recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostale upotrebe, v. Globus (razvrstavanje).*
***Globus*** je hrvatski informativno-politički tjednik koji izlazi u Zagrebu u izdanju medijske kuće Europapress Holding. Pokrenut je 13. decembra 1990. od strane novinara okupljenih oko nekadašnjeg tjednika *Start* i drugih izdanja *Vjesnikove* kuće, koja su se naglo ugasila u prvim mjesecima nakon prvih demokratskih izbora i početka post-komunističke tranzicije. Ispočetka je djelovao kao tabloid, pogotovo u vrijeme izbijanja rata, da bi se, s vremenom isprofilirao kao "ozbiljni" i profesionalni tjednik, nasuprot dotada dominantnom *Slobodnom tjedniku*. Na njegovim stranicama su se još u prvoj polovici 1990-ih prvi put pojavile informacije o privatizacijskim aferama i hrvatskim ratnim zločinima, a zbog načina na koji je obrađivao te teme, tadašnja redakcija *Globusa* se često navodi kao pionir istraživačkog novinarstva u Hrvatskoj. Godine 1995. je dio nezadovoljnih novinara osnovao tjednik *Nacional*, koji će Globusu sljedeće desetljeće biti jedan od glavnih suparnika.

Važniji novinari i kolumnisti
-----------------------------

* Boris Dežulović
* Tanja Torbarina
* Željko Malnar
* Davor Butković
* Darko Hudelist
* Miljenko Jergović
* Denis Kuljiš
* Jelena Lovrić
* Robert Perišić
* Ines Sabalić
*Za ostale upotrebe, v. Globus (razvrstavanje).*
Centralna projekcija
Animacija okretanja globusa
**Globus** (lat. *globus* - lopta) je umanjeni loptasti prikaz Zemlje, planeta ili nebeske sfere sa ucrtanim kartografskim prikazom date površine. Odnos i geometrijska podudarnost sa stvarnim prikazima je najsličnija od svih mogućih interpretacija (mapa i dr). Prema tipu globusi se mogu podeliti na geografske i astronomske. U nastavi geografije, sferni prikaz Zemlje je jedan od osnovnih učila.

Istorija
--------

Prvi globusi pojavili su se još u starom veku, odmah po saznanju da je Zemlja okrugla. Prvim tvorcem smatra se Karates sa ostrva Malos, koji je u II veku pre nove ere izradio sferni model planete. Ptolomej je u svom delu „Geografija", dao uputstva za izradu globusa. Tokom XIII veka u arapskom svetu je napravljenom nekoliko modela Zemlje, samo dva u sačuvana do danas. Martin Behajm je 1492. godine konstruisao prvi globus u srednjem veku, i to pre otkrića Novog sveta. Na međunarodnoj izložbi u Parizu 1889. godine izložen je model prečnika 13 metara i težak oko deset tona u razmeri 1:1.000.000. U današnje vreme standardni globus izrađuju se u razmeri 1:38.000.000

Osobine
-------

Preslikavanje Zemljine površine na globus vrši se po pravilima centralne projekcije. Naime, zamisle se dve identične lopte sa zajedničih centrom, od kojih je Zemlja veća, a uzeta sfera manja. Zatim, se tačke projektuju zamišljenim zracima koji se sastaju u zajedničkom središtu. Time se projekcije površina sa Zemlje nalaze na globusu u tačkama presecanja. Razmer globusa je jednak u svakoj tački. Uglovi sa modela su jednaki istovetnim na Zemljinoj lopti, pa se to naziva konformnost. Takođe i odnos površina je u razmeri.

Glavna svojstva svakog globusa su: očuvanje sličnosti figure, konformnost uglova i ekvivalentnost površina i linija. Na osnovu ovih pokazatelja globus je naverniji i najpribližniji prikaz Zemljine lopte.

Podela
------

Globusi se prema tipu mogu podeliti na:

* *geografske* (opšti, tematski i indukcioni)
* *astronomske* (zvezdani, planetarni i mesečevi)

Vidi još
--------

* Zemlja
* Geografska karta
* Kartografska projekcija

Galerija
--------

* Nebeski globusNebeski globus
* GlobusiGlobusi
* Behajmov globusBehajmov globus

Literatura
----------

* Mastilo, N. (2005): Rečnik savremene srpske geografske terminologije*, Geografski fakultet, Beograd; ISBN 86-82657-55-4*
* Lješević, A. i Živković, D. (2001): Kartografija, Geografski fakultet, Beograd; ISBN 86-83501-06-X

***Globus*** na Wikimedijinoj ostavi
**Gruffydd ap Rhydderch** (? - 1055) bio je kralj Gwenta i dijela kraljevstva Morgannwg u današnjem južnom Walesu, odnosno kralj Deheubartha.

Gruffydd je bio sin Rhydderch ab Iestyna, vladara Deheubartha od 1023. do 1033. Sam je vladao Morgannwgom, a u zbivanja u Deheubarthu se uvukao kada je to kraljevstvo 1044. godine od Hywel ab Edwina preuzeo Gruffydd ap Llywelyn, kralj Gwynedda. Gruffydd ap Rhydderch ga je godine 1045. svejedno protjerao i postao kralj Deheubartha. Na tom mjestu se nekoliko godina uspješno odupirao napadima Danaca, ali i pokušajima Gruffydd ap Llywelyna da povrati vlast. Godine 1049. je zabilježeno da je zajedno sa flotom irskih Vikingama izveo napad na dolinu rijeke Severn. Godine 1055. je međutim, poginuo u borbi sa Gruffydd ap Llywelynom koji je preuzeo vlast.

Njegov sin Caradog ap Gruffydd je pokušao preuzeti vlast nad Deheubarthom, ali je ubijen u bitci kod Mynydd Carna.

Literatura
----------

* John Edward Lloyd (1911) *A history of Wales from the earliest times to the Edwardian conquest* (Longmans, Green & Co.)

1. ↑  Barlow, Frank (2002). *The Godwins*. Pearson Education Ltd. str. 39. ISBN 0-582-42381-3.

Vanjske veze
------------

* National Library of Wales Dictionary of Welsh Biography

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Rhydderch ab Iestyn**  |  **kralj Morgannwga** 1033–1055 | Slijedi: **Gruffydd ap Llywelyn**  |
| Prethodi: **Rhydderch ab Iestyn**  |  **zajednički kralj Glywysinga (sa Hywel ab Owain ab Morgan Henom)** 1033–1043 | Slijedi: **pridružena Kraljevini Morgannwg**  |
| Prethodi: **Rhydderch ab Iestyn**  |  **kralj pretendent Deheubartah** 1033–1045 | Slijedi: **priznat kao kralj**  |
| Prethodi: **Hywel ab Edwin**  |  **kralj Deheubartha** 1045–1055 | Slijedi: **Gruffydd ap Llywelyn**  |
Ser **Edmund Persival Hilari** (rođen 20. jula, 1919. umro 11. januara 2008.) je novozelandski alpinista i istraživač, najpoznatiji po tome da se prvi uspešno popeo na Mont Everest. Dostigao je 8850 metara visoki vrh 29. maja 1953. godine zajedno sa Tenzing Norgayem, pripadnikom Šerpa naroda. Edmund je jedini živi novozelanđanin koji se pojavljuje na novčanici.

Rođen u Taukauu (južno od Oklanda), Hilari je pohađao Oklandsku gimnaziju. Put do škole je bio preko 2 sata dug u oba smera i to vreme je proveo čitajući. Kako je rastao, bio je manji od svojih vršnjaka i veoma stidljiv, pa je našao utočište u svojim knjigama i sanjarenjima o životu ispunjenim avanturama. Sa 16 godina, razvilo se njegovo interesovanje za alpinizam tokom školske ekskurzije do Raupehua. Otkrio je da je njegovo tanko i nespretno telo fizički jako i da ima veću izdržljivost od mnogih njegovih drugova.

Tokom Drugog svetskog rata bio je navigator u Kraljevskom Novozelandskom Vazduhoplovstvu (RNZAF). Bio je deo neuspešne novozelandske ekspedicije na Mont Everest 1951. godine pre nego što se pridružio uspešnoj britanskoj 1953. godine. Osvojio je i još 10 vrhova na Himalajama tokom sledećih poseta 1956, 1960-61. i 1963-65. godine. Takođe je došao do Južnog Pola, kao dioo Britanske Komonvelt Transantarktičke Ekspedicije 4. januara 1958. godine.

Posvetio je dobar deo života pomaganju Šerpa narodu iz Nepala pomoću organizacije *Himalayan Trust* koju je osnovao i kojoj je pridao dosta vremena i energije. Kroz svoje napore uspeo je da sagradi puno škola i bolnica u ovom udaljenom regionu Himalaja. Izjavio je da je za njega ovo najvažnije dostignuće. On je takođe Časni Predsednik Američke Fondacije Himalaja, američke neprofitne organizacije koja takođe pomaže da se poboljša ekološko i životno stanje u Himalajama.

Kako bi obeležila pedesetogodišnjicu prvog uspešnog osvajanja Everesta, nepalska vlada je dodelila časno državljanstvo Ser Edmundu na proslavi zlatnog jubileja u glavnom gradu, Katmanduu. Ser Edmund je prvi strani državljanin da primi takvu privilegiju od strane Nepala.

Vanjske veze
------------

***Edmund Hillary*** na Wikimedijinoj ostavi

* *NZEdge* biografija Arhivirano 2004-11-27 na Wayback Machine-u
* *NZ Geographic* profil
* *Himalayan Trust* britanski sajt
* Američka Fondacija Himalaja Arhivirano 2005-09-23 na Wayback Machine-u
* Academy of Achievement strana
Helgolandski zaljev s estuarijem Elbe na desnoj strani slike
**Estuar** ili **estuarij** je naziv za riječno ušće oblikovano poput lijevka. Estuariji su rjeđi od ušća u obliku delte. Takav oblik imaju ušća Temze, Elbe, Oba, Jeniseja i niza drugih rijeka. Svakako je najupečatljiviji estuarij Amazone čije ušće je široko preko 30 km. Na ušću postoji otok Marajo, kao i niz drugih, malih otoka, no oni nisu rezultat nanosa, nego je okolni dio materijala odnela oseka u more i pretvorila ih u otoke.

Nastajanje i obilježja
----------------------

Estuariji se oblikuju pod utjecajem plime i oseke, pri čemu ušće dobija oblik lijevka. Na sjevernoj polutki pod utjecajem Coriolisove sile morska voda za vrijeme plime ulazi u rijeku snažnije uz lijevu obalu, dok se za vrijeme oseke u more vraća duž desne obale. 

Estuariji se stvaraju naročito uz obale gdje su razlike između plime i oseke velike. Zbog toga su i rjeđi od delti. Mogu nastati samo kad je količina materijala koji donosi rijeka manji od količine koju morska voda u vrijeme oseke odnosi u more. Nasuprot tome su ušća u obliku delte gdje se rijeka dijeli na niz rukavaca koji nastaju zbog sedimentnih nanosa različitog materijala koji rijeka donosi sa sobom. 

Daljnje obilježje estuarija je prijelaz od riječne, slatke vode prema morskoj, premještanje tih voda i njena boćatost i poseban biljni i životinjski svijet na prijelazu od područja rijeke prema moru.

Neke poznatije rijeke s estuarijem
----------------------------------

* Amazona, sjeverni dio ušća, dok se na južnom dijelu tvori delta
* Laba
* Gironde kao zajednički estuarij Garonne i Dordogne
* Jenisej
* Loire
* Ob
* Temza

***Estuarij*** na Wikimedijinoj ostavi
**Friderich od Luxembourga** (cca. 1003 – 18. maj 1065) bio je grof od Malmedyja od 1035. i vojvoda Donje Lotaringije od 1046. do smrti. Bio je mlađi sin Frederika, gospodara Gleiberga i Ermentrude, odnosno unuk grofa Siegfrieda od Luxemboruga.

Godine 1044. Gothelo I, vojvoda obiju Lotaringija - Gornje i Donje - je umro. Njegov najstariji sin Godfrey je naslijedio samo Gornju Lotaringiju; rimsko-njemački car Heinrich III je prvo zaprijetio kako će drugo vojvodstvo dati njegovom nesposobnom bratu Gothelu II. S obzirom da se Godfrey pobunio, Heinrich je za vojvodu imenovao Friedricha, koji je bio rođak Adalberta, vojvode Gornje Lotaringije.

Uz pomoć svog brata Adalbera III, biskupa Metza, Friedrich je nametnuo svoj autoritet u vojvodstvu i otpočeo rat protiv pobunjenog Godfreya. Usprkos odanosti caru, njegovi vojni neuspjesi su potakli cara da dijelove njegovog vojvodstva otkida kako bi zemljom nagradio vojnički uspješnije vitezove. Friedrich je na kraju poginuo u ratu pritiv Annoa II, nadbiskupa Kölna, nakon čega je kralj Heinrich IV vojvodstvo dao Godfreyu.

Njegova prva supruga je bila Gerberga (u. cca. 1049), kćer grofa Eustacea I od Boulognea. S njom je imao kćer po imenu Jutta, koja se udala za grofa Walerana od Arlona. Njegova druga supruga (1055) je bila Ida (u. 1102), kći Bernarda II od Saksonije, koja se poslije Friederichove smrti udala za grofa Alberta III od Namura.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Gothelo I** | **vojvoda Donje Lotaringije**1046–1065 | Slijedi:**Godfrey III** |
**Edmund** ili **Etmond mac Maíl Coluim** (iza 1070 – iza 1097) je bio škotski princ koji se u nekim izvorima navodi i kao kratkotrajni kralj Škotske od 1094. do 1097. godine. Rodio se kao sin kralja Malcolma III, koji je u novembru 1093. poginuo u bitci kod Alnwicka. To je izazvalo borbu za prijestolje, odnosno građanski rat između Malcolmovog brata Donalda III i Malcolmovog sina Duncana II, koji se nalazio na dvoru engleskog kralja Williama Rufusa. Duncanu, koji je uz englesku pomoć nakratko preuzeo vlast 1094. godine, su prešla Edmundova braća Edgar, Alexander i David; sam Edmund je prešao na stranu Donalda. Prema nekim izvorima Donald ga je pridobio imenovavši ga svojim nasljednikom, a prema nekima i suvladarom. Godine 1097. su engleske trupe na čelu s Edgarom Aethelingom svrgnule Donalda i na prijestolje dovele Edgara. Za razliku od svog strica, koji je osakaćen i oslijepljen, Edmund je tek prisiljen zarediti se te je ostatak života proveo u samostanu Montacute u Engleskoj. Datum njegove smrti nije poznat.

Literatura
----------

* Duncan, A.A.M. *The Kingship of the Scots 842–1292: Succession and Independence.* Edinburgh University Press, Edinburgh, 2002. ISBN 0-7486-1626-8
* Oram, Richard, *David I: The King Who Made Scotland.* Tempus, Stroud, 2004. ISBN 0-7524-2825-X

Vanjske veze
------------

* Annals of Ulster (translated) at University College Cork CELT Corpus of Electronic Texts
Frano Điva Gundulića (1683).
Grof **Frano Điva Gundulića** (Dubrovnik, 1630. – Beč, 1700.), poznat i kao **Francesco Giovanni Gondola**, bio je član dubrovačke plemićke obitelji Gundulić i general u austrijskoj vojsci. Sin je baroknog pjesnika Điva Frana Gundulića i Nike Sorkočević (*Sorgo*, umrla 1644). Brat je pjesnika Šiška Gundulića.

Oženio se 1667. milanskom groficom Ottavijom Margheritom Strozzi, dvorskom damom carice Eleonore.

Pridružio se austrijskoj vojsci gdje je postao časnik. Dana 27. srpnja 1682. postao je *Generalfeldwachtmeister*, a 4. rujna 1685. *Feldmarschall-Leutnant*.

Umro je 1700. u Beču, gdje je i pokopan, u crkvi Madonna di Sotterra, u grobu blizu oltara svetog Sebastijana.

Literatura
----------

* Deanović, Mirko (1948). „Frano Dživa Gundulića i njegov put u Moskvu 1655. godine". *Starine* (Zagreb: JAZU) **41**.
* Fine, John (2006). *When Ethnicity Did Not Matter in the Balkans*. Ann Arbor: The University of Michigan Press. ISBN 9780472025602. Pristupljeno 20. 1. 2023.
* Prlender, Ivica (2002). *Gundulić, Frano*. Hrvatski biografski leksikon. Pristupljeno 14. 5. 2019.
* „Na današnji dan: Otkriven spomenik Gunduliću". Dulist. 25. 6. 2015. Pristupljeno 20. 1. 2023.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 299671943
* GND: 1034316761

 |
**Tenej** je bio fenički kralj grada Sidona (današnji Libanon) u 4. vijeku pne.

Politički život
---------------

Nedugo poslije poraza perzijskog vladara Artakserksa III. u Egiptu, uvjereni u slabost Perzijskog Carstva, sidonski kralj Tenej iz Fenikije zajedno sa satrapima Male Azije i Cipra proglašava nezavisnost. Istovremeno, Artakserkso III. imenuje sirijskog satrapa Beleza te kilikijskog satrapa Mazeja zapovjednicima ekspedicije protiv feničkog grada Sidona. Obojica satrapa doživjeli su velike poraze protiv sidonskog kralja Teneja kojem su pomoć od 40.000 grčkih plaćenika poslali egipatski faraon Nektanebo II. i Mentor s Rodosa. Perzijanci su bili prisiljeni povući se iz Fenikije.

Nakon satrapskog neuspjeha, Artakserkso III. se osobno odlučio obračunati protiv Sidona. Navodno je okupio veliku vojsku od 300.000 pješaka, 30.000 konjanika, 300 trirema, te 500 transportnih i pomoćnih brodova. U Ateni i Sparti je pokušao unajmiti i grčke plaćenike, no oni odbivaju sudjelovati. Ipak, kasnije mu se pridružuje 1000 teških hoplita iz Tebe, te dodatnih 9000 Grka iz Male Azije. Iako je brojka od 10.000 grčkih hoplita bila neznatna u odnosu na ukupan broj njegove vojske, oni su predstavljali okosnicu njegove vojske u borbi protiv grčkih plaćenika koje je za Fenikiju unajmio egipatski faraon, budući da su odlično poznavali strategiju falange.

Dolazak goleme perzijske vojske pred Sidon slomio je moral njegovih stanovnika. Tenej je pokušao pridobiti milost perzijskog velikog kralja time što je poslao 100 sidonskih plemića da skupno zatraže oprost kod Artakserksa III. no on je naredio da se pobiju kopljima. Ista sudbina dočekala je i idućih 500 Sidonaca koje je poslao kralj Tenej. Opsada Sidona je kratko trajala i grad je ubrzo bio poražen, nakon čega je izbio veliki požar. Do danas nije poznato je li spaljivanje grada naredio Artakserkso III. da kazni grad, ili su to učinili sami Sidonci, ili je riječ o nesretnom slučaju koji se dogodio u metežu tokom i nakon bitke. Procjenjuje se kako je 40.000 ljudi stradalo u tom požaru. Sidonski kralj Tenej je uhićen, osuđen za izdaju i pogubljen, a Fenikija je pripojena Kilikiji u jednu satrapiju.

Izvori
------

1. ↑  Sidon (enciklopedija Britannica)
2. 1 2  Artakserkso III. (PersianEmpire.info)

Vanjske veze
------------

* History of Iran, Part IV: Achaemenid Empire (Iranologie.com) Arhivirano 2008-06-19 na Wayback Machine-u
Pierre Ruby s lutkom *Amandom*
**Trbuhozborenje** ili **ventrilokvija** je umijeće govora bez micanja usana. Uključuje razgovor s lagano otvorenim ustima, promjene glasa i stvaranje iluzije dijaloga s lutkom.

Trbuhozborac manipulira svoj glas tako da se čini kao da njegov/njezin glas dolazi od negdje drugdje. Jezikoslovci tvrde da je tehnika prikrivenog proizvođenja zvuka otkrivena prije nekoliko tisuća godina i koristili su je poglavice i plemenske vođe, koji su služili kao medij između čovjeka i nadprirodnih sila. 

Najpoznatiji oblik trbuhozborenja danas su izvedbe u noćnim klubovima, gdje izvođač sjedi na stolcu s drvenom lutkom na svojoj ruci. Taj komični stil trbuhozborenja je uveden prije najviše sto godina. Verzija trbuhozborenja koju ljudi najbolje poznaju je trbuhozborenje kao zabava, koja je započeta u kasnom 19. stoljeću, dobu Vaudevillea. Njegovi nastupi su fokusirani na humor kao i na demonstraciju izvođačeve sposobnosti da prevari publiku i njegovu vještinu mijenjanja glasa. Iz tog razloga, mnogi izvođaći rabe više figura, mijenjajući glas iz jednog tona u drugi. Englez Fred Russell koristio je samo jednu figuru sa svojim lutkom Coster Joe-om. Možda najpoznatiji trbuhozborci su The Great Lester, Frank Byron, Jr.

Trbuhozborenje postalo je vrlo popularno sredinom 20. stoljeća, zahvaljujući velikoj ulozi učenika The Great Lestera, Edgaru Bergenu. Bergen je popularizirao ideju komičnog trbuhozborca, i zajedno sa svojim najdražim lutkom, Charlijem McCarthyijem, vodio je radijsku emisiju koja je puštana kroz 1930-te i 1940-te. Bergen je nastavio izvoditi predstave sve do svoje smrti 1979. a njegova popularnost je nadahnula mnoge druge trbuhozborce koji su ga pratili, uključujući Paula Winchella, Jimmyja Nelsona, i Senor Wencesa i Jaya Johnsona koji je glumio u sitcomu Soap sa svojim lutkom Bobom.

Izvori
------

1. ↑  ventrilòkvija. Preuzeto 8. veljače 2020.

Vanjske poveznice
-----------------

* Vent Haven Museum - muzej trbuhozborstva

***Trbuhozborenje*** na Wikimedijinoj ostavi
Friedrich von Hayek
**Friedrich August von Hayek** (Beč, 8. svibnja 1899. - Freiburg, 23. ožujka 1992.), britanski ekonomist austrijskog porijekla, pristaša klasičnog liberalizma i laissez faira.

Životopis
---------

Hayek je završio pravo i političke znanosti na Sveučilištu u Beču, nakon čega je postao ravnatelj Instituta za ekonomska istraživanja te profesor na Bečkom Sveučilištu. Od 1934. bio je profesor ekonomike i statistike na Sveučilištu u Londonu, od 1950. na Sveučilištu u Chichagu te poslije na sveučilištima u Salzburgu i Freiburgu.

Nobelovu nagradu za ekonomiju dobio je 1974. zajedno s Gunnarom Myrdalom. U svojim prvim djelima - *Cijene i proizvodnja* (*Prices and Production*, 1931.) i *Monetarna teorija i poslovni ciklus* (*Monetary Theory and the Trade Cycle*, 1933.), kolebanja u gospodarstvu objasnio je prekomjernim investicijama i ekspanzijom kredita, stoga se priklonio monetarističkim gledanjima na ekonomsku aktivnost. Kao protivnik planskog gospodarstva i svakog oblika državnog intervencionizma, u djelima *Put u ropstvo* (*The Road to Serfdom*, 1944.) te *Individualizam i ekonomski poredak* (*Individualism and Economic Order*, 1948.) istaknuo se kao protivnik socijalističkih i keynesijanskih teorija. Slobodno tržište, neograničeno poduzetništvo i slobodnu konkurenciju smatrao je jedinim uvjetima razumnog i uspješnog nacionalnog gospodarstva.

Djela
-----

Hayek je autor brojnih djela s područja ekonomije. Među njegovim istaknutim djelima, pored navedenih, nalaze se *Ustrojstvo slobode* (*The Constitution of Liberty*, 1960.), *Pravo, zakonodavstvo i sloboda* (*Law, Legislation and Liberty*, I–III, 1973. - 1979.), *Novac, kapital i kolebanja* (*Money, Capital and Fluctuations*, 1984.) te *Pogubna zamisao: pogrješke socijalizma* (*The Fatal Conceit: The Errors of Socialism*, 1989.).

Izvori
------

1. 1 2 3  "Hayek, Friedrich August von", Hrvatska enciklopedija.
Kip u Arco de Santa María u Burgosu.
**Fernán González** (? - 970) je bio grof Kastilje, koji je vladao od 923. do 970. i koji je poznat po tome što je ponovno objedinio teritorij Kastilje koja je prije njega bila razbijena na nekoliko jedinica, te kao prvi vladar Kastilje koji je izborio političku autonomiju u odnosu na svoje sizerene iz Kraljevine Leon.

Bio je sin Gonzala Fernándeza de Burgosa, koji je oko 900. imenovan grofom od Arlaze i Dueroa; majka mu se zvala Muniadona. Otac mu je grofom Kastilje, značajno smanjene u odnosu na ranije teritorije, imenovan oko 915. Fernan je nekadašnje teritorije grofovije objedinio zahvaljujući diplomatskoj sposobnosti, nekoliko dinastijskih brakova, ali i vojničkim vještinama koje je pokazao pobjedom nad Maurima u bitci kod Simancasa 939. 

Naslijedio ga je sin García Fernández.

Fernan je bio živopisan lik koji je ostavio značajan utisak na svoje suvremenike, o čemu svjedoči ep *Pjesma o Fernánu Gonzálezu* sastavljen u 13. vijeku.

  



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Gutier Núñez** | '*grof Kastilje**(i Burgosa)'***923–970 | Slijedi:**García Fernández** |
| Prethodi:**Álvaro Herrameliz** | **grof Alave**931–970**objedinjena sa Kastiljom** |
| **grof Cerezoa i Lantaróna**931–970**objedinjeni sa Kastiljom** |

***Fernán González*** na Wikimedijinoj ostavi
**Frano Lederer** (Ston 1868. - Dubrovnik 1931.), hrvatski orguljaš, zborovođa i glazbeni pedagog.

Životopis
---------

Gimnaziju završio u Dubrovniku, upisuje bogoslovju u Zadru, Grazu i Beču, ali malo pred ređenje odluči se posvetiti glazbi, koju zatim studira u Beču, Milanu i Varšavi. Nakon svršenih glazbenih nauka vraća se u Dubrovnik gdje radi kao zborovođa u pjevačkom društvu "Gundulić" i učitelj pjevanja u biskupskom sjemeništu. Uz to vrši službu orguljaša u katedrali i crkvi Sv. Vlaha i ostalim crkvama u Dubrovniku. Godine 1906. odlazi u Zadar gdje preuzima vodstvo hrvatskog pjevačkog društva "Zvonarić", vrši dužnost učitelja pjevanja u muškoj učiteljskoj školi u Arbanasima kraj Zadra te kao orguljaš prvostolne crkve gdje ostaje do kraja 1918.god. Vraća se ponovo u Dubrovnik gdje nastavlja s radom kao profesor pjevanja i glazbe na dubrovačkoj preparandiji, vodi crkveno pjevanje u katedrali i crkvi Sv. Vlaha te kao orguljaš po svim crkvama Dubrovnika. Bio je plodan glazbeni pisac i skladatelj isključivo crkvene glazbe. Izdao je "Pouku o Pjevanju" - vrlo praktičan udžbenik pjevanja za srednje škole, dosta crkvenih pjesama među kojima se ističu: Pastorala (Kog ste vidili pastiri) za 5-gl mješoviti zbor i mali komorni orkestar, himnu Sv. Vlahu, Tebe Boga hvalimo, Muku Gospodnju za Cvjetnicu, nekoliko Litanija i Svetootajstava, te đačke operete "Mali ptičar" i "Studentice"

Izvori
------

* Časopis: Sveta Cecilija godina 1932. svezak 1, str 23,24
**Vladimir Samojlovič Horowitz** (ruski: Владимир Самойлович Горовиц, *Vladimir Samojlovič Gorovic*; ukrajinski: Володимир Самійлович Горовиць, *Volodimir Samiilovič Horovic*) (r. Bedričev, Ukrajina, 1. listopada 1903. - u. New York, 5. studenog 1989.), američki pijanist ruskog podrijetla.

Smatran je jednim od najistaknutijih pijanista svih vremena. Njegova tehnika, korištenje boje tona i uzbudljivost njegova sviranja bili su legendarni. Iako su ga kritičari ponekad proglašavali sladunjavim i kičastim, imao je mnoštvo strastvenih sljedbenika i općenito se ubraja među najveće pijaniste dvadesetog stoljeća.

Život i početak karijere
------------------------

Sam Horowitz izjavio je da je je rođen u Kijevu, Ukrajina pod ruskim carstvom, no neki izvori za njegovo rodno mjesto navode Berdičev, Ukrajina. Njegova sestrična Natasha Saitzoff je u jednom intervjuu 1991. godine rekla da je svo četvero djece rođeno u Kijevu. Horowitzowa supruga, Wanda Toscanini, međutim, bila je uvjerenija da je rođen u Berdičevu. Rabinski dokumenti također potvrđuju rođenje u Berdičevu.

Rođen je 1903. godine, ali da bi ga prikazao mlađim radi izbjegavanja vojne službe da ne bi oštetio ruke, otac mu je tvrdio da je rođen 1904. godine. Godina 1904. pojavljivala se u mnogim referentnim djelima za vrijeme njegova života.

Horowitz je dobivaoo poduke u sviranju glasovira od najmlađe dobi, uglavnom je to činila njegova majka, koja je i sama bila kompetentna pijanistica. 1912. je došao na Kijevski konzervatorija, gdje je učio od Vladimira Puhalskog, Sergeja Tarnovskog i Felixa Blumenfelda. Otišao je s konzervatorija 1919. godine odsviravši Klavirski koncert No. 3 u d-molu Rahmanjinova za diplomski. Prvi solistički recital izveo je 1920. godine.

Zvijezda njegove popularnosti počela se naglo uzdizati i uskoro je počeo putovati Rusijom gdje su ga često plaćali kruhom, maslacem i čokoladom umjesto novcem, zbog gospodarskih teškoća u zemlji. U sezoni 1922/1923. izveo je 23 koncerta s jedanaest različitih programa samo u Lenjingradu 2. siječnja 1926. godine Horowitz se prvi put pojavio izvan domovine, u Berlinu. Nakon toga, svirao je u Parizu, Londonu i New Yorku. Horowitz se 1940. godine doselio u Sjedinjene Američke Države, a američkim građaninom postao je 1944. godine.

Izvori
------

1. ↑  Jean-Pierre Thiollet, *88 notes pour piano solo*, "Solo nec plus ultra", Neva Editions, 2015, 50. ISBN 978 2 3505 5192 0.



***Vladimir Horowitz*** na Wikimedijinoj ostavi
Talibani u Heratu
**Talibani** (طالبان) su deobandijsko-paštunski pokret koji je vladao većinom Afganistana od 1996. do 2001. godine. Talibani su nastali u Pakistanu u izbjegličkim logorima u kojima su boravile afganistanske izbjeglice a presudan utjecaj na njihovo učenje imale su vjerske škole koje su bile financirane od strane naftom bogatih arapskih država.

Vođe ovog pokreta ubijene su u akcijama SAD-a i Sjevernog saveza. Manje grupe ovog pokreta su i dalje aktivne i bore se u gerilskim bitkama ili terorizmom protiv NATO saveza i trenutne vlade Afganistana.

Dok su bili na vlasti, talibani su postali poznati po svom zlostavljanju žena. Bilo im je zabranjeno raditi i školovati. Žene koje su bile uhvaćene u kršenju segregacijskih zakona često su bile osuđivane na smrt, a kazna se u pravilu izvršavla javno, na stadionima. 

Teroristička grupa Al Kaida bila je saveznik talibana.

Talibana trenutno ima oko 12.000 po tvrdnjama istih. Vođa im je bio Mula Muhamed Omar.

***Talibani*** na Wikimedijinoj ostavi
**Sugovica** (hrvatskosrpski: *Šugovica*, njemački: *Schokovitz*) ili **Kamarás-Duna** je riječni rukavac i stara lijeva 
pritoka Dunava na jugu Mađarske kod grada Baje.

Karakteristike
--------------

Sugovica se od Dunava razdvaja gotovo u centru Baje, a ponovno se vraća u Dunav na južnom predgrađu.

Sliv Sugovice velik je 23,9 hektara.

U vrijeme osmanske okupacije - Sugovica je postala njihova glavna luka, taj status zadržala je i kasnije pa je dugo vremena bila jedna od četiri najveće dunavske luka u Mađarskoj.

Značaj Sugovice je porastao nakon što je krajem 19. vijeka prokopan Kanal Baja-Bezdan.

Novo ime - Dunav Kamaras, postalo je službeno - 1923. na valu mađarskog nacionalizma.

Etimologija
-----------

Ime tog rukavca je slavenskog porijekla i znači - šuga, jer je on osobito - ljeti bio izvor zaraza i boleština, zbog svoje ustajale vode i komaraca.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Sugovica (Kamarás-Duna, Schokovitz)*" (mađarski). Horgász. Pristupljeno 26. 04. 2016. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Sugovica*** na Wikimedijinoj ostavi

* Sugovica (Kamarás-Duna, Schokovitz) Arhivirano 2016-03-21 na Wayback Machine-u (`hu`)
**Općina Trešnjevka** – upravna i teritorijalna jedinica koja je obuhvaćala dio grada Zagreba, odnosno četverokut omeđen sa zapada općinom Črnomerec, sa sjevera željezničkom prugom, s istoka Savskom cestom i s juga rijekom Savom, te naselja Jarun i Prečko.  

Osnovana je **1962**. godine, nakon donošenja Zakona o područjima općina i kotara u NR Hrvatskoj. Tada je grad Zagreb podijeljen na 9 općina, među kojima je bila i Trešnjevka u gore spomenutim granicama.  

U organizacionom smislu, općina Trešnjevka se razvijala sukladno promjenama u društveno-političkom sustavu tadašnje SRH i SFRJ. Nakon osnivanja (1962.) općinom upravlja Narodni odbor, a od 1963, uvođenjem sustava samoupravljanja, Narodni odbor se transformira u Skupštinu kao najviši oblik upravljanja pod nazivom Skupština općine Trešnjevka.  

Kao dio grada Zagreba, općina Trešnjevka je bila pod nadležnosti Skupštine grada Zagreba.  

1967. godine Zakonom o spajanju općina u gradu Zagrebu ukinute su općine i formirana jedinstvena općina Grad Zagreb, koja je, zbog svog značaja glavnog grada, imala ovlasti Kotara.  

Donošenjem Ustava iz **1974.** godine, ponovno se na području Grada Zagreba osnivaju općine, pa tako opet i općina Trešnjevka. Tada se ustrojava i Skupština općine Trešnjevka koju sačinjavaju Vijeće udruženog rada, Vijeće mjesnih zajednica i Društveno-političko vijeće. Za provedbu zaključaka Skupštine i nadzor nad radom općinskih organa osniva se Izvršno vijeće Skupštine općine.   

Nakon ovih promjena, sve do 1990. nije se mijenjao status općine Trešnjevka, kada je ukinuta na temelju Zakona o spajanju općina s područja Gradske zajednice općina Zagreb i prestanku Gradske zajednice općina Zagreb 1990. te je ušla u sastav jedinstvene općine Grad Zagreb.  

U trenutku ukidanja, na području općine Trešnjevka djelovale su najveće radne organizacije kao što su Nikola Tesla, Rade Končar, Zagrebački električni tramvaj, Industrogradnja, Viadukt, Pastor, Vesna, Sport Heruc, Šimecki, Tvornica dječje obuće, Kemikalija, Termoelektrana-Toplana i mnoge druge. Općina je imala oko 130.000 stanovnika.

Izvori
------

1. ↑
**Grofovija Stockholm** (švedski: *Stockholm län*) je jedna od 21 grofovije na koji je Švedska administrativno podjeljena, koja se prostire na istoku zemlje.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grofovija Stockholm proteže se duž Baltičkog mora oko Stockholma švedskog glavnog grada i sjedišta guvernera i administracije grofovije.

Stockholm ima površinu od 6,789 km² u kojoj živi 2,054,343 stanovnika, a to je 20 % svih stanovnika Švedske.
Teren grofovije je nizinski, i vrlo plodan sa puno jezera i dobro razvedenom obalom uz koju ima puno otoka.

Stockholm graniči sa grofovijama Uppsala i Södermanland, 
a na istoku sa Baltičkim morem. 

Grofovija Stockholm obuhvaća dijelove tradicionalnih pokrajina Södermanland (jug) i Uppland
(sjever).

Grofovija Stockholm osnovana je 1714. od tada je doživjela brojne transformacije, a tek 1968. je sam grad Stockholm postao dio te grofovije.

Privreda
--------

Grofovija Stockholm je i rudarski kraj u kom se kopa željezna ruda po sjeveroistoku. Tako da je njegova 
industrija koncentrirana oko obrade metala, ali se proizvode i strojevi, papir i električna oprema.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Stockholm County*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 04. 2015.
2. 1 2  „Sweden: Stockholm" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Stockholm (grofovija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Grofovije Stockholm (`sv`)
* *Stockholm County* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

 p • r • u  **Švedske grofovije** 

Zastava ŠvedskeZastava Švedske
Blekinge • Dalarna • Gävleborg • Gotland • 
Halland • Jämtland • Jönköping • Kalmar • Kronoberg • 
Norrbotten • Örebro • Östergötland • Skåne • 
Södermanland • Stockholm • Uppsala • Värmland • 
Västerbotten • Västernorrland • Västmanland • 
Västra Götaland
Zastava Gaskonje
Zelena pokrajina Gaskonje
Gaskonja
**Gaskonja** (francuski *Gascogne*, ; gaskonski *Gasconha*, ) je historijska oblast na jugozapadu Francuske, koja je pred francusku revoluciju predstavljala jednu od njeni tradicionalnih provincija.

Gaskonja je kroz historiju bila nastanjena stanovništvom srodnim Baskima. Danas se na njenom području govori okcitanski dijalekt poznat kao gaskonjski. Gaskonja je poznata kao postojbina d'Artagnana, znamenitog mačevaoca proslavljenog u Dumasovom romanu *Tri mušketira*. Također je poznata i "slatkosti života"(*douceur de vivre*) koju karakteriziraju domaći kulinarski specijalitet Foie gras (guščja jetra) i vinjak Armagnac, srednjovjekovnim gradovima i selima i prirodnim ljepotama.

Geografija
----------

Gaskonja je smještena u regiju Akvitanija (departmani Landes, Pyrénées-Atlantiques, južni i zapadni Gironde, južni Lot-et-Garonne) i Jug-Pireneji (departmami Gers, Hautes-Pyrénées, jugozapadni dio Tarn-et-Garonne i zapadni Haute-Garonne). Dolina Val d'Aran je danas dio Španije, ali historijski i kulturni pripada Gaskonji.

### Naselja

* Auch, historijska prijestolnica Gaskonje *(Aush)*
* Bagnères-de-Luchon *(Banhèras)*
* Bayonne (baskovsko-gaskonjska identiteta) *(Baiona)*
* Bazas *(Vasats)*
* Bordeaux *(Bordèu)*
* Condom *(Condom)*
* Dax *(Dacs)*
* Eauze *(Eusa)*
* Langon *(Lengon)*
* Lectoure *(Leitora)*
* Lourdes *(Lorda)*
* Mont-de-Marsan *(Lo Mont)*
* Nérac *(Nerac)*
* Oloron *(Auloron)*
* Orthez *(Ortès)*
* Pau *(Pau)*
* Saint-Gaudens *(Sent Gaudenç)*
* Tarbes *(Tarba)*

Eksterni linkovi
----------------

***Gaskonja*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
 Historijske provincije Francuske  |
| --- |
| 
* Alsace
* Angoumois
* Anjou
* Artois
* Aunis
* Auvergne
* Basse-Navarre
* Béarn
* Beaujolais
* Berry
* Bourbonnais
* Bretagne
* Bourgogne
* Champagne
* Corsica
* Dauphiné
* Flandre i Hainaut
* Foix
* Forez
* Franche-Comté
* Gascogne
* Guyenne
* Île-de-France
* Languedoc
* Limousin
* Lorraine
* Lyonnais
* Maine
* Marche
* Montbéliard
* Mulhouse
* Nice
* Nivernais
* Normandie
* Orléanais
* Perche
* Picardie
* Poitou
* Provence
* Roussillon
* Saintonge
* Savoie
* Touraine
* Trois-Évêchés
* Venaissin

 | Provinces of France before the revolution |
**The Elder Scrolls Online** (skraćeno ESO ili TESO) masivna višekorisnička mrežna igra igranja uloga koju je razvila kompanija ZeniMax Online Studios. Deo je serije igara The Elder Scrolls. Najavljena je 3. maja 2012. godine na sajtu časopisa Game Informer. Na njen razvoj uloženo je sedam godina. Izašla je 4. aprila 2014. za Microsoft Windows i Mac OS i 9. juna 2015. za Xbox One i PlayStation 4.

Mesto i vreme radnje smešteno je na izmišljenom kontinentu Tamrijel, hiljadu godina pre događaja u igri The Elder Scrolls V: Skyrim i oko 800 godina pre događaja u The Elder Scrolls III: Morrowind i The Elder Scrolls IV: Oblivion. Gejmplej je uglavnom nelinearan. Predstavlja mešavinu kvestova (quests), slučajnih događaja (random events) i slobodnog istraživanja sveta (free-roaming exploration). Ne postoji način (mode) da se igra igra solo (single-player) van mreže (offline). Međutim, razvojni tim je najavio „mnoštvo sadržaja" prilagođenih igračima koji preferiraju da igraju solo. Izbor rase i klase glavnog lika prepušten je igraču. Svaka klasa i rasa ima svoje posebne karakteristike. 

U početku je dobila različite ocene. Znatno ih je popravila kada je s novim izdanjem pod promenjenim nazivom Elder Scrolls Online: Tamriel Unlimited od 17. marta 2015. ukinuta pretplata na igru i uveden sistem plaćanja buy to play (plati, pa igraj).

Spoljašnje veze
---------------

* Prikaz igrice u časopisu „Svet kompjutera"

| * p
* r
* u
Serija *The Elder Scrolls* |
| --- |
| Video igre | 

|  |  |
| --- | --- |
| Glavna serija | 
* *Arena*
* *II: Daggerfall*
* *III: Morrowind*
	+ *Tribunal*
	+ *Bloodmoon*
* *IV: Oblivion*
	+ *Knights of the Nine*
	+ *Shivering Isles*
	+ Development
	+ ESRB re-rating
* *V: Skyrim*
	+ *Dawnguard*
	+ *Hearthfire*
	+ *Dragonborn*
	+ modovi

 |
| Spin-offsi | 
* *Battlespire*
* *Redguard*
* *Travels*
* *Online*
* *Legends*

 |

 |
| Romani | 
* *The Infernal City*
* *Lord of Souls*

 |
| Srodni članci | 
* Bethesda Game Studios
* Creation Club
* *The Elder Scrolls Renewal Project*
* *Nehrim*
* *Enderal*
* Radiant AI
* Vir2L Studios
* ZeniMax Online Studios

 |
**Stockerau** je grad na sjeveru Austrije od 16,221 stanovnika.

Stockerau administrativno podpada pod Okrug Korneuburg, ali je danas zapravo jedno od predgrađa Beča.

Geografske karakteristike
-------------------------

Stockerau leži na sjevernom rubu doline Tulln, nedaleko od Dunava, udaljen 25 km sjeverozapadno od Beča.

On je najveći grad regije Weinviertel, po južnoslavenskim zemljama poznat je kao nekadašnji centar za obuku regruta brojnih kvislinških jedinica Trećeg Reicha.

Stockerau je sjedište okužnog suda i filijala zatvora Mittersteig, i još i danas veliki vojnički garnizon (Kasarna Princ Eugen).

Historija
---------

Naselje je prvi put dokumentirano 1012. pod imenom **Stoccaerouwe**, za srednjeg vijeka bio je poznato trgovište. U 19. vijeku razvio se u industrijski centar, pa je 1893. dobio status grada.

Znamenitosti
------------

Znamenitosti Stockeraua su parohijska crkva, sa 88 metara visokim desnim zvonikom podignutim između 1722. -25. biskupski dvor srednjovjekovne jezgre sa baroknim portalom iz 1709. i gradska 
vijećnica iz 1738. -39.

Privreda
--------

Oko 58 % zaposlenih od njih 6,127 (1991.) radilo je u administraciji i uslužnom sektoru i po skladištima velikih trgovačkih centara, a ostali u industriji.

U Stockerau se proizvodi mineralna vuna, industrijske pumpe, 
servisna vozila, sklopivi namještaj i drveni paneli.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Niederösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 01. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Stockerau*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 28. 01. 2016.
3. ↑  „Od 1943. bio sam u "Plavoj diviziji"" (hrvatski). Večenji list. Pristupljeno 28. 01. 2016. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Stockerau*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Stockeraua* (`de`)
***The Education of Henry Adams*** (sh. *Obrazovanje Henryja Adamsa*) je autobiografska, odnosno knjiga memoara američkog historičara Henryja Adamsa posthumno objavljena 1918. godine, a koja se često navodi kao jedno od najznačajnijih djela američke publicistike 20. vijeka.

*The Education*, koju je Adamas originalno godine 1907. napisao u obliku rukopisa privatno distribuiranog među prijateljima, se isticala time što je, za razliku od drugih djela istog žanra, koristila treće lice, ali i za tadašnje standarde neobičnom količinom samoironije i sarakzma. Još je značajnije bilo to da su događaji iz Adamsovog života nisu detaljno opisivani – pa se, tako, na primjer, gotovo u potpunosti ignorira njegov brak sa Marian Hooper Adams i njeno samoubistvo 1885. godine – nego uglavnom služe kao prilika da Adams iznese svoje mišljenje o tadašnjem američkom i zapadnom društvu. Adams, koji je nakon suprugine smrti često putovao po Evropi, bio je fasciniran dostignućima Druge industrijske revolucije, odnosno tehnološkim progresom, pogotovo u eri Belle Epocque. Zbog toga su veliki dijelovi Adamsove knjige posvečeni električnoj struji, rendgenskim zrakama i automobilima, a Adams je također iznio svoje, kasnijim događajima potvrđeno, predviđanje da će napredak u sljedećih pedeset godina biti još brži i dramatičniji. *The Education*, službeno objavljena nekoliko mjeseci nakon Adamsove smrti, je dobila Pulitzerovu nagradu za biografiju i autobiografiju.

Vanjske veze
------------

* djela koja se odnose na *The Education of Henry Adams* na Wikizvoru
**Zamak Habsburg** (njemački: *Schloss Habsburg*) je srednjovijekovni zamak u švicarskom kantonu Aargau.

Po njemu je dobila ime nekadašnja austrijska carska Habsburgška dinastija.
Od nekadašnjeg dvostrukog zamka danas je ostao očuvan jedino zapadni dio (stražnji zamak), koji je doživio brojne preinake.

Historija
---------

Zamak Habsburg podigao je negdje između 1020. - 1030. grof od Klettgaua Radbot na brdu Wülpelsberg, na desnoj obali rijeke Aare, jugozapadno od Brugga. 
On je narednih 200 godina bio uporište Habsburgške dinastije.

Zamak je prvi put dokumentiran 1108. kao *Havisberch* / Habichtsburg.

Prvobitni zamak iz 1020 / 1030 je uglavnom bio izgrađen od drva, jedini zidani objekt od kamena bila je višekatna građevina, koja je istovremeno bila i fortifikacija i rezidencija.

U posljednjoj trećini 11. vijeka zamak je proširen i pretvoren u dvostruki zamak. Prednji zamak je završavao sa istočnim i sjevernim tornjevima, na njega se nastavljao stražnji zamak. Iz tod vremena jedini preostali objekt koji je preživio do danas je mali toranj iz stražnjeg zamka, koji datira s kraja 11. ili početka 12. vijeka.
Tokom 12. vijeka u dvorištu je podignuta dvokatna kapela.

Od 1200. počela je dogradnja stražnjeg zamka, izgradnjom velikog tornja sa bedemom i bočnog tornja na sjevernom obronku brda. Tad je podignut i rezidencijalni dio zamka sa unutrašnjim dvorištem, taj dio koji i danas postoji dovršen je oko 1230.

Kad je prednji zamak napušten oko 1220./30 i počeo propadati, oslabila je i obrambena moć stražnjeg zamka prema istoku. Zbog tog je u 14. vijek ili 15. vijeku u dvorištu iskopan jarak, koji je trebao spriječiti pristup stražnjem zamku.

Od kraja 14. vijeka početka 15. vijeka - zamak više nije bio u vlasništvu Habsburgovaca.
Od 1415. habsburgški zamak je u vlasništvu grada Berna.

Nakon gotovo 300 godina bez značajnih građevinskih aktivnosti, grada Bern je u 16. vijeku počeo restaurirati stražnji zamak, odtad su rezidencija i unutrašnje dvorište izmijenjeni i prošireni u nekoliko navrata. Oko 1600. zapušten je i napušten bunar, a u 17. vijeku uklonjena je kapela i ruševine iz prednjeg zamka.

Od 1866. zamak Habsburg je u vlasništvu kantona Aargau, koji je odtad u nekoliko navrata poduzeo restauracije, preostalog stražnjeg zamka i njegovog unutrašnjeg dvorišta.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Habsburger, Herrschergeschlecht*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 21. 03. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Habsburger, Herrschergeschlecht*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 21. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Habsburg (zamak)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Habsburger, Herrschergeschlecht (`en`)
* Schloss Habsburg (`de`)
**Trojeglava** je selo u općini Dežanovac.

Usmena predaja govori da je selo Trojeglava nastalo još za vrijeme boravka Osmanlija na ovim prostorima. Navodno su Osmanlije ubili tri seljaka, dekapitirali ih, glave im nabili na kolce i te kolce postavili na jedno brdo na kojem su oni imali svoj tabor, a danas je to groblje. To brdo se od onda nazivalo Trojeglava. Taj naziv se održao sve do danas i selo se s vremenom proširivalo.

Danas se stanovništvo Trojeglave uglavnom bavi ratarstvom i stočarstvom. Selo ima osnovnu školu (koja djeluje kao područna škola OŠ Dežanovac), a je pohađaju učenici od prvog do četvrtog razreda. Danas djeca Trojeglave osnovnu školu dovršavaju u Dežanovcu, a srednje škole u Daruvaru, Garešnici ili Pakracu. U Trojeglavi nema gotovo nikakvih kulturnih događanja niti ikakve sportske organizacije.

U Trojeglavi postoje čak četiri ulice (Ulica Stjepana Radića, Ulica Hrvatskih velikana, Ulica Matije Gupca i Masarykova ulica) što je stavlja u vodeći položaj spram ostalih naselja u dežanovačkom području. Interesantno je to da je Trojeglava sredselo što znači da ima raskršće koje je centar naselja i u njemu su stacionirane gotovo sve građevine koje su nekada, za vrijeme Jugoslavije imale svoju funkciju, a to su: Veterinarska postaja, zgrada vatrogasaca, Hrvatski dom i u sklopu njega osnovna škola, trgovine, te autobusna stanica. Susjedna sela selu Trojeglava su: Donji Sređani, Goveđe Polje, Kaštel i Drlež.

Stanovništvo
------------

* 2001. - 304
* 1991. - 412 (Srbi - 152, Hrvati - 62, Jugoslaveni - 20, ostali - 178)
* 1981. - 456 (Srbi - 138, Jugoslaveni - 80, Hrvati - 50, ostali - 188)
* 1971. - 563 (Srbi - 164, Hrvati - 87, Jugoslaveni - 44, ostali - 268)

### Izvor

* CD rom: "Naselja i stanovništvo RH od 1857-2001. godine", Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Hrvatske, Zagreb, 2005.
Ovo je članak o budističkom hramu u Kjotu.  Za ostala značenja, v. Tōji.
Petokatna pagoda Tō-jija
**Tō-ji** (東寺, **Tō-ji**?) je budistički hram Shingon sekte smješten u japanskom gradu Kyoto. Njegovo ime doslovno znači Istočni hram, a uz njega je također postojao Sai-ji (Zapadni hram). Nalazili su se kraj Rashomona, kapije koja je vodila u japansku prijestolnicu za vrijeme Heianskog perioda. Formalni naziv mu je bio **Kyō-ō-gokoku-ji** (教王護国寺, **Hram za odbranu nacije sredstvima Kralja doktrina**?) što ukazuje da je u prošlosti služio kao svojevrsna duhovna zaštita japanske države. Tō-ji se danas nalazi u četvrti Minami-ku kraj ukrštanja ulica Ōmiya i Kujō, jugozapadno od stanice Kyoto.

Smatra se kako je podignuta krajem 8. vijeka, odnosno da ju je podigao Kukai, jedan od osnivača šingonske sekte.

Pagoda je visoka 54,8 m, odnosno predstavlja najvišu drvenu kulu u Japanu. Ona je sagrađena u Edo periodu po naredbi trećeg Tokugawa šoguna Iemitsua. Otada služi kao simbol Kjota. Pristup pagodi je dozvoljen samo nekoliko dana u godini.

Izvori
------

1. ↑  Hakeda, Yoshito S. (1972). *Kūkai and His Major Works*. Columbia University Press. str. 7. ISBN 0231059337.

Literatura
----------

* Ponsonby-Fane, Richard Arthur Brabazon. (1956). *Kyoto: The Old Capital of Japan, 794-1869.* Kyoto: The Ponsonby Memorial Society.

Koordinate: 34°58′50″N 135°44′52″E﻿ / ﻿34.98056°N 135.74778°E﻿ / 34.98056; 135.74778


***Tō-ji*** na Wikimedijinoj ostavi
Sopwith Triplane, prvi trokrilac u 1. svjetskom ratu
Fokker Dr.I
Devetokrilac Caproni Ca.60
**Trokrilac** je zrakoplov opremljen s tri seta krila otprilike istih veličina i smještenih jedan iznad drugog. Horizontalni stabilizator i kanardi u pravilu nisu uključeni u ovaj zbroj. Najčešće je donje krilo u ravnini donjeg dijela trupa, srednje je na njegovom gornjem dijelu dok je treće krilo na nosačima iznad trupa zrakoplova. 

Prvi trokrilac dizajniran je 1908. godine u francuskoj aviotvrtki *Blériot-Voisin*. Pokretao ga je Renault motor od 37 kW (50 KS). Britanski pionir zrakoplovstva *A.V. Roe* izgradio je nekoliko eksperimentalnih trokrilaca ali su kasnije ti avioni redizajnirani u dvokrilce s vučnim propelerom. Trokrilci imaju veću površinu krila od dvokrilaca i jednokrilaca s istim rasponom krila, što potencijalno nudi veći uzgon i manji radijus zaokreta.

Razvoj i upotreba
-----------------

Tijekom Prvog svjetskog rata neki proizvođača zrakoplova okrenuli su se ovoj konfiguraciji u nastojanju da lovački zrakoplovi dobiju dodatne manevarske sposobnosti na štetu povećanog otpora i manje brzine. U praksi trokrilci općenito daju lošije osobine u usporedbi s dvokrilcima i samo nekoliko zrakoplova ove konfiguracije ušlo je u proizvodnju. S trokrilnim dizajnom eksperimentiralo se i na velikim zrakoplovima kao što su rani teški bombarderi poput Witteman-Lewis XNBL-1 Barlinga i na nekim eksperimentalnim britanskim anti-cepelin lovcima. 

Sopwith Triplane bio je prvi trokrilac koji je korišten tijekom 1. svjetskog rata iako ih je izrađeno tek nekoliko. Ipak, najpoznatiji trokrilac tog perioda bio je Fokker Dr.I, zrakoplov poistovjećen s Manfredom von Richthofenom, "Crvenim barunom", njemačkim pilotom s najviše zračnih pobjeda tijekom rata.

Višekrilci
----------

Dok su trokrilci bili relativno rijetki, zrakoplovi s četiri ili više skupova krila bili su još rjeđi. Ekstremni primjeri uključuju višekrilac sa setom od dvjesto krila kojeg je dizajnirao pionir zrakoplovstva iz Velike Britanije, Horatio Phillips. Drugi primjer je Caproni Ca.60, transatlantski leteći brod, koji je imao tri seta po tri krila (Set krila preuzet s bombardera Caproni Ca.4). Tu spada i četverokrilac Supermarine Nighthawk, dizajniran za obaranje cepelina (zrakoplov nije proizvođen). Britanci su imali desetak četverokrilaca ali nijedan nije učestvovao u nekoj borbenoj akciji. Još jedan od poznatih višekrilaca bio je Gerhardt Cycleplane, zrakoplov sa setom od sedam krila poredanih jedan iznad drugoga, izrađen 1923. godine. Tanka konstrukcija krila i redovno urušavanje (pucanje) često se koristilo kao podrugljiv i nepraktičan primjer zrakoplovnog dizajna.

Tandem trokrilac
----------------

U novije vrijeme, termin "tandem trokrilac" korišten je za mlazne lovačke avione koji, uz uobičajene letne površine kao što su krilo i horizontalni stabilizator, imaju i kanard, sve u cilju povećanja upravljivosti i/ili postizanja STOL osobina. Ovi avioni se ne smatraju trokrilcima u tradicionalnom smislu.

Povezano
--------

* Jednokrilac
* Dvokrilac

***Trokrilac*** na Wikimedijinoj ostavi