recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Kes van Dongen, Slika u predgrađu Roterdama u Delfshafen-u
**Kes van Dongen** (*Cornelius Theodoriks Maria van Dongen*; 26. januar 1877. Delfshafen u predgrađu Roterdama – 28. maj 1968. u Monte Karlu) bio je poznati i popularan holandski slikar grafičar i kipar koji je uglavnom živeo u Francuskoj i spadao je u foviste.

Kratka biografija i delo
------------------------

Od impresionizma je dospeo pojednostavljivanjem i rafinovanjem formi koje su uspele, skupa sa dopadljivim koloritom, da od njega naprave obljubljenog konvencionalnog slikara pariskog pomodnog sveta.Poznat je jednostavno kao van Dongen i prvenstveno kao slikar sa smislom za portretiranje.

Rođen je u Delfshafenu u predgrađu Roterdama 1877. godine. 1892. godine sa svojih 16 godina on je pohađao studije Kraljevske akademije za lepe umetnosti u Roterdamu. Van Dongen je došao u Pariz 1897. godine ostao tu nekoliko meseci i zatim se tu i nastanio i radio za različite satirične časopise kao L' Assette au beure. 1908. godine izlagao je u Saloni nezavisnih a 1908. godine postaje član umetničke avangardne grupe Most u Drezdenu u Nemačkoj koja je obeležila savremeno slikarstvo.

Van Dongenov motiv bile su žene, igračice, modeli iz Pariškog pomodnog sveta u kome se on kretao i bio je u tim krugovima poznat. Karakteristike njegovih dela su bile poklanjanje pažnje na perspektivu, pojednostavljavanje formi, dobro baratanje četkicom, upotreba živih boja koje su karakteristične za fovizam. Bio je poznat po slikanju portreta žena, po senzualnim aktovima u živim kontrastnim komplementarno odabranim bojama za svoje kompozicije. 1958. godine je napravio i portret Brižite Bardo.

Umro je kod kuće u Monte Karlu 1968. godine.

Povezano
--------

* Fovizam
* Most (umetnost)

Literatura:
-----------

* VSN ČS akademia vied, Praha 1966.
* Maxers Lexikon ONLINE,
* hr/de Wikipedia članak Kees van Dongen
* Rudolf Engers (2002), "Het kleurrijke leven van Kees van Dongen" Scriptum Art, ISBN 90-5594-266-9
* Gaston Diehl, "Van Dongen", Crown Publishers, Inc, New York.
* lycée public général et technologique Van Dongen, Lagny-sur-Marne, France Arhivirano 2007-05-03 na Wayback Machine-u

Eksterni linkovi
----------------

***Kees Van Dongen*** na Wikimedijinoj ostavi

* lycée public général et technologique Van Dongen, Lagny-sur-Marne, France Arhivirano 2007-05-03 na Wayback Machine-u
* Rudolf Engers (2002), "Het kleurrijke leven van Kees van Dongen" Scriptum Art, ISBN 90-5594-266-9
* Gaston Diehl, "Van Dongen", Crown Publishers, Inc, New York.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 56617272
* LCCN: n50046695
* ISNI: 0000 0001 2134 0467
* GND: 118638858
* SUDOC: 027437469
* BNF: cb119275815 (podaci)
* BPN: 30802730
* ULAN: 500005833
* NDL: 00465705
* NKC: xx0008610
* BNE: XX1124739
* CiNii: DA05084518
* RKD: 23712
* CONOR.SI: 36761187

 |
**Franjo Fugger** (Zagreb, 3. siječnja 1846. - Zemun, 8. srpnja 1914.) je zaslužni hrvatski veterinar, voćar, povrtlar, vinogradar, uzgajač industrijskog bilja, prosvjetni i kulturni radnik.

Obnašao je visoke veterinarske dužnosti u Karlovcu, Sisku i Zemunu. Dok je djelovao kao županijski veterinar u Karlovcu, suzbio je goveđu kugu. Dok je djelovao u Sisku kao podžupanijski veterinar, bio je tajnik sisačke podružnice Hrvatsko-slavonskog gospodarskog društva. U Zemunu je bio kotarski i gradski veterinar, a također je obnašao dužnost tajnika podružnice Hrvatsko-slavonskog gospodarskog društva.

U Sisku i Zemunu unapređivao je voćarstvo, povrtlarstvo i vinogradarstvo. Zaslužan je za uvođenje uzgoja hmelja.

Zadnje je godine života proveo u Zemunu. Ondje se okrenu prosvjećivanju mjesnog pučanstva. U tom je pravcu utemeljio čitaonice i pučke knjižnice.

Povezano
--------

* Nikola Fugger

Literatura
----------

* Hrvatski leksikon, natuknica Fugger, Franjo; Naklada leksikon doo, Zagreb, 1996.

Vanjske veze
------------

*
**Kefej** (starogrčki: ) bio je, u grčkoj mitologiji, arkadski heroj i kralj Tegeje, sin Aleja i Neere ili Kleobule, brat Amfidamantov, Likurgov i Augin. Sa Amfidamantom je učestvovao u pohodu Argonauta. Kefej je imao dvadeset sinona i dve kćerke i svi njegovi sinovi poginuli su u pohodu koji su preduzeli s Heraklom. Naime, kad je Herakle krenuo u Spartu da kazni Hipokontove sinove za Eonovo ubistvo, svratio je u Tegeju i pozvao Kefeja da mu se pridruži sa svojim sinovima. Kefej se, međutim, plašio da će u njegovom odsustvu Argivci napasti Tegeju, pa je Herakle, da bi ga pridobio, Kefejevoj kćerki Steropi poklonio bronzanu posudu s uvojkom Meduzine kose koja će štititi grad. Kefej je tad sa svojim sinovima i Heraklom krenuo na Spartu, ali su u tom pohodu izgubili život i sam Kefej i svi njegovi sinovi ili, premd drugima, njih sedamnaestorica.

Pričalo se da grad Kafija nosi ime po Kefeju, da je "preovladao naziv Kafija po izgovoru samih Arkađana" te da su stanovnici Kafije pričali "da su prvobitno rodom iz Atike, pa da su zatim, pošto ih je Egej izbacio iz Atine, pobegli u Arkadiju i tu se nastanili, zatraživši zaštitu od Kefeja".

Literatura
----------

* Schmitz, Leonhard (1867), „Cepheus (2)",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, **1**, Boston, pp. 8
* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.
**Franjo Bosanac** (*Franciscus Bossinensis*) prvo je poznato ime jednog bosanskog kompozitora. Zna se da je živio i djelovao u Veneciji u prvoj polovini XVI stoljeća gdje su štampane i prve njegove zbirke.Ima stotine djela za koje je sam komponovao predigre ili međuigre za lutnju.

Vanjske veze Franjo Boasanac prvo je poznato ime jednog boasnskog kompozitora. Zna se da je živio i djelovao u Veneciji u prvoj polovini XVI stoljeća gdje su štampane i prve zbirke- obrade italijanskih višeglasnih svjetovnih pjesama, koje je prerađivao za jedan glas uz pratnju lutnje. Ima oko stotinu ovakvih djela za koje je sam komponovao predigre ili međuigre za lutnju. Ricercari (ričerkari) su predigre frotolama.
-----------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------

* Besplatne partiture čiji je autor Franjo Bosanac na stranici International Music Score Library Project
**Frank Schindel** (Karlsruhe, 2. ožujka 1965.) je njemački pjevač i tekstopisac najpoznatiji po svom radu na njemačkim verzijama brojnih animea. Schindel je jedan od najpoznatijih i najpopularnijih izvođača njemačkih verzija anime pjesama u svojoj zemlji. Najznačajniji rad mu je na pjesmama Digimon franšize za koju je izvodio svaku uvodnu pjesmu (za svih 5 sezona), uključujući i još nekolicinu pjesama vezanih uz anime i dostupnih na službenim njemačkim soundtrackovima za anime. 

Glazbom se počeo baviti već s 12 godina kada je osnovao vlastiti bend u kojemu je svirao gitaru (koju je svirao još od 11 godine), a prvo pjevačko iskustvo imao je s 18 godina. Nakon toga seli se u München gdje 1989. započinje rad u nekolicini bendova, a već je u toj fazi rada započeo s vlastitom produkcijom. Kasnije će, zajedno s prijateljem, otvoriti vlastiti glazbeni studio. 

Tekstopisca Andyja Knotea upoznaje u Münchenu i tako započinje njegova suradnja na izradi anime pjesama za Digimone. Kasnije je surađivao i sa nekolicinom *boy-bandova*, a u svom studiju producira *jinglove* za reklame, kao i filmsku i popularnu glazbu. Živi i radi u Münchenu, a oženjen je i ima dva sina.

Izvori
------

* Profil na MyAnimeList.net
* toyco.de - Intervju s Frankom Schindelom
* Intervju s Schindelom, Röttcher i Ruth Kirchner Arhivirano 2009-05-07 na Wayback Machine-u
**Franjevački samostan Gorica**, nalazi se u Livnu, Bosna i Hercegovina.

### Istorija

Osnivanjem bosanske vikarije 1340. godine počinje gradnja franjevačkih samostana. Od godine 1340. do 1375. na području banovine Bosne sagrađeno je deset franjevačkih samostana, među kojima se spominje i samostan u Livnu.

Livno potpada pod vlast Otomanskog carstva privremeno 1463. godine, a  konačno 1485. godine. Prilikom prvog ulaska Osmanlija na ovo područje, Franjevački samostan je opljačkan 1463. godine, a nedugo zatim i razoren. u 16. i 17. stoljeću, katoličko stanovništvo livanjskog kraja se više puta selilo i bježalo. Livanjske katolike u to vrijeme duhovno su opsluživali franjevci iz ramskog i fojničkog samostana. Fra Lovro Karaula je 1852. godine za izgradnju crkve dobio bujruntiju, i ferman 1853. godine. Gradnja samostana započela je zajedno sa izgradnjom crkve 1854. godine. 1859. godine Gorica je proglašena samostanom.

### Samostan

Pproglašen je za nacionalni spomenik BiH.  Nacionalni spomenik čine: samostanska crkva posvećena sv. Petru i Pavlu, samostanske zgrade, objekt stare škole i pokretno naslijeđe koga čine:

* zbirka slika Gabriela Jurkića – 128 slika,
* zbirka crteža Gabriela Jurkića – 49 crteža,
* zbirka slika starih majstora – 11 slika,
* arheološka zbirka – 265 predmeta,
* numizmatička zbirka:

a.       predrimski novac – 4,
b.       keltski novac – 1,
c.       novac rimske republike – 126,
d.       srednjovjekovni novci,
d1) bizantijski novac – 4,
d2) novac bosanskih vladara – 4,
d3) novac slavonskih banova – 1,
d4) ugarski novac – 1,
d5) dubrovački novac – 1,
d6) mletački novac – 14,

* skulpture – 11 skulptura; u obrazloženju odluke opisane 4,
* zbirka predmeta izrađenih od metala – misno posuđe – 77 predmeta,
* zbirka predmeta izrađenih od tekstila – misno ruho – 21 predmet,
* stara knjižnica,
* etnološka zbirka.
**Franjo Horvatić** (Novigrad Podravski, 1936.), dugogodišnji ravnatelj Muzeja grada Koprivnice (1963. - 1995.)

U njegovo je vrijeme znatno proširen rad na istraživanju lokalne povijesti, pokrenut je godišnjak *Podravski zbornik* (kojega je pokrenuo Dragutin Feletar, a uz njega ga je jedno vrijeme uređivao Franjo Horvatić), otvorena je Galerija Hlebine (1968.), Zavičajni muzej u Peterancu s galerijom i ostavštinom Ivana Sabolića (1983.), osnovana je Muzejska zbirka Ivana Generalića (1985.), zbirka dr. Vladimira Malančeca (1986.), Zavičajni muzej Đelekovec (1978.) te manje muzejske zbirke u Velikom Pogancu, Ludbreškom Ivancu i Podravkinom rekreacijskom centru u Starigradu, a naročito velike zbirke koja je trebala postati memorijalnim spomen-parkom na Danici (danas dio grada Koprivnice) (1981.), na prostoru nekadašnje tvornice i prvog ustaškog koncentracijskog logora. Franjo Horvatić je objavio više manjih članaka i nekoliko knjiga koje predstavljaju stanoviti doprinos populariziranju lokalne povijesti.
**David Veliki Komnin** (grč. *Δαβίδ Μέγας Κομνηνός*) je bio poslednji trapezuntski car od 1459. do 1461. iz dinastije Velikih Komnina.

David je bio sin cara Aleksija IV Velikog Komnina i Teodore Kantakuzin. Nasledio je vlast posle smrti svog brata cara Jovana IV. Tokom njegove vladavine, pokušao je da formira vojnu koaliciju sa evropskim i azijskim vladarima a pod okriljem rimskog pape, protiv osmanskog sultana Mehmeda II Osvajača. Turci osmanlije su otkrili njegove namere i potpuno neočekivano napali Trapezuntsko carstvo. 

26. oktobra 1461. David je nakon poraza lišen prestola, a zatim je nekoliko godina živeo u izgnanstvu. Dve godine kasnije, on je uhapšen i doveden u Istanbul gde ga je sultan Mehmed II osumnjičio za veze sa njegovim neprijateljima. Dejvid je pozvan da primi islam, ali je to odbio. Nakon ove odluke, 1. novembra 1463. on i njegovi sinovi su ubijeni. 

2012. je proglašen za pravoslavnog sveca.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2014-04-15 na Wayback Machine-u Trebizond, Chapter 1. EMPERORS in TREBIZOND DAVID 1458-1461
**Kalinik I Skopljanac** je bio pećki patrijarh (1691. - 1710.). 

Preuzeo je upravu nad Pećkom patrijaršijom pod turskom vlašću u najteže dane, posle velike seobe Srba pod patrijarhom Arsenijem III. Kalinik je velikim požrtvovanim radom uspeo da očuva samostalnost Pećke patrijaršije i olakša sudbinu Srbima, preostalim na starim ognjištima.

Tokom velikog večkog rata, Turci su pokušali da zaustave srpski pokret seobe i da ih koliko-toliko umire. Da bi umanjio uticaj odbeglog patriarha Arsenija na Srbe Veliki vezir Mustafa Ćuprilić je u proleće 1691. postavio patriarha Kalinika, ranijeg sveštenika u Skoplju, koga neki zovu Grkom. Ćuprilić je objavio opštu amnestiju za sve koji se u roku od šest meseci vrate kućama. Kalinik se trudio da umiri narod i povrati razbegle episkope i sveštenstvo na njihove dužnosti. Da mu pojačaju ugled i prihode, koji su išli i njima na korist, i da dadu oduške nezadovoljstvu prema austriskim i mletačkim suvernicima, Turci su sad ponovo naređivali da katolički puk mora plaćati izvesne namete pećkoj patriaršiji, odnosno njezinom episkopatu.

Izvori
------

1. 1 2  Vladimir Ćorović, Istorija Srba, Velika seoba Srba u Austriju

Vidi još
--------

* Pećka patrijaršija
* Veliki turski rat
* Velika seoba Srba
* Arsenije III Crnojević

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Arsenije III Crnojević** | **patrijarh pećki1691—1710.** | Nasljednik:**Atanasije I** |

  


p • r • uPoglavari Srpske pravoslavne crkve

**Žičko-pećki arhiepiskopi (1219-1337):**  
Sveti Sava • Arsenije I Sremac • Sveti Sava II • Danilo I • Joanikije I • Jevstatije I • Jakov • Jevstatije II • Sveti Sava III • Nikodim • Danilo II • Joanikije II
  
**Pećki patrijarsi (1346-1463):**  
Joanikije II • Sava IV • Jefrem • Spiridon • Danilo III • Sava V • Danilo IV • Kirilo • Nikon • Teofan • Nikodim II • Arsenije II
  
**Pećki patrijarsi (1557-1766):**  
Makarije Sokolović • Antonije Sokolović • Gerasim Sokolović • Savatije Sokolović • Jerotej Sokolović • Filip Sokolović • Jovan • Pajsije Janjevac • Gavrilo I Rajić • Maksim Skopljanac • Arsenije III Crnojević • Kalinik I • Atanasije I • Mojsije Rajović • Arsenije IV Jovanović • Joanikije III Karadža • Atanasije II Gavrilović • Gavrilo II Sarajevac • Gavrilo III • Vikentije Stefanović • Pajsije II Grk • Gavrilo IV Grk • Kirilo II • Vasilije Jovanović-Brkić • Kalinik II Grk
  
**Karlovački mitropoliti i patrijarsi (1690-1920):**  
Arsenije III Crnojević • Isaija Đaković • Sofronije Podgoričanin • Vikentije Popović • Mojsije Petrović • Vićentije Jovanović • Arsenije IV Jovanović • Isaija Antonović • Pavle Nenadović • Jovan Đorđević • Vićentije Jovanović Vidak • Mojsije Putnik • Stefan Stratimirović • Stefan Stanković • Josif Rajačić • Samuilo Maširević • Prokopije Ivačković • German Anđelić • Georgije Branković • Lukijan Bogdanović
  
**Beogradski mitropoliti (1831-1920):**  
Melentije Pavlović • Petar Jovanović • Mihailo Jovanović • Teodosije Mraović • Inokentije Pavlović • Dimitrije Pavlović
  
**Patrijarsi Srpske pravoslavne crkve (1920- ):**
  
Dimitrije • Varnava • Gavrilo (V) • Vikentije (II) • German • Pavle • Irinej
Kalemegdan
**Kalemegdan** je najveći beogradski park. Istovremeno je i najznačajniji kulturno-istorijski kompleks, u kojem dominira Beogradska Tvrđava iznad ušća Save u Dunav. Naziv Kalemegdan odnosi se samo na prostorni plato oko Tvrđave koji je osamdesetih godina 19. veka pretvoren u park. Plato je, dok je Tvrđava bila glavno vojno uporište Beograda, služio da se neprijatelj osmotri i sačeka za borbu; zbog toga i njegovo ime potiče od borba. Turci su Kalemegdan nazivali i Fićir-bajir što znači "breg za razmišljanje".

Preuređivanje u park otpočelo je, posle predaje Tvrđave Srbima (1867), po naređenju kneza Mihaila Obrenovića. Idejne skice za uređenje Kalemegdana napravio je prvi beogradski urbanista Emilijan Josimović. Zelenilo je zasađeno između 1873. i 1875. godine, kada Beogradskom tvrđavom komanduje pukovnik Dragutin Žabarac, ađutant kneza Miloša Obrenovića u doba njegove druge vladavine.

Plansko uređivanje Kalemegdana počinje 1890. Tada je vojska predala park Beogradskoj opštini. Ondašnji predsednik opštine Nikola Pašić odobrio je prvi kredit za uređivanje Kalemegdana od 10.000 tadašnjih dinara. Godine 1905. pristupilo se proširivanju parka, uređivanjem Malog Kalemegdana, koji se prostirao od paviljona "Cvijeta Zuzorić" do Zoološkog vrta.

Pre Prvog svetskog rata Kalemegdanski park završavao se na mestu gde su sada kamene stepenice (vode prema donjoj terasi). Zemljište iza ovih stepenica bilo je sve do 1929. potpuno neuređeno i obraslo u korov. Posle 1931. parkovske površine proširene su i na Gornji grad. U parku je postavljeno više spomenika poznatim kulturnim i javnim radnicima. Na Kalemegdanu su Vojni muzej, Umetnički paviljon "Cvijeta Zuzorić"

Galerija
--------

* *Pobednik*, autor Ivan Meštrović
* 
* 
*

Vanjske veze
------------

***Kalemegdan*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kalemegdan Kompletan vodič kroz Srbiju
**Jozo Radoš** (Seonica kraj Tomislavgrada, BiH, 3. studenog 1956.), hrvatski političar lijevoga centra, od 2000. do 2002. ministar obrane, od 2011. zastupnik u Saboru.

Životopis
---------

Završio je Filozofski fakultet u Zagrebu i Elektrotehnički fakultet u Zagrebu. Tijekom Zagrebačke krize bio je izabrani gradonačelnik, no predsjednik Franjo Tuđman ga nije potvrdio. Kao takav, službeno nije bio pripremljen za gradonačelnika i morao je napustiti dužnost.

Bio je član HSLS-a koja je stupila u savez sa SDP-om na hrvatskim parlamentarnim izborima 2000. koje su dobili. , Po tome, Radoš postaje ministar obrane u vladi koju vodi Ivica Račan.

Tijekom svog ministarskoga mandata, vojni proračun je prerezan zbog demilitarizacije koja se vodila u vrijeme Račanove vlade. Služenje vojnog roka je prepolovljeno, pa je umjesto 12 mjeseci uvedeno 6 mjeseci služenja. Tijekom mandata planirao je skratiti prihode vojnome osoblju, no to nikada nije ostvareno.

Kada je predsjednik HSLS-a Dražen Budiša napustio vladu, HSLS se podijelio na dva dijela, Radoš je bio članom provladinoga dijela koji je stvorio novu stranku pod nazivom *Libra*, a Radoš je postao njezin predsjednik. Unatoč njegovom podržavanju vlade, Radoš je dao ostavku i zamijenila ga je SDP-ova Željka Antunović na mjestu ministra.

Libra, zajedno s Radošom, ujedinila se s Hrvatskom narodnom strankom 2005. koja je od tada poznata pod nazivom Hrvatska narodna stranka - liberalni demokrati. Radoš je kao njen član 2014. godine izabran u Europski parlament, ali ju je 2017. godine napustio nakon njene odluke da uđe u koalicijsku vladu s HDZ-om.

Vanjske poveznice
-----------------

* Jozo Radoš na službenoj stranici Hrvatskog sabora Arhivirano 2010-07-10 na Wayback Machine-u
**Djevojačka krasnica** (*Russula puellaris*) je vrsta jestive gljive iz porodice Russulaceae.

Opis
----

Klobuk naraste 3-5 cm širok. Raširen je gotovo od rane mladosti, ali se ubrzo udubi. Vrlo je niježan i lomljiv, a kožica se lako guli sa njega. Vlažan je, sjajan i gladak, a rub klobuka je jako rebrast. Može biti mesno ljubičaste, oker ili smeđeljubičaste boje, a na sredini je uvijek tamniji. Listići su široki 4-6 mm i prilično gusti. Vrlo su nježni i lomljivi a na namjanji dodir požute. Inače su krem boje sa pjegama. Stručak je valjkastog oblika 4-6 cm visok i 0,8 do 1,2 cm debeo. Pri osnovi je nešto deblji. Površina mu je naborana, a na dodir požuti. Meso je vro tanko i nježno i u klobuku 2-3 mm debelo. U početku je bjelkasto, a potom žućkasto. Ima blag miris i sladkast okus.

Spore su jajolikog oblika i bradavičave 6,5-9,5X5,5-7 mikrometara. Otrusina je boje pijeska.

Ova gljiva raste ljeti i u jesen u crnogoričnim šumama i posebno ispod borova, ali se može naći i u listopadnim šumama.

Meso djevojačke krasnice sa fenolom pocrveni ili dobije tamnu vinski crvenu boju. Sa željeznim sulfatom postane blijedoružičasto, a sa alfanaftolom meso poplavi.

Galerija
--------

* 
* 
*

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **djevojačka krasnica** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **djevojačkoj krasnici** |
**Fyn** je otok na istoku Danske, koji je svojom površinom od 2,984 km² treći po veličini otok u Baltičkom moru nakon Zelanda i Gotlanda.

Karakteristike
--------------

Otok je dug 60 km i širok 85 km, a najviši vrh je brdo visoko 131 metara.

Fyn leži između južnog dijela Poluotoka Jutland i Otoka Zeland omeđen tjesnacima Mali Belt (zapad) i Veliki Belt (istok). 
Preko oba tjesnaca prelaze željezničke i cestovne veze, uključujući fiksnu vezu Velikobeltni most, grandiozni sistem mostova i tunela koji spaja Fyn sa Zelandom preko otoka Sprogø. 
Na otoku živi 441,795 stanovnika, ponajviše po lukama i industrijskim centrima; Odense, Assens, Svendborg, Nyborg, Kerteminde, Middelfart i Fåborg.

Fynov valoviti morenski krajolik, prošaran je plodnim oranicama, kvalitetnog tla od ilovače, idealnog za ratarstvo i vrtlarstvo na kom se masovno uzgajaju žitarice i šećerna repa. Uz to razvijeno je i stočarstvo (svinjogojstvo, govedarstvo) i naročito mliječna industrija.

Historija
---------

Na otoku su pronađene grobnice iz kamenog doba, kao i brojne vikinške relikvije, uključujući pogrebni čamac vikinškog vođe - *Ladbyskibet* (oko 950.), 19 km istočno od Odensea i *Brodski spomenik* (grob ograđen kamenjem u obliku broda) zapadno od Odensea.

Kao snažna fortifikacija danske aristokracije još od ranog srednjeg vijeka Fyn je prošaran starim zamcima i dvorcima. 
Dva najimpresivnija nalaze se na jugu, to su Egeskov iz 1554 i Brahetrolleborg (1568.), u kom se nalaze i dijelovi 
samostana osnovanog 1172.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Funen island, Denmark*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 17. 09. 2021.

Vanjske veze
------------

***Fyn*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Funen island, Denmark* (na potalu Encyclopaedia Britannica) (`en`)
**Dječje kazalište Branka Mihaljevića** je kazalište za djecu u Osijeku. Kazalište je osnovano 1958. godine, iako kao amatersko kazalište djeluje još od 1950. godine.

Povijest
--------

Kazališna kuća službeno je s radom započela 8. lipnja 1950. godine kao *Pionirsko kazalište u Osijeku*, premijerom predstave *Spašeno svjetlo* koju je režirao Ivan Marton. Godine 1958. kazalište se profesionalizira te dobiva ime *Dječje kazalište Ognjen Prica*. Godine 1991. kazalište mijenja ime u *Dječje kazalište u Osijeku*, a od 2006. godine nosi današnji naziv *Dječje kazalište Branka Mihaljevića*.

Zlatno razdoblje kazališta bio je kraj 1970-ih godina kada nastaje kultna predstava *Postolar i vrag* koju je na scenu postavio režiser Borislav Mrkšić. Predstava je osvojila brojne nagrade i priznanja na svim festivalima u zemlji i inozemstvu. Novo zlatno razdoblje počinje od 2004. godine, kada prvi studenti upisuju novoosnovani *Studij glume i lutkarstva* u Osijeku, te će upravo prve generacije tih glumaca tvoriti jaku umjetničku energiju tog kazališta u budućnosti.

Ansambl *Dječjeg kazališta Branka Mihaljevića* jedan je od najboljih dječjih ansambala u Hrvatskoj. Kroz desetljeća članovi ansambla bili su neki od najnagrađivanijih hrvatskih glumaca kao što su Areta Ćurković, Edi Ćelić, Inga Šarić... Predstave stvaraju režiseri kao što su Nikola Zavišić, Ljudmila Fedorova, Tamara Kučinović...

Vanjske veze
------------

* Mrežne stranice Dječjeg kazališta Branka Mihaljevića

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305730614

 |
**Kedar** (*Cedrus*) je rod četinara iz porodice borova (*Pinaceae*). Obuhvata 2 vrste, rasprostranjene u visokoplaninskim oblastima Mediterana i zapadnih padina Himalaja. Rod kedar je srodan rodu jela (*Abies*), što se može uočiti u građi šišarki.

Opis
----

Biljke rod kedar su visoko zimzeleno drveće, sa širokom i nepravilnom krošnjom kod starijih stabala. Povijenost vrha stabla je karakteristika ovog roda. Četine traju 2—6 godina, mogu biti različitih boja (od žuto-zelene do pepeljast plave), različito raspoređene na kratkim i dugim izdancima. Kratki izdanci (kratkorasti) poseduju do 40 četina sakupljenih u pramenove, dok su na dugim izdancima četine pojedinačne i spiralno raspoređene. Fiziološku starost kedrovi dostižu oko tridesete-četrdesete godine. Cveta u jesen. Muški cvetovi se javljaju u vidu uspravnih šišarki žute boje.

Klasifikacija
-------------

Rod kedrova obuhvata pet taksona:

vrsta *Cedrus deodara* (Roxb.) G.Don.
vrsta *Cedrus libani*, sa četiri taksona
*Cedrus libani* var. *libani* — **libanski kedar**
*Cedrus libani* var. *stenocoma* (O.Schwarz) Frankis — **turski kedar**
*Cedrus libani* var. *brevifolia* Hook.f. — **kiparski kedar**
*Cedrus libani* var. *atlantica* (Endl.) Hook.f. — **atlaski kedar**
Različiti autori različito dele rod *Cedrus* na vrste. Gore prikazana podela na dve vrste, od kojih jedna sadrži četiri varijeteta, je savremeno gledište botaničara. U hortikulturi, ali i u nekim botaničkim radovima, sreće se podela roda na četiri vrste:

*Cedrus atlantica* — atlaski kedar
*Cedrus deodara* — himalajski kedar
*Cedrus libani* — libanski kedar
*Cedrus brevifolia* — kiparski kedar

Galerija
--------

***Kedar*** na Wikimedijinoj ostavi

* četine na kratkom izdankučetine na kratkom izdanku
* kedrovo drvokedrovo drvo

Izvori
------

1. 1 2  Farjon, A. (1990). *Pinaceae. Drawings and Descriptions of the Genera*. Koeltz Scientific Books. ISBN 3-87429-298-3
2. ↑  Hooker, J. D. (1862). On the Cedars of Lebanon, Taurus, Algeria and India. *Nat. Hist. Rev*. 2: 11-18.
3. ↑  Battander, J.-A. & Trabut, L. (1905). *Flora de l'Algérie*.
4. ↑  Schwarz, O. (1944). Anatolica. *Feddes Repertorium* 54: 26-34.
5. ↑  Coode, M. J. E. & Cullen, J. eds. (1965). Pinaceae. In: *Flora of Turkey and the East Aegean Islands* 1: 67-85. Edinburgh University Press.
6. ↑  Meikle, R. D. (1977). *Flora of Cyprus* vol. 1. Bentham - Moxon Trust, Royal Botanic Gardens, Kew. London.
7. ↑  Browicz, K. & Zielinski, J. (1982). *Chorology of Trees and Shrubs in southwest Asia* vol. 1.
8. ↑  Greuter, W. Burdet, H. M. & Long, G. (eds.), (1984). Med-Checklist – A critical inventory of vascular plants of the circum-mediterranean countries. *Cedrus*, *Cedrus libani*
9. ↑  Güner, A. Özhatay, N. Ekim, T. & Başer, K. H. C. (ed.). 2000. *Flora of Turkey and the East Aegean Islands* 11 (Supplement 2): 5-6. Edinburgh University Press. ISBN 0-7486-1409-5
10. ↑  Walters, W. M. (1986). *European Garden Flora* Vol 1. ISBN 0-521-24859-0.
11. ↑  Christou, K. A. (1991). The genetic and taxonomic status of Cyprus Cedar, *Cedrus brevifolia* (Hook.) Henry. Mediterranean Agronomic Institute of Chania, Greece.
12. ↑  Gymnosperm database *Cedrus*.
Compact linear Fresnel reflector absorber transfers solar energy into working thermal fluidApsorber ima obično Dewarove cijevi ili vakumirano staklo, unutar kojih je radni medij koji prenosi toplinu.
**Fresnelov kolektor** ili **CLFR** (engl. *Compact Linear Fresnel Reflector*) se sastoji od niza dugih ravnih ili malo zakrivljenih zrcala, koja rotirajući samo oko jedne osi prate položaj Sunca i reflektiraju izravne Sunčeve zrake na fiksni linijski kolektor na visini od oko 8 metara od tla, kojih može biti jedan (prototip Solarmundo, Belgija) ili više (prototip CLFR – *Compact Linear Fresnel Reflectors*, Australija – kompaktni linijski Fresnel reflektori). Oba spomenuta pogona su u fazi prototipa i trebali bi biti dijelovi hibridnog (kogeneracijskog) sustava, umanjujući utrošak fosilnih goriva za dobivanje električne energije. Maksimalni učinak (od oko 20 %) postiže se zahvaljujući pokretnim rotirajućim zrcalima koja ne bacaju sjenu na okolna zrcala.

Način rada
----------

Sunčani Fresnelov kolektor se zasniva na Fresnelovim lećama, koje se mogu naći u svjetionicima, a sastoje se od velikog broja malih ogledala ili zrcala pod različitim kutevima, koja svjetlost iz nekog izvora odbijaju i tako stvaraju paralelni snop svjetlosti. Slično tome, Fresnelov kolektor se sastoji od velikog broja ogledala, koja su pod različitim kutevima, a omogućuju da se paralelni snop Sunčeve svjetlosti fokusira u žarište, u kojem se nalazi apsorber. Glavna prednost u odnosu na parabolične reflektore je da je ovaj sustav jeftiniji. Slično kao i parabolični reflektori, ogledala trebaju pratiti kretanje Sunca samo po jednoj osi. 

**Apsorber** se nalazi u žarištu ogledala. Apsorber ima obično Dewarove cijevi ili vakumirano staklo, čime je moguće spriječiti toplinske gubitke kondukcijom i konvekcijom. Radno sredstvo (obično sintetičko ulje) unutar vakumirane staklene cijevi se grije i do 300 °C.

Primjena
--------

U ožujku 2009. njemačka tvrtka Novatec Biosol je napravila probnu Sunčevu termoelektranu PE 1, koja se zasniva na sunčanom Fresnelovom kolektorima, s instaliranom snagom od 1,4 MW. Ogledala su smještena na 18 000 m2 (1,8 ha). Ravni apsorber se nalazi na visini od 7,4 m, u kojem se voda pretvara u prezasićenu paru temperature oko 270 °C. Prezasićena para pogoni zatim parnu turbinu. Uspjeh ovog probnog postrojenja dovela je do početka gradnje nove Sunčeve termoelektrane PE 2, koja će imati instaliranu snagu od 30 MW, a nalazit će se u blizini mjesta Murcia (Španjolska). 

U mjestu Bakersfield (Kalifornija) završena je **Sunčeva termoelektrana Kimberlina**, koja ima instaliranu snagu 5 MW i prva je tržišna elektrana koja na radi na principu Fresnelovih kolektora.

Izvori
------

1. ↑    "Studija mogućnosti korištenja za izgradnju sunčanih elektrana na području PGŽ", OIKON d.o.o. Institut za primjenjenu ekologiju, 2010.
2. ↑   "Sunce kao izvor energije", Zagrebački savez klubova mladih tehničara, www.tehnicar.hr, 2009.
3. ↑  [*mrtav link*] "Toplinsko uskladištenje sunčeve energije", tkojetko.irb.hr, 2011.
**Gabriele Emo** (? - Mleci, ožujak 1585.), mletački senator.

Gabriele je pripadao plemićkoj obitelji koja je obnašala važne funkcije u Mletačkoj Republici. Zaslužan je što se, u vrijeme dok je bio mletački senator, usprotivio naumu Velikog senata Mletačke Republike iz 1583. da se demontira pulski Amfiteatar i kamen po kamen preveze u Veneciju gdje bi se iznova podignuo u slavu *Serenissime*. Otklonivši ovo najteže iskušenje koje se nadvilo nad Arenom, zahvalni Puljani su na sjeverozapadnoj kuli Arene postavili ploču s obiteljskim grbom i zahvalnicom Gabrielu Emu.

U listopadu 1584. zbio se ozbiljni incident koji je prekinuo otomansko-mletačke odnose. Mletački kapetan Gabriele Emo napao je brod udovice i sina alžirskog beglerbega Ramazana Paşe koji se vraćao u Konstantinopol sa svom svojom imovinom. Svi na otomanskom brodu brutalno su ubijeni, a njihova je imovina ukradena. Kada su vijesti o incidentu stigle u prosincu u Konstantinopol Murat III. je pobjesnio. Sultan je poslao çavuşa u Mletke s porukom kojom je protestirao protiv okrutnog kršenja sporazuma, te je zahtjevao kompenzaciju. Novcem i ostalim darovima mletački bailo u Konstantinopolu uspio je umiriti visoke otomanske dužnosnike. U ožujku 1585. Mlečani su osudili i pogubili Ema. Mlečani su također obeštetili Otomane plativši im visoku naknadu i vrativši im svu ukradenu imovinu, uključujući i brod. Mir je sačuvan ali uz ogroman trošak.

Vanjske veze
------------

* Gabriele di Pietro Emo, portret, ulje na platnu, rad Jacopa Tintoretta Arhivirano 2007-03-07 na Wayback Machine-u
**Džins** (engl. ), **farmerice**, **farmerke** ili **traperice** su pantalone koje se prave tradicionalno od denima, dok se danas prave od raznog materijala uključujući pamuk i somot. U početku su se koristile kao radno odelo, a kasnije su postale veoma popularne među mladima 1950-tih. Najpoznatiji brendovi su Levis (engl. ) i Rengler (engl. ). Danas su farmerice popularne u celom svetu i postoje u mnogim stilovima i bojama.

Farmerke

Istorija
--------

Najraniji poznati predhodnik farmerica je debelo indijsko pamučno platno (engl. ) iz XVI veka. Platno se bojalo u indigo i tako se prodavalo mornarima u Bombaju.

Farmerice su prvi put bile proizvedene u Đenovi kada je ovaj grad bio nezavisna republika i pomorska sila. Napravljene su za pripadnike Đenovljanske mornarice gde su se zahtevala odela za sve vremenske prilike. Koren engleske reči  odnosno  leži u francuskom izrazu koji se u to vreme koristio: .

Levi Štraus (engl. ), bavarski trgovac u San Francisku, prodavao je farmerice rudarima po Kaliforniji 1850-tih. Džejkob Dejvis (engl. ) je bio krojač koji je zajedno sa Štrausom patentirao farmerice sa bakarnom dugmadi kao pojačanje. Kasnije farmerice nose ostali radnici, među kojima i farmeri i traperi. Tako nastaju izrazi u srpskohrvatskom jeziku.

Farmerice u Jugoslaviji
-----------------------

Su se pojavile šezdesetih godina dvadesetog veka. Imali su ih samo oni koji su imali rođake u inostranstvu. Farmerice su mogle još jedino da se kupe u "Komisionima" po značajno većoj ceni. Najpoznatije marke su bile "Levi Štraus" ali i "Li", "Super Rajfl". Poreklo farmerki "Super rajfl" je bila verovatno Italija.

Farmerice su izvestan period vremena bile zabranjene za nošenje u školama kao "neprihvatljivo dekadentne za socijalističku mladež"!. Onaj ko bi došao u školu u farmericama bio bi vraćen kući da se presvuče i "pristojno obuče".

Farmerice iz Novog Pazara
-------------------------

Farmerice su pre dvadesetak godina počele da se proizvode u Novom Pazaru, ali kao falsifikati poznatih firmi. To su bile male privatne krojačke radionice. Vremenom, kvalitet se bio sve bolji, tako da je danas Novi Pazar, verovatno, najveći proizvođač farmerki u Evropi.

Povezano
--------

* Jeans proza

***Jeans*** na Wikimedijinoj ostavi
**Keaweikekahialiʻiokamoku** [Keaveikekahialiiokamoku] bio je 21. kralj otoka Havaji u 17. stoljeću. Smatra ga se pretkom kralja Kamehamehe I. Velikog.

Keaweikekahialiʻiokamoku je najvjerojatnije rođen 1665. godine. Njegova je majka bila kraljica vladarica Keakealaniwahine, a otac njezin muž Kanaloa-i-Kaiwilena Kapulehu.

Budući da je postojao i kralj Keawenuiaumi, ovaj se kralj naziva i **Keawe II.**

Keaweikekahialiʻiokamoku je bio unuk kraljice vladarice Keakamahane te potomak Keakealanikanea.

Bio je snažan vladar koji je vladao nad većim dijelom Havaja ("velikog otoka"). Putovao je po svim otocima i bio je iznenađujuć.

Njegova polusestra Kalanikauleleiaiwi bila mu je suvladarica, ali i supruga.

Može ga se nazivati "ocem Havaja", jer su dvije plemićke kuće potekle od njega. 

Njegovi su sinovi bili Kalaninuiamamao i Kalani Kama Keeaumoku-nui, a unuk Kalaniʻōpuʻu-a-Kaiamamao. Nakon njegove smrti - koja se najvjerojatnije dogodila 1725. - izbio je rat.

Izvori
------

1. ↑  Kane'alai
2. ↑  Abraham Fornander, *An Account of the Polynesian Race: Its Origin and Migrations*, Rutland, VT: Charles E. Tuttle Company, 1969.
3. ↑  Martha Yent (February 15, 2003). *Hōlualoa 4 Archaeological District nomination form for site 05000542*. *National Register of Historic Places*.
4. ↑  *The Ancestors of King Kamehameha the Great*
5. ↑  *Genealogija havajskih poglavica*
6. ↑  Edith Kawelohea McKinzie. *Hawaiian Genealogies: Extracted from Hawaiian Language Newspapers*.
7. ↑  Kumulipo and Keawe
**Fernando IV od Kastilje** (Sevilla, 1285. - Jaén, 1312.) zvan **Opozvani** (španjolski: *Emplazado*) bio je kralj Krune Kastilje od 1295. kad mu je umro otac do svoje smrti 1312.

Biografija
----------

Sve do 1303. (kad je postao punoljetan) umjesto njega vladala je njegova majka kao regent. Taj period obilježila je plemićka samovolja, ali je Fernando IV nakon što je preuzeo tron ponovno zaveo red.

Nakon tog se okrenuo protiv Maura pa je zajedno sa Portugalom i Krunom Aragona 1308. napao Emirat Granada, ali nije uspio bog zna što zauzeti osim Gibraltara 1309. jer ga je dio plemića napustio.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Fernando IV de Castilla*" (španjolski). Biografías y Vidas. Pristupljeno 7.10. 2018.

Vanjske veze
------------

***Fernando IV od Kastilje*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Fernando IV de Castilla* (`es`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Kralj Kastilje i Leona (1295. - 1312.)** | Nasljednik: |
| **Sancho IV** | **Alfonso XI** |


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Fowey** (kornvolski: *Fowi*) je rijeka na jugozapadu Engleske u Grofoviji Cornwall duga 44 km.

Karakteristike
--------------

Fowey izvire u tresetištu Bodmin Moor, na obroncima brda Brown Willy, na visini od 290 metara. 
Od tamo teče prema jugu nekih 35 km do gradića Lostwithiel gdje se zbog utjecaja plime širi u estuarij dug 9 km, nakon čega uvire u Kanal La Manche kod grada Foweya.

Fowey ima nekoliko pritoka, a najveći je rijeka Lerryn.
Rijeka Fowey je važna za opskrbu vodom dobrog dijela Cornwalla, zbog tog su na njoj podignuta dva akumulaciona jezera Colliford i Siblyback.

Rijeka Fowey ima jedan od najvećih slivova u južnom Cornwallu, površine od oko 177.5 km². 
U slivu rijeke iskapa se bakar i kaolin (porculanska glina), pa je Fowey prilično onešišćen.

Zbog zaštite od poplava u dužini od nekih 15.15 km tok rijeke je uređen nasipima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*River Catchments - FOWEY and LERRYN* "(engleski). Cornwall Rivers Project. Pristupljeno 28. 12. 2016.
2. ↑  „*River Fowey*" (engleski). AWMP Creative Media. Pristupljeno 28. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Fowey (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *The River Fowey* (`en`)
Donjovilični živac
Donjovilični živac
**Donjovilični** ili **mandibularni živac** (lat. *nervus mandibularis*) je jedna od završnih grana trigeminalnog nerva (pored oftalmičnog i gornjoviličnog živca). Spada u grupu mešovitih nerava, jer sadrži i motorna i senzitivna nervna vlakna.

Njegov motorni deo oživčava mastikatorne i iz njih izvedene mišiće (prednji trbuh dvotrbušnog mišića, milohioidni mišić, mišić zatezač bubne opne i mišić zatezač mekog nepca). Senzitivni deo oživčava kožu donjeg dela lica, slepoočne regije i spoljašnjeg ušnog kanala, sluzokožu prednje 2/3 jezika, podjezičnog predela, donje usne i obraza, kao i zube i desni donje vilice i jedan deo tvrde moždanice. Pored toga, donjovilični živac reguliše rad parotidne, podvilične i podjezične pljuvačne žlezde i prenosi utiske čula ukusa iz pečurkastih papila jezika u centralni nervni sistem.

Senzitivni deo živca polazi od prednje-donje ivice trigeminalnog gangliona, dok se njegov motorni koren provlači ispod gangliona i ujedinjuje sa prethodnim. Odatle se donjovilični živac pruža koso upolje i unapred, prelazi preko velikog krila klinaste kosti i napušta srednju lobanjsku jamu kroz tzv. ovalni otvor. Nakon toga, on dospeva u infratemporalnu jamu, pruža se naniže (iza spoljašnjeg krilastog mišića) i nakon 8-10 mm se deli u svoje završne grane.

U infratemporalnoj jami se od živca odvaja njegova jedina bočna grana - moždanična grana (lat. *ramus meningeus*) koja odlazi do srednje lobanjske jame i inerviše deo tvrde moždane opne. Osim toga, u infratemporalnoj jami nastaju i dve završne grane (prednja i zadnja), koje se ubrzo i same rasipaju na veći broj grana.

Od prednje završne grane se odvajaju:

* duboki slepoočni živci,
* obrazni živac i
* maseterični živac.

Od zadnje završne grane se odvajaju:

* unutrašnji krilasti živac,
* živac zatezača mekog nepca,
* živac zatezača bubne opne,
* ušno-slepoočni živac,
* donji zubni živac i
* jezični živac.

Donjoviličnom živcu su pridodata i dva vegetativna gangliona: otički i podvilični.

Literatura
----------

* Dr Slavoljub V. Jovanović, dr Nadežda A. Jeličić: "Anatomija čoveka – glava i vrat" ("Savremena administracija" Beograd 2000.) ISBN 86-387-0604-9

| Moždani živci |
| --- |
| **0** krajnji živac | **I** mirisni živci | **II** vidni živac | **III** živac pokretač oka | **IV** trohlearni živac | **V** trograni živac (*oftalmični, gornjovilični, donjovilični živac*) | **VI** živac odvodilac | **VII** živac lica | **VIII** tremno-pužni živac | **IX** jezično-ždrelni živac | **X** živac lutalac | **XI** pomoćni živac | **XII** podjezični živac |
Koordinate: 29°16′15″N 30°02′38″E﻿ / ﻿29.27083°N 30.04389°E﻿ / 29.27083; 30.04389

**Dolina kitova** (arapski: وادي الحيتان‎, *Wadi Al-Hitan*) je paleontološki lokalitet u guvernatu Al Fayum u Egiptu, oko 150 km jugozapadno od Kaira. Upisan je 2005. godine UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi zbog stotina fosila nekih od najstarijih oblika kitova poput obitelji *archaeoceti* (u koje spada i Basilosaurus), danas izumrla podvrsta.

Ovaj lokalitet je pružio dokaze za objašnjenje jedne od najvećih misterija u evoluciji kitova od kopnenih u oceanske životinje. Niti jedno mjesto na svijetu nema ovoliki broj, koncentraciju i kvalitetu ovakvih fosila, smještenih u pristupačan i zaštićen krajolik.

Prvi fosili su pronađeni u zimu s 1902.-03. godine, ali su slijedećih 80 godina privlačili malo pažnje jer je dolina jako nepristupačna. Nakon što su 1980-ih lovci na fosile sa svojim vozilima s pogonom na četiri kotača počeli odstranjivati mnoge kosti, država je zaštitila ovaj lokalitet.
Najčešći fosili su čitavi skeleti kitova koji sliče modernima s pokojom razlikom u primitivnim lubanjama i građi zuba. Najveći je dug 21 metar i ima razvijene plivaće kožice između prstiju na prednjim udovima i ostatke stražnjih udova, zajedno sa stopalima i prstima. Tijela su im bila zmijolika i bili su mesožderi. Kvaliteta pronađenih fosila je izvanredna, te je u nekima čak sačuvan sadržaj njihovih stomaka. Prisustvo drugih fosila morskih pasa, krokodila, sabljarki, kornjača i raža je omogućilo rekonstrukciju okoliša i ekoloških uvjeta vremena u kojem su živjeli. Zapravo, Dolina kitova pruža dokaze o milijunima godina (prije oko 30.-40. milijuna godina) obalnog morskog života nestalog mora Tetis, u krajoliku koji je danas najsušiji na svijetu - Sahari.

Danas je većina skeleta plitko zakopana u sedimentima koje erozija polako, prirodno, otkopava.

* Rebro BasilosauraRebro Basilosaura
* Kostur pretpovijesnoga kitaKostur pretpovijesnoga kita
* Spomen pločaSpomen ploča
* Kralježnica DorudonaKralježnica Dorudona
* Pogled na dolinuPogled na dolinu

Izvori
------

1. ↑  BBC News 15. srpnja 2005. (`en`) Preuzeto 11. svibnja 2011.
2. ↑  Dolina kitova na Encyclopedia of Earth (`en`) Preuzeto 11. svibnja 2011.
3. ↑  Wadi Al-Hitan Arhivirano 2012-05-08 na Wayback Machine-u - informacije i savjeti o posjeti (`en`) Preuzeto 11. svibnja 2011.

Vanjske veze
------------

***Dolina kitova*** na Wikimedijinoj ostavi

* „Wadi Al-Hitan na Google Earth". Ogle Earth. 13. svibnja 2007..
* „Fotografije Doline kitova na Flickr". Stefan Geens. 13. svibnja 2007..

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Egiptu |
| --- |
|  | 
Abu Mena  • Islamski Kairo  • Memfis s nekorpolama u Sakari, Abusiru i piramidama od Gize do Dahšura  • Nubijski spomenici od Abu Simbela do Filea  • Manastir Svete Katarine na Sinaju  • Drevna Teba sa svojim  nekropolama  • Dolina kitova (*Wadi Al-Hitan*)
 | Egipatska zastava |
| **Egipatska nematerijalna svjetska baština**

Ep Al-Sirah Al-Hilaliyyah |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* NKC: ge138177

 |
**Franjo Sudar** (Brušane kraj Gospića, 23. ožujka 1903. - ?), hrvatski vojnik, pukovnik Ustaške vojnice.

Životopis
---------

Za vrijeme Kraljevine Jugoslavije službovao je kao dočasnik u vojsci. Nakon proglašenja NDH priključuje se Ustaškom pokretu. 

U svibnju 1941. kao poručnik Ustaške vojnice odlazi u Nevesinje gdje formira tabore i mjesne ustaške postrojbe. U srpnju je organizirao ustaški zdrug (brigadu) kojim je obranio grad od pobunjenika. Kao zapovjednik I. bojne Crne legije vodio je borbe sa partizanima i četnicima u istočnoj Bosni, što mu je donijelo odlikovanje i promaknuće u čin bojnika. U rujnu 1943. postaje zapovjednik Crne legije tj. I. stajaćeg djelatnog zdruga. U studenom `1944. promaknut je u čin pukovnika. 

U ožujku 1945. povjereno mu je zapovjedništvo 8. hrvatske divizije. Prilikom sloma NDH povlači se prema Austriji. Krajnja sudbina mu je nepoznata. Po partizanskom komesaru Milanu Basti, Sudar je zarobljen u svibnju 1945. u Sloveniji. Prema drugim navodima, bio je jedan od vođa Križara sredinom 1945.

Literatura
----------

* *Tko je tko u NDH*
**Južni Vijetnam**, službeno **Republika Vijetnam**, bila je država u južnom delu današnjeg Vijetnama koja je postojala do 1975. Ona je dobila međunarodno priznanje 1950. godine, kao *Država Vijetnam* (1949–1955), a kasnije kao *Republika Vijetnam* (1955-1975). Glavni grad je bio Sajgon. Izrazi *Južni Vijetnam* i *Severni Vijetnam* su ušli u svakodnevnu upotrebu 1954. godine za vreme Ženevske konferencije, na kojoj je Vijetnam 17. paralelom podeljen na severni komunistički i južni nekomunistički deo.

Poreklo i nastanak Južnog Vijetnama se mogu pratiti do francuske kolonije Kohinhine, dela Francuske Indokine, koja je obuhvatala južnu trećinu današnjeg Vijetnamu. Posle Drugog svetskog rata, Vijetmin, koji je predvodio Ho Ši Min, je proglasio nezavisnost Vijentama u Hanoju. Godine 1949, nekomunistički političari formirali su rivalsku vladu Vijetnama u Sajgonu koju je predvodio bivši car Bao Daj. Bao Daija je zbacio premijer Ngo Din Dijem 1955. godine, koji je sebe proglasio za predsednika nakon lažiranog referenduma. Nakon Diemovog svrgavanja u vojnom puču 1963. godine, na čelu Južnog Vijetnama se nalazio niz kratkotrajnih vojnih vlada. General Nguen Van Thieu je bio na čelu zemlje od 1967. do 1975. godine. Vijetnamski rat je počeo u 1959. sa ustankom komunističkog Vijetkonga koji je dobijao pomoć od Severnog Vijetnama. Rat je kulminirao ofanzivom Tet iz 1968. godine, kada se na strani Južnog Vijetnama borilo preko 1,5 miliona južnovijetnamskih i 500.000 američkih vojnika. Uprkos mirovnom sporazumu zaključenom u januaru 1973, borbe su se nastavile sve do 30. aprila 1975. kada je severnovijetnamska armija zauzela Sajgon.

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Južni Vijetnam** |
Djelovanje **Kino kluba Split**, osnovanog 27. ožujka 1952. godine, u javnosti je prepoznato kao jedna od izvornih odrednica u povijesti hrvatske neprofesijske i alternativne kinematografije. U pet desetljeća postojanja, u produkciji Kino kluba Split realizirano je preko 300 kratkometražnih uradaka, od toga 276 na filmskoj vrpci.

U prostorijama kluba, čije su se adrese mijenjale tijekom povijesti, do današnje u Domu mladeži, Savska bb u Splitu, kroz filmske tečajeve svoja prva znanja o filmu su sticale mnoge generacije. Vlastite filmove je s većim ili manjim uspjehom radilo preko 80 autora. Na brojnim smotrama, revijama i festivalima neprofesijskog i alternativnog filma kod kuće i u inozemstvu, Klub je mnogo puta nagrađivan, uvrstivši se tako među najproduktivnije i najuspješnije klubove u Hrvatskoj. U Klubu su se, kao po nekom pravilnom rasporedu, formirale četiri filmske generacije autora.

* Same osnivače, one koji su Klub stvorili i djelovali 50-ih godina te realizirali dva filma, nazvat ćemo prvom generacijom (Nožica, Bogdanović...).
* 60-ih godina dolazi druga, "zlatna generacija", koja je u povijesti Kluba ostavila najdublji trag i po broju filmova, nagradama, ali i po uvaženim estetskim postulatima gledanja na film. Martinac, Zafranović, Verzotti, Nakić, Pivčević, Kursar, Crvelin, Drušković i Buljević, uspjeli su svojim otvorenim, nekompromisnim i nadasve poštenim pristupom kreirati filmove prepoznatljive forme nazvane "splitska škola" filma. Generacija je izbacila 4 majstora neprofesijskog filma te 4 majstora kandidata.
* 70-ih godina se javlja generacija koja, nakon očekivanog prelaska autora iz 60-ih u profesionalni film, kreira novi i različiti pristup u estetici i poimanju filmske umjetnosti (Karabatić, Tasić, Bošnjak, Bojić...).
* U drugoj polovici 80-ih dolazi četvrta generacija koja, ne narušavajući logičan razvoj, kontinuitet i opću prepoznatljivost splitske filmske škole, ipak donosi nešto novo, te svojom brojnošću i autora i filmova, ravnopravno stoji uz bok svojim prethodnicima (Batinović, Bezić, Fradelić, Mustać, Poljak, Štambuk...).

Nadolazeća (jeftinija i funkcionalnija) video tehnika 90-ih u klubu nailazi na veliki otpor, tako da se relativno kasno počinju raditi filmovi na videu čiji izričaj nije uvijek na tragu starijih generacija. Ipak treba spomenuti Soldu, Jurčevića, Maleša. Danas, neki novi autori (Gruić, Lušić, Fradelić...) snimaju u *miniDV* formatu, montiraju na digitalnoj nelinearnoj montaži, suvereno vladajući novim video sustavima, i čini se da bi to mogla biti peta generacija koja će nastaviti putem prethodnika.

Vanjske veze
------------

* Kino klub Split -- Službena stranica

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 303584663
* LCCN: no2014004975
* GND: 1035379104
* NKC: kn20140106002

 |