recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ewa Farna** (rođena 12. avgusta 1993. godine) je poljsko-češka pevačica, glumica. Izdala je pet studijskih albuma na poljskom jeziku i četiri studijska albuma na češkom jeziku, a za njih je dobila sertifikate platine i zlata, kako u Poljskoj, tako i u Češkoj Republici. Farna je najmlađa komercijalno uspešna pevačica u Češkoj Republici. Bila je sudija na češkom&slovačkom SuperStaru 2013. godine, X Faktoru (Poljska) 2014. godine, a trenutno je sudija na Idolu (Poljska).

Biografiju
----------

Farna je Vendryně Třinec rođena 12. Pohađala je poljsku osnovnu školu Vendryně, umetničku školu pet godina i Poljsku gimnaziju u Český Těšín. Pohađala je i plesnu školu i naučila da svira klavir. Farna je prvi put privukla pažnju posle pobede na lokalnim takmičenjima talenata i u Češkoj Republici i u Poljskoj 2004. Nakon što ju je otkrio producent Lešek Wronka, objavila je svoj debi album Měls mě vůbec rád 2006. Usledila je njena dobitnica nagrade Objev roku ("Otkrovenje godine") u 2006. Njen drugi album Tičo, koji je dostigao vrhunac na drugom mestu u Češkoj Republici, i poljska verzija njenog debitantskog albuma pod nazivom Sem na Sem, objavljeni su 2007. Posle turneje, koncert DVD Blíž ke hvězdám postao je najprodavaniji muzički DVD 2008. Početkom 2009. godine, poljska verzija njenog drugog albuma objavljena je kao Cicho. Takođe, 2010. godine Ewa je uvrštena u jednu epizodu "Hela w opalach".

Njen sledeći album Buď Virtuální objavljen je 26. Međunarodna noga turneje takođe je obuhvatila Poljsku i Slovačku. Godine 2010. objavljen je Farnin poljski album "EWAkuacja". Album je dobio mnoge nagrade uključujući nagrade "Viva comet 2011" kako za singlove, tako i za ceo album. Singlovi iz "EWAkuacja" su "Ewakuacja", "Bez Lez", i, kasnije 2011, "Nie przegap". 2011. je bila godina Evinog 18. rođendana, pa su održani rođendanski koncerti, jedan u Češkoj, sa DVD-om "18 Live", a jedan u Poljskoj sa DVD-om "Live, niezapomniany koncert urodzinowy". U oktobru 2013, Farnin veliki povratak sa svojim albumom "(W)Inna?" izazvao je konfuziju. Mnogi su pogrešno shvatili da je naslov referenca na Farninu saobraćajnu nesreću 2012. 2014. godine objavljen je Evin češki singl "Leporelo" zajedno sa muzičkim spotom, a objavljena je i pesma "Lesek" o njenom menadžeru Leseku Wronki. 12. januara 2018. *"Nikad dosta"*. Koncert 2018. u Tel Avivu, Izrael.

### Saobraćajna nesreća

Ewa Farna je 22. maja 2012. slupala svoj automobil između Třinec i Vendryně. Zadobila je samo manje ogrebotine. Prema testu daha vozila je pod dejstvom alkohola, sa nivoom alkohola u krvi manjim od 1‰. Slavila je prolazak svog sazrevanja dan ranije i zaspala za volanom. Ona je za to okrivila iscrpljenost izazvanu jednonedeljnom seansom grca pre ispita.

Privatni život
--------------

### Nacionalnost

Ewa Farna potiče iz patriotske poljske porodice iz Vendryně (Poljsko: Wędrynia) selo u regionu Zaolzie. Njen otac Tadeuš je muzičar u regionalnim poljskim narodnim grupama. Farna ima dvojno poljsko-češko državljanstvo iako je mnogo puta izjavila da se oseća "kao ponosni Poljak". Ona energično vodi kampanju za prava poljske manjine u Češkoj Republici, često sarađujući sa Kongresom Poljaka u Češkoj Republici.
**GND** identifikator ili **Gemeinsame Normdatei** (*njemački*) – je međunarodna normativna kontrola osobnih (PND) i korporativnih (GKD) imena i predmetnih (SWD) odrednica održavana od strane Njemačke nacionalne knjižnice (DNB) u suradnji s drugim regionalnim mrežama knjižnica njemačkog govornog područja. Datoteka je objavljena pod licencom Creative Commons nula (CC0).

Upotreba baze podataka GND
--------------------------

Normativna kontrola omogućuje nam otkrivanje bibliografskih i normativnih podataka i pronalaženje svih djela autora pod svim oblicima imena pod kojima ista osoba objavljuje. Jer ponekad se u publikaciji pojavljuje objavljivanje autorskog imena (ili pseudonima), koje nije identično s onim imenom koje se najčešće pojavljuje na njegovim djelima. Identifikator GND rješava problem poteškoće u prepoznavanju određenog autora uzrokovan i činjenicom da se neka osobna prezimena mogu formalno promijeniti npr. nakon vjenčanja. Katalog knjižnice pruža pregled knjižničnih materijala i organizira se prema svojoj funkciji, koja potječe od specifičnih korisničkih potreba. Zadatak autorskog knjižničnog kataloga je da se u njemu sva djela jednog autora pokažu na jednom mjestu, bez obzira na ime kojim je potpisao svoj rad.

Vidi još
--------

* Virtualna međunarodna normativna datoteka (VIAF)
* Bibliotečna klasifikacija
* Njemačka nacionalna knjižnica

Bibliografia
------------

* Eva-Maria Gulder: *Die Gemeinsame Normdatei (GND)*. Arhivirano 2013-01-15 na Wayback Machine-u Bayerische Staatsbibliothek München (Normdatenredaktion), 2011.
* Christel Hengel-Dittrich: *Das Projekt Gemeinsame Normdatei – GND.* [w:] *Dialog mit Bibliotheken.* Jg. 22, H. 1, s. 36.

Eksterni linkovi
----------------

* Online-GND (OGND)
* Informationen über die GND Arhivirano 2012-05-08 na Wayback Machine-u (DNB)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 188136221
* GND: 7749153-1

 |
**Lavaux** je područje u kantonu Vaud u Švicarska|Švicarskoj. Obuhvata površinu od 830 hektara terasastih vinograda duž oko 30 km sjeverne obale Ženevskog jezera od dvorca Chateau de Chillon do istočnog dijela Lozane.

Iako postoje dokazi da se vinova loza na tom području uzgajala u rimsko doba, u pisanim izvorima se navodi da su prve terase vinove loze formirane u 11. stoljeću, kada su benediktinski i cistercitski samostani kontrolirali područje. Vinovoj lozi odgovara umjerena klima, u ovom slučaju potpmognutoj odsjajem sunca u jezeru i kamenim zidovima. Glavna sorta vinove loze koja se ovdje uzgaja je Chasselas.

### Svjetska baština

Vinogradsko područje Lavaux je zaštićeno kantonalnim zakonima, Proglašeno je za UNESCO-ovu svjetsku baštinu. U obrazloženju se navodi:

Lavaux je napredan kulturni krajolik koji na vrlo vidljiv način pokazuje svoju evoluciju i razvoj kroz gotovo milenijume, kroz dobro očuvane pejzaže i građevine. Sve je to posljedica prilagođavanja dugogodišnje kulturne tradicije, specifične za ovaj lokalitet. Cijeli uzgoj je podređen kontroli i zaštiti ovog visoko cijenjenog vinogradarskog područja, što je doprinijelo razvoju grada Lozane i cijele regije.

Izvori
------

1. ↑  „Švicarska - Svjetska baština". *UNESCO: Svjetska baština - whc.unesco.org*. Pristupljeno 9. 2. 2023. (`en`)
2. ↑  „Lavaux, vinogradarske terase - br.1243". *UNESCO: Svjetska baština - whc.unesco.org*. Pristupljeno 9. 2. 2023. (`en`)

***Terasasti vinogradi Lavauxa*** na Wikimedijinoj ostavi
**T-26** je bio Sovjetski tenk koji se nalazio u proizvodnji do 1940. godine

### Nastanak

Krajem dvadesetih godina XX. stoljeća britanska kompanija Vickers je proizvela svoj 6 tonski tenk koji postaje veliki izvozni uspjeh. Koristeći taj tenk kao osnovu Sovjetski savez kupuje njegova licencna prava i počinje 1931. godine proizvodnju svoje verzije tog tenka pod imenom T-26. Do završetka proizvodnje 1940. godine bilo je proizvedeno sveukupno 12000 njegovih primjeraka.

### Ratna upotreba

Prvo vatreno krštenje ovaj tenk doživljava tijekom Španjolskog građanskog rata kada se dokazuje kao puno bolji od Panzer I tenka i unajmanju ruku jednako tada najboljem njemačkom tenku Panzer II. Bez obzira na poboljšanja modela odnos između te tri vrste tenkova ostaje istovjetan i u trenutku Njemačkog napada na Sovjetski Savez samo što tada protivnici u bitku ubacuju svoje nove modele Panzer III i Panzer IV protiv kojih T-26 jednostavno nije mogao ništa. 

Osim toga tijekom lipnja 1941. godine pojavio se i drugi za vrhovni štab Crvene armije neočekivani problem. Oni su na papiru posjedovali 12000 primjeraka ovog tenka, ali u stvarnosti zbog nedostatka dijelova ili neodržavanja manje od 1000 primjeraka je bilo bojno sposobno tako da ih je velika većina zarobljena bez borbe.

Kako su Njemci tijekom prve godine rata postepeno povećavali oklop svojih tenkova, tako je upotrebljivost ovog predratnog model padala sve niže do polovice 1942. godine kada su donosi odluka o prestanku njihova korištenja.

### Oprema

Početna verzija ovog tenka je bila naoružana samo s automatskim oružjem koje se odmah poslije prve godine proizvodnje skida da bi bilo zamijenjeno topom od 37 mm. kojih se nakon samo 12 mjeseci mijenja s onim većim od 45 mm. Verzija T-26 naoružana tip topom se proslavljuje u borbama s njemački i talijanskim oklopnim jedinicama tijekom Španjolskog građanskog rata. Kada potreba za stalno većim topom radi probijanja neprijateljskog oklopa rezultira krajem tridesetih godina neuspjehom tijekom ugradnje topa od 76.2 mm donosi se odluka o zaustavljanju proizvodnje ovog tenka. 

Kako je rasla veličina topa u T-26 tako je slično rasla debljina oklopa koji raste od 15 na 25 mm ( najčvršće mjesto ).
Odluka o prestanku proizvodnje 1940. godine pada zajedno s odlukom o gradnji njegovog nasljednika imena T-34

***T-26*** na Wikimedijinoj ostavi
**Đoko Mazalić** (Kostajnica, 1888. - Sarajevo, 1975.) je bio bosanskohercegovački slikar. 

Otac mu je umro dvije godine nakon njegovog rođenja. Majka mu se preudala, pa je zbog očuhovog posla već u sedmoj godini napustio Kostajnicu i živio u Prnjavoru, Prijedoru, Banja Luci, Trebinju, Dubrovniku i Sarajevu. Osnovnu školu je završio u Prijedoru a gimnaziju, koju je započeo u Dubrovniku, završio je u Sarajevu. Veoma je rano (još u osnovnoj školi) pokazao sklonost ka slikarstvu. Prvi učitelj slikarske umjetnosti bio mu je Ferninand Velc, poznati češki slikar, koji mu je bio nastavnik u Sarajevskoj gimnaziji. 

Jedan je od slikara iz prve generacije umjetnika koji su pohađali umjetničke škole, uključujući i Gabrijela Jurkića, Petra Tiješića, Karla Mijića, Špiru Bocarića, Petra Šaina, Romana Petrovića i Lazara Drljaču.

Studirao je slikarstvo (1910-1914) u Visokoj školi za likovne umjetnosti u Budimpešti ( Academy of Fine Arts ) kod poznatog profesora Tivadara Zemplenya (1864-1917), nakon čega je stekao titulu profesora slikarstva.

Izlagao je 1912. sa Bijelićem i Tiješićem u Sarajevu. Jedno vrijeme živio je i radio u Beogradu. Radio je kao profesor crtanja u Sarajevu i Travniku, te u Zavodu za zaštitu spomenika kulture Bosna i Hercegovine gdje je dugo godina bio predsedavajući i sekretar udruženja.  Između dva rata učestvovao u formiranju i radu umjetničkih grupa "Četvorice" od 1929. do 1930. i "Kruga" od 1935. do 1937. godine. Bavio se naučnim radom, slikarskom tehnologijom, historijom umjetnosti, likovnom kritikom.

Djela
-----

Slikarski opus Đoke Mazalića bogat je i raznorodan i u stilskom i u tematskom smislu. U njemu se mogu naći različiti uticaji, od magičnog realizma, pointilizma, plenerizma, klasicizma i drugih, sve do same granice apstrakcije koju nikada nije odlučio preći, iako se u nekim njegovim djelima osjećaju nagovještaji bliski kasnijem apstraktnom ekspresionizmu.

* *Kopači*, 1918.
* *Osuđeni*, 1920.
* *Bijeg u Egi*pat*, 1926.*
* *Herojski kraj*, 1927. ulje na platnu
* *Stari jablanovi*
* *Stari grad*

### Naučni radnik

Kao naučni radnik on prvenstveno proučava slikarsku umjetnost u Bosni i Hercegovini u doba Osmanlija; utjecaje, škole, majstore, a naročito materijale starih slikara i tehnologiju njihova rada. Na ovom sektoru on je kod nas pionir. Njegova je zasluga da se kulturna javnost upoznala s imenima i djelima niza starih umjetnika, koji su već odavno pali u zaborav, a stvarali su od srednjeg vijeka pa nadalje. Za ovaj sektor Mazalićevog rada karakteristične su studije: 

* Slikarski materijali starih ikonopisaca
* Kritska škola i njeni primjerci u Sarajevu
* Slikarska umjetnost u BiH u tursko vrijeme
* Hrišćanski nišani u okolini Travnika

Literatura
----------

* *Umjetnost Bosne i Hercegovine 1894 - 1923*, katalog, Sarajevo

Vanjski linkovi
---------------

* Scribd - Umjetnost BIH 1894 - 1923
**Danjong** (korejski: 단종) rođen kao *Yi Hong-wi* (1441. - 1457. bio je 6 monarh iz Dinastije Joseon koji je 
vladao Kraljevstvom Joseon (Korejom) od 1452. do 1468.

Biografija
----------

*Yi Hong-wi* rođen je kao sin boležljivog kralja Munjong koji nije dugo vladao jer je ubrzo umro, pa je na tron stupio 12 godišnji - *Yi Hong-wi*.

Kako je bio premlad da vlada, umjesto njega je vladao njegov stric Veliki princ Yi Yu / Sejo (mlađi sin kralja Sejonga Velikog).

Yi Yu ga je u akciji koja je ličila na državni udar svrgnuo sa trona i natjerao da abdicira, nakon tog ga je protjerao, a nešto kasnije i dao ubiti u strahu za vlastiti položaj.

Izvori
------

1. ↑  „*Danjong of Joseon*" (engleski). DBpedia. Pristupljeno 23. 09. 2019.
2. ↑  „*Chart of Joseon Kings*" (engleski). dramasROK. Pristupljeno 22. 09. 2019.
3. 1 2  „*Rulers of the Joseon Dynasty*" (engleski). The talking cupboard. Pristupljeno 23. 09. 2019.

Vanjske veze
------------

* *Danjong of Joseon* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Kralj Joseona (1452. - 1455.)** | Nasljednik: |
| **Munjong** | **Sejo** |
**Suryavarman II** (kmerski: ) (posthumno ime *Paramavishnuloka*) bio je vladar Kmerskog Carstva od 1113. do 1145/1150. godine, najpoznatiji kao graditelj monumentalnog hramskog kompleksa Angkor Wat, posvećenog vrhovnom bogu Višnuu. Vladavina, koja je otpočela zbacivanjem rođaka, je bila karakterizirana izgradnjom monumentalnih hramova te brojnim vojnim pohodima kojima je vlast proširio na zapad u oblasti današnjeg Tajlanda i Malajskog poluotoka. U pohodima na istok protiv države Dai Viet (današnji sjeverni Vijetnama) je imao daleko manje uspjeha, čak i nakon saveza sa državom Champa; svoje saveznike je oko 1145. napao i nakratko postavio svog rođaka Haridevu za kralja. Suryavarman je bio priznat kao veliki kralj od strane svojih suvremenika, a o čemu svjedoče i službeni zapisi kineske dinastije Song sa kojom je 1120. uspostavio diplomatske odnose. Suryavarman je poznat i kao prvi kmerski vladar čiji je lik zabilježen na kamenim reljefima. Nakon smrti ga je naslijedio rođak Dharanindravarman II s kojim je otpočeo period slabih kmerskih vladara.

Izvori
------

1. ↑  „suryavarmanll".

Literatura
----------

***Suryavarman II*** na Wikimedijinoj ostavi

* Briggs, Lawrence Palmer. *The Ancient Khmer Empire.* Transactions of the American Philosophical Society, Volume 41, Part 1. 1951
* Higham, Charles. *The Civilization of Angkor*. University of California Press. 2001
* Vickery, Michael, *The Reign of Suryavarman II. and Royal Factionalism at Angkor*. Journal of Southeast Asian Studies, 16 (1985) 2: 226-244.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Dharanindravarman I**  |  **Car Angkora** 1113–1145 ili 1150 | Slijedi: **Dharanindravarman II**  |
**Trinità dei Monti** (službeno talijanski: *Santissima Trinità dei Monti*) je titularna crkva francuskih kardinala u historijskom centru Rima, iznad trga Piazza di Spagna. Crkva leži na brežuljku uz mali istoimeni trg Trinità dei Monti s kojeg se pruža izvrstan pogled na grad. Do crkve se s trga Piazza di Spagna može doći Španjolskim stepenicama.

Historija
---------

Krajem 15. vijeka na brdašcu je postojala samo mala kapelica. Francuski kralj Louis XII je 1495. naručio izgradnju nove crkve, umjesto kapele. Gradnja je započela 1502. a crkva je dovršena 1519. godine, ali se njena dekoracija otegla dekadama, tako da ju je papa Siksto V posvetio tek 1585. godine.

Francuzi su zbog svoje historije htjeli ga bude gotička pa ju je arhitekt Giacomo della Porta (za kog se pretpostavlja da je bio autor) u tom stilu i projektirao, ali je fasadu s dva zvonika izveo u renesansnom stilu. Enterijer nevelike crkve podjeljen je u nekoliko kapela. Najpoznatiju Kapelu Orsini oslikao je freskama Michelangelov učenik Daniele da Volterra.

Španjolske stepenice zbog nekih razmoilažanja između papa i Fracuza podignute su puno kasnije, između 1723. i 1726. godine. Po želji pape Pia VI godine 1788. ispred crkve je postavljen obelisk koji se prije tog nalazio u Vrtovima Salustija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Piazza di Spagna*" (engleski). Aviewon cities. Arhivirano iz originala na datum 2016-06-24. Pristupljeno 3. 3. 2018.
2. 1 2 3   „*Trinità dei Monti*" (engleski). Summer in Italy. Pristupljeno 3. 3. 2018.

Vanjske veze
------------

***Trinità dei Monti*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Church of Trinità dei Monti* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 151714728
* LCCN: nr93039118
* GND: 4698300-4

 |
**Ukhotno'm** (Ukohtontilka, =Ocean People, njihovo vlastito ime; isto Coast Yuki/, pleme američkih Indijanaca porodice Yukian naseljeno nekada (do ranog 20 stoljeća) u obalnom području Kalifornije, od Cleonea pa do krajeva između Rockporta i Usala. Prema vlastitom vjerovanju oni su ogranak Huchnom Indijanaca, srodnog plemena iste porodice. Kroeber (1932) procjenjuje da ih je do 1850. bilo oko 500. Njihov broj prema popisu iz 1910 iznosio je tek 15; 1926. (4 osobe).

Sela
----

* On-chil-ka ili On-chil-em, blizu Rockporta.
* Es'im, na području Rockporta ili Hardy Creeka.
* Melhom-i'iken, na Warren Creeku.
* Hisimel-auhkem.- u blizini sela Melhom-i'iken.
* Lil-p'in-kem , De Haven.
* Shipep ili Shipoi , kod Westporta.
* K'etim, na Chetman Gulchu
* Lilim, na Mussel Rocku.
* Ok'omet ili Shipoi; Kabesilah.
* Methuyak-olselem.- sjeverno od Ten Mile Rivera
* Metkuyaki ili Metkuyakem, na ušću Ten Mile Rivera i na njoj.
* Mil-hot-em , Cleone.
* Sus-mel-im, na ušću Pudding Creeka.
* Ol-hepech-kem , Novo River.
* Nehkinmelem , Casper.
* Onp'otilkei, u Sherwood Valleyu
* Ukemim, blizu Willitsa.

Povijest
--------

Nevolja ovog plemena počinje 1850. pojavom rudara i naseljenika koji dolaze na njihovu zemlju. Bespravni naseljenici (1862) prodiru na rezervat Round Valley gdje su mnoge od njih pobili.

Život i običaji
---------------

Coast (Obalni) Yuki bili su sjedilačko pleme lovaca ribara i sakupljača organizirani u 11 manjih skupina, svaka sa svojim teritorijem i vođom. Nastambe su im bile konusnog oblika od kore reedwooda, a u ljeti kolibe od granja i štitnici protiv vjetra. Muškarci su odlazili u lov i ribolov, a žene su sakupljale jestivo bilje. prehrana ik se sastojala od žira, sjemenki raznih trava i lososa.

Lietratura
----------

* Gifford, E.W. 1965. The Coast Yuki. SacramentoAnthropological Society Paper 2:1-97. Sacramento,California.

Izvori
------

1. ↑  Hodge

Vanjske poveznice
-----------------

* Coast Yuki Arhivirano 2006-03-29 na Wayback Machine-u
* Coast Yuki, Swanton
| Zgrada Seizmološkog zavoda |
| --- |
| Zgrada Seizmološkog zavoda*Zgrada Seizmološkog zavoda* |
| Osnovni podaci |
| Mesto: | Beograd, Palilula SRB |
| Vrsta spomenika: |  |
| Vreme nastanka: | 1908—1939. |
| Tip spomenika: | Spomenik kulture |
| Stepen zaštite: |  |
| Vlasnik: |  |
| Nadležna ustanova za zaštitu: | Zavod za zaštitu spomenika kulture grada Beograda |
| Nadležna institucija |
| Sedište: | Beograd |
| Adresa: | Kalemegdan 1411000 Beograd |
| Internet strana: | http://beogradskonasledje.rs/ |

**Zgrada Seizmološkog zavoda** se nalazi u Beogradu, u Tašmajdanskom parku i ubraja se u spomenike kulture.
Za izgradnju zgrade posebno je značajno zalaganje tada asistenta i budućeg profesora Jelenka Mihailovića, prvog i dugo godina jedinog seizmologa u Srbiji. Predan rad i izrazita stručnost ovog velikog entuzijaste, uticali su na unapređenje i razvoj seizmologije u Srbiji, čiji su uspešni rezultati praćeni i van granica zemlje.

Kamen temeljac položen je 10. septembra 1908. godine. Prvobitni objekat izveden je 1909. godine prema projektu arhitekte Momira Korunovića, dok je radove izvodila firma Stevana Hibnera iz Beograda. Radovi su nastavljeni 1912. godine prema planovima Đure Bajalovića. Još dve intervencije iz 1926. i 1939. godine dovele su do formiranja konačnog izgleda građevine. Prvi seizmološki instrumenti instalirani su 1909. godine, kao i sav inventar zavoda uništeni su tokom Prvog svetskog rata. Sve do novijih dana korišćeni su instrumenti dobijeni 1929. godine na ime ratne reparacije.

Prvobitno, zgrada je bila jednostavna prizemna građevina, približno kvadratne osnove, u celini sagrađena od opeke, sa čistom fasadom lišenom ukrasa. Kasnija doziđivanja dovele su do stvaranja jednog novog romantičarskog duha, sa lučnim nadprozornicima, kao i pravilnim ritmom zubaca nad krovnim vencem.

Zgrada Seizmološkog zavoda je objekat značajne kulturno-istorijske i arhitektonske vrednosti. Predstavlja prvo ostvareno delo istaknutog srpskog arhitekte 20. veka Momira Korunovića, najstariji javni objekat podignut na Tašmajdanu i danas jedno od obeležja Tašmajdanskog parka.

Vidi još
--------

* Spisak spomenika kulture u Beogradu
* Republički seizmološki zavod (Srbija)

Literatura
----------

1. A. Kadijević, Momir Korunović, Beograd 1996.
2. A. Kadijević, Jedan vek traženja nacionalnog stila u srpkoj arhitekturi (sredina XIX – sredina XX veka), Beograd, 1997.
3. N. Nestorović, Građevine i arhitekte u Beogradu prošlog stoleća, Beograd 1937.
4. S. G. Bogunović, Arhitektonska enciklopedija Beograda XIX i XX veka, arhitekti, tom II, Beograd 2005.
5. Z. Manević, Leksikon srpskih arhitekata XIX i XX veka, Beograd 1999.

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Srbija***  |

* Republički zavod za zaštitu spomenika kulture - Beograd
* Republički zavod za zaštitu spomenika kulture-Beograd/Baza nepokretnih kulturnih dobara
* Lista spomenika
Zgrada Euroherc osiguranja s mora
Zgrada Euroherc osiguranja, pogled s Trga Republike
**Zgrada Euroherc osiguranja**, nekad palača Rinaldi, sagrađena je 1890. godine u Rijeci.

Povijest
--------

Zgrada "Euroherc" (bivša zgrada "Croatia Line") bila je sjedište nekada najvećeg brodarskog poduzeća Hrvatske, simbol pomorske moći Rijeke. Po projektu arhitekta Vladimira Grubešića, na kompleksu starih srušenih zgrada, izgrađen je reprezentativan objekt u bijelom mramoru s refleksnim ostakljenjem, rasčlanjen u nekoliko cjelina što smiruje povijesnu parcelaciju. U ovo modernističko zdanje uspješno je uklopljena i palača Muchovich - Rinaldi, građena po projektu arhitekta Randicha iz 1890. godine. Pročelje palače je rasčlanjeno s neorenesansnim i neobaroknim elementima karakterističnima za visoki historicizam. Arhitekt Grubešić je postmodernističkim pristupom nastojao pomiriti ali i sačuvati vrijedne dijelove arhitekture s kraja 19. stoljeća.

Izvori
------

***Zgrada Euroherc osiguranja u Rijeci*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Grada Rijeke Arhivirano 2013-10-02 na Wayback Machine-u
**Exmouth** (izgovor: [Eksmut]) je lučki grad na jugozapadu Engleske od 35,130 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Exmouth leži u Grofoviji Devon, na lijevoj obali a rijeke Exe, koja tu uvire u Kanal La Manche.

Historija
---------

Za engleskog građanskog rata - 1646. njegova utvrda koja je kontrolirala ulaz u estuarij, predala se jedinicama parlamenta.

Exmouth je nekad bio mala ribarska luka sa brodogradilištem, ali se danas pretvorio u morsko ljetovalište i ladanjski grad.

Estuarij Rijeke Exe neobično je popularan među jedriličarima, a grad je i zapadni ulaz za obilazak Jurske obale atrakcije prirode koja je 2001. uvrštena na UNESCO -vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South West England" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 01. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Exmouth*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 10. 01. 2017.

Vanjske veze
------------

***Exmouth*** na Wikimedijinoj ostavi

* Devon County Council: - Exmouth Arhivirano 2011-10-09 na Wayback Machine-u (`en`)
**Śniardwy** (njemački: *Spirdingsee*) je svojom površinom od 113.8 km², najveće jezero u Poljskoj, koje se nalazi na sjeveroistoku zemlje u Varminsko-mazurskom vojvodstvu u Regiji Mazurska jezera.

Karakteristike
--------------

Otok ima formu trokuta, dugog 22 i širokog 13.4 km, pa ga zbog veličine zovu Mazursko more, ali kako je relativno plitak (prosječno 5.8 m) sa vrlo neravnim dnom (ponekad ima samo 20 cm, jako je opasan za plovidbu, naročito za jakih vjetrova, kad valovi mogu biti visoki i do 2 m.

Jezero prima vode od ostalih Mazurskih jezera sa površine od oko 2.400 km², odnosno sa dvije trećine sliva Mazurskih jezera, u kom se nalazi oko 10% svih poljskih jezera. Vode mu otiču sa juga, ponajviše Jeglinskim kanalom i rijekom *Wyszka*, pa nadalje rijekom Pisa, sve do Viste.

To glacijalno jezero nastalo je za posljednje glacijacije prije otprilike 12 000 godina, kao rezultat otapanja velikog glečera, što se vidi po morenskim brdima i ispranim ravnicama na čijim supstratima dominira pijesak, šljunak i glina.

Jezero se ledi od decembra do aprila.

Obale su mu vrlo niske i razvedene (91.3 km) brojnim uvalama. Na jezeru se nalazi 8 otoka ukupne površine 38 hektara.

Mazurska jezera su jedna od najvažnijih poljskih turističkih destinacija, a jezero Śniardwy je glavni punkt za jedriličare i kupače.
Oko jezera postoji biciklistička staza duga 95 km.

### Historija

Na okolnim brdima i po otocima nalaze se ostatci staropruskih naselja, a na otoku *Czarci* i ruševine utvrde.
Nakon poraza u Sedmogodišnji rat, pruski kralj Fridrik Veliki podigao je utvrdu koju su 1787. prvo načeli valovi i tornado, a nakon tog 1787. uragan pa se više nije mogla koristiti, nakon tog je srušena 1796.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   „Lake Sniardwy" (engleski). World Lake Database. Pristupljeno 06.01.2021.
2. 1 2 3 4   „Punkt widokowy – Jezioro Śniardwy" (poljski). Atrakcje Mazury. Pristupljeno 06.01.2021.

Vanjske veze
------------

***Śniardwy*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lake Śniardwy – the largest lake in Poland* (`en`)
**François Clouet** (izg: **Fransoa Klue**) je francuski renesansni minijaturista i dvorski slikar, posebno poznat po portretima članova francuskih vladarskih porodica. Radio je za kraljeve Anrija II, Fransoa II i Šarla IX.

Bio je sin nizozemskog slikara Žana Kluea koji je radio u Turu i Parizu.

Klueove slike nose u sebi odlike nizozemskog slikarstva; izvedene su veoma detaljno u srebrno-sivim tonovima, a likove modelira bez dubine. Njegovo slikarstvo se često poredi sa holbajnovim, ali je manje kvalitetno. Klueovo slikarstvo pripada Drugoj slikarskoj školi iz Fontenbloa.

Galerija
--------

* Portret Fransoa I iz 1525.Portret Fransoa I iz 1525.
* Portret kraljice Katarine Mediči iz 1555.Portret kraljice Katarine Mediči iz 1555.
* Portret Anrija Anžujskog, budućeg Anrija III, iz 1570.Portret Anrija Anžujskog, budućeg Anrija III, iz 1570.
* Portret francuske kraljice Elizabete Augzburške (1554-1592) iz 1572.Portret francuske kraljice Elizabete Augzburške (1554-1592) iz 1572.

Eksterni linkovi
----------------

***François Clouet*** na Wikimedijinoj ostavi
***Exiles*** (sh. *Izgnanici*) je drama irskog pisca Jamesa Joycea objavljena 1918. godine. Djelomično je autobiografskog karaktera, s obzirom da je radnja inspirirana autorovim životom, odnosno životom sa nevjenčanom suprugom Norom Barnacle. Protagonist je Richard Rowan, književnik koji se nakon dugogodišnjeg izgnanstva u Italiji vraća u Dublin zajedno sa nevjenčanom suprugom Berthom. Radnja prikazuje kako ponovni susret sa prijateljem, novinarem Robertom Handom, stvara ljubavni trokut. *Exiles* se smatra jednim od najmanje uspješnih Joyceovih djela, s obzirom da su ga često navodili kao pokušaj imitiranja Ibsenovih drama. Zbog toga je na pozornicu postavljen tek 1970. godine u režiji Harolda Pintera.

Godine 1973. je na programu JRT emitirana istoimena televizijska adaptacija u produkciji RTV Beograd.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Poems and *Exiles* at themodernword.com Arhivirano 2009-03-09 na Wayback Machine-u
* Online text of *Exiles* at Robotwisdom.com Arhivirano 2007-02-28 na Wayback Machine-u
* Resources page for *Exiles* at Robotwisdom.com Arhivirano 2007-02-28 na Wayback Machine-u
* "The ogre of betrayal", Edna O'Brien on *Exiles*, *The Guardian*, 29 July 2006
* "Revaluing James Joyce's *Exiles*" James T. Farrell, the *New York Times*
**François Leigonyer**, poznat i kao **Leigonye de Pruns** (4. decembar 1740 - 30. mart 1807) bio je francuski vojskovođa, poznat po zapovijedanju republikanskim trupama na početku Rata u Vandeji.

Karijeru je započeo kao adolescent priključivši se Beuvillierskoj konjičkoj pukovniji kraljevske vojske. Postepeno je napredovao te ga je Revolucija zatekla sa činom kapetana. Nakon Revolucije je nastavio napredovati te je 8. oktobra, nakon proglašenja Republike, dobio čin generala. Godine 1793. je prvo poslan u Istočnopirinejsku armiju, a potom, nedugo nakon izbijanja ustanka u Vandeji, poslan u Armiju obala Bresta koja ga je imala zadatak ugušiti. Iako je na samom početku imao određenih uspjeha i nadmoć u oruzju i opremi, Leigonyer se brzo suočio sa time da pobunjenici raspolažu s daleko više ljudi, a što je došlo do izražaja već 19. aprila u bitci kod Vezinsa. Njegov pokušaj da zaustavi pobunjeničku ofenzivu na Saumur je 7. juna doživio neuspjeh u bitci kod Douéa. Leigonyer je sljedeći dan smijenjen i poslan u Zapadnopirinejsku armiju.

9. septembra je za vrijeme Terora po nalogu Odbora javnog spasa uhapšen pod optužbom za izdaju. Uspio je preživjeti te je početkom 1795. godine pušten i formalno vraćen u službu, iako je sve do penzioniranja uglavnom vršio administrativne dužnosti u pozadini.

Literatura
----------

* „Generals Who Served in the French Army during the Period 1789 - 1814: Eberle to Exelmans". Napoléon-séries.
* „Les généraux français et étrangers ayant servi dans la Grande Armée".
* „Napoléon.org.pl". Napoléon.org. Arhivirano iz originala na datum 2015-09-19. Pristupljeno 2018-12-23.
* „Correspondance général de Carnot, tome 1". imprimerie Nationale.
**Glavoč Kolombatovićev** (lat. *Gobius kolombatovici*) riba je iz brojne porodice glavoča (lat. Gobiidae). Prvi put je pronađen 1998. godine na sjevernom dijelu Jadranskog mora, i to na četiri lokacije: Plovanov stol, Kamenjak, rt Tenki i rt Sv. Marak na istočnoj obali otoka Krka .
Živi na dubini od 15-38 metara, na dnu od pijeska, finog, malog šljunka i kamenja, uvijek blizu skrovišta (pukotine, stijene ili rupe). Najveća veličina se kreće od 10-12 cm, po jednom, a po drugom izvoru 9,2 cm. Žućkaste je boje s vidljivim narančastim mrljama po tijelu, mrlje su poredane u uzdužnim redovima. Trbuh joj je svijetao, bjelkast. Tijelo ovog glavoča je izduženo, prekriveno ljuskama, s velikom glavom. U ustima ima nekoliko redova zubiju, a prvi red je najveći. Na prvoj leđnoj peraji ima crnu mrlju. Ishrana i razmnožavanje je još vijek nepoznanica.

Rasprostranjenost
-----------------

Ova vrsta je endemska vrsta Jadranskog mora i dosada je pronađena samo na njegovom sjevernom dijelu .

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Kolombatovićev glavoč[*mrtav link*] (izor.hr)
2. ↑  (`sh`) Ihtiološka zbirka Arhivirano 2007-06-06 na Wayback Machine-u (Prirodoslovni muzej Rijeka)
3. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
4. ↑  (`en`) Gobius kolombatovici (fishbase.org)

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavoč Kolombatovićev** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavoč Kolombatovićev** |
**Vojni tribuni s konzulskom vlašću** (lat. *tribuni militum consulari potestate*) bili su vanredni magistrati s konzulskom vlašću koji su se birali u doba rane Rimske Republike, i to sporadično od 444. st. e. a zatim redovno svake godine od 408. do 394. st. e. i ponovo od 391. do 367. st. e.

Smatralo se da je uvođenje položaja vojnih tribuna s konzulskom vlašću 444. god. st. e. bilo povezano sa borbom patricija i plebejaca. Prema analistima, ta je inovacija bila rezultat političkog kompromisa između narodnih tribuna, koji su zahtevali da se plebejcima omogući da budu birani za konzule, i senata, koji je pokušavao da održi monopol patricija nad položajem konzula. Od 444. god. st. e. narod je trebalo da svake godine odluči da li će izabrati dva patricijska konzula ili vojne tribune s konzulskom vlašću, koji su mogli biti patriciji ili plebejci. Spisak magistrata za period od 444. do 367. god. st. e. pokazuje da su se vojni tribuni i konzuli smenjivali. Konzuli su češće birani do 426. god. st. e. a kasnije retko. U početku je bilo tri vojna tribuna, ali se 426. st. e. broj popeo na četiri, a 406. god. st. e. na šest. Vojni tribunat je ukinut i zamenjen konzulatom 367. godine st. e. kada je, prema analističkoj tradiciji, plebejcima po zakonu Licinija i Sekstija *(lex Licinia Sextia)* dozvoljeno da se kandiduju za konzule.

Tit Livije ukazuje na to da je prema nekim izvorima dužnost vojnih tribuna uvedena zato što je Rim bio suočen sa tri rata istovremeno. Pošto se danas smatra da plebejcima nikada nije bilo zabranjeno da budu birani za konzule, neki ispitivači misle da su razlog za uvođenje vojnog tribunata bile sve veće vojne i administrativne potrebe rimske države; ovo gledište potvrđuju i drugi podaci. Počev od 447. god. st. e. birana su dva kvestora, koji su služili kao finansijski pomoćnici konzula, a njihov se broj 421. god. st. e. popeo na četiri. Od 443. god. st. e. svakih pet godina birana su dva cenzora, koji su na dužnosti ostajali 18 meseci. Oni su sastavljali zvanične spiskove rimskih građana, procenjivali vrednost njihove imovine i upisivali ih u odgovarajuće tribe i centurije u okviru tributske i centurijatske skupštine. Povećanje broja vojnih tribuna poklopilo se sa prva dva velika rata koje je Rim vodio: sa ratom protiv Fidene i ratom protiv Veja. Zatim je 366. god. st. e. šest vojnih tribuna sa neizdiferenciranim ovlašćenjima bilo zamenjeno sa pet magistrata koji su imali definisane dužnosti: dva konzula za vođenje rata, gradski pretor, koji je rešavao sporove između građana, i dva kurulna edila sa različitim dužnostima u gradu. Od 362. god. st. e. Rimljani su svake godine birali šest vojnih tribuna, koji su bili potčinjeni konzulima.
**Staro Topolje** je naseljeno mjesto u Republici Hrvatskoj u sastavu općine Donji Andrijevci u Brodsko-posavskoj županiji.

Zemljopis
---------

Staro Topolje se nalaze oko 2 km zapadno od općinskog središta Donjih Andrijevaca, susjedna naselja su Novo Topolje na sjeveru, Sredanci na jugu te Sapci na zapadu.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine Staro Topolje je imalo 825 stanovnika. 

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Zanimljivosti
-------------

1807. oko praznika Sv. Stjepana kralja, u ovom selu je u kući obitelji Petrović, uz crkvu, rođen dječak s repom. Na kraju repa, koji je bio dugačak pola čovjekova lakta, nalazio se ćvor od mesa, poput jabuke. Osmi dan je umro i bio pokopan.

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
2. ↑  Zirdum, Andrija (2001). *Počeci naselja i stanovništvo brodskog i gradiškog kraja 1698.-1991.*. Slavonski Brod: Hrvatski institut za povijest. str. 79. 953-6659-11-5.

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Staro Topolje** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Donji Andrijevci |
| --- |
| Donji Andrijevci • Novo Topolje • Sredanci • Staro Topolje |

***Staro Topolje*** na Wikimedijinoj ostavi
**Glavoč mrkulj** (lat. *Gobius paganellus*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Kod nas se još naziva i glavoč/glamac kamenjar, porupnjak, noćar, noćnjaš,... Ima izduženo tijelo, široku tupo zaobljenu glavu i debele usne, te velike izbuljene bočno i naprijed okrenute oči. Iznad nosnica ima male izrasline, kojih na svakoj strani može biti 5-6 (izgledaju kao da su jedna). Ima podijeljenu leđnu peraju na dva dijela, a repna peraja mu je zaobljena. Boja tijela mu je u nijansama smeđe, koja može varirati od svijetlo smeđe, preko ljubičasto smeđe, pa čak do tamno smeđe koja se približava crnoj. Vrh prve leđne peraje i bočnih peraja mu se po boji razlikuje od ostatka peraja, naime, bočne peraje imaju vrh mnogo svijetliji od ostatka peraje, skoro bijel, a vrh prve leđne peraje ima žućkastu ili kod većih jedinki narančastu liniju. Mrkulj živi na kamenitom dnu koje je obraslo travom i algama, na malim dubinama, do nekih 15 m, a preferira zatvorenije uvale sa slabijim protokom morske vode. I kod ove vrste mužjak čuva jajašca, a prilikom čuvanja poprima sve tamniju boju. Vrijeme izlijeganja jajašaca je oko 19 dana, što ovisi o temperaturi. Naraste do 12 cm, a hrani se manjim ribama, glavonošcima, crvima, račićima,...Živi oko 10 godina, a osim u moru, mrkulj rado obitava i u bočatim vodama, a ponekad uđe i u potpuno slatku vodu. Hrani se i danju i noću, iako je aktivniji po noći.

Zanimljivosti
-------------

Glavoč mrkulj se u prirodi zna križati s glavočem pločarom (lat. Gobius cobitis), a križanci redovito naslijeđuju osobinu rasta po pločaru, naime narastu dosta veći od mrkulja.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavoč mrkulj živi u Atlantiku od zapada Škotske pa sve do Senegala. Osim na Atlantiku, obitava i u Sredozemnom moru i Crnom moru. Vjerovatno je kroz Sueski kanal ušao u Crveno more, pa danas i tu obitava.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Rock goby (fishbase.org)

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavoč mrkulj** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavoč mrkulj** |

***Glavoč mrkulj*** na Wikimedijinoj ostavi
**Glavoč plošac** (lat. *Chromogobius quadrivittatus*) riba je iz porodice glavoča. Ponekad ga nazivaju i maćani glavoč. Naraste do 6,5 cm duljine, a hrani se malim račićima. Tijelo mu je vretenasto, izduženo, prekriveno ljušturama. Glava mu je široka, a gornja usna naglašeno debela. Svijetlo smeđe je boje, a između bočnih peraja, proteže se svijetli pojas, gotovo bijel, u obliku sedla. Sličan takav pojas, samo mnogo manji i slabije naglašen se nalazi i između dvije leđne peraje. Od pojasa pa prema glavi, naglašeno je istočkan tamnijom nijansom smeđe boje. Repna peraja je zaobljena, a vrhovi svih peraja su svijetliji od boje tijela. Glavoč plošac živi u plitkom moru, na malim dubinama, gdje se krije među kamenjem ili nakupinama trave.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavoč plošac živi samo u Mediteranu i Crnom moru .

Izvori
------

1. ↑  (`en`) Chestnut goby (fishbase.org)

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavoč plošac** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavoč plošac** |

***Glavoč plošac*** na Wikimedijinoj ostavi
**Daria Halprin** (30. decembar 1948 -) je američka psihologinja, najpoznatija po kratkotrajnoj karijeri glumice i plesačice krajem 1960-ih, zahvaljujući kojoj je postala jednom od ikona tadašnje kontrakulture.

Rođena je u porodici arhitekta Lawrencea Halprina, Daria Halprin se kao mlada djevojka uključila u kontrakulturni pokret u San Franciscu. Pažnju je privukla pojavljivanjem u dokumentarnom filmu *Revolution* 1968. godine, u kome gola čita poeziju. Taj je nastup zapazio Michelangelo Antonioni koji ju je angažirao za glavnu žensku ulogu u svom znamenitom filmu *Zabriskie Point*. Tokom snimanja je sa svojim partnerom Markom Frechetteom otpočela ljubavnu vezu te su nakratko stekli slavu kao "prvi par" američke kontrakulture. Veza je prekinuta nakon što ju je Frechette bez uspjeha pokušao nagovoriti da se priključi hipijevskoj komuni u bostonskoj četvrti Fort Hill. 1972. godine se udala za glumca Dennisa Hoppera kome je rodila kćer Ruthannu. Godine 1976. se od njega razvela. Halprin se nakon toga počela baviti psihoterapijom, razvivši metode temeljene na plesu.

Filmografija
------------

* *Revolution* (1968)
* *Zabriskie Point* (1970)
* *The Jerusalem File* (1972)

Izvori
------



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 63629652
* LCCN: no98092803
* ISNI: 0000 0001 1446 1180
* GND: 1227018002
* SUDOC: 132998009
* BNF: cb16210250n (podaci)
* NKC: xx0151176
* BNE: XX5002369

 |
**Glavoč bjelaš** (lat. *Gobius geniporus*) riba je iz porodice glavoča (Gobiidae). Kod nas se još naziva i glavoč/glamac bilac ili blijedac. Jedna je od najčešćih vrsta glavoča u Jadranu koji se često sreće i lovi. Boje je svijetlo smeđe ili žućkastosmeđe, s mrljama po cijelom tijelu, koje su tamnije po bokovima. Naraste do 18 cm duljine, a živi uz obalu, na malim dubinama, do 40 m. Najčešće obitava na pjeskovitom dnu, nedaleko trave ili kamena koji mu pružaju zaklon, ponekad i na šljunkovitom ili muljevitom dnu. Može ga se pronaći i na ušćima rijeka. Hrani se zooplanktonom, ali i svime što može uhvatiti. Prilikom ribolova, zalijeće se na mamac i vrlo ga je lako uhvatiti na udicu. Ima vrlo ukusno meso i cijenjena je poslastica kod znalaca.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavoč bjelaš živi samo u Mediteranu, a nema ga u Crnom moru .

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Slender goby (fishbase.org)

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavoč bjelaš** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavoč bjelaš** |

***Glavoč bjelaš*** na Wikimedijinoj ostavi
**Eksperiment OPERA** proveden na CERN-u po prvi put je otkrio prelazak jedne elementarne čestice – mionskog neutrina u drugu – tau neutrino, što je za fiziku elementarnih čestica važno i dugo najavljivano otkriće.

Neutrini su elementarne čestice koje često putuju brzinom blizu brzine svjetlosti, bez naboja, a masa im je minijaturna tako da gotovo nesmetano prolaze kroz materiju. Zbog toga ih je izuzetno teško otkriti. Nastaju u nekim vrstama radioaktivnih reakcija na Suncu i u nuklearnim reaktorima ili u sudarima kozmičkih zraka s atomima. Postoje tri vrste neutrina - elektronski, mionski i tau. Kroz naša tijela svake sekunde prođe više od 50 trilijuna neutrina sa Sunca. Njihovo postojanje pretpostavio je Wolfgang Pauli, ime im je dao Enrico Fermi, a eksperimentalno ih je dokazao Frederick Reines 1956.

Nestanak istovrsnih neutrina već je primijećen u nekoliko eksperimenata u posljednjih 15 godina, ali "izravan nastanak" nove vrste neutrina još je uvijek značajan nedostajući dio slagalice. Eksperiment OPERA jedinstven je u svijetu po svojoj mogućnosti da odgovori na to pitanje. Neutrinske oscilacije danas su jedini pokazatelj nove, začuđujuće fizike izvan takozvanog standardnog modela čestica i interakcija, koja otvara mogućnost neočekivanih posljedica u kozmologiji, astrofizici i fizici čestica.

Eksperiment je započet 2006. kad su prvi "obični" mionski neutrini otkriveni nakon što su brzinom svjetlosti za oko 2,4 milisekunde prevalili put od 730 kilometara iz CERN-a. Tada je započela pažljiva i neumorna potraga za sićušnim, vrlo posebnim signalom kojeg bi proizveo tau neutrino. OPERA otkriva neutrine pomoću 150 000 malih jedinica nazvanih "blokovi" (ukupne mase 1300 tona) od kojih je svaka jednakovrijedna složenoj fotografskoj kameri. Zahvaljujući tim blokovima, sačinjenim od sendviča olovnih ploča i specijalnih fotografskih filmova, istraživači OPERE mogu otkriti sve detalje "neutrinskih događaja" preciznim mjerenjima elementarnih čestica koje nastaju prilikom interakcije neutrina i bloka. Osim znanstvenika s CERN-a, na eksperimentu sudjeluju i hrvatski znanstvenici s Instituta Ruđer Bošković.

Izvori
------

1. ↑    "Hrvati sudjelovali u ključnom otkriću za fiziku čestica", tportal.hr, 2010.
**Darija Bostjančić** je alpinistkinja iz Hrvatske, koja se 19. V. 2009. god. popela na Mount Everest. Darija je uspon ostvarila kao članica hrvatske ženske ekspedicije, zajedno sa sestrom Iris Bostjančić, Enom Vrbek i Milenom Šijan. Ovim usponom Darija i Iris Bostjančić postale su prve žene te godine na vrhu svijeta, ali i prve sestre u historiji koje su istovremeno došle na vrh Mount Everesta.

Rođena je 16. 4. 1978. god u Rijeci. Po obrazovanju je medicinska sestra Stalno je zaposlena u opatijskoj Thalassotherapiji, a uz posao, u Zagrebu je završila kineziologiju. 

Darija je kao dijete imala jake alergije na kućnu prašinu pa je porodica stalno boravila u prirodi na svježem zraku. Sa planinarstvom se počela baviti 1996. god. sa 18 god. Dvije godine kasnije u alpinizam je povukla i dvije godine mlađu sestru Iris. Od alergije do uspona na vrh svijeta prošlo je 13 god.

Presudan trenutak u njihovim životima bio je uspon na Aconcaguu (6.974 metra), najviši vrh Argentine i Amerike, kada su shvatile da im visina nije nikakav problem. To su potvrdile i usponom na šesti svjetski vrh Cho Oyu (8201 metara) 2007. god, takođe u sastavu ženske ekspedicije.

Pustolovne trke
---------------

Osim alpinizmom, Darija se bavi i veslanjem, biciklizmom, orijentacijskim trčanjem. Redovni je učesnik pustolovnih i treking trka u Hrvatskoj i inostranstvu. Ovo su neki od rezultata:

* 1. mjesto - Cro challenge Paklenica (40km) 2002, 2003, 2004, 2005
* 1. mjesto - Cro challenge (150km) 2002, 2003
* 1. mjesto – Terra Incognita (450km) 2004, 2006 (mješoviti tim)
* 1. mjesto Velebitski treking (75km) 2004, 2007
* 13. mjesto – EcomotionPro (580km, Brazil), trka u svjetskom kupu
* 9. mjesto - Bimbache Extrem (500km, Španija) trka u svjetskom kupu
* 2. mjesto – The North Face adventure trophy" (450km, Poljska)
* Učestvovala je na Svjetskom prvenstvu u pustolovnim trkama u Portugalu.

Uspon na Mount Everest
----------------------

Uspjeh su postigle kao članice Hrvatske ženske ekspedicije koju je vodio Darko Berljak. Završni i teški iscrpljujući uspon po jugoistočnom grebenu počeo je 18.05. prije 22,00 sata s Južnog sedla (7.920 m.). Cijeli taj dan duvao je snažan vjetar, ali se smirio oko 21,00 i brzina mu se smanjila na prihvatljivih 30 km/h. Više desetaka penjača iz svjetske himalajske elite i isto toliko Šerpa odmah je krenulo na uspon, među njima Darija, Iris i trojica Šerpa – Lakhpa, Pemba i Nawang. Uspon je završen u 9,40.

Dva dana kasnije na vrh su se ispenjale i zagrepčanka Ena Vrbek i splićanka Milena Šijan. S djevojkama na vrh je išao i sirdar (vođa Šerpa) Lakhpa Nuru koji je prije dva dana pratio i Dariju i Iris Bostjančić.
| Sepia |
| --- |
| sipa |
| Naučna klasifikacija |
| carstvo
(Regnum) | životinje
(Animalia) |
| tip
(Phylum) | mekušcii
(Mollusca) |
| klasa
(classis) | glavonošci
(Cephalopoda) |
| potklasa
(subclassis) | koleoidea
(Coleoidea) |
| red
(Ordo) | sipe
(Sepioidea) |
| Cuvier, 1797. |

**Glavonošci** (lat. *Cephalopoda*) su mekušci koje karakteriše bilateralna simetrija i kod kojih se od stopala obrazuju ručice i mišićni levak. Većina glavonožaca ima redukovanu ili sasvim zakržljalu ljušturu, koja kao rudiment postoji u unutrašnjosti tela (npr. sipina kost). Jedini oblik sa spoljašnjom, spiralnom ljušturom je nautilus za koga se smatra da je star oko 350 miliona godina. Pripadaju im mekušci koji žive isključivo u morima. Predstavljaju jednu od najnaprednijih grupa među beskičmenjacima. 

Njihovo telo je građeno od:

* glave, na kojoj se nalaze ručice i mišićni levak koje opkoljavaju usni otvor;
* trupa, u kome je utrobna kesa u kojo su unutrašnji organi.

Broj ručica oko usnog otvora je 8, 10 ili više. Ručice su mišićni i jako pokretljivi organi, koji po unutrašnjoj površini imaju pijavke.

Prema broju ručica glavonošci se označavaju kao:

* oktopodi (Octopoda), među kojima je najpoznatiji rod hobotnica (Octopus) čiji predstavnici su među najvećim beskičmenjacima
* dekapodi (Decapoda), čiji poznatiji rodovi su sipa (Sepia) i lignja (Loligo).

***Glavonošci*** na Wikimedijinoj ostavi
**Dunston** je nekadašnji grad koji ima 18.326 stanovnika a danas je samo kvart Metropolitanskog borougha Gateshead, koji leži na sjeveroistoku Engleske u Metropolitanskoj grofoviji Tyne and Wear.

Geografske karakteristike
-------------------------

Dunston je zapadni dio Gatesheada, koji se prostire duž južne obale Rijeke Tyne, prekoputa Newcastla.
Sastoji se od dva kvarta - **Dunston & Team** koji ima 9127 stanovnika i **Dunston Hilla & Whickham East** koji ima stanovnika.

Historija
---------

Selo Dunston prvi put je dokumentirano 1328. a 1344. se spominje kao mjesto u kom se iskapa ugljen.

Dunston je ostao selo sve do 17. vijeka kad se počeo intenzivnije iskapati ugljen. Tokom 19. i 20. vijeka razvio se u Industrijski grad željezara i kemijske industrije.

Izvori
------

1. 1 2 3  „Population Dunston & Team Ward Factsheet" (engleski). Gateshead Council. Pristupljeno 27. 05. 2017. [*mrtav link*]
2. 1 2  „Population Dunston Hill & Whickham East Ward Factsheet" (engleski). Gateshead Council. Pristupljeno 27. 05. 2017. [*mrtav link*]
3. 1 2  „*Dunston*" (engleski). Gateshead History. Pristupljeno 27. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Dunston, Tyne and Wear*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dunston (`en`)