recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Astronomsko Društvo Faust Vrančić** (ADFV) jedno je od najstarijih astronomskih udruženja u Hrvatskoj.

Povijest
--------

Osnovano je 1965. godine u Šibeniku. Prije Društva u Šibeniku je djelovala, i danas djeluje, astronomska sekcija u Gimnaziji Antuna Vrančića koja je bila inicijator osnivanja Društva. Šireći svoje područje rada, tijekom godina prerasla je u "Astronomsko Društvo Faust Vrančić" nazvano prema jednom od najvećih Šibenčana Faustu Vrančiću.

Kroz više od 40 godina postojanja Društvo je organiziralo niz popularnih predavanja, amaterskih promatranja i drugih popularno-znanstvenih događanja. Najaktivniji period djelovanja bile su 1980-e godine. Članovi Društva sudjelovali su u organizaciji ljetnih škola astronomije u Prvić Luci, te uređivali emisiju "Zemlja i Svemir" koja se 1970-ih emitirala u programu Radio Šibenika. Kao značajne voditelje aktivnosti treba spomenuti Miroslava Berića, Dragu Sirovicu i Dragana Rošu, najplodnijeg amaterskog solarnog promatrača u Europi 1975. godine.

Težište astronomske aktivnosti Društva oduvijek je bilo promatranje meteora, posebno Perzeida.

Vanjske veze
------------

* AD Faust Vrančić Arhivirano 2007-05-22 na Wayback Machine-u
* Udruge HR Arhivirano 2016-03-07 na Wayback Machine-u
Koordinate: 45°48′39″N 15°58′39″E﻿ / ﻿45.81095141086486°N 15.977414846420288°E﻿ / 45.81095141086486; 15.977414846420288

Antička zbirka
**Arheološki muzej u Zagrebu** samostalno djeluje od 1939. godine, do tada je djelovao u sastavu Narodnog muzeja. Smješten je u historicističkoj palači Vranyczany-Hafner na Zrinjevcu. Muzejski fundus danas broji približno 450.000 različitih artefakata.

Zbirke
------

Muzejski fundus sistematiziran je u zbirkama: pretpovijesna, antička (grčki i rimski spomenici) i ranosrednjovjekovna zbirka. Muzej posjeduje i egipatsku zbirku, jedinu takve vrste u ovim prostorima, kao i numizmatičku zbirku, jednu od najvećih takvih zbirki u Europi i svijetu. Stalni postav muzeja sastoji se od stalnog postava pretpovijesne i egipatske zbirke; uvodnoga dijela stalnog postava antičke zbirke: grčke vaze, spomenici grčke kolonizacije istočne obale Jadrana i rimska vojna oprema te stalnog postava numizmatičke zbirke, a u sklopu muzeja nalazi se i Lapidarij.

Muzej posjeduje i jedinstvenu kolekciju etruščanskih spomenika. Najpoznatiji i svakako najdragocjeniji je glasovita *Zagrebačka lanena knjiga* (*Liber linteus Zagrabiensis*), rukopis s najdužim sačuvanim tekstom etruščanskog jezika i jedini očuvani primjerak lanene knjige u čitavom antičkom svijetu, zajedno sa zagrebačkom mumijom.

Muzej vodi brigu o arheološkom parku "Andautonija" u Šćitarjevu, gdje su sačuvani ostaci antičkog grada iz vremena od 1. do 4. stoljeća.

Povijest
--------

Muzej je nastao iz Narodnog muzeja osnovanog 1836. godine. Godine 1866. postao je Zemaljski zavod Hrvatske, Slavonije i Dalmacije, pod upravom JAZU-a i Sabora te je bio podijeljen na dva odjela: Arheološki odjel i Prirodoslovni odjel. Od godine 1878. Arheološki odjel osamostaljuje se, no djeluje u sklopu Narodnog muzeja. Samostalan muzej postaje godine 1939.. Promijenio je nekoliko lokacija, od privremenoga sjedišta u Gospodarskom društvu preko palače baruna Raucha na Markovu trgu i Pravoslavne akademije i Narodnog doma te naposljetku do sadašnjelokacije na Zrinskom trgu.

Muzej je od 19. stoljeća djelovao na terenima i pri različitim arheološkim iskapanjima, a to nastavlja i danas na terenima u Šćitarjevu te Varaždinskim Toplicama, Žumberku, Stenjevcu i ostalim lokalitetima Hrvatske, ponajviše u kontinentalnome dijelu.

Povezano
--------

* Popis muzeja u Hrvatskoj
* Zagrebačka mumija

Izvori
------

1. ↑  „Opći podaci - Arheološki muzej u Zagrebu". Arhivirano iz originala na datum 2015-09-25. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  „Povijest - Arheološki muzej u Zagrebu". Arhivirano iz originala na datum 2014-02-22. Pristupljeno 2014-07-26.

Vanjske veze
------------

***Arheološki muzej u Zagrebu*** na Wikimedijinoj ostavi

* Arheološki muzej u Zagrebu

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 141155857
* LCCN: nr89007411
* ISNI: 0000 0001 2170 7062

 |
**Roger de Clinton** (? - 16. april 1148) bio je katolički biskup Coventryja i Lichfielda, koji je stolovao od 1129. do 1148. Najpoznatiji je po tome što je sastavio mrežni plan gradskih ulica u Lichfieldu koji se sačuvao do današnjeg dana.

**Roger de Clinton** je bio nećak Geoffreya de Clintona, jednog od bliskih savjetnika engleskog kralja Henryja I. Prije nego što je postao biskup, služio je kao arhiđakon, bilo u Buckinghamu, bilo u Lincolnu. Prema nekim navodima je Geoffrey svom nećaku mjesto biskupa otkupio za 3000 maraka. Za vrijeme Anarhije je bio na strani kralja Stephena i 1139. bio član delegacije koja je pred papom nastojala kralja braniti od optužbe da je prekršio zakletvu carici Matildi. Iste godine je sudjelovao na Drugom lateranskom koncilu. Također mu se pripisuje osnivanje samostana Buildwas Abbey.

Roger de Clinton se pojavljuje kao lik u dva romana Ellis Peters iz serije o bratu Cadfaelu - *The Heretic's Apprentice* i *Brother Cadfael's Penance*.

Literatura
----------

* Franklin, M. J.. „Clinton, Roger of (d. 1148)" ((potrebna pretplata članstvo u javnim bibliotekama UK)). *Oxford Dictionary of National Biography* (Revised October 2009 izd.). Oxford University Press. Pristupljeno 11 April 2011.


| Rimokatoličke crkvene titule |
| --- |
| Prethodi:**Robert Peche** | **biskup Coventryja**1129–1148 | Slijedi:**Walter Durdent** |
*Za ostale upotrebe, v. Marko Todorović.*
**Marko Todorović** ili **Abdula Marko** (1780, Matejevac—1823, Požarevac) je bio prvi knez požarevačke nahije iz doba kneza Miloša Obrenovića. Podigao je bunu protiv Miloša, a posle propasti pobune nije pogubljen već ga Miloš pomiluje. Marko se tada povuče u Požarevac gde je živeo do tragične pogibije.

Biografija
----------

Marko je rođen 1780. godine u Matejevcu blizu Niša. Išao je u školu u Nišu, ali kad je kamenom ubio turskog mladića i u strahu od kazne beži. Prvo beži u selo Šiljegovac, pod planinom Jastrebac, potom odlazi u Paraćin, međutim tu ga Turci spaze i on iz straha odatle pobegne u Požarevac.

U Požarevcu se Marko bavio trgovinom, uortačivši se sa poturčenim Srbinom iz Dubravice Abdulom. Marko se uključuje u Prvi srpski ustanak i ubrzo se odlikuje u bitkama pa ga postave za barjaktara. U jednoj bici kod Paraćina biva ranjen u ruku i od tada više ne učestvuje u borbama. Dok se lečio u Ramu, bio je carinar, a kad ustanak propadne on beži preko Dunava 1813. godine.

Već 1815. godine, čim je čuo za Takovski ustanak, Marko se vraća u Srbiju. Odmah učestvuje u borbama oko požarevačkog utvrđenja, biva ponovo ranjen i tu ga primeti knez Miloš. Po završetku borbi ga knez Miloš postavi za prvog kneza Požarevačke nahije, a prema nekadašnjem ortaku nazove ga Marko Abdula. Tako je ime Abdula ostalo Marku do smrti. 

Marko je jedno vreme bio knez čitave požarevačke nahije, ali knez Miloš napravi reorganizaciju kneževine i postavi Joksu Milosavljevića za Velikog Serdara Podunavskog, pa mu je Marko bio podređen. Marko pod nagovorom raznih nezadovoljnika reši da se pobuni protiv Miloša. Čak je i Marašli ali Paša podgrevao takvo nezadovoljstvo a pridružio mu se i Stevan Dobrnjac, brat Petra Dobrnjca.

Marko Abdula i Stevan Dobrnjac 25. marta 1821. godine podignu bunu, kasnije zapamćenu kao *Abdulina buna*, koja je potrajala svega do 9. aprila i jedva da je ostavila nekakvog traga. Knez Miloš je brzo reagovao i ugušio bunu pre nego što se i razvila. Marko i Stevan se razbežaše, Marko u šume a Stevan kod Turaka u Leskovac. Nije prošlo dugo a Marko se vrati iz šume gladan i propao, predavši se knezu Milošu. Miloš mu oprosti, pomiluje ga za pobunu ali ga ne vrati da bude knez.

Marko se vratio mirnom životu u Požarevcu, sve do noći pred svetog Savu 1823. godine kada ga je ispred kuće iz potaje pogodilo puščano zrno.

Njegovi potomci se i dan danas prezivaju Abdulići.

Literatura
----------

* Milan Đ. Milićević, *Pomenik znamenitih ljudi u srpskoga naroda novijega doba*, Srpska kraljevska štamparija, Beograd, 1888
**Jugozapadnoafrička narodna organizacija (SVAPO)** (engl. ) je politička stranka u Namibiji. Na izborima idu pod nazivom *"SVAPO partija"*

Na zadnjim zakonodavnim izborima, održanim 15. i 16. novembra 2004, stranka je osvojila 75,1% ili 55 od 78 mesta u parlamentu.

SVAPO je osnovan sa nekoliko drugih grupa grupa kao oslobodilačka organizacija. Posle Prvog svetskog rata, kada je Jugozapadna Afrika - bivša Nemačka kolonija predata Južnoafričkoj Republici pod mandatom za Ujedinjeno Kraljevstvo. Južnoafrička Republika je ovaj mandat pretvorila u vojnu okupaciju, pod aparthejdom.

SVAPO je imao sedište među Ovampo narodom na severu Namibije. 1960ih, SVAPO se spojio sa oslobodilačkom organizacijom Namibijskog naroda, protiv organizacija iz Južne Afrike. SVAPO je bio vojna organizacija, koristeći gerilske borbe u borbi protiv Južnoafričke vojske. Organizacija je imala sedište u Zambiji do 1975, posle toga u Angoli, gde se SVAPO ujedinio sa Marksističkim MPLA organizacijom (engl. ).

Kada je Namibija dobila nezavisnost 1990. godine, SVAPO je postao dominantna politička partija, sa predsednikom Sem Nujoma, koji je izabran za prvog predsednika Namibije. Nujoma je promenio ustav da bi se mogao ponovo kandidovati 1999. na predsedničkim izborima. 2004, za predsednika je izabran pripadnik SVAPO parije za novog predsednika republike, Nifikepunje Pohamba (engl. ). Sadašnji predsednik Namibije i SVAPO partije je imao te funkcije do 2007. godine.

Vidi još
--------

* Rat za nezavisnost Namibije
* SVANU

Spoljašnje veze
---------------

***SWAPO*** na Wikimedijinoj ostavi
Rimski aureus iskovan pod carem Trajanom, cca. 115. Glava odaje počast i Trajanovom biološkom ocu - Marku Ulpiju Trajanu (desno), i njegovom usvojitelju, Deificiranom Nervi (lijevo).
**Marko Ulpije Trajan Stariji** (lat. *Marcus Ulpius Traianus Maior*; oko 30. - prije 100.) bio je rimski vojskovođa i političar, poznat prije svega kao otac cara Trajana.

Trajan je poticao iz Ulpijevaca, porodice italijanskog porijekla, a rodio se u provinciji Hispania Baetica. Sestra mu je bila Ulpija, koja će postati baka cara Hadrijana. Sam Trajan se oženio za Marciju, s kojom će imati sina Trajana i kćer Ulpiju Marcijanu.

Godine 67-68. je Trajan Stariji komandirao X legijom Fretensis pod Vespazijanom u Prvom jevrejsko-rimskom ratu te stekao naklonost budućeg cara. Zbog svega toga je godine 70. imenovan za carskog konzula, a potom služio kao guverner u nekoliko provincija. Za vrijeme Trajanove vladavine , rimsko carstvo dostize najveci obim i dozivljava svoj vrhunac .

Vjeruje se da je umro nekoliko godina prije nego što mu je sin postao carem. Trajan Mlađi mu je odao počast osnovavši koloniju *Colonia Marciana Ulpia Traiana Thamugadi* - današnji Timgad u Alžiru - a godine 113. ga je proglasio bogom.

Izvori
------

* 
* 
* Bennett, Julian. *Trajan: Optimus Princeps*, Routledge, 1997. ISBN 0-415-16524-5
**Rifai** ili **Rifa'i**, takođšer **Rifa'iyya** ili **Rifa'iya**) (arapski, الرفاعية) je sufistički vjerski red (tarikat) koji je ime dobio po svom osnivaču Ahmed ar-Rifa'iju. Njegovi pripadnici se zovu **rufaije** ili **rifaije**. 

Red je osnovan u močvarama Donjeg Iraka između Vasita i Basre. Najveću popularnost je uživao do 15. vijeka, nakon čega je primat prepustio kadirijama. Danas je posebno uticajan u Kairu. 

Najajpoznatija karaktersitika rifaije je njihov način praktikovanja slavljenja Boga (Zikra), prilikom kojeg oni probadaju svoje lice iglama, a često njihov zikr uključuje i igre sa vatrom. 

Rufaije djeluju i na području bivše Jugoslavije, a u BiH je najpoznatija tekija džamija Mimar Sinan. Jedan od najpoznatijih bosanskohercegovačkih rufaija je bio Mustafa Karkin.

Izvori
------

1. ↑  Bosworth 2010.

Vanjske veze
------------

* Bosworth, C.E. "Rifa'iyya." *Encyclopedia of Islam, Second Edition*(2010). *Brill Online*. Web. 1 April 2010.
* Margoliouth, D.S. "al-Rifa'i b. 'Ali, Abu 'l-Abbas." *Encyclopedia of Islam, Second*

Edition*(2010).* Brill Online*. Web. 1 April 2010.*

* Trimingham, J. Spencer. *The Sufi Orders in Islam.* New York: Oxford U, 1973.
* International Rifai Dervish Order - rifai.org
* Website of a Rifai Qadiri group Arhivirano 2013-01-26 na Wayback Machine-u
* Ahmed er Rifai - Rifai Dervishes www.rifai.org
* Arhivirano 2013-02-02 na Wayback Machine-u
**Marko Umidije Kvadrat Anijan** (*Marcus Ummidius Quadratus Annianus*, 138 - 182) bio je rimski političar i plemić iz Nervo-Antoninske dinastije. Bio je sin konzula Gaja Umidija Kvadrata Anijana Vera i Anije Faustine Kornificije, sestre budućeg cara Marka Aurelija. Zajedno sa ujakom Markom Aurelijem, tadašnjim carem je 167. služio kao rimski konzul. Nakon majčine smrti je održavao vezu sa Marcijom, oslobođenicom koja će kasnije postati ljubavnicom cara Komoda. Nakon što je godine 180. Komod došao na vlast Anijan se priključio Komodovoj sestri Lucili u zavjeri čiji je cilj bila Komodova likvidacija i proglašenje Lucilinog muža Klaudija Pompejana za novog cara. Međutim, plan je propao jer je atentator Kvincijan prerano izvadio bodež i svojim poklikom upozorio Komodove tjelohranitelje. Anijan je uhapšen i pogubljen zajedno sa svojim usvojenim sinom.

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:**Quintus Servilius Pudens , Lucius Fufidius Pollio** | **Konzul Rimskog Carstva**167*Lucius Verus* | Slijedi:**Lucius Venuleius Apronianus Octavius Priscus, Lucius Sergius Paullus** |

V. također
----------

* Ummidia (gens)

Izvori
------

* Krawczuk, Aleksander. Poczet cesarzowych Rzymu. Warszawa: Iskry. ISBN 83-244-0021-4.
* Septimius Severus: the African emperor, by Anthony Richard Birley Edition: 2 – 1999
* Marcus Aurelius, by Anthony Richard Birley, Routledge, 2000
* From Tiberius to the Antonines: a history of the Roman Empire AD 14-192, by Albino Garzetti, 1974
* The Cities and Bishoprics of Phyrgia: Being an Essay of the Local History of Phrygia from the Earliest Times to the Turkish Conquest Volume One, Part One - By William M. Ramsay 2004
* Roman Emperors
* 
* 

en.Marcus Ummidius Quadratus Annianus
**Rodohrozit** je važan izvor mangana. Najlepši primerci ovog minerala imaju kvalitet poludragog kamena, te se koriste u izradi nakita i u ukrašavanju. Ime potiče od grčke reči *rodos* što znači ,,ružičast,, i *kros* ,,boja,,. Ružičasta boja je karakteristična za većinu primeraka, mada neki mogu biti smeđi ili sivi. Povidni ružišasti minerali i primerci sa naizmeničnim crvenim i ružičastim trakama veoma su popularni. Mada rodohrozit je poznat već stotinama godina, tek je 1813, godine identifikovan kao poseban mineral. Uz piroluzit, rodohrozit je jedan od glavnih izvora mangana, koji se se široko primenjuje u fero magnetnim legurama i različitim vrstama čelika.

Karakteristike
--------------

Rodohrozit pripada karbonatnoj grupi minerala. Ovaj karbonat mangana svoju ružičastu boju dobija baž od tog minerala (mangana). Kristali rodohrozita pripadaju rombeodarskom sistemu simetrije. Mada se kristali pojavljuju retko, kada se pronađu uglavnom su prizmatičnog ili pločastog oblika. Najčešće se pojavljuje u obliku nodularnih, globularnih (loptastih) ili botrioidnih (grozdastih) masa sa trakastom teksturom. Trake su najčešće različistih nijansi ružičaste i crvene boje. Izloženi delovanju vazduha, neki primerci mogu da obrazuju tamnu koru, koja se može ukloniti razblaženom hlorovodiničnom kiselinom.

Poreklo i rasprostranjenost
---------------------------

Pojavljuje se u hidrotermalnim žilama koje sadrže bakar, olovo i minerale srebra, a kao sekundarni mineral pronalazi se u ležištima mangan-oksida. Najvažnija svetska ležišta ovog minerala nalaze se na sledećim lokacijama:

* Katamarka (Argentina)
* Kapnik (Rumunija)
* Hotazel (Južnoafrička republika)
* Bjut u Montani (SAD)

Literatura
----------

***Rodohrozit*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hurlbut, Cornelius S.; Klein, Cornelis, 1985, *Manual of Mineralogy*, 20th ed. ISBN 0-471-80580-7
**Marko Pavlović** (Kompolje kraj Otočca, 26. listopada 1900. - Celje, svibanj 1945.), ustaški pukovnik. Uz Vladimira Metikoša zapovijedao je ustaškim i domobranskim postrojbama u velikoj pobjedu nad četnicima od 30. ožujka do 8. travnja 1945. godine na Lijevča polju. Bio je zapovjednik 17. divizije u II. zboru Hrvatskih oružanih snaga.

Bio je časnik u kraljevskoj jugoslavenskoj vojsci, a početak Drugog svjetskog rata dočekao je u činu kapetana na dužnosti u mostarskom popunidbenom zapovjedništvu. Nakon proglašenja NDH pristupa Hrvatskom domobranstvu i dobiva čin satnika. Godine 1942. primljen je u Ustašku vojnicu, a u listopadu iste godine preuzima zapovjedništvo Ustaškim obrambenim zdrugom sa sjedištem u Lipiku.

U lipnju 1943. unaprijeđen je u čin bojnika, a 1944. u ustaškog pukovnika. Na mjestu zapovjednika Ustaškoga obrambenoga zdruga ostaje do travnja 1945. Tada je stupio na dužnost zamjenika zapovjednika Ustaškog zbora sa sjedištem u Sisku, Vjekoslava *Maksa* Luburića.

General Pavlović je 2. travnja 1945. u Bosansku Gradišku prebacio oklopni sklop iz Novske i topnički sklop iz Nove Gradiške te poslao još dvije pješačke bojne. Metikoš i Pavlović sastali su se u Bosanskoj Gradiški i dogovorili plan napada. Tako su 5. bojnu 10. stajaćeg djelatnoga zdruga postavili u mjesto Vrbačko kao osiguranje od mogućeg partizanskoga napada. Inače su partizanske su postrojbe svo vrijeme bile u blizini, ali se u sam tijek bitke nisu uplitale. Toga istoga dana, u 12:00 sati, ustaško je topništvo s tri mjesta započelo paljbu na četnički Sandžački korpus. Istodobno je ustaški oklopni sklop od 24 oklopna vozila i četiri tenka „Tigar" punom brzinom ušao u Doline i vatrom iz strojnica započeo pucati po četnicima koji su počeli bježati. Nakon sat vremena borba je okončana. Ustaške snage zarobile su 400 četnika, među njima i nekoliko časnika, dok je na bojnom polju ostalo ležati oko 2 000 mrtvih i ranjenih četnika.

Pri povlačenju u svibnju 1945. izvršio je samoubojstvo u blizini Celja.

Literatura
----------

* Tko je tko u NDH, Zagreb, 1997 str. 314. ISBN 953-6377-03-9

Izvori
------

1. ↑  glasbrotnja.net, "Boj koji je zadao smrtni udarac četnicima povijesno prešućen od komunističkih vlasti", objavljeno 3. svibnja 2014. pristupljeno 9. travnja 2015.
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Ban*.*
**Ban Biao** (kineski: ; Wade-Giles: **Pan Piao**, 3–54), kurtoazno ime **Shupi** (叔皮), bio je kineski historičar i državni službenik u doba dinastije Han. Bio je rodom iz današnjeg Xianyang u Shaanxiju, a na dvor je došao kao nećak Supruge Ban, znamenite pjesnikinje i konkubine cara Chenga.

Ban Biao je započeo pisanje *Knjige Hana*, kapitalnog djela koga su završili njegov sin Ban Gu i kćer Ban Zhao, dok je brat Ban Chao bio znameniti vojskovođa.

Ban Biao i potomci
------------------

* Ban Biao (班彪; 3-54; otac)
	+ Ban Gu (班固; 32-92; prvi sin)
	+ Ban Chao (班超; 32-102; drugi sin)
		- **Ban Xiong** (班雄; ?-iza 107; Ban Chaov najstariji sn)
		- **Ban Shi** (班始; ?-130; Ban Chaov drugi sin)
		- Ban Yong (班勇; ?-after 127; Ban Chaov najmlađi sin)
	+ Ban Zhao (班昭; 45-116; kćer)

V. također
----------

* Knjiga Hana

Izvori
------

* *Knjiga Kasnijeg Hana*, vol. 40, part 1.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 33, 40, 41, 42, 44.

Šablon:China-academic-bio-stub
Šablon:Historian-stub
**Malmberget** (*Rudarska planina*) je rudarski grad od 5,590 stanovnika
 na krajnjem sjeveru Švedske, koji
administrativno podpada pod Općinu Gällivare.

Malmberget je poznat po istoimenoj planini koja se koči iznad grada, ona je jedno od najbogatijih i najpoznatijih nalazišta željezne rude, po njoj je i grad dobio ime.

Malmberget zajedno sa susjednim gradom Gällivare i naseljem Koskullskulle formira konurbaciju u kojoj živi 15 000.
stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Malmberget leži u Grofoviji Norrbotten, unutar Arktičkog kruga, udaljen 5 km sjeverno od administrativnog centra Gällivare i oko 75 km južno od Kirune.

Historija
---------

Iskapanje željezne rude započelo je 1741. na planini Illuvaara, kasnije prezvane - Gellivare malmberg i na 
kraju samo Malmberget. Željeznička pruga zbog transporta rude, izgrađena je 1888.

Od 1892. iskapanja vrši kompanija LKAB (Luossavaara-Kiirunavaara Aktiebolag). 
Rudarska zona u Malmbergetu, ima 20 podzemnih nalazišta u radijusu od 5 od 2,5 km, danas se ekspoatira 10 nalazišta. Do danas je iz rudnika 
kopanije LKAB u Malmbergetu iskopano 350 miliona tona željezne rude. Rudnik trenutno zapošljava oko 1.000 ljudi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „Sweden: Norrbotten" (engleski). City population. Pristupljeno 23. 07. 2015.
2. 1 2 3  „Malmberget Iron Ore Mine, Sweden" (engleski). Mining-technology. Pristupljeno 23. 07. 2015.

Vanjske veze
------------

***Malmberget*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Malmberget - kartor på Eniro* (`sv`)
**Assen** je glavni grad nizozemske provincije Drenthe. Grad ima 64.391 stanovnika.

Geografija
----------

Assen leži na sjeveroistoku Nizozemske, na sjeveroistočnom kraju kanala Drentsche Hoofdvaart.

Historija
---------

Assen je kao naselje nastao 1257. oko malog samostana, ali je status grada dobio tek 1807. kada ga je tadašnji kralj Louis Bonaparte proglasio provincijskim centrom.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost Assena je crkva cistercitskog samostana iz 13. vijeka, u kojoj je danas smješten muzej antikviteta. Pored grada nalazi se lokalitet s dolmenima (*hunebedden*), megalitskim kamenim spomenicima.

Privreda
--------

Assen je centar poljoprivredno-stočarskog kraja, poznat po proizvodnji mliječnih proizvoda. Grad ima i pogone lake industrije. Assen je i važno željezničko čvorište, a 16 km sjeverno od centa grada nalazi se aerodrom Eelde (IATA: **GRQ**, ICAO: **EHGG**) kog dijeli s gradom Groningenom.

Gradovi prijatelji
------------------

* Poljska Poznanj

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   „*Assen*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 19. 1. 2014.

Vanjske veze
------------

***Assen*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada (`nl`)
* *Assen* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 161428089
* LCCN: n81081134
* GND: 4262868-4

 |
Za ostale upotrebe, v. Baal (razvrstavanje).
**Ba‛al** (biblijski hebrejski , također i kao **Baal**) je sjeverozapadna semitska titula koja odgovara riječi "gospodar" a koja se koristila za razna božanstva - zaštitnike gradova na Levantu, istovjetne ili slične akadskom *Bēluu*. **Baalist** ili **baalit** je riječ koja označava štovatelja Baal.

"Ba‛al" je riječ koja se može koristiti za svako božanstvo ili čak ljudske službenike; u nekim tekstovima se koristi kao zamjena za Hadada, boga kiše, groma, plodnosti i poljoprivrede te gospodara Neba. S obzirom da je samo svećenicima bilo dozvoljeno koristiti njegovo sveto ime,Hadad, kolokvijalno se koristilo ime Ba‛al. U Biblijil se međutim "Ba‛al" rijetko koristi za Hadada, gospodara nad skupštinom bogova svete planine na Nebu, i umjesto toga se koristi za brojna lokalna božanstva i duhove koji se štuju kroz kultne prikaze, od kojih se svaka naziva *ba‛al* a u hebrejskoj Bibliji koristi u kontekstu lažnog boga.

Izvori
------

1. ↑  Carthage, a history, Serge Lancel, p194

Vanjske veze
------------

***Baal*** na Wikimedijinoj ostavi

* *The Catholic Encyclopedia*, entry "Baal, Baalim"
* *Jewish Encyclopedia*, entries "Ba'al", "Ba'al-worship", "Ba'al-Ha-bayit" etc
* Article **Baal** (PDF format) by W. Robertson Smith and George F. Moore in *Encyclopædia Biblica*, edited T. K. Cheyne and J. Sutherland Black, MacMillan: London, 1899. (Still quite accurate.)
* Bartleby: *American Heritage Dictionary*: Semitic roots: bcl Arhivirano 2008-10-15 na Wayback Machine-u.
* Punic images of Baal Hammon described. Arhivirano 2006-03-28 na Wayback Machine-u
* Iconography of Baal (PDF format) Arhivirano 2008-04-07 na Wayback Machine-u
* Rabbi Meir **Baal** Haneis
***Baal*** je drama njemačkog književnika Bertolta Brechta, kome je predstavljala prvijenac, te koja je premijerno izvedena 1923. godine u Leipzigu. Naslovni protagonist je siromašni pjesnik koji prkosi društvenim konvencijama, najčešće tako što se upušta u razvrat, tučnjave i, na kraju, ubistva, čija žrtva na kraju postane i njegov prijatelj Ekart. Radnja prikazuje kako Baal, na kraju prisiljen da bježi pred policijom, umire sam i bespomoćan u šumi.

*Baal* je Brecht, tada student na Minhenskom univerzitetu, originalno napisao u ljeto 1918. godine, velikim dijelom kao svojevrsni odgovor na *Der Einsame*. tematski srodnu dramu Hannsa Johsta. U njoj je prvi put iskazao svoj nekonvencionalni stil, pa tako sadrži muzičke točke, uključujući uvodnu himnu za koju je muziku napisao sam Brecht. *Baal* su kasniji kritičari shvatili kao svojevrsnu parodiju, odnosno modernu verziju romantičarskih drama iz Sturm und Drang perioda njemačke književnosti, čiji su protagonisti bili antiheroji odmetnuti od društva.

Godine 1970. je u Zapadnoj Njemačkoj ekranizirana kao istoimeni TV-film u režiji Volkera Schlöndorffa gdje je naslovni lik tumačio Rainer Werner Fassbinder. Godine 1990. je u Jugoslaviji ekranizirana kao istoimena TV-drama u produkciji TV Sarajevo.

Likovi
------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Baal - *pjesnik*
* Mech - *trgovac i izdavač*
* Emilie - *Mechova supruga*
* Dr. Piller - *kritičar*
* Johannes Schmidt
* Pschierer - *direktor vodovoda*
* Mladić
* Djevojka
* Johanna
* Ekart
* Luise - *konobarica*
 | * Dvije sestre
* Stanodavka
* Sophie Barger
* Skitnica
* Lupu
* Mjurk
* Pjevačica u noćnom klubu
* Pijanist
* Pastor
* Bolleboll
 | * Gougou
* Stari prosjak
* Maja - *prosjakinja*
* Mlada žena
* Watzmann
* Konobarica
* Dva policajca
* Vozači
* Seljaci
* Drvosječe
 |

Vanjske veze
------------

* *Baal* im Spielplan deutschsprachiger Bühnen Arhivirano 2016-06-03 na Wayback Machine-u
**Sabahski sunnet** ima 2 rekata.

Prvi rekat
----------

Na prvom rekatu uči se Subhaneke:
Subhaneke Allahumme ve bihamdike ve tebarekesmuke ve te'ala džedduke ve la ilahe gajruke.

Zatim se uče Euza, Bismilla i sura Fatiha, koja je obavezna na svim rekatima svih namaza, osim dženaze-namaza:

E'ūzu billāhi mineš-šejtānir-radžīm
Bismillāhir-rahmānir-rahīm
1. Elhamdu lillāhi rabbil-'ālemīn
2. Errahmānir-rahīm
3. Māliki jevmid-dīn
4. Ijjāke na'budu ve ijjāke neste'īn
5. Ihdines-sirātal-mustekīm
6. Sirātallezīne en'amte 'alejhim
7. Gajril-magdūbi 'alejhim ve led-dāllīn.
Zatim se uči jedan duži ili tri kraća kur'anska ajeta. Kod nas je u praksi da se uči jedna kraća sura, čime se ispunjava ovaj uvjet.

Ta sura može, npr. biti sura Kevser:

1. Innā ea'tajnā kel-kevser
2. Fe salli li Rabbike venhar
3. Inne šānieke huvel-ebter.
Zatim se obavi ruku', sedžda i ustane se na drugi rekat.

Drugi rekat
-----------

Na njemu se uči Bismilla, Fatiha i duži ajet ili tri kraća ajeta ili kraća sura, ali ono što se uči treba biti različito od onog što se učilo na prvom rekatu. Zato navodimo suru Ihlas:

1. Kul huvallāhu ehad
2. Allāhus-samed
3. Lem jelid ve lem jūled
4. Ve lem jekun lehū kufuven ehad.
Zatim se obavi ruku' i sedžda.

Sjedenje
--------

Poslije toga je sjedenje na kojem se uči *Ettehijjātu*, salavati i dova, a na kraju se preda selam.
**Országház** (prevedeno s mađarskog *Narodna kuća*) je palača mađarskog parlamenta na peštanskoj strani Dunava u Budimpešti.

Ta neogotička palača je jedna od najvećih atrakcija Obale Dunava koji je zajedno sa ostalim budimpeštanskim lokalitetima - 
1987. uvršten na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi.

Karakteristike i historija gradnje
----------------------------------

Nakon Austro-ugarske nagodbe i podjele monarhije na Cislajtaniju (austrijski dio) i 
Translajtaniju (ugarski dio) svaka strana dobila je svoj ​​zaseban parlament, pa su i Mađari odlučili podići svoj.

Proveden je međunarodni natječaj na kom je pobjedio domaći arhitekt Imre Steindl, a nakon tog se zgrada radila punih sedamnaest godina od 1885. - 1902. To je bilo doba kad se po Budimpešti puno gradilo, od mostova preko Dunava, do metroa i 
Bulevara Andrássy.

Ta impresivna četverokatna građevina ima ukupnu površinu od skoro 18.000 m².

Fasada je dekorirana sa 90 kamenih skulpturama značajnih ličnosti iz mađarske historije, a drugih 162 skulptura ukrašava enterijer. Impresivna kupola pozlaćena je sa 40 kilograma zlata.

Zgrada je dom za 199 poslanika i mađarskog premijera, koje opslužuje 600 suradnika.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*The Hungarian Parliament Building*" (engleski). Hungarian National Assembly. Pristupljeno 15. 6. 2016.
2. ↑   „*Budapest, including the Banks of the Danube, the Buda Castle Quarter and Andrássy Avenue*" (engleski). UNESCO. Pristupljeno 15. 6. 2016.

Vanjske veze
------------

***Országház*** na Wikimedijinoj ostavi

* *The Hungarian Parliament Building* (`en`)
**Mato Grković** (Podvinje, 4. ožujka 1898. - Zagreb, 21. svibnja 1973.), hrvatski književnik.

Član je zagrebačke drame od 1925. do 1963. godine. 1925. godine pojavio se je na pozornici u ulozi Don Manuela u Calderónovoj "Gospođi đavolici" koju je postavio Ivo Raić. Pokazavši nesumnjiv scenski talent, inteligenciju u predavanju, te osobito lijep i čist štokavski govor, Grković je angažiran i otada trajno djeluje u Hrvatskom narodnom kazalištu, izuzevši sezonu 1927. - 1928. koju je proveo u Splitu.

U više od četiri desetljeća svoje aktivnosti Grković je interpretirao najširi repertoar u domaćim i stranim djelima, u klasici i suvremenoj drami, u ljubavničkim, herojskim, salonskim, pa i komičnim ulogama. Uz glumu Grković započinje raditi i kao redatelj, te daje zapažene scenske postave.

Uoči Drugoga svjetskog rata bio je i ravnatelj drame, od 1939. do 1940. Djelovao je i kao nastavnik na Akademiji za kazališnu umjetnost, te razvio znatnu književnu djelatnost. Napisao je dokumentarnu monografiju o Milki Trnini, koju je kritika jednodušno ocijenila kao izvanredno djelo, zatim studiju o Jean Racineu, dramatizirao Šenoinu "Lijepu Anku" i Tolstojevu "Anu Karenjinu", te redramatizirao "Zlatarovo zlato".

Vanjske veze
------------

* Mato Grković na IMDb-u (`en`)
**Samaritanci** ili **Samarićani** (hebrejski:  [*Shomronim*], arapski: السامريون‎ [*as-Sāmariyyūn*]) su etnoreligijska grupa na Levantu. U religijskom smislu predstavljaju sljedbenike samaritanizma, abrahamske religije srodne judaizmu. Religija im se temelji na Samaritanskom petoknjižju, a za sebe tvrde da predstavlja pravu vjeru drevnih Izraelita, odnosno u obliku prije babilonskog ropstva. Samaritanci sebe smatraju potomcima Izraelita koji su u to vrijeme ostali u Zemlji Izrael.

Iako se naziv Samaritanci obično povezuje sa Samarijom, on potiče od hebrejskog izraza שַמֶרִים – "Čuvari [Zakona]".

U Talmudu se pak njihove tvrdnje o drevnim precima osporavaju, te se za njih koristi izraz *Kutejci* (hebrejski:  [*Kuthim*]), koji navodno potiče od grada Cuthah (Kutha) u današnjem Iraku. Suvremena genetska istraživanja, pak, potvrđuju i navode samih Samaritanaca i navode u Talmudu.

Iako su kroz historiju bili prilično brojna zajednica – te imali više od milion pripadnika krajem rimskog perioda, do prije nekoliko vijekova se njihov broj smanjio na desetke hiljade – njihov neočekivani demografski pad se tumači nizom historijskih događaja, uključujući krvavo gušenje Trećeg samaritanskog ustanka (529) protiv bizanstke kršćanske vlasti te masovno preobraćenje na islam nakon arapskog osvajanja Palestine. Prema njihovom vlastitom popisu od 1. novembra 2007. bilo ih je 712 Samaritanci danas žive u samo dvije lokacije – Kiryat Luza na planini Gerizim kraj Nablusa (Shechem) na Zapadnoj obali i u izraelskom gradu Holon.Postoje međutim i druge zajednice koje njegujus samaritanske tradicije izvan Izraela, prije svega u SAD.

Većina suvremenih Samaritanaca u Izraelu danas govori moderni hebrejski, dok u Nablusu kao maternji jezik koriste arapski. U liturgijske svrhe se koriste samaritanski hebrejski, samaritanski aramejski i samaritanski dijalekt arapskog, a svi se pišu samaritanskim alfabetom, varijantom starohebrejskog pisma, .

Eksterni linkovi
----------------

***Samaritanci*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
| 
**Jevrejski pogledi:**
* Jewish Encyclopedia, 1911: "Samaritans"
* Tablet magazine How Israel's smallest religious minority offers Jews a glimpse of what might have been

**Nezavisni pogledi:**
* "The Origin and Nature of the Samaritans and their Relationship to Second Temple Jewish Sects" Arhivirano 2015-03-23 na Wayback Machine-u, David Steinberg
* "Samaritans" Arhivirano 2018-12-26 na Wayback Machine-u (theory on the Samaritan-Jewish tensions), Jona Lendering
* "Guards of Mount Gerizim", Alex Maist

 | 
**Knjige i ostale informacije:**
* "Bibliography", James A Montgomery
* "The Samaritans – the earliest Jewish sect", James A Montgomery
* Samaritan Museum Arhivirano 2009-09-04 na Wayback Machine-u, JERZIM (bad-webcode site, IE only?)
* "The Messianic Hope of the Samaritans" by Jacob, Son of Aaron, High Priest of the Samaritans, Chicago, 1907
* "Josephus' attitude towards the Samaritans" from "Studies in Hellenistic Judaism" By Louis H. Feldman

**Fotografski linkovi:**
* "Samaritans at Mount Grizim near Nablus and the West Bank", Edward Kaprov photojournalist
* "Samaritans in Nablus and the West Bank", Rüdiger Benninghaus

 |
**Matlock** je grad od 9,543 stanovnika u sredini Engleske, on je i administrativni centar (county town) Grofovije Derbyshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Matlock leži u kotlini rijeke Derwent, na jugistočnom kraju nacionalnog parka Peak District, udaljen 14 km jugozapadno od Chesterfielda.

Historija
---------

Sve do 1698. kad su otkrivani termalni izvori Matlock je bio selo, bolje rečeno niz sela u uskoj kotlini Derwenta. Tad se počeo transformirati u termalno kupalište i ladanjski gradić.

Za industrijske revolucije u predgrađu Cromford je izumitelj i poduzetnik Richard Arkwright 1771. podigao jednu od prvih predionica pokretanih vodeničkim pogonom.

Na vrhuncu njegove slave kao lječilišta i termalnog kupališta podignuta je 1852. najveća zgrada za goste, danas je u njoj smještena administracija Vijeća Grofovije Derbyshire.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska, Eaubonne

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Matlock*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 11. 2016.

Vanjske veze
------------

***Matlock, Derbyshire*** na Wikimedijinoj ostavi

* *About Matlock* (`en`)
Grob vojvode Roloa u Ruanu
**Rolo** (*Rollo*, 846-931/932) je bilo franačko latinsko ime Vikinga koji je 911. preduzeo poslednji veliki pljačkaški pohod na Francusku. Njegovo pravo ime je bilo Hrolfr. Hroničar Dudo od Sen Kentina tvrdi da je Rolo bio Danac. Postoje argumenti i da je poreklom iz Norveške. 

Imao je nadimak „Rolo lutalica" (kasnije islandske sage ga pominju kao Hrolf Gangera, ), jer je bio tako krupan da ga nijedan konj nije mogao nositi. Postoji priča po kojoj je Rolo ceo put od Skandinavije do Francuske prešao peške. 

Rolo je 911. sklopio ugovor u Sen Kler sir Epteu sa kraljem Karlom III po kome se odrekao pljačkaštva, a zauzvrat dobio feud u donjem toku Sene. To je bila vojvodstvo ili grofovija Ruan, kasnije poznata kao Normandija. 

Kao uslov ugovora sa kraljem Rolo je prihvatio hrišćanstvo i dobio kršteno ime Robert. Međutim, njegov savremenik, istoričar Ademar tvrdi da je Rolo jednom prilikom žrtvovao 100 hrišćana u slavu paganskih bogova. 

Sa svojom prvom ženom, Popom od Bajea, imao je sina Vilijama i kćeri: Adelu, Kadlinu, Gerletu i Krispinu. U drugom braku je bio oženjen Žizelom, ćerkom Karla III. Sa njom je imao kći Grizelu. Njegovi naslednici su nosili titulu vojvoda Normandije.

Spoljašnje veze
---------------

***Rollo*** na Wikimedijinoj ostavi
**Lubāns** (latvijski: *Lubanss ezers*, ruski: *Лубанс*, njemački: *Lubahnsee*) je najveće jezero u Latviji, koje se nalazi na istoku zemlje u Latgaliji.

Jezero leži na 92,5 metra nadmorske visine u močvarnom kraju Lubanske ravnice, udaljeno tridesetak km sjeverozapadno od grada Rēzekne.

Karakteristike
--------------

Lubāns ima površinu od 80,70 km², dug je 15,7 km u smjeru jugozapad-sjeveroistok i širok do 7,9 km (zapad-istok). Maksimalno je dubok 2,5 m, a prosječno 1,6 m.

Na jezeru se nalazi jedan otok Akmeņsala ukupne površine 140 hektara.

Vodom ga pune rijeke Rēzekne i Malta, a isteče rijekom Aiviekste, sve njegove pritoke su danas obilaznim kanalima regulirane, tako da se vodostaj drži pod kontrolom, sistemom nasipa dugih 36 km i brojnim ustavama i kanalima.
Jezero pripada slivu rijeke Zapadne Dvine.

Jezero je dio močvarnog Rezervata prirode Lubāna, koji je uključen u mrežu zaštićenih područja Evropske unije Natura 2000 i proglašen močvarnim područjem od međunarodnog značaja u skladu sa kriterijima Ramsarske konvencije.
Močvara Lubāna ima površinu od 813 km², pored Jezera Lubāns u njoj se nalazi još sedam većih jezera i puno bara, tako da je 24% teritorija je 
pokriveno vodom.

Jezero Lubāna je glacijalnog porijekla njegovo korito je nastalo klizanjem istočnolatvijskog glečera.

Lubansku ravnicu u čijem se donjem dijelu nalazi Jezero Lubāna, karakteriziraju male razlike u nadmorskoj visini, to je razlog zašto je sliv jezera tako velik i doseže 2.040 km². 
Površina jezera Lubāna kod normalnog vodostaja iznosi do 82,10 km², kod minimalnog - 66,96 km², ali za vrijeme poplava naraste i do 95,53 km², zbog tog se nivo vode regulira ustavama, kanalima i nasipima.

Kako bi se spriječile stalne poplave još sredinom 19. vijeka započeto je sa radovima, prvo su iskopani kanali; Meirāni i Ciķeļgrāvisa. 
U peridu 1929.-1939. kanalizirana je rijeka Aiviekste, pa je nivo vode pao je za 2 m, ali je Aiviekste je uspio ispustiti samo trećinu voda.
Razvoj kompleksnog hidrotehničkog sistema Lubāna započeo je 1955. i dovršen je 1991. iskapanjem kanala Meirāni, Zvidze i Iden. Sistem omogućuje održavanje vodostaja na 92,0–92,5 metra nadmorske visine.
ustave redovito rade od 1985. pa se vodostaj u jezeru stabilizirao.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15   „Lubāna ezers" (engleski). Nacionala enciklopedija. Pristupljeno 30.12.2021.

Vanjske veze
------------

***Lubāns*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lubāna ezers* (`lv`)
|
|
|
|
|
|
|
|
|

|  |
| --- |
|  |
| **A12 Italija** |
|  |
|  |
| Dužina:
 | 250 km
 |
| Od:
 | Đenova |
| Do:
 | Rim |
| Država:
 | Italija |
| Regioni:
 | Ligurija, Toskana, Lacio |
| Gradovi:
 | Đenova, Livorno, Rim |

**Auto-put A12** (ital. *Autostrada A12* ili *Autostrada Azzura*) je još nedovršeni auto-put u Italiji, koji je po planu trebao povezati Đenovu i Rim. Sada se sastoji od dva nepovezana dela - severnog, koji povezuje Đenovu i Rozinjano Maritimo i, južnog, koji povezuje Čivitavekiju sa Rimom. Planove o dovršetku puta, odnosno spajanja deonica, omeo je spor oko efektima autoputa na životnu sredinu.

***Autostrada A12 (Italija)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **putu ili cesti** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

Logo Auto-putaLogo Auto-puta**Autoputevi u Italiji**

**Autoputevi**: A1 • A2 • A3 • A4 • A5 • A6 • A7 • A8 • A9 • A10 • A11 • A12 • A13 • A14 • A15 • A16 • A17  
A18 • A19 • A20 • A21 • A22 • A23 • A24 • A25 • A26 • A27 • A28 • A29 • A30 • A31 • A32 • A33 • A50 • A51 • A54 • A55 • A56 • A90 • A53 • A91
**Aquarius Records** je hrvatska diskografska kuća osnovana u studenom 1995. godine u Zagrebu kao podružnica zagrebačkog kluba Aquarius..

Svojim odabirom glazbenog kataloga Aquarius Records je postala jedna od vodećih izdavačkih kuća u hrvatskoj i nakladnik brojnih popularnih izvođača. Licencni je partner izdavačkih kuća Multimedia Records, Hayat Productions, Compost, Irma, Putumayo i ECM. početkom 2000. godine postaje zastupnik jedne od najvećih diskografskih kompanija Universal Music Group, za Hrvatsku.

Izvođači
--------

Među izvođačima zastupljeni su brojni hrvatski glazbenici poput Olivera Dragojevića, Nine Badrić, Massima, Tedija Spalata, Šajete, Leuta Magnetika, Suzane Horvat te sastava kao što su Cubismo, Songkillers, Gego & Picigin Banda, Ivana & Marija Husar, Ansambl LADO, Zagrebačka Filharmonija, brojne Klape, domaći glazbenici klasične i jazz glazbe, poput Viktora Vidovića, Mira Kadoića, Tvrtka Sarića, Laure Vadjon i mnogih drugih. Također, zastupljeni su i strani izvođači, poput kraljice popa Lady Gage.

Glazbeni žanrovi
----------------

Pop, rock, klasična glazba, jazz, zabavna glazba, etno glazba i narodna glazba.

Izvori
------

1. ↑  Poslovniforum.hr - *Aquarius records* - Objavljeno 9. listopada 2007.

Vanjske veze
------------

* Službene stranice Arhivirano 2012-03-04 na Wayback Machine-u
**Markovac Našički** (slovački **Markovec Našický** [ˈmarkoʋet͡s ˈnaʃit͡skiː]), naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i pripada gradu Našicama.

Zemljopisni položaj
-------------------

Markovac Našički nalazi se istočno od grada Našica i u biti je prigradsko naselje grada Našica. Sjeverno se nalazi naselje Velimirovac, istočno Jelisavac a južno Vukojevci. Sjeverni dio Markovca nalazi se uz državnu cestu D2 (Podravsku magistralu) Našice - Koška- Osijek a južni dio naselja uz državnu cestu D515 Našice- Podgorač- Đakovo te uz željezničku prugu Osijek – Našice- Virovitica. Sjeverni i istočni dio naselja se nalaze u nizini istočnohrvatske ravnice a južni u području gdje sjeverni obronci Krndije prelaze u navedenu nizinu.

Povijest
--------

U drugoj polovici 19. stoljeća, a na poziv grofa Pejačevića selo naseljavaju prvi stanovnici koji dolaze iz sjeverne Slovačke. Uz Markovac tada je naseljen i Jelisavac također Slovacima koji su grofu bili potrebni za krčenje šuma i za stvaranje novih poljoprivrednih zemljišta.

Crkva
-----

Markovac Našički je sjedište Rimokatoličke župe Sv. Marka (Našice 2.), sa pripadajućim filijalnim crkvama u Jelisavcu, Breznici Našičkoj, Lađanskoj i Vukojevcima. Župa pripada našičkom dekanatu Požeške biskupije, a crkveni god ili kirvaj (proštenje) slavi se 25. travnja.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

  

Iskazuje se kao dio naselja od 1880. a kao naselje od 1931. Do 1900. iskazivano pod imenom Markovac.

Gospodarstvo
------------

Spomenici i znamenitosti
------------------------

Obrazovanje
-----------

U selu se nalazi područna škola do 4. razreda koja radi u sklopu Osnovne škole Kralja Tomislava iz Našica.

Kultura
-------

U selu djeluje SKUD Franjo Strapač osnovan 1973.

Šport
-----

NK Željezničar natječe se u 2. ŽNL Osječko-baranjska NS Našice.

Ostalo
------

Dobrovoljno vatrogasno društvo Markovac Našički osnovano 1923. U selu se nalazi i Zoološki vrt obitelji Bizik sa stotinjak vrsta životinja.

Izvori
------

1. ↑  DZS popis stanovništva 2001.
2. ↑  DZS popis kućanstava 2001.
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

* Arhivirano 2013-03-23 na Wayback Machine-u

Vanjska poveznica
-----------------

* 
* 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Markovac Našički** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Našica |
| --- |
| Brezik Našički • Ceremošnjak • Gradac Našički • Granice • Jelisavac • Lađanska • Lila • Londžica • Makloševac • Markovac Našički • Martin • Našice • Polubaše • Ribnjak • Rozmajerovac • Velimirovac • Vukojevci • Zoljan |
|  |
| --- |
| 
Ovaj članak je dio serije:
**Oružane snage Drevnog Rima** 800. pne. – 476. n.e. |
| **Strukturna historija** |
| Rimska vojska (*Tipovi jedinica i činovi*, *legije*, *pomoćne snage*, *Generali*, *Limitanei*, *Comitatenses*) |
| Rimska mornarica (*Flote*, *Admirali*) |
| **Historija pohoda** |
| Popis ratova i bitaka |
| Odlikovanja i kazne |
| **Tehnološka historija** |
| Vojno inženjerstvo (*castra*,*Opsadne sprave*, *Lukovi*, *Ceste/putevi*) |
| Osobna oprema |
| **Politička historija** |
| **Strategija i taktika** |
| Pješadijske taktike |
| Granice i fortifikacije (*limes*,*Hadrijanov zid*) |

Moderna rekonstrukcija *aquile*.
**Aquila** (na latinskom: **orao**) je bila glavna oznaka, odnosno simbol pojedine rimske legije. Dužnost da je nosi i da se za nju brine je bila povjerena posebno odabranom legionaru koji je nosio titulu aquilifer ("orlonoša"). Svaka je legija smjela nositi samo jednu aquilu, i njeni pripadnici su morali činiti sve da spriječe njen gubitak, odnosno pad u neprijateljske ruke.

Aquila se razvila od simbola koje su, u svrhu signalizacije na bojištu, koristile manje rimske jedinice kao što su manipule. U doba Republike su takve simbole preuzele i legije, a osim orla su se kao simboli koristili vuk, Minotаur, konj i vepar. Godine 104. pne. je Gaj Marije je u svojim reformama ukinuo sve simbole osim orlova.

Orao se kao simbol u rimskoj vojsci održao sve do cara Konstantina koji je, prihvativši kršćanstvo, kao simbol svojih legija počeo koristiti križ. Aquile su se, međutim, održale i nakon toga, a u bizantskoj vojsci su se koristili simboli dvoglavog orla.
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|

|  |
| --- |
|  |
| **A1 Italija** |
|  |
|   |
| Dužina:
 | 756.9 km
 |
| Od:
 | Milano |
| Do:
 | Napulj |
| Država:
 | Italija |
| Regioni:
 | Lombardija, Emilija-Romanja, Toskana, Umbrija, Lacio, Kampanija |
| Gradovi:
 | Milano, Parma, Bolonja, Firenca, Rim, Napulj |

**Autoput A1** (ital. *Autostrada A1* ili *Autostrada del Sole*) je autoput u Italiji koji se pruža većim delom Apeninskog poluostrva i poznat je pod nazivom „Autostrada Sunca". Počinje od Milana, pa ide kroz Bolonju i Rim, do Napulja. Autoput A1 je sa dužinom od 759.6 km najduži autoput u Italiji. Za ovaj put se plaća putarina. Otvoren je 1964. godine i tada bio najduži autoput na svetu.

Istorija
--------

Prvi polaganje kamena temeljca se desilo 27. marta 1956. godine. Dana 7. decembra 1958. je otvoren prvi deo autoputa između Milana i Parme, od 1964. cela staza do Rima. Do tada je postojao A2 od San Kasarea do Napulja. Ova dva autoputa su spojena pa je postao jedan autoput A1. Od tada A1 vodi od Milana do Napulja.

***Autostrada A1 (Italija)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **putu ili cesti** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

Logo Auto-putaLogo Auto-puta**Autoputevi u Italiji**

**Autoputevi**: A1 • A2 • A3 • A4 • A5 • A6 • A7 • A8 • A9 • A10 • A11 • A12 • A13 • A14 • A15 • A16 • A17  
A18 • A19 • A20 • A21 • A22 • A23 • A24 • A25 • A26 • A27 • A28 • A29 • A30 • A31 • A32 • A33 • A50 • A51 • A54 • A55 • A56 • A90 • A53 • A91
Pagoda
**Pagoda** je od Portugalaca preuzet i samo u Europi uobičajen naziv za indijske, kineske, korejske i japanske kultne građevine od kamena ili drva. To su budistički hramovi. U Indiji se nazivaju *stupa*, u Mianmaru *dagaba*.

To je visoka građevina nalik na toranj (60-125 m), obično kružnog oblika, koja služi budističkom kultun i za pohranu relikvija. U Kini *t'ah*, toranj sa 7-13 katova poligonalna ili kružna tlocrta; pojedini katovi imaju izbočene krovove, a u njihovim uzvijenim rubovima obješena su zvona. Najstarija kineska pagoda potječe iz 522. godine. Od 1412. do 1431. sagrađen je u obliku pagode čuveni porculanski toranj kod Nankinga (razoren 1853.), koji je bio obložen pocakljenim glinenim reljefima. Kineska pagoda može imati i oblik paviljona.

Tri najveće pagode u Šri Lanci su Jetavana, Abhayagiri i Ruvanvalisaya. Jetavana je u izvornoj izvedbi bila visoka oko 120 m i u nju je ugrađeno više od 90 000 000 cigli. Danas premašuje visinu od 70 m te je najveća građevina na svijetu napravljena isključivo od cigli. 

U Japanu se naziva *to*, koji se razvio iz kineskih i korejskih drvenih pagoda. Najstariji je spomenik pagoda u hramu Horyuji kod Nare.

Građevine ove vrste imaju bogato razvedene arhitektonske forme, a dekorirane su figuralnim plastičnim ukrasom i ornamentima.

Izvori
------

1. ↑  Vlatko Rukavina - Šri Lanka (zemlja koja se voli više od drugih), CEYLON HOUSE-Promotivni centar Šri Lanke, Zagreb 2009. str. 68.

***Pagoda*** na Wikimedijinoj ostavi