recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sandro Nicević** (Pula, 16. lipnja 1976.) je hrvatski profesionalni košarkaš. Igra na poziciji centra, a trenutačno je član talijanskog Benettona. Bio je član hrvatske košarkaške reprezentacije koja je sudjelovala na Olimpijskim igrama 2008. u Pekingu.

Karijera
--------

Karijeru je započeo u Gradinama, a u Hrvatskoj ostaje sve do 2001. godine, nakon čega je krenuo u europsku turneju, tijekom koje je promijenio šest klubova (Olimpija, Le Mans, AEK, Unicaja, Bešiktaš i sada Benetton) iz šest različitih zemalja. Najuspješnija sezona mu je bila 2007./08. u dresu turskog Beşiktaşa, kada je prosječno postizao 13 poena i šest skokova po susretu. Odlična sezona mu je pomogla da se nakon 2003. vrati u hrvatsku košarkašku reprezentaciju i s njome izbori Olimpijske igre u Pekingu. Odmah nakon Olimpijskih igara talijanski Benneton mu je ponudio ugovor te odlazi u Italiju. U debiju za Benetton je u 34 minute postigao 16 poena (šut za dva 7-12, slobodna bacanja 2-4), 10 skokova i 4 asistencije. Nastavio je s dobrim igrama u talijanskom klubu i prometnuo se u jednog od njihovih najvažnijih igrača. Tome je dokaz što je izabran je za najkorisnijeg igrača od njih ukupno 367 koji su zaigrali u utakmicama 1. kola košarkaškog Eurokupa. U sezoni 2008./09. bio je najbolji igrač kluba u ULEB Eurokupu i u regularom dijelu natjecanja predvodio je svoju momčad sa 12.3 poena, 4.9 skokova, 2.9 asistencija. Niceviću su odlične igre donijele priznanje u drugu petorku Eurokupa. Na kraju godine prihvatio je produženje ugovora na još dvije sezone.

Izvori
------

1. ↑  „Nicević još dvije godine u Benettonu". Arhivirano iz originala na datum 2009-06-26. Pristupljeno 2014-07-26.

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil na NLB.com
* Profil na Eurocupbasketball.com

| * p
* r
* u
Benetton Basket |
| --- |
| 
 
5 Wood |
8 D. Lorbek |
9 Bulleri |
10 Nicević |
11 Rullo |
12 Sandri |
13 Rančík |
14 Neal |
16 Cazzolato |
18 CJ Wallace |
19 Renzi |
− Kalnietis |
− Hackett |
− Kus |
− Hukić
Trener: Mahmuti
 |
Koordinate: 41° 26′ 02" SGŠ, 22° 32′ 43" IGD

**Belotino** (mak. *Belotino*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Belotino je naselje u okviru opštine Strumica.

Prirodni uslovi
---------------

Belotino je smešteno u jugoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Strumice, naselje je udaljeno 12 kilometara zapadno.

Naselje Belotino se nalazi u istorijskoj oblasti Plavuš. Naselje je položeno na istočnim padinama planine Plavuš, na približno 510 metara nadmorske visine. Neposredno južno od naselja stvoreno je veštačko jezero Vodoča.

Mesna klima je kontinentalna.

Stanovništvo
------------

Belotino je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 29 stanovnika. Na popisu 1994. godine bilo je 80 stanovnika u naselju.

Većinsko stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.strumica.gov.mk Zvanična stranica opštine Strumica
* Fallingrain

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Strumica |
| --- |
| **Strumica** • 
Banica • 
Bansko • 
Belotino • 
Veljusa • 
Vodoča • 
Gabrovo • 
Gradski Baldovci • 
Dabilje • 
Dobrejci • 
Dorlombos • 
Zleševo • 
Kosturino • 
Kukliš • 
Memešlija • 
Murtino • 
Ormanlija • 
Popčevo • 
Prosenikovo • 
Raborci • 
Rič • 
Sačevo • 
Svidovica • 
Tri Vode • 
Čepelija |  |
11-godišnja djevojčica hoda bosonoga po plaži
**Bosonogost** je izraz koji se koristi za nedostatak obuće odnosno bilo kakve zaštite na nečijim stopalima. Za takve osobe se kaže da su **bose** ili **bosih nogu**. Bosonogost je uobičajena pojava u zemljama u razvoju, dok je mnogo rjeđa u industrijaliziranim zemljama, što se obično tumači nepovoljnom klimom, zdravstvenim rizicima, društvenim tabuima, modom i pritiskom okoline. Bosonogost - u slučajevima kada nije rezultat specifičnih okolnosti ili nečijeg siromaštva - se tada prakticira uglavnom iz vjerskih i svjetonazorskih razloga, a tradicionalno se smatra izrazom pobožnosti, asketizma, skromnosti, nevinosti ili povezanosti s prirodom.

Povezano
--------

* Japanke
* Sandale
* Fetiš stopala
* Golotinja

Vanjske veze
------------

***Bosonogost*** na Wikimedijinoj ostavi

* Society for Barefoot Living
* Living Barefoot Arhivirano 2017-10-01 na Wayback Machine-u Information website & Community on the topic of Living Barefoot and alternatives
* Footloose and Boot Free: Barefoot Hiking (*The New York Times*, September 22, 2006)
* You Walk Wrong New York Magazine
* Take Off Your Shoes and Walk A podiatrist reveals the problems caused by shoes
* Italian Project Vivere Scalzo (Living Barefoot) Arhivirano 2017-10-15 na Wayback Machine-u
**William Lovett** (Newlyn/Penzance, Cornwall, 8. maj 1800. - London, 8. august 1877.), bio je istaknuti čartistički 
lider, poznat kao autor peticije (*People’s Charter*) iz 1838. kojom je zahtjevana parlamentarna reforma u Velikoj Britaniji.

Biografija
----------

William Lovett je od 1821. radio kao vladin činovnik u Londonu, kao simpatizer ideja 
socijalista-utopista Roberta Owena samostalno se obrazovao u ekonomiji i politici. Kao takav je 1829. postao sekretar *Britanskog saveza za promociju zadrugarstva*, organizacije koja se pokazala izuzetno važnom u razvoju borbene radničke klase. 
Lovett je zajedno sa lijevim radikalima 1836. u Londonu osnovao radničko udruženje, koje je dvije godine kasnije izdalo - peticiju *People’s Charter*.

Njegova umjerenost otežavala mu je suradnju sa borbenijim Čartistima, naročito sa Feargusom O'Connorom. Zbog tog je njegova uloga u čartističkom pokretu bila ograničena, iako je 1839. izabran za sekretara Prve nacionalne skupštine Čartista. Uhapšen je nakon demonstracija u Birminghamu, u vrijeme dok se tamo održavala čartistička skupština, i osuđen je na godinu dana zatvora u Warwicku.

U zatvoru je zajedno sa suborcem Johnom Collinsom, napisao *Čartizam: Nova organizacija naroda* (Chartism: A New Organization of the People).

Lovett je 1841. osnovao *Nacionalno udruženje za promociju političkog i društvenog pložaja naroda*, kom je posvetio većinu svoje energije. Nakon 1857. napisao je čitav niz udžbenika za radnike. Autobiografija mu je objavljena 1876. godinu dana prije smrti.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*William Lovett*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 18. 04. 2017.

Vanjske veze
------------

***William Lovett*** na Wikimedijinoj ostavi

* *William Lovett* (`en`)
*Za ostale upotrebe, v. Belovište (Gostivar).*

  
Koordinate: 42° 08′ 12" SGŠ, 21° 06′ 15" IGD

**Belovište** (mak. *Belovište*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Belovište pripada opštini Jegunovce.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Belovište je smešteno u severnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Srbijom (7 km severoistočno od naselja). Od najbližeg većeg grada, Tetova, naselje je udaljeno 20 km severoistočno.

Belovište se nalazi u donjem delu istorijske oblasti Polog. Naselje je položeno na severnom obodu Pološkog polja. Južno naselja se pruža polje, a severno i zapadno se izdiže Šar-planina. Nadmorska visina naselja je približno 720 metara.

**Klima** u naselju je umereno kontinentalna.

Istorija
--------

Početkom 20. veka svi žitelji su bili pripadnici Srpske pravoslavne crkve.

Stanovništvo
------------

Belovište je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 311 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (97%), a ostalo su mahom Srbi.

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Jegunovce

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Belovište (Tetovo)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.opstinajegunovce.gov.mk Zvanična stranica opštine Jegunovce

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Jegunovce |
| --- |
| **Jegunovce** • 
Belovište •
Vratnica •
Žilče •
Jažince •
Jančište •
Kopance •
Orašje •
Podbređe •
Preljubište •
Raotince •
Rataje •
Rogačevo •
Siričino •
Staro Selo •
Tudence •
Šemševo |  |
**Položaj LGBT osoba u**  
**Meksiku**  
**Estados Unidos Mexicanos**| 

|  |  |
| --- | --- |
| Zastava Meksika | Zastava duginih boja |
| Zastava Meksika | Zastava duginih boja |

 |
| **Legalizacija** |  - od 1871. |
| **Antidiskriminacioni zakoni** |  - od 2003. na nacionalnom nivou |
| **Uzrast seksualne saglasnosti** |  |
| **Brak** |  /  - od 2010. u gradu Meksiku |
| **Istopolna zajednica** |  /  - od 2007. u Koauili |
| **Usvajanje** |  /  - samo u Meksiko Sitiju |
| **Vojska** |  |
| **Zakonska promena pola** |  /  - od 2008. u Meksiko Sitiju |
| **Organizacije** | Frente de Liberación Homosexual |
| **Događaji** | Mexico City Pride, Guadalajara Gay Pride |
| **Istaknute osobe** | Christian Chávez, Edgar de Evia, Frida Kahlo, Ramón Novarro, Salvador Novo, Dean Phoenix, Alex Sánchez |
|  LGBT portal |

**Položaj LGBT osoba u Meksiku** se popravlja poslednjih godina. Istopolni odnosi su pod uticajem intelektualnog nasleđa Francuske revolucije legalizovani 1871. godine usvajanjem Nepoleonovog krivičnog zakona nakon kratke Francuske okupacije Meksika (1862-67). Međutim, mogli su da se primenjuju zakoni o javnom moralu protiv gejeva i lezbejki.

Uticaj stranih i različitih lokalnih kultura, posebno progresivnih mesta, kao što je grad Meksiko, širi se državom i promene u odnosu prema LGBT osoba su vidljive. To se posebno može primetiti u metropolama kao što su Guadalajara, Monterrey i Tijuana, gde su obrazovanje, prisustvo stranaca i inostrane štampe veći. Promene, međutim, nisu brze, pa se sukobi mogu dešavati čak i u velikim gradovima. Tolerancija prema seksualnim različitostima je primetljiva u starim lokalnim društvima, kao što su Zapoteci i Maje. Od 1970-ih, pod uticajem LGBT pokreta iz Sjedinjenih Američkih Država i Tlatelolškog masakra, 1968, počeo je da se javlja veliki broj LGBT organizacija, čime se povećala vidljivost LGBT zajednice, koja je od 1979. godine počela da organizuje povorku ponosa u Meksiko Sitiju, a od 1996. i u Guadalajari.

Političke i zakonske pobede LGBT zajednice dolaze preko partije levog centra, Partije demokratske revolucije, kao i preko manjih partija levice, Radničke partije i Convergencia, a ponekad i preko partije desnog centra, Partido Revolucionario Institucional, koja je dugo na vlasti. Godine 2001. Ustav Meksika je zabranio diskriminaciju na osnovu seksualne orijentacije, a 2003. godine usvojen je zakon o zabrani diskriminacije. Meksiko Sity i Koauila su priznaje građanske zajednice, a grad Meksiko je 2010. godine priznao i istopolne brakove.
Benny Kauff
**Benjamin Michael Kauff** (5.1. 1890 – 17.11. 1961.) bio je američki profesionalni igrač bejzbola. Bio je poznat pod nadimkom "Ty Cobb Fedsa." Jedini je igrač MLB doživotno izbačen iz lige zbog prekršaja koji nije imao veze s klađenjem.

Kauff je karijeru u MLB započeo u *New York Highlandersima* 20.4. 1912. Nakon pet utakmica je poslan u niže lige, gdje je proveo sljedećih godinu dana.

Godine 1914. Kauff se priključio klubu *Indianapolis Hoosiers* iz nove profesionalne nacionalne lige Federal League. Zahvaljujući Kauffovoj igri, *Indianapolis* je osvojio prvi titulu Federal Leaguea 1914. Kauff je potom zamijenjen u *Brooklyn Tip-Tops*, ali se tamo nije istakao.

Kada se Federal League raspala, Kauff je otišao u *New York Giants* iz National Leaguea. Kod njih je ostao do 1920. s time da je 1918. kraće vrijeme služio u američkog vojsci u prvom svjetskom ratu.

U decembru 1919. Benny Kauff je optužen da je zajedno s bratom organizirao bandu kradljivaca automobila. Nakon samo 55 utakmica godine 1920, *Giants* su Kauffa poslali u *Toronto* u nižerazrednoj International League.

13.5. 1921. Benny Kauff je na sudu oslobođen optužbi. Međutim, tadašnji komesar za bejezbol, sudac Kennesaw Mountain Landis je Kauffa zbog "neželjene reputacije i karaktera" doživotno prognao iz bejzbola. Kauff se žalio sudu, ali je žalbeni sud 17.1. 1922. odbio njegovu žalbu.

Izvori
------

* The Baseball Library Arhivirano 2006-08-11 na Wayback Machine-u
* David Zingler's SBeeN

Vanjske veze
------------

* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere
* Baseball Library Arhivirano 2006-08-11 na Wayback Machine-u - Timeline
* Baseball's Banned Players
* Baseball Reference (The Bullpen)
* Baseball Almanac
* SABR biography Arhivirano 2007-04-21 na Wayback Machine-u
**Bitka kod Las Navas de Tolosa** dogodila se 16. jula 1212. ona je bila najvažnija bitka kršćanske Rekonkviste u Španjolskoj u kojoj su Almohadi (muslimanska sjevernoafričko - španjolska dinastija) teško poraženi od združenih snaga Kastilje, Aragona, Navare i Portugala. Bitka se vodila oko 64 km sjeverno od Jaéna u Andaluziji.

Tok bitke
---------

Kralj Kastilje i Leona - Alfonso X, ostao je nekoliko godina paraliziran nakon poražavajućeg poraza od Almohada u Bitci kod Alarcosa 1195. pa nije poduzimao ništa protiv Maura. U tom periodu se sprijateljio (i stekao njegove simpatije) sa nadbiskupom Toleda - Rodrigom Jiménezom de Radom, kog je također tištila muslimanska pobjeda nad kršćanima. Svojim vezama i uticajem uspio je da papa Inocent III objavi Križarski rat protiv njih, a dobio je podršku i od nekoliko francuskih biskupa, pa su se u proljeće 1212. u Toledu već počele okupljati grupe francuskih vitezova i Templara.

Nakon nekog vremena okupljeni Križari su 21. juna krenuli prema jugu, ojačani trupama Aragona, Kastilje i Portugala. 
Gotovo namah zauzete su dvije [Mauri|maurske]] utvrde, ali ti uspjesi nisu bili dovoljni većini pristiglih stranih vitezova u usporedbi sa ekstremnim vrućinama i strašnim terenom pa su odustali, ali su na sreću pristigle trupe Navare.

U međuvremenu je almohadski kalif Muhamed al-Nasir 22. juna prebacio svoje snage u Jaén, a nakon tog u planine pored Baeza, namjeravajući blokirati kršćansku vojsku u ravnici Las Navas de Tolosa. 
Kršćanska vojska je ubrzo nakon svog dolaska na taj teren - 12. jula zauzela zamak Ferral, sa ciljem da se nakon njega probije do muslimanskog logora preko prijevoja La Losa. To je ispalo nemoguće jer je prijevoj bio strogo čuvan, ipak su od lokalnog pastira saznali za alternativni pravac preko kojeg su se probili do logora.

Sam Alfonso X je lično komandirao kršćanskim snagama i razbio almohadske snage 16. jula. al-Nasir je pobjegao, pa je Alfonso X nastavio napad i u naletu zauzeo Baezu i Úbedu.

Širi efekti muslimanskog poraza postali su vidljivi tek nakon 1233. kad se Almohadski kalifat raspao zbog dinastičkih svađa, pa su preostale maurske enklave ubrzo počele padati jedna za drugom pod navalama Rekonkviste.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Battle of Las Navas de Tolosa*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 12. 06. 2019.

Vanjske veze
------------

***Bitka kod Navas de Tolosa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Battle of Las Navas de Tolosa* (`en`)
**Volta** je akumulaciono jezero na rijeci Volti u Gani. Najveće je jezero takve vrste u svijetu i nastalo je izgradnjom brane Akosombo između 1961. i 1965. godine.

Hidrografija
------------

Jezero Volta prostire se po sredini Gane, između Ajene na jugu gdje je podignuta brana, te Yapeia na sjeveru gdje su se nekad spajale rijeke Crna i Bijela Volta. Jezero je dugo 400 km i široko do 25 km, s površinom od 8502 km² što je oko 3,6 % površine države. Jezero ima kapacitet od 153 km³ vode. Podignuto je prvenstveno za potrebe hidroelektrane, ali i za navodnjavanje suhe ganske savane nizvodno.

Zbog izgradnje jezera se moralo potopiti 15.000 kuća i 740 sela, a 78.000 ljudi se moralo preseliti. Jezero je povećalo plovnost rijeke Volte i na taj način omogućilo jeftin transport između sjevernih savana i obale Gane. Osim hidroelektrane koja proizvodi 912 megavata struje, prvenstveno za potrebe elektrolize aluminija u pogonima kod lučkog grada Teme, jezero se koristi i za ribolov, ali i za navodnjavanje velikih plantaža suhe visoravni Accra koja leže ispod brane.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   „*Lake Volta*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 2. 11. 2012.
2. 1 2 3 4 5  „*Volta Lake*" (engleski). International Lake Environment Committee. Arhivirano iz originala na datum 2009-05-06. Pristupljeno 2. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

***Volta (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lake Volta* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Clarence Seward Darrow** (Trumbull, 18. travnja 1857. — Chicago, 13. ožujka 1938.) je bio američki odvjetnik i jedan od glavnih sudionika Američke unije za građanske slobode, najpoznatiji kao branitelj maloljetnih ubojica Leopolda i Loeba u slučaju ubojstva Roberta Franksa 1924. godine te Johna T. Scopesa u procesu u kojem mu je oponent bio William Jennings Bryan, ugledni državnik, orator i trostruki predsjednički kandidat. Često nazivan "sofisticiranim laikom" (termin *country lawyer* označava osobu bez formalnog pravnog obrazovanja koja je dozvolu stekla čitanjem prava), Darrow je ostao zabilježen u povijesti zbog svoje domišljatosti i agnosticizma te oštrog protivljenja smrtnoj kazni, što je posebno demonstrirao na suđenju Leopoldu i Loebu.

***Clarence Darrow*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 24664122
* LCCN: n79026987
* ISNI: 0000 0001 2124 5777
* GND: 119101076
* SUDOC: 031667198
* BNF: cb12283903p (podaci)
* MusicBrainz: 9e2cbacc-b466-447f-a648-dfd74144add2
* NLA: 35033419
* NDL: 00620557
* NKC: skuk0000291
* BNE: XX1246671
* CiNii: DA05255246
* CONOR.SI: 180568675

 |
Za istoimenu Rafaelovu sliku, v. Bitka kod Ostije (slika).
Rafaelova freska *Bitka kod Ostije*
**Bitka kod Ostije** se odigrala 849. ispred tirenske obale Centralne Italije između saracenskih pirata na jednoj, i saveza italijanskih država koji su činile papa, Vojvodstvo Napulj, Vojvodstvo Gaeta i Republika Amalfi. na drugoj strani. Do nje je došlo tri godine nakon što su Saraceni napali i opljačkali Rim, uključujući staru baziliku svetog Petra. Nastojeći spriječiti da se slična stvar ponovi, papa Lav IV je dao proširiti gradske bedeme, kao i utvrditi rimsku luku Ostija. U međuvremenu je vijest da Saraceni spremaju još jedan napad i okupljaju veliku flotu na Sardiniji dovela do stvaranja koalicije između pape i tadašnjih pomorskih republika u Južnoj Italiji. Savezničku flotu, kojom je komandirao napuljski flotovođa Cesario Hrabri, pred bitku je lično blagoslovio papa. Kada su se Saraceni i saveznici sukobili, izbila je snažna oluja i razdvojila obje flote; čim je oluja prošla, ispostavilo se kako je arapska flota raštrkana, a saveznička flota kompaktna. To je saveznicima omogućilo da s nadmoćnim snagama hvataju jedan po jedan arapski brod, dok svi nisu bili zarobljeni ili prisiljeni na bijeg. Saveznici su stekli veliki plijen, ali i brojne zarobljenike koji su poslije u lancima odvedeni u Rim, gdje su izgradili Leoninske bedeme, oko kojih je nastao današnji Vatikan.

Bitka je zbog svog ishoda ostvarila snažan dojam ne samo na suvremenike nego i na buduće generacije, te predstavlja jedan od rijetkih događaja u srednjovjekovnoj historiji Italije koji se dan-danas obilježava. Njoj je u doba Renesanse znameniti slikar Raffaelo posvetio fresku pod naslovom *Bitka kod Ostije*, koja se danas čuva u Vatikanskom muzeju.

Izvori
------

* Llewellyn, Peter. *Rome in the Dark Ages*. London: Faber and Faber, 1970.

Koordinate: 41°45′00″N 12°17′00″E﻿ / ﻿41.75°N 12.2833°E﻿ / 41.75; 12.2833
**Bitka kod Pelekanona** vođena je 10-11. VI 1329. godine između vojske bizantske vojske predvođene Andronikom III Paleologom i osmanske vojske predvođenih Orhanom. Bitka je dio Bizantsko-osmanskih ratova, a završena je pobjedom Turaka.

Sve češći upadi Osmanlija na bizantske teritorije u Maloj Aziji naterali su Andronika da preduzme pohod na osmansku vojsku. Jedan dio njegove vojske bio je zarobljen u Nikeji koju su Turci opsjeli, pa Andronik kreće kako bi deblokirao grad. Turska vojska predvođena Orhanom ga je dočekala na Pelekanonu i blokirala put prema Nikomediji. U bitci koja je uslijedila i Anronik i Jovan VI Kantakuzin su zadobili lakše povrede. Proširio se glas da je car ubijen, pa je u bizantskoj vojsci zavladala panika. Tako se pokušaj deblokade Nikeje završio neuspjehom. Andronik III je doživio poraz kod Pelekanona 1329. dok je Nikeja pala 1331. To je omogućilo Turcima da bez većih teškoća osvoje sve bizantske teritorije u Maloj Aziji.

Izvori
------

1. ↑  Treadgold 1997, str. 761
2. ↑  Bartusis 1997, str. 91
3. ↑  Laiou 1972, str. 315

Literatura
----------

* Bartusis, Mark C. (1997), *The Late Byzantine Army: Arms and Society 1204–1453*, University of Pennsylvania Press, ISBN 0-8122-1620-2
* Laiou, Angeliki E. (1972), *Constantinople and the Latins: The Foreign Policy of Andronicus II, 1282–1328*, Harvard University Press, ISBN 978-0-674-16535-9
* Treadgold, Warren T. (1997), *A History of the Byzantine State and Society*, Stanford University Press, ISBN 0-8047-2630-2
**William Walcher** (francuski: ), **Walcher**, ponekad **Walchere** ili **Walker**, (? - 14. maj 1080) bio je biskup Durhama od 1071. te earl Northumbrije od 1075. do smrti. Bio je rodom iz Lotaringije, odnosno okolice Liègea u današnjoj Belgiji. Na mjesto biskupa ga je pozvao engleski kralj William Osvajač nedugo nakon velike kaznene ekspedicije kojom je opustošen pobunjeni sjever Engleske, uključujući područje Durhama.  Na tom je mjestu, kao knez-biskup preuzeo i svjetovnu vlast nad Durhamom. Brzo se sprijateljio sa Waltheofom, anglosaksonskim velmožom koji je Williamu služio kao earl Northumbrije. Nakon što je Waltheofu oduzeta grofovija nakon Pobune earlova, Walcher je od kralja Williama novcem otkupio titulu earla 1075. Walcher, koga su historijski izvori prikazali kao pobožnog čovjeka, ali bez nekih administratorskih sposobnosti, nastojao je steći nakolnost svojih anglosaksonskih podanika tako što je kao jednog od svojih glavnih pomoćnika odabrao Waltheofovog rođaka Lingulfa od Lumbleya. Nakon što je 1079. Northumbriju napao škotski kralj Malcolm III i bez otpora je opljačkao, Ligulf je javno optužio Walchera za nesposobnost; to je izazvalo svađu sa Walcherovim kapelanom Leobwinom i rođakom Gilbert. Potonji ju je okončao tako što je Ligulfa mučki napao noću u njegovoj kući, ubivši ga i masakriravši njegovu porodicu. Taj je zločin izazvao zgražanje među lokalnim stanovništvom i potaklo pobunu pod Eadulfom Rusom. Walcher je odlučio pobunu ugušiti pregovorima. Međutim, kada se, praćen sa stotinjak naoružanih Normana, sreo sa Eadulfom i njegovim pristašama u Gatesheadu, odbio je sve njegove zahtjeve. Razbješnjeli Eadulf je tada napao biskupa i njegovu pratnju, natjeravši ih da se sklone u obližnju crkvu. Ona je opkoljena i zapaljena, a Walcher posječen kada je iz nje pobjeći. Taj je čin potakao Williama da svog polubrata Oda od Bayeuxa pošalje na sjever da izvede još jednu kaznenu ekspediciju, tokom koje su uklonjeni i oni anglosaksonski plemići koji su preživjeli prethodnu čistku. Walchera je na mjestu biskupa naslijedio normansk redovnik William de St-Calais, a na mjestu earla normanski vitez Aubrey de Caucy.

Izvori
------

1. ↑  Fryde, et al. *Handbook of British Chronology* p. 241
2. ↑  Williams *English and the Norman Conquest* p. 66

Literatura
----------

* Leyser, Henrietta (2004). „Walcher, earl of Northumbria (d. 1080)" ((potrebna pretplata članstvo u javnim bibliotekama UK)). *Oxford Dictionary of National Biography* (January 2011 revised izd.). Oxford University Press. DOI:10.1093/ref:odnb/28428. Pristupljeno 17 March 2011.


| Rimokatoličke crkvene titule |
| --- |
| Prethodi:**Æthelwine** | **biskup Durhama**1071–1080 | Slijedi:**William de St-Calais** |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Waltheof** | **earl Northumbrije**1075–1080 | Slijedi:**Aubrey de Coucy** |
**Bitka kod Hondschootea** se odigrala na sjeveru Francuske za vrijeme Rata Prve koalicije od 6. do 8. septembra 1793. između francuskih republikanskih snaga pod generalom Jaenom Nicolasom Houchardom na jednoj, te savezničkih, pretežno anglo-hanoveranskih snaga pod vojvode od Yorka na drugoj strani. Do nje je došlo tokom savezničke opsade francuskog grada Dunkerquea. Francuske snage pod Houchardom su nastojale deblokirati grad, i to tako što su se, koristeći svoju brojčanu nadmoć, postavile južno od anglo-hanoveranskih položaja, prekinuvši Yorkove veze sa Austrijancima koji su tada bili opsjedali Le Quesnoy. Houchard ispočetka nije htio napsasti saveznike, nego ih manevrima prisiliti da se povuku i prekinu opadu. Međutim, pod pritiskom političkog komesara Lazarea Carnota se odlučio za napad, koji je počeo 6. septembra. Francuzi su glavninom snaga udarili na hanoveranske snage koje su kaotičnim borbama prisiljene na povlačenje, a njihov zapovjednik general Freytag nakratko zarobljen. Britanski kontingenti su 7. septembra stabilizirali situaciju, ali su 8. septembra Francuzi uspjeli probiti njihove linije i prisiliti ih na povlačenje prema istoku, čime je Dunkerque deblokiran. Bitka je predstavlja prvi značajniji britanski poraz u ratu te je stekla izuzetnu važnost, manje zbog promjene vojničke situacije, koliko zbog snažnog moralnog poticaja za francuske republikance, koji su od proljeća trpjeli niz poraza, koji je time prekinut.

Izvori
------
Logo veb-sajta
**Wayback Machine** (dosl. "mašina za put[ovanje] unazad") digitalna je arhiva svetske mreže (veba) i drugih informacija na internetu. Kreirala ju je Internetska arhiva (engl. ), neprofitna organizacija sa sedištem u San Francisku (Kalifornija). Arhivu su osnovali Bruster Kejl i Brus Džilijat, a održava se zajedno sa sadržajima Aleksa interneta (engl. ), kalifornijske podružnice Amazona koja sakuplja komercijalne podatke o veb-saobraćaju. Servis Wayback Machine korisnicima omogućava da vide arhivirane verzije veb-stranica od kako su te stranice izgledale na određeni datum u prošlosti, što sama arhiva naziva "trodimenzionalnim indeksom".

Godine 1996. počelo je arhiviranje keširanih stranica veb-sajtova na veće klastere linuks-čvorova Wayback Machine-a. Arhiva redovno posećuje stranice interneta svakih nekoliko dana, nedelja ili meseci i arhivira nove verzije ukoliko se sadržaj promenio. Namera je da se sadržaj koji bi se inače izgubio kada god se stranica bitno izmeni ili pak zatvori snimi/sačuva i arhivira, jer samim tim što je bila objavljena i što je neko mogao videti kao takvu postoji puno pravo da se i sačuva — pa čak i ako je sadržala neki sporni sadržaj. Velika vizija i konačni cilj je da se arhivira celi internet.

Ime *Wayback Machine* izabrano je kao smešna aluzija na plot-uređaj iz animiranog crtanog filma *The Rocky and Bullwinkle Show*. U jednom od sastavnih delova tog animiranog crtanog filma, *Peabody's Improbable History*, glavni likovi G. Pibodi i Šerman rutinski su koristili vremeplov po imenu WABAC machine (što se izgovara isto kao i *wayback*, vejbek) kako bi svedočili, (ne)učestvovali ili izmenili određene poznate događaje iz prošlosti.

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanični veb-sajt
**Bitka kod Humenja** ili **Bitka kod Humennéa** (mađarski: *Homonnai csata*, poljski: *bitwa pod Humiennem*) se odigrala od 22. do 23. novembra 1619. godine u današnjoj Slovačkoj za vrijeme Tridesetogodišnjeg rata između transilvanske protestantske vojske pod komandom Györgyja I Rakoczija na jednoj, i katoličkih snaga pod komandom Walentija Rogowskog na drugoj strani. Do nje je došlo nakon što se rimsko-njemački novoizabrani katolički car i mađarski kralj Ferdinand II našao u teškoj situaciji, s obzirom da je transilvanijski princ Gabor Bethlen bio iskoristio njegovu zauzetost gušenjem protestantskog ustanka u Kraljevini Češkoj kako bi digao ustanak u Mađarskoj, proglasio se za kralja, zauzeo najveći dio Mađarske, a na kraju i samu carsku prijestolnicu Beč stavio pod opsadu. Ferdinand je poslao poziv za pomoć svom rođaku, poljsko-litvanskom kralju Sigismundu III; iako je simpatizirao katolike, Sigismund iz političkih razloga nije htio intervenirati, te je umjesto toga osnovao najamničku vojsku, pretežno sastavljenu od *lisowczyka*, znamenitih lakih konjanika kojoj je formalni zapovjednik postao mađarski katolički velmoža Drugeth, a stvarno zapovijedao Walentin Rogawsky. Te su snage prešle granicu, te je Bethlen, kako bi im se suprotstavio poslao vojsku pod komandom budućeg princa Rakoczyja. Transilvanci su Poljake 22. novembra iznenadili kod mjesta Humenje u Karpatima i ispočetka ih uspjeli razbiti; kada je Rakoczy sljedeći dan poslao pješadiju da zauzme poljski logor, reorganizirana poljska konjica ih je razbila i natjerala na povlačenje. Taj je poraz natjerao Bethlena da odustane od opsade Beča. Bitka, jedina u Tridesetogodišnjem ratu u kojoj su poljske trupe samostalno odigrale važnu ulogu, je kasnije dobila mitske elemente u poljskoj historiografiji, te dobila ime **prvo spašavanje Beča** (poljski: ), odnosno usporedbe s bitkom kdo Kallenberga kojom su 1683. godine Poljaci razbili osmansku opsadu Beča.

Izvori
------

1. ↑  Biernacki 2006: str. 238

Literatura
----------

* Biernacki, Witold (2006) (pl). *Biała Góra 1620*. Gdańsk: Wydawnictwo Finna. ISBN 8389929902.
* „Bánlaky József - A magyar nemzet hadtörténelme" (hu). mek.oszk.hu. Pristupljeno 2016-10-31.
**Vilijam Vilberfors** (engl. ; Kingston na Halu, 24. avgust 1759 — London, 29. jul 1833) je bio britanski političar, filantrop i vođa pokreta za ukidanje trgovine robljem. Vilberfors je počeo svoju političku karijeru 1780. i postao je član parlamenta za Jorkšir (1784–1812). Godine 1785. je doživeo konverziju i postao je evagelički hrišćanin, što je imalo za posledice velike promene u njegovom načinu života i želje za promenama koje su ga pratile celog života. Dve godine kasnije stupio je u kontakt sa Tomasom Klarksonom i grupom aktivista koji su se boritili protiv trgovine robljem, uključujući Granvila Šarpa, Hana Mor i Čarlsa Midlonta. Oni su ubedili Vilberforsa da zastupa aboliciju i ubrzo je postao jedan od glavnih engleskih abolicionista. Predvodio je 26 godina kamapanju protiv britanske trgovine robljem sve do usvajanja Zakona o trgovini robljem iz 1807.

Vilberfors je bio ubeđen u važnost religije, moralnosti i ibrazovanja. Prevodio je kampanje i pokrete kao što su Društvo za iskorenjivanje poroka, britanski misionarski rad u Indiji, osnivanje slobodne kolonije u Sijera Leoneu, osnivanje Društva crkvene misije i Društva za sprečavanje okrutnosti prema životinjama. Njegov naglašeni konzervativizam je dovodio da podržava politički i društveno represivne zakone, zbog čega je kritikovan da ignoriše nepravde u domovini dok se bori za potlačene u svetu.

Kasnije je Vilbefors podržavao kamapnju za kompletno ukidanje ropstva i nastavio je da je zastupa i posle 1826. kada se povukao iz parlamenta zbog lošeg zdravlja. Ova kamapnja je dovela do Zakona iz ukidanja ropstva iz 1833, kojim je ukinuto ropstvo u najvećem delu Britanske imperije. Vilberfors je umro tri dana nakon što je čuo za usvajanje zakona. Sahranjen je u Vestminsterskoj opatiji, pored svog priljatelja Vilijama Pita.
*Simforijan je ime jednog od Četiri okrunjena mučenika. Za razna mjesta po Francuskoj i Belgiji v. Saint-Symphorien.*

  

**Sveti Timotej i Simforijan** (Symphorianus, Symphorien) su dvije ličnosti koje se slave kao sveci u Katoličkoj crkvi i dijele isti datum slave (22. august), iako za života nisu imali nikakve veze.

Simforijan
----------

Legenda o Simforijanu potiče iz 5. vijeka. Prema njoj je Simforijan bio sin Fausta, lokalnog senatora u današnjem Autunu u Francuskoj. Za vrijeme vladavine rimskog cara Marka Aurelija je doveden pred provincijskog guvernera Heraklija pod optužbom da nije htio štovati boginju Kibelu, odnosno da je prikupljao oruđe da uništi njen kip. Simforijan je izbičevan i zatvoren, ali mu je dana prilika da se odrekne kršćanstva i spasi život, što je on odbio. Do gubilišta ga je pratila i ohrabrivala majka, Blažena Augusta. 

Prema legendi o Benignusu iz Dijona, upravo je Benignus preobratio Simforijana na kršćanstvo.

Krajem 5. vijeka je biskup Eufronije podigao crkvu, i otada potiče kult koji se proširio po Franačkom Carstvu.

Timotej
-------

Sv. Timotej je bio kršćanski propovjednik koji je iz Antiohije došao u Rim za vrijeme pontifikata pape Miltijada početkom 310-ih. Neko je vrijeme živio sa Silvestrom. Uhapsio ga je gradski prefekt Takvinije Perpena i dao pogubiti odrubljivanjem glave.

Eksterni linkovi
----------------

* Symphorian and Timotheus at the Catholic Encyclopedia
* Patron Saints Index: Symphorian
* Symphorian of Autun Arhivirano 2007-07-05 na Wayback Machine-u

V. također
----------

* Saint-Symphorien, mjesta u Francuskoj nazvana po Simforijanu
| Verno |
| --- |
| Dio |
| Vrhovi  Verna pod snijegomVrhovi Verna pod snijegomVrhovi Verna pod snijegom |
| Dužina masiva: | 30 km km |
| Širina masiva: | km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | Vitsi (2,128  m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Grčka |

**Verno** ili **Vitsi** (grčki: *Βέρνο*, Βίτσι, makedonski: *Нередска Планина*) je planinski masiv na zapadu Egejske Makedonije, na sjeveru Grčke.

Geografske karakteristike
-------------------------

Masiv Verno dug je nekih 30 km, prostire se po jugu Prefekture Lerin i po sjeveroistoku Prefekture Kostur.

Verno se uzdiže po sredini zapadne Makedonije, kao prirodna granica između Florine i Kastorije. Antičko ime masiva bilo je **Vernon**. 
Verno je izvor brojnih vodotoka, među kojima su najpoznatiji Aliakmon (najduža grčka rijeka) i veliko Jezero Orestijada. U masivu izvire i Jelaška reka koja teče prema sjeveroistoku.

Najviši vrh masiva je - Vitsi, ima 2.128 metara, drugi poznati vrhovi su *Crna šuma* (Μαύρο Δάσος) i *Sikavitsa* (Σικαβίτσα). Sa njih se mogu vidjeti Olimp i Kajmakčalan. Istočni i sjeverni obronci masiva, pokriveni su gustom bukovom šumom, tu izviru brojni potoci koji teku prema istoku i pridonose stvaranju poznatih florinskih jezera. Prvo u tom nizu je Jezero Zazari, koje putem podzemnih kanala napaja niže jezero Himaditidu, a ono daljnja Petron i Vegoritidu.

Na Verno se sa jugoistoka nadovezuje Masiv Askio, sa sjevera Baba planina, a sa jugozapada Masiv Pindos.

Najbliži gradovi su Kastoria na jugozapadu i Florina na sjeveroistoku. Masiv Verno bio je poprište najintenzivnijih borbi za Grčkog građanskog rata, između 1946. - 1949.

Verno je zaštićen na nacionalnoj razini kao utočište za ugrožene vrste medvjeda.

Kod sela Polikerasos udaljenog 22 km od Kastorije nalazi se skijaški centar.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Βίτσι (Βέρνο)*" (grčki). NaturaGraeca. Pristupljeno 14. 11. 2017.
2. 1 2  „*Verno (Flo), Mountain, Florina*" (engleski). International Publications Ltd.. Pristupljeno 14. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

***Verno*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Verno (Flo), Mountain, Florina* na portalu International Publications Ltd. (`en`)
| **(Xi) Qin Wenzhaowang** ((西)秦文昭王) |
| --- |
| Porodično ime: | Qifu (乞伏; qǐ fú) |
| Osobno ime: | Chipan (熾磐, chì pán) |
| Hramsko ime: | Taizu (太祖, tài zǔ) |
| Posthumno ime: | Wenzhao (文昭, wén zhāo)doslovno:"uljudni i postižući" |
|

**Qifu Chipan** (乞伏熾磐) (? -428), formalno **Princ Wenzhao od (Zapadnog) Qina** ((西)秦文昭王), bio je vladar kineske/Xianbei države Zapadni Qin. Bio je sin Qifu Ganguija koji je ubijen 412. od strane svog nećaka Qifu Gongfua. Međutim, Qifu Chipan je iste godine ubio Qifu Gongfua i zavladao državom. Dvije godine kasnije je pokorio susjednu državu Južni Liang, nakon čega je Zapadni Qin doživio svoj teritorijalni vrhunac. Ubrzo nakon toga, počelo je slabljenje države, koja se sve teže nosila sa napadima susjednih država Xia i Sjeverni Liang. Umro je 428. i naslijedio ga je sin Qifu Mumo, pod čijom vladavinom će tri godine kasnije državu Zapadni Qin okončati Xia car Helian Ding.

| Kraljevske titule |
| --- |
|
| Prethodi:**Qifu Gangui (Princ Wuyuan)** | **Knez Zapadnog Qina**412–428 | Slijedi:**Qifu Mumo** |
| **Vladar Kine (JugozapadniGansu/Jugoistočni Qinghai)**412–428 |
| Prethodi:**Tufa Rutan od Južnog Lianga** | **Vladar Kine (Južni Gansu/Istočni Qinghai)**414–428 |
**Vestfirðir** (prevedeno sa islandskog: **Zapadni fjordovi**) je jedna od 8 islandskih regija. Najveći i glavni grad regije je Ísafjörður od 2 624 stanovnika.

Karakteristike
--------------

Ta regija ima površinu od 9 409 km² i prema procjeni iz 2013. - 7 031 stanovnika. 
To je poluotok spojen sa kopnom 10 km dugom prevlakom između Gilsfjörðura i Bitrufjörðura. Obale tog poluotoka su jako razvedene (tu se nalazi skoro polovica islandske obale), dubokim fjordovima nastalih glacijacijom. U toj regiji se nalazi klif Látrabjarg, jedna od najvećih kolonija ptica na svijetu.

Izvori
------

1. 1 2  „Iceland: Municipalites and Urban Settlements" (engleski). City population. Pristupljeno 24. 02. 2014.
2. 1 2  „*Westfjords*" (engleski). Iceland On The Web. Pristupljeno 24. 02. 2014.

Vanjske veze
------------

* Iceland regions: Westfjords (`en`)

| * p
* r
* u
Islandske regije |
| --- |
| 
* Austurland
* Höfuðborgarsvæðið
* Norðurland eystra
* Norðurland vestra
* Suðurland
* Suðurnes
* Vestfirðir
* Vesturland

 |  |
**Bitka kod Hunajna** je bila važna bitka između muslimanskih snaga pod vodstvom poslanika Muhameda i vojske nevjernika 630 godine. Ona se je dogodila na Hunajn dolini, između Meke i utvrđenog grada Taifa. Na kraju, muslimani su pobjedili, osiguravši muslimansko ujedinjenje Arabije.

Protivnici Muslimana su bili plemena *Havazin* i *Takif*, poznati po svojoj hrabrosti i vještini sa strijelama. Zabrinuti rastom islama i Muhamedove moći, oni su se okupili i namjerivali napasti Meku. Međutim, Muhamed je brzo saznao za njihove planove, pa je sam pošao prema njima sa armijom od 12,000 ljudi. Od tih 12,000, kaže se da su 10,000 bili isti oni koji su sa njim osvojili Meku a 2,000 novi vjernici iz Meke.

Iako puno manji, Havazini i Takifi su bolje poznavali teren, tako da, kad je prednji dio muslimanske vojske stiglao u područje, oni su ga napali iz zasjede. Taj dio Muhamedove armije je onda pokušao da se vrati glavnoj armiji, ali uhvatila ih je panika i nered. Ipak, Muhamedova vojska je stigla do njih i u jurišu je napala nevjernike. Muslimani su pobijedili u bici, a njihovi protivnici se vratili u Taif.

Islamska pobjeda natjerala je pustinjska plemena da pređu na islam. Nedugo poslje toga, i pobunjenici u Taifu su se predali i prihvatili islam. Poslje ove bitke i ujedinjenja Arabije dva-tri područja su se pobunila, ali je tad islamska država bila dovoljno snažna da ih se riješi. Bitka kod Hunajna je zato zadnja važna Muhamedova vojna pobjeda.
| **Henan Wuyuanwang** (河南武元王) |
| --- |
| Porodično ime: | Qifu (乞伏; qǐ fú) |
| Osobno ime: | Gangui or Qiangui(乾歸, gān/qián guī) |
| Hramsko ime: | Gaozu (高祖, gāo zǔ) |
| Posthumno ime: | Wuyuan (武元, wǔ yuán)doslovno:"ratnički i istaknut" |
|

**Qifu Gangui** ili **Qifu Qiangui** (乞伏乾歸) (? - 412), formalno **Princ Wuyuan od Henana** (河南武元王), bio je princ kineske/Xianbei države Zapadni Qin. Bio je brat njenog osnivača Qifu Guorena (Princ Xuanlie), koga je naslijedio nakon njegove smrti 388. godine, s obzirom da je Qifu Guorenov sin Qifu Gongfu (乞伏公府) bio premlad za vodstvom. Proširio je teritoriju i uticaj države, ali kada je 400. doživio niz poraza od strane države Kasniji Qin, predao joj se i poslije služio kao njen general. Međutim, nakon što je Kasniji Qin oslabljen u sukobu sa pobunjenim generalom Liu Boboom i njegovom državom Xia, ponovno je proglasio nezavisnost 409. Vladao je samo tri godine prije nego što ga je u puču ubio Qifu Gongfu Njegov sin Qifu Chipan (Princ Wenzhao) je potom porazio Qifu Gongfua i zavladao kao princ.

  


| Kineska carska porodica |
| --- |
| Prethodi:**Qifu Guoren (Princ Xuanlie)** | **Princ Zapadnog Qina**388–400 | **Dinastija okončana** |
| **vladar Kine (JugozapadniGansu/Jugoistočni Qinghai)**388–400 | Slijedi:**Yao Xing od Kasnijeg Qina** |
| **Dinastija obnovljena** | **Princ Zapadnog Qina**409–412 | Slijedi:**Qifu Chipan (Princ Wenzhao)** |
| Prethodi:**Yao Xing od Kasnijeg Qina** | **vladar Kine (Jugozapadni Gansu/Jugoistočni Qinghai)**409–412 |
**Vulkanoklastične stene** nastaju od materijala magmatskog (vulkanskog) porekla, međutim, način pojavljivanja, uslovi stvaranja i morfološke karakteristike su iste kao kod klastičnih sedimenata. 

Fragmentirani vulkanski materijal je različitih dimenzija, i prema veličini zrna se deli na:

* *blokove* (uglaste) i *bombe* (zaobljene), čija je veličina zrna iznad 32 mm;
* *lapile*, sa veličinom zrna od 32 – 4 mm;
* *vulkanski pesak i pepeo*, sa dimenzijama manjim od 4 mm;
* *vulkansku prašinu*, čije su čestice manje od 0,25 mm.

Prema načinu formiranja, učešću lavičnog, vulkanoklastičnog i terigenog materijala, ove stene se dele na:

1. lavoklastične,
2. piroklastične,
3. sedimentno-piroklastične.

Od vulkanskih blokova i nezaobljenog grubozrnog materijala uopšte obrazuju se **vulkanske breče**. Obično su vezane sitnozrnim materijalom, krupnoće peska i pepela. Ako je ova međumasa (matriks) od vulkanskog pepela, onda se takva stena naziva **tufobreča**. Međutim, često se vulkanske breče vezuju tako što nagomilani blokovi bivaju zaliveni kasnije izlivenom lavom. Ovako vezane vulkanske breče nazivaju se **lavobreče**.

Nagomilavanjem vulkanskih bombi nastaje stena koja se naziva vulkanskim aglomeratom. Razlika u odnosu na vulkansku breču je što su kod aglomerata fragmenti zaobljeni.

Sitniji vulkanoklastični materijal obrazuje **vulkanske tufove**. Tuf je izgrađen od uglastih fragmenata stena, minerala izgrađivača stena i/ili od fragmenata vulkanskog stakla. Ime nosi prema prirodi stene koja je fragmentirana. Na osnovu sadržaja fragmenata stakla, kristalastih stena ili fragmenata minerala, tufovi se dele na:

* *vitroklastične*,
* *litoklastične*,
* *kristaloklastične*,
* *mešovite*.

Vezivanje tufova se najčešće vrši zbijanjem čestica pod pritiskom viših masa, mada je često da se vezivanje vrši slepljivanjem čestica usled prelivanja tufa novodošlom lavom. Tufovi su veoma podložni izmenama, naročito vitroklastični tufovi. Najčešće promene su silifikacija i pretvaranje u glinovite minerale. Od tufova se na taj način stvaraju naslage glina izgrađenih od monmorionita, tzv. bentoniti.

Ako piroklastični materijal oadne u basen u kome se vrši normalna sedimentacija, tada dolazi do njegovog mešanja sa glinovitom materijom, peskom, šljunkom. Stene obrazovane na ovaj način, koje su izgrađene delimično od vulkanoklastičnog, a delimično od sedimentnog materijala, nazivaju se **tufiti**.

Literatura
----------

* Đorđević V. Đorđević P. Milovanović D. 1991. *Osnovi petrologije*. Beograd: Nauka
**Bitka kod Kinoseme** je pomorska bitka između Atine i Sparte, a odigrala se na Helespontu 411. pne.. To je bila jedna od bitaka Peloponeskog rata. 

U to vreme u Atini se desio oligarhijski prevrat. Atinska flota sa Samosa je bila protiv tog oligarhijskog prevrata.

Peloponeska flota pod vodstvom Sparte bila je stacionirana u Miletu i čekala je feinčansku flotu, koja je bila zadržana od strane Alkibijada, što Spartanci nisu znali. Spartanski general Mindar isplovljava sa 73 broda prema Hiosu, što navodi Atinjane da se pokrenu sa 55 brodova sa Samosa.

Atinjanima se kasnije priključuju dodatni brodovi, tako da ih ima 76. I Spartancima se priključuju dodatni brodova, pa imaju 86 brodova.


|  |
| --- |
| **Peloponeski rat** |
| Sibota – Potideja – Halkida – Naupakt – Tanagra – Olpeja– Pilos – Sfakterija – Delij – Amfipolis – Mantineja– Sicilijanska ekspedicija– Sima – Kinosema – Kizik – Notijum – Arginuska ostrva – Egospotam |

Atinski brodovi su zaplovili prema Helespontu, kad su saznali za kretanje peloponeške flote. Kod flote Peloponežana Sirakužani su bili na levom krilu, a spartanski brodovi na desnom krilu. Kod Atinske formacije Trasil je komandovao levom, a Trasibul desnom stranom. Pokušavali su jedni druge da zakrile, tako da su dosta rastegli svoje linije.

U početku su Spartanci uspeli proći kroz centar atinske linije, ali Trasibul je uspeo reorganizirati pozicije atinskih brodova i počeo je goniti Spartanske brodove, koji su sad bili van formacije. Spartanski brodovi su se povukli, a onda su to učinili i sirakuški. Atinjani su uhvatili 21 brod. Ostali su pobegli. Atinjani su izgubili 15 brodova.
Atinska pobeda je pomogla svrgavanju oligarhije u Atini.

Vidi još
--------

* Peloponeski rat
**Vrpolje** je naselje grada Trilja, u Splitsko-dalmatinskoj županiji.

Zemljopis
---------

Nalazi se 8 kilometara istočno od grada Trilja. Najbliža naselja su mu Čačvina (3 km jugozapadno) i Strizirep (2 km jugoistočno).

Oko 200 metara sjeverno od naselja prolazi Državna cesta D220, na dijelu Trilj - Kamensko.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika naselja Vrpolje za razdoblje od 1857. do 2001. godine***  

Napomena: U popisu stanovništva iz 1869. i 1921. godine sadrži podatke za naselje Čačvina, kao i dio podataka u popisima iz 1880. i 1931. godine.

Povijest
--------

Šport
-----

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Vrpolje (Trilj)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja grada Trilja |
| --- |
| Bisko • Budimir • Čačvina • Čaporice • Gardun • Grab • Jabuka• Kamensko • Košute • Krivodol • Ljut • Nova Sela • Podi • Rože • Strizirep • Strmendolac • Tijarica • Trilj • Ugljane • Vedrine • Velić • Vinine • Vojnić Sinjski • Voštane • Vrabač • Vrpolje |
**Simferopoljski incident** je naziv za nasilni incident koji se zbio 18. februara 2014. godine u gradu Simferopolju za vrijeme trajanja Krimske krize i rezultirao smrću jednog ukrajinskog vojnika i jednog pripadnika ruskih paravojnih formacija, odnosno ranjavanjem više osoba. O detaljima događaja ne postoje vjerodostojne informacije, odnosno postoje dvije različite verzije - jedna koju navode ukrajinske i druga koju navode krimske, odnosno ruske vlasti. 

Prema ukrajinskog verziji, do incidenta je došlo u 15 sati, kada je Fotogramatski centar Centralne vojno-topografske i navigacijske uprave, koji se nalazio u okviru ukrajinske vojne baze u Simferopolju, napalo oko 15-ak maskiranih napadača, nastojeći prodrijeti u nju i otvarajući vatru iz automatskog oružja. Pri tome je smrtno ranjen vojnik Serhij Kokurin, a još dva vojnika su ozlijeđena; ostali su se zabarikadirali u zgradi. Do kraja dana su se, nakon pregovora sa krimskim vlastima, predali. 

Prema krimskoj/ruskoj verziji događaja, pripadnici krimske milicije su dobili dojavu da se "nepoznate osobe" nalaze u nedovršenoj zgradi u neposrednoj blizini ukrajinske vojne baze. Kada su išli provjeriti navode, na njih, ali i na pripadnike ukrajinske vojske u obližnjoj bazi, je otvorena vatra iz snajpera. Tada je ubijen ruski vojnik, ali i Ruslan Kazakov, donski Kozak i veteran čečenskih ratova koji se priključio miliciji. Prema prvim navodima, snajperist je uhvaćen i tvrdilo se da je riječ o 17-godišnjem pripadniku desničarske milicije Desni sektor iz Zapadne Ukrajine; kasnije su ti napori osporeni. Službenu istragu vodi Natalija Poklonskaja, vrhovna tužiteljica Krima.

Kako bi se izbjegla eskalacija sukoba, obje žrtve incidenta su pokopane na zajedničkoj ceremoniji, na kojoj su bili prisutni i predstavnici krimske i ukrajinske vlasti.
**Bitka kod Jietinga** (街亭之戰) se odigrala godine 228. u zapadnoj Kini u doba Tri kraljevstva između snaga države Shu Han na jednoj i snaga države Cao Wei na drugoj strani. Predstavljala je kulminaciju tzv. Prve sjeverne ekspedicije koju je pokrenuo Zhuge Liang, regent i proslavljeni vojskovođa Shu Hana, sa ciljem da se osvoje područja države Cao Wei. Trupe Shu Hana na čelu sa Ma Suom i Wang Pingom su držale Jieting, grad koji je bio ključan za logistiku pohoda; njega su napale snage Cao Weija pod generalom Zhang Heom i iskoristile taktičku pogrešku Ma Sua kako bi trupama Shu Hana nanijele strahoviti poraz. Zhuge Liang je zbog toga bio prisiljen obustaviti svoju ekspediciju i povući se u Hanzhong te prepustiti Cao Weiju veliki dio teritorija. Ma Su je proglašen odgovornim za katastrofu i uhapšen, ali je umro prije pogubljenja.

*Romansa Tri kraljevstva* sadrži scenu u kojoj Zhuge Liang sa suzama u očima naređuje da se pogubi njegov prijatelj Ma Su. Ona se smatra jednom od najdramatičnijih u romanu i često se rekonstruira u kineskim operama.

Japanska poslovica, "pogubiti Ma Sua sa suzama" (泣いて馬謖を斬る, *naite Bashoku wo kiru*?) opisuje običaj da se odgovorna osoba mora kazniti bez obzira na njene sposobnosti ili vlastite osjećaje prema njoj.

Izvori
------

* Sanguozhi Biography of Zhang He