recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Vratilo** ili **preča** je gimnastičarska sprava koju je početkom 19. vijeka uveo Njemac Friedrich Ludwig Jahn, kog se smatra ocem gimnastike.

Karakteristike
--------------

Riječ je o horizontalnoj poliranoj čeličnoj šipci dijametra 2,8 cm, dugoj 2,4 m, podignutoj od poda oko 2,8 m. Postavljenoj između dva stupa učvršćena za tlo čeličnim sajlama sa zatezačima.

Takmičari (samo muškarci) od opreme imaju samo štitnike za ruke i izvode svoju vježbu koja traje od 15 do 30 sekundi.
Na vratilu se vježba isključivo zamasima velike amplitude, dok su statički elementi zabranjeni. Gimnastičar mora izvoditi kontinuirane pokrete i ne smije dodirivati šipku vratila svojim tijelom. Zadužen je da demonstrira promjenu hvatova, rotirajuće pokrete naprijed i nazad, uz povremeno puštanje sprave i ponovno hvatanje za šipku vratila. Odpuštanje sprave je izuzetno važan dio vježbe na vratilu jer je čini spektakularnom radi akrobatskih elemenata. 

Vježba završava okretom oko šipke sa saltom prema naprijed (ili nazad) i visokim letom sa doskokom.

Historija
---------

Vratilo je olimpijska disciplina u gimnastici još od prvih modernih Olimpijskih igara 1896.

Vanjske veze
------------

***Gimnastičko vratilo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Horizontal bar gymnastics* (`en`)
* *Vratilo* (`sh`)

| * p
* r
* u
Gimnastičke sprave |
| --- |
| Sportska gimnastika muškarci | 
* Krugovi
* Konj sa hvataljkama
* Parter
* Konj za preskoke
* Gimnastički razboj
* Vratilo

 |
| Sportska gimnastika žene | 
* Dvovisinski razboj
* Greda
* Parter
* Konj za preskoke

 |

1. ↑   „Preča ili vratilo" (hrvatski). Proleksis Enciklopedija. Pristupljeno 23.01.2022.
2. 1 2 3 4 5   „Horizontal bar gymnastics" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 23.01.2022.
3. 1 2   „Vratilo" (hrvatskosrpski). Znanje. Pristupljeno 23.01.2022.
**Kahun** (arapski: كاهون), smješten Faiyumu, je naselje radnika koji su zidali piramidu egipatskog faraona Senusreta II. Nalazi se u blizini suvremenog sela el-Lahun (arapski: لاهون), i često se spominje pod njegovim imenom.

Piramida Senusreta II u Lahuni
Radnici su stvorili i bilio dio zagrobnog kulta koji je morao održavati kralja u zagrobnom životu.

Naselje se nalazi oko 800m od piramide, na rubu poljoprivrednog zemljišta. Od zgrada je ostalo malo tragova, jer su sagrađene od blatnih opeka, a poslije ih je prekrio pijesak. Neke su zgrade, pak, uklonjene kako bi kroz područje prošla željeznica.

Naselje je iskopao Petrie (1888-90 i 1914). Njegova su iskopavanja pronašla kućne predmete (i alate), koji danas daju dobar uvid u život starog Egipta. U blizini su pronađeni *Kahunski papirusi*, koji se sastoje oko 1000 fragmenata posvećenih pravnim i medicinskim pitanjima.

Nalazište je bilo naseljeno do doba Trinaeste dinastije, zatim ponovno u Novom egipatskom kraljevstvu, kada su se vršili irigacijski radovi u blizini.

Vanjske veze
------------

***El-Lahun*** na Wikimedijinoj ostavi

* Virtual Kahun Arhivirano 2007-10-07 na Wayback Machine-u

Koordinate: 29°14′N, 30°58′E
**El-Amra** je arheološki lokalitet u Gornjem Egiptu, koji se nalazi 9 km južno od poznatog lokaliteta
Abidos.

Historija i karakteristike
--------------------------

El-Amra je najpoznatija po nekropoli, koja su otkrili David Randall-MacIver i Wilkin u zimu 1900. / 01. To je pačetvorina duga 560, - široka 250 metara.

U 600 iskopanih grobnica pronađeno je puno artefakata od Amratske kulture (Nakada I) (oko 4000. pne.) sve do Druge dinastije Egipta (29. vijek pne.)
Tako je taj arheološki lokalitet postao jedan od tri najveća predinastička lokaliteta uz Abidos i nešto sjeverniju El Mahasnu.

Zbog tog je britanski egiptolog Flinders Petrie - 1920. izabrao El-Amru kao tipični lokalitet za prvu fazu gornjoegipatske predinastičke kulture i dao joj ime - Amratska kultura - period koji je danas poznat kao **Nakada I** (Kaiser 1957).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  Tomasz Herbich. „*Late Predynastic settlement at El-Amra*" (engleski). Academia. Pristupljeno 23.9. 2020.

Vanjske veze
------------

* *el-Amra* (`en`)
* *Late Predynastic settlement at El-Amra* (`en`)
*Za farskog fudbalera (rođenog 1988. godine), v. Einar Hansen.*
Direktor fotografije Julius Jaenzon, režiser Mauritz Stiller, Mary Johnson i Einar Hanson (desno) za vrijeme snimanja filma *Gunnar Hedes saga* (1923)
**Einar Hanson** (16. jun 1899 - 3. jun 1927), također poznat i kao *Einar Hansson*, bio je švedski filmski glumac iz nijeme ere. Karijeru je započeo u Kraljevskom dramskom teatru gdje ga je pronašao filmski režiser Mauritz Stiller. Godine 1923. je nastupio u naslovnoj ulozi u Stillerovom filmu *Gunnar Hedes saga*, a godine 1925. u znamenitom filmu *Ulica bez veselja* gdje su mu partnerice bile danska zvijezda Asta Nielsen i njegova mlada sunarodnjakinja Greta Garbo, također Stillerova štićenica. Film je postigao veliki uspjeh, te se na osnovu toga Hanson zajedno sa Garbo i Stillerom zaputio u Hollywood. Nakon smrti Rudolpha Valentina 1926. je u Hollywoodu započela potraga za stranim "egzotičnim" ljepotanom koji bi preuzeo njegovo mjesto, pri čemu se Hanson nametnuo kao jedan od glavnih kandidata. Takvu mu je ulogu namijenila kompanija Paramount Pictures, te je nastupio kao zvijezda nekoliko prestižnih filmova. 3. juna 1927. je nakon zabave i druženja sa Stillerom i Garbo njegov automobil sletio s ceste; Hanson je umro od ozljeda na putu u bolnicu.

Filmografija
------------

* *The Woman on Trial* (1927)
* *Barbed Wire* (1927)
* *Children of Divorce* (1927)
* *Fashions for Women* (1927)
* *The Masked Woman* (1927)
* *The Lady in Ermine* (1927)
* *Her Big Night* (1926)
* *Into Her Kingdom* (1926)
* *The Joyless Street* (1925) directed by G. W. Pabst
* *Takt, tone og tosser* (1925)
* *Skeppargatan 40* (1925)
* *Lumpen und Seide* (1925)
* *Fra Piazza del Popolo* (1925)
* *Life in the Country* (1924)
* *33.333* (1924)
* *Johan Ulfstjerna* (1923)
* *The Blizzard* (1923)
* *Mälarpirater* (1923)
* *Hemsöborna* (1919)

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Einar Hanson na IMDb-u (`en`)
**Dugouhi jež** (lat. *Hemiechinus auritus*) je vrsta ježa porijeklom iz srednjoazijskih zemalja i nekih zemljama Bliskog istoka. Živi u jazbinama, bilo da ih radi ili pronađe. Ističe se svojim dugim ušima. Smatra se jednim od najmanjih bliskoistočnih ježeva. Ovaj jež jede kukce, ali se također može hraniti malim kralježnjacima i biljkama. U zatočeništvu mogu živjeti oko 7 godina.

Budući da je prirodno sklon parazitima i može prenositi opasne bolesti poput kuge, vrlo je preporučeno da ga se kupuje preko ovlaštenih trgovaca, ako ga se želi držati kao kućnog ljubimca.

Duljina tijela je između 120 i 270 mm, a repa između 10-50 mm. Lubanja je oko 38-48 mm. Teži između 250 i 400 g. Ima vrlo razvijena osjetila sluha i mirisa, koja koriste za lov i otkrivanje predatora. U opasnosti se štiti bodljama. Vrh i peta stopala prekriveni su dlakom, ali stopala su gola.

Dugouhi jež je manji od europskog bjeloprsog ježa i puno je brži. Manje je vjerojatno, da će sklupčati u loptu u opasnosti, nego će radije pokušati pobjeći ili skočiti na predatora sa svojim relativno kratkim iglicama.

Izvori
------

1. ↑  Qumsiyeh, M. B.. (1996) Mammals of the Holy Land. Texas Tech University Press, Lubbock Texas.str. 64–66 ISBN 089672364X.
2. ↑  Poddar-Sarkar, M. Raha, P. Bhar, R. Chakraborty, A. & Brahmachary, R. (2011). "Ultrastructure and lipid chemistry of specialized epidermal structure of Indian porcupines and hedgehog". Acta Zoologica 92 (2): 134.DOI:10.1111/j.1463-6395.2010.00452.x.
3. ↑  de Magalhaes, J. P. Costa, J (2009). "A database of vertebrate longevity records and their relation to other life-history traits". Journal of evolutionary biology 22 (8): 1770–4. DOI:10.1111/j.1420-9101.2009.01783.x. PMID 19522730.
4. ↑   Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u Prezeto 10. prosinca 2012.
**Dugorepa sjenica** (lat. *Aegithalos caudatus*) je vrlo malena vrsta ptice iz porodice Aegithalidae. Ta je porodica u srodstvu sa pravim sjenicama i zimi se vrste iz ove dvije porodice često nađu u istom jatu.

Opis
----

Ovo je vrlo malena ptica dužine samo 13-15 cm uključujući i veoma dug rep, koji čini 7-9 cm ukupne dužine. Dugorepa sjenica je crne i smeđe boje odozgo i bjelkaste odozdo, sa crvenkastim bokovima. Ima bijelu krunu. Ptice iz Sjeverne Europe (*A. c. caudatus*) imaju potpuno bijele glave i bokove. Postoji još nekoliko podvrsta koje dosta variraju po boji perja (europske ptice imaju crnu boju iznad očiju, a ptice iz Turske imaju sivkaste "obrve" iznad očiju i crn vrat sa sivom bojom na krilima). Ukrštavanje između podvrsta je često, a područje gdje žive mješanci *europaeus* i *caudatus* se pomjera prema istoku. Neumorne su dok traže kukce ili drugu hranu, a u jesen i zimu se mogu naći u jatima od 30 jedinki. Glasaju se sa *srih-srih-srih* i *churr*.

Rasprostranjenost i razmnožavanje
---------------------------------

Ova vrsta nastanjuje predjele Europe i Azije. Obično nije selica, ali viđene neke prevelike selidbe, a promatrane su i selidbe u sjeveroistočnoj Europi. Tokom sezone razmnožavanja (od kasne veljače do srpnja), dugorepe sjenice formiraju monogamne parove i podižu jedno leglo godišnje. Ženka nese šest do dvanaest jaja u gnijezdo zatvoreno tkaninom, koje je često skriveno na drvetu ili u grmu. Gnijezdo se sastoji od paukove mreže, kamuflirano lišajem i ispunjeno perjem. Odrasli mužjaci često pomažu svojim roditeljima ili braći pri podizanju mladih ako je njihovo vlastito gnijezdo uništeno.

Galerija
--------

* MladunacMladunac
* Skandinavska forma, odrasliSkandinavska forma, odrasli
* Kontinentalna forma, odrasliKontinentalna forma, odrasli
* Aegithalos caudatus*Aegithalos caudatus*

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **dugorepa sjenica** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **dugorepoj sjenici** |

***Dugorepa sjenica*** na Wikimedijinoj ostavi
„Egerija" preusmjerava ovdje. Za druge osobe istog imena, v. Egerija (razvrstavanje).

|  |
| --- |
|  |

**Egerija** (latinski:  ili *Aegeria*) bila je, u rimskoj mitologiji, izvorska nimfa koje se poštovala u Ariciji zajedno s boginjom Dijanom, kao i s Kamenama (Muzama) kod Kapenskih vrata u Rimu, u podnožju brežuljka Celija. Trudnice su joj prinosile žrtve da bi im olakšala porođaj.

Etimologija
-----------

Ime ove nimfe možda je povezano s glagolom *egerere* ("izneti, izbaciti"), jer, kako kaže Sekst Pompej Fest, "njoj su prinosile žrtve trudnice verujući da će im pomoći da brzo iznesu plod". Prema drugoj varijanti, njeno je ime povezano s rimskim rodom Egerijevaca *(gens Egeria)*.

Mitologija
----------

Prema mitu, Egerija je bila ljubavnica ili supruga rimskog kralja Nume Pompilija. U Aricijskoj šumi poučavala je Numu kako treba vladati i kakvo poštovanje treba ukazivati bogovima. Nakon Numine smrti povukla se u Ariciju, gde je prolila toliko suza, da ju je boginja Dijana pretvorila u izvor. U Vergilijevoj *Eneidi* Egerija je grčkom junaku Hipolitu rodila Virbija, koji je bez sumnje bio lokalni italski heroj; ovo je upečatljiv primer načina na koji je poštovanje jednog grčkog božanstva ili heroja bilo "nakalemljeno" na poštovanje jednog čisto italskog junaka.

Literatura
----------

* Phillips, C. Robert (2003), „Fulgentius, Fabius Planciades",  S. Hornblower & A. Spawforth (eds.), *Oxford Classical Dictionary* (3rd rev. izd.), Oxford, ISBN 9780198661726
* Schmitz, Schmitz (1867), „Aegeria",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.
**Ekfantid** (grč. Ἐκφαντίδης, 5. vek pne.) bio je atinski komediograf koji je stvarao u okviru stare atičke komedije. Pretpostavlja se da vrhunac njegovog stvaralaštva pada u vreme nakon Magneta, ali malo pre Kratina i Teleklida, odnosno od oko 460. pne. nadalje. Aristotelov komentator Aspasije, u svom komentaru uz *Nikomahovu etiku* IV 2, naziva Ekfantida "najstarijim pesnikom od starih" (τῶν ἀρχαίων παλαιότατον ποιητήν), što prema nekim ispitivačima znači da je bio stariji od Hionida i Magneta. No Aristotel u *Poetici* jasno kaže da su svi pesnici pre Magneta morali sami da opremaju svoje horove, dok u *Politici* spominje i ime osobe koja je Ekfantidu služila kao horeg. Prema epigrafskim izvorima, četiri puta je osvajao nagrade na Velikim Dionisijama.

O nadimku Καπνίας (= "Čovek-dim"), koji su Ekfantidu dodelili njegovi rivali, a za koji *Suda* kaže da se davao pesnicima "koji nisu napisali ništa značajno", mnogo se raspravljalo, uz pretpostavku da on implicira suptilnost i nejasnost. Ekfantid je parodirao grubost stare megarske komike, a zauvrat su i njega po istom osnovu parodirali Kratin, Aristofan i drugi.

Sačuvan je samo jedan naslov za koji se sa sigurnošću može reći da je pripadao nekoj Ekfantidovoj komediji, naime *Satiri* (Σατύροι), odakle je sačuvan i jedan stih kod Ateneja. Druga komedija, *Posuda sa žarom* (Πύραυνος), ponekad se pripisuje njemu, no Augustus Meineke smatra da je njen autor Antifan. Pojavljuje se i naslov *Dionis* (Διόνυσος), no on gotovo sigurno nije autentičan.

Prema nekim antičkim izvorima, Ekfantidu je u pisanju komedija pomagao njegov rob Heril (Χοιρίλος).
**Dugoživci** (Tardigrada) su koljeno životinja u okviru podcarstva (u nekim sistematikama natkoljena) Ecdysozoa. Ove većinom mikroskopski malene životinje zbog svog načina kretanja i bucmastog izgleda malo potsjećaju na nespretne medvjediće u minijaturi, pa su dobili i ime **vodeni medvjedići**. 

Žive u svim morima, slatkim vodama i vlažnim biotopima na kopnu, gdje ih se najčešće može naći u vodenom "filmu" na nakupinama mahovina, u žljebovima i na krovovima kuća. U nepovoljnim uvjetima vrste koje žive na kopnu osuše se i u stanju obamrlosti (anabioza) mogu preživjeti i više godina dok uvjeti ponovo postanu povoljni. To svojstvo donijelo im je i hrvatsko ime *dugoživci*. 

Imaju četiri para kratkih nožica koje završavaju malenim pandžicama. Hrane se kako sadržajem biljnih stanica, tako i grabežljivo, malim životinjicama kao što su neke vrste oblića (Nematoda) ili kolnjaka (Rotifera). Kad uhvate takvu životinjicu, ubodu ju i isišu.

Razmnožavaju se uglavnom spolno. No, kod nekih vrsta nisu poznati mužjaci, tako da se razmnožavaju partenogenetski, bez sudjelovanja mužjaka. U tom se slučaju jaja razvijaju bez oplodnje.

Pretpostavlja se, da su im najbliži srodnici člankonošci (Arthropoda) i crvonošci (Onychophora), s kojima zajedno čine takson Panarthropoda.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Dugoživci** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Dugoživcima** |
**Gisella Perl** je bila jevrejska ginekologinja koja je preživela stradanja nacističkog logora Aušvica o čemu je napisala potresnu knjigu "Bila sam lekar u Aušvicu" izdatu 1948. godine. Rođena je i odrasla u rumunskom gradu Sigetu (danas Siget Marmaćej) središtu oblasti Maramureš koji je do I i za vreme II svetskog rata bio u sastavu Mađarske. 

Do 1944. bila je uspešni ginekolog i akušer u sigetskoj bolnici u kojoj je radio i njen suprug hirurg. Prividna sigurnost mađarskih Jevreja koja je trajala do 1944. srušiće se kada nacisti počinju da sprovode svoj plan njihovog istrebljenja. Tu sudbinu doživljava i zajednica Jevreja iz Sigeta koja biva deportovana u Aušvic. 

U Aušvicu Gizella Perl je izgubila muža, sina, roditelje i članove šire porodice. Ovu sudbinu je jedino izbegla njena ćerka koju je sakrila jedna nejevrejska porodica. Po dolasku u logor Gizella Perl dobija zadatak da radi kao logorski lekar i asistent u ambulanti Dr Josefa Mengelea. Posao lečenja logoraša morala je da obavlja bez osnovne opreme: antiseptika, zavoja i tekuće vode. Zajedno sa timom od 9 koleginica (lekarki i medicinskih sestara) lečila je više od 30.000 logorašica. Gizella Perl je najpoznatija po tome što je u Aušvicu spasla živote stotine žena trudnica izvršivši tajne porođaje i abortuse ubijajući pritom novorođenčad. U suprotnom trudnice bi čekala sigurna smrt bilo u gasnim komorama bilo u ambulanti Dr Mengelea koji ih je koristio za eksperimente. Da bi je razdvojio od "sestara" Dr Mengele je deportuje prvo u Berlin, zatim u radni logor kod Hamburga, a na kraju dospeva u logor Bergen-Belsen u kom preživljava usred "planine leševa" do dolaska britanske vojske u aprilu 1945. Tada saznaje za gubitak cele porodice. Obuzeta očajem pokušala je da se otruje pa je poslata na oporavak u jedan samostan u Francuskoj. 

U martu 1947. Gizella Perl stiže u Njujork gde je prošla kroz proces saslušavanja od strane istražnih organa zbog sumnje da je bila pomoćnica nacističkih lekara. Ove optužbe su odbačene i 1951. dobija američko državljanstvo. Postala je ginekolog u njujorškoj bolnici "Mount Sinai Hospital" gde je tokom karijere izvela oko 3000 porođaja i postala stručnjak za lečenje neplodnosti. Kasnije se ponovo sastala sa ćerkom. 

Godine 1979. se seli u Izrael i na taj način je ispunila zakletvu koju je dala svom ocu kada su zajedno krenuli u Aušvic. Do svoje smrti 1988. je sa ćerkom Gabrielom Krauss Blatman živela u gradu Herclija. 

Po životu Giselle Perl 2003. snimljen je film "Iz Pepela" (Out of the Ashes) u kojem je njen lik tumačila Christine Lahti.

Izvori
------

1. ↑  Brozan, Nadine. Out of Death, a Zest for Life. *New York Times*, November 15, 1982
Grb Gisingovaca
**Gisingovci** (njem. *Güssing*, mađ. *Kőszegi*), velikaška obitelj njemačkog podrijetla. Ime su dobili po brdu Güssing u blizini kojega je predak nepoznata imena imao utvrdu. Uspon su doživjeli od sredine 13. do sredine 14. stoljeća.

Povijest
--------

Gisingovci su bili ogranak njemačkog roda Héder, čiji su preci, njemački vitezovi *Wolfer* i *Héder* doselili u Ugarsku sredinom 12. stoljeća. Na vrhunci moći imali su vlast na području čitave jugozapadne Ugarske, a u Hrvatskoj su većinu posjeda imali u Križevačkoj županiji. Najvažnije središte u Hrvatskoj bila im je Koprivnica.

Prvi član obitelji koji je stekao posjede južno od rijeke Drave bio je Henrik II. Ugarski Palatin (1260–67), pa ban cijele Slavonije (1267.–1270. i 1273.–1274). Henrikovi sinovi su također obnašali istaknute dužnosti u kraljevstvu. Ivan (u. 1308) je bio palatin (1281–82. 1302–07) i ban cijele Slavonije (1275–77. 1284. 1295. 1299), Nikola (spominje se 1264–99), palatin (1275–76. 1284–86) i ban cijele Slavonije (1278. 1279. 1281. 1287. 1290–94), Henrik ban cijele Slavonije (1277. 1290–94. 1301–09), a Petar veszprémski biskup (1275–89).

Od sredini 70-ih godina 13. stoljeća sukobljavali su se u Slavoniji s moćnom velikaškom obitelji, Babonićima. Godine 1278. mirom u Dubici, prepuštaju Babonićima županije Pset, Goru, Gaj, Drežnik i Novigrad. Međutim, ponovno je izbio rat između Gisingovaca i Babonića izbija te opet 1280. godine sklapaju mir u Ozlju.

U dinastičkim borbama nakon pogibije Ladislava IV. Kumanca († 1290.) kolebali su se između novoga kralja Andrije III. Mlečanina i Anžuvinaca. God. 1292. čak su zarobili kralja Andriju III. te ga oslobodili tek kada je platio veliku otkupninu i dao taoce.

Godine 1308. konačno su pristali uz Karla I. Roberta (1301.-1342.) te sudjelovali na saboru koji ga je priznao kraljem. Nastojanje Karla I. Roberta da slomi moć oligarhijskih obitelji, dovelo je na kraju do sloma njihove moći, kada ih je 1339. porazio ban Mikac Mihaljević. Nikolini nasljednici držali su u svom posjedu Ludbreg sve do polovice 15. stoljeća.

Bilješke
--------

1. ↑  Gisingovci - Hrvatski biografski leksikon
2. ↑  Gisingovci - Hrvatska opća enciklopedija
3. ↑  Gisingovci - Hrvatska opća enciklopedija
4. ↑  Gisingovci - Hrvatski biografski leksikon
5. ↑  Gisingovci - Hrvatska opća enciklopedija

Vanjske poveznice
-----------------

* Gisingovci - Hrvatska opća enciklopedija (`sh`)
* Gisingovci - Hrvatski biografski leksikon (`sh`)
* Gisingovci - Proleksis enciklopedija (`sh`)
**Giallo** (fonetski: *đalo*) je izraz kojim se opisuje filmski žanr, odnosno specifičan stil kriminalističkih filmova i trilera karakterističan za italijansku kinematografiju na kraju 1960-ih i 1970-ih. Specifičnost mu je bilo korištenje značajnih žanrovskih primjesa horora te, ponekad fantastike, odnosno izuzetna eksplicitnost u prikazu nasilja, prije svega kroz razne maštovite i bizarne metode ubijanja, pri čemu su žrtve često bile oskudno odjevene ili gole privlačne žene. Giallo je svoj nastanak velikim dijelom dugovao kolapsu dotadašnjih cenzorskih standarda 1960-ih, te je zbog inzistiranja ne eksplicitnosti nasilja i seksa često prozivan kao eksploatacijski žanr. Uaprkos toga, u takvim filmovima su nastupale neke od najuglednijih glumačkih imena, a režiseri kao Mario Bava i Dario Argento su zahvaljujući njima stekli ugled širom svijeta. Giallo filmovi su stekli široku popularnost, te su, između ostalog, uticali i na američku kinematografiju gdje se krajem 1970-ih razvio podžanr tzv. slasher filma.

Naziv "giallo" dolazi od italijanske riječi za žutu boju, odnosno *Il Giallo Mondadori*, serije jeftinih *pulp* kriminalističkih romana koju od 1929. u Italiji objavljuje izdavačka kuća Arnoldo Mondadori Editore.

Vanjske veze
------------

* KinoEye: "An introduction to the Italian 'giallo'"
* Giallo at AllMovie
* FilmFish: 'The Best of Giallo Horror'
Položaj Ekva u centralnoj Italiji.
**Ekvi** (latinski: ) su bili narod koji je živio na sjeveroistoku Lacija u centralnoj Italiji, poznat po tome što je, prema Liviju, bio tradicionalni neprijatelj Rima u prva tri vijeka postojanja grada.

Živjeli su u planinskim dijelovima dolina Anio, Tolenus i Himella; dvije potonje su bile pritoke rijeke Nar. Prema Diodoru su se Rimljani s njima sukobili 484. pne. kada su im osvojili glavni grad. Oko godine 460. pne. Ekvi su napali rimski saveznički grad Tuskul zbog čega je došlo do bitka kod bitke kod Mons Algidusa 458. pne. Diodor nakon toga navodi kako su Rimljani Ekvima ponovno zauzeli glavni grad krajem 5. vijeka pne. Ekvi su, međutim, konačno pokoreni pred kraj drugog samnitskog rata (304 - 286. pne.)

Nakon toga se Ekvi prvi put spominju nakon Saveznički rat|Savezničkog rata, kada su njihova naselja Cliternia i Nersae bila ujedinjena kao *res publica Aequiculorum*, odnosno obični municipium.

Jezik nije očuvan, ali većina historičara i lingvista vjeruje da su, kao i druga susjedna plemena, bili srodni Latinima.
U hemiji, termin **geminalni** (lat. *gemini* = blizanci) označava odnos između dve funkcionalne grupe koje su vezane za isti atom. Prefiks ***gem*** se primenjuje u hemijskim imenima za označavanje ovog odnosa, npr. *gem*-dibromid.

Sledići primer pokazuje konverziju cikloheksil metil ketona do *gem*-dihlorida putem reakcije sa fosfor pentahloridom. Ovaj *gem*-dihlorid se zatim može koristiti za sintezu alkina.

cyclohexyl methyl ketone to gem-dichloridecyclohexyl methyl ketone to gem-dichloride
Termin se često koristi u NMR spektroskopiji, jer je odnos između atoma važan za određivanje veličine konstanti sprezanja.

Srodni termin *vicinalni* označava odnos između dve funkcionalne grupe koje su vezane za susedne atome.

Literatura
----------

1. ↑  Clayden Jonathan, Nick Greeves, Stuart Warren, Peter Wothers (2001). *Organic chemistry*. Oxford, Oxfordshire: Oxford University Press. ISBN 0-19-850346-6.
2. ↑  Smith, Michael B.; March, Jerry (2007). *Advanced Organic Chemistry: Reactions, Mechanisms, and Structure* (6th izd.). New York: Wiley-Interscience. ISBN 0-471-72091-7.

Vidi još
--------

* Vicinalni
**Giovanni Arpino** (Pula, 27. siječnja 1927. – Torino, 10. prosinca 1987.), talijanski pisac i novinar.

Život
-----

Rođen u Puli u Istri, tada dijelu Italije, kao dijete pijemontskih roditelja, Arpino se preselio u Brau u pokrajini Cuneo.

Diplomirao je 1951. s temom o ruskom pjesniku Sergeju Jesenjinu, a sljedeće godine debitirao je u književnosti sa svojim romanom *Sei stato felice, Giovanni* u izdanju Einaudija. Bavio se također sportskim novinarstvom, pišući za dnevnike *La Stampu* i *Il Giornale*, a zajedno s Giannijem Brerom u *La Gazzetta dello Sport* pridonio je novoj književnoj kvaliteti u talijanskom pisanju u sportu. Njegovo najznačajnije djelo u tom području bio je nogometni roman *Azzurro tenebra* iz 1977. godine. Arpino također piše drame, kratke priče, epigrame i priče za djecu.

Djela
-----

* *Sei stato felice, Giovanni* (1952.)
* *Gli anni del giudizio* (1958.)
* *La suora giovane* (1959.)
* *Un delitto d'onore* (1960.)
* *Una nuvola d'ira* (1962.)
* *L'ombra delle colline* (1962.)
* *Un'anima persa* (1966.)
* *La babbuina* (1967.)
* *Il buio e il miele* (1969.)
* *Randagio è l'eroe* (1972.)
* *Racconti di vent’anni* (1974.)
* *L'assalto al treno ed altre storie* (1974.)
* *Rafé e Micropiede* (1974.)
* *Domingo il favoloso* (1975.)
* *Il primo quarto di luna* (1976.)
* *Azzurro tenebra* (1977.)
* *Il fratello italiano* (1980.)
* *Le mille e una Italia* (1980.)
* *Un gran mare di gente* (1981.)
* *Bocce ferme* (1982.)
* *La sposa segreta* (1983.)
* *Il contadino Genè* (1985.)
* *Passo d'addio* (1986.)
* *La trappola amorosa* (postumno, 1988.)

Mondadori je 2005. objavio svezak izabranih djela koji je uredio književni kritičar Giorgio Bàrberi Squarotti.
**Gerontokracija** ili **gerontokratija** (grč. γεροντοϰρατία, od γέρων: starac + κρατείν: vladati), oblik oligarhijske vladavine u kojoj je vlast ograničena na grupu ljudi koji se od ostalih razlikuju većom životnom dobi.

Obično se stvara tako da osobe koje dožive određenu starost akumuliraju daleko veću političku moć od onih mlađih.

Također se smatra kako je gerontokracija jedan od najstarijih oblika vladavine, s obzirom da su starije osobe, samim time što su imale veće životno iskustvo od svih ostalih, imale i najveću sposobnost rješavanja određenih problema, a samim time i autoritet.

Gerontokracija je u 20. vijeku stekla pejorativno značenje, s obzirom da se vrlo često shvaćala kao sinonim za konzervativizam, odnosno vladavinu osoba nesklonih novih idejama i sa smanjenim mentalnim sposobnostima. To se osobito koristilo za SSSR i druge komunističke države.


|  |  |
| --- | --- |
| **Oblici i stilovi vodstva**: *v. također Oblici vladavine*

|  |
| --- |
| Ateokracija |
Anarhija |
Demokracija |
Geniokracija |
Gerontokracija |
Meritokracija |
Matrijarhat |
Ohlokracija |
Panarhizam |
Patrijarhat |
Plutokracija |
Teokracija | 
Tehnokracija |

 |
**Provincija Gerona** (katalonski: *Província de Girona*) je jedna od 50 španjolskih provincija od 755,716 stanovnika na sjeveroistoku zemlje u Autonomnoj zajednici Kataloniji.

Administrativni centar provincije je istoimeni grad.

Geografske karakteristike
-------------------------

Provincija se prostire sjeveroistočno od Barcelone duž obale Mediterana i prema Pirinejima, odmah do francuske ogranice na terenu od 5,910 km².

Sa sjevera graniči sa Francuskom i Pirinejima, sa istoka i jugoistoka sa Sredozemnim morem i sa zapada sa španjolskim provincijama Barcelona i Lérida. 
Provincija je poznata po poluotoku Creus, najistočnijoj točci Iberijskog poluotoka.

Historija
---------

Provincija Girona osnovana je [[1883. godine iz dijelova Katalonije.
Tokom historije je često djelovala kao čuvar istočnog ulaza na Iberijski poluotok.

Privreda
--------

Hladni planinski sjever provincije ima ima dobro razvijeno šumarstvo (hrast, bor, kesten) i drvnu industriju. S druge strane po istoku i jugu prostire se plodna obalna ravnica Empordà]], koju oplakuju rijeke; Ter, Muga i Fluvià. Po njoj se uzgajaju žitarice (kukuruz, krmiva). Ribarstvo je također važno za ekonomiju provincije.

Tvornice glavnog grada Gerone proizvodi tkanine od lana i pamuka, prehrambene proizvode, papir i elektroniku. 
Izvozno orjentirana industrija pluta koncentrirana je u općinama Sant Feliu de Guíxols i Palafrugell
Turizam je važan uz obalu, naročito u Costa Bravi, pa je uslužni sektor važna privredna grana.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spain: Cataluña*" (engleski). City population. Pristupljeno 6. 06. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Girona*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 7. 6. 2018.

Vanjske veze
------------

***Gerona (provincija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Diputació de Girona* (`es`)

| * p
* r
* u
Provincije Katalonije |
| --- |
| 
* Barcelona
* Gerona
* Lérida
* Tarragona

 |  |

| * p
* r
* u
Španjolske provincije |
| --- |
| 
Álava/Araba • 
Albacete • 
Alicante/Alacant • 
Almería • 
Asturias • 
Ávila • 
Badajoz • 
Barcelona • 
Burgos • 
Cáceres • 
Cádiz • 
Cantabria • 
Castellón/Castelló • 
Ceuta1 • 
Ciudad Real • 
Córdoba • 
Cuenca • 
Gerona • 
Granada • 
Guadalajara • 
Guipúzcoa/Gipuzkoa • 
Huelva • 
Huesca • 
Baleari • 
Jaén • 
La Coruña/A Coruña • 
La Rioja • 
Las Palmas • 
León • 
Lérida • 
Lugo • 
Madrid • 
Málaga • 
Melilla1 • 
Murcia • 
Navarra/Nafarroa • 
Orense/Ourense • 
Palencia • 
Pontevedra • 
Salamanca • 
Santa Cruz de Tenerife • 
Segovia • 
Sevilla • 
Soria • 
Tarragona • 
Teruel • 
Toledo • 
Valencia/València • 
Valladolid • 
Biskaja (Vizcaya/Bizkaia) • 
Zamora • 
Zaragoza

1 - Eksklave na sredozemnoj obali Afrike | Flag of Spain |
Dvor Zvorničko-tuzlanske eparhije
**Dvor Zvorničko-tuzlanske eparhije** nalazi se u Tuzli. Na sjednici Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika održanoj od 3. do 9. jula 2007. godine, zgrada dvora proglašena je za nacionalni spomenik BiH. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović (predsjedavajući), Ljiljana Ševo i Tina Wik. Pokretno nasljeđe sačinjava zbirka od 35 ikona.

Historija
---------

U dokumentaciji tuzlanske mitropolije koji datiraju iz jula 1913. urađenim u Građevinskom odeljenju Zemaljske vlade, nalaze se potpisi: predstojnika Građevinskog odeljenja Kuščevića i Rudolfa Tenisa, Karla Paržika i Josipa Pospišila.

Iz pisma-molbe mitropolita dabrobosanskog Ilariona, upućenog Zemaljskoj vladi u Sarajevu radi dodjele novčane pomoći za opremanje rezidencije, zna se da je useljena 1915. godine, mada nije bila dovršena. To potvrđuje i dokument iz 1916. godine o opremnju.
Kuhinska so koje je puno tle u Tuzli prourokovalo je nagrizanje temelja i ovog objekta. Radovi na sanaciji, zajedno sa Sabornom crkvom, obavljeni su 1990. god.

Opis
----

Poređenjem nacrta projekta zgrade mitropolije u Mostaru, koju je 1908. godine projektovao Karl Paržik, sa projektnim rješenjem zgrade tuzlanske mitroplolije iz 1911. godine, kao i onim iz 1913. godine, nedvosmisleno se može zaključiti da je dispoziciono rješenje zgrade tuzlanske mitropolije, organizacija prostora oko centralnog hola, kao i zenitalno osvjetljenje hola, ideja preuzeta iz konceptualnog rješenja zgrade mostarske mitropolije.

Fasade mitropolije u Tuzli razriješene su u strogoj geometrijskoj kompoziciji sa plitkim nišama i žlijebovima u zidnom platnu, te su oštrim sjenama naglašene vertikale u kompoziciji. Originalni, geometrizirani detalji razrađeni su precizno, naglašavajući linearizam i kubizam formi koji imaju porijeklo u istoricizmu. Mostarsko rješenje bilo je polazište za ovaj projekt, ali se ne može tvrditi da je Paržik bio zaslužan i za definitivno rješenje dispozicije i fasada. Tenies ne navodi ovaj projekat u pregledu svojih radova, te dileme u vezi sa autorom ovog zanimljivog ostvarenja još postoje.

Gabaritne mjere iznose oko 43 x 21,85 metara. Objekat je zidan od cigle, a konstruktivni sistem čine masivni nosivi zidovi (debljine cca 60 cm).

Zbirku od 35 ikona radili su nepoznati srpski, grčki, ruski, ukrajinski i autori sa Krita.

Literatura
----------

***Dvor Zvorničko-tuzlanske eparhije*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |

* Branka Dimitrijević - Arhitekt Karl Paržik, doktorska disertacija, Arhitektonski fakultet, Sveučilište u Zagrebu, 1989.

‎
**Egzil**, **progonstvo** ili **izgnanstvo** je riječ koja u najširem značenju označava nečije dugotrajno prisilno odsutstvo iz rodne zajednice, sela, grada, države i sl. 

U užem smislu egzil označava posebnu kaznenu mjeru ili odluku države kojom se pojedinci ili grupe zbog kršenja zakona, običaja, opasnosti po državu ili smetanja nečijim interesima trajno ili duži odstranjuju s neke teritorije.

Često se razlikuje **unutrašnji egzil** (npr. prisilno naseljavanje osobe unutar matične države) i vanjski egzil, odnosno protjerivanje (deportacija) van granične države.

Egzil ponekad može biti posljedica odluke samog pojedinca koji njome nastoje izraziti politički protest.

Egzil se u prošlosti često smatrao teškom i okrutnom kaznom. U primitivnim zajednicama je često bio gotovo istovjetan smrtnoj kazni jer je prognana osoba - kojoj je povratak u zajednicu/pleme/selo bio zapriječen smrću - bila bez pomoći ikoga izložena prirodi, odnosno gladi, žeđi, divljim životinjama i prirodnim elementima. Osim toga je egzil predstavljao težak psihološki šok za ljude koji su u pravilu cijeli život provodili u okviru relativno male i ograničene zajednice.

O tome kako je egzil bio težak svjedoče i slučajevi prosvijećenih intelektualaca kao Ovidije, koji su teško podnosili progonstvo u nepoznate, a u pravilu zabačene i siromašne dijelove svijeta.

Povezano
--------

* Izbjeglice

***Egzil*** na Wikimedijinoj ostavi
Giambattista Vico
**Giambattista Vico** ili **Giovanni Battista Vico** (23. lipanj 1668. – 23. siječanj 1744) bio neoplatonist, povjesničar, i novinar.

Njegovo glavno dijelo je Nova znanost (*Scienza Nuova*), izdano 1725, no potpuno je prepravljeno, 1730. Njegova glavna ideja da je istina čin, u Novoj znanosti se postavlja kao princip povijesti; ona je napravljena od strane ljudi, i zato je ljudi u potpunosti mogu razumjeti, isto kao i matematiku, koja je proizvod ljudske imaginacije. 

Vico predlaže istraživanje tradicije, mitologije i jezika kao metode za istraživanje povijesti. Za njega se vijeruje da je bo pionir etnologije. Po Vicu povijesni tijek prati slični uzorak, unutar svih nacija; iako ne u svim detaljima. Prvi su ljudi razmišljali u mitskim oblicima, *universali fantastici* ili poetske ličnosti. Sve nacije počinju sa *fantasia*, snagom imaginacije i vremanom bogova koji su potrebni da bi se razumjeo svijet. Nakon toga dolazi drugo doba u kojemu se *fantasia* koristi da bi se kreirale socijalne institucije i heroji se koriste da bi se inspirirale moralne vrline. Treće i finalno doba je doba racionalnosti, u kojemu čoviječanstvo upada unutar *barbarie della reflessione*; barbarizam reflekcija. Prema Vicku, postoje bogovi, heroji i ljudi; koji se ponavljaju unutar svijeta nacija, kreirajuči *storia ideale eterna* idealnu cijelovitu povijest.

Proučavao je Platona i Tacita. Kao teoretičar prava istraživao je odnos povijesti prava i ljudskog mišljenja, a rezultate tih istraživanja izložio je u knjizi Univerzalno pravo. Povijest je pokušao objasniti kao proces koji teče po određenim zakonima, od kojih je jedan cikličko smjenjivanje uspona i padova. 

Vico je bio izolirani genije, koji je živio gotovo u siromaštvu i nikada nije upoznao mislioca iste veličine. Ipak su njegovi pogledi utjecali na mnoge filozofe u 19. i 20. stolječu. Karl Marx je proučavao Vicoa, i mnoge svoje poglede duguje njemu. Također Vicova ideja *verum factum* predviđa pragmatizam Peircea. On je bio u stanju predvidjeti povijesni razvoj Europe sa velikom točnišću. U dvadesetom stoljeću, njegove ideje o mitu i nacijama bivaju prihvačene od James Joycea, kao i Edward W. Saida.

Literatura
----------

* Isaiah Berlin ([1979] 1981) *Against the Current* (Oxford: OUP), u poglavljima "Vico's Concept of Knowledge" i "Vico and the Ideal of the Enlightenment".

Vanjske veze
------------

***Giambattista Vico*** na Wikimedijinoj ostavi

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 59090329
* LCCN: n79040143
* ISNI: 0000 0001 2101 6464
* GND: 118626833
* SELIBR: 200298
* SUDOC: 027183890
* BNF: cb11928192z (podaci)
* BIBSYS: 90104486
* ULAN: 500218337
* NLA: 36204703
* NDL: 00459738
* NKC: jn19981002328
* BNE: XX1642546
* CiNii: DA01188511
* CONOR.SI: 33230179
* NSK: 000100817

 |
**Centralnosemitski jezici**, grana semitskih jezika dana raširenih na područjima Izraela, Sirije, Iraka, palestinskog područja, sjeverne Afrike, Arapskog poluotoka i drugdje. Dvije su glavne skupine aramejska i južna centralnosemitska. Obuhvaća 57 jezika: 

a) Aramejski: 
a1. istočni (17): babilonski talmudski aramejski, bijil neoaramejski, bohtan novoaramejski, hulaulá, hértevin, kildani (novokaldejski), klasični mandejski (†), koy sanjaq surat, lishán didán, lishana aturaya, lishana deni, lishana didán, mandejski jezik, mlahsö, senaya, sirjački, turoyo.
a2. zapadni (2): samarijanski aramejski, zapadni novoaramejski (maalula)
b) Južni:
b1) Arapski jezici (35) Arapski poluotok, sjeverna Afrika: arapski (33 različitih arapskih jezika), hassaniyya, malteški.
b2) Kanaanski jezici ili kanaanitski (3) Izrael, Palestina: starohebrejski (†), hebrejski, samarijanski hebrejski.

Izvori
------

1. ↑  Afro-Asiatic, Semitic, Central (16th)

Vanjske veze
------------

* Afro-Asiatic, Semitic, Central (14th)
* Afro-Asiatic, Semitic, Central (15th)
**Centralnosibirska visoravan** (ruski: *Среднесибирское плоскогорье*) je visoravan na sjeveru centralnog Sibira.

Geografija
----------

Centralnosibirska visoravan ima površinu od 1,500.000 km², to je otprilike trećina Sibira koja se prostire po Irkutskoj oblasti, Krasnojarskom kraju i Jakutskoj. Granica Centralnosibirske visoravni na zapadu je rijeka Jenisej, sa istoka je to Lena, na sjeveru je to Sjevernosibirska nizina, a sa juga su to Sajanske planine i Bajkalske planine.

Geološki je to jedan od najstarijih dijelova planeta, koji leži na kratonu Sibir, prekrivenom morskim talozima, sa dijelovima novijih stijena. To je kraj prosječne visine od 500 do 700 metara, uz nešto iznimaka kao što je to Visoravan Putorana (1700), Jenisejski greben i još par uzvišenja. Najveća rijeka na visoravni je Donja Tunguska. Vrlo je rijetko naseljen, u njemu prevladava tundra na sjeveru, i travnata stepa na jugu, uz pojase četinarskih šuma.

Klima je kontinentalna s kratkim i toplim ljetima te dugim i vrlo hladnim zimama. Kraj je bogat rudama, Tunguski kraj poznat je po ugljenu, a ima i rudnika željeza, zlata, platine, dijamanata i prirodnog plina.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Central Siberian Plateau*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 23. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Central Siberian Plateau* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Dvije Qiao** su dvije znamenite sestre koje su živjele u doba kraja dinastije Han. Starija je poznata kao **Da Qiao**, dok je mlađa poznata kao **Xiao Qiao**.

Da Qiao se udala za Sun Cea, gospodara rata čiji će mlađi brat i nasljednik Sun Quan osnovati državu Istočni Wu. Da Qiao je Sun Ceu rodila sina po imenu Sun Shao.

Xiao Qiao se udala za Zhou Yua, vojskovođu i državnika koji je služio Sun Cea, a kasnije i Sun Quana.

U fikciji
---------

Historijski roman *Romansa Tri kraljevstva* navodi kako su bile kćeri Qiao Xuana, službenika na dvoru dinastije Han i ranog pokrovitelja sjevernjačkog gospodara rata Cao Caoa. Isti roman sugerira kako je Cao Caova požuda prema Xiao Qiao bila jedan od razloga zašto se Zhou Yu odlučio prihvatiti prijedlog Zhuge Lianga o savezu južnjačkih gospodara rata Sun Quana i Liu Beija, koji je doveo do bitke kod Crvenih stijena 208. Istu priču koristi i scenario kineskog filmskog spektakla *Red Cliff* u kome lik Xiao Qiao tumači tajvanska manekenka Lin Chi-ling. U *Just Another Pandora's Box*, hongkonškoj parodiji na isti film, lik Xiao Qiao tumači Huang Yi.

V. također
----------

* Popis ličnosti u Tri kraljevstva
* Popis ličnosti u Dynasty Warriors
Ne poistovijećivati sa Dvorac Liechtenstein.
**Dvorac Lichtenstein** nalazi se na litici smještenoj švapskoj juri blizu grada Honaua , općini Lichtenstein, okrug Reutlingen u saveznoj držav Baden-Württemberg, Njemačka.

Povijesno se na ovom mjestu nalazio dvorac od oko 1200. Bio je uništen dvaput, jednom u ratu 1311. te ponovno od gradova-država u Reutlingenu godine 1381. Dvorac i nakon toga nije obnovljen te je pao ubrzo u ruševine.

Godine 1802 zemlja je došla u ruke kralja Fridrika I. od Württemberga, koji je sagradio lovački dom tamo. Oko 1837 je zemlja je proslijedio svom nećaku knezu Wilhelmu od Uracha, grofu od Württemberga, koji je, nadahnut romanom "Lihtenštajn" Wilhelma Hauffa [1], dodao je trenutni dvorac godine 1840-42. Romantični neo-gotički dizajn dvorca djelo je arhitekta Carla Alexandera Heideloffa.

Danas je dvorac još uvijek je u vlasništvu knezova Uracha, ali je otvoren za posjetitelje. Dvorac sadrži veliku zbirku povijesnih oružja i oklopa. 

* ulazno područje, siječanj 2010 ulazno područje, siječanj 2010
* pogled sa jugozapada, siječanj 2010pogled sa jugozapada, siječanj 2010
* rov , siječanj 2010rov , siječanj 2010
* View from the southwest, siječanj 2010View from the southwest, siječanj 2010
* siječanj 2010siječanj 2010
* siječanj 2010siječanj 2010
* HDR Dvorac LichtensteinHDR Dvorac Lichtenstein

Vidi još
--------

* Dvorac Liechtenstein
* Dvorac Vaduz
Protok informacija u biološkim sistemima
**Centralnu dogmu molekularne biologije** je prvi formulisao Francis Krik 1958, i zatim ponovo naveo u članku objavljenom u žurnalu *Nature* 1970:

*Centralna dogma molekularne biologije se bavi detaljnim ostatak-po-ostatak transferom sekvencijalne informacije. Ona navodi da se takve informacije ne mogu vratiti sa proteina na bilo drugi protein ili nukleinsku kiselinu.*
Ili, po rečima Maršala Nirenberga, „DNK formira RNK koja formira protein."

Ova dogma je okvir za razumevanje prenosa sekvence informacija između sekvencijalnog biopolimera koji nosi informacije, u najčešćem ili opštom slučaju, u živim organizmima. Postoje tri glavne klase takivih biopolimera: DNK i RNK (oba su nukleinske kiseline), i proteini. Moguće je zamisliti 3×3 = 9 pravaca transfera informacije među njima. Dogma ih klasifikuje u tri grupe od tri: 

* tri **generalna transfera** (za koje se smatra da se normalno javljaju u većini ćelija),
* tri **specijalna transfera** (poznato je da javljaju pod specifičnim uslovima u slučaju nekih virusa ili u laboratoriji), i
* tri **nepoznata transfera** (za koje se smatra da se ne javlaju).

Generalni transferi opisuju normalni protok biološke informacije: DNK se može kopirati na DNK (replikacija DNK), DNK informacija se može kopirati na iRNK (transkripcija), i proteini se mogu sintetisati koristeći iRNK informacije kao templat (translacija).

Vidi još
--------

* Genetički kod
* Alternativno splajsovanje

Spoljašnje veze
---------------

* Centralna dogma molekularne biologije
**Dvojezična križaljka**, kombinacija od dvije križaljke na (jedan) isti lik, s tim da je jedna križaljka sastavljena na jednom, a druga na nekom drugom jeziku. Takva kombinacija najavljena je u Miničvoru broj 27 (1. VIII. 1970), uz malu križaljku Slavka Peleha, kad je napomenuto da se na taj lik primaju "sastavljene križaljke na svim jezicima jugoslavenskih naroda (hrvatski, makedonski, slovenski, srpski), te i na stranim jezicima (engleski, esperanto, francuski, njemački, talijanski i dr.)." Najavljeno je i da će se takav tip križaljke nazivati "**dvojezina križaljka**, jer će uz jedan lik biti dva opisa na dva različita jezika. Takva križaljka je nastala u Kanadi, gdje se sastavlja na engleskom i francuskom jeziku (izvor: The Encyclopedia Americana, izdanje 1960. g. svezak VIII, str. 241.). S obzirom da je nastala u Kanadi, dakako, da ju se može nazivati i - **kanadska** križaljka."

U *"Mini Čvoru"* broj 35 (21. XI. 1970) objavljena je prva **dvojezična križaljka**. Gornji, hrvatski dio sastavio je Stjepan Grčić iz Osijeka, a donji, njemački dio Slavko Peleh iz Zagreba. Njemački dio objavljen je pod naslovom *Kreuzwortraetsel*.

Druga **dvojezična križaljka** objavljena je u "*Mini Čvoru"* broj 43 (13. III. 1971). Gornji, hrvatski dio sastavio je Drago Štiglić iz Vrbovskog, a donji, makedonski dio Ilija Petrovski iz Tetova u Makedoniji.

Izvori
------

* (Slavko Peleh): *"Pripomena suradnicima"*, Mini Čvor, I, 27, 14 - Bjelovar, 1. VIII. 1970.
Piramidalna pozornica
**Glastonburyjski festival suvremenih scenskih umjetnosti** (engleski: ) je muzičko-dramski festival koji se od 1970-ih održava u blizini sela Pilton u engleskoj grofoviji Somerset. Njegov začetnik je bio lokalni farmer Michael Evis koji je zajedno sa nekoliko prijatelja organizirao prvi koncert 1970. godine pod naslovom ***Pilton Festival***. Sljedeći koncert je održan sljedeće godine 1971. pod naslovom *Glastonbury Fayre*, te zabilježen na istoimenom dokumentarnom filmu. Od 1978. kada je održan neformalni improvizirani koncert se festival održava manje-više; njegovoj popularnosti je pridonijela lokacija u blizini Glastonburyja, vezana uz legende o kralju Arthuru, a koja privlači brojne poklonike new agea. S vremenom je postao jedan od najmasovnijih kulturnih događaja na kome se okuplja u prosjeku oko 150.000 ljudi, a na kome nastupaju najveća imena britanske pop i rock muzike. Festival se tradicionalno održava na otvorenom, a što za posljedicu ima da na njegovo održavanje svake godine značajno utiču vremenske prilike. Organizacija koncerta je svake godine suočena s brojnim logističkim i sigurnosnim zahtjevima, ali većina osoblja radi besplatno, te veliki dio prihoda od karata odlazi u dobrotvorne svrhe.

Vanjske veze
------------

***Glastonbury Festival*** na Wikimedijinoj ostavi

* The official site of Glastonbury Festival
* BBC Glastonbury site – exclusive rights to show performances online
* Glastonbury 2011 Arhivirano 2011-11-02 na Wayback Machine-u
* Glastonbury 2011 from efestivals
* A brief history of Glastonbury Festival's troubles from 1970–2010 at Daily Music Guide

Koordinate: 51°09′18″N 2°35′10″W﻿ / ﻿51.155°N 2.586°W﻿ / 51.155; -2.586
**Centralna televizija Državne radiotelevizije SSSR** (rus. *Центральное телевидение Гостелерадио СССР*, skr. CT SSSR) je bilo poduzeće za proizvodnju i distribuciju televizijskog programa u okviru Državnog komiteta za televiziju i radiodifuziju SSSR, a koje je djelovalo od 1951. godine do 1991. godine. Nastalo je nakon Drugog svjetskog rata objedinjavanjem tehničkih i drugih resursa tzv. Moskovske i Lenjingradske televizije koje su sa radom bile započele 1938. godine, a u poratnim godinama bile među prvima u svijetu koje su koristile standard slike od 625 linija.

Iako je CT SSSR formalno sa radom otpočela 1951. godine, tek od Nove godine 1956. je otpočeo svakodnevni televizijski program. Tokom svog postojanja je CT SSSR pod svojom neposrednom nadležnošću imala pet televizijskih stanica. Godine 1956. su tako sa svakodnevnim emitiranjem otpočeli Prvi program (sa redovnim ili sadržajem opće namjene) i Drugi program (čiji se sadržaj uglavnom bavio reportažama i životom različitih republika SSSR), te Lenjingradski program. Kasnije je stvoren Moskovski (ili Treći program), a od 1965. se emitirao Četvrti (kasnije Treći) program, namijenjen prje svega obrazovnim sadržajima. Od 1965. se CT SSSR u svrhu emitiranja počeo služiti orbitalnim satelitima, a 1967. je, kao četvrta TV-mreža u Evropi, uvela program u boji.

CT SSSR je sa postojanjem prestao za vrijeme raspada SSSR. Njegove tehničke resurse su preuzele novoformirane televizijske stanice Ruske Federacije.

Vanjske veze
------------

* Central Television USSR na IMDb-u (`en`)
* СССР ТВ: Советское телевидение Arhivirano 2016-06-30 na Wayback Machine-u — бесплатный просмотр советских телевизионных передач. Совместный проект медиагруппы URAVO и Гостелерадиофонда России.