recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinate: 43° 03′ 36" SGŠ, 17° 41′ 24" IGD

**Gabela**  je naseljeno mesto u opštini Čapljina, u Bosni i Hercegovini, uz samu granicu sa Hrvatskom. Nalazi se 5  južno od Čapljine, na desnoj obali Neretve (na 68  nadmorske visine) uz rub istoimenog polja. Stanovništvo se pretežno bavi poljoprivredom (povrće, voće, duvan i vinova loza). Dobri putevi i veze omogućile su angažovanje dela aktivnog stanovništva u Čapljini i Metkoviću.

Istorija
--------

Ime Gabela ital. *gabella - carina* nosi od druge polovine  veka kada su trg Drijeva na levoj obali Neretve i grad na desnoj obali, koji su podigli Mlečani posle 1452. godine. Ubrzo je Gabela pala pod ugarsku vlast, a posle smrti Matije Korvina (1490) osvojili su je Turci.

Godine 1664.u Gabeli je bilo 150 kuća, 3 džamije, 1 tekija, 2 hana i oko 30 dućana, a na Neretvi dve naoružane galije. Najpre je kao skela pripadala kadiluku Nevesinje, a samostalan kadiluk je postala je između 1567. i 1620..

Mlečani su je zauzeli 1693. koji su gabelski grad u tursko-mletačkom ratu digli u vazduh. Požarevačkim mirom 1718. Gabela je ponovo došla pod tursku vlast. 

Do 1878. bila je važno pogranično mesto između Hercegovine i Dalmacije, a ulogu Gabele kao utvrđenja preuzeo je u ovom kraju grad Počitelj. 

Posle potpisivanja Dejtonskog sporazuma Gabela je sa kompletnom opštinom Čapljina, (32 naselja), ušla u sastav Federacija Bosne i Hercegovine.

Stanovništvo
------------

|  |
| --- |
| **Gabela** |
| **godina popisa** | **1991.** | **1981.** | **1971.** |
| Hrvati | 2.046 (83,85%) | 2.007 (79,70%) | 1.615 (77,79%) |
| Srbi | 324 (13,27%) | 377 (14,97%) | 435 (20,95%) |
| Muslimani | 32 (1,31%) | 38 (1,50%) | 9 (0,43%)
  |
| Jugosloveni | 24 (0,98%) | 90 (3,57%) | 11 (0,52%) |
| ostali i nepoznato | 14 (0,57%) | 6 (0,23%) | 6 (0,28%) |
| **ukupno** | **2.440** | **2.518** | **2.076** |

Hipoteza o Gabeli kao Troji
---------------------------

Gabela je stekla veliki publicitet nakon što je meksički filolog Roberto Salinas Price 1985. objavio knjigu *Homerova slijepa publika*, u kojoj tvrdi da se drevna Troja, odnosno grad koji Homer opisuje kao poprište trojanskog rata nalazio u dolini Neretve, temeljeći to na geografskim i drugim detaljima iz *Ilijade* koji po njemu daleko više odgovaraju lokaciji Gabele nego lokaciji u Maloj Aziji. Salinasove tvrdnje su, međutim, uglavnom izazvale skepsu među historičarima i arheolozima.

V. također
----------

* Koncentracioni logor Gabela

Napomene
--------

1. ↑  Muslimani se danas izjašnjavaju kao Bošnjaci.

Izvori
------

* Knjiga: „Nacionalni sastav stanovništva - Rezultati za Republiku po opštinama i naseljenim mjestima 1991.", statistički bilten br. 234, Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Bosne i Hercegovine, Sarajevo.
* internet - izvor, "Popis po mjesnim zajednicama" -  Arhivirano 2009-05-20 na Wayback Machine-u

Vanjske veze
------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |


***Gabela*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija ()
* Gugl satelitska mapa ()
Kazba Aït Benhaddou, Maroko, Visoki Atlas
Kazba grada Sousse
**Kazba** (arapski قصبة, *al-kazba*) u svom prvobitnom značenju podrazumijeva citadelu. S vremenom, značenje je prošireno, pa danas može značiti grad, sultanov dvorac, kuću ili kolibu, a pored toga i gradić, ili samo stari dio grada.

I u zemljama Magreba riječ kazba ima više značenja: u Maroku kazbama se nazivaju utvrde u planinama Atlasa. One služe mjesnim berberskim plemenima kao sjedište, a nazivaju ih Agadir, iz čega je izvedeno i ime istoimenog marokanskog grada. Izvorno, zgrade u kazbi građene su od gline s višekatnom središnjom građevinom, ograđenom zidinama s kulama na kutovima.

U Alžiru i Tunisu se tako nazivaju utvrde povijesnih, starih gradova (kao Alžir ili Sousse), dok se cijeli stari grad naziva *medina*. Naziv se, naročito u Alžiru, uvriježio za cijeli stari dio grada, koji je 1992. uvršten na UNESCOv popis svjetske baštine (Kazba Alžira). 

U brojnim mjestima Andaluzije (npr. Granada, Malaga, Almería, Mérida) postoje maurske utvrde koje se nazivaju *Alcazaba*. Porijeko ovog naziva je arapski *al kazba*.

Na Balkanu ovaj naziv se preoblikovao u "kasaba". Često se koristi na području Bosne u značenju "stari dio grada", "centar grada", ali i kao malo podrugljiv naziv za mali grad u provinciji.

Povezano
--------

* Ksar
* Medina (dio grada)
* Sokak
* Bazar

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kazbe** |
**Drniška krajina** je geografsko područje u Zagori. Obuhvaća područje Grada Drniša, po kojem je nazvana.

Položaj
-------

Drniška krajina nalazi se južno od Kninske krajine, u Šibensko-kninskoj županiji.

Povijest
--------

### Prapovijest i antika

Prvi tragovi naseljenosti u Drniškoj krajini datiraju iz 19. stoljeća pr. Kr. a pronađeni su u trima pećinama u Brini, u kanjonu rijeke Čikole. 

U predantičkom razdoblju pojavljuju se brojne gradine, utvrde, kao što su Kalun, Balina glavica, Čupića gradina, itd.

U 3. stoljeću pr. Kr. područje naseljava ilirsko pleme Delmati, čije je glavno naselje bio grad Promona, kod današnjeg Tepljuha.

34. godine pr. Kr. područje su osvojili Rimljani koji su pokorili Delmate. Spomenički svjedoci vladanja Rimljana na ovom području su ostatci logora Burnum kod Ivoševaca i ranokršćanska crkva u Čupićima u Trbounju.

### Nakon dolaska Hrvata

U kasnom srednjem vijeku Drniška je krajina pripala hrvatskoj plemićkoj obitelji Nelipićima.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2011-05-05. Pristupljeno 2014-07-27.
**Kajzerica** je dio Novog Zagreba smještena između Jadranskog mosta na zapadu i jezera Bundek na istoku. Važnije prometnice su Jadranski most i Most Slobode, Avenija Dubrovnik i rotor na ulazu u Zagreb. Stari Savski most trenutno ima funkciju pješačkog mosta a željeznički most je važna željeznička poveznica.

Na Kajzerici se nalaze Zagrebački hipodrom, igralište NK Lokomotive, Klizalište Velesajam kao i Zagrebački velesajam.

Samo naselje se sastoji od dva dijela. Južna obala je dio Kajzerice uz savski nasip a od Podbrežja (naziv ulica na Kajzerici koje ne treba miješati sa nazivom drugog naselja u Novom Zagrebu) ih dijeli Bencekovićeva ulica.

Nekad je Kajzerica bila naselje sa obiteljskim kućama i velikim vrtovima no zadnjih godina je izgrađenost sve veća. Bez obzira na povećanje broja stanovnika Kajzerica ima tek jedan privatni dječji vrtić a izgradnja većeg objekta kao i škole odgađa se godinama.

Povijesno gledajući, Kajzerica je kao južna obala Save bila granični dio Ilirskih pokrajina u vrijeme Napoleona. Jedan od važnijih događaja na Kajzerici bila je sveta misa na Hipodromu koju je predvodio papa Ivan Pavao II. pri svom prvom dolasku u Hrvatsku.
**Kinana** (na grčkom **Kυνανη** ili **Kυνα**, *Kynane*; ? - 323. pne.) bila je makedonska princeza, kći kralja Filipa II i ilirske princeze Audate, odnosno polusestra Aleksandra Velikog.

Otac ju je, u skladu s ilirskim običajima, odgajao tako da bude spretna u muškim aktivnostima kao što su lov, jahanje i borba. Potom ju je dao vjenčati za svog mladog nečaka Amintu, koga je bio svrgnuo ss prijestolja. Kinana je s Amintom imala kćer po imenu Adea ili Euridika.

Godine 336. pne. je Filipovo ubistvo natjeralo njegovog sina i nasljednika Aleksandra da provede krvavu čistku među svojom rodbinom, pri čemu je kao žrtva pao i Aminta. Obudovjelu Kinanu je, pak, poslao da se vjenča za Langara, kralja Agrijana. Međutim, i njen novi muž se uskoro razbolio i umro.

Nakon Aleksandrove smrti 323. pne. se njegov nasljednik Filip III Aridej odlučio oženiti za Euridiku, pa je Kinana iz Makedonije krenula u Aziju pratiti svoju kći. Perdika i Antipater su se zabrinuli zbog Kinaninog uticaja, pa je Perdika poslao svog brata Alketu da presredne i likvidira Kinanu. Antički izvori navode kako je Kinana svoju sudbinu dočekala stoički. Njena kći je preživjela te se udala za Filipa Arideja.
**Dimitrije (II) Šemjaka** ( 1420. - 1453. ) je bio veliki knez Moskve 1446. - 1448. godine.

Izdajnik
--------

**Dimitrije** je bio sin velikog kneza Juraja koji 1433. godine uzurpira vlast svoga nećaka Vasilija II.. Po očevoj smrti 1434. godine Dimitrije odbija priznati vlast svoga brata Vasilija (III). nego sklapa savez s oborenim velikim knezom. Njih dvoje ubrzo pobjeđuju Vasilija (III). zbog čega će ovaj izdajnički nastrojen brat dobiti u posjed vlastiti grad. 

Nedugo potom Vasilije II.. uvjeren u lojalnost ovoga rođaka dodjeljuje mu vojsku 1439. godine da porazi pljačkašku hordu Tatara koja ulazi na teritorij Moskve. U bitci se Dimitrije nije proslavio pošto biva poražen od brojčano slabije vojske. Taj događaj mu donosi sramotu, ali i neočekivanu priliku kada sam veliki knez 1445. godine ide s novom vojskom na osvetnički pohod protiv Tatara. Ta vojna katastrofa otežana samim zarobljavanjem Vasilija II. rezultira preuzimanjem vlasti od strane **Dimitrija** 1446. godine kada on hvata svoga prethodnika i osljepljuje ga. Nakon osljepljivanja koje bi po tadašnjem zakonu trebalo spriječiti Vasilija II. da se ponovno popne na vlast on biva pušten na slobodu.

Ostavština
----------

Nepopularna vlast koju **Dimitrije** tada uspostavlja rezultira općom mržnjom stanovništva koje se 1448. godine buni i protjeruje ovoga uzurpatora. Poslije povratka Vasilija II. na vlast između ova dva kneza počinje igra zavjera u kojoj uspješnij na kraju pobjeđuje. 

**Dimitrije Šemjaka** umire 1453. godine otrovan od vlastitog kuhara koji je bio agent Vasilija II.. Na vijest o njegovoj smrti pobjednik ove borbe se nije mogao suzdržati od slavlja.

Razlog za neuspjeh Dimitrije Šemjaka nije bio njegov protivnik nego on sam. Najveći neprijatelj **Dimitrija** je bio **Dimitrije** koji nikad nije uspijevao kontrolirati svoj nezgodni karakter. Način njegovog postupanja je ušao u rusku povijest pod imenom šemjanski sud. Ta narodna uzrečica se danas koristi kada bi želi naglasiti da je neka presuda istovremeno brza i nepoštena.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **veliki knez Moskve** | Nasljednik: |
| **Vasilije II.** | **Vasilije II.** |
**Fregele** (latinski: ) je bio drevni grad u Italiji, smješten u Lacijumu. Bio je smješten na cesti Via Latina između Akvinuma (suvremeni Aquino) i Frusino (suvremeni Frusinone) na rijeci Liri. U drevna vremena su ga osnovali Oskanci. U 4. vijeku pne. su ga uništili Samniti, ali je, uz Rimska Republika|rimsku pomoć obnovljen godine 328. pne. od strane žitelja obližnjeg Frabaterije Venus te na njemu osnovana latinska kolonija. Godine 320. pne. su ga ponovno zauzeli Samniti, ali su ga potom vratilli Rimljani 313. pne. Imao je važnu ulogu u drugom punskom ratu, gdje je ostao vjeran Rimu. Vijek kasnije, nakon što je odbijen prijedlog Marka Fulvija Flaka da se stanovništvu Italije podijeli rimsko državljanstvo, u Fregelama je izbio ustanak. Njega je ugušio pretor Lucije Opimije pri čemu je grad razoren.

Eksterni linkovi
----------------

* Museo Archeologico di Fregellae (Ceprano) Arhivirano 2006-05-07 na Wayback Machine-u

Koordinate: 41°32′12″N 13°32′20″E﻿ / ﻿41.53667°N 13.53889°E﻿ / 41.53667; 13.53889
**Dimitrij Rupel** (Ljubljana, NR Slovenija, FNRJ, 7. april 1946) je slovenački sociolog, političar, diplomata i književnik. 

Godine 1992. je izabran za poslanika u skupštini Slovenije. U tom mandatu je bio član sledećih radnih tela:

* Odbor za kulturu, školstvo i sport (predsednik; do 23. aprila 1995),
* Odbor za međunarodne odnose (do 2. juna 1995) i
* Odbor za nauku, tehnologiju i razvoj (do 2. juna 1995)

Jedan je od osnivača Slovenačke demokratske unije (sl. *Slovenska demokratična zveza*), koja je osnovana 1989. godine, a 1991. godine promenila ime u Demokratska stranka. Tada je Rupel izabran za pedsednika stranke.

Rupel je bio prvi ministar inostranih poslova Slovenije, od 1990. do 1993. godine.

Godine 1994. Rupelova stranka se pripojila Liberalnoj demokratiji Slovenije. Tada je on izabran za gradonačelnika Ljubljane. Na tom mestu je ostao sve do 1997. godine kada je postao ambasador pri Ujedinjenim nacijama.

Na mesto ministra inostranih poslova se vraća 2000. godine, i tu se zadržao do jula 2004. godine kada ga je premijer Anton Rop smenio i na njegovo mesto postavio Ivu Vajgla. Posle toga Rupel napušta LDS i priključuje se opozicionoj Slovenačkoj demokratskoj stranci. U oktobru 2004. godine ova stranka je dobila izbore i Rupel postaje ponovo ministar spoljnih poslova Slovenije i na toj funkciji je ostao do pobede levice na izborima 2008. kada ga je zamenio Samuel Žbogar. Novi premijer Borut Pahor ga je imenovao svojim posebnim izaslanikom za spoljne poslove.

Dimitrij Rupel je stric poznate slovenačke pevačice Anje Rupel.

Vanjske veze
------------

***Dimitrij Rupel*** na Wikimedijinoj ostavi

* December 6, 2007 Economist piece on Slovenia's EU presidency and Rupel's role in Balkan politics
* 

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:**Položaj uspostavljen** | **Ministar vanjskih poslova**1990–1993 | Slijedi:**Lojze Peterle** |
| Prethodi:**Jože Strgar** | **Gradonačelnik Ljubljane**1994–1998 | Slijedi:**Vika Potočnik** |
| Prethodi:**Boris Frlec** | **Ministar vanjskih poslova**2000 | Slijedi:**Lojze Peterle** |
| Prethodi:**Lojze Peterle** | **Ministar vanjskih poslova**2000–2004 | Slijedi:**Ivo Vajgl** |
| Prethodi:**Ivo Vajgl** | **Ministar vanjskih poslova**2004–2008 | Slijedi:**Samuel Žbogar** |
| Prethodi:**Luís Amado** | **Predsjednik Vijeća Evropske Unije**2008 | Slijedi:**Bernard Kouchner** |
**Kinross** (škotsko-gelski: *Ceann Rois*) je drevni 
kraljevski grad na istoku Škotske od 4,891 stanovnika.

Kinross administrativno podpada pod Područno vijeće (council area) - 
Perth i Kinross, a nekada je bio administrativni centar historijskog countya Kinross-shire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kinross leži na zapadnoj obali jezera Loch Leven, udaljen 50 km sjeverno od Edinburgha na autoputu 
za Perth.

Historija
---------

Kinross se razvio pored srednjovjekovnog zamka Lochleven, poznatog po tome što je u njemu od 1567. do 
1568. bila zatvorena škotska kraljica Mary.

Znamenitosti
------------

Pored zamka Lochleven, atrakcija je gradska vijećnica, koju je od 1685. do 1692. podigao arhitekt
William Bruce.

Privreda
--------

Današnji Kinross je trgovački centar poljoprivrednog kraja, poznat po predionici 
kašmira.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Kinross (Perth and Kinross)" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 01. 2015.
2. 1 2 3 4 5  „*Kinross*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 18. 1. 2015.

Vanjske veze
------------

***Kinross*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kinross* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Kajtazovića nišani
**Kajtazovića nišani** nalaze se u naselju Donja Lučka, opština Cazin, Bosna i Hercegovina. Nalaze se na parceli u neposrednoj blizini puta koji iz Cazina vodi prema Velikoj Kladuši, u prostoru ograđenom drvenom ogradom. Marta 2006. proglašeni su za nacionalni spomenik BiH. Svi nišani postavljeni su od 1913. do 1950. godine članovima porodice Kajtazović, čiji korijeni datiraju još prije dolaska Osmanlija na ove prostore.

Postojanje ovakvih grupacija nišana nije rijetkost u ovome dijelu Bosne i Hercegovine. U Bosanskoj Krajini ih nazivaju *nišanima krajputašima*. Ovi spomenici su podizani najčešće uz glavne prometnice, o čemu govori samo njihovo ime. Kod ovakvih memorijalnih mjesta pokojnici su nerijetko sahranjivani na nekom drugome mjestu.

U ograđenome prostoru nalazi se 16 nišana od kojih je osam muških i osam ženskih. Tradicija sahranjivanja, odnosno postavljanja nadgrobnika koji pripadaju porodici Kajtazovića u ovoj parceli, nastavlja se. Ornamentika nišana u Donjoj Lučkoj je vrlo bogata. Osobit utisak ostavljaju muški nišani čija visina prelazi 3 metra. Osnovica nišana ima dimenzije oko 40x40 cm. U donjoj zoni nišani su ukrašeni dekoracijama sa mnoštvom biljnih motiva. U sredini kompozicije obično se nalazi ibrik u čijem središtu je manja, najčešće osmougaona rozeta. Na srednjem dijelu nišana se nalazi natpis na turskome jeziku. Ovaj dio je pravougaon i završen je oblikom polukružnoga luka. Utisnut je u masu kamena oko 3 cm.

Zona iznad natpisa je dekorirana polumjesecima sa jednom ili više zvijezda. Svi nišani imaju približno jednake bogato ukrašene turbane, karakteristične za ovaj dio Bosne i Hercegovine. Na bridovima nišana, kao i ispod turbana javlja se ukras u vidu tordirane vrpce.

Nišani su djelo lokalnih majstora koji su kroz stoljeća razvili karakterističan tip nišana. Njihov utjecaj je vidljiv i na teritorijima koji se prostiru istočno od područja Bosanske krajine. Izrađeni su od bihacita, kamena koji se veoma lako obrađuje.

Literatura
----------

* Mehmed Mujezinović, Islamska epigrafika u BiH, knjiga III, Sarajevo 1998


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
**Galižana** (tal. **Gallesano** [ɡalleˈzano]), naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Vodnjana, Istarska županija.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 1349 stanovnika te 455 obiteljskih kućanstava.

  

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Povijest
--------

Galižana datira još iz prapovijesnog razdoblja, a za vrijeme Rimljana, bila je centar pulskog kolonijalnog agera gdje su se ukrštavale rimske ceste, dekumanova i cardo maximus.

U razdoblju feudalizma, već od 9. stoljeća, Galižana biva pod upravom pulskih biskupa koji su posjedovali zemljišta i prava ubiranja desetina.

Godine 1150. naziv se mijenja u Galisanum, pa i Golisani, a 1303. spominje se naziv Calisanum, dok je latinska inačica naselja Gallicianum.

Nad vratima galižanske župne crkve (1613.) posvećene sv. Roku (1295. - 1327.), sačuvan je grb s propetim lavom, vjerojatno znak pulskog biskupa Giulija Saracena koji je 1634. posvetio crkvu.

Samostojeći zvonik, visok 36 m, izgrađen je u 17. st.

Snažniji ekonomski i kulturni razvoj započinje 1815. godine izgradnjom pruge Pula-Trst koja prolazi kroz Galižanu.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
4. ↑  „Informacije o Galižani, www.istra.hr". Arhivirano iz originala na datum 2014-05-14. Pristupljeno 2014-08-02.
5. ↑  „Povijest Galižane, www.vodnjan.hr". Arhivirano iz originala na datum 2007-06-30. Pristupljeno 2014-08-02.

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Galižana** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Vodnjana |
| --- |
| Gajana • Galižana • Peroj • Vodnjan |
**Fur** (*fòòrà* na furskom jeziku, فور na arapskom) je narod koji živi u zapadnom Sudanu i broji oko 500.000 ljudi prema podacima iz 1983. godine, uglavnom u području Darfura. To su crni Afrikanci koji žive uglavnom sjedilačkim životom te uzgajaju proso. Njihovo društvo je tradicionalno i dominiraju im seoske starješine. Govore furskim jezikom iz nilo-saharske grane jezika, a vjerom su muslimani, nakon što su islam prihvatili kada je regiju osvojio Kanem-Bornu carstvo u srednjem vijeku. U posljednje vrijeme neki od njih su počeli upotrebljavati arapski jezik u svakodnevnom govoru.

Tradicionalna domovina naroda Fur je planinska regija oko Jebel Sia i Jebel Marrae. Danas, pak, većina Fur naroda živi u nizini jugozapadno od tog područja, između 11. i 14. stepena sjeverne geografske širine te 23. i 26. stepena istočne geografske dužine. Nešto Fura živi preko granice u Čadu.

Način života koji prakticiraju Furi doveo je do sukoba s Bagara stočarima oko pitanja pristupa vodi i zemlji za ispašu, pogotovo u centralnoj planinskoj Jebel Marra oblasti, gdje se nalazi najbolje poljoprivredno zemljište. To je bilo uzrokom etničkih tenzija koje će eskalriati u darfurskom konfliktu koji je počeo godine 2003.

***Fur*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh89000768
* BNF: cb12203193m (podaci)

 |
**Egilsstaðir** je najveći grad na istoku Islanda od 2 303 stanovnika , on je i administrativni centar regije Austurland.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Egilsstaðir* leži duž obala jezera Lagarfljót, udaljen 698 km istočno od Rejkjavika. Grad se smjestio u relativno plodnoj dolini, udaljenoj od Atlantika oko 20 km zračne linije, tako da grad ima gotovo kontinentalnu klimu, sa nešto hladnijim zimama.

Historija
---------

Iako je taj kraj naseljen već više vijekova (prvi put se spominje u 15. vijeku) - *Egilsstaðir* je jako mladi grad, čak i za islandske prilike, koji je izrastao u grad tek krajem 20. vijeka, tako da je status grada dobio tek - 1987. 
Egilsstadir je postao najveći grad istočnog Islanda i njegov administrativno, transportno medicinski centar, za vrijeme privrednog booma koji je obuhvatio tu regiju 2004. - 2008. Tad je izgrađena hidroelektrana Kárahnjúkar, udaljena oko 100 km zapadno i topionica aluminijija kod grada i istoimenog fjorda Reyðarfjörður, udaljenog oko 40 km prema istoku.
Rast je značajno usporen, nakon bankrota islandskog bankarskog sistema 2008.

Znamenitosti
------------

Najveć atrakcija tog novog grada je muzej - Baštine istočnog Islanda. Pored grada leži najveća islanska šuma - Hallormsstaðaskógur i slapovi Hengifoss na jezeru Lagarfljót

Privreda i transport
--------------------

Glavna ekonomska aktivnost u gradu je rad u administraciji, bolnici (koja je najveća u tom dijelu Islanda i školstvu.
Dva [[kilometar|kilometra sjeverno pored grada leži aerodrom  (IATA: EGS, ICAO: BIEG), iz kog je moguće letjeti jedino za Rejkjavik.
Svega 27 km od grada leži luka Seydisfiord, sa kojom je povezan cestom 93 (Fjardarheidi), kroz grad prolaze i glavne islanske magistrale 1 (Þjóðvegur 1), 92 i 94.

Izvori
------

1. 1 2  „Iceland: Municipalites and Urban Settlements" (engleski). City population. Pristupljeno 21. 02. 2014.
2. 1 2 3 4  „*Egilsstaðir*" (engleski). NAT Nordic Adventure Traveller. Arhivirano iz originala na datum 2014-08-15. Pristupljeno 22. 02. 2014.

Vanjske veze
------------

***Egilsstaðir*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice općine Egilsstaðir
* *Egilsstaðir* na portalu NAT Nordic Adventure Traveller Arhivirano 2014-08-15 na Wayback Machine-u (`en`)
**Kĩkũyũ** (ponekad izgovarano **Gĩkũyũ**) je najveća etnička grupa Kenije. Broje oko 7,4 miliona pripadnika što čini oko 22% ukupnog stanovništva Kenije. Bave se poljoprivredom u plodnim centralnim visoravnima i predstavljaju jednu od ekonomski najaktivnijih etničkih grupa u Keniji.

Porijeklo
---------

Iako nisu potpuno sigurni, etnolozi vjeruju kako su **Kĩkũyũ** došli u današnju Keniju iz Zapande Afrike (današnji Kamerun) zajedno s drugim Bantu plemenima. Došavši u današnju Tanzaniju, migrirali su pokraj Kiimanjara u Keniju te se konačno naselili oko Mt. Kenye dok je ostatak grupe nastavio migrirati prema jugu Afrike (stvorivši današnje Zulue,Shone itd.). U početku su bili lovci-sakupljači, ali, za razliku od nilotskih naroda koji su bili nomadski stočari, počeli su se baviti zemljoradnjom koristeći vrlo plodno vulkansko tlo oko Mt. Kenye i Lanca Aberdare.

Historija
---------

**Kĩkũyũ** su uglavnom bili u dobrim odnosima s Maasaima -- svojim susjedima s kojima ih je povezivala intenzivna trgovina. Kolonijalizam je poremetio ovaj odnos. Počevši u 1880-ima, Britanci su se prvo naselili na obali, a nakon početka izgradnje željeznice prema Jezeru Victorai i u Kikuyuland - zemlji Kikuyua. Konfsicirali su zemlju od Kĩkũyũ koji su bili svedeni na male rezervate u kojima se nije mogla obrađivati zemlja.

Anti-kolonijalizam
------------------

Kĩkũyũ su bili najaktivnija etnička grupa za vrijeme borbe za kenijsku nezavisnost, pa su mnogi članovi Mau-Mau pokreta bili iz njihovih redova. Već 1920-ih je organizirani otpor kolonijalnim vlastima započeo preko Centralnog Kikuyu Udruženja. Nakon drugog svjetskog rata Kĩkũyũ su bili posebno uznwmirewni pa se stvorio Mau Mau na čelu s Dedanom Kimathijem. Njega se smatra vođom pokreta koji je porazio kolonijalnu vlast.

Poslije nezavisnosti
--------------------

Jomo Kenyatta, prvi predsjednik Kenije, bio e Kĩkũyũ. Kenijski treći predsjednik je također Gîkűyǔ po imenu Mwai Kǐbakǐ, koji je pobijedio na izborima godine 2002. protiv Uhurua Kenyatte (sina prvog predsjednika), koga je podržavao odlazeći predsjednik Daniel Arap Moi.
Poznati kenijski pisac Ngũgĩ wa Thiong'o je Kĩkũyũ danas isključivo piše na Gĩkũyũ i suahiliju.

Jezik
-----

Kĩkũyũ govore Gikuyu, Bantu jezik.

Religija
--------

Kĩkũyũ religija je monoteistička. Postoji samo jedan bog zvan Ngai (koga također štuju Maasai i Kamba), koji živi na vrhu Mount Kenye (koju zovu *Kǐrǐnyaga* - što znači *Božje planinsko stanište*).Danas oko 75% KIkuja su kršćani,manji dio su muslimani.

Društvena struktura
-------------------

Mnogi Kikuyu su se iselili iz Kikuyulanda u druge dijelove svijeta kroz miješane brakove, poslovne prilike, studije i tražeći bolje uvjete života itd. Oni koji su ostali u seoskim sredinama se nastavljaju baviti zemljoradnjom.

Eksterni linkovi
----------------

***Kikuju*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mûûgî nî mûtaare*
* *Kikuyu Language: A Simple Analysis*
* *Kikuyu Names*
**Sažimanje podataka** ili **kompresija** u računarstvu proces je smanjivanja potrebnog fizičkog prostora za pohranu podataka kroz korištenje određenih metoda za zabilježavanje podataka. Osnovna jedinica obrade je datoteka, i ovisno o tipu datoteke unutar datoteke se pojavljuju određena ponavljanja koja je moguće na medij za pohranu zapisati samo jednom i onda samo zabilježiti gdje se ponavljanje još javlja. Na taj način moguće je znatno smanjiti potreban prostor za pohranu što ovisi o strukturi i vrsti datoteke. Dobitak u prostoru je najmanji kod sažimanja zvučno-slikovnih datoteka jer zvuk i pokretne slike su vrlo haotične prirode i klasične metode sažimanja podataka (sažimanje bez gubitka informacija) ovdje ne funkcionišu,te se koriste metode u kojima se tolerira određena količina gubitka izvornih podataka.

Istorija razvoja
----------------

Algoritmi i formati sažimanja
-----------------------------

### Sažimanje pisanih dokumenata

Kad sažimamo podatke tipa pisanih dokumenata gubici nisu dozvoljeni, no s druge strane, obično je omjer sažimanja takvih datoteka vrlo dobar (2-10 puta), tako da pisane dokumente sažimamo samo bez gubitaka. Najpoznatiji formati su:

* ZIP
* BZIP2 (bz2)
* RAR

Ono što često ostaje iza zavjese jest da većina programa za sažimanje podržava više metoda sažimanja, od spremanja datoteka u nesažetom obliku (arhiviranje), do sažimanja različitim algoritmima s različitim brzinama i omjerima sažimanja. Tako su *zip* i *rar* datoteke obično sažete Deflate algoritmom, izvedenicom *Lempel-Ziv LZ77* algoritma koji je nastao 1977. godine. S druge strane *bzip2* se oslanja na svoju varijantu Burrows-Wheeler transformacije.

### Sažimanje slika

* JPG
* GIF

### Sažimanje audio zapisa

Kod sažimanja audio zapisa omjer je obično vrlo loš (maksimalno 2), te za njihovo sažimanje postoje algoritmi sažimanja bez gubitaka:

* flac
* WAV
* lpac
* wavpack

i algoritmi sažimanja s gubicima:

* MP3
* OGG
* AAC
* WMA

### Sažimanje video zapisa

Formati:

* AVI
* MOV
* WMV

Algoritmi:

* MPEG-2 (DVD format)
* MPEG-4
	+ DivX
	+ XVID

Dijeljena biblioteka (ili biblioteke - \*.so ili \*.dll) koje implementiraju određeni algoritam sažimanja audio ili video zapisa se nazivaju codeci.

Eksterni linkovi
----------------

* Sažimanje bez gubitaka Arhivirano 2005-12-30 na Wayback Machine-u ((en))
Prvi veliki monarh-egoist, koji uvodi foru *milošću Božjom*, perzijski kralj Darije
**Egotizam** (latinski: *ego* - *ja*), stanje prevelike samovažnosti, sebeljublje. Označava uzdizanje sebe, naročito u govorenju i pisanju. Izraz srodan reči *egocentričnost* - promatranje svega iz svoje perspektive. Obeležaju ga psihološki kompleksi: kompleks više vrednosti, mesijanski kompleks i kompleks Boga. Poznate osobe s božjim kompleksom su Napoleon Bonaparte i Micuo Matajoši.

Od svoga postanka, egotizam su u najvećoj meri izražavali *Božji poslanici*, monarsi:

* **Mi** Ferdinand, **milošću Božjom izabrani** i vazda **uzvišeni** car Rimljana i kralj Nemačke, Mađarska, Češke, Dalmacije, Hrvatske, Slavonije itd. nadvojvoda Austrije, vojvoda Burgundije, Brabanta, Štajerske, Koruške, Kranjske, markgrof Moravske, vojvoda Luksemburga, Gornje i Donje Šleske, Virtemburga i Teka, knez Švapske, grof Habsburga, Tirola, Fereta, Kiburga i Gorice, **zemaljski grof** Alzasa, Markgrof Svetog Rimskog Carstva iznad Ensa, Burgaua i obiju Lužica, **Gospodar** Slavonske marke, Pordenona i Salzkammerguta.

**Predajemo** sećanju sadržajem ove isprave dajući na znanje svima kojih se tiče. Otkako neizrecivom **milošću Svevišnjega BOGA** uzdignuti na **NAŠE NAJUZVIŠENIJE VISOČANSTVO** **upravljamo kormilom države**, ništa **nam** nije preče niti draže nego da **Naše** brižne napore upravimo naročito na ono što bi moglo da pridonosi širenju i jačanju hrišćanstva te na svaki način biti probitačno svim posedima i narodima koji **se pokoravaju vlasti NAŠE milosti i žezla**. Stoga, budući da bijasmo čitavu opštinu Vlaha koja na temelju dopuštenja i milosti **Naših** pretšasnika blažene uspomene Rudolfa Drugog i Matije, rimskih careva i kraljeva Ugarske dosele već trideset godina imade prebivalište u krajevima **Našega** Kraljevstva Slavonije između Save i Drave, nedavno i **Mi** obdarili posebnom **Našom** i **Naših** **ZAKONITIH (?!) NASLEDNIKA** kraljeva Ugarske poveljom o zaštiti i upravi, usled daljnje skrbi **Naše** dobrostivosti za korist, spokojstvo, bezbednost i održanje kako samih Vlaha, tako i čitave hrišćanske otadžbine, želeći takođe da se doima korisno i ostalima **koji su podložni Našoj dobrostivoj upravi**, **Mi** smo milostivo smatrali da istoj opštini Vlaha koji borave između pomenutih Save i Drave, sukladno sadašnjem stanju stvari i prilikama, valja da se dodeli, odredi i propisa sledeće članke Zakona i Statuta, po propisu kojih neka odsada žive i ravnaju se, kako bi dakako Kraljevstva i naši posedi to više i snažnije bili utvrđeni i zaštićeni od Turaka, najljućih neprijatelja hrišćanskoga imena te drugih neprijatelja, jednako izvrsnom i vernom vojničkom službom i junaštvom ovoga naroda, kao i putem i snagom izvesnih zakona. Budu li se oni obdržavali među istim Vlasima kako u miru, tako i u ratu, ponajviše mogu, pored porasta pravde i stege, plodonosno pribaviti milost i blagoslov Svevišnjega i spasonosno očuvati ispravan način života prema **valjanim** (?!) hrišćanskim pravilima.
**Egon Schiele** (Tulln na Dunavu, Austrija, 12. lipnja 1890. - Beč, 31. listopada 1918.) austrijski, crtač i slikar.

Životopis
---------

Po završetku osnovne škole, upisao je 1906. godine slikarstvo i crtanje na *Akademiji lijepih umjetnosti* u Beču, ali se ubrzo razočarao njenim konzervativizmom. Ubrzo je sreo slikara Gustava Klimta, koji je nadalje utjecao na njegov rad i život. Schiele je napustio Akademiju 1909. godine i osnovao Novu umjetničku grupu sa drugim nezadovoljnim studentima.

Slikao je uglavnom u maniru secesionizma, pod Klimtovim uticajem. Sudjeluje na secesionističkim izložbana tijekom sljedećih godina (1909. Kunstschau, Beč; 1911. i kasnije, München).

Već oko 1910. slika portrete i pejzaže i u ekspresionističkom maniru i postaje tražen slikar, sa odgovorajućom zaradom. Tome je doprinjelo prijateljstvo sa likovnim kritičarem Arthurom Roesslerom i kolekcionarem Heinrich Beneschom.

Godine 1911. napušta Beč i živi u malim selima, sa sedamnasetogodišljom prijateljicom. Vodi nonkonformistički način života, pa ga iz prvog sela proteruju, a u drugom uhićuju 1912. godine zbog zavođenja maloljetnice. Prilikom pretresa studija nađen je veliki broj erotskih crteža i slika. Sud ga ne osuđuje zbog zavođenja, već zbog pornografije koja je bila dostupna djeci. Osuđen je na 24 dana zatvora, koje je izdržao.

Nastavio je izlagati sa svojom Novom umjetničkom grupom: u Pragu 1910. i Budimpešti 1912. godine. Prvu samostalnu izložbu imao je u Münchenu 1913. godine, a sljedeću u Parizu 1914. godine.

Godine 1915. godine oženio se susjedom Edith Harms, koja je potekla iz srednjeg staleža. Iste godine mobiliziran je u austrijsku vojsku, ali je nastavio slikati brzim tempom.

Veliku slavu doživio je na 49. izložbi secesije u Beču 1918. godine: prihvaćeno mu je pedeset radova i izloženo u glavnom hodniku. Cijene njegovih slika su ponovo porasle.

Umro je 31. listopada 1918. godine od španjolske gripe. Samo tri dana ranije umrla je i Edith od iste bolesti.

Vanjske veze
------------

* Egon Schiele Arhivirano 2006-08-25 na Wayback Machine-u (`fr`)

Galerija
--------

***Egon Schiele*** na Wikimedijinoj ostavi

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 



***Egon Schiele*** na Wikimedijinoj ostavi
Ljudi uživaju u dokolici
**Dokolica** se često definiše kao kvalitet iskustva ili kao slobodno vreme. Slobodno vreme je vreme provedeno van posla, lova na posao, kućnih poslova i obrazovanja, kao i neophodnih aktivnosti kao što su jelo i san. 

Često slobodne aktivnosti nisu potpuno slobodan izbor i mogu ih ograničiti socijalni pritisci, npr. ljudi mogu biti prisiljeni da bave baštovanstvom potrebom da se drže standarda susednih bašta ili odlaze na zabave zbog društvenih pritisaka.

Dokolica je izvor mnogih plemenitih veština i umetnosti. Aristotel je smatrao da su matematičke veštine nastale prvo u Egiptu, jer tu svešteničkom staležu beše dopuštena dokolica.

Izvori
------

1. ↑  Kelly, John (1996). *Leisure, 3rd edition*. Boston and London: Allyn and Bacon. str. 17–27. ISBN 978-0-13-110561-4.
2. ↑  Neulinger, John (1981). *To Leisure: An Introduction*. Ann Arbor, MI: Allyn and Bacon. str. 10–26. ISBN 978-0-20-506936-1.
3. ↑  Aristotel, Metafizika (str. 5), Zagreb, 2001.

Vidi još
--------

* Dosada

***Dokolica*** na Wikimedijinoj ostavi
**Gadolinit**, također znan kao **iterbit**, je gotovo crni silikatni mineral koji se uglavnom sastoji od silikata cerija, lantana, neodimija, itrija, berilija i željeza ((Ce,La,Nd,Y)2FeBe2Si2O10). Naziva se gadolinit-(Ce) ili gadolinit-(Y), ovisno o varijabilnoj zastupljenosti cerija, odnosno itrija u danomu mineralu. Često sadrži tragove torija. Pronalazi se u Švedskoj, Norveškoj i SAD-u (Teksas i Kolorado).

Značajke
--------

Gadolinit je relativno rijedak i obično se javlja u fino oblikovanim kristalima. Gotovo je crne boje, staklenoga sjaja. Tvrdoća gadolinita se kreće između 6.5 i 7 po Mohsovoj ljestvici. Kala se po konhoidalnom obrascu. Ostavlja sivo-zelen ogreb. Postaje usijan pri niskim temperaturama.

Ime i otkriće
-------------

Gadolinit je 1800. godine nazvan po Johanu Gadolinu, finskom minerologu-kemičaru koji je prvi izolirao oksid rijetkog zemnog metala itrija 1792. godine. Iako je i element gadolinij dobio ime po znamenitom kemičaru, gadolinit ne sadrži gadolinij više nego u tragovima.

Upotreba
--------

Gadolinit i euksenit zajedno su dosta rasprostranjeni u Zemljinoj kori i budući su izvor itrija i susjednih mu metala.

Vanjska poveznica
-----------------

* Gadolinit u priručniku mineralogije
**Dokumentarna drama** ili, skraćeno, **dokudrama** je izraz koji u najširem smislu označava svako ono scensko djelo - kazališnu predstavu, film, TV-dramu ili seriju koje za svrhu ima što je moguće vjerniju rekonstrukciju stvarnog događaja.

Iako se često koristi kao sinonim, dokudrama nije isto što i igrano-dokumentarni film, s obzirom da se može u potpunosti sastojati od glumljenih scena.

U SAD se dokudrame prilično često snimaju kao televizijski filmovi ili miniserije, i to ponekad na temu događaja koji se dogodili prije manje od godinu dana. Razlog je nastojanje vodećih TV-mreža da iskoriste zaokupljenost javnosti nekim senzacionalnim događajem.

U Evropi su, pak, dokudrame uglavnom imale historijsku tematiku. U doba bivše Jugoslavije je specijalist za njih bio srpski režiser Sava Mrmak, čiji je opus obrađivao najvažnije događaje prije, za vrijeme i neposredno iza drugog svjetskog rata u Jugoslaviji. Jedan od začetnika ovog žanra je režiser Želimir Žilnik.

Eksterni linkovi
----------------

* British Film Institute paper on British drama-documentary
* Docurama at BookRags
Samostan u Konjicu
**Samostan u Konjicu**, je franjevački samostan u Mostarsko-duvanjskoj biskupiji, u Konjicu, Bosna i Hercegovina. Proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine na sjednici održanoj u Sarajevu od 16. Do 22. maja 2006. godine. Odluku je donijela Komisija u sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo i Tina Wik. Nacionalni spomenik čine: samostanska crkva sv. Ivana Krstitelja, samostanska zgrada, tri pomoćna objekta (vjeronaučne prostorije-dvorane) i pokretno naslijeđe koje čine: zbirka slika (25), zbirka skulptura (3), zbirka predmeta izrađenih od metala (4), zbirka starih knjiga (3), zbirka tekstilnih predmeta (2).

Historija
---------

Izgradnja crkve sv. Ivana Krstitelja je građena u etapama u periodu 1895-1919. godine, prema projektu koji je uradio arhitekta Josip Vancaš. Tokom dugogodišnje izgradnje došlo je do djelimiönog odstupanja od projekta. 

Zgrada današnjeg samostana izgrađena je 1939-40. godine, ali ni sljedećih deset godina fratri ne stanuju u njoj. Godine 1970. godine je proglašen samostanom.

Samostan i crkvu dopunjuju i povezuju u jednu arhitektonsku cjelinu vjeronaučne prostorije: tri velike uređene dvorane, izgrađene 1969. godine.

Za vrijeme Drugog svjetskog rata crkva je dosta stradala, ali je nakon toga više puta obnavljana. U toku ratnih djelovanja 1992-95. godine crkva i samostanska zgrada su pretrpjele znatna oštećenja. Poslije 1995. godine ponovo su renovirani.

Opis
----

Prema svojim stilskim odrednicama, pripada historicizmu i ima odlike neoromanike. Tlocrtno ovaj objekt predstavlja jednobrodnu zasvođenu baziliku, dimenzija 40,00x10,00 m, sa polukružnom oltarskom apsidom. U dispozicionom smislu ima: narteks, naos, svetiše polukružne osnove i horsku galeriju iznad narteksa. Horska galerija, na frontalnoj strani, ograđena je punom parapetnom ogradom.

Bočne fasade crkve su rađene bez ukrasa, malterisane i bijelo bojene. Plastičnost ovih fasada je postignuta naglašavanjem vertikalne i horizontalne podjele. Jedino je glavna ulazna fasada crkve bogatije urađena, sa kamenom fasadom, naglašenim ugaonim kamenim elementima i prozorskim okvirima. Cijeli prostor ulazne fasade po vertikali može se podijeliti u četiri nivoa. Svi nivoi su međusobno dijeljeni naglašenim vijencima.

Samostan predstavlja jednostavnu jednospratnu građevinu pokrivenu četverovodnim krovom, sa biber-crijepom kao pokrovom. Malterisane i plavo bojene fasade su rađene bez ukrasa. Jedinu dinamiku fasadnih ploha daju pravougani prozori poredani u dva reda sa naglašenim prozorskim okvirima izbačenim iz ravni fasade. Vertikalna raščlanjenost fasade je postignuta: krovnim vijencem, plitkim kordon-vijencem, koji naglašava spratnu visinu između etaža, i kamenim soklom koji se proteže duž cijelog objekta.
***L'Attentat*** (sh. *Atentat*) je francusko-italijansko-zapadnonjemački triler film snimljen 1972. godine u režiji Yvesa Boisseta. Film je bio inspiriran stvarnim događajima koji su zbili u Francuskoj nekoliko godina ranije, odnosno nikad razjašnjenim nestankom prognanog marokanskog ljevičarskog političara Mehdija Ben Barke. Radnja prikazuje kako je Sadiel (čiji lik tumači Gian Maria Volontè), vođa opozicije neimenovane magrepske zemlje na prevaru iz izgnanstva u Švicarskoj doveden u Francuskoj gdje je, uz sudjelovanje francuskih sigurnosnih službi, otet i predan režimskim agentima na čelu s ministrom unutrašnjih poslova pukovnikom Kassarom (čiji lik tumači Michel Piccoli) koji će ga mučiti i ubiti. Protagonist, koga tumači Jean-Louis Trintignant, je francuski intelektualac koji je bez svog znanja sudjelovao u klopci te koji, mučen grižnjom savjesti, odlučuje raskrinkati zavjeru, ne znajući da će i sam postati metom moćnika koji nastoje zataškati skandal.

*L'Attentat* se svojim stilom i tematikom oslanjao na tada među evropskim filmašima izuzetno popularan trend politički angažiranog trilera gdje se, u pravilu sa ljevičarskih pozicija kritički prikazivala politika i rad sigurnosnih službi u vodećim zapadnim zemljama. *L'Attentat*, kome je svemu tome dodao naličje Hladnog rata u zemljama Trećeg svijeta, odnosno teme kao što su neokolonijalizam, korupcija i sistematsko kršenje ljudskih prava, se osim toga odlikovao i izuzetno impresivnom glumačkom postavom, uključujući Trintignanta i Volontea, koji su već tada postali svojevrsni specijalisti za uloge takvog tipa. Usprkos toga, na kritičare nije ostavio previše dobar dojam, a što se najčešće tumačilo previše didaktičnim scenarijem, odnosno protagonistom koji zavjeru sporije razumije od same publike.

Uloge
-----

* Jean-Louis Trintignant ... François Darien - nestabilni intelektualac
* Michel Piccoli ... Pukovnik Kassar - ministar unutrašnjih poslova magrepske zemlje
* Jean Seberg ... Edith Lemoine - ljevičarska bolničarka
* Gian Maria Volontè ... Sadiel - prognani vođa napredne opozicije magrepske zemlje
* Michel Bouquet ... Maïtre Lempereur - korumpirani advokat
* Bruno Cremer ... Master Michel Vigneau - advokat Sadiel
* Daniel Ivernel ... Antoine Acconetti - gansgter
* Philippe Noiret ... Pierre Garcin - službenik za vezu u ORTF
* Francois Perier ... Komesar Rene Rouannat - pošteni policajac
* Roy Scheider ... Michael Howard - dopisnik američke TV-kuće
* Jacques François ... Lestienne - šef francuske tajne službe
* Jean Bouise ... visoko rangirani francuski funkcionar koji prati slučaj

Vanjske veze
------------

* *Plot* na IMDb-u (`en`)
**Eja** ili **Eos** (grč. *Eos*, lat. *Aurora*) je kći Titana Hiperiona i njegove žene Teje, božica praskozorja i jutarnjeg rumenila neba. Sestra joj je Selena, a brat Helios. Prethodi pojavljivanju Heliosa (Sunca).

Ejine ljubavi
-------------

### Ejini muževi

Eja je lijepa kao svitanje, a i voli sve što je lijepo, napose lijepe muškarce te se veoma često i lako zaljubljivala. Njezin je prvi muž bio Titan Astrej, s kojim je rodila mnogo djece, osobito zvijezda i vetrova. Zatim se zaljubila u Melampodova sina Klita, atenskoga junaka Kefala i slavnoga lovca Oriona. Zatim se silno zaljubila u Titona, sina trojanskoga kralja Laomedonta. Za njega se udala i živjela s njim na samom kraju svijeta, gdje je on postao kraljem Etiopljana. Toliko je voljela svoga supruga da je od boga Zeusa izmolila za njega besmrtnost, ali je zaboravila zamoliti i vječnu mladost, tako da je Titon vremenom stario i postao sasušenim i ishlapjelim starcem koji se jedva držao na nogama, i još je sve vrijeme brbljao. Na kraju se toliko skvrčio i smanjio da se pretvorio u cvrčka. 

### Ejina djeca

S Titonom je Eja imala dva sina: Emationa i Memnona. Prvi nije polučio osobitu slavu, ali je zato Memnon postao jednim od najslavnijih junaka trojanskog rata, koji je pritekao u pomoć svome stricu Prijamu. Nakon smrti Prijamova sina Hektora postao je, zbog svoje snage i hrabrosti, vrhovnim zapovjednikom trojanske vojske. Ubrzo nakon toga poginuo je u dvoboju s grčkim junakom Ahilejem. Eos je ostala neutješna zbog sinovljeve smrti: suze koje nad njim prolijeva ljudima se na zemlji svakoga dana pokazuju kao rosa.

Prikazivanje
------------

Božica Eja zamišljena je kao lijepa žena odjevena u odjelo šafranove boje, koja svakoga jutra izranja iz oceana da ljudima donese svjetlo novoga dana. Uobičajeni su joj epiteti bili "ružoprsta" ili "jutrorodna", a prikazivana je s velikim krilima, obično na kolima koje vuku bijeli ili ružičasti krilati konji. Osobitih joj počasti Grci nisu iskazivali: jutro se rađa samo, bez ljudske pomoći ili zazivanja, i samo po sebi nije ljudima ni korisno niti štetno.

Vanjske veze
------------

***Eja*** na Wikimedijinoj ostavi

* Theoi Project, Eja

Titani i Titanide
Prvi naraštaj: 
Feba |
Kej | 
Krij | 
Kron | 
Hiperion | 
Mnemozina | 
Japet |
Okean |
Reja |
Teja | 
Temida | 
Tetija

Drugi naraštaj:
Asterija |
Astrej |
Astreja | 
Atlant |
Eja |
Epimetej |
Helije |
Leta |
Menetije |
Metida |
Palant |
Prometej |
Selena
**Kraljevski opservatorij** (engleski: *Royal Observatory*) je ime historijskog astronomskog opservatorija u metropolitanskoj grofoviji Greater London u Greenwichu.

Opis i historija
----------------

Kraljevski opservatori leži na brdu, na južnoj obali rijeke Temze u Greenwich Parku, nedaleko od Nacionalnog pomorskog muzeja i Kraljevskog vojno-pomorskog koledža. Zajedno s njima formira lokalitet **Pomorski Greenwich**, koji je 1997. upisan na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi.

Kraljevski opservatorij je do sve do svog zatvaranja 1998. bio najstarija naučna-istraživačka institucija u Velikoj Britaniji. Nastao je na inicijativu kralja Charlesa II za potrebe pomorske navigacije - 1675. u Greenwichu. Astronom zadužen za rad dobio je titulu Kraljevski astronom, njegova primarna zadaća bila je praktična astronomija - navigacija, mjerenje vremena, određivanje položaja promatranih zvijezda i objavljivanje almanaha. Opservatorij je počeo objavljivati Nautički almanah - 1766. s podacima za 1767. tako da je geografsku dužinu Greenwicha uzeo kao bazu za izračun vremena.

Popularnost almanaha među pomorcima dovela je 1884. do djelomičnog usvajanja griničkog meridijana kao zemljinog početnog meridijana (0∘ geografska dužina) i polazište za internacionalne vremenske zone.

Opservatorij je zbog potrebe za jasnijim nebom, od 1948. do 1957. postepeno seljen iz Greenwicha u Herstmonceux u Sussexu, a njegov naučni dio premješten je u Institut za astronomiju Univerziteta u Cambridgu 1990. 
Nakon kontroverznih mjera rezanja troškova, koje je donijelo Vijeće za elementarnu fiziku i astronomiju 1997. Opservatorij u Greenwichu je zatvoren uoktobru 1998. Oprema i dokumentacija ustanove, uključujući i Teleskop William Herschel i druge instrumente koji su bili smješteni u Las Palmasu na Kanarskim otocima, prebačeni su u Edinburški Kraljevski opservatorij. Pojedini stari astronomski instrumenti i oprema iz Cambridga vraćeni su starom Kraljevskom opservatoriju iz Greenwicha, koji odtad funkcionira kao muzej u sklopu obližnjeg Nacionalnog pomorskog muzeja.

Opservatorij je projektirao Christopher Wren, a temeljno je restauriran 1993.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Greenwich*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 03. 02. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Royal Greenwich Observatory*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 03. 02. 2017.

Vanjske veze
------------

***Kraljevski opservatorij Greenwich*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice* (`en`)
*Circus cyaneus*
**Eja strnjarica** (*Circus cyaneus*) je vrsta ptice grabljivice. Postoje dvije podvrste.

Opis
----

Eja strnjarica je duga 45–55 cm sa rasponom krila od 97–118 cm. Podsjeća na druge eje po tome što su mužjaci i ženke različiti po izgledu. Spolovi se također razlikuju po težini (prosječan mužjak teži 350 g a prosječna ženka 530 g). 

Mužjak *C. c. cyaneus* (Linne, 1766.), iz Europe i Azije, je uglavnom siv odozgo i bijel odozdo sa izuzetkom gornjeg dijela prsa, koji je siv kao i gornji dio tijela, i trtice koja je bijela. Krila su siva sa crnim vrhovima. Ženka je smeđa odozgo sa gornjim okrovnim perima na repu bijelim. Mladunci su slični.

Podvrsta *C. c. hudsonius*
--------------------------

*C. c. hudsonius* (Linne, 1766.) nastanjuje Sjevernu Ameriku i ponekada se smatra odvojenom vrstom, *C. hudsonius*.
Mužjakovo perje je tamnije nego kod *C. c. cyaneus* mužjaka, a ženka je također tamnija i više riđa.

Ponašanje
---------

Ova ptica grabljivica srednje veličine nastanjuje močvare, vlažna zemljišta i (u Europi) farme. Gnijezdo grade na tlu, a ženka nese četiri do šest bjelkastih jaja. 

U lovu lete nisko iznad tla i tako iznenade malene sisavce i ptice. Vrlo su vokalne dok lete iznad svog lovišta.

Rasprostranjenost
-----------------

Razmnožava se u sjevernim dijelovima sjeverne hemisfere u Kanadi i sjeveru SAD-a i na sjeveru Europazije.

Zimi se seli do južnijih područja. Euroazijske ptice se sele do južne Europe i juga umjerene Azije. Američke se sele do juga SAD-a, Meksika i Srednje Amerike. Na prostorima sa najumjerenijom klimom poput Francuske, Velike Britanije i juga Sjedinjenih Država eje strnjarice su stanarice, ali zimi napuštaju planinske prostore.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **eja strnjarica** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **eja strnjarica** |