recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Mary Hartman, Mary Hartman*** (ponekad poznata po skraćenici **MH2**) je američka TV serija koja se originalno prikazivala 1976-1977. godine po pojedinačnim TV-kanalima i stanicama, a koja je po žanru bila parodija sapunice.

Seriju je producirao Norman Lear, a režirala Joan Darling. Lear je naslov osmislio kako bi ilustrirao vlastitu tezu kako se sve u sapunicama govori dva puta.

*Mary Hartman, Mary Hartman* je u mnogo čemu bila neobična TV-serija za 1970-e, odnosno predstavlja eksperiment koji je kršio neke od američkih TV-konvencija koje i dan-danas postoje. Slično kao i *Soap*, emitiran u isto vrijeme, nastojao je parodirati sapunice, ali to nije činio u strogom formatu sitkoma, nego nastojeći režijom, svakodnevnim emitiranjem i odsustvom nasnimljenog smijeha stvoriti iluziju da se gleda prava dnevna sapunica, jedino s malo "pomaknutim" likovima i zapletima.

Serija se, s druge strane, od dnevnih sapunica razlikovala i po tome što je nekim "delikatnim" temama kao što su impotencija ili seksualne perverzije pristupala nazivajući ih pravim imenom, a ne koristeći eufemizam i skrivene aluzije. Zbog toga je dio TV-stanica odbio kupiti seriju, odnosno prikazivao ih je iza 23 sata u kasnom noćnom terminu.

*Mary Hartman, Mary Hartman* je zbog toga, usprkos povoljnih kritika, pa i nagrada, imala relativno slabu gledanost. Danas se, pak, smatra serijom koja je bila ispred svog vremena te koja kod malog broja poklonika uživa kult status.

Eksterni linkovi
----------------

* *Mary Hartman, Mary Hartman* na IMDb-u (`en`)
* *Mary Hartman, Mary Hartman* entry at TV.com Arhivirano 2008-02-01 na Wayback Machine-u
**Pavao Kolarić** (Veliko Trojstvo kraj Bjelovara, 25. siječnja 1837. - Rim, 22. ožujka 1862.) - hrvatski katolički svećenik, isusovac, umro na glasu svetosti 

Rođen je i kršten u Velikom Trojstvu. Školovao se na Nadbiskupskom sjemeništu u Zagrebu. Bio je perpektivan pa ga je tadašnji zagrebački nadbiskup Juraj Haulik poslao na studij Germanicum u Rim, gdje je studirao filozofiju.  Tijekom pet godina na studiju u Rimu, isticao se uzornim i krjeposnim životom. U 25. godini života bolovao je od tuberkuloze, od koje je i umro. Prije smrti, uz posebno dopuštenje pape Pija IX. i Generala Družbe Isusove, položio je zavjete i postao isusovac.  Pokopan je u Rimu u crkvi San Macuto. Godinu dana nakon smrti izišao je njegov životopis na talijanskomu, pa na njemačkomu jeziku tri godine kasnije. Sluga Božji Petar Barbarić preveo je njegov životopis na hrvatski jezik i smatrao je Pavla Kolarića svojim uzorom.

Izvori
------

1. ↑  Benigar, A. Alojzije Stepinac : hrvatski kardinal, 2. izd. Glas Koncila, Zagreb, 1993. str. 70
2. ↑  Gabrijel Hrvatin Jurišić: Nikola Tavelić, prvi hrvatski svetac, Kršćanska sadašnjost, 1971. str. 212.
3. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2010-04-24. Pristupljeno 2014-07-26.
Minerali iz grupe **piroksenoida** jesu inosilikati s općom formulom **XSiO3**. *X* predstavlja ione poput kalcija, natrija, mangana, željeza ili magnezija. Piroksenoidna struktura jednaka je onoj kod minerala iz grupe piroksena. No, lanci u piroksenoidnoj strukturi neurednije su posloženi. Tipična struktura kod piroksena sadrži lance [SiO3]-tetraedara, u kojima su tetraedri raspoređeni tako da jedan strši na lijevu, drugi na desnu stranu, treći opet na lijevu itd. Svaki tetraedar ima jedan svoj ravni rub u "bazi" strukture. To možemo predočiti tako da ih zamislimo kao kao niz lančano spojenih trostranih piramida poredanih u ravnoj pustinji (s tim da su piramide spojene preko jednog baznog vrha, i to tako da se, dakle, redaju jedna s lijeve, druga s desne strane, pa opet s lijeve... itd.). 

Kod piroksenoida, lanci su čudno raspoređeni, više uvrnuti, gotovo spiralni. Ponavljaju se u varijabilnom intervalu, koji ovisi o vrsti piroksenoida, ali on je uvijek duži od onog kod piroksena (gdje je interval ponavljanja svaka 3 tetraedra; lijevo-desno-lijevo). Upravo ta varijabilna priroda piroksenoidnih lanaca uzrok je vrlo niskom stupnju simetrije minerala ove grupe, najčešće su to triklinski kristali.

Popis piroksenoida
------------------

Češći piroksenoidi u prirodi su:

* Bustamit (kalcijsko-manganski silikat)
* Parawollastonit (kalcijski silikat)
* Pektolit (natrijski-kalcijski silikatni hidroksid)
* Rodonit (mangansko-željezovito-magnezijsko-kalcijski silikat)
* Wollastonit (kalcijski silikat)

Vidi još:
---------

* Kristal
* Pirokseni
* Silikati
* Minerali
'**Amr ibn Adi ibn Nasr ibn Rabia ibn Namarah ibn Lakhm** (? - 295) je bio prvi lahmidski kralj. Kraljevstvo, sa sjedištem u al-Hiri u današnjem južnom Iraku je naslijedio od svog ujaka, tanuhidskog poglavice Jadhime ibn Malika. Prema predaji ga je odgajala majka Raqush te bila toliko opčinjena sinovljevom ljepotom da ga je tjerala da nosi veo. Oko godine 268. je Jadhimu dala ubiti, palmirska kraljica Zenobija te je Amr ibn Adi, u nedostatku drugih nasljednika, preuzeo prijestolje. Amr je postao poznat kao veliki štovatelj manihejske filozofije te je štitio njene poklonike od progona u Sasanidskom Carstvu. Neko je vrijeme čak uspio nagovoriti perzijskog kralja Narseha da prekine sa progonima manihejaca. Amrovo je ime i vladavina atestirana zahvaljujući tome što je 272. otišao pokloniti se svom perzijskom sizerenu, a što je zabilježeno na natpisu u Paikuliju.

Izvori
------

1. ↑  4.^ H. H. Schaeder, "Rezension von Schmidt und Polotsky, Ein Mani-Fund" (Gn. 9, Berlin, 1933, 344-45).

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Jadhima** | **Lahmidski kralj**268-295 | Slijedi:**Imru' al-Qays ibn 'Amr** |
*Za informacije o bitci u drugom svjetskom ratu, v. Bitka za Monte Cassino.*
Obnovljena opatija Monte Cassino.
**Monte Cassino** je stjenovito brdo u Italiji smješteno oko 130 km jugoistočno od Rima, odnosno 2 km zapadno od gradića Cassino (rimnski *Casinum*), a čija je nadmorska visina 520. Poznato je po tome što je na njemu sv. Benedikt Nursijski oko godine 529. na njemu osnovao samostan, a zajedno s njime i benediktinski red. Godine 1944. se oko kontrole tog brda vodila velika bitka za Monte Cassino. Samostan predstavlja jednu od rijetkih preostalih teritorijalnih opatijaKatoličke crkve.

Eksterni linkovi
----------------

***Monte Cassino*** na Wikimedijinoj ostavi

* Abbey of Monte Cassino, official website
* Abbey of Monte Cassino, "new website" Arhivirano 2011-07-22 na Wayback Machine-u
* Guided Visits & Tours to Monte Cassino, WWII war related sites
* Bombing of Monte Cassino Arhivirano 2009-02-03 na Wayback Machine-u, Rev. Anthony Esposito, Society of St. Pius X - South Africa, retrieved Dec. 9, 2006
* MilitaryImages.Net Pictures and discussion about Monte Cassino Arhivirano 2006-02-08 na Wayback Machine-u
* Monte Cassino foto e contatti Arhivirano 2007-03-11 na Wayback Machine-u
* Satellite photo from Google Maps
* Illustrated article on the Battle of Monte Cassino at Battlefields Europe
* The Monte Cassino Society Arhivirano 2014-12-18 na Wayback Machine-u

Koordinate: 41°29′24″N 13°48′50″E﻿ / ﻿41.49000°N 13.81389°E﻿ / 41.49000; 13.81389
Izrada međunarodnog prametra 1874.
Sjedište Međunarodnog ureda za mjere i utege u Sèvresu kraj Pariza.
Prametar koji se koristio od 1889. do 1960. šipka načinjena od slitine iridija i platine.
**Metarska konvencija** ili **Dogovor o metru** (francuski *Convention du Mètre*) je temeljni dokument svjetskoga mjernog jedinstva. Potpisali su ga 20. maja 1875. predstavnici 17 zemalja. Do danas je Dogovor o metru potpisalo pedesetak zemalja, među njima one gospodarski najrazvijenije, pa je zato on polazište međunarodne normizacije u razmjeni dobara, usluga i informacija. Dogovorom je osnovan Međunarodni ured za mjere i utege (BIPM) sa sjedištem u dvorcu Pavillon de Breteuil u Sèvresu kraj Pariza. Uredom upravlja Međunarodni odbor za utege i mjere (CIPM), koji imenuje Opća konferencija za utege i mjere (CGPM), sastavljena od izaslanika svih zemalja potpisnica Dogovora. Ured je vrhunsko međunarodno znanstveno mjeriteljsko središte, u kojem se nalaze mnogi laboratoriji. Glavne su mu zadaće izradba, uspoređivanje i čuvanje međunardonih pramjera i njihovih kopija, uspoređivanje nacionalnih pramjera, etalona i određivanje fizikalnih stalnica. U njegovu se trezoru čuvaju međunarodni prametar (samo od povijesne važnosti) te i danas važeći međunarodni prakilogram. Dogovorom je međunarodno prihvaćen Metarski sustav jedinica, nastao u Francuskoj 1795. iz kojega se razvio današnji Međunarodni sustav mjernih jedinica (SI), prihvaćen 1960. koji je polazište suvremenoga međunarodnoga mjernog jedinstva.  Sastavni dio Metarske konvencije je Pravilnik, koji određuje odnos između članica potpisnica, način rada Glavne skupštine, te određuje ovlaštenja Međunarodnog komiteta koji nadgleda rad Međunarodnog biroa za mjere i utege sa sjedištem u Parizu.

Metar je prvotno određen 1795. kao temeljna jedinica francuskog mjernog sustava, i to tako da je, u nastojanju da se osloni na prirodnu mjeru, bio definiran kao 40-milijunti dio duljine meridijana. Prve su dvije pramjere metra (takozvani prametri) načinjene 1799. i pohranjene zajedno s pramjerama kilograma (takozvani prakilogrami), jedan par u Arhivu Francuske Republike, a drugi u Nacionalnom institutu. Francuski se mjerni sustav tokom 19. vijeka proširio u druge zemlje, pa je 1875. prva skupina zemalja prihvatila Dogovor o metru, na temelju kojega je izrađen međunarodni prametar, koji je 1889. pohranjen u Međunarodnom uredu za utege i mjere u Sèvresu kraj Pariza. Od 1960. metar je bio određen valnom duljinom određenoga elektromagnetskoga zračenja, a od 1983. određen je brzinom svjetlosti, kao jednom od temeljnih prirodnih konstanti (*c0* = 299 792 458 m/s). Zbog toga je metar definiran kao duljina puta koju svjetlost prijeđe u zrakopraznom prostoru (vakuum) za vrijeme 299 792 458-og dijela sekunde. Na metru i kilogramu osnivao se Metarski sustav jedinica, iz kojega se razvio današnji Međunarodni sustav mjernih jedinica.

Izvori
------

1. ↑   **Dogovor o metru**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.
2. ↑   **metar**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.
**Mirko Rokvić** **"Šoša"** (Trbar kod Drvara 1922 - Beograd 2004) je bio čuveni krajiški partizanski mitraljezac i narodni heroj Jugoslavije.

Biografija
----------

Rođen je 1922. godine u selu Trbaru, kod Drvara. Učesnik NOB-a od 1941. godine. 

### Zarobljavanje nemačkog voda

Za njega važi da je koji je što hrabrošću, a što pukom srećom preživeo opsadu nemačkog voda koji je sam uz pomoć sopstvene snalažljivosti zarobio i sproveo u prvo partizansko komandno mesto. Taj nesvakidašnji događaj, možda jedini takve vrste u NOB-u dogodio se negde kod Ribnika za vreme kretanja jedinica maja 1944 i pravljenja odstupnice Vrhovnom Štabu koji se povlačio prema Bariju - Italija.

Po svedočenjima mnogih očevidaca Šoša je uspeo da se iz nemačke zasede izvuče tako što ih je na neveštom nemačkom jeziku upozorio da su oni opkoljeni dozivajući imena drugova na glas i davajući komande bez igde ikoga, stvarajući Nemcima sliku brigade partizana. Nedugo zatim Nemci bacaju puške i Šoša sam jahajući konja umarširao je među Nemce prestavljajući se kao partizanski kapetan za pregovore o predaji Nemačke jedinice. Kasno je bilo kada su Nemci shvatili njegovu prevaru jer su sat vremena kasnije bili u rukama partizana, a Šoša osigurao kandidaturu za visoki orden, priznanje i čin u brigadi.

### Posleratni period

Ordenom narodnog heroja odlikovan 13. marta 1945. godine, iz ruke Josipa Broza Tita. Umro je u Beogradu 2004. godine i sahranjen je u aleji narodnih heroja na Novom groblju u Beogradu.

Izvori
------
**Murong Yong** (慕容永) (? -394), kurtoazno ime **Shuming** (叔明) bio je posljednji car kineske/Xianbei države Zapadni Yan. Bio je unuk Murong Yuna (慕容運), stricaMurong Huanga, osnivača države Raniji Yan. Nakon što je 370. država Raniji Qin pokorila državu Raniji Yan, zajedno sa drugim članovima vladarske porodice je premješten u oblast Guanzhong. Tamo je, prema kineskim historijskim tekstovima, živio u siromaštvu i bio prisiljen izrađivati čizme kako bi nahranio sebe i suprugu. Nakon što su Xianbei u Guanzhongu 384. digli ustanak protiv Ranijeg Qina i osnovali državu Zapadni Yan, Murong Yong je postao jedan od njenih generala. U dvije godine koje su slijedile, a usprkos vojnih pobjeda na Ranijim Qinom, niz Xianbei poglavica je ubijeno u pučevima. Posljednji se zbio 386. kada je general Diao ubio Murong Zhonga, nakon čega je Murong Yong postao car. Uspio je poraziti Fu Pija, vladara države Raniji Qin i uspostaviti prijestolnicu u Zhangziju (današnji Changzi u Shanxiju). Tamo se uglavnom uzdržavao u vojnih sukoba, iako je kraće vrijeme ratovao sa državama Kasniji Qin i dinastijom Jin. Glavnim protivnikom je, pak, smatrao državu Kasniji Yan i njenog vladara Murong Chuija, koji nije krio ambicije da sve teritorije klana Murong stavi pod svoju vlast. Pokušaj da kao svojevrsnu tampon-zonu isturi Dingling državu Wei, međutim, nije uspio, a njena je propast 392. stavila državu Zapadni Yan pod neposredni pritisak Murong Chuija. On je godine 394. na savjet svog brata Murong Dea krenuo u konačni obračun, te porazio i ubio Murong Yonga, čijom je smrću prestala postojati država Zapadni Yan.

Izvori
------



|  |
| --- |
| Princ od (Zapadnog) Yana**Kuća Murong** **Umro/la:** 394 |
| Kineska carska porodica |
| Prethodi:**Murong Zhong** | **princ od Yana**386–394 | **spojena u krunu** |
| Pretendirane titule |
| Prethodi:**Murong Zhong** | **— TITULARNI —*****car Kine***386–394Razlog za neuspjeh sukcesije:anesija od strane Kasnijeg Yana | Slijedi:**Murong Chui** |
| Prethodi:**Fu Pi** |
Zemlje čiji su političari, javni službenici ili bliski saradnici povezani sa Panama papirima
**Panamski papiri** (engl. ) predstavljaju 11,5 miliona objavljenih povjeriljivih dokumenata koji sadrže detaljne informacije o 214 hiljada ofšor preduzeća navedenih od strane panamskog korporativnog servisnog provajdera Mosak Foneska, koji sadrže i identitet akcionara i direktora preduzeća. Dokumenti pokazuju kako bogati pojedinci, uključujući i državne službenike, skrivaju novac od javnosti. U vrijeme objavljivanja, papiri su identifikovali pet tadašnjih šefova država ili vlada iz Argentine, Islanda, Ukrajine, Saudijske Arabije i Ujedinjenih Arapskih Emirata; kao i vladinih zvaničnika, bližih rođaka i bliskih saradnika raznih šefova vlada više od četrdeset zemalja. Britanska Djevičanska Ostrva su dom za polovini navedenih preduzeća, dok Hongkong sadrži najviše povezanih banaka, advokatskih kancelarija i posrednika.

Iako upotreba ofšor privrednih subjekata nije nezakonita u nadležnostima u kojima su registrovana, tokom istrage novinari su otkrili da se neke od fiktivnih firmi možda koristite u nezakonite svrhe, uključujući prevare, trgovinu drogom i utaju poreza.

Anonimni izvor pod pseudonimom „Džon Dou" proslijedio je dokumente u serijama njemačkim novinama „Zidojče Cajtung" početkom 2015. godine. Informacije iz ove neplaćene uzbunjivačke transakcije dokumenata datiraju još iz davnih semdesetih godine 20. vijeka i na kraju su iznosile 2,6 terabajta podataka. S obzirom na obim curenja informacija, novine su zatražile pomoć Međunarodnog konzorcijuma novinara istraživača, koji distribuira dokumente za istrage i analizu oko 400 novinara u 107 medijskih organizacija u 76 zemalja. Prvi novinski izveštaji na osnovu papira, i 149 samih dokumenata, objavljeni su 3. aprila 2016. godine. MKNI je obećao da će objaviti potpun spisak navedenih preduzeća početkom maja 2016.
Moai s očima
**Moai** su goleme kamene skulpture ljudskih figura na Uskršnjem otoku i njegov su svojevrsni zaštitni znak. Veliko je pitanje tko je, kada, kako i zašto izradio, isklesao i postavio te kamene orijaše na otočiću u Pacifiku. U izradi je novi popis svjetskih čuda za treće tisućljeće, a među kandidatima je i Rapa Nui. Zanimljivo je da do danas nikada, ni u kojoj prilici nisu ni otok ni tisuću tih svojevrsnih gorostasnih sfinga spominjani kao jedno od svjetskih čuda. Osim što se Uskršnji otok spominje i kao *mrvica lave u beskraju Tihog oceana*, često i kao otok *tisuću zagonetki* taj je otok zanimljiv i zbog svog geografskog položaja. Postoje opravdani razlozi zašto ga nautičari nazivaju *najusamljeniji otok na Zemlji na kojem žive ljudi*. Za taj se otok tisućljećima nije znalo da postoji.

Moai 1880.

Povijest
--------

Čovjek uz skulpturu
Otok je 5. travnja 1722. godine otkrio nizozemski moreplovac Jakob Roggeveen. Kako je bio Uskrs otok je nazvan Uskršnji. Sve do 1888. godine otok nije pripadao nikome, a onda je pridodan Čileu kao najbližoj državi. Dolaskom turista otok je opet poprimio stari naziv Rapa Nui. Najstariji naziv otoka je *Pito O Te Nehuna* što znači *Pupak Zemlje* u posljednje vrijeme je sve zagonetniji. Ne može se sa sigurnošću reći je li Uskršnji otok najusamljenije mjesto na Zemlji no udaljenost od Čilea iznosi nešto više od 3600 km a od Tahitija, najistočnijeg otoka Polinezije Rapa Nui je udaljen oko 5000 km. No Uskršnji otok je opremljen zračnom lukom velikih kapaciteta. Naime kad su stručnjaci NASA-e shvatili da je Uskršnji otok točno na putanji njihovih svemirskih letjelica, na tom su otoku napravili jednu od najdužih sletno-uzletnih staza na svijetu.

### Moai danas

Danas je stručno prihvaćeno da moajia ima više od tisuću, a starost im se procjenjuje između 400 i 1000 godina. Sve su statue izrađene iz crvenkasto- tamnosmeđeg vulkanskog pršinca, tufa. Moaiji su izgledom vrlo slični, ali su različitih dimenzija. Prosječna visina tih kamenih divova u prosjeku doseže pet metara no ima i mnogo viših čija visina doseže i 20 m. Masa nekih premašuje i 100 tona. Samo šešir nekih moaija teži i do 10 tona. Posebno je zanimljivo pitanje kako su stanovnici Rapa Nuija transportirali te uspravljali goleme moajie u vrijeme dok na otoku nije bilo mehanizacije. Najviše kipova ima oko vulkanskih kratera – oko kratera Rana Kao tj. Na padinama vulkana Rano Ravaku ili podno najvišeg vulkanskog vrha na otoku Tera Vaka. Svaki od njih oduševljava i zbunjuje kako turiste tako i arheologe, etnologe ili povjesničare. Nameću se mnoga pitanja za koja do danas nema odgovora.

Tukuturi je najčudni Moai

Čudno otkriće
-------------

Čudni znakovi na jednom MoaiuU maju 2012. godine arheolozi su otkrili kako velike kamene glave imaju i tela koja su ispod zemlje par metara .Iskopali su dva moaia koja imaju tela pod zemljom,a na jednom su našli čudne znakove koji još nisu misle da su ti znakovi potpis kipara koji je napravio moaie prije 1000 godina.

Izvori
------

***Moai*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑
Dante Gabriel Rossetti: Mnemozina, sa svjetiljkom
**Mnemozina** (grč. *Mνημοσύνη*, *Mnêmosúnê*; *mnếmê* = "sjećanje") božica je pamćenja i majka Muza; personifikacija pamćenja u grčkoj mitologiji. Pripada Titanidama, Uranova je i Gejina kći. Ujedno je i rijeka u Hadu. Po njoj je nazvan asteroid 57 Mnemozina. 

---

Mnemozina je jedna od Zeusovih žena. Zeus je spavao s Mnemozinom devet uzasopnih noći i tako stvorio devet Muza. To su: Euterpa, Kaliopa, Klio, Erato, Melpomena, Polihimnija, Terpsihora, Talija i Uranija. U podzemlju je rijeka Mnemozina. Njoj je suprotna rijeka Leta. Mrtve duše piju iz Lete da se ne bi sjećale svojih prošlih života nakon reinkarnacije. Tko pije iz Mnemozine, sjeća se svega i sve zna.

Eksterni linkovi
----------------

***Mnemozina*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mnemozina u klasičnoj literaturi i umjetnosti
* Mnemozina u grčkoj mitologiji

Titani i Titanide
Prvi naraštaj: 
Feba |
Kej | 
Krij | 
Kron | 
Hiperion | 
Mnemozina | 
Japet |
Okean |
Reja |
Teja | 
Temida | 
Tetija

Drugi naraštaj:
Asterija |
Astrej |
Astreja | 
Atlant |
Eja |
Epimetej |
Helije |
Leta |
Menetije |
Metida |
Palant |
Prometej |
Selena
Kamere i repoteri ispred stana gdje živi Dominique Strauss-Kahn, nedugo nakon vijesti o optužbi za seksualno zlostavljanje.
**Medijski cirkus** (engleski: ), rjeđe **medijski hype**, ili jednostavno **hype**, je pežorativni izraz koji opisuje situacije u kojima masovni mediji prate neki događaj ili fenomen intenzitetom koji mu daje daleko veću važnost nego što on to objektivno zaslužuje, odnosno, u nastojanju da javnosti daju što brže i "sočnije" informacije potpuno iskrivljuju opću predodžbu o njemu. Medijski cirkus se kao izraz prvi put počeo koristiti 1970-ih , iako se njime mogu opisati fenomeni i medijska praksa koja postoji od samog nastanka masovnih medija.

Medijski cirkusi najčešće izazivaju događaji koji su svakodnevni, banalni i rutinski, ali ih određeni neuobičajeni detalj čini "posebnima", odnosno potencijalno atraktivnima za najširu publiku; to se obično odnosi na specifičnu ranjivost, fizičku atraktivnost ili slavno ime sudionika, seksualnu komponentu događaja, bizarnost ili kombinaciju svih tih faktora. Razvoju medijskog cirkusa je značajno doprinio razvoj tehnologije, odnosno 24-satni ciklus vijesti zbog koga suparničke medijske kuće - TV stanice i Internetski portali - nastoje jedni druge preteći u objavljivanju što atraktivnijih i senzacionalnijih vijesti. 

Negativne posljedice medijskog cirkusa se prvenstveno odnose na osobe koje postaju njegovim predmetom, odnosno posljedice po njihovu privatnost, bezbjednost, duševno zdravlje ili karijeru; potom na otežano ili onemogućeno obavljanje javnih aktivnosti koje bi se inače obavljale sasvim normalno i kvalitetno bez medijske pažnje; najčešća kritika se odnosi na medijske cirkuse koji pažnju javnosti, a i samih medija, potpuno skreću s daleko važnijih, ali medijski manje atraktivnih društvenih problema.

Primjeri
--------

* Vjenčanje princa Charlesa i Lady Diane 1981.
* Proces protiv O.J. Simpsonu za ubistvo, prozvan "Suđenjem stoljeća" (1994 - 1995)
* Ljeto morskog psa u SAD 2001.
* Nestanak Madeline McCann
* Bolest, smrt i pogreb Jade Goody
* Vjenčanje princa Williama i Kate Middleton

V. također
----------

* Žutilo
* Infotainment
* Moralna panika
* Sezona kiselih krastavaca

Izvori
------

1. ↑  Lynn Haney (1976). *Chris Evert, the Young Champion*.
Plinicka deklaracija
**Pilnicka deklaracija** je izjava austrijskog cara Leopolda II i pruskog kralja Fridriha Vilhelma II od 27. avgusta 1791. godine u dvorcu Plinic u blizini Drezdena u Saksoniji kojom su se obavezali da uđu u rat protiv Kraljevine Francuske ukoliko francuski revolucionari ne prestanu sa kršenjem prava kralja Luja.

Istorija
--------

Od izbijanja Francuske revolucije 1789. godine, Leopold II je bio sve više zabrinut za bezbednost svoje sestre, francuske kraljice Marije Antoanete, i njene porodice. Ipak, smatrao je da bi intervencija u francuskim unutrašnjim poslovima samo povećala opasnost. Istovremeno, mnogi francuski aristokrati beže iz zemlje i nastanjuju se u susednim monarhijama. To stvara neosnovan strah od aristokratske zavere. Nakon kraljevog pokušaja bega 1791. godine, Luj je uhapšen i zatvoren. Dana 6. jula 1791. godine Leopold šalje evropskim monarsima Padovski cirkular pozivajući ih da zajedno protestuju zbog Lujevog zatočeništva. 

Plinickom deklaracijom Leopold je obećao da će Austrija ući u rat ako i ostale velike evropske sile zarate sa Francuskom. Vilijam Pit, britanski premijer, nije bio pristalica rata sa Francuskom. Leopold je deklaraciju izdao kako bi zadovoljio francuske emigrante koji su se sklonili u njegovu zemlju i pozivali ga da povede vojsku na Francusku. Deklaracija je istovremeno služila i kao upozorenje revolucionarima. Narodna skupština Francuske tumačila je deklaraciju kao izjavu Leopolda kojom Francuskoj objavljuje rat. Radikalni Francuzi tražili su rat. Među njima se ističe Žak Pjer Briso. Rat Austriji objavljen je 20. aprila 1792. godine.

Izvori
------

* Albert Soboul; Francuska revolucija, Naprijed, Zagreb (1966)
**Minja** (arapski: المنيا‎‎/*Al-Minyā*) je grad od 254,523 stanovnika u sredini Egipta u Muhafazi Minja u kojoj je i administrativni centar .

Otprilike polovina stanovnika su kršćanski Kopti.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Minja* se nalazi na u Gornjem Egiptu, na zapadnoj obali rijeke Nil, udaljena 225 km jugoistočno od glavnog grada Kaira, sa kojim je povezana magistralnom željezničkom prugom.

Historija
---------

Prekoputa rijeke prema jugoistoku, nalazi se arheološki lokalitet - **Menat Khufu** po kom je Minja dobila ime, jer to na staroegipatskom znači *Odgajalište Khufua*. 
U njemu su se naime rađali i odrastali faraoni iz Četvrte egipatske dinastije (otprilike 2575. pne.-2465. pne.).
Tu su pronađeni i gerzejski prahistorijski artefakti i mala piramida iz vremena Treće dinastije (otprilike 2650. pne.- 2575. pne.

### Privreda i transport

Industrija Minje je vezana uz njegovu ratarsku okolicu, a to su mlinovi, predionica
pamuka i šećerana.

Minja je danas financijski-trgovački i administrativni centar tog dijela Egipta. Univerzitetski grad sa važnim televizijskom stanicom. Sve do izgradnje mosta, bila je i vrlo prometna trajektna luka za automobile.
Zbog dobrih transportnih veza postala je mjesto iz kog turisti idu u obilazak Gornjeg Egipta, pa ima dosta hotela.

### Gradovi prijatelji

* Njemačka Hildesheim, Njemačka

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Egypt, Arab Republic of Egypt*" (engleski). City population. Pristupljeno 8.8. 2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Al-Minyā, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 8.08.2020.

Vanjske veze
------------

***Minja*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Al-Minyā, Egypt* (`en`)
|  |
| --- |
| **Meketaten  na hijeroglifima** |
|  |

Fragmentarna kvarcitna statua amarnske princeze Meketaten cca. 1352-1336. pne. izložena u bruklinskom muzeju.
**Meketaten** ("Počuj Atena" ili "Zaštićena od Atena") bila je druga o šest kćeri egipatskog faraona Akhenatena i njegove Velike kraljevske supruge Nefertiti. Najvjerojatnije je rođena u 2. ili 3. godini Akhenatenove vladavine. Iako se o njoj relativno malo zna, često je prikazivana zajedno sa svojim kraljevskim roditeljima u prve dvije trećine Akhenatenove vladavine.

Meketaten je umrla u 13. ili 14. godini očeve vladavine. Zbog toga što je veliki broj znamenitih članova kraljevske porodice umro oko tog perioda - kraljica majkka Tiye, kraljica Nefertiti, Akhenatenova druga supruga Kiya, Meketaten i dvije najmlađe preinceze - Neferneferure i Setepenre - neki egiptolozi pretpostavljaju da je Egipat u to vrijeme zadesila epidemija. Neki egiptolozi, pak, vjeruju da je umrla pri porodu.

Izvori
------

* Joyce Tyldesley: *Nefertiti – Egypt's Sun Queen*
Erotska ili tzv. *francuska* razglednica iz 1880-ih, koja prikazuje muškarca i ženu na način koji se može protumačiti i kao njihov stvarni snošaj i kao simulacija/gluma.
**Softcore**, **soft** ili (doslovno) **meka pornografija** je naziv koji se koristi za sve vizualne sadržaje (slike, stripovi, fotografije, filmovi, video-snimke) erotskog i/li pornografskog sadržaja koji su manje eksplicitni od tzv. *hardcore*, *hard* ili *tvrde* pornografije. Pod time se obično podrazumijevaju prikazi osoba koje su djelomično ili potpuno gole, odnosno simuliraju seksualnu aktivnost kao što su snošaj i masturbacija; "meka" pornografija gledatelju sugerira, ali eksplicitno ne prikazuje seksualnu aktivnost ili uzbuđenost, pa stoga priječi prikaz muške erekcije, analne ili vaginalne penetracije, felacija i kunilingusa, odnosno ejakulacije.

Izraz je u upotrebu ušao 1970-ih nakon što je seksualna revolucija omogućila prikaz dotle legalno nedostupnih seksualnih sadržaja, ali je svejedno od strane društvenog mainstreama, vlasti ili kulturnog establišmenta zadržan negativan stav prema njegovim najeksplicitnijim oblicima. "Meka pornografija" se tako smatra prihvatljivijim ili, barem manje štetnim, oblikom pornografije, a taj stav se odražava kroz daleko blagonakloniji odnos službenih i neslužbenih cenzora. Najvidljiviji primjer su zakonodavstva mnogih zemalja koja priječe javno prikazivanje "tvrdih" sadržaja na televizijskom programu, ali dozvoljavaju emitiranje "mekih" sadržaja odnosno rad TV-kanala specijaliziranih za "meke" porno-filmove.

Dijelom i zbog toga, neki od autora i producenata "tvrdih" porno-filmova ponekad znaju paralelno snimati i njihove "soft" verzije namijenjene prije svega takvim TV-kanalima.

V. također
----------

* Test Mull of Kintyrea
* Erotski triler

Izvori
------
**Mortiis** (Notodden, Norveška 25. srpnja 1975.), pravim imenom Håvard Ellefsen, je norveški glazbenik.

Životopis
---------

Svi njegovi albumi do 1999. godine (do albuma *The Stargate*) bili su ukomponirani na sintisajzeru. On je svoj zvuk nazivao "Dark Dungeon Music". Ženske vokale je pjevala Sarah Jezebel Deva.

2001. izlazi The Smell of Rain, koji je razdvojio fanove. Ove pjesme su zvučale poput Darkwavea, i neki fanovi su zavoljeli novi zvuk, dok su ga drugi zamrzili. Mnogi su mislili da ih je Mortiis izdao jer su očekivali tzv. "Stargate 2". Nove pjesme su imale dosta pop zvuka u sebi što je navuklo podosta kritika sa strane starijih fanova.

Mortiis je nekada svirao u black metal bendu Emperor.

Mortiis, kao bend je osnovan kratko nakon izlaska "The Smell of Rain". Članovi su i dalje isti:

* Håvard Ellefsen, (Mortiis) - vokali/programiranje/miksanje
* Åsmund Sveinnungard - gitara
* Leo Troy - bubnjevi
* Levi Gawrond - bass gitara/programiranje/miksanje
* Åge Micheal Troite - sezonski gitarist

Mortiisov najnoviji album, The Grudge, ima heavy industrial zvuk, kombiniran sa gitarama i programiranjem. Stare fanove nikako nije oduševio ovaj album, no svejedno je stekao nove, druge fanove koji vole takav zvuk. Nedavno je norveška vlada proglasila The Grudge djelom kulture, tražeći da se ovaj album nalazi u svim knjižnicama i slušaonicama Norveške.

Diskografija
------------

* *Song of a Long Forgotten Ghost (demo) (1993.)*
* *Født Til å Herske* (1993.)
* *Ånden Som Gjorde Opprør* (1994.)
* *Keiser Av En Dimensjon Ukjent* (1995.)
* *Blood and Thunder* (1995.)
* *The Crypt of the Wizard* (1999.)
* *The Stargate* (1999.)
* *The Smell of Rain* (2001.)
* *The Grudge* (2004.)
* *Some Kind of Heroin* (2007.)
* *Perfectly Defect* (2010.)

### Singlovi

* "The Grudge" (2004.)
* "Decadent & Desperate" (2005.)
**Monodrama** je vrsta drame u kojoj je tekst dodeljen samo jednom liku, koji monološki govori svoj tekst.

Ovaj naziv se prvi put pojavljuje u Nemačkoj, kada je glumac Brandes između 1775 - 1780. godine popularizovao kratki komad za jednog glumca ili glumicu, uz pratnju muzike ili hora.

Monodrame su davane u sklopu predstava sa tri dramska programa, a često i kao adaptirani delovi dužih drama. Na isti način su nastale i duodrame, kratki komadi sa dva lica.

U realističkom pozorištu monodrama postaje popularna kao sredstvo psihološke analize (Strindberg, Čehov, O'Nil), a u modernom kao izraz čovekove usamljenosti (Kokto, Beket).

  

**Monodrama** može da bude i dramski prikaz jednog lica, u kome su, prema teoriji N. Evrejinova, svi likovi su samo projekcija različitih stanja duše glavnog junaka. Tako se u kratkoj monodrami samog Evrejinova (*U kulisama duše*, 1912. g.) smenjuju, suočavaju i sukobljavaju racionalno, sentimentalno i nesvesno čovekovo Ja. Na osnovu ovog teorijskog merila, i Krležina legenda *Sjena* mogla bi se smatrati monodramom.
**Muzej policije** osnovan je 2001. godine kao specijalizirani muzej s republičkim djelokrugom. Matični muzej Muzeja policije je Tehnički muzej. Muzej nema stalan postav već se organiziraju povremene izložbe za javnost. Muzej se bavi prikupljanjem, čuvanjem i prezentacijom građe važne za povijest redarstvenih snaga na području Hrvatske.

Djelatnost
----------

Djelatnost muzeja definirana je zakonskom legislativom vezanom uz muzeje. Muzej radi na sustavnom sabiranju, čuvanju, restauriranju i konzerviranju, prezentaciji te trajnoj zaštiti muzejske građe s područja nadležnosti muzeja.

Građa
-----

Muzejska građa sadržajno je vezana uz policijsku djelatnost. Fond je razvrstan u zbirke, a određene zbirke imaju nekoliko podzbirki. Zbirke u sastavu Muzeja policije su sljedeće: Civilna zaštita, Dokumenti, Fotografije, Izvan policijski sadržaj, Komunikacijska tehnika, Kriminalistička tehnika, Kriminalistička zbirka, Nacionalni programi, Nagrade i zahvale MUP-a, Odore i dijelovi odora, Oružje iz Domovinskog rata, Osobni predmeti i dokumenti koje izdaje MUP-a, Policijske oprema i tehnika, Policijska vozila, Policijsko znakovlje, Uredska oprema i tehnika, Vatrogastvo i Vojni ordinarijat. Vremenski zbirke pokrivaju drugu polovicu 20. stoljeća, a poseban značaj i memorijalnu vrijednost ima građa iz razdoblja Domovinskog rata. U muzeju se vrši digitalizacija digitalnim fotografiranjem muzejskih predmeta.

Usluge
------

Pružanje stručne pomoći iz područja djelatnosti muzeja, održavanje predavanja, vršenje stručnog vodstva, pružanje usluge informiranja vezano uz aktivnosti, organiziranje izložbi.

Izvor
-----

* Ministarstvo kulture Arhivirano 2008-06-08 na Wayback Machine-u

Vidi još
--------

* Popis muzeja u Hrvatskoj

Vanjske poveznice
-----------------

* Muzej policije
* Muzeji Hrvatske na internetu Arhivirano 2007-07-13 na Wayback Machine-u

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s mrežnih stranica Ministarstva kulture Republike Hrvatske. Vidjeti dopusnicu Ministarstva kulture.
**Muzej torture** ili **Tortureum**, privatni muzej u hrvatskom glavnom gradu Zagrebu koji sadrži zbirku sredstava za mučenje i egzekuciju ljudi kroz povijest. Otvoren je 10. srpnja 2015. po čemu je najmlađi zagrebački muzej. U muzeju je izloženo više od 70 instrumenata i sprava koje nisu izvornici već vjerne replike pretežno srednjovjekovnoga pribora za iživljavanje nad optuženicima. Najvrjedniji izlošci su vjerna replika giljotine iz 1792. s Bergerovim mehanizmom iz 1839. godine, *pendulum* odnosno sjekira koja se njiše i svakim zamahom spušta sve niže, nirnberška djevica, brnjica ili krotiteljica lajavica, užarena kruna, maska srama, stup srama, španjolska čizma, španjolska škakljalica, kolac, stolac s čavlima, španjolska čizma, paralo za grudi, otvarač usta, okov za stopala, čupalica, vilica za heretike, stiskalo za palce, čupalica za jezik, kliješta za čupanje, rezalica prstiju, *violina*, svrdlo za stopalo, španjolska lomilica, stiskalo za koljena, *strvinarova kći* itd. Izlošci su smješteni u trima zamračenim prostorijama, a ulaznica stoji 40 kuna.

Izvori
------

1. ↑  www.hrt.hr, "Otvoren Tortureum - muzej torture", objavljeno 10. srpnja 2015. pristupljeno 31. ožujka 2016.
2. ↑  www.24sata.hr, "Prvi muzej torture: Ovako su izgledale sprave za mučenje", objavljeno 11. srpnja 2015. pristupljeno 31. ožujka 2016.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene stranice Arhivirano 2016-03-27 na Wayback Machine-u

***Muzej torture u Zagrebu*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 45°48′33″N 15°58′07″E﻿ / ﻿45.8090780652618°N 15.968713760376°E﻿ / 45.8090780652618; 15.968713760376

Zgrada Muzeja za umjetnost i obrt

**Muzej za umjetnost i obrt** osnovan je 17. veljače 1880. godine, na inicijativu *Društva umjetnosti* i njegovog tadašnjeg predsjednika Izidora Kršnjavija. Muzej se nalazi na zagrebačkom Trgu maršala Tita, nasuprot Hrvatskog narodnog kazališta.

Muzej čuva više od 100 000 predmeta lijepe i primijenjene umjetnosti u vremenskom rasponu od 14. do 20. stoljeća. Muzej ima stalni postav koji se prostire kroz tri kata na više od 2.000 m2 muzejskog prostora i uključuje oko 3 000 eksponata.

Muzej ima vlastite restauratorske radionice specijalizirane za metal, keramiku i staklo, tekstil, slikarstvo i polikromnu skulpturu.

Zgrada u kojoj su smješteni Muzej i Obrtna škola, građena je u periodu od 1882. do 1892. u stilu njemačke neorenesanse prema projektu Hermana Bolléa.

Zbirke
------

* Zbirka arhitekture
* Zbirka bjelokosti
* Zbirka dizajna
* Zbirka fotografije
* Zbirka grafike
* Zbirka keramike
* Zbirka kiparstva
* Zbirka metala
* Zbirka muzičkih instr.
* Zbirka namještaja
* Zbirka oslikane kože
* Zbirka satova
* Zbirka slikarstva
* Zbirka stakla
* Zbirka tekstila
* Zbirka tiskarstva
* Zbirka varia
* Zbirka Anke Gvozdanović

Povezano
--------

* Popis muzeja u Hrvatskoj

Izvori
------

1. ↑  Nadilo 2005: str. 802

Literatura
----------

* Nadilo, Branko (2005). „Herman Bollé, veliki hrvatski graditelj i pedagog". *Грађевинар* (Hrvatski savez građevinskih inženjera) **57**. ISSN 1333-9095.

Vanjske veze
------------

***Muzej za umjetnost i obrt*** na Wikimedijinoj ostavi

* Muzej za umjetnost i obrt

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 135723412
* LCCN: n85002397
* ISNI: 0000 0001 2163 6102
* SUDOC: 029372852
* BNF: cb121013507 (podaci)
* NKC: olak2004203655
* CONOR.SI: 384860675

 |
**Plava trava zaborava** je country sastav osnovan u Zagrebu 1982.

Osnovao ga je Dražen Vrdoljak. Bili su prvi sastav toga žanra na području Jugoslavije, a u vrijeme osnivanja imali su 8 članova.
Početne četiri godine su djelovali kao klupski sastav, pretežno po Hrvatskoj i Sloveniji, da bi nakon toga počeli održavati koncerte diljem Europe, uglavnom na festivalima country i blues glazbe. U svjetsku enciklopediju country i western glazbe koju izdaje Virgin uvršteni su 1998. a iste godine nizozemska contry i western federacija proglašava ih trećim najatraktivnijom izvođačem uživo u svijetu.

Osim tradicionalnih country hitova, sastav izvodi i autorske radove, kao i obrade domaćih hitova. Uspješno su surađivali i s mnogim domaćim i svjetskim izvođačima, autorima te glazbenicima.

Do sada su prodali više od 500.000 nosača zvuka.

Diskografija
------------

* *Live!* (1984.)
* *Country* (1985.)
* *Hat trick* (1987.)
* *Dance all night - live* (1988.)
* *Plava trava zaborava* (1990.)
* *Muddy river blues* (1996.)
* *I to sam ja* (1997.)
* *16 nam je godina tek* (1998.)
* *Ultimate colection* (2009.)

Izvori
------

1. 1 2 3  Plava trava zaborava na stranicama HGU (pristupljeno 23. siječnja 2014.)

Vanjske poveznice
-----------------

* Jedina trava koja nikada neće biti zelena Arhivirano 2015-10-01 na Wayback Machine-u Objavljeno 15. travnja 2009. pristupljeno 23. siječnja 2014.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **bendu** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Poljska radnička partija** (*Polska Partia Robotnicza*, akronim: PRP) bila je komunistička partija, osnovana u januaru 1942. nakon što je inicijativna grupa iz SSSR-a prebačena u Poljsku. 

Nastala je udruživanjem ljevičarskih organizacija i grupa kao što su; Savez oslobodilačke borbe, Radničko-seljačka borbena organizacija, Revolucionarno radničko-seljačko vijeće.
U vrijeme kad je osnovana (1942.) Poljska radnička partija imala je svega nekoliko hiljada članova, u julu 1944. već oko 20 000, a na vrhuncu 1942. - 1.000 000.

Historija
---------

Poljska radnička partija formalno nije pripadala Kominterni, iako je zapravo instrukcije dobijala od nje. Nakon raspuštanja Kominterne njenu ulogu preuzeo je 
Odjel za međunarodnu politiku Komunističke partije Sovjetskog Saveza i njen Centralni komitet.
U svojim programskim deklaracijama PRP je izbacio sljedeće parole; opća oružana borba za oslobađanje zemlje od njemačke okupacije, obnova nezavisne i demokratske Poljske države sa novom istočnom granicom i savezništvo sa SSSR-om, i provođenje umjerenih društvenih reformi.

Za vrijeme njemačke okupacije partijom je rukovodio Centralni komitet (kasnije nazvan Sekretarijat) zapravo troje ljudi.

Djelovala je uglavnom na području Generalnog gubernatorstva, pa je još 1942. osnovala vojničko krilo partije - Gwardia Ludowa (Narodna garda), koje je 1944. prezvana u Narodnu armiju.

PRP je 1943. pregovarala o potencijalnoj suradnji sa predstavnicima Poljske podzemne države, povezane sa 
Poljskom vladom u egzilu, ali su pregovori naprasno prekinuti u drugoj polovici 1943.
Nakon tog je PRP osnovao svoju paralelnu organizaciju Naradno nacionalno vijeće u suradnji sa malim ljevičarskim organizacijama kao što je Wola Ludu (Volja naroda) poljskih socijalista.

Kako je Crvena armija napredovala u Poljskoj, PRP odnosno njegov Poljski komitet narodnog oslobođenja, organizirao je vlast i politički sistem na tom teritoriju.

Nakon stabiliziranja vlasti 1947.-48. vodstvo PRP započelo je radikalnu političku, društvenu i ekonomsku transformaciju zemlje po sovjetskom modelu; likvidacija privatnog vlasništva, nacionalizacija industrije, agrarna reforma, kolektivizacija poljoprivrede.

Poljska radnička partija je nakon ujedinjenja sa Poljskom socijalističkom partijom u decembru 1948. promjenila ime u Poljska ujedinjena radnička partija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Polska Partia Robotnicza*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 15.05. 2021.

Vanjske veze
------------

***Poljska radnička partija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Polska Partia Robotnicza* (na portalu Encyklopedia PWN) (`pl`)
Jacques-Louis David: *Posvećenje cara Napoleona I i krunidba carice Joséphine u katedrali Notre-Dame u Parizu, 2. prosinca 1804. godine* (1807.).
**Posvećenje Napoleona I** za cara Francuza održano je u nedjelju, 2. prosinca 1804. godine u katedrali Notre Dame u Parizu. Ovaj događaj današnji historiografi smatraju simbolom "utjelovljenja modernog carstva", odnosno "transparentno i genijalno isplaniranim primjerom moderne propagande". Dana 18. svibnja 1804. *Sénat conservateur* je izglasao ustav kojim je dokinuta Prva Republika i uspostavljeno Prvo Carstvo s Napoleonom I kao carem Francuza. Uslijedile su pripreme za krunidbu. Napoleonovo proglašenje carem dobilo je enormnu, gotovo jednoglasnu podršku na referendumu, čime je Napoleon ponovo osigurao legitimnost svojoj autokraciji. Među glavnim Napoleonovim motivima za krunidbu bili su stjecanje ugleda među rojalistima i Crkvom, odnosno osiguranje temelja za buduću carsku dinastiju. 

U klasičnoj francuskoj tradiciji, monarsi su prolazili kroz postupak posvećivanja (*sacre*), a ne klasične krunidbe. Prema toj tradiciji, pomazanje posvećivanog vladara obavljao je nadbiskup Reimsa u katedrali u Reimsu. Prilikom svoje krunidbe, Napoleon je francusku tradiciju iz doba Karla Velikog kombinirao s rimskom carskom tradicijom. Krunidba je održana u Parizu uz prisustvo pape Pia VII, kojemu je Napoleon uzeo krunu iz ruku i sam se okrunio. Ovaj čin se simbolično smatra prvim korakom u potpunoj sekularizaciji Napoleonova carstva, odnosno trenutkom u kojem je Napoleon odbio priznati primat crkvene nad svjetovnom vlašću. Prema vladinim podacima, troškovi krunidbe iznosili su oko 8,500,000 franaka.
**Poljsko-čehoslovački rat** (polj. *Wojna polsko-czechosłowacka*), u češkim izvorima navođen pod nazivom **Sedmodnevni rat** (češ. *Sedmidenní válka*) je bio kratkotrajni oružani sukob koji se na početku 1919. godine vodio između Poljske na jednoj i Čehoslovačke na drugoj strani na području Cješinske Šleske. Razlog sukoba je bio teritorijalni spor, odnosno pitanje da li će se to područje, koje je do kraja Prvog svjetskog rata pripadalo Austro-Ugarskoj, a na kome je živjelo miješano poljsko i češko stanovništvo pripasti novoosnovanoj poljskoj ili čehoslovačkoj državi, kao i u tome da su se na njemu nalazili strateški važni rudnici ugljena. Neposredni povod je bila odluka poljske vlade da se na njemu održe izbori za poljski Sejm, a što je čehoslovačka vlada nastojala spriječiti. Nakon odbijanja čehoslovačkog ultimatuma, Čehoslovačka je pokrenula vojnu akciju. Čehoslovačke snage su uživale brojčanu nadmoć te su potisnule poljske snage sve dok na intervenciju sila Antante nije uspostavljeno primirje. Linija radvajanja je postala demarkacijska linija, a na spornom području je uvedena međunarodna uprava. Godine 1920. je na konferenciju u Spa demrakacijska linija potvrđena kao nova granica dviju država; na čehoslovačkoj strani je ostalo područje Zaolzie sa značajnom poljskom manjinom. Godine 1938. je Poljska za vrijeme komadanja Čehoslovačke ultimatumom povratila to područje, ali je ono nakon Drugog svjetskog rata vraćeno Čehoslovačkoj.
Poljski koridor u periodu 1923-1939
**Poljski koridor** (njemački: ; poljski: ), također poznat i kao **Danziški koridor**, **Koridor prema moru** ili **Gdanjski koridor** su nazivi za teritoriju tzv. Pomerelije (Gdanjska Pomeranija) koja je u međuratnom periodu pripadala Pomeranskom vojvodstvu obnovljene poljske države, odnosno pružala joj pristup Baltičkom moru, istovremeno dijeleći glavninu teritorija tadašnje Njemačke od eksklave u Istočnoj Pruskoj. Na istočnom rubu Koridora je također postojao Slobodni Grad Danzig pod upravom Lige naroda. Uspostavljen je 1919. godine odredbama Versajskog mirovnog sporazuma na području Pomeranije, odnosno tzv. Zapadne Pruske koje je prije Prvog svjetskog rata pripadala Njemačkom Carstvu, ali na kome su u etničkom smislu većinu imali Poljaci i Kašubi. Poratna Weimarska Njemačka, međutim, nikada nije priznala poljski suverenitet nad tim područjem, koristeći, između ostalog, kao izgovor i poljsku politiku polonizacije te iseljavanje tamošnjeg njemačkog stanovništva. Spor oko Poljskog koridora je počeo eskalirati godine 1939. kada je promjenu statusa tog područja počeo zahtijevati nacistički vođa Adolf Hitler; odbijanje poljske vlade da pristane na njegove zahtjeve je bio jedan od povoda za početak oružanog sukoba koji će eskalirati u Drugi svjetski rat. Nakon završetka rata je cjelokupno područje Koridora (ali i područja zapadno i istočno) pripalo Poljskoj.
**Monsanto** (*eng. Monsanto, The Monsanto Company* (NYSE: MON) je multinacionalna kompanija, koja se u prošlosti bavila proizvodnjom kemijskog oružja, a čija je sadašnja osnovna delatnost biotehnologija. Ova kompanija je najveći proizvođač genetski modifikovanog semena sa tržišnim učešćem od 90 posto. Među najpoznatijim proizvodima mu je *Roundup Ready* seme soje koje je tako modifikovano da soja može da podnese herbicid Round up dok sve ostale biljke uvenu što omogućava proizvodnju bez korova.

Kao glavni eksponent genetski modifikovane hrane Monsanto je fokus mnogih anti-globalsitičkih kampanja posebno zbog semena soje i hormona rasta za govedinu. Jer po nekim istraživanjima koji su vršeni u Engleskoj, dokazamo je da proizvodi ove kompanije truju i izazivaju razne bolesti kod ljudi, i to se vešto prikriva. Još jedan od problema sa GMO semenom koje proizvodi ova kompanija je i to što kada se jednom zaseje genetski modifikovano seme, na tom zemljištu više ništa drugo ne može da raste. A vlasnik semena je američki kompanija Monsanto, koja na taj način postaje "gospodar života

Po rječima podpredsjednika Monsantoa iz 1998. godine:"Kompanija neće garantirati sigurnost hrane koju proizvodi. Naš cilj je što veća prodaja, a zadatak ministarstva (FDA) je da kontrolira sigurnost.

Vanjski linkovi
---------------

* Revealed: Monsanto GM corn caused tumors in rats

Izvori
------

1. ↑  New movie damns Monsanto's deadly sins
2. ↑  „Suzanne Krause: Laboratorije strave i užasa". Arhivirano iz originala na datum 2011-08-17. Pristupljeno 2008-09-14.
3. ↑  Glas Javnosti: Gentetska hrana i iz SCG?![*mrtav link*]
4. ↑  Michael Pollan (25. 10. 1998.). „Playing God in the Garden". *The New York Times Magazine*. str. Section 6; Page 44.

***Monsanto*** na Wikimedijinoj ostavi
**Poljska narodna partija** (*Polskie Stronnictwo Ludowe*, akronim: **PSL**) do 1903. *Stronnictwo Ludowe*, bila je seljačka politička partija u austrougarskoj Galiciji osnovana 1895. na kongresu u Rzeszówu.

Karakteristika i historija
--------------------------

Na samom startu se program *Narodne partije* svodio na borbu za proširenje građanskih prava seljaka i smanjenje porezne presije na njih (jednaku raspodjelu javnog tereta). 
Promjenom imena 1903. u *Poljska narodna partija*, usvojen je i novi program; demokratizacija političkog života, univerzalna i jednaka biračka prava i pravo (sa uvjetima) da se i seljaci mogu obrazovati.

**PSL** je imao svoje delegate u galicijskom parlamentu, koji je u to vrijeme zapravo bio dijeta, kao i u austrijskom Carevinskom vijeću. Nakon uspjeha na izborima 1907. PSL je ušao u savez sa galicijskim konzervativcima i počeo provoditi umjerenu (kompromisnu) politiku, to je 1911. rezultiralo raskolom, jer je iz partije izašla frakcija predvođena Bolesławom Wysłouchom i Janom Dąbskim koja je osnovala *Poljsku narodnu partiju-Savez nezavisnih građana*. Nakon tog se desio konačni raspad partije kad se 1913. podjelila na dvije; Poljsku narodnu partiju-Piast i Poljsku narodnu partiju-ljevice (Jan Stapiński).

Partija je izdavala novine; *Prijatelj naroda* (Przyjaciel Ludu), a njeni lideri su bili; Karol Lewakowski, Henryk Rewakowicz, Jan Stapiński, Jakub Bojko, Bolesław Wysłouch, Szymon Bernadzikowski, Andrzej Średniawski i Wincenty Witos.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Polskie Stronnictwo Ludowe*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 28.05. 2021.

Vanjske veze
------------

* *Polskie Stronnictwo Ludowe* (na portalu Encyklopedia PWN) (`pl`)