanih posjeda.
Iako je upitno da li je Držislav Mogorović za ustupanje zemalja utvrde Počitelja
dobio upravo navedene posjede, ipak je to moguće. Osim
toga, budući da je u to doba kralj vodio rat za nasljedstvo u
Austriji i Štajerskoj te je trebao sređenu unutarnju političku
situaciju, vjerojatno ne bi učinio jednostrano proširivao
posjed utvrde Počitelj.

Nadalje, zamjena posjeda Počitelja (terram Pochotil) za neke posjede spominje se i u nešto kasnijoj,
ispravi iz 1263. godine, pa je očito kralju ova utvrda
bila strateški vrlo važna. Zbog njezine važnosti kralj Bela
IV. je, prema ispravi od 29. 01. 1263. godine, nastojao
učvrstiti njezin položaj unutar Ličke županije.

Budući da grad nije mogao egzistirati bez zemlje, tj. posjeda koji ga
okružuje, kralj je nastojao utvrdi Počitelj osigurati zemlju.
Novom slavonskom banu Rolandu od plemena Ratoldova
(Rolandum banum tocius Sclauonie), naredio je da za zemlju
utvrde Počitelj knezu Petru daruje jednaku veličinu
zemlje. Prema ispravi, čini se da je kralj Bela tražio tu zemlju
kako bi na njoj podignuo novu jaču utvrdu. Također,
u ispravi je rečeno da je takvu misiju već prije obavio ban
Stjepan Gut-Keled.

Iako se ne može točno odrediti kada je bilo moguće da ju je obavio nakon siječnja 1253. do 1260.
godine. Naime, u ispravi od 26. siječnja 1253. godine ne spominje
se nikakav ban, nego je kralj naredio Ninskom kaptolu
da obavi zamjenu. Ovome u prilog ide činjenica da je od
1254. godine, ban Stjepan Gut-Keled ponekad nosio i titulu
„primorskog bana i kneza triju polja", kako je i tituliran
pri obavljanju ove misije. Isto tako, posjede ban Stjepan nije
mogao zamijeniti nakon 1260. godine, jer se od tada više ne
spominje u izvorima te je vjerojatno mrtav.

Prema svemu navedenom, očito je da zamjena za posjede
utvrde Počitelj nije išla baš lako, te se može zaključiti
da je kralj Bela IV. najmanje tri puta pokušavao učvrstiti
svoj položaj. Kralj je uvijek u zamjenu davao neke posjede.
Prvi put, 20. 01. 1253. godine, kada je Ninskom kaptolu
naredio da odredi granice župe Podgorje i zamjeni neke posjede
za posjede utvrde Počitelj, koju su tada držali knezovi
Petar, sin Tolmira Ličkog, i Držislav od plemena Mogorovića.
Drugi put, kralj Bela IV. odredio je bana Stjepana Gut-
Keleda da obavi istu misiju i što je on učinio između 1253. i
1260. godine.

I konačno, treći put, odredio je bana Rolanda
da ličkom županu Petru daruje neku zemlju u zamjenu za
zemlju utvrde Počitelj, što potvrđuje i isprava sastavljena 29.
01. 1263. godine.
Iz te isprave jasno je koliko je kralju Beli IV. bilo vrlo
važno imati čvrstu utvrdu i osigurati joj nesmetano funkcioniranje,
pa je knez Petar Lički za odštetu dobio posjed
Kasezi, na kojemu se nalazila crkva sv. Ivana Krstitelja,
te posjede Siče, Grebenar i Bratan. U ispravi je jasno
opisana granica između posjeda kraljevske utvrde Počitelj
i novih posjeda Petra Ličkog. Posjede je razdvajao potok
Srčan, te su se sa njegove desne strane bili posjedi kneza
Petra, a s lijeve zemlja stanovnika utvrde.

U tekstu isprave velika pozornost posvećena je granici posjeda, što
pokazuje da su definirane granice bile zalog mira između
stanovnika utvrde i kneza Petra Ličkog.
Isto tako, u ispravi jasno piše da je Bela IV. potvrdio
Petru Ličkom i njegovim nasljednicima svu vlast na
navedenim područjima kao nasljednu i vječnu. Budući
da nakon ove isprave nema vijesti o događajima vezanim
za Počitelj, očito je spomenuto riješenje bilo na obostrano
zadovoljstvo.

Stanovništvo
------------

U popisima mjesta iz 1696. i 1700. godine, spominje se u njemu 40 pravoslavnih kuća, a isto toliko navodi ih i popis iz 1712. godine. [*nedostaje referenca*]

Tada su u Počitelju živjeli: Bobići, Božići, Čatići, Čuturile, Došeni, Ivančevići, Kralješići, Laskovići, Lubenovići, Ljubojevići, Miškovići, Njegovani, Pavlice, Radoševići, Rogići, Srdići, Trkulje, Uzelci, Vitasi i Vuksani.

* 2021-2\*2011-4
* 2001. - 14
* 1991. - 307 (Srbi - 294, Hrvati - 5, Jugoslaveni - 3, ostali - 5)
* 1981. - 426 (Srbi - 401, Jugoslaveni - 16, Hrvati - 3, ostali - 6)
* 1971. - 640 (Srbi - 627, Hrvati - 8, Jugoslaveni - 1, ostali - 4)
* 1712. - 504 (Srbi)

Crkva
-----

Hram Uspenja Presvete Bogorodice (1725. godine, srušen na Bogojavljanje 1949. godine). Parohiju sačinjavaju: Sitnik, Njegovani i Ljubojevići.

Jugoistočno od Počitelja izvori spominju crkvu sv. Ivana s franjevačkim samostanom. Crkva i samostan bili su na brdu, na sjevernoj strani Velebita. Otuda je ovaj lokalitet dobio ime Sveti Ivan na Gori. Crkva na tom mjestu uživala je glas narodnog prošteništa, pa su ovamo svake godine dolazili lički Hrvati na narodni zbor.

U blizini crkve, na izvoru vode, slijepci su se umivali izvorskom vodom vjerujući da će progledati.

Zanimljivo je da su se na tom mjestu lički Hrvati sastajali s ličkim Vlasima, koji su, kao rimokatolici, također dolazili do ovdašnje crkve na narodno proštenje.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  STANOVNIŠTVO PREMA STAROSTI I SPOLU PO NASELJIMA, POPIS 2011.

Literatura
----------

* CD rom: "Naselja i stanovništvo RH od 1857-2001. godine", Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Hrvatske, Zagreb, 2005.