recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Żurek sa krompirom i kuhanim jajetom
Żurek posluzen u kruhu
**Żurek** ili **Żur** je tradicionalna poljska kisela gusta supa, na bazi kiselog tijesta. Poljsko ime supe nastalo je od njemačke riječi za kiselo (*sauer* - nekada *sūr*).

Opis
----

Żurek je poznat i u Bjelorusiji (blr. *жур, кісяліца*), Slovačkoj i Češkoj. Blago kisela supa, sa kuhanim krompirom, može se malo zgusnuti i obojiti sa mlijekom (za vrijeme posta), ili se kuhati sa mesom, povrćem ili suhim gljivama. Takođe se može pripravljati sa slaninom, svinjskim suhim rebrima ili svinjskim repom. Poslužuje se obično sa tvrdo kuhanim jajetom. Najčešći sastojci su kefir ili mlaćenica, brašno, bijeli luk, krompir, neka vrsta polusuhe kobasice i majoran.

Kako je za supu dovoljno malo sastojaka, koji su uslovno jeftini, kao i činjenica da se može kuhati u velikim količinama, supa je bila omiljena kod siromašnijih slojeva stanovništva. Zbog velike količine ugljikohidrata, supa je vrlo hranljiva. U poljskom langiku postoji izreka: *"Od żura je muškarac jak kao zid"* (poljski: ). Supa je u Poljskoj vrlo tražena, pa se može dobiti kao instant u kesicama, ili u staklenkama kao i konzervirana. U Poljskoj se tradicionalno poslužuje za Uskrs. Takođe se često poslužuje u zapečenom tjestu kruha, čija kora služi kao posuda, te sa oko 2 cm može da se u njemu posluži żurek.

Varijante
---------

U pograničnom dijelu u Češkoj slična supa se naziva *Kyselo*.

Vanjski linkovi
---------------

* Eden, Sarah. „Zurek" (de). Essen & Trinken. Pristupljeno 16. 4. 2021.
**Rihard Hafner Lahorski** (1891. - 1. VI. 1980), novinar i publicist. Rođen je u Osijeku, u kome je proveo životni vijek. Novinarstvom se bavio od 1913. godine. Počeo je u osječkom dnevniku Narodna obrana, zatim prelazi u Hrvatski list, a poslije Drugog svjetskog rata u Glas Slavonije. Penzioniran je 1947. godine.

Pisanje o sportskom ribolovu
----------------------------

Jedini hobi bio mu je sportski ribolov. Prvi je opisao salmonidne vode Slavonije. Bio je stalni suradnik svih ribolovnih glasila u tadašnjoj Jugoslaviji. Javljao se u sarajevskom *"Ribarskom listu"*, zagrebačkom *"Ribolovnom vjesniku"*, a bio je pokretač i prvi urednik osječkog Ribolovnog glasnika, mjesečnika koji je izlazio od 1925. do 1928. godine. Godine 1952. štampana mu je knjiga *"Športski ribolov na slatkim vodama"*. Cijeli tiraž rasprodan je u vrlo kratkom vremenu, što najbolje govori o vrijednosti djela.

Umjetne mušice
--------------

Kao pasionirani pastrvaš bavio se izradom umjetnih mušica. Svoja bogata iskustva s visinskih voda pretočio je u mamce od konca i perja, i tako su nastale njegove originalne mušice, poznate i ribičkoj Evropi: "glogovka", "ožujka", "crveni prelac", "sivi prelac", "šumski prelac", "rumenka", "velika tetrijebovka", "vrbovka", "zmajevka" i druge.

Klupski rad
-----------

Izabran je za prvog tajnika ORŠK-a, a tu je dužnost korektno obavljao. Autor je prvih pravila Kluba. Za svoj izuzetno plodan rad primio je najviša priznanja svog ORŠK-a, Sportskog ribolovnog saveza (SRS) Hrvatske i SRS-a bivše Jugoslavije.

Izvor
-----

* Vladimir Zobundžija: *"Feljton (22): Osamdeset godina Osječkog ribolovnog športskog kluba"*, Glas Slavonije, 29. V. 2003, str. 24.
***Naked City*** je američka policijska TV-serija koja se originalno emitirala na programu mreže ABC od 1958. do 1963. godine. Radnja je bila inspirirana istoimenim igranim filmom te smještena u New York gdje su policijski detektivi iz 65. stanice rješavali razne kriminalističke slučajeve. Slično kao i originalni film, serija je nastojala koristiti polu-dokumentaristički stil te se snimala na autentičnim njujorškim lokacijama. Glavni scenarist Stirling Silliphant je inzistirao da se zapleti više sudbinom epizodnih likova, najčešće "malih ljudi" upetljanih u razne zločine, a manje protagonistima. Tom dojmu je pridonosila i znamenita naracija, uključujući riječi kojima je završavala svaka epizoda ("Postoji osam miliona priča u Golom gradu. Ovo je bila jedna od njih").

Serija je na samom početku imala dosta problema - nakon prve sezone (1958/59), koja je sadržavala 30-minutne epizode je ABC obustavio snimanje. Tek je godine 1960. tvrtka *Ligget & Myers*, jedan od sponzora, uspio nagovoriti ABC da je ponovno pokrenu, pri čemu su epizode sada trajale 60 minuta.

*Naked City* je poznat i kao jedna od prvih američkih TV-serija prikazanih u bivšoj Jugoslaviji. Emitirala ju je Radiotelevizija Zagreb u okviru mreže JRT pod naslovom ***Goli grad***.

Eksterni linkovi
----------------

* *Naked City* na sajtu IMDb
**Ivan Negrišorac** (pravo ime: Dragan Stanić; Trstenik, 1956), **pesnik**. Bio je sekretar Matice srpske. Predaje teoriju književnosti na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu. Živi u Novom Sadu.

Započeo je pesnički život kao jedan od najznačajnijih protagonista neoavangarde. Svet viđen kao fragmentarna groteska, prenesen je na papir ludistički i na grafičkom i na semantičkom planu. Težnja da se eksperimentom ispitaju neistraženi poetski putevi, odvodi Negrišorca do *loma jezika* koji se nalazi na korak do nemuštog jezika. Ova poezija izgubila je usput i najupornije čitaoce, a i kritičari su počeli da se žale na nedostatak ključeva za glavne brave. U posljednjih desetak godina, Negrišorac čini prelom u svom viđenju sveta i u poeziji. Kroz postapokaliptičnu religioznost dolazi do "starinskog shvatanja sveta", ispisujući stihove koji sadrže ono najbolje u Negrišorčevoj vertikali pevanja: elokventnost, širinu poznavanja srpske i svjetske poezije i kulture, ludistički šarm i humor - uvijek deficitarnu kategoriju srpskog pesništva. U najnovije vreme Negrišorac se vratio bazičnom lirskom pjevanju.

Pored poezije, Negrišorac se bavi i književnom teorijom i kritikom. Redak je i dragocen spoj pjesnika i dramskog pisca - lûk koji ide od Jovana Sterije Popovića, preko Đure Jakšića, Laze Kostića, Momčila Nastasijevića, Miloša Crnjanskog, do Ljubomira Simovića.

Dobitnik je nagrada *"Goran" Društva književnika Vojvodine, "Đura Jakšić"…*

Djela
-----

* *"Trula jabuka"* (pesme, 1981)
* *"Rakljar. Želudac"* (pesme, 1983)
* *"Zemljopis"* (pesme, 1986)
* *"Toplo, hladno"* (pesme, 1990)
* *"Abrakadabra"* (pesme, 1990)
* *"Hop"* (pesme, 1993)
* *"Veznici"* (pesme, 1995)
* *"Prilozi" (izabrane pesme, 2002)*
* *"Anđeli umiru"* (roman, 1998)
* *"Fredi umire"* (drama, 1989)
* *"Kuc-kuc"* (drama, 1990)
* *"Istraga je u toku, zar ne?"* (drama, 2000)
* *"Legitimacija za beskućnike"* (kritička studija, 1996)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 84220767
* LCCN: n85115419
* ISNI: 0000 0000 7903 8001
* GND: 121485155X
* SUDOC: 152869034
* BNF: cb16292649p (podaci)
* BIBSYS: 99063581
* NKC: jo2011647887
* CONOR.SI: 97132643
* NSK: 000000337

 |
Ivan Vitez od Sredne (prizor u Segedinu)
**Ivan Vitez od Sredne** (lat. *Johannes Vitéz de Zredna*, oko 1408–1472) bio je hrvatski i ugarski humanista i latinista.

Bio je nadbiskup Ostrogona (mađ. *Esztergom* [ˈɛstɛrgom]) - ugarski primas, humanist, matematičar i astrolog. Iako je o njegovom podrijetlu i mjestu rođenja pisano relativno dosta, ali ponekad i nekritički pisano, još uvijek ima nejasnoća i nepotpunosti koje bi trebalo objasniti. Svakako je pripadao dijelu roda Viteza (rod je živio na prostoru Podravine i Bilogore u Komarničkoj županiji). Otac mu je bio tajnik gubernatora hrvatsko-ugarskog kraljevstva (1446–1452) Ivana Hunjadija, oca Matije Korvina. Ivan je studirao u Beču, Bolonji i Padovi, a bio je odgojitelj i kancelar Matije Korvina, ali i glavna politička ličnost na njegovu dvoru, primas Ugarske i odličan latinist. Bio je organizator, inicijator i mecena korvinskog humanističkog kruga. Osnovao je akademiju, skriptorij i knjižnicu u Budimu te sveučilište u Požunu (danas Bratislava u Slovačkoj). Potkraj života bio je inicijator bune koja je u Hrvatskoj i Ugarskoj izbila protiv kralja Matije Korvina.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305405868
* LCCN: n84218371
* ISNI: 0000 0001 2134 5487
* GND: 118768727
* SUDOC: 030127211
* BNF: cb12160567h (podaci)
* ULAN: 500327740
* NKC: jx20090804002
* NSK: 000087793

 |
**The F.B.I.** je američka TV serija koja se od 1965. do 1974. emitirala na programu mreže ABC. Djelomično inspirirana igranim filmom *The FBI Story* iz 1959. godine, serija je pratila rad američke federalne policije FBI prikazujući njeno rješavanje stvarnih i fiktivnih kriminalističkih slučajeva. Glavni likovi su bili inspektor Lewis Erskine (koga je tumačio Efrem Zimbalist, Jr.) i njegov nadređeni - pomoćnik direktora Arthur Ward (koga je tumačio Philip Abbott). U seriji (odnosno prvih nekoliko sezona) je Ward za šefa imao direktora J. Edgara Hoovera, čiji se lik nije pojavljivao u seriji, a koji je u stvarnosti služio kao njen glavni savjetnik sve do svoje smrti 1972. godine.

Specifičnost serije je bila u tome da bi ponekad na kraju epizode Zimbalist objavljivao FBI-jev popis najtraženijih bjegunaca, nastojeći gledatelje potaći da pomognu u njihovom hvatanju.

Godine 1981. je ABC pokrenula novu seriju pod nazivom *Today's F.B.I.*, ali je njeno snimanje obustavljeno nakon samo jedne sezone.

Eksterni linkovi
----------------

* *The F.B.I.* na IMDb-u ()
* *The F.B.I.* na TV.com
* *Today's F.B.I.* na IMDb-u ()
* *Today's F.B.I.* na TV.com
* The 1965 F.B.I. Show Tribute Site
**Ivan Zvonimir Čičak** (Zagreb, 10. kolovoza 1947) je hrvatski političar i novinar, poznat kao jedna od vodećih ličnosti Hrvatskog proljeća i disident u doba SFRJ, a kasnije kao kritičar režima Franje Tuđmana i aktivist za ljudska prava u 1990-im.

Rođen je u Zagrebu kao dijete Ante i Marije Čičak, a tamo je odrastao, te pohađao osnovnu i srednju školu. Godine 1966. je iz nje isključen zbog školske zadaće *Nad razastrtom kartom moje domovine* čiji je tekst protumačen kao odraz u tadašnje vrijeme proskribiranog hrvatskog nacionalizma. Kasnije se upisao na Sveučilište u Zagrebu te postao dio radikalne struje koja je u prosincu 1971. počela dominirati studentskom ogranizacijom. Međutim, nedugo potom je održana sjednica Predsjedništva CK SKJ u Karađorđevu koja je označila kraj Hrvatskog proljeća i početak čistke čijom je žrtvom postao i sam Čičak. U prosincu je uhapšen, a potom osuđen na tri godine strogog zatvora za "kontrarevolucionarnu" djelatnost.

Po izlasku iz zatvora Čičak se oženio za Mariju Štambuk, s kojom će imati petoro djece. Bio je prisiljen živjeti od prodaje knjiga, a kada su mu vlasti to zabranile, okrenuo se prodaji kožnih torbi. Godine 1987. je ponovno uhapšen, ovaj put pod optužbom za utaju poreza; u zatvoru je proveo dva mjeseca i štrajkao glađu prije nego što je pušten uslijed nedostatka dokaza. Poslije toga se ponovno društveno aktivirao, prvo tako što je zajedno sa Dobroslavom Paragom organizirao peticiju za puštanje tadašnjih političkih zatvorenika, a potom je osnovao nezavisnu organizaciju Odbor za ljudska prava. Kasnije je postao potpredsjednik Vijeća evropskog pokreta Jugoslavije i Verona foruma.

Pred prve višestranačke izbore je bio među osnivačima jedne od stranaka koja je nastojala preuzeti tradiciju predratnog HSS-a. S njom se priključio Hrvatskom bloku, odnosno koaliciji okupljenoj oko HDZ. Nekoliko mjeseci nakon HDZ-ovog preuzimanja vlasti je uživao reputaciju militantnog desničara, pa je u jesen iste godine, nedugo nakon početka balvan revolucije zajedno s novinarom Stipom Božićem osnovao paravojnu formaciju zvanu Hrvatski domoljubni odred, koja, međutim, nije zaživjela.

Tokom sljedeće godine Čičak se od politike preusmjerio u novinarstvo, stekavši veliku popularnost komentirajući tadašnja dramatična zbivanja u nizu kolumni poput onih u *Slobodnoj Dalmaciji* i tjedniku *Danas*. Iako je kao hrvatski domoljub podržavao obranu Hrvatske u ratu, počeo je kritizirati HDZ, kao i Tuđmanov režim, optužujući ga za autoritarnost, ali i kršenja ljudskih prava, prije svega osoba srpske nacionalnosti. Godine 1993. je postao jedan od osnivača, te prvi predsjednik organizacije Hrvatski helsinški odbor. Na tom je položaju ostao do 2000. godine, a ponovno ga je preuzeo 2009.

Vanjske veze
------------

* Članci vezani uz Ivana Zvonimira Čička na portalu index.hr

| Položaj u neprofitnim organizacijama |
| --- |
| Prethodi:**nema/osnovana organizacija** | **predsjednik Hrvatskog helsinškog odbora**1993–2000 | Slijedi:**Žarko Puhovski** |
| Prethodi:**Ivo Banac** | **predsjednik Hrvatskog helsinškog odbora**2009– | Slijedi:**trenutno na položaju** |
**Robert Jordan** (Robert Džordan) (rođen 17. oktobra 1948. godine u Charleston, South Carolina, SAD; umro 16. septembra 2007. godine) je američki pisac.

Rođen je kao James Oliver Rigney, Jr. a pored pseudonima Robert Jordan, koristio je i pseudonim Reagan O'Neal, Jackson O'Reilly i Chang Lung. Naučio je da čita u četvrtoj godini uz pomoć svog dvanaestogodišnjeg brata. Diplomac je Citadele, Vojnog fakulteta South Carolina. Diplomirao je fiziku. Veliki je ljubitelj historije, a pisao je i kritike za pozorišta i balet. Uživa u sportovima na otvorenom, kao što su lov, ribolov i jedrenje. Obožava poker, šah, bilijar i sakupljanje lula.

Svoju karijeru pisca je započeo 1981. prvom knjigom trilogije o Felonima, a napisao je i osam knjiga o Konanu. Proslavio se pisanjem serijala Točak Vremena (The Wheel Of Time).

Nakon smrti Roberta Jordana, njegova supruga Hariet je odabrala pisca Brandona Sandersona da završi zadnju knjigu serijala Točak Vremena.

Djela
-----

* Točak Vremena
* Zjenica svijeta
* Lov na rog
* Ponovorođeni Zmaj
* Dolazak sijenke
* Nebeski oganj
* Lord haosa
* Kruna mačeva
* Staza bodeža
* Srce zime
* Raskršće sumraka
* Bodež snova
* Nadolazeća oluja
* Tornjevi ponoći
* Sjećanje na svijetlost (još neobjavljena i djelimično dovršena)

Vanjski linkovi
---------------

* Robert Jordan blog
* Robert Jordan forum Arhivirano 2006-09-08 na Wayback Machine-u
* Bibliografija

***Robert Jordan*** na Wikimedijinoj ostavi
***The Partridge Family*** (Porodica Partridge) je SAD|američki televizijski sitkom koji se oruiginalno prikazivao na programu mreže ABC od 1970 do 1974. Naslovni protagonisti su bili Shirley Partridge i njeno petoro djece koji su za život zarađivali kao profesionalni muzičari.

Pregled
-------

Kreator serije Bernard Slade je inspiraciju za glavnu premisu pronašli u stvarnom životu, odnosno u pop-grupi *The Cowsills* koju su činili članovi jedne te iste porodice. Originalna zamisao je bila da *The Cowsills* nastupaju kao glavni junaci serije, ali su oni to odbili kada se ispostavilo da će umjesto Barbare Cowsill ulogu majke tumačiti Shirley Jones.

U pilot-epizodi je petoro djece Partridgeovih uz pomoć majke snimilo pop-pjesmu u garaži, te uz pomoć prijateljski nastrojenog menadžera uspjelo da ih dovede na top-liste. Nakon toga je majka pristala da zajedno s porodicom ide na turneju koja je započela u Caesar's Palaceu u Las Vegasu. Epizode prve sezone su pratile njihovu turneju i nastojale stvoriti komični kontrast života na cesti s "normalnim" porodičnim životom kod kuće. Kasnije se serija orijentirala više na potonje, nastojeći postati konvencionalniji sitkom.

S druge strane, muzika je igrala važnu ulogu u popularnosti serije. Producenti su izdali nekoliko albuma kako bi promovirali seriju, a neki od članova glumačke postave su se s vremenom nametnuli kao ozbiljni muzičari.

Godine 1974. je studio Hanna-Barbera snimio animiranu seriju *Partridge Family 2200 A.D.* čiji su protagonisti bili članovi porodice Partridge u 23. vijeku.

Članovi glumačke postave
------------------------

* David Cassidy - **Keith Douglas Partridge**: glavni vokal, gitara, bendžo
* Danny Bonaduce - **Danny Partridge**: vokali, bas, ponekad gitara (akustična, električna)
* Shirley Jones - **Shirley Partridge**: vokali, klavijature, daire, udaraljke
* Susan Dey - **Laurie Partridge**: vokali, klavir, udaraljke
* Suzanne Crough - **Tracy Partridge**: vokali, daire, udaraljke
* Jeremy Gelbwaks - **Chris Partridge** (sezona 1): bubnjevi
* Brian Forster - **Chris Partridge** (sezone 2-4): bubnjevi
* Dave Madden - **Reuben Kincaid**: menadžer benda
* Ricky Segall - **Ricky Stevens** (sezona 4): (4-godišnji susjed porodice Partridge) : pjevač

Eksterni linkovi
----------------

* *The Partridge Family* na IMDb-u ()
* *The Partridge Family* na TV.com
**Ivo Vinski** (rođen: ***Ivo Weiss***) (Zagreb, 10. 9. 1915 - Zagreb, 28. 12. 1985), ugledni jugoslavenski ekonomist i profesor.

Biografija
----------

Dr. Ivo Vinski je rođen 10. 9. 1915 u zagrebačkoj židovskoj porodici Otona i Štefanije Vinski. Otac mu je bio ugledni zagrebački privrednik i bankar. Sa majčine strane član je ugledne židovske porodice Aleksander, u svoje vrijeme jedna od najbogatijih porodica na području hrvatskih zemalja tokom Austro-Ugarske Monarhije i Kraljevine Jugoslavije. Ivin otac je 1918 zatražio promjenu porodičnog prezimena Weiss u Vinski. Odrastao je uz starijeg brata Zdenka. Ivo je završio osnovnu i srednju školu u rodnome gradu. Ekonomiju je studirao u Beču, Londonu i Firenci, gdje je 1938 i doktorirao. Do početka Drugog svjetskog rata tj. uspostave Nezavisne Države Hrvatska (NDH) radio je u zagrebačkoj privredi. Režim NDH je dopustio Ivi i njegovoj porodici, unatoč tom što su bili Židovi, da stanuju u dotadašnjem stanu. Također su bili oslobođeni nošenja znaka Davidove zvijezde i slova Ž (*znak za Židov*) na lijevoj nadlaktici i lijevoj strani prsa. Sve to međutim nije spasilo Ivinog oca Otona i baku Ilku Aleksander koje su 1942 uhapsile ustaše i deportirali u koncentracijski logor Jasenovac gdje su oboje potom bili ubijeni. Ivo, brat Zdenko i majka Štefanija su samo pukom srećom izbjegli deportaciju u Jasenovac i smrt. Mnogi članovi njegove bliže i šire porodice su stradali za vrijeme Holokausta. Nakon završetka rata Ivo je radio u u Planskoj komisiji NR Hrvatske, a od 1952 do umirovljenja kao znanstveni savjetnik u Ekonomskom institutu u Zagrebu. 1971 bio je izabran i za redovitoga profesora Ekonomskoga fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. Od 1977 bio je izvanredni član Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti (JAZU). 1980 dodijeljena mu je Nagrada za životno djelo. Znanstveni opus mu je vezan uz procjene narodnog bogatstva i dohotka te statistiku ekonomskoga rasta. Posebno se istaknuo opsežnom procjenom društvenog proizvoda svijeta po paritetu domaće kupovne moći u knjizi "Kretanje društvenog proizvoda svijeta od 1910. do 1975" izdane 1978 godine. Dr. Ivo Vinski je umro u Zagreb 28. 12. 1985, te je pokopan na židovskom dijelu groblja Mirogoj u porodičnoj grobnici porodice Aleksander.

Djela
-----

* *Društveni proizvod i fiksni fondovi Jugoslavije 1970–1985*, 1970
* *Društveni proizvod svijeta*, 1976
* *Kretanje društvenog proizvoda svijeta od 1910 do 1975*, 1978
* *Uvod u analizu nacionalnog dohotka i bogatstva*, 2007

Literatura
----------

* Goldstein, Ivo (2005). *Židovi u Zagrebu 1918 - 1941.*, Zagreb: Novi Liber. ISBN 953-6045-23-0
* Goldstein, Ivo (2001). *Holokaust u Zagrebu*, Zagreb: Novi Liber. ISBN 953-6045-19-2

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 197992640
* LCCN: n82070216
* ISNI: 0000 0003 5771 0620
* GND: 170409317
* BNF: cb12176749s (podaci)
* CONOR.SI: 15256163
* NSK: 000101748

 |
**Jerome David Salinger** (Đeroum Dejvid Selindžer) (New York, 1. januar 1919. - Cornish, New Hampshire, 27. januar 2010.) bio je američki novelist i pripovjedač.

Salinger je objavio jedan roman i nekoliko zbirki pripovjedaka između 1948. i 1959. godine. Njegovo najpoznatije djelo je "Lovac u žitu" (Catcher in the Rye), a ovisno o prijevodu, knjiga se može naći i pod naslovom "Lovac u raži". U "Lovcu" je ispričana priča o mladom buntovniku imenom Holden Caulfield i njegovim zanimljivim doživljajima u New Yorku.

J. D. Salinger rođen je na Manhattanu (New York), gdje je i odrastao. Bio je sin uspješnog Židova, koji se bavio uvozom sira. Majka mu je bila škotsko-irskog porijekla. U djetinjstvu su ga zvali Sonny. Nakon osnovnog školovanja, poslan je u Valley Forge Vojnu Akademiju, gdje je boravio od 1934. do 1936. godine. Tokom 1937. godine proveo je 5 mjeseci u Evropi. Od 1937. do 1938. godine studirao je na Ursinus College i Univerzitetu u New Yorku. Prva prava ljubav bila mu je Oona O'Neill, s kojom se redovito dopisivao, i bio je nemalo iznenađen kad se ona udala za Charlie Chaplina, koji je bio mnogo stariji od nje.

Tokom Drugog svjetskog rata sudjelovao je u raznim bitkama, čak i u invaziji na Normandiju. Njegovi suborci opisali su ga kao hrabrog i istinskog heroja. Tokom prvih mjeseci u Evropi uspjevao se baviti pisanjem, a u Parizu je čak i upoznao Ernesta Hemingwaya.

Godine 1945. oženio se francuskom doktoricom Sylviom, ali su se rastali, pa se 1955. godine ponovno oženio — ovog puta je odabranica njegova srca bila Claire Douglas. I taj brak je završio razvodom 1967. godine, kad se Salinger posve povukao u svoj vlastiti svijet.

Salinger je često patio od stresa, i s godinama se sve više povlačio u sebe. O svom najpoznatijem liku, Holdenu, često je govorio kao o prijatelju.

S vremena na vrijeme su se javljale glasine da će Salinger objaviti još koji roman, ali se to nikad nije dogodilo.

Najpoznatija djela su mu: Lovac u žitu (Catcher in the Rye), Visoko podignite krovnu gredu, tesari (Raise high the roof beam, carpenters), Seymour - uvod (Seymour - introduction), Franny i Zooey (Franny and Zooey).

Spoljašnje veze
---------------

* Биографија открива тајне: Цео живот ловац у ражи („Вечерње новости", 26. октобар 2014)
* Lepa usta i zelene mi oči ()

***J. D. Salinger*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 17092
* LCCN: n50016589
* ISNI: 0000 0001 2117 1704
* GND: 118605054
* SELIBR: 220368
* SUDOC: 027120031
* BNF: cb11923476b (podaci)
* BIBSYS: 90085020
* MusicBrainz: 76e95ec6-6c94-4580-953d-bdc3c7b3aeca
* NLA: 35472754
* NDL: 00455187
* NKC: jn19990007318
* BNE: XX993805
* CiNii: DA00699901
* CONOR.SI: 5779555
* NSK: 000002183

 |
**Zoran Simović** (Mojkovac, SFRJ, 2. studenog 1954.) je bivši jugoslovenski nogometni vratar.

Proslavio se po obranama jedanaesteraca, te čestim (nekad i nepotrebnim) istrčavanjima sa gol linije.

Igračka karijera
----------------

Krenuo je sa nogometom kao 13-godišnjak na poziciji napadača. Međutim, nije bio neki trkač te su ga zamolili da stane na gol. Od tada je više preferirao stajati među vratnicama nego u "igri". Profesionalnu igračku karijeru započeo je u Napretku iz Kruševca, odakle je 1980. godine prešao u redove splitskog Hajduka. Proslavio se na utakmici 1. kola Kupa UEFA protiv lanjskog sudionika poluzavršnice, rumunjske "Universitatee" iz Craiove, kada je Hajduk, ponajviše zahvaljujući njegovim sjajnim obranama jedanaesteraca, prošao u idući krug. Odlične igre u "bilom" dresu dovele su ga i do nastupa za Jugoslaviju, za koju je odigrao 10 susreta, uključujući i legendarni susret kvalifikacija za EP 1984. protiv Bugarske na "njegovom" Poljudu. Jugoslavija se plasirala na završni turnir u Francuskoj.

Na tom prvenstvu je Simović u prvoj utakmici imao par pogrješaka, koje su ga stajale reprezentativnog statusa. U idućoj utakmici nije branio on, nego "Zvezdin" vratar Ivković, a nakon loše igre istog u teškom porazu od Danske sa 0:5, Simović se vraća u idućoj utakmici, koju Jugoslavija gubi od domaćina sa 2:3, nakon čega više nikad nije zaigrao za reprezentaciju.

Poslije tog prvenstva, potpisao je ugovor sa najboljim turskim klubom Galatasarayem, na inzistiranje tadašnjeg trenera ekipe, Nijemca Juppa Derwalla. Isprva nije mogao odoliti gradskom noćnom životu te je brzo dospio na klupu. Smirio se kad mu je u grad došla obitelj. Za carigradsku momčad je igrao sve do 1990. godine, kada je objavio da se povlači iz nogometa. U jednoj anketi svrstan je na 12. mjesto popisa najboljih inozemnih igrača turskog nogometa svih vremena. Isto tako, prvi je golman (i jedini do Pletikose nekoliko godina poslije) koji je u anketi Večernjeg lista proglašen nogometašem godine.
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Li*.*

**Li Kećeng** (kin. 李克强, pinjin: *Lĭ Kèqiáng*; rođen 1. jula 1955 - Šangaj, 27. oktobar 2023) je kineski političar i premijer NR Kine.

Osim toga vrši dužnost sekretara Komunističke partije Kine i Državnoga vijeća Narodne Republike Kine. Li je uz to i drugorangirani član Politbiroa KPK-a, *de facto* najvišeg odlučujućeg tijela Kine. Od 2008. do 2013. Li je služio kao potpredsednik Kine, a u tom periodu bio je i prvi zamjenik premijera Vena Đibaoa, a pod njegovu nadležnost tada su spadali i ekonomski razvoj, upravljanje cenama, finansije, klimatske promjene i makroekonomsko vođenje.

Li se probio kroz redove Partije započevši političku karijeru u omladini KPK-e. Od 1998. do 2004. bio je guverner ujedno pokrajine Henan i sekretar KPK-e dotične pokrajine. Potom je imenovan za sekretara KPK-e pokrajine Liaoning, što ga je dovelo na najviši položaj u toj provinciji. Naslijedio je Ven Đibaoa kao premijer Narodne Republike Kine u tzv. "petoj generaciji" komunističkoga vodstva Kine.

Spoljašnje veze
---------------

***Li Keqiang*** na Wikimedijinoj ostavi

* Biografija
**James Brandon Connolly** (28.11. 1865. - 20.1. 1957.) bio je američki student i atletičar prvi je olimpijski pobjednik Igara modernog doba.

Prva medalja u Ateni, 6.4,. 1896 dodijeljena je za pobjedu u troskoku (13,71 m). Na istim je Igrama Connolly osvojio srebrnu medalju u skoku u vis (1,65 m), te broncu u skoku u dalj (5,84 m).

Na II. Olimpijskim igrama u Parizu svojoj je zbirci dodao i srebro, opet u troskoku (13,97 m). 
Iako su braća Lumiere - August i Louis već u decembru 1895. u Parizu prikazali svoje "žive slike", filmskih kamera u Ateni na Prvim Olimpijskim igrama - nije bilo. Atenskim fotografima moramo biti zahvalni za sva svjedočanstva o obnovljenim Olimpijskim igrama, njima jedino možemo zahvaliti što (kako-tako) znamo kako je izgledao prvi Olimpijski pobjednik James Brandon Connolly.

***James Connolly*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 48785208
* LCCN: no90002215
* ISNI: 0000 0000 6401 6897
* GND: 1146401086
* SUDOC: 133212580
* BNF: cb17700457d (podaci)
* NKC: mub2012685238

 |
**Isak Samokovlija** (Goražde, 3. septembar 1889. — Sarajevo, 15. januar 1955) je poznati bosanskohercegovački književnik, autor djela sa bosansko-jevrejskom tematikom. Po zanimanju je bio ljekar. Živio je u Goraždu, Fojnici i Sarajevu.

Biografija
----------

Isak Samokovlija je rođen u Goraždu, tada dijelu Austro-Ugarskog carstva, 3. septembra 1889 u porodici sefardskih (španskih) jevreja. Njegova porodica se doselila iz Samokova u Bugarskoj, po čemu su dobili prezime Samokovlija. Nakon djetinjstva provedenog u Goraždu, odlazi u Sarajevo i završava Prvu gimnaziju, te studira medicinu u Beču. Nakon studija, radio je kao ljekar u Goraždu, Fojnici i Sarajevu. Svoju prvu pripovjetku "Rafina avlija" objavljuje 1927. a dvije godine kasnije izlazi i prva zbirka pripovijetki "Od proljeća do proljeća" u izdanju Grupe sarajevskih književnika.

Početak Drugog svjetskog rata dočekuje u bolnici Koševo u Sarajevu gdje je bio šef jednog odjeljenja. Ubrzo dobija otkaz i biva prinuđen nositi žutu traku s Davidovom zvijezdom, kojom su nacisti obilježavali sve Jevreje. Nakon proglašenja NDH zatvoren je od strane ustaša, te kasnije prebačen u izbjeglički logor na Alipašinom mostu u Sarajevu. U proljeće 1945. uspijeva pobjeći od ustaša koji su ga prinudno vodili sa sobom, te se krio sve do oslobođenja zemlje.

Po završetku Drugog svjetskog rata drži razne pozicije u bosanskohercegovačkim i jugoslavenskim književnim krugovima. Uređivao je književni časopis "Brazda" od 1948. do 1951, a poslije toga je sve do smrti bio urednik u Izdavačkom preduzeću "Svjetlost".

Na njegovo književno djelo mnogo je utjecalo odrastanje uz rijeku Drinu u Goraždu. Ivo Andrić ga je nazvao jednim od najboljih pisaca koje je Bosna i Hercegovina dala, a Meša Selimović je rekao kako je Samokovlija, izuzmemo li Andrića, najbolji bosanski pripovijedač poslije Kočića.

Umro je 15. januara 1955. u Sarajevu. Sahranjen je na starom jevrejskom groblju na strmoj padini Trebevića.

Bibliografija
-------------

* "Od proljeća do proljeća" 1929.
* "Nosač Samuel", 1946.
* "Solomunovo slovo", 1949.
* "Hanka" (drama)
* "Plava Jevrejka" (drama)
* "On je lud" (drama)
* "Fuzija" (drama)
* "Tragom života"
* "Đerdan"
* "Priča o radostima"

]

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 61568366
* LCCN: nr90007687
* ISNI: 0000 0000 8140 4250
* GND: 119440741
* SUDOC: 028938631
* BNF: cb12067074x (podaci)
* NKC: jn20000701561
* CONOR.SI: 23585891

 |
**Noordoostpolder** (prevedeno *Sjeveroistočni polder*) je polder i općina (gemeente) od 46.349 stanovnika u nizozemskoj provinciji Flevolandu. U davna vremena zvao se Urker Land (po nekadašnjem otoku Urk), a danas je po površini najveća nizozemska općina.

Geografija
----------

Noordoostpolder leži na sjeveroistočnoj strani jezera IJsselmeera, nekadašnjeg morskog zaljeva Zuiderzeea. Administrativni centar općine i najveće naselje je Emmeloord, a ostala manja naselja su Bant, Creil, Ens, Espel, Kraggenburg, Luttelgeest, Marknesse, Nagele, Rutten i Tollebeek.

Historija
---------

Noordoostpolder je bio prvi polder koji je otet od mora u IJsselmeeru, velikim melioracionim radovima izvedenim od 1939. do 1942. godine. Radove je izvodila organizacija Nederlands Onderduikers Paradijs (akronim: NOP, Nizozemski potopljeni raj). Prvo je podignut nasip do nekadašnjeg otoka Urka, a do septembra 1940. novi polder bio je isušen. 

Karta Noordoostpoldera
Tek nakon Drugog svjetskog rata, odnosno 1947. pristupilo se urbanizaciji poldera. Grad Emmeloord izgrađen je točno u sredini poldera, a oko njega prsten naselja, udaljen sat vožnje biciklom iz centra Emmeloorda. Od 1962. Noordoostpolder ima status općine u provinciji Overijsselu, a nakon što je 1986. oformljena nova provincija Flevoland, postao je njenim dijelom.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost Noordoostpoldera je nekadašnji otok Schokland koji je nakon što je 1995. uvršten na UNESCO-vu listu mjesta svjetske baštine u Evropi pretvoren u muzej na otvorenom.

* IJsselmeer
* Oostelijk Flevoland
* Zuidelijk Flevoland
* Zuiderzee
* Afsluitdijk

Izvori
------

1. ↑  „*Bevolkingsontwikkeling; regio per maand*" (holandski). Centraal Bureau voor de Statistiek. Pristupljeno 21. 1. 2014.
2. 1 2  „*Geschiedenis van Flevoland*" (holandski). Dronten Flevoland. Pristupljeno 21. 1. 2014.

Vanjske veze
------------

***Noordoostpolder*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice općine ()
* *Noordoostpolder* na portalu Dronten Flevoland ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh2005003371

 |
**Remi Gajar** (fr. ) je francuski humorističar i komičar. Stekao je popularnost, najpre u Francuskoj, a potom i širom sveta, zbog svoje serije duhovitih skečeva, u kojima ismeva ljude i situacije u realnim okolnostima. Svoj prvi skeč je snimio 1999. godine, a sajt nimportequi.com, posvećen upravo sopstvenoj produkciji, pokrenuo je dve godine kasnije. Najširu popularnost je stekao 2002. godine, kada je posle fudbalskog finala kupa u Francuskoj uspeo da se preruši u fudbalera pobedničke ekipe, FK Lorjena, i sa igračima proslavi pobedu, na kojoj mu je čestitao čak i tadašnji predsednik države, Žak Širak. Kasnije iste godine, uspeo je čak da stoji rame uz rame sa francuskim odbojkaškim reprezentativcima na svetskom prvenstvu, pre jednog meča, dok se intonirala nacionalna himna, a tom prilikom je i jedini pevao- što su prenosile mnoge TV stanice, uključujući i Eurosport. Tek pre samog meča, obezbeđenje ga je izvelo sa parketa.

Pored skečeva u sopstvenoj produkciji, Gajar je poznat i kao odličan amaterski fudbaler (svoju veštinu često prikazuje u skečevima), politički aktivista i učesnik u mnogobrojnim reklamama. Gotovo sve skečeve, snimio je u svom rodnom Monpeljeu.

Koncept skečeva
---------------

Gajar, prema sopstvenim rečima, prezentuje nekonvencionalni smisao za humor. Ne obazirući se na situaciju i eventualnu materijalnu štetu koju nanosi, on provocira i ismeva razne ljude u raznim situacijama: policajce, igrače golfa, ribare, prodavce; ali i TV emisije. O tome svedoči i njegov moto: 'C'est en faisant n'importe quoi qu'on devient n'importe qui' ("Čineći bilo šta, postajemo bilo ko"). Neki od njegovih najpoznatijih snimaka su oni gde u realnom okruženju parodira Super Marija, Pek Mena, puzi preobučen u puža po autoputu i slično. U drugim situacijama, Gajar kao amaterski fudbaler voli da demonstrira svoje umeće pogađajući loptom razne ciljeve iz naizgled nemogućih situacija.

Ne želeći da ih komercijalizuje, Gajar je učinio da svi njegovi snimci budu dostupni preko njegovog veb-sajta i Jutjub kanala.

Spoljašnje veze
---------------

* Gajarov Službena stranica
* Gaillard's Dailymotion channel
Za ostale osobe s istim imenom, v. James Stephens.
Stephen Potter, James Stephens & Christopher Hassall
**James Stephens** (9.2. 1882–26.12. 1950.) bio je irski romanopisac i pjesnik.

James Stephens je napisao mnoge književne obrade tradiocionalnih irskih bajki. Ta djela su obilježena rijetkom kombinacijom humora i lirike (a posebne pohvale obično primaju *Deirdre*, i *Irish Fairy Tales*). Također je napisao nekoliko proznih knjiga (*The Crock of Gold*, *Etched in Moonlight*, *Demi-Gods*), također labavo temeljenih na irskim pričama. "The Crock of Gold," dan-danas uživa popularnost i često se tiskala u doba autorovog života.

Vanjske veze
------------

* Djela čiji je autor James Stephens na Projektu Gutenberg

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 79210673
* LCCN: n79109238
* ISNI: 0000 0001 2282 2863
* GND: 118617842
* SELIBR: 226840
* SUDOC: 028424115
* BNF: cb12026227w (podaci)
* BIBSYS: 90234992
* MusicBrainz: 2332b64c-c36a-436b-86ba-443463d75c70
* NLA: 35523102
* NDL: 00457628
* NKC: xx0020386
* BNE: XX4578355
* CiNii: DA05143956
* CONOR.SI: 20593763
* NSK: 000390432

 |
**Jan Nepomuk Neruda** (Prag, 9. 7. 1834. – Prag, 22. 8. 1891].) bio je češki pisac, novinar i pjesnik, jedan od najznačajnijih predstavnika češkog realizma i član skupine "Majska škola".

Rodio se u Pragu kao dijete trgovca. Studirao je filozofiju i filologiju, te radio kao profesor do 1860. kada je postao honorarni novinar i pisac. 

U svojim djelima, Neruda je zagovarao obnovu češkog patriotizma, te opisivao kulturne i političke borbe svoje generacija, čime je uspostavio trend svojeg doba. Poznat je po satiričkom prikazu praške buržoazije. Najpoznatije mu je djelo *Povídky malostranské* [*Priče manje vrijednosti*] (1877), zbirka kratkih priča koje su prevedene na engleski 1957. 

Neruda je bio antisemitski nastrojen, te je Madeline Albright u svojoj autobiografiji *Praška zima* zapisala da je Neruda u djelima Jevreje opisivao kao "pohlepne lihvare".

Nakon smrti, jedna ulica ulica u Pragu je nazvana po njemu te se sada zove *Nerudova ulica*. Nikada se nije ženio, ali je imao aderu sa spisateljicom Karolínom Světlom.

Eksterni linkovi
----------------

***Jan Neruda*** na Wikimedijinoj ostavi

* Works by or about Jan Neruda at Internet Archive
* Works by Jan Neruda at LibriVox (public domain audiobooks)
**Aleksandar frajher fon Bah** (nem. *Alexander Freiherr von Bach*; Lusdorf, 4. januar 1813 — Šengrabern, 12. novembar 1893) je bio austrijski političar. Njegov najveći doprinos politici je uvođenje institucije centralizivane političke kontrole na početku i za vreme vladavine Franc Jozef I. 

U vladi Austrije je služio kao Ministar pravde u periodu od 1848 — 1849. i posle kao ministar unutrašnjih poslova od 1849. do 1859.. Poznat kao Liberalni advokat, prvo je dobio nadimak *ministar barikada*, ali je postepeno usvojio konzervativne poglede.

Posle smrti Feliksa, princa od Švarcenberga, 1852. godine, on je takoreći diktirao politiku Austrijskog carstva. Bah je centralizovao administrativnu politiku Austrijskog carstva, smanjio je slobodu štampe i ukinuo javne sudove. Bah je predstavljao klerikoapsolutiste, koji su kulminirali u konkordonatu iz 1855. koja je dala katoličkoj crkvi kontrolu obrazovanja i porodičnog života. 

Na drugoj strani data je sloboda u ekonomoji koja je od 1850. godine bila u uzlaznoj putanji. Carine su u tom vremenskom periodu bile ukinute.

Bah je kreirao pojam i ozvaničio titulu Barona (*Freiherr*), slobodnjaka 1854. godine, takođe je bio pokrovitelj Akademije nauke (*Akademie der Wissenschaften*) tokom 1849 - 1859.

Zatvori su u periodu njegove vladavine bili puni političkih zatvorenika, češki nacionalista Karel Havliček Borovski *(Karel Havlíček Borovský)* (1851 - 1855) i Jovan Andrejević, jedan od osnivača Srpskog narodnog pozorišta u Novom Sadu, su bili jedni od poznatijih. Stubovi nosilje bahovog režima su bili po rečima Adolfa Fišhofa:„stojeća armija vojnika, sedeća armija činovnika, klečeća armija sveštenika i podla armija zmija udvarača".

Bahov pad sa vlasti 1859. godine uzrokovan je porazom u ratu protiv Italije, kraljevine Sardinije i Napoleona III. Posle ovoga je bio ambasador u periodu 1859-1867. a umro je u samoći 1893. godine

Literatura
----------

* Hugo Hantsch (Hrsg.): *Gestalter der Geschicke Österreichs*. Tyrolia-Verlag, Innsbruck 1962.
* Ilwof, Franz: Bach, Alexander Freiherr von. ()
* Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Bd. 46, Leipzig 1902, S. 158–172. ()
* Eintrag über Alexander von Bach im Österreich-Lexikon von aeiou ()

Spoljašnje veze
---------------

***Alexander von Bach*** na Wikimedijinoj ostavi
2019-Tottanham

**José Mário dos Santos Mourinho Félix** (Setúbal, 26. siječnja 1963.) je portugalski nogometni trener i bivši igrač, trenutni trener Manchester Uniteda. U medijima je znan kao **"The Special One"**. Prema brojnim kritičarima i fanovima, Mourinho se smatra jednim od najboljih trenera svih vremena. Iako je započeo karijeru kao igrač, vrlo se brzo prebacio na trenerski posao. Nakon što je tijekom 1990-ih radio kao pomoćni trener i trener mladih ekipa, Mourinho se zaposlio kao prevoditelj Sir Bobbyja Robsona, koji je radio kao trener Sportinga, Porta i Barcelone. U katalonskom je klubu ostao i nakon Robsonova odlaska te je radio zajedno s njegovim nasljednikom Louisom van Gaalom.

Nakon posvećivanja trenerskoj karijeru, Mourinho je imao velikog, ali kratkoročnog uspjeha u Benfici i U.D. Leiriji. Godine 2002. vratio se u Porto, ovaj put kao glavni trener, te je 2003. s klubom osvojio prvenstvo, kup i UEFA Kup. Godine 2004. obranio je naslov prvaka i doveo Porto na vrh Europe, osvojivši Ligu prvaka. Sljedeće godine odlazi u Chelsea s kojim osvaja dva prvenstva 2005. i 2006. godine. Iako je često izazivao kontroverze zbog svojih javnih istupa i arogantnosti, Mourinhovi uspjesi donijeli su mu svjetski renome.

Godine 2008. odlazi u talijansku Seriju A gdje potpisuje trogodišnji ugovor s Interom. Nakon samo tri mjeseca osvojio je svoj prvi trofej, superkup, a sezonu je završio osvajanjem prvenstva. Sljedeće sezone Mourinho je osvojio prvu trostruku krunu u talijanskoj povijesti, osvojivši prvenstvo, kup i Ligu prvaka, izbacivši tada nepobjedivu Barcelonu u polufinalu. Mourinho je tako postao tek treći trener u povijesti koji je Ligu prvaka osvojio s dvije različite ekipe, uz Ernsta Happela i Ottmara Hitzfelda. Godine 2010. postao je prvi dobitnik FIFA-ine Zlatne lopte za trenera, a u svibnju iste godine potpisao je četverogodišnji ugovor s Real Madridom, s kojim je 2011. osvojio kup, prvi puta nakon 1993.



***José Mourinho*** na Wikimedijinoj ostavi
Janica Kostelić
**Janica Kostelić** (rođena 5.1. 1982. u Zagrebu) je hrvatska alpska skijašica koja uživa status jednog od najvećih sportaša svih vremena.

Tu je reputaciju stekla na Zimskim olimpijskim igrama u Salt Lake Cityju 2002. godine, kada je osvojila tri zlatne medalje (u alpskoj kombinaciji, slalomu i veleslalomu) - dostignuće koje su prije toga postigle samo dvije sportašice. Godine 2001. 2003. i 2006. osvojila je Svjetski kup u skijanju.

Dana 15.1. 2006. Janica Kostelić je postala treća skijašica u historiji (iza Šveđanke Pernille Wiberg i Austrijanke Petre Kronberger) koja je osvojila zlato u svih pet disciplina Svjetskog kupa, a dana 5.2. 2006. je (uz Kronenbergovu) postala druga skijašica kojoj je to uspjelo u jednoj sezoni. Godine 2006. Janica Kostelić je skijašku sezonu završila kao pobjednik Svjetskog kupa s rekordnim brojem bodova.

Dana 18.2. 2006. Janica Kostelić je na Zimskim olimpijskim igrama u Torinu osvojila zlatnu medalju u skijaškoj kombinaciji, te sa četiri zlatne medalje postala nauspješnija skijašica u olimpijskoj historiji.

Ta su dostignuća utoliko veća što je Kostelić mnoga od njih postigla bolesna i što su joj karijeru često prekidale ozbiljne ozljede. Dostignuća postaju još impresivnija ako se uzme u obzir da Kostelić na početku svoje karijere nije imala ozbiljnu podršku ni od države ni od sponzora, koji tada nisu imali razumijevanja za alpsko skijanje.

Janica, koja je stekla nadimak *Snježna kraljica*, uživa status nacionalne heroine i pozitivnog uzora mladima u Hrvatskoj i šire. Njen uspjesi su poslužili kao veliki poticaj alpskom skijanju, pa se tako od prošle godine na zagrebačkom Sljemenu održavaju skijaška natjecanja, što je samo prije nekoliko godina bilo nezamislivo.

Najveći poticaj Janici Kostelić predstavlja njen otac i trener Ante Kostelić, čije su metode često bile izvorom kontroverze. Uz Janicu se skijanjem uspješno bavi i njen brat Ivica.

Janica Kostelić je također poznata po dugogodišnjem suparništvu sa švedskom alpskom skijašicom Anjom Pärson.

Vanjske veze
------------

***Janica Kostelić*** na Wikimedijinoj ostavi

* Janica Kostelić official web site
* "The Snow Queen of Croatia" by IOC
* Ski World Cup statistics for Janica

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 46290362
* LCCN: nb2007025431
* ISNI: 0000 0000 4392 6357

 |
Logo Institut für Sozialforschung
**Institut za društvena istraživanja** (njemački: ***Institut für Sozialforschung***) je naučni insititut koji se bavi istraživanjem oblasti kao što su sociologija i kontinentalna filozofija, najpoznatiji kao institucionalni dom Frankfurtske škole. 

Trenutno sjedište Instituta za društvena istraživanja, na Senckenberganlage 26 u Frankfurtu
Institut je osnovan u Frankfurtu na Majni godine 1923, gdje je bio (a danas ponovno jest) povezan s Frankfurtskim univerzitetom. Osnovao ga je Felix Weil, student marksističkog filozofa Karla Korsch, uz pomoć donacije svog imućnog oca. Njegov prvi direktor Kurt Albert Gerlach je umro prije nego što je stigao ostaviti pečat institutu, pa ga je zamijenio Carl Grünberg, marksistički historičara koji je skupio druge "ortodoksne" marksiste Institute, uključujući svog bivšeg učenika Henryka Grossamana. Grünberga je slijedio suosnivač Friedrich Pollock.

Nakon srčanog udara koji ga umalo nije koštao glave, Grünberga je godine 1930. naslijedio Max Horkheimer. Horkheimer je ubrzo postao vođa Frankfurtske škole, grupe mislilaaca stvorene pod njegovim direktorovanjem Institutom. Horkheimer je uređivao časopis gupe *Zeitschrift für Sozialforschung* (Časopis za društvena istraživanja) i pisao eseje koji su definirali kritičku teoriju društva. 

Porast utjecaja nacista su natjerala osnivače da u septembru 1930. odluče pripremiti preseljenje Instituta iz Njemačke, prvo tako što su osnovali ogranak u Ženevi, a fondove prebacili u Nizozemsklu.. Godine 1933, nakon Hitlerovog dolaska na vlast, Institut je napustio Njemačku za Ženevu a godine 1934. se preselio u New York. U New Yorku je postao povezan sa Univerzitetom Kolumbija, a njegog časopis *Zeitschrift für Sozialforschung* buo preimenovan u *Studies in Philosophy and Social Science*. Tamo su počeli nastajati najvažniji radovi mislilaca Frankfurtske škole, te se boravak Instituta u New Yorku smatra jednim od razloga što su njegovi radovi dobili naklonost angloameričke akademske zajednice.

Institut se ponovno otvorio u Frankfurtu godine 1951. pod vodstvom Pollocka.

Institut je bio i istraživački centar i, za vrijeme svojih frankfurtskih perioda, mjesto za predavanje sociologije. Trenutni direktor je Axel Honneth.

Povezano
--------

* Kritička teorija
* Frankfurtska škola

Izvori
------

1. ↑  "The Origins of Critical Theory: An interview with Leo Lowenthal" by Helmut Dubiel in Telos 49

Vanjske veze
------------

***Institut za društvena istraživanja*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Institute of Social Research Arhivirano 2008-03-12 na Wayback Machine-u
* History of the Institute of Social Research Arhivirano 2012-09-02 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 232866809
* LCCN: n80104961
* ISNI: 0000 0001 2259 352X
* GND: 2014261-4
* NKC: kn20050405018

 |
**Iguane** su rod gmazova čiji pripadnici nastanjuju tropske oblasti Kariba, Srednje i Južne Amerike. Rod iguana obuhvaća dvije vrste — *Iguana iguana* (zelena iguana) i *Iguana delicatissima* (mala iguana). Zelena iguana je rasprostranjenija i može se naći od južnog Brazila pa sve do Meksika i Floride i u dijelu doline Rio Grandea. Zelena iguana se često drži i kao kućni ljubimac.

Broj vrsta
----------

Zbog velikih razlika u izgledu (iguane u Peruu su često plave ; u Kostarici - crvene ; u drugim oblastima crne, pa čak i ljubičaste) od njihove prve klasifikacije (Line, 1758.) pa do danas relativno je skoro "otkriveno" čak sedamnaest vrsta iguana. Na kraju se ispostavilo da su sve osim vrste *Iguana delicatissima*, zapravo inačice zelene iguane.

Osobine
-------

Iguane mogu dostići dužinu od 1,5 m i težinu od 10 kg. Veći primjerci su zabilježeni ali oni su prilično rijetki. Zabilježeno je da je jedna zelena iguana, držana kao ljubimac, doživjela 69 godina, inače žive od 20-35 godina.

Zelene iguane imaju red šiljaka na leđima, koji služe kao sredstvo za odvraćanje grabljivica. Repovima mogu zadati jake udarce, a u slučaju da ih velika grabljivica uhvati za rep, jedan njegov dio može se odlomiti bez većih posljedica, kako bi iguana pobjegla. Rep se relativno brzo regenerira. Iguane imaju veoma dobro razvijen podvoljak koji im pomaže u održavanju tjelesne temperature.

Zelene iguane imaju dobar vid, no samo kad pri dobroj osvjetljenosti. One posjeduju i stanice koje im omogućavaju vidjeti ultraljubičastu svjetlost.

Zelene iguane imaju i fotosenzitivni organ na vrhu tijela koji se često naziva i treće oko. Iako se naziva okom, ono ne može stvoriti jasnu sliku već iguane pomoću njega mogu detektirati promjene u osvjetljenju tj. sjene koje možda prave grabežljivci iznad njih.

Iguane imaju zube na unutrašnjoj strani vilice pa ih je nekad na manjim primjercima teško uočiti. Njihovi zubi mogu probiti ljudsku kožu.

Iguane su prvenstveno biljojedi.

### Ponašanje

Kada su uplašene, zelene iguane pokušavaju pobjeći. Ako je u blizini vodena površina, one će pokušati zaroniti. Ranjene iguane su agresivnije od neozljeđenih. Inače iguane vole ležati na suncu i nisu agresivne.

Iguane kućni ljubimci
---------------------

Iguana delicatissima
Iguane mogu biti prilično poslušne i lako se dresirati da izađu vani u „WC" (kada je toplo) ili pak priviknuti se na pražnjenje na posebnom mjestu.

Razvijanje „društvenih" tj. osobnih odnosa sa iguanama traje više godina. Poslije pet do deset godina, iguane mogu izraziti vezanost pa čak i izraženu anksioznost zbog razdvojenosti.

Rijetki su veterinari koji znaju liječiti iguane.

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Iguane** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Iguane** |