recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Igraine** ili *Ygrayne*, *Yguerne*, *Igerne*, je jedan od likova mita o Kralju Arthuru, ona je po legendi bila žena Uthera Pendragona i Arthurova majka.

U nju se Uther zaljubio još dok je bila u braku sa Vojvodom od Cornwalla, koji se u nekim izvorima zove Gorlois. Utherova strast prema Igraine bila je uzrok jaza između njega i njezina muža, koji ju je on držao čvrsto zatočenu svom neprobojnom zamku kod Tintagela. 
Uther koji je izgarao od želje za Igrainom, angažirao je čarobnjaka Merlina da ga oblikom prevori u njena muža. Tako prerušen uspio je ući u zamak i provesti noć s Igrainom. Iz tog snošaja začet je ArthurNakon što je vojvoda poginuo u bitci, Uther se oženio sa Igrainom, ali kad se rodio Arthur, on je morao biti predan Merlinu, jer je to bio uvjet pod kojim je Merlin odlučio pomoći Utheru.

Prema Geoffreyu od Monmoutha i ostalim piscima arturovskih legendi, Igraine i Uther su imali i kćer po imenu Anna.

U Thomas Maloryjevom Le Morte Darthur (Arthurova smrt), Igraina je već imala tri kćeri prije nego što se udala za Uthera; *Morgause*, *Morgan le Fay* i *Elaine*. U romantičnoj poemi iz 13. vijeka - Arthour i Merlin, Igraine se zove **Ygerne** a prije nego što se udala za Uthera, bila je u braku s kraljem Harinanom od Gaskonje, pa nakon tog sa Hoelom Vojvodom od Cornwalla, a tek nakon tog se udala za njegova nasljednika iz Cornwalla (koji se zvao *Tintagel* a ne Gorlois).

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Igraine*" (engleski). Camelot Project. Pristupljeno 12. 09. 2017.

Vanjske veze
------------

* *Igraine* na portalu Camelot Project (`en`)

| * p
* r
* u
Legende o Kralju Arthuru |
| --- |
| Ključne osobe | Kralj Arthur • Constantine • Sir Ector • Vojvoda od Cornwalla • Guinevere • Igraine • Izolda • Gospa od jezera • Kralj Lot • Kralj Mark • Merlin • Mordred • Morgana le Fay • Morgause • Uther Pendragon |
| Vitezovi Okruglog stola | Aglovale • Agravain • Bagdemagus • Bedivere • Bors • Breunor • Calogrenant • Caradoc • Dagonet • Dinadan • Gaheris • Galahad • Gareth • Gawain • Geraint • Griflet • Hector de Maris • Kay • Lamorak • Lancelot • Leodegrance • Lionel • Lucan • Maleagant • Marhaus • Palamedes • Pelleas • Pellinore • Percival • Safir • Sagramore • Segwarides • Tor • Tristan • Urien • Ywain • Ywain Kopile • Elyan Bijeli • Sir Ector |
| Predmeti | Excalibur • Sveti gral • Okrugli stol • Opasna stolica |
| Mjesta | Avalon • Brocéliande • Caerleon • Camelot • Corbenic • Cornwall • Logres • Lyonesse • Sarras • Tintagel |
Henryk Siemiradzki, *Christ and Sinner*, 1875.
**Priča o Isusu i grešnici** je jedna od najpoznatijih biblijskih priča o Isusu. Govori o ženi uhvaćenoj u preljubi, koju su izveli na kamenovanje, ali ju je Isus spasao.

Pouka ove parabole je da ne treba biti brz u osuđivanju, jer niko od nas nije bez greha, već treba pokazivati milost.

U priči se nalazi čuvena Isusova izreka: "***Ko je bez greha, neka prvi baci kamen***." Priča se nalazi samo u nekim rukopisima Evanđelja po Jovanu.

Priča
-----

Evanđelje po Jovanu u 8. poglavlju prenosi sledeću priču:

> 
> Isus ode na Maslinsku goru. A ujutro dođe opet u hram, i sav je narod dolazio k njemu, a on sede i učaše ih. Tada književnici i fariseji dovedoše jednu ženu, uhvaćenu u preljubi, pa je postaviše u sredinu i rekoše mu: "Učitelju, ova žena je uhvaćena baš kad je činila preljubu. A Mojsije nam je u zakonu naredio da takve žene kamenjem ubijamo; šta ti kažeš na to?" Ovo pak rekoše kušajući ga, da bi imali za šta da ga optuže. No Isus se saže dole i pisaše prstom po zemlji. Ali kako su ga i dalje pitali, ispravi se i reče im: "Ko je od vas bezgrešan - neka prvi baci kamen na nju". I opet se saže te pisaše po zemlji. A oni čuvši to izlažahu jedan po jedan, počevši od najstarijih do poslednjih; tako osta sam Isus i žena stojeći na sredini. Isus se tada ispravi i reče joj: "Ženo, gde su? Nijedan te ne osudi?" Ona reče: "Niko, Gospode". Na to joj Isus reče: "Ne osuđujem te ni ja; idi i od sada više ne greši".
> 
> 
>

Tekstualna kritika
------------------

Jovan 7:52–8:12 u Vatikanskom kodeksu (oko 350.): linije 1&2 se završavaju 7:52; linije 3&4 počinju 8:12.
Uprkos popularnosti ove priče, ona se uopšte ne nalazi u najstarijim i najboljim rukopisima Evanđelja po Jovanu; stil kojim je ona pisana se veoma razlikuje od stila ostatka Evanđelja; i u njoj se nalazi veliki broj reči i fraza kojih inače u tom evanđelju nema. Na osnovu toga proučavaoci zaključuju da taj odeljak nije izvorno pripadao Ivanovom evanđelju.

Najveći broj naučnika misli da ova priča potiče iz usmenog predanja o Isusu, te je u određenom momentu dodata na margini rukopisa. Nakon toga je neki pisar belešku sa margine dodao nakon priče koja se završava u Evanđelju po Jovanu 7:52. Vredno je zapaziti da su drugi pisari ubacili tu priču na raznim mestima u Novom zavetu - na primer, neki od njih nakon stiha 21:25 u Evandelju po Jovanu, a drugi čak nakon stiha 21:38 u Evanđelju po Luki.

Priču o ženi uhvaćenoj u preljubi je dospela u savremena izdanja Biblije tako što se našla u rukopisu koji je Erazmo koristio za svoj *editio princeps*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Bart Ehrman - Isus to nije rekao (scribd)

Vidi još
--------

***Isus i preljubnica*** na Wikimedijinoj ostavi

* Isusove izreke
* Tekstualna kritika
**Lex Burgundionum** (doslovno: "Zakon Burgunda", također poznat i kao *Lex Gundobada* ili "Gundobadov zakon"; francuski: , njemački: ) je zakonik koga je za vrijeme svoje vladavine (473 - 516) donio burgundski kralj Gundobad, a čija je glavna svrha bila kodificirati običaje svojih burgundskih podanika. Tekst, čiji prvi sačuvani rukopisi datiraju iz 9. vijeka, se smatra jednim od najstarijih i najvažnijih pisanih izvora prava u srednjovjekovnoj Evropi.

Za taj zakonik je karakteristično da nije imao univerzalnu primjenu na sve Gundobadove podanike, odnosno da su njegovim odredbama bili podvrgnuti jedino osobe burgundske etničke pripadnosti. Na njegove galske ili rimske podanike se primjenjivalo dotadašnje rimsko pravo; tek je potreba da se rješavaju eventualni sudski ili drugi sporovi između (Galo)Rimljana i Burgunda navela Gundobada da donese poseban zakonik poznat kao *Lex Romana Burgundionum*, čiji je tekst, međutim izgubljen.

Vjeruje se kako je Gundobad naručio izradu zakonika 483. a da je rad na njemu dovršen za vrijeme vladavine njegovog sina Sigismunda (516 - 532) koji mu je pridodao *novellae*, odnosno tekst kojim je u obliku apstraktnih pravnih načela trebalo tumačiti Gundobadov tekst poznat kao *antiquae*.

*Lex Burgundionum* se, u nedostatku drugih, smatra jednim od najvažnijih izvora podataka o Burgundima i njihovom načinu života, odnosno načinu života Germana za vrijeme i nakon Velike seobe naroda. Veliki broj odredbi se bavi nasljednim pravom temeljenom na specifično germanskim institucijama, ali i raznim modelima naknade štete za nanošenu fizičku ozljedu, pri čemu je karakteristično izbjegavanje kaznenopravnih sankcija i inzistiranje na novčanoj kompenzaciji. Pravni teoretičari vjeruju da je Gundobad tim odredbama nastojao što je moguće više iskorijeniti krvnu osvetu među svojim "barbarskim" sunarodnjacima, odnosno učiniti ih barem u tom smislu sličnijim svojim "civiliziranim" rimskim podanicima. S druge strane, Lex sadrži i institut sudskog dvoboja koji će značajno uticati na srednjovjekovno pravo.

Burgundsko Kraljevstvo je prestalo postojati 534. kada su ga zauzeli Franci; međutim i oni su preuzeli *Lex* te ga primjenjivali na svojim teritorijama. Posljednji zapis o tome da se *Lex* primjenjivao datira iz 10. vijeka.

Izvori
------

* Katherine Fisher Drew (trans.) (1972) *The Burgundian code: book of constitutions or law of Gundobad* University of Pennsylvania Press
Vlak serije HŽ 6111 na Zagrebačkom Glavnom kolodovru
Spojene dvije kompozicije
Upravljačnica
**HŽ serija 6111** (nadimak *Mađar*) serija je elektromotornih vlakova Hrvatskih željeznica, izgrađeni u mađarskoj tvornici Ganz Mavag u periodu od 1976. - 1979. Sustav električnog napajanja je 25 kV i 50 Hz. Maksimalna brzina koju vlak može postići je 120 km/h. Masa vlaka je 145 tona, a njegova dužina iznosi 72,4 metra. Jedna garnitura sastoji se od tri dijela: dvije prikolice sa upravljačnicom na kraju svake i motornog vagona u sredini kopozicije. Pogonski vagoni označeni su serijskim brojem 6111, a upravljački vagoni brojevima 4111 i 5111. Originalna oznaka im je bila **JŽ 411** (srednji vagon) i **JŽ 415** (pogonske glave). Postoji mogućnost spajanja garnitura, a iz jedne upravljačnice može se upravljati do tri garniture.

Gradsko - prigradska željeznica
-------------------------------

Elektromotorni vlakovi HŽ 6111 služe za prijevoz putnika na prigradskim i na međugradskim relacijama. Za prijevozne potrebe rabi se ili jedna garnitura ili pak dvije ili tri garniture kojima se upravlja daljinski. U vrijeme prije postojanja Hrvatskih željeznica, ovi vlakovi su vozili po cijelom elektrificiranom području SFRJ. Danas je njegova uporaba ograničena većinom na prigradski željeznički promet na području grada Zagreba u svojstvu gradsko - prigradske željeznice. Također, ovi elektromotorni vlakovi nalaze se u inventarskom parku Željeznica Federacije BiH.

Tehničke karakteristike
-----------------------

* **Graditelj:** Ganz Mávag, Mađarska
* **Sastav vlaka:** prikolica (oznaka serije *4111*)+motorni vagon (oznaka serije *6111*)+prikolica (oznaka serije *5111*)
* **Raspored osovina:** 2'2'+Bo'Bo'+2'2'
* **Sustav napajanja:** 25 kV, 50 Hz
* **Snaga:** 1200 kW
* **Maksimalna brzina:** 120 km/h
* **Duljina vlaka preko središnjega kvačila:** 72410 mm
* **Duljina upravljačkoga vagona preko središnjega kvačila:** 24500 mm
* **Duljina motornoga vagona:** 23410 mm
* **Širina vagona:** 2850 mm
* **Masa:** 145 t
* **Duljina:** 72,4 m
* **Broj mjesta za sjedenje:** 236; modernizirani vlakovi za prigradski promet imaju 136 sjedala i 422 stajaća mjesta
* **Ukupan broj mjesta za sjedenje i stajanje:** 466

Izvori
------

***HŽ serija 6111*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ivan Švaljek, Tomislav Kožulj, Miljenko Bošnjak: *Tehničko-eksploatacijski pokazatelji i značajke vučnih vozila Hrvatskih željeznica*, Zagreb, 2003.
* Tehničke karakteristike vučnih vozila, stranica Hrvatskih željeznica
* zeljeznice.net, hrvatski internet portal željezničke tematike Arhivirano 2008-10-22 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Vučna vozila Hrvatskih željeznica |
| --- |
| Električne lokomotive | 1141 • 1142Izvan službe: 1061 • 1161 |
| Dizelske lokomotive | 2041 • 2042 • 2044 • 2062 • 2063 • 2132Izvan službe: 2043 • 2061 • 2131 • 2133 • 2141 |
| Elektromotorni vlakovi | 6111 • 6112Izvan službe: 6011 |
| Dizelmotorni vlakovi | 7022 • 7121 • 7122 • 7123Izvan službe: 7021 • 7221 |
|  Vlakovi Hrvatskih željeznica | dizelske lokomotive • električne lokomotive • parne lokomotive • dizelmotorni vlakovi • elektromotorni vlakovi • specijalna vozila |
Karta Ho Ši Minova puta
**Ho Ši Minov put** je mreža improviziranih puteva, kojima su Sjevernovijetnamci za vrijeme Vijetnamskog rata prenosili svoje ljude i zalihe iz Sjevernog u Južni Vijetnam, kretajući se najčešće preko južnog Laosa i istočne Kambodže. Gradio se od 1959. do 1975. godine.

Koristio se za opskrbu Vijetkonga i regularnih jedinicama Vijetnmske narodne armije tijekom Vijetnamskog rata.

Nije bio sam jedan put, već niz složenih razgranatih putova kojima su išli kamioni, uključivao je pješačke i biciklističke staze. Koristio se i prijevoz rijekom, a u kasnijoj fazi rata uspostavljen je i improvizirani cjevovod. Ime su dale američke snage, po sjevernovijetnamskom komunističkom vođi Ho Ši Minu. Dio puta, koji prolazi kroz Laos, također je poznat kao "put Truong Son". Ho Ši Minov put smatra se jednim od najvećih projekata vojne niskogradnje 20. stoljeća.

Prizor s Ho Ši Minova puta oko 1959. godine.
Put je teško bombardiran od strane američkog ratnog zrakoplovstva, ali to nije bilo dovoljno učinkovito. Mnoga područja Kambodže, Laosa i Vijetnama pretrpjela su strahovita bombardiranja, među najvećima u povijesti ratovanja. Put je dva puta uspješno onesposobljen, prvi put u travnju 1970. napadom Amerikanaca i Južnog Vijetnama na Kambodžu, a godinu dana kasnije napadom južnovijetnamske vojske na Laos. Nesposobnost Amerikanaca i njihovih saveznika, da trajno prekinu Ho Ši Minov put, bio je jedan od razloga za njihov neuspjeh u Vijetnamskom ratu.

Povezano
--------

* Tuneli Cu Chija

Izvori
------

1. ↑   Kirk, Donald (1996.) „Glossary → Ho Chi Minh Trail"

***Hồ Chí Minhov put*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4402603-1

 |
**Itasi** je jezero u Madagaskaru, u regiji Itasi (provincija Antananarivo) 25 km sjeverozapadno od grada Soavinandriana, te oko 120 km u smjeru jugozapada od glavnog grada Antananariva.

Hidrografija
------------

Itasi na karti Madagaskara  
ItasiItasiPozicija Itasija na karti Madagaskara
Jezero Itasi je svojom površinom od 35 km²najveće od 20 manjih jezera nastalih otjecanjem lave sa Vulkana Itasi (1800 m) na masivu Itasi. Itasi je protočno slatkovodno jezero, koji dobija vode od rijeka Andranomena i Mariandrano, ali i od manjih jezera na većoj nadmorskoj visini u svojoj okolici sistemom podzemnih kanala i vodopada, od brojnih gejzira i termalnih izvora i od oborinskih voda sa planina koje ga okružuju.
Vode jezera odlijevaju se kanjonom rijeke Lili u rijeku Sakai, koja je najveća pritoka rijeke Mahajilo (pritoka rijeke Tsiribihine) i preko nje u Mozambički kanal.

Na rijeci Lili nalaze se vodopadi Lili (francuski: *Chutes de la Lily*), koji se sastoje od dva vodopada, prvi je visok 16 m i širok 35 m, dugi je viši 22 m, ali ne toliko širok. Južne i istočne obale jezera prelaze u močvaru punu šaša u kojoj obitavaju brojne ptice od toga 10 endemskih vrsta koje žive samo u Madagaskaru.

Geološki sva jezera vulkanskog Masiva Itasi, nastala su izlijevanjem lave iz Vulkana Itasi, prije 8 000 godina, koja je blokirala korita triju rijeka Kitombolo, Andranomena (Mazi) i Mariandrano (Matiandrano) na putu prema zapadu i uviru u rijeku Sakai, tako su vode tih rijeka ispunile ugasle kratere i udoline. Na taj način nastalo je i jezero Itasi, koje je u prošlosti bilo dva do tri puta veće nego danas.

Na jezeru Itasi je vrlo razvijeno ribarstvo, preko 3000 ribara živi na njegovim obalama, najveće mjesto na njegovim obalama je Ampefi, koje se zbog blizina vodopada Lili razvija u turističko odredište. Na kraju jezera, podignut je kip sv. Marije, koji simbolički označava geografski centar Madagaskara. Na jezeru ima i otoka, od kojih je najneobičniji King, sa neobično pravilnim okruglim kamenim krugom u svojoj sredini.

Turizam
-------

Jezero Itasi je vrlo popularno izletište stanovnika Antananariva, koji čine preko 60% njegovih posjetica, kojih ipak nema puno, svega 200 običnim danom, i oko 1200 za vrijeme praznika.

Izvori
------

1. 1 2 3  „Lake Itasy". BirdLife International. Arhivirano iz originala na datum 2015-09-12. Pristupljeno 10. 10. 2011.
2. 1 2   René Battistini (1962). „Le massif volcanique de l'Itasy (Madagascar)". Persee - Annales de Géographie, Volume 71, Numéro 384, str. 167.-178.. Pristupljeno 10. 10. 2011.
3. ↑   „Itasy". eNotes. 1962. Pristupljeno 10. 10. 2011.

Vanjske veze
------------

* The journey to the Itasy waters sa portala virtualtourist Arhivirano 2015-11-20 na Wayback Machine-u (`en`)
* Fotografije jezera Itasi sa portala Flickr
* Jezero Itasi na portalu Getamap
**Lipljen**, ponegdje i **lipen** (*Thymallus thymallus*) je riba iz porodice *Thymallidae*, veoma lijepog i atraktivnog izgleda. Tijelo mu je vretenasto i izduženo i pokriveno je relativnom sitnim krljuštima, koja su dosta duboko usađene u kožu. Lipljen ima veoma izduženu dugačku leđnu peraju metalnoplave boje sa 3-4 reda krupnih crvenih i ljubičastih pjega. Glava mu je mala i sužava se prema ustima, koja su veoma mala. Unutar usta nalaze se mali kukasti zubi. Donje peraje su pepeljaste, sa blijedo-crvenim, a ponekad i ljubičastim prelivom. Repno peraje je crvenkasto, a masno je sivo sa crvenim prelivom. Po bokovima, tijelo mu je prekriveno crnim pjegama. Sa obje strane tijela iznad trbušnih peraja krase ga veliki crveni prelivi nepravilnih oblika. Za vrijeme mrijesta boje su izraženije. Glavna razlika između mužjaka i ženke je u leđnom peraju, koja je kod mužjaka nešto viša. Dosta česti su primjerci veličine oko jednog kilograma, dok su krupniji veoma rijetki. Pretpostavlja se da raste do 2 kg.

Ponašanje i rasprostranjenje
----------------------------

U vodama Jugoistočne Evrope, lipljen naseljava pastrmski region voda. Lipljen je riba koja preferira hladne vode bogate kisikom. Lipljen živi u manjim jatima, i zadržava se uglavnom u gornjem toku tekućice. Najveći dio ishrane mu čine mušice, larve, insekti i sitna riba.

Razmnožavanje
-------------

Lipljen se mrijesti u proljeće, i mrijest traje od aprila do sredine maja, u zavisnosti od temperaturnih uslova. Mrijesti se pri temperaturi od 6-10 stepeni. Ženka polaže ikru u blizini obale u jamama dubokim oko pola metra do metar. Neki primjerci polnu zrelost stiču u trećoj godini, dok većina polnu zrelost dostiže u četvrtoj godini. Ženka položi od 3.000 do 6.000 jajašaca ikre. Plodnost uglavnom zavisi od veličine ženke.

Literatura
----------

* Lipljen Arhivirano 2010-07-15 na Wayback Machine-u

***Lipljen*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  Sofradžija A. (2009). *Slatkovodne ribe Bosne i Hercegovine*. Sarajevo: Vijeće Kongresa bošnjačkih intelektualaca. ISBN 978-9958-47-110-0.
**Napad na Elistanži kasetnim bombama** se odigrao 7. oktobra 1999. godine u Čečeniji na samom početku Drugog čečenskog rata kada su dva aviona Suhoj Su-24 ruskog ratnog zrakoplovstva tokom kampanje bombardiranja 
koja je bila prethodila kopnenoj invaziji napala planinsko selo Elistanži, zapadno od Vedena na jugu tada de facto nezavisne Čečenije. Tada su korištene kasetne bombe i pri tome je ubijeno najmanje 48 civila, dok je ranjeno preko stotinjak. Bombardovanje je trajalo puna dva sata i uništilo 200 kuća. Preživjeli su potom kupili ostatke ubijenih po ulicama. Znatan broj ubijenih bili su žene i djeca. Selo su nakon toga posjetili predstavnici Memorijala, organizacije za zaštitu ljudskih prava i prikupili iskaze od preživjelih; od ispitanih 20 ranjenih osoba, samo je jedan bio muškarac, a sve ostale su bile žene.  Prema svjedocima, avioni su napali kada su mještani bili okupljeni da beru krumpir i kukuruz kako bi se prehranili. Nije bilo čečenskih boraca u selu, niti ikakvih legitimnih vojnih ciljeva u blizini tokom napada.

Nakon što je u Čečeniji uspostavljena proruski režim, u nekoliko navrata su tamošnje vlasti pokretale formalnu istragu povodom tih događaja, ali one u pravilu nisu donijele nikakvih rezultata zbog odbijanja ruskog zrakoplovstva i Ministarstva obrane da povodom toga daju službene podatke ili objašnjenje.

Povezano
--------

* Napad balističkim projektilima na Grozni 1999.
* Masakr u Katir-Jurtu
* Rusko bombardiranje Čečenije 1999.
* Masakr u Alkan-Jurtu

Izvori
------

1. ↑  „Chechen Villagers Say Dozens Killed in Russian Airstrike". Los Angeles Times. 9.10. 1999.
2. 1 2 3  Amnesty International (1.12. 1999). „Russian Federation: Chechnya - For the Motherland. Reported grave breaches of international humanitarian law. Persecution of ethnic Chechens in Moscow.". Arhivirano iz originala na datum 2005-05-11. Pristupljeno 2015-07-12.
3. ↑  „Российским военным летчикам напомнили о Чечне". Komersant. 23. VI 2010. Pristupljeno 12. VII 2015.

Eksterni linkovi
----------------

* Video sa žrtvama Elistanža nakon bombardovanja
Tektonske ploče
**Litosfera** je vanjski tvrdi kameniti sloj koji seže do dubine 200 km. Ovaj sloj na površini naziva se Zemljina kora. Ispod litosfere do dubine 2.700 km nalazi se plašt ili mantija. U ovom sloju stijene su užarene zbog visokih temperatura koje narastaju do 3.000 stepeni. Ispod plašta do centra Zemlje nalazi se jezgra. Ona je duboka oko 3.400 km i u njoj se nalazi 1/3 ukupne mase Zemlje. Zbog veoma visokih temperatura, koje iznose preko 5.000 stepeni, jezgra Zemlje je užarena.

Postoji 7 velikih ploca i 6 manjih. Ploče se pomiču te dolazi do razmicanja, podvlačenja ili smicanja.
Okeanske i kontinentalne ploče različite su debljine i specifične težine te se pomiču od nekoliko milimetara do nekoliko centimetara godišnje.Litosferne ploče se kreću zbog energije u unutrašnjosti zemlje.

Literatura
----------

* Chernicoff, Stanley; Whitney, Donna (1990). *Geology. An Introduction to Physical Geology* (4th izd.). Pearson. ISBN 0131751247.

Vanjske veye
------------

***Litosfera*** na Wikimedijinoj ostavi

* Earth's Crust, Lithosphere and Asthenosphere Arhivirano 2006-11-02 na Wayback Machine-u
* Crust and Lithosphere
***Le Champignon*** (sh. *Gljiva*) je francusko-italijanski triler film snimljen 1970. godine u režiji Marca Simenona. Protagonist, koga tumači Jean-Claude Bouillon je ratni veteran koji živi u vili na obali Ženevskog jezera, a koga radoholična supruga (čiji lik tumači Mylène Demongeot) zapostavlja, pa se počne družiti sa avangardnom umjetnicom (čiji lik tumači Alida Valli) sklonom konzumaciji halucinogenih gljiva. Radnja prikazuje kako i on sam počne konzumirati gljive i doživljavati halucinacije, ali i kako nakon jedne od takvih epizoda postane uvjeren da je počinio ubistvo. Snimljen u doba kada je pod uticajem kontrakulturnih trendova u zapadnom svijetu postalo popularno eksperimentiranje sa psihodelijom, *Le Champignon* je pokušao eksploatirati taj fenomen, ali su kritike uglavnom bile loše.

Uloge
-----

* Mylène Demongeot : Anne Calder
* Alida Valli : Linda Benson
* Jean-Claude Bouillon : Éric Calder
* Catherine Allégret : Jeannette
* Philippe Monnet : Gaëtan
* Jean Claudio : Kogan
* Georges Géret : Kurt
* François Simon : le juge

Vanjske veze
------------

* *Le Champignon* na IMDb-u (`en`)
**Little Hangleton**, Engleska, je fiktivni gradić opisan u seriji romana o Harry Potteru. Bio je dom Voldemortovih predaka.

Voldemortova majka Meropa Gaunt, ujak Morfin Gaunt i djed Marvolo Gaunt su živjeli u staroj kući u blizini sela Little Hangletona. Tom Riddle st. je živio u velikoj kući u selu sa svojim roditeljima, dok ih sve troje nije ubio Voldemort koji je ubojstva 'smjestio' svom ujaku.

Lord Voldemort se vratio u kuću obitelji Riddle s Peterom Pettigrewom gdje je ubio Franka Brycea i pretvorio Tromagijski pokal u putoključ koji vodi do mjesnog groblja. Planirao je ubiti Harry Pottera kako bi vratio svoje tijelo. Tokom procesa u kojem je Voldemort dobio tijelo, Peter Pettigrew je na groblju ubio Cedrica Diggoryja. Kuća obitelji Gaunt je bila jedno od mjesta na kojima je Voldemort sakrio svoje horkrukse, a tamo je sakrio prsten s crnim kamenom koji je jednom pripadao Salazaru Slytherinu.

Osim kuća obitelji Riddle i Gaunt, u Little Hangletonu se nalazi i gostionica 'Obješeni čovjek' i jedna crkva. Najbliža je policijska stanica u Great Hangletonu koji je udaljen oko 6 milja (9 kilometara).

Little Hangleton se vjerojatno nalazi negdje u Yorkshireu zato što je udaljen otprilike 200 milja (30 kilometara) od Little Whinginga.

Vanjske veze
------------

* Little Hangleton na vanjskoj Harry Potter Wiki
**Ho** (Žuta rijeka) je druga rijeka po dužini u Kini i šesta po dužini u svijetu. Uz rijeku Yang Ce se smatra najvažnijom kineskom rijekom. Smatra se "kolijevkom Kine" jer se uz nju razvila kineska civilizacija.

Zemljopis
---------

Huang He teče kroz sjevernu Kinu. Izvire u planini Bayan Har u provinciji Qinghai. Na izvoru se nalaze dva jezera. U srednjem dijelu toka čini velik zavoj kojim ulazi u pustinju Gobi gdje se navodnjava pustinjski prostor koji time postaje pogodan za život. Nakon izlaska iz pustinje prolazi sjevernim dijelom Velike kineske nizine koja je centar naseljenosti u Kini. Ulijeva se u Žuto more. Zanimljivo je da je u povijesti često mijenjala korito, posebno u prostoru oko ušća.

Huang He velikim dijelom toka teče preko plodnog žutog tla koje se naziva prapor ili les. To tlo ulazi u rijeku, te je ona zbog njega prepuna žutog mulja i zato se zove Žuta rijeka. Taj mulj rijeka donosi u Žuto more. Također u pustinji Gobi vjetar donosi žuti pijesak u rijeku.

U povijesti je dolina rijeke bila centar naseljenosti Kine, ali danas je daleko naseljeniji prostor uz Yang Ce. Ipak je i dalje Huang He značajna rijeka. Najveći gradovi na njoj su Jinan, Zhengzhou i Lanzhou. Nedaleko je i grad Xi'an koji je povijesni glavni grad Kine.

Huang He je značajna plovna rijeka. Velikim kanalom je povezana s rijekom Yang Ce i to je značajan plovni put. Na rijeci Huang He postoji mnogo brana i umjetnih jezera.

Hidroelektrične brane na reci
-----------------------------

Hoangho u gradu Lanzhou
Reka poseduje veoma veliki hidroenergetski potencijal te su stoga na njoj sagraćene brojne brane. Najveće su sagraćene: u Liujia Kanjonu, kod grada Lanzhou, Sanmenskom Kanjonu (Sanmenska hidroelektrana koja je počela da se gradi 1957. godine; proizvodi preko 6 milijardi KWh struje godišnje).

Poplave i promene toka
----------------------

Hoangho je kroz istoriju često izazivala katastrofalne poplave i menjala svoj tok. U zadnjih 3000-4000 godina Hoangho je plavio 1593 puta. Kineski istoričari zabeležili su da je reka do sada 18 puta promenila glavni tok. Ovo menjanje toka i česte poplave imali su značajnu ulogu u stvaranju Kineske nizije.

Literatura
----------

***Huang Ho*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mala Enciklopedija Prosveta - Opšta Enciklopedija (M-Š). Izdavačko preduzeće "Prosveta", Beograd 1959.*
**Logroño** je grad i općina od 150,979 stanovnika na sjeveru Španjolske u Autonomnoj zajednici
La Rioja, čiji je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Logroño leži duž obala rijeke Ebro na 384 metara nadmorske visine.

Historija
---------

Logroño je izrastao za Antičkog Rima. Za srednjeg vijeka egzistirao je kao usputna stanica hodočasnika na njihovom putu za Santiago de Compostela, ali i kao centar za tkanje vune.

Znamenitosti
------------

Logroño je drevni utvrđeni grad (još uvijek ima djelove nekadašnjih bedema) ali i moderan grad novih kvartova.

Od znamenitosti ima nekoliko crkava; Santa María del Palacio iz 11. vijeka, Santiago el Real iz 16. vijeka i 
Santa María la Redonda (15. - 17. vijek.) i muzej umjetničkih reprodukcija.

Privreda
--------

Logroño je prije svega trgovački centar poljoprivrednog kraja, poznatog po vinogradarstvu (crno vino Rioja).
On je i industrijski grad, njegove tvornice proizvode prehrambene proizvode, namještaj, tekstil i metalnu galanteriju.

Gradovi pobratimi
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Italija Brescia, Italija
* Njemačka Darmstadt, Njemačka
* Francuska Dax, Francuska
* Ujedinjeno Kraljevstvo Dunfermline, Ujedinjeno Kraljevstvo
 | * Zapadna Sahara Hagunia, Zapadna Sahara
* Francuska Libourne, Francuska
* Čile Rancagua, Čile
* Argentina La Rioja, Argentina, Argentina
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spain: La Rioja*" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 06. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Logroño*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 18. 6. 2018.

Vanjske veze
------------

***Logroño*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ayuntamiento de Logroño* Arhivirano 2018-06-26 na Wayback Machine-u (`es`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Mihajlo Mitrović** je jugoslavenski arhitekta.

Geneksovi tornjevi
Rođen je 1. septembra 1922. u Čačku. Diplomirao je 1948. na Arhitektonskom fakultetu u Beogradu. Bio je stipendista Ujedinjenih nacija u Francuskoj i Danskoj 1950. Radio je u Urbanističkom zavodu Srbije, i uradio je generalne urbanističke planove za Zaječar, Trstenik, Pirot, Niš, Banju Koviljaču, Lazarevac, Vrnjačku Banju. Bio je direktor „Projektbiroa" (1961-81). Od 1980. je redovni profesor na Fakultetu primenjenih umetnosti u Beogradu.

Bio je generalni sekretar Saveza arhitekata Jugoslavije, predsednik Saveza arhitekata Srbije. Za počasnog doktora Beogradskog univerziteta promovisan 1999. Za predsednika Akademije arhitekture izabran 1999. godine. Tu funkciju obavlja i danas. Izabran je za inostranog člana Ruske akademije arhitekture i graditeljskih nauka (osnovane ukazom Katarine Velike 1764).

Saveznu nagradu za arhitekturu Borba, najprestižnije arhitektonsko priznanje u socijalističkoj Jugoslaviji dobio je za projekat Geneksove kule.

Bavi se arhitektonskom publicistikom i kritikom.
U zagrebačkom „Oku" imao je svoju kolumnu (1983-89), pisao je za NIN od 1974. do 1983. godine. U „Politici" neprekidno piše kolumnu o arhitekturi 42 godine. Autor je knjiga „Novija arhitektura Beograda", „Sve je arhitektura" i „Na kraju veka".

Ostvarenja
----------

* Odmaralište „Narcis" na Zlatiboru,
* Stacionar OUN u Banji Koviljači,
* Hotel „Putnik",
* Geneksove kule (Zapadna kapija),
* Hram Sv. Vasilija Ostroškog u Beogradu;
* Vrnjački ciklus: topla voda Snežnik, Slatina, Rimski izvor, Jezero;
* Projektovao je i jednu zgradu u Parizu.

Priznanja
---------

* Oktobarska nagrada grada Beograda,
* Savezna nagrada lista „Borba",
* Salona arhitekture,
* Velika nagrada za arhitekturu SAS,
* Sedmojulska nagrada za životno djelo

Literatura
----------

* *Art on Yugoslav Terrain [note: this is likely a translated title]*. Belgrade: Prosveta.
* Belousov, Vladimir Nikolaevich (1973) (Russian). *Современная архитектура в Югославии [Sovremennai︠a︡ arkhitektura I︠U︡goslavii, Contemporary Architecture in Yugoslavia**]. Moscow: Stroĭizdat.*
* Kultermann, Udo (1985) (German). *Zeitgenössische Architektur in Osteuropa*. Köln: DuMont Buchverlag. ISBN 3770115546.
**Mihajlo I Komnin Duka** ili **Mihail Anđel** (grč. *Μιχαήλ Κομνηνός Δούκας*, ubijen 1215) je bio vizantijski plemić i osnivač Epirske despotovine, države koja je nastala nakon krstaškog zauzeća Carigrada 1204. godine u severozapadnom delu današnje Grčke (Epir).

Život
-----

Mihajlo je bio vanbračni sin sevastokratora Jovana Duke i srodnik vizantijskih careva Isaka II (1185 — 1195, 1203 — 1204) i Aleksija III Anđela (1195 — 1203). Prvi put se u izvorima javlja 1190. godine, kada je bio zarobljenik Fridriha Barbarose (1152 — 1190), a pre 1204. godine je bio duks i anagraf tema Milase i Melanudiona.

Posle pada Carigrada i sloma Vizantije, Mihajlo je na kratko ušao u službu kod jednog od vođa krstaša,Bonifacija Monferatskog (1205 — 1207), ali ju je brzo napustio i otišao u Epir, gde se našao na čelu lokalnog grčkog stanovništva, koje se pobunilo protiv krstaške vlasti. Ne zna se pouzdano da li je on bio Mihajlo, koga su krstaši (Latini) potukli 1205. godine u južnoj Meseniji, ali je izvesno da je uspeo da stabilizuje svoju vlast i započne širenje oblasti pod njegovom kontrolom, sa sedištem u Arti.Tesaliju sa Larisom je zauzeo 1212. godine od Latina, a do 1214. godine je osvojio i Drač i Krf, koje su držali Mlečani. U to doba, njegova država je obuhvatala prostor od Korintskog zaliva do Drača. 

1214. godine Mihajlo Anđeo je od Stefana Nemanjića osvojio Skadar. Raški arhiepiskop Sava Nemanjić je pokušao da odgovori Mihajla od napada, ali nije uspeo. Ubrzo potom, jedan sluga ga je ubio na spavanju u Beratu krajem 1214. ili početkom 1215. godine. Da li je sluga bio unajmljen, i od koga, nije poznato. U srpskom tradiciji ovo se tumačilo kao čudo svetog Save. Nakon Mihajlovog ubistva, Raška je ponovo zadobila Skadar.

Povezano
--------

* Epirska despotovina

Literatura
----------

* Alexander Kazhdan (editor), „*The Oxford Dictionary of Byzantium*", Oxford, 1991. ((en))

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Despotovina je formirana 1205.** | **Epirski despot(1205 — 1215)** | Nasljednik:**Teodor Komnin Duka** |
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* 霍 (Huo)*.*
Huo Qubing
**Huo Qubing** (kineski: ; pinyin: *Huò Qùbìng*; Wade-Giles: Huo Ch'üping, 140. pne. – 117. pne.) je bio kineski vojskovođa koji se istakao služeći cara Wua u ratovima s narodom Xiongnu.

Rodio se u gradu Linfen, u današnjoj provinciji Shanxi, kao nezakoniti sin Wei Shaoera, te je bio nećak Wei Qinga i carice Wei Zifu. Odrastao je u relativnom prosperitetu, ali je još kao tinejdžer pokazao sklonost ratničkim vještinama i vojničkom životu. Sudjelovao je u pohodima Wei Qinga protiv Xiongnua, te je jednom vodio prepad u dubinu neprijateljske teritorije, zaplijenivši Zlatnu statuu - jednu od svetinja Xiongnua. Zbog toga mu je već s 20 godina dana komanda nad vojskom te je tada nanio jedan od najvećih poraza Xiongnua u njihovoj historiji; kineski izvori tvrde da je tada ubijeno preko 70.000 neprijateljskih vojnika.

Sima Qian ga, pak, opisuje kao oficira koji nije volio dijeliti poteškoće vojničkog života s običnim vojnicima, ali je zato bio sklon dijeliti plijen. Kada je jednom zarobio velike količine vina, izlio ih je u potok kako bi se tako njegovi vojnici mogli napiti. To se dogodilo na mjestu na kojem je poslije sagrađen Jiuquan, grad čije ime doslovno znači "vinski izvor".

Umro je mlad od kuge, za koju kineski izvori tvrde da je uzrokovana time što su Xiongnui bacali zaražene strvine u izvore oko pustinje Gobi, pa je tako Huo Qubing jedna od prvih žrtava biološkog ratovanja u historiji.

Huov polubrat Huo Guang je postao ugledan državnik u službi cara Zhaoa.

Huo Qubing je jedne od 32 historijske ličnosti koje se pojavljuju u video-igri *Romance of the Three Kingdoms XI* .

V. također
----------

* Han Wudi
* Rat Kine i Xiognua
* Jin Midi
* Ban Chao

Izvori
------
Pingvin u vrijeme mitarenja
**Mitarenjem** (lat. *mutare*: mijenjati, zamijeniti) se naziva odbacivanje starog i rast novog perja kod ptica.

Mitarenje je specifična pojava kod ptica. Postoje razni oblici, no općenito je, da se perje potroši, odnosno s vremenom ošteti i povremeno treba biti obnovljeno. Većina ptica može letjeti i za vrijeme mitarenja. Zamjena perja se odvija postepeno, a kod nekih vrsta čak određenim sistemom, kako bi ptica i dalje mogla letjeti. Vrlo rijetke vrste u razdoblju mitarenja ne mogu letjeti. U tom razdoblju se uglavnom drže skriveno, a tada ih se, povremeno, naziva "trkačima". 

Prema vrstama, postoje slijedeći oblici:

* Neprekidno mitarenje: Neprekidno mitarenje tijekom cijele godine, kad se perje stalno, polagano, mijenja; (primjer: papige).
* Potpuno mitarenje: Odvija se jednom godišnje, kad se mijenja svo perje; (primjer:pingvinke, domaća kokoš).
* Djelomično mitarenje: Tako se naziva pojava mitarenja nekoliko puta godišnje. Dva put godišnje se kod velikog broja vrsta mijenja perje, zimsko i ljetno. Ali ima i češćeg mijenjanja perja.

Druge podjele su ovisne o vrstama kao i o posebnim situacijama. tako postoje:

* Zamjena perja mlade ptice perjem odrasle, koje može biti druge boje, druge kvalitete..
* Zamjena perja zbog parenja, zbog ležanja na jajima kao i radi drugih prilagodbi životnim uvjetima.

Mitarenje je u pravilu ogromno opterećenje. Neke su ptice u tom razdoblju vrlo razdražljive. Vrijeme udvaranja, parenja i ležanja na jajima je najčešće odvojeno od razdoblja mitarenja, jer i to je vrijeme za ptice vrlo opterećujuće i stresno. 

U vrijeme mitarenja se ptice posebno rado kupaju, bilo u vodi ili u pijesku, kako bi bolje odstranile ostatke perja.

***Mitarenje*** na Wikimedijinoj ostavi
**Mitchell William "Mitch" Miller** (4. jul 1911 - 31. jul 2010) bio je američki muzičar, pjevač, dirigent, muzički producent i diskograf. Karijeru je započeo kao klasično obrazovani oboist, ali je daleko poznatiji kao direktor odjela za Umjetnike i repertoar u diskografskoj kući Columbia Records 1950-ih i 1960-ih, kada je bio jedna od najuticajnijih ličnosti američke zabavne muzike. Na tom je mjestu potakao i vodio karijere mnogih velikih zvijezda kao što su Doris Day, Dinah Shore i Jo Stafford. Sa druge strane je bio poznat po svom neprijateljstvu prema rock and rollu, koje se, između ostalog, odrazilo u odbijanju ponuđenih ugovora od strane Elvisa Presleya i *Beatlesa*. Vlastiti ukus su mu možda najbolje odražavale kompozicije kao obrada stare folk pjesme *The Yellow Rose of Texas* sa kojom je 1955. ostvario veliki hit. Od 1961. do 1964. je imao vlastitu TV-emisiju *Sing Along with Mitch* čija su specijalnost bili tekstovi koji su omogućavali publici da pjeva zajedno s njim.

Eksterni linkovi
----------------

* Brief info on show
* Longer biography Arhivirano 2004-08-16 na Wayback Machine-u
* Internet Movie Database entry
* Mitch Miller Archive of American Television Video Interview
* Mitch Miller on the bouncing ball

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 34648507
* LCCN: nr90013145
* ISNI: 0000 0001 1874 8349
* GND: 1011333937
* BNF: cb139451384 (podaci)
* BIBSYS: 1019852
* MusicBrainz: 99f8c41c-4edc-433c-8620-5e9b90f3c084
* BNE: XX1020133

 |
**Dr Ilija Jorga**, univerzitetski profesor, doktor sportske medicine, majstor borilačkih veština, osnivač karate stila Fudokan 1980. godine. Pionir karatea SFR Jugoslavije, te njen najbolji instruktor karatea (Soke, 10. Dan).

Redovni profesor fiziologije Medicinskog fakulteta u Beogradu u penziji.

Karate biografija
-----------------

Prof. dr Ilija Jorga je počeo da se bavi karateom 1959. godine. Njegov prvi instruktor je bio njegov stariji brat prof. dr Vladimir Jorga, a kasnije njegovi učitelji su postali profesori Tetsuji Murakami, Taiđi Kaze i Hidetaka Nišijama.

### Napredovanje po pojasevima

* 1967 crni pojas prvi dan (šodan) kod Tetsuji Murakamija, u Zagrebu.
* 1968 crni pojas drugi dan (nidan) kod Taiđi Kazea.
* 1971 crni pojas treći dan (sandan) kod Taiđi Kazea u Parizu.
* 1975 crni pojas četvrti dan (jodan) kod Taiđi Kazea u Beogradu.
* 1978 crni pojas peti dan (godan) kod Taiđi Kazea u Beogradu.
* 1982 crni pojas šesti dan (rokudan) kod Taiđi Kazea u Parizu.
* 1987 crni pojas sedmi dan (šičidan) kod Hidetake Nišijame u Los Anđelesu.
* 1998 crni pojas osmi dan (hačidan) kod Hidetake Nišijame u San Dijegu.
* 2003 crni pojas deveti dan (kudan) dodeljen od strane VTFSKF Arhivirano 2011-10-04 na Wayback Machine-u-a u Veroni.
* 2008 crni pojas deseti dan (judan) dodeljen od strane IBMA u SAD-u

#### Takmičar, trener i selektor

Proslavljeni šampion Evrope u katama i 13 puta jugoslovenski majstor u otvorenoj sportskoj borbi i ponovljeni šampion Evrope, takođe je osvajač medalja na mnogim međunarodnim turnirima. Na međunarodnim turnirima osvojio je 18 medalja, među evropskim i svetskim šampionima (Jorga je prvi šampion koji nije iz Japana, koji je pobedio na šampionatu sveta u Tokiju).
Između 1968. i 1980. bio je selektor karate reprezentacije Jugoslavije i oni su osvojili 65 medalja na međunarodnim turnirima, takođe 12 evropski i svetskih šampionskih titula.

1981. napustio je Jugoslovensku karate federaciju i počeo samostalnu karijeru. Nekoliko godina živeo u Francuskoj trenirao je sa Taiđi Kazeom, bio mu asistent na međunarodnim trening kampovima i očekujući zvanično priznanje jošitaka stila. Godine 1987. Jorga počinje sarađivati sa Hidetakom Nišijamom i zajedno sa njim počeo je da popularizuje tradicionalni karate kao njegov učenik. Njegova organizacija fudokan je četvrta velika organizacija sveta. Autor je mnogih knjiga sa bratom Vladimirom.
(, st. 120)

Osnivanje Fudokana
------------------

Na svoj rođendan, 15. novembra 1980. Dr. Ilija Jorga je prezentovao novi predavački sistem, moderan razvitak tradicionalnog karatea poznatog po nazivom Fudokan.
Kate koje je tada demonstirao su: Heian oi-kumi, Taiđi šodan, Kaminari.

Privatni život
--------------

Profesor Dr. Ilija Jorga je otac troje dece: Tijane, Anamarije i Alekse.

Izvori
------

1. 1 2  Bubalo, Slavko (2005). "Bubalo, Slavko: Mala karate enciklopedija/Slavko Bubalo". Vukovar. ISBN 953-95174-0-0.
2. ↑  „Šinhan Dr. I. Jorga". Arhivirano iz originala na datum 2007-10-11. Pristupljeno 2011-10-16.

Vanjske veze
------------

* World Fudokan Federation
**Muiredach mac Eochocáin** ili **Muiredach mac Eochucáin** (? - 895) bio je kralj Ulaida (današnji Ulster) iz klana Dál Fiatach, koji je kao leth-rí ("polu-kralj" ili suvladar) vladao Ulaidom u periodu 893-895. Bio je sin prethodnog ulaidskog kralja Eochocán mac Áedoa (u. 883. Moguće je da je vladao zajedno sa Máel Mocheirge mac Indrechtaigom (u. 896) iz ogranka Leth Cathail (Lecale) klana Dal Fiatach. Njegov prethodnik i rođak Bécc mac Airemóin je 893. ubijen od Aitíth mac Laignija (u. 898) iz klana Uí Echach Cobo. I Muiredach je ubijen od Aitítha 895.

Izvori
------

1. ↑  Popis kraljeva *Book of Leinster* mu daje vladavinu od godinu dana.
2. ↑  Byrne, Table 6
3. ↑  *Chronicum Scotorum*, CS 893
4. ↑  *Annals of Ulster*, AU 895.4

Literatura
----------

**Stranica Šablon:Refbegin/styles.css nema sadržaj.**

* *Annals of Ulster* at  at University College Cork
* *Chronicum Scotorum* at  at University College Cork
* Byrne, Francis John (2001), *Irish Kings and High-Kings*, Dublin: Four Courts Press, ISBN 978-1-85182-196-9

Eksterni linkovi
----------------

* CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
**Muinemón** (kasniji ispis **Muineamhón**), sin Cas Clothacha sina Irárda sina Rothechtaida sina Rosa sina Glasa sina Nuadu Declama sina Eochaid Faebar Glasa, bio je, prema irskim srednjovjekovnim legednama i tradiciji veliki kralj Irske. Pomogao je Fíachu Fínscothachu da ubije svog oca Sétna Airta i postane veliki kralj. Dvadeset godina kasnije Muinemon je ubio Fíachua kako bi sam postao kralj. Navodi se kako je bio prvi kralj čiji su sljedbenici nosili zlatne ogrlice oko vrata (ime mu dolazi od staroirske riječi *muin*, vrat). Vladao je pet godina prije nego što u Aidneu u Connachtu umrod od kuge. Naslijedio ga je sin Faildergdóit.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Fíachu Fínscothach**  |  **veliki kralj Irske** AFM 1333-1328. pne.FFE 955-950. pne. | Slijedi: **Faildergdóit**  |

Izvori
------

1. ↑  *Dictionary of the Irish Language*, Compact Edition, Royal Irish Academy, 1990, p. 470
2. ↑  R. A. Stewart Macalister (ed. & trans.), *Lebor Gabála Érenn: The Book of the Taking of Ireland Part V*, Irish Texts Society, 1956, pp. 231-233
**Muhamed ibn Musafir** (? - 953) bio je salaridski vladar muslimanskog dijela srednjovjekovne Armenije (Tarum) od 916. do 941. te iranskog Azerbejdžana oko 949. godine.

Vladarom Taruma je postao oko 916. godine. Preko braka se povezao sa dejlamitskom dinastijom Džustanida, što mu je omogućilo da, uplićući se u njene unutrašnje sukobe, proširi salaridsku teritoriju. 930. je ustanički vođa Asfar iz Irana poslao Mardavidža da zauzme njegove teritorije, ali je Muhamed uspio nagovoriti Mardavidža da se okrene protiv svog gospodara i osnuje vlastitu dinastiju Zijarida. Njegov okrutni način vladanja je protiv njega okrenuo vlastitu porodicu; godine 941. su ga svrgnuli i u zamak zatočili sinovi Marzuban i Vahsudan. Kada su Marzubana 949. zatočili Bujidi, Muhamed je oslobođen te je vodio pohod na Azarbajdžan. Dejlamiti su ga, međutim, odatle prognali, pa je pao u ruke Vahsudana. Umro je u zatočeništvu.

Literatura
----------

* Bosworth, Clifford Edmund. *New Islamic Dynasties: A Chronological and Genealogical Manual.* Great Britain: Columbia University Press, 1996. ISBN 0-231-10714-5
* Madelung, Wilferd. "Minor Dynasties of Northern Iran." *Cambridge History of Iran, Volume 4: The Period From the Arab Invasion to the Saljuqs.* Ed. R. N. Frye. New York, New York: Cambridge University Press, 1975. ISBN 0-521-20093-8
*Za ostala značenja, v. Moral (razvrstavanje).*
**Moral** je skup nepisanih pravila i običaja koji utvrđuju međuljudske odnose i prosuđuju što je dobro, a što zlo. Moral je u nekoj sredini objektivan i nalazi se u obliku društvene svijesti, sistema običaja, navika, normi. Nastao je kao zahtjeva društva za određenim ponašanjem, odnosno, principima koji određuju kakvo ponašanje treba da bude. On je relativan, nije isti u svim društvenim grupama i povijesnim periodima. 
Moral je veoma sličan zakonu, no za razliku od zakona on nema političkih ni ekonomskih sankcija te se oslanja na svijest pojedinca i društva, a kao sankcije za nemoralno ponašanje javljaju se griža savjesti, prijekor ili bojkot okoline.
Poreklo reči moral: Reč moral potiče od latinske reči moralis (skup običaja) i to naročito dobrih običaja, onih koji omogućuju ppovoljan i skladan opstanak i razvitak pojedinca i društva, vrlina.

Moralom i njegovim vrijednostima bavi se etika, filozofija morala – praktična filozofska disciplina.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Moral** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
*Za ostale upotrebe, v. Ljubinci.*

  
Koordinate: 42° 11′ 17" SGŠ, 22° 08′ 16" IGD

**Ljubinci** (mak. *Љубинци*) su naselje u Republici Makedoniji, u severoistočnom delu države. Ljubinci su u okviru opštine Rankovce.

Prirodni uslovi
---------------

Ljubinci su smešteni u severoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kumanova, selo je udaljeno 35 kilometara istočno.

Selo Ljubinci se nalazi u istorijskoj oblasti Slavište. Naselje je položeno u dolini Krive reke (tzv. Slaviško polje), na približno 530 metara nadmorske visine.

Mesna klima je umereno kontinentalna.

Stanovništvo
------------

Ljubinci su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 164 stanovnika. Od toga ogromnu većinu čine etnički Makedonci (99%).

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* rankovce.gov.mk Zvanična stranica opštine Rankovce Arhivirano 2012-01-07 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Rankovce |
| --- |
| **Rankovce** • 
Baratlija • 
Vetunica • 
Vržogrnci • 
German • 
Ginovci • 
Gulinci • 
Krivi Kamen • 
Ljubinci • 
Milutince • 
Odreno • 
Opila • 
Otošnica • 
Piklište • 
Petralica • 
Psača • 
Radibuš • 
Stanča |  |
**Ndebele** narod je zajednički naziv za tri plemena koja žive u Južnoj Africi i Zimbabveu; postoje tri glavne skupine Ndebelea:

* Južnotransvaalski Ndebele, koji žive oko Bronkhorstspruita
* Sjeverni transvaalski Ndebele, koji žive u provinciji Limpopo (bivši Sjeverni Transvaal ili Sjeverna provincija) oko gradova Mokopane (Potgietersrus) i Polokwane (Pietersburg).
* Ndebele narod u Zimbabveu, koji se često nazivaju Matabele

Sjevernotransvaalski Ndebele su uglavnom prihvatili jezik i kulturu svojih Sotho i Tswana susjeda. Njihov govor se ponekad smatra sjevernim dijalektom Sotho jezika i postepeno izumire. Mlađe generacije uglavnom govore sjeverni Sotho.

Južnotransvalski Ndebele su uspjeli koliko-toliko očuvati svoju kulturu. U 19. vijeku su poznati po žestokim borbama s afrikanerskim doseljenicima, a u doba apartheida su imali vlastiti bantustan zvan KwaNdebele s vlastitom radio-stanicom, zahvaljujući kojoj je i očuvan Ndebele jezik.

***Ndebele (narod)*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Etničke grupe Južne Afrike |
| --- |
| 
* Afrikaneri
* Angloafrikanci
* Azijati
* Bušmani
* Cape Malajci
* Obojani
* Griqua
* Ndebele
* Sotho
* Tsonga
* Swazi
* Tswana
* Venda
* Xhosa
* Zulu

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85090468
* GND: 4270014-0
* SUDOC: 027468585
* BNF: cb119502500 (podaci)

 |
O **izumiranju jezika** (ili **smrti jezika**) govori se kad jedan jezik nema više izvornih govornika. Tada se taj jezik naziva *mrtvim* ili *izumrlim jezikom*.

Moguće je razlikovati dvije vrste smrti jezika:

U prvom slučaju jezik izumre, ali jezici (ili dijalekti) koji su se razvili iz njega dalje se koriste. Primjer: Latinski jezik, iz koga su se razvili romanski jezici.

U drugom slučaju jezik izumre bez da ostavi nasljedničkog jezika. U tim slučajevima govornici napuste svoj materinski jezik u korist nekog drugog jezika. Primjer: Koptski jezik kao govoreni jezik Egipta izumro je u 17. stoljeću a zamijenio ga je arapski. Koptski je i primjer za izumrli jezik koji se i dalje koristi — u ovom slučaju kao crkveni jezik egipatskih kršćana.

Nekoliko izumrlih jezika nastavljali su se upotrebljavati u književnosti, znanosti ili liturgiji. To su uz koptski npr. i latinski ili sanskrt.

Uzroci
------

Neki jezik je *ugrožen* ako ga djeca više ne uče kao materinski jezik. Kad i stariji govornici tog jezika prestanu ga govoriti ili umru taj se jezik smatra izumrlim. No, klasifikacija kao izumrli jezik ne znači nužno da taj jezik nema više nijednoga govornika. Izumrli jezici mogu biti dobro opisani i sačuvani u pisanim izvorima, a mogu imati i velik broj govornika koji su ih učili kao drugi ili strani jezik. Takav je slučaj npr. s latinskim. Smatra se izumrlim jezikom iako je čak i službeni jezik jedne države (Vatikana).

Jezik može izumrijeti zbog jezičnog pomaka. To je društveni (sociolingvistički) proces koji se događa postupno unutar jedne određene jezične zajednice. Govornici prestanu govoriti svojim materinskim jezikom i služe se nekim drugim jezikom.

Jezik može izumrijeti i zbog političkog pritiska. To namjerno uništavanje jednog jezika naziva se i *lingvocid*.

Revitalizacija jezika
---------------------

U vrlo rijetkim slučajima smrt jezika nije konačan rezultat jezičnog razvoja. Hebrejski je jezik primjer izumrlog jezika čija je revitalizacija uspjela tako da je danas ponovno živi jezik.