recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Trypanosoma cruzi*** je vrsta parazitske euglenoidne protozoe. Među protozoama, *Trypanosoma* je karakteristična po tome što živi u tkivu drugih organizama i hrani se krvlju i limfom. Ovaj organizam uzrokuje bolesti, ili povećava verovatnoću zadobijanja bolesti koja varira od organizma do organizma. Na primer, tripanosomijaza kod ljudi (Šagasova bolest u Južnoj Americi ili bolest spavanja u Africi), durine i *Trypanosoma evansi* kod konja, i bolest slična brucelozi kod goveda. Parazitima je potrebno telo domaćina i hematofagni insekt *Triatominae* kao glavni vektor u skladu s mehanizmom infekcije. Ovi insekti se hrane krvlju. Insekti inficirani protozoama iz kontakta sa drugim životinjama prenose tripanosome kad ostave svoje fekalije na koži domaćina i zatim ga ubodu. Penetracija inficiranog izmeta je dodatno olakšana češanjem oblasti uboda.

Vidi još
--------

* Spisak parasita (čovek)

Spoljašnje veze
---------------

* „American Trypanosomiasis (*Trypanosoma cruzi*)". *DPDx — Laboratory Identification of Parasitic Diseases of Public Health Concern*. Centers for Disease Control and Prevention. 2013-11-29.
* „*Trypanosoma cruzi*". *NCBI Taxonomy Browser*. 5693.

***Trypanosoma cruzi*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Identifikatori taksona | 
* Wikidata: Q150162
* Wikispecies: Trypanosoma cruzi
* AFD: Trypanosoma\_cruzi
* BioLib: 144377
* EPPO: TRYPCR
* GBIF: 6533909
* iNaturalist: 342766
* IRMNG: 11748483
* NCBI: 5693
* WoRMS: 634276

 |
**Fan Chuo** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *fán chuò*; ??? – kraj 9. vijeka) bio je kineski državni službenik iz kasnog perioda dinastije Tang. Radio je kao sekretar u *jie-duu* (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *jié dù*) odnosno graničnom vojno-upravnom okrugu sa sjedištem u današnjoj vijetnamskoj prijestolnici Hanoi. U vrijeme sukoba Kine sa Kraljevinom Nanzhao Hanoi su zauzele snage Nanzhaoa; Fan Chuo se od napadača spasio tako što je skočio u Crvenu rijeku i preplivao na drugu obalu. Potom je premješten u Guangzhou gdje je počeo pisati knjigu *Manshu* (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; doslovno "barbarski dokument" ili "Knjiga o južnim plemenima"). Nju je dovršio nakon povratka u Hanoi 862. U njoj je detaljno opisao južne provincije tadašnje Kine i narode koji su živjeli s obje strane granice. Ona danas predstavlja jedan od najvrijednijih historijskih izvora o tom periodu.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 67935132
* LCCN: n85813636
* ISNI: 0000 0000 6367 8485

 |
**Igor Kordej** (Zagreb, 23. lipnja 1957.), hrvatski crtač stripa, scenarist, slikar i grafičar međunarodnog ugleda.

Životopis
---------

S 18 godina bio je član umjetničke skupine Novi kvadrat. Radio je stripove za brojne časopise na prostoru bivše Jugoslavije. Njegovi stripovi objavljivani su širom Europe i Južne Amerike, kasnije i u Sjevernoj Americi. Živio je u Francuskoj i Danskoj, a 1997. preselio se u Kanadu i počeo objavljivati stripove za najpoznatije američke izdavače kao što su Marvel, Dark Horse, DC Comics i dr. U SAD-u je najpoznatiji je po stripovima X-Men, Tarzan i Ratovi zvijezda.

Ima vrlo raznolik repertoar. Radio je s raznim tehnikama od obične olovke do panela u boji. Poznat je po brzom crtanju, jedno vrijeme stvarao je 3-4 knjige stripova mjesečno.

Vratio se u Hrvatsku 2006. godine i počeo raditi znanstveno-fantastične i pustolovne stripove za francusku izdavačku kuću Delcourt. Nekoliko tih stripova objavljeno je i u prijevodu na hrvatskome jeziku.

Nagrade i priznanja
-------------------

* Vitez reda umjetnosti i književnosti (Ordre des arts et des lettres), Ministarstvo kulture Francuske, 2013.

Izvori
------

1. ↑   (pristupljeno 25. kolovoza 2013.)
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2012-07-08. Pristupljeno 2014-07-27.
3. ↑  Brady, Matt (26. veljače 2004.). "Igor Kordey: Speaking His Mind". Newsarama. .
4. ↑   (pristupljeno 25. kolovoza 2013.)
5. ↑  „Igor Kordej - Vitez reda umjetnosti i književnosti", *Slobodna Dalmacija*, 5. kolovoza 2013.

Vanjske poveznice
-----------------

* Intervju s Igorom Kordejem

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 24623561
* LCCN: n98094177
* ISNI: 0000 0001 2124 4950
* GND: 133027732
* SUDOC: 077716108
* BNF: cb12066479h (podaci)
* NKC: xx0120668

 |
Ovo je članak o knjizi.  Za film, vidi Memoirs of a Geisha (film).  

***Memoirs of a Geisha*** je roman američkog pisca Arthura Goldena objavljen godine 1997. Roman u prvom licu opisuje fiktivni život gejše koja radi u Kyotu prije, za vrijeme i poslije drugog svjetskog rata. Doživio je veliki uspjeh i postao svjetskim bestselerom. Istovremeno je u japanskoj javnosti izazvao kritike i kontroverze zbog senzacionalističkog pristupa temi i brojnih faktografskih pogrešaka.

Mineko Iwasaki, gejša koju je Golden intervjuirao za vrijeme pripreme pisanja romana, tužila ga je za klevetu ustvrdivši da je naslovni lik temeljen na njoj i pogrešno prikazan kao prostitutka. Spor je kasnije riješen sudskom nagodbom.

Osam godina kasnije je po njemu snimljen istoimeni film sa Zhang Ziyi u naslovnoj ulozi.

Literatura
----------

* McAlpin, Heller. "Night Butterflies; Memoirs of a Geisha". *Los Angeles Times*, November 30, 1997. Pg. 8.
* Dalby, Liza. "Geisha". 1983. pp. 54–64 (prostitution); pp. 109–112 ("deflowering" and mizu-age).

***Memoirs of a Geisha*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 217041746
* GND: 4754967-1

 |
**Mirno teku rijeke** je pjesma kompozitora Miroslava Bira i pjesnika Drage Britvića, koja je prvi put izvedena na Festivalu Opatija 1959. Aranžman je napisao Ferdo Pomykalo, a pjesmu su otpjevali u alternaciji (to je bio takav običaj) Vice Vukov i Dušan Jakšić. Pjesma je osvojila prvu nagradu festivala, i postala prvi pravi hit jugoslavenskih radio stanica ranih 1960-ih.

O pjesmi
--------

Profinjeni stihovi Drage Britvića, i jednostavna pomalo melankolična muzika kompozitora Miroslava Biroa uz finu orkestraciju Ferde Pomykala, bili su pravi recept za uspjeh. Po mnogim muzičkim kritičarima i poznavaocima muzike Mirno teku rijeke je jedna od najboljih kompozicija koje su ikad izašle iz nekad velike festivalske produkcije.

Stihovi pjesme
--------------

  

*Mirno teku rijeke  

mirno žita šume  

svjetlo njiše misli  

misli njišu šume.  

  

Ptica let šara svod  

pršti pjev u jasni vedri dan  

jasni dan, vedri smijeh  

vedar čovjek nikad nije sam.  

  

Maštom takneš, svaku travku, cvijet  

tu si velik ti i tvoj je svijet.  

  

Onda mir, samo mir  

Rijeka, šuma, plavi svod i ti.  

  

Još da skineš dugu  

sjajnu, vrelu, žarku  

sve bi zlato dana  

stalo u tu bajku.  

  

Ptica let šara svod  

pršti pjev u jasni vedri dan  

jasni dan, vedri smijeh  

vedar čovjek nikad nije sam.  

  

A što takneš, svaku travku, cvijet  

tu si velik ti i tvoj je svijet.  

  

Onda mir, samo mir  

Rijeka, šuma, plavi svod i ti.*

Izvori
------

1. ↑  „VICE VUKOV". Croatian Music Channel - CMC. Arhivirano iz originala na datum 2007-10-09. Pristupljeno 28.10. 2009.

Vanjske veze
------------

Vice Vukov pjeva 1985 - Mirno teku rijeke na YouTube
**Snježana Babić-Višnjić** (Zagreb, 1969.) je hrvatska književnica, romanopisateljica, dramatičarka, novinarka. Piše i djela za djecu. Djela su joj izvedena i kao radio-drame.

Školovala se u rodnom gradu, a studij kroatistike i južnoslavenskih filologija završila je na Filozofskom fakultetu, gdje polazi doktorski studij.

Napisala je 20 drama. Neke su doživjele izvedbu na Hrvatskom radiju i Gradskom kazalištu u Požegi.

Drame i priče su joj objavljivane su u hrvatskim časopisima i zbornicima, čitane na Hrvatskom radiju, a neke od njih su bile nadahnućem za kazališnu pozornicu.

Snježana Babić Višnjić napisala je i objavila pet dječjih romana.

Djela
-----

### Drame

* *Priča se nastavlja*, 1991. (izvedena na kazalištu, ušla u zbornik "Mlada hrv. drama")
* *Nestali*, poetska drama, 1999. (priređena kao radio-drama)
* *Kamenčić želja*, 1999.-2001.
* *More pod prozorom*, komična drama, 2005.
* *Tamna strana*, 2002.

### Priče

* zbirka priča "Let nad staklenim stolom", 2006.

### Romani za djecu

* *Upomoć, mama se smanjila* 2003.
* *Janko među dinićima*2004.
* "Mali krapinski pračovjek Babu" 2012. nagrada Mato Lovrak
* "Kika i tajna uklete kuće" 2014.
* "Puhni u jedra!" (u izlasku)

Vanjske poveznice
-----------------

* Hrv. centar ITI Arhivirano 2007-09-28 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* CONOR.SI: 248570467

 |
**Sofija Novoselić** (Zagreb, 18. siječnja 1990.), hrvatska skijašica.

Životopis
---------

### Skijaška karijera

Sofija Novoselić 2009.
Nada hrvatskog skijanja. Prvu utrku u Svjetskom skijaškom kupu imala je 5. siječnja 2006. u Zagrebu. Članica je hrvatske ženske skijaške reprezentacije. Nastupila je na brojnim FIS slalomskim utrkama. Jednom je sa startnim brojem 97 postigla 3. mjesto u slalomskoj FIS utrci. Na Svjetskom skijaškom prvenstvu u švedskom gradu Åreu, 2007. bila je 27. u slalomu, što joj je za sada najbolji rezultat. Osvojila je dvije zlatne medalje, u slalomu i veleslalomu, na XIII. Zimskim igrama mladeži Alpe - Jadran u austrijskom Hinterstoderu u siječnju 2007. Na EYOF-u, Olimpijskom festivalu europske mladeži, u španjolskoj Jaci, u veljači 2007. osvojila je broncu u veleslalomu i 4. mjesto u slalomu. Na Svjetskom kupu u Zagrebu u siječnju 2011. osvojila 25. mjesto.

Otac Jurij Novoselić je član grupe Psihomodo pop, a svojevremeno je svirao saksofon u grupi Film.

Izvori
------

* Sofija Novoselić na stranicama *croski.hr*

Vanjske poveznice
-----------------

* ((en)) Sofija Novoselić na stranicama *FIS-a* Arhivirano 2012-10-13 na Wayback Machine-u
**Sodžerner Trut** (engl. ; IPA: ;1797 — 1883) američka abolicionistkinja, govornik i borac za ljudska prava. Pravo ime joj je **Izabela Baumfri** ili, po drugim izvorima, **Izabela Van Vagener**. Rođena je u ropstvu oko 1797.

Izbegla je u Kanadu 1827. Godine 1828. sudskim putem je uspela da dobije starateljstvo nad sinom čime je postala prva crnkinja koja je dobila parnicu protiv belaca.

U SAD se vraća 1829. nakon što je u državi Njujork ukinuto ropstvo. Desetak godina je radila kao služavka, da bi se potom pridružila Elajdži Pirsonu u uličnim propovedima.

Kasnije je postala zapažen zagovornik abolicionizma i pokreta za ženska prava. Verovatno najpoznatiji govor je bio *Zar ja nisam žena?* - "Ain't I a Woman?", kratak, ali dobro pogođen komentar izgovoren 1851. na Ženskoj skupštini u Akronu, Ohajo.

Godine 1841. preselila se u Northampton u Masačusetsu gde se pridružila utopijskoj zajednici Northemptonsko udruženje za obrazovanje i industriju. Kada se 1846. zajednica raspala ostala je u Florensu kod Northamptona gde je radila sa susedom, Olivom Džilbertom, na biografiji *Priča Sodžerner Trut: Rob sa severa*, koja je objavljena 1850.

Sodžerner Trut
Godine 1857. preselila se u Mičigen gde je nastavila sa aktivizmom. Tokom Američkog građanskog rata organizovala je sakupljanje namirnica za Uniju i preselila se u Vašington, nakon što je proglašeno ukidanje ropstva ("Emancipation Proclamation"). Tada je upoznala i predsednika Abrahama Linkolna.

U Mičigen se vratila 1867. Umrla je u svom domu u Betl Kriku, 26. novembra 1883. Sahranjena je na groblju Ouk Hil u Betl Kriku. Godine 1983. uvrštena je u Galeriju slavnih žena Mičigena (Michigan Women's Hall of Fame).

Godine 1997. NASA je svoje robotizovano vozilo za misiju na Marsu nazvala *Sodžerner.*

Spoljašnje veze
---------------

***Sojourner Truth*** na Wikimedijinoj ostavi

* Institut Sodžerner Trut Arhivirano 2005-03-07 na Wayback Machine-u (Betl Krik, Mičigen)
* Memorijal Sodžerner Trut Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u (Florens, Masačusets)
* Kolekcija Sodžerner Trut Biblioteka Sodžerner Trut na Državnom univerzitetu Njujorka
* Biografija na "FemBio" – Značajne žene sveta Arhivirano 2004-10-11 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 74657903
* LCCN: n79138780
* ISNI: 0000 0001 0988 4285
* GND: 119200910
* SELIBR: 252318
* SUDOC: 070054592
* BNF: cb16157269d (podaci)
* BIBSYS: 90657480
* NKC: xx0108747
* BNE: XX5274745
* NSK: 000419605

 |
**Sokrat Sholastik** ili **Sokrat iz Carigrada** (grč. Σωκράτης, 380–440 bio je pravnik iz Carigrada koji je nastavio Evsevijevu *Crkvenu istoriju* sve do 439. godine.

Sokrat je izuzetno pouzdan u iznošenju podataka te istovremeno obrađuje i crkvenu i svetovnu istoriju. Mnogi dokumenti koje je umetnuo u tekst, kao što su odluke sabora, poslanice careva i episkopa, dodatno povećavaju vrednost njegovog dela.

I pored toga što njegovo poznato delo *Crkvena istorija* predstavlja jednu od najranije napisanih istorija hrišćanske crkve, još uvek postoji mnoštvo nepoznanica kada je reč o njegovom životu. Pretpostavlja se da je rođen u Carigradu, i da je u rodnom gradu proveo najveći deo života baveći se advokaturom. Jedna od nepoznanica je i to da li je on pripadao kleru. Po svemu sudeći, Sokrat Sholastik nije imao neko naročito teološko obrazovanje, a takođe nije previše dobro poznavao ni teološku književnost svog vremena. Sokratovo delo obuhvata period od 305. do 439. godine, tj. do okončanja sedamnaestog konzulstva cara Teodosija II.

*Crkvena istorija* Sokrata Sholastika ostaje i do danas jedno od najvažnijih dela za izučavanje istorije crkve, pogotovo zbog činjenice da je samo u Sokratovom delu sačuvano mnoštvo dokumenata čiji su originali danas izgubljeni.

```
 Sokratova *Istorija Crkve* objavljena je 2002. godine u okviru izdava;ke delatnosti Eparhije dalmatinske. Prevodilac: Slobodan Prodic
```

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 107158790626238851415
* LCCN: n85035333
* ISNI: 0000 0001 1647 1702
* GND: 118748742
* SELIBR: 206858
* SUDOC: 030127874
* BNF: cb121606266 (podaci)
* BIBSYS: 90378428
* NLA: 35961059
* NKC: jn19990008061
* BNE: XX1124807
* CiNii: DA0104328X
* CONOR.SI: 212443235

 |
**Stella Dorothea Gibbons** (5.1. 1902—19.12. 1989) bila je engleska spisateljica romana, novinarka, pjesnikinja i noelistica. Najpoznatija je po svom prvom romanu *Cold Comfort Farm*, u kome se u obliku parodije obračunala sa pesimističkim ruralizmom u prozi 
Thomasa Hardyja i njegovih književnih sljedbenika. Za to je djelo godine 1933. dobila nagradu Femina Vie Heureuse.

Njena ostala djela su "Miss Linsey and Pa" (1936), "Nightingale Wood" (1938), "Westwood" (1946) i "Conference at Cold Comfort Farm" (1959). Godinama je radila kao novinarka za Evening Standard.

Godine 1933. se udala za glumca i pjevača Allana Webba, kome je rodila kćer.

Vanjski linkovi
---------------

* Stella Gibbons - old official site, via Internet Archive, by Reggie Oliver

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 44469306
* LCCN: n50027801
* ISNI: 0000 0001 1631 6403
* GND: 118065599
* SUDOC: 052508161
* BNF: cb13596070x (podaci)
* BIBSYS: 90871489
* NLA: 35122262
* NKC: xx0006320
* BNE: XX4955328
* CiNii: DA05097746
* CONOR.SI: 103732835
* NSK: 000737227

 |
**Stipe Drviš** (Makarska, 8. lipnja 1973.), hrvatski boksač, bivši svjetski boksački prvak u poluteškoj kategoriji po verziji WBA.

Životopis
---------

Boksom se počeo baviti 1992. g. u BK "Pula" u Puli za koji je osvojio 6 puta naslov prvaka Hrvatske. U amaterskoj karijeri nastupio je na Olimpijskim igrama 1996. i osvojio 5. mjesto. Godine 1997. na Mediteranskim igrama osvojio je 2. mjesto (pobijedio je Grk Georgios Mourlas).

1995. je godine sudjelovao kao hrvatski reprezentativac u kategoriji do 81 kg na svjetskom prvenstvu u amaterskom boksu u Berlinu. Izgubio je u šesnaestini završnice od Sejšelanina Rolanda Raformea na bodove +1:1. Na tom je prvenstvu još nastupio hrvatski boksač, kasniji svjetski prvak Stjepan Božić (-75 kg), a od inih svjetskih prvaka, Vitalij Kličko i Felix Savon (-91 kg) te Luan Krasniqi (europski prvak iz Vejlea 1996. brončani s OI 1996.)

1997. je godine sudjelovao kao hrvatski reprezentativac u kategoriji do 81 kg na svjetskom prvenstvu u amaterskom boksu u Budimpešti. Izgubio je u šesnaestini završnice od Turčina Yusufa Ozturka na bodove 9:6. Kuriozitet je da su na tom prvenstvu u inim kategorijama nastupili kasniji profesionalni svjetski prvaci Stjepan Božić (do 75 kg), Mirko Filipović (više od 91 kg) te bivši i kasniji legendarni superteškaši, svjetski prvaci Ruslan Čagajev i Felix Savon u teškoj i Sergej Ljahovič u superteškoj.

1998. je godine osvojio Svjetski kup. 

Od svibnja 1999. g. nastupa kao profesionalac u poluteškoj kategoriji. Drviš je 8. veljače 2003. postao prvak Europe pobijedivši Talijana Silvia Branca. Stipe je prvi poraz kao profesionalac doživio u Sydneyu protiv Paula Briggsa u borbi za naslov svjetskog prvaka. Svjetski prvak je postao u svojoj drugoj borbi za svjetski naslov 28. travnja 2007. kada je opet pobijedio Silvia Branca. Ubrzo nakon osvajanja naslova prvaka, izjavio je da se želi povući iz boksa. Dana 16. prosinca, Stipe je ozlijeđen i nemotiviran, znajući da mu je to posljednja borba u karijeri, izgubio naslov svjetskog prvaka, u Perthu protiv domaćeg boksača Dannya Greena. Drviš se nakon borbe, definitivno povukao iz boksa.

Bio je u kutu Mirka Filipovića kad je Filipović pobijedio na završnom je turniru K-1 za 2012. godinu, koji se održao 15. ožujka 2013. u Zagrebu.

Uz Stipu Drviša, titulu svjetskog prvaka osvojili su hrvatski boksači Fritzie Zivic (Ferdinand Živić) i Mate Parlov.

Izvori
------

1. ↑  „Mediteranske igre 1997.". Arhivirano iz originala na datum 2014-06-23. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  Svjetsko prvenstvo u boksu 1995.
3. 1 2  Svjetsko prvenstvo u boksu 1997.

Vanjske poveznice
-----------------

* BoxRec

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Stipe Drviš** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Susarion** (grč. Σουσαρίων, 6. vek pne.) smatra se grčkim komičkim pesnikom i jednim od tvoraca metričke komedije, odnosno osnivačem atičke komedije. Za njega se u *Parskoj hronici* kaže da je u nekoj godini između 581. i 560. pne. prvi put prikazao komediju u atičkoj demi Ikariji. Prema istom izvoru, tom prilikom organizovano je nadmetanje, u kome su za prvu nagradu bile predviđene korpa smokava i amfora vina.

Prema jednoj kasnijoj predaji, rođen je u selu Tripodisku na području Megare, odakle se preselio u atičku opštinu Ikariju, koja je bila najstarije središte Dionisovog kulta. Ta predaja slaže se sa tvrdnjom Megarana da su oni stvorili komediju, tvrdnjom koja je uostalom i bila široko prihvaćena u antici. Ova teorija zasniva se na jednom jedinom citatu koji se navodno sačuvao iz njegovog dela, a u kojem Susarion za sebe kaže da je "sin Filina iz Megare, iz Tripodiska" (υἱὸς Φιλίνου Μεγαρόθεν Τριποδίσκιος). Ovaj je citat pisan običnim atičkim dijalektom i njegova je autentičnost vrlo malo verovatna. Zapravo, neki ispitivači smatraju da se može dovesti u sumnju i samo Susarionovo postojanje te da se možda radi o fiktivnoj osobi.

Pre Susariona praktikovale su se po atičkim selima improvizovane rugalice i lakrdije karakteristične za svetkovine povezane s Dionisovim kultom, no Susarion je navodno bio prvi koji je tu vrstu zabave uredio i tako udario temelje pravoj atičkoj komediji. Ako je i postojao, malo je verovatno da je svoje komedije zapisivao, već ih je prikazivao putem hora, za koji je bez sumnje definisao neka pravila. Posebnog glumca i narativnog zapleta nije bilo. Prema ovoj teoriji, Susarion je adaptirao megarsku farsu, koju je preneo u Atiku, tako što je improvizovane rugalice zamenio planski smišljenim metričkim stihovima i tako što je donekle uredio funkcionisanje hora. No prošlo je dosta vremena dok taj novi žanr nije uhvatio korena, jer o njemu ne čujemo ništa narednih 80 godina, sve dok ga nisu obnovili Euet, Euksenid i Milo upravo u vreme kad je Epiharm začeo dorsku komediju na Siciliji.

Beleške
-------

1. ↑  "Tvrdnja Megarana da se komedija razvila kod njih za vreme demokratije čini se da znači da je komedija u 'jampskoj' tradiciji bila megarski izum. Tu tvrdnju podupire, a možda je za nju i odgovorna, pojava tvorca atičke komedije u liku Susariona, iz atičke deme Ikarije (odakle je bio i Tespid, tvorac tragedije) i datuma prve komične predstave, zabeleženog u *Parskoj hronici* (taj je datum padao u neku godinu između 581. i 560. pne.: deo natpisa sa tačnim datumum danas je izgubljen); i nismo iznenađeni time što se za Susariona tvrdi da je ipak bio Megaranin. Gde se u svemu ovome nalazi zrnce istine, verovatno nikada nećemo saznati". – E.W.Handley, 'Comedy' in Easterling, P.E. (Series Editor), Bernard M.W. Knox (Editor), *Cambridge History of Classical Literature*, v.I, Greek Literature, 1985. ISBN 0-521-21042-9, cf. Chapter 12, Comedy, p.366-367.
*Za ostale upotrebe, v. Juice.*

***Juice***  je američki igrani film snimljen 1992. u režiji Ernesta Dickersona. Po žanru je drama smještena u Harlem, a protagonisti su četvorica crnih mladića koji tokom jednog dana pokušavaju preživjeti u miljeu kojim dominiraju siromaštvo, policijsko zlostavljanje i ulične bande. Danas je poznat prije svega kao glumački debi slavnog repera Tupaca Shakura.

Radnja
------

Četvorica drugova - Roland Bisop,Kvinsi Kju O Povl, Rahim Portr i Erik Stil preskaču školu i zajedno izlaze u grad na zezanje. U pocetku odlučuju da odu u prodavnicu gramofonskih ploča i da ukradu nekoliko ploča.Kvinsi odvlači paznju vlasniku prodavnice dok Bisop, Rahim i Stil kradu ploče. Posle odlaze u kafić da popiju nešto i da se zezaju. U kafiću se desila pljačka i dolazi policija i hvata sve prisutne, ali njih cetvorica uspevaju da se izvuku. Sledećeg dana idu kod Steela na rucak .Nakon nekog vremena u grad dolazi sezona prijavljivanja didžeja,Kvinsi odlucuje da se prijavi i uspeva da prođe probni nastup i da pobedi na takmičenju. Nešto kasnije Bisop,Kvinsi,Rahim i Stil odlučuju da opljačkaju jednu prodavnicu. Samo je Bisop imao pistolj,oni ulaze maskirani u prodavnicu i kradu novac, ali Bisop slucajno zakači okidač i ubija vlasnika prodavnice. Posle toga oni beže iz prodavnice i Rahim preti Bisopu da že da ga prijavi policiji i Bisop od straha ubija Rahima, a ova dvojica od straha da će Bisop i njih ubiti pobegnu. Sledeceg dana Bishop srece Stila i ispaljuje nekoliko metaka u njega, ali on uspeva da preživi,policija misli da je to Kvinsi uradio i pocinje da ga juri,ali se uspeva da pobegne. Kvinsi obecava vlasniku jednog kluba nekoliko dolara ako kaže Bisopu da se nađe sa njim na tom i tom mestu. Kada su se nasli na tom i tom mestu Bisop ranjava Kvinsija u ruku, ali on uspeva da se odbrani iako nije imao pištolj jer ga je prethodno bacio,na kraju je i Bisop izgubio pistolj. Bishop na kraju gine kada su se njih dvojica tukli na vrhu zgrade, a on se okliznuo i istom trenutku Kvinsi pokusava da mu pomogne da ne padne, ali ne uspeva i tako je Bisop poginuo a Kvinsiju je bilo krivo sto nije uspeo da mu pomogne i tada se javlja odjavna spica.

Izvori
------

1. ↑  , Box Office Mojo
2. ↑  Doslovni prijevod naslova na srpskohrvatskom je "sok".

Sok(film)

Eksterni linkovi
----------------

* *Juice* na AllMovie-u ()
* *Juice* na sajtu IMDb
* *Juice* na Rotten Tomatoes-u ()
* *Juice* na Box Office Mojo-u

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Ernest Dickerson |
| --- |
| 1990-e | *Juice* (1992) **·**  *Surviving the Game* (1994) **·**  *Demon Knight* (1995) **·**  *Bulletproof* (1996) |
| 2000-e | *Bones* (2001) **·**  *Never Die Alone* (2004) |
**Mrtve duše** (rus. *Мёртвые души*) je roman Nikolaja Vasiljeviča Gogolja objavljen 1842. godine. Ubraja se u jedno od najpoznatijih dela ruske književnosti 19. veka. Sam Gogolj je zamislio delo kao epsku poemu u prozi i kao prvi deo trilogije koju nikada nije završio. Drugi deo koji je navodno bio napisao, uništio je neposredno pred smrt. Iako se roman završava u sred rečenice (poput Sternovog Sentimentalnog putovanja), smatra se da je delo kompletno u svojoj postojećoj formi.

Naziv dela
----------

U Rusiji je pre reforme o emancipaciji kmetstva iz 1861. godine vlastelinima bilo dozvoljeno da poseduju seljake (kmetove) koji će im obrađivati zemlju. Oni su smatrani vlasništvom vlastelina koji su ih mogli kupovati, prodavati, zalagati kao bilo koji komad lične svojine. Kao merna jedinica za seljake korišćena je reč „duša", na primer, "šest seljačkih duša". Radnja romana zasnovana je na „mrtvim dušama" (tj. mrtvim seljacima) koje se u državnim spisima i dalje vode kao žive. Na drugom planu, naziv dela se odnosi i na mrtve duše Gogoljevih junaka.

Spoljašnje veze
---------------

***Mrtve duše*** na Wikimedijinoj ostavi

* Besplatna e-knjiga: *Dead Souls* na Projektu Gutenberg
* () Puni tekst *Mrtvih duša* na ruskom
***Musica enchiriadis*** je muzički traktat anonimnog autora koji potiče iz 9. ili 10. vijeka. Predstavlja prvi sačuvani pokušaj da se uspostave pravila polifonije koju je će kasnije koristiti klasična muzika. Traktat se ispočetka pripisivao Hucbaldu, ali je to danas odbačeno. Neki historičari su ga pripisali Odu iz Clunyja (879-942).

Ovaj traktat iz muzičke teorije, zajedno sa komentarom *Scolica enchiriadis*, se često kopirao u srednjovjekovnim rukopisima, često zajedno sa Boecijevim tekstom *De Institutione Musica*.

Muzička skala koja se koristi u djelu, se temelji na tetrakordima, izgleda da je stvorena za samo djelo, odnosno da nije temeljena na dotadašnjoj muzičkoj praksi. Traktat također koristi rijedak oblik muzičke notacije, poznat kao Daseijanska notacija.

Izvori
------

1. 1 2  Hoppin, Richard H. *Medieval Music*. Norton, 1978, pp.188-193.
2. ↑  Finney, Theodore M. A History of Music. Harcourt, Brace and Company, 1935, p. 61
3. ↑  Erickson, Raymond. "Musica enchiriadis, Scholia enchiriadis". *The New Grove Dictionary of Music and Musicians*. London: Macmillan, 2001.

Eksterni linkovi
----------------

* complete Latin text from the Critical Edition

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 176008608
* LCCN: no97083060
* GND: 4377246-8
* BIBSYS: 90901480

 |
**Arčibald Džozef Kronin** (engl. ; en: *Archibald Joseph Cronin*) je škotski pisac, rođen 1896. godine, a umro 1981. godine. Bio je lekar, po profesiji.
Kronin je pisac u čijim je delima, prožetim blagim romantizmom i društvenom kritikom, opisan život rudara i britanske srednje klase. Za njegov popularni roman *Citadela* se često navodi da je potakao osnivanje Nacionalne zdravstvene službe, odnosno modernog univerzalnog zdravstvenog osiguranja u Velikoj Britaniji.

Rani život
----------

Arčibald Kronin rođen je u Kardrosu u Škotskoj, otac mu je bio Patrik Kronin, koji je bio katolik, a majka mu je bila Džesi Kronin (rođena Montgomeri) koja je po veroispovesti bila protestant. Kada mu je bilo sedam godina otac mu umire od tuberkuloze, a nedugo zatim on i majka napuštaju Helensburg u kome su do tada živeli i odlaze u Dambarton gde njegova majka dobija posao zdravstvenog inspektora.
U školi u Dambartonu pokazao se kao odličan đak, ali je i pored toga bio dobar sportista (bavio se fudbalom i golfom). Godine 1914. dobija stipendiju i upisuje se na medicinu Univerziteta u Glazgovu, koji će na kratko napustiti zbog službe u mornarici od 1916.-1917. Godine 1919. završio je medicinu kao jedan od najbiljih studenata. Iste godine odlazi u Indiju, na brodu na kome je putovao, bio je hirurg. Godine 1925. je doktorirao sa radom „Istorija aneurizme".

Dela
----

Njegovo prvo delo bio je roman „Hetersov dvorac" koji je napisao 1931. godine. Zatim je usledio roman „Zvezde gledaju s neba" koji prati uspon jednog čoveka od rudara do poslanika u parlamentu. Pored ovih romana napisao je još i : 

* "Veliki kanarinac",
* "Šeširdžijin zamak",
* "Citadela",
* "Španski vrtlar",
* "Gospođa sa karanfilima",
* "Tri ljubavi",
* "Pregršt raži",
* "Herojske godine",
* "Judino drvo",
* "Pesma šest penija",

### Drama

* "Jupiter se smeje",

### Memoari

* "Pustolovine u dva sveta".

Porodica
--------

Arčibald Kronin je tokom studija medicine upoznao svoju buduću suprugu Agnes Meri Gipson, takođe sudenta medicine. Venčali su se avgusta 1921. godine. Imali su tri sina Vinsenta, Patrika i Endrua. Pošto su neke njegove priče dobile ekranizaciju Arčibald se sa porodicom preselio u Sjedinjene Američke Države gde je živeo od 1939. do 1945. godine. Arčibald Kronin se neprestano selio nakon dolaska iz Amerike, te je tako živeo na Bermutskim ostrvima, u Francuskoj, Irskoj...

Na kraju se skrasio u Švajcarskoj gde je i umro januara 1981. godine. Nakon studija medicine Kronin se izjašnjavao kao agnostik.
**Carl Zuckmayer**
**Carl Zuckmayer** (Nackenheim, 27. prosinca 1896. - Visp, Švicarska, 18. siječnja 1977.), njemački književnik.

Bio je dobrovoljac u Prvom svjetskom ratu, zatim student biologije. Surađivao je s Bertoldom Brechtom. Istaknuti je antifašist, pa nacisti zabranjuju izvođenje njegovih djela. Godine 1933. emigrirao je u Austriju, 1938. u Švicarsku, a 1939. u Ameriku. U svojem dramskom radu prošao je utjecaje od ekspresionizma do nadrealizma, a svjetski uspjeh postigao je dramom "***Vražji general***", koja je snažna kritika njemačkog militarizma.

Djela
-----

* *Veseli vinograd*
* *Kapetan zapovijeda u Köpenicku*
* *Ulla Winblad*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 61559811
* LCCN: n79103896
* ISNI: 0000 0000 8140 3610
* GND: 118637304
* SELIBR: 207094
* SUDOC: 028401352
* BNF: cb12024372h (podaci)
* BIBSYS: 90083535
* HDS: 012430
* MusicBrainz: cae32863-7455-4fd1-a7bd-cc89b783f782
* NLA: 35778858
* NDL: 00461925
* NKC: jn20000720337
* BNE: XX1450537
* CiNii: DA02116640
* TLS: Carl\_Zuckmayer
* CONOR.SI: 27663459

 |
**Carl Betz** (Pittsburgh, 9.3. 1921 – Los Angeles, 18.1. 1978,) bio je američki filmski i TV glumac najpoznatiji po ulozi pedijatra dr. Alexa Stonea (supruga glavne junakinje) u TV-seriji *The Donna Reed Show*.

Glumom se počeo baviti kao dijete, a nakon sudjelovanja u drugom svjetskom ratu i diplome na Carnegie Tech se zaposlio kao radio-voditelj i disk-džokej. Godine 1952. je imao brodvejski debi, a potom je angažiran u televizijskoj sapunica|sapunici *The Long Watch*.

Godine 1958. je angažiran za The Donna Reed Show, i ta mu je serija donijela slavu. Međutim, u osam godina je postao iscrpljen tumačenjem jednog te istog lika, te je prihvatio ponudu da glumi advokata Clintona Judda u TV-seriji *Judd, for the Defense*. Serija nije bila gledana, te je ukinuta poslije dvije godine, ali je Betz dobio Emmy.

Betz se poslije te serije vratio kazalištu, i povremeno nastupao na televiziji. Umro je od raka pluća.

Vanjske veze
------------

Carl Betz na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 19344202
* LCCN: no2002037820
* BNE: XX4910005

 |
*Ne miješati sa nadbiskupom Adalberonom od Rheimsa (u. 988 ili 989).*
**Adalberon** ili **Ascelin** (? - 1030/1031) bio je francuski rimokatolički biskup i pjesnik. Bio je sin Reginara od Bastognea, i nećak nadbiskupa Adalberona od Reimsa.

Školovao se u Reimsu, a biskupom Laona je imenovan 977. Početak njegovog dugog stolovanja je obilježila žestoka borba feudalnih dinastija u tadašnjoj Francuskoj. Prvi put se spominje u kronikama Richera od Reimsa, u kojima je navedeno da su ga 977. optuživali za preljubničke odnose sa kraljicom Emmom od Italije. Godine 981. ga je Emmin sin Louis V prognao iz Laona. Usprkos toga, godine 988. se našao u Laonu kada je grad zauzeo Charles od Donje Lotaringije; tada je bačen u tamnicu, ali je iz nje uspio pobjeći te skloniti kod francuskog kralja Huga Capeta. Usprkos toga je uspio steći naklonost kako Charlesa, tako i nadbiskupa Arnulfa od Reimsa; tako stečeno povjerenje je, međutim, zloupotrijebio, te je Laon, zajedno sa Charlesom i Arnulfom na prevaru predao Hugu Capetu. Ostatak života se posvetio crkvenim poslovima.

Organizacija feudalnog društva prema Adalberonu.
Adalberon je najpoznatiji kao autor satiričkih pjesama koje su, iako posvećene kralju Robertu II Pobožnom izražavale neprijateljstvo prema tadašnjem pokretu za crkvenu i monastičku reformu, a posebno prema opatu Odilu od Clunyja, koga je zbog skromnog porijekla smatrao nedostojnim crkvene časti. Ipak, njegovo najpoznatije djelo je pjesma u kojoj tadašnje društvo dijeli na tri reda/staleža - "oratores" ("govornici" ili Crkva); "bellatores" ("ratnici", odnosno vitezovi); i "laboratores" ("radnici", odnosno seljaci ili kmetovi). Prema Adalberonu svaki red/stalež na svoj način podržava druga dva - "govornici" mole za "ratnike" i "radnike"; "ratnici" oružjem brane "govornike" i "radnike", a "radnici" svojim trudom brane "govornike" i "ratnike". Ta je zamisao često navođena kao jedan od najjasnijih primjera tzv. trifunkcionalne hipoteze o društvenoj organizaciji, odnosno kao ideološko opravdanje srednjovjekovnog feudalizma.

Literatura
----------

* Carozzi, Claude (ed. and trans.). *Adalberon de Laon. Poème au roi Robert*. Les classiques de l'histoire de France au moyen âge 32. Paris, 1979.
* Migne, J.P. (ed.). *Patrologia Latina*, vol. 141. Paris, 1844. Transcription available from Documenta Catholica Omnia
* Valois, H. (ed.). *Carmen panegyricum in laudem Berengarii*. Paris, 1663. First (modern) publication of the poem.
* *Histoire de la France*, ed. George Duby, Larousse 1988, vol I, p. 301;
* Franco Gardini, in *The Medieval World*, ed. Jacques le Goff, 1987, Eng. transl. 1990, Collins & Brown, p. 75.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 117589
* LCCN: n79148025
* ISNI: 0000 0001 0861 4574
* GND: 100935095
* SELIBR: 175004
* SUDOC: 034357564
* BNF: cb12512125m (podaci)
* BIBSYS: 95005475
* BNE: XX5536093

 |
**Testorid iz Fokeje** (starogrčki: ) bio je polulegendarni starogrčki pesnik, kome se u antici ponekad pripisivalo autorstvo *Male Ilijade*, jedne od pesama trojanskog ciklusa u okviru tzv. kikličkih epopeja.

Testorid se spominje u romansiranom *Životu Homerovom*, koji se nekada pripisivao Hesiodu. Prema tom spisu, kad je Homer došao u Fokeju, Testorid ga je ugostio, a za uzvrat je tražio dozvolu da zapiše Homerovu poeziju dok je ovaj recituje. Homer je to prihvatio te je Testoridu recitovao *Ilijadu*, *Odiseju* i *Fokejidu*, koja je obrađivala lokalne fokejske povesti i mitove. Ova je priča jedinstvena u odnosu na ostale antičke legende u vezi s Homerom po tome što sadrži tvrdnju o tome da je pisanje bilo poznato u Homerovom krugu, dok sve druge priče govore da su Homerove pesme prenošene samo usmeno njegovim sledbenicima ili potomcima. U *Životu Homerovom* dodaje se da se Testorid kasnije preselio na Hios, gde je izvodio Homerove pesme kao da su njegove vlastite te je tako stekao slavu. Homer je čuo glasine o tome, pa je naposletku i sam došao na Hios; Testorid, suočen s mogućnošću da bude osramoćen, u žurbi je napustio ostrvo.

G. Markwald izneo je tezu da je pravo Testoridovo ime bilo Partenije (Παρθένιος), za koga *Suda* kaže da je bio s Hiosa, da je bio sin Testora i da je pisao epske pesme, a o kome inače ništa drugo nije poznato.

Literatura
----------

* Dalby, Andrew (2006), *Rediscovering Homer*, Norton, ISBN 0-393-05788-7
* Đurić, Miloš N. (1991). *Istorija helenske književnosti*. Beograd.
* Lefkowitz, Mary R. (1981), *The lives of the Greek poets*, Duckworth, ISBN 0-7156-1590-4

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 52081618
* GND: 102408076

 |
**Florence LaBadie** (27. april 1888 - 13. oktobar 1917) bila je američka glumica rodom iz Kanade koja je slavu stekla nastupajući u nijemim filmovima. O njenom ranom životu i porijeklu postoje oskudni i kontradiktorni podaci, ali se zna da je odrasla u Montrealu, i da je kao mlada djevojka u New Yorku radila kao manekenka i neko vrijeme kao kazališna glumica. Godine 1909. ju je sunarodnjakinja Mary Pickford pozvala na snimanje u Biographov studio, nakon čega je dobila manje uloge u filmovima D. W. Griffitha. Godine 1911. je s njom ugovor potpisao Edwin Thanhouser te je učinio glavnom zvijezdom svoje filmske kuće Thanhouser Film Corporation. LaBadie je stekla popularnost, ne samo zbog privlačnog izgleda, nego i zbog atletskih sposobnosti i spremnosti da sama izvodi komplicirane kaskade; to je posebno došlo do izražaja u filmskom serijalu *The Million Dollar Mystery* (1914 - 15) koji je predstavljao njen najveći hit. Iako su njeni filmovi nastavili postizati uspjeh, u ljeto 1917. je LaBadie objavila kako napušta Thanhouser i da će se priključiti nekom drugom filmskom studiju. 28. augusta 1917. je automobil u kome se vozila zajedno sa svojim zaručnikom Danielom Carsonom Goodmanom sletio s ceste; LaBadie je tada teško ozlijeđena i umrla je od septikemije nekoliko tjedana kasnije. Njena smrt se često navodi kao prvi slučaj filmske zvijezde umrle na samom vrhuncu popularnosti. 

* The Fear of Poverty (1916)*The Fear of Poverty* (1916)
* Saint, Devil and Woman (1916)*Saint, Devil and Woman* (1916)
* The Fugitive (1916)*The Fugitive* (1916)

Vanjske veze
------------

* Florence La Badie na sajtu IMDb
* Florence La Badie silent ladies
* Florence La Badie, Thanhouser Arhivirano 2008-07-05 na Wayback Machine-u
* Florence La Badie na Find a Grave
* Florence La Badie portrait helping out the war effort (World War I) New York Public Library (Billy Rose Collection)

***Florence La Badie*** na Wikimedijinoj ostavi
Ovo je članak o kazališnoj drami.  Za istoimenu filmsku adaptaciju, vidi Juno and the Paycock (film).  
***Juno and the Paycock*** je kazališna drama irskog književnika Seana O'Caseya premijerno izvedena u Dublinu 3. marta 1924. Radnja joj je smještena u dublinsko radničko naselje za vrijeme građanskog rata i prikazuje porodicu Boyle koja grca u neimaštini, i koju će umjesto obećanog bogatog nasljedstva pogoditi tragedija. *Juno and the Paycock* uz *The Shadow of a Gunman* (1923) i *The Plough and the Stars* (1926) predstavlja dio tzv. dublinske trilogije koja prikazuje život običnih ljudi za vrijeme irske borbe za nezavisnost. Smatra se jednim od najpopularnijih i najčešće izvođenih irskih kazališnih tekstova. 

*Juno and the Paycock*, u čijoj je originalnoj postavi bio nastupio poznati irski glumac Barry Fitzgerald, je godine 1930. u Britaniji ekranizirana u istoimeni film Alfreda Hitchocka. Nekoliko puta je bila adaptirana za televiziju (uključujući ranu TV-dramu na BBC-ju 1938. godine), a 1959. je adaptirana u neuspjeli broadwayski mjuzikl *Juno*.

Vanjske veze
------------

* *Juno and the Paycock* at IBDB
* Andrew E. Malone:*Ireland Gives a new Playwright to the World*
* Photos of a production of *Juno and the Paycock*

| * p
* r
* u
Seán O'Casey |
| --- |
| Drame | 
* *The Shadow of a Gunman* (1923)
* *Juno and the Paycock* (1924)
* *The Plough and the Stars* (1926)
* *The Silver Tassie* (1927)
* *The End of the Beginning* (1937)
* *Red Roses for Me* (1942)
* *Cock-a-Doodle Dandy* (1949)

 |
| Porodica | 
* Breon O'Casey (sin)

 |
**Đuro Šnajder** (Nuštar, 1919 – Zagreb, 1993), bio je hrvatski i jugoslavenski književnik.

Biografija
----------

Rodio se 1919 u Nuštru. Pripadao je imućnoj folksdojčerskoj obitelji odnosno onom dijelu njemačke narodnosne skupine koja je bila dio korpusa podunavskih Švaba. Kada je izbio Drugi svjetski rat, Treći je Reich iskoristio sve pripadnik njemačke manjine u drugim državama, pa tako i Šnajdera. Unovačila ga je u Wehrmacht. Do raspada Kraljevine Jugoslavije studirao je u Beogradu. Čim se zaratilo, vratio se kući i uskoro u uniformi vojnika Wehrmachta otišao je na Istočno ratište, gdje je uskoro ranjen. Kao ranjenik dolazi u neku bolnicu u Poljskoj, odakle bježi među poljske partizane. Među njima je dočekao kraj rata, iz kojeg se biciklom u Vinkovce. Bilješke o piscu u Šnajderovim knjigama od cijele te odiseje spominju samo neobjašnjivi boravak među poljskim partizanima. Budući da je Šnajder znao nepovoljno okružje u Jugoslaviji, jer je država bila puna vučjeg čopora mentalno-etničkih higijeničara koji su i poslije rata željeli proganjati neprijatelje, pa makar proganjali onog tko to nije, nije iznosio cijelu priču. Imao je dobar razlog za to: "higijeničarima" je ciljana populacija mogla biti svatko tko je bez obzira na razloge i motive, nosio odoru njemačkoga vojnika. Poslije rata, ljeta 1945 g. Hrvatska čitaonica u Vinkovcima ujedinila se s knjižnicom željezničara i tako nastaje Knjižnica i čitaonica Narodnog fronta. Đuro Šnajder je sudjelovao u obnovi rada Knjižnice.
**Šime Balen** (Jablanac kod Senja, 7. 2. 1912. — Zagreb, 16. 3. 2004) hrvatski novinar, publicist, putopisac i prevoditelj.

Životopis
---------

Na Sušaku je maturirao na Trgovačkoj akademiji te potom upisao Ekonomsko-komercijalnu visoku školu u Zagrebu. Sudjelovao je u demonstracijama omladine protiv šestojanuarske diktature. Sudjelovao je u ranom ustaškom pokretu. Hapšen je i osuđivan više puta. U zatvoru je od "nacionalnog revolucionara" prišao komunistima. U KPJ ušao je 1935. godine (dok je bio u zatvoru).

Treći je glavni urednik Vjesnika 1943-1945, čiji je bio suosnivač.

Bio je vijećnik AVNOJ-a i ZAVNOH-a. Nakon rata bio je zastupnik u Saboru NR Hrvatske i poslanik u Privremenoj narodnoj skupštini Jugoslavije, član delegacije FNRJ u UN-u i na zasjedanju UNESCO-a te predstavnik za štampu u ambasadi FNRJ u Washingtonu.

Nakon povratka iz SAD-a postao je direktor Tanjuga (1947-1948). Od 1962. bio je direktor Nakladnog zavoda "Znanje" do penzionisanja 1966.

Enigmatika
----------

Kao srednjoškolac 1929. i 1930. godine bavio se enigmatikom (zagonetaštvom) i to u "Omladini" (Zagreb) i "Zagonetki" (Zagreb). Objavio je pedesetak zagonetaka (sklanjaljki, homonima i dr.). Kasnije se više nije bavio zagonetaštvom.

Djela
-----

* "Staniša Opsenica", 1944.
* "Istra u narodnooslobodilačkoj borbi", 1945.
* "Lipovac", 1947.
* "Pavelić", 1952.
* "Inicijativni odbor ZAVNOH-a", 1969.
* "Na zelenim kupolama Zečjaka", 1977.
* "Jablanac (1179.-1979.) Povijesna skica prigodom 800. obljetnice", 1979.
* "Izgubljeni na Velebitu", 1980.
* "Velebit se nadvio nad more", putopisni zapisi s planine, 1985.
* "Sveta laž", 1991.
* "Prva sjećanja: Panos - rat, glad, prevrat, seoba ", 1993.

Prevodio je s engleskog Williama Faulknera, Ernesta Hemingwaya, Erskinea Caldwella, Franka Norrisa, Francisa Scotta Fitzgeralda, Benjamina Franklina i dr.

Dubravko Horvatić ga je uvrstio u svoju antologiju *"Hrvatski putopis : od XVI. stoljeća do danas"*, a **Željko Poljak** u antologiju *"Hrvatska planinarska književnost"*.

Nagrade (izbor)
---------------

* Partizanska spomenica 1941.
* Plaketa za životno djelo Društva prevoditelja
* Nagrada HND-a "Milan Grlović"
* "Vjesnikova" zlatna plaketa (dvaput)
Štef Bartolić 2010. godine
**Stjepan Štef Bartolić** (Zagreb, 1967.), hrvatski strip crtač i ilustrator.

Životopis
---------

Rođen je 1967. u Zagrebu, gdje 1986. završava Školu za primjenjenu umjetnost, odjel grafike. Član je Hrvatskog društva filmskih djelatnika i Hrvatske zajednice samostalnih umjetnika.

Animacijom se profesionalno bavi od 1988. godine. Kao animator radio je na dugometražnim filmovima "Čarobnjakov šešir" i "Šegrt Hlapić" (Croatia film), te "Malim letećim medvjedićima" (Zagreb film). U sklopu projekta "1991" režirao je i animirao 4 jednominutna filma, "Žohari", "Slobodna Hrvatska", "Pero" i "Ne ljuti se čovječe" (Zagreb film).

Režirao je i animirao niz kratkometražnih animiranih filmova, špice za dječji program HTV-a, a 1994. autor je špice za Svjetski festival animiranog filma u Zagrebu.

Ilustrirao je dvadesetak romana za djecu i mlade (Petar Pan J. M. Barriea, Vlak u snijegu Mate Lovraka, Šegrt Hlapić Ivane Brlić-Mažuranić, Knjige lažu! i Žuta minuta Darka Macana, Zaljubljen do ušiju Mire Gavrana, te nekoliko knjiga Hrvoja Kovačevića, Silvije Šesto, Sanje Polak…), Nagrade za ilustraciju dobio je 1996. godine na vinkovačkom Salonu stripa, te 2003. nagradu SFERE.

Stripom se bavi od 1986. godine. Objavljivao je u Poletu, "Studentskom listu", "Maxi strip magazinu", "Patku", "Plavom zabavniku", "Večernjem listu", "Playboyu", te u dječjim časopisima u kojima niz godina objavljuje serijale stripa za djecu. U časopisu "Zvrk" serijal "Komarac" (scenarist Darko Macan) izlazio je devet godina, a u "Modroj lasti" strip "Gluhe laste" kontinuirano izlazi četrnaest godina.

S Darkom Macanom suautor je dva strip albuma, "Komarac: Prop’o plan" i "Dick Long: Slučajevi".

Izvori
------

* (pristupljeno 10. studenog 2010.)

**Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s internetskih stranica stripovi.com. Vidi Dopuštenje Stripovi.com.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 195732610
* LCCN: n2017009278
* ISNI: 0000 0003 5708 8747
* GND: 1017025630
* SUDOC: 241727359
* NSK: 000106287

 |
***After You've Gone*** je popularna američka jazz pjesma iz 1918. čiju je muziku napisao Turner Layton, a tekst napisao Henry Creamer. Prvu verziju je na gramofonsku ploču za *Victor Records* 22. jula 1918. snimila Marion Harris. Kasnije je napravljeno niz verzije, od kojih je možda najpoznatija ona koju je 1927. snimila Sophie Tucker. Među muzičarima koji su je izvodili su bili Louis Armstrong, Judy Garland, Ella Fitzgerald, Al Jolson, Frank Sinatra, Bessie Smith te Kirsten Dunst kao dio soundtracka za svoj film *The Cat's Meow* iz 2001. godine. Mlađim generacijama je najpoznatija po verziji engleskog pjevača Jamieja Culluma koja je poslužila kao uvodna tema za istoimeni BBC-jev sitkom iz 2007. godine.

Vanjske veze
------------

* The lyrics of the song on Wikisource
* "After You've Gone by Marion Harris, the original 1918 version at the Internet Archive
* "After You've Gone" by Jelly Roll Morton at the Internet Archive
* "After You've Gone" by Roy Eldridge Orchestra (1937) at the Internet Archive

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 187396773
* LCCN: no2018043787
* GND: 113605328X

 |
*Za ostale upotrebe, v. White Cliffs of Dover.*
***(There'll Be Bluebirds Over) The White Cliffs of Dover*** je pjesma koju su 1941. napisali Walter Kent i Nat Burton, a popularnom učinila britanska pjevačica Vera Lynn. Naslov se odnosi na znamenite Bijele stijene Dovera, odnosno mjesto gdje je Britanija najbliža kontinentalnoj Evropi. Pjesma je napisana u vrijeme drugog svjetskog rata, odnosno u trenutku kada je Treći Reich bio na vrhuncu moći i preko Luftwaffe napadala Britaniju u znamenitoj zračnoj kampanji čiji su se glavni okršaji odvijali upravo iznad Bijelih stijena Dovera. Tekst pjesme govori o tome kako će rat jednom završiti, a plavi drozdovi ponovno letjeti preko La Manchea. S obzirom da su autori pjesme bili Amerikanci, te da je napisana za tamošnje tržište, zanemarili su činjenicu da plavi drozdovi uopće ne žive u Britaniji. Usprkos toga, optimistički tekst kojim se iskazuje prkos napadačima s druge strane Kanala je pjesmu učinio izuzetnom popularnom među britanskom publikom, kao i jednom od najprepoznatljivijih pjesama drugog svjetskog rata.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 183217879

 |
**Carol Menedlsohn** (Chicago, 1955 - ) je američka televizijska scenaristica, najpoznatija po tome što je zajedno sa Anthonyjem Zuikerom i Ann Donahue stvorila popularnu kriminalističku seriju CSI: Crime Scene Investigation.

Prije nego što je započela televizijsku karijeru, Mendelsohn je radila kao advokat u washingtonskoj podružnici losanđeleske advokatske firme Wyman, Bautzer, Rothman, & Kuchel. Nezadovoljna svojom karijerom, upisala se na tečaj Američkog filmskog instituta. Nakon toga je surađivala sa televizijskim producentom Stephenom J. Canellom te pisala scenarije za TV-serije *Hardcastle and McCormick*, *Stingray* i *Wiseguy*. Osim na CSI: Crime Investigation, radila je i na druge dvije serije iz franšize - CSI: Miami i CSI: NY.

Vanjske veze
------------

***Carol Mendelsohn*** na Wikimedijinoj ostavi

* Carol Mendelsohn na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305130120
* LCCN: no2013075960
* GND: 114107589X

 |