recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**LL Cool J** (rođen **James Todd Smith III**) 14. januar 1968. godine u New Yorku, je američki hip hop umjetnik i glumac.

LL Cool J je skraćenica za **L**adies **L**ove **Cool** **J**ames. Najbolje je poznat po romantičnim pjesmama kao što su ‘’’I Need Love’’’ i ‘’’Hey Lover’’’ mada i po pionirskim radovima kao što su "I Can't Live Without My Radio", "I'm Bad", "Mama Said Knock You Out", i "Doin it". Također je poznat po imenima Mr.Smith, Luscious Lips Cool J, Uncle L

Također se pojavio u mnogim filmovima. Jedan je od malo hip hop umjetnika koji je uspješno znao da se zadrži na sceni duže od dvije decenije. Uspješno je snimio 12 albuma uključujući jedan album sa njegovim najvećim hitovima. Uskoro će izdati njegov 13. album pod imenom "Exit 13" i sa tim će završit ugovor koji je napravio prije 22 godine sa izdavačkom kućom Def Jam Recordings. To je do sada bio najduži ugovor koji je ijedan hip hop umjetnik imao sa ijednom izdavačkom kućom. Momentalno živi u New Yorku sa njegovom suprugom i četvoro djece.

Sarađivao je sa mnogim pjevačima kao što su Dr. Dre, Boyz II Men, Jennifer Lopez i mnogi drugi.

Osvojio je mnoge nagrade među kojima se nalaze i dvije Grammy u 1991 i 1997.

Diskografija
------------

* 1985: *Radio*
* 1987: *Bigger and Deffer*
* 1989: *Walking with a Panther*
* 1990: *Mama Said Knock You Out*
* 1993: *14 Shots to the Dome*
* 1995: *Mr. Smith*
* 1997: *Phenomenon*
* 2000: *G.O.A.T.*
* 2002: *10*
* 2004: *The DEFinition*
* 2006: *Todd Smith*
* 2008: *Exit 13*

Filmografija
------------

| Godina | Naziv Filma | Uloga |
| --- | --- | --- |
| 1985 | *Krush Groove* |
| 1986 | *Wildcats* |
| 1991 | *The Hard Way* |
| 1992 | *Toys* |
| 1995 | *Out-of-Sync* |
| 1997 | *Touch* |
| 1998 | *Caught Up* |
| *Woo* |
| *Halloween H20: 20 Years Later* |
| 1999 | *Deep Blue Sea* |
| *In Too Deep* |
| *Any Given Sunday* |
| 2000 | *Charlie's Angels* |
| 2001 | *Kingdom Come* |
| 2002 | *Rollerball* |
| 2003 | *Deliver Us from Eva* |
| *S.W.A.T.* |
| 2004 | *Mindhunters* |
| 2005 | *Edison* |
| 2006 | *Last Holiday* |
| 2007 | *Slow Burn* |
| *Heartland* |

Vanjske veze
------------

* LL Cool J na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Tinejdžerski izbor za najboljeg glumca u akcionoj seriji |
| --- |
| 
* Milo Ventimiglia (2008)
* Tom Welling (2009)
* Zachary Levi (2010)
* Shane West (2011)
* Adam Rodríguez (2012)
* LL Cool J (2013)
* Grant Gustin (2017)
* Grant Gustin (2018)
* Stephen Amell (2019)

 |
**Onilahi** je jedna od većih rijeka Zapadnog sliva na Madagaskaru duga 400 km.

Geografske karakteristike
-------------------------

Rijeka *Onilahi* nastaje spajanjem rijeka; *Isoanala*, *Ihazofotsi*, *Mangoki* i *Imaloto* sjeverno od mjesta *Benenitra*. Najveća od njih *Mangoki* izvire na obroncima *Masiva Ivakoani*, na visini od 1300 m. Nakon izvora *Mangoki* isprva teče u pravcu sjevera prema mjestu Betroka, na svom toku do Bertoke teče kroz relativno nisko, močvarno područje, puno bezbrojnih rižinih polja uz obale rijeke.
Nakon mjesta Betroka, *Mangoki* nailazi na obronke visoravni Horombe, koji ga preusmjeravaju na zapad, a onda prema jugozapadu. Par kilometara sjeverno od Benenitre spajaju se *Mangoki* i *Imaloto*, i povećava se pad rijeke.  

Imaloto, se kod izvora zove *Lalana*, ima vrelo istočno od Betroka u gorju Kalambatitra na nadmorskoj visini od oko 1 200 m. Lalana prvo teče u pravcu sjevera, a zatim skreće na zapad i teče preko visoravni Horombe. Nakon izlaska sa visoravni, spaja se sa rijekom *Ihazofotsi*, i odatle se zove *Imaloto*. Svega par kilometara južnije spajaju se *Mangoki* i *Imaloto*, a zatim i *Isoanala* i nastaje *Onilahi*. Odatle *Onilahi* ima vrlo široko korito, sa puno pješčanih sprudi za niskog vodostaja i počinje jako meandrirati, generalno držeći pravac prema zapadu i svom ušću.
Estuarij *Onilahija* u Mozambičkom kanalu je u Zaljevu sv. Augustina, južno od grada Toliara.

Pogled na Zaljev sv. Augustina, istoimeno mjesto i rijeku u daljini
Rijeka *Onilahi* gubi velike količine vode, pri prolasku kroz poroznu vapnenačku visoravan u donjem dijelu svog toka, te vode pojavljuju se kao vrulje na obali mora. U toj zoni, prima svoje dvije glavne desne pritoke, *Sakamare* i *Tahezu* koje izviru na *Masivu Isalo*, i koji nikad ne presuše. Sa lijeve strane nema većih pritoka.

Ukupna duljina rijeke *Onilahi* je 400 km, ako se računa izvor rijeke *Imaloto* (Lalana) koji iznosi 242 km, a površina njena sliva zajedno sa svim pritokama je 32 000 km².

Povezano
--------

* Rijeke Madagaskara

Izvori
------

1. 1 2  M. Aldegheri (1972). „Rivers and streams on Madagascar". R. Battistini & G. Richard Vindard / dr. W. Junk B.V. Publishers the Hague. Pristupljeno 23.09.2011.

Eksterni linkovi
----------------

* Fotografija rijeke *Onilahi*, na portalu flickr
* *Onilahi* na portalu madamax Arhivirano 2019-05-04 na Wayback Machine-u ()

| * p
* r
* u
Rijeke Madagaskara |
| --- |
| Sliv Masiva Ambre | Irodo • Saharenana • Besokatra |  |
| Sliv Masiva Tsaratanana | Sjeverni Mahavavi • Sumbiruno • Maevarano • Bemarivo |
| Istočni sliv | Mananara • Mangoro (Onive) • Rianila • Maningori • Mananjari |
| Zapadni sliv | Sofia (Mangarahara • Anjoboni • Bemarivo) • Mahajamba • Betsiboka (Ikopa • Mananara) • Južni Mahavavi • Manambolo • Tsiribihina (Sakeni • Mania • Mahajilo) • Mangoki (Matsiatra • Mananantanana • Zomandao) • Onilahi |
| Južni sliv | Linta • Menarandra • Mandrare |
**Jezero Drenova** je jezero koje se nalazi u Opštini Prnjavor, Republika Srpska, BiH. Jezero je udaljeno 10 km od Prnjavora, i nalazi se u mjesnom području Drenove i Donjih Vijačana. Iz ovoga jezera se grad Prnjavor napaja vodom. Jezero je popularno među ribolovcima i redovno se poribljava.

Ekosistem
---------

Jezero je stanište soma, šarana i različitih vrsta bijele ribe.

Istorija
--------

### Ekološka katastrofa

U prvoj polovini septemrba 1995. godine vojni NATO savez je bombardovao Republiku Srpsku. Tokom bombardovanja Republike Srpske, vojni NATO savez je koristio navođene rakete sa osiromašenim uranijumom. U neposrednoj blizini jezera Drenova je palo nekoliko projektila, a najmanje jedan je pogodio samo jezero. Jedan projektil je pao pored osnovne škole "Vuk Karadžić" u Donjim Vijačanima pored jezera, ali nije eksplodirao. Specijalni tim Vojske Republike Srpske je demontirao taj neeksplodirani projektil. Rakete su uništile bivši vojni objekat JNA koji se nalazio nekoliko stotina metara od samog jezera. Mještani koji su tada pecali ribu na jezeru, su sam čin bombardovanja jezera opisali na sljedeći način:

> Sa drugarima, Milom Savkovićem i Vladom Marinkovićem, bio sam te noći na obali jezera, gdje smo lovili ribu. U ranim jutarnjim časovima našu pažnju skrenuo je prodoran zvuk, koji je stigao iz pravca Ljubića. Samo koju sekundu kasnije odjeknula je strahovita detonacija uz jak bljesak na vodi. Bomba, koja je završila u vodi na nekih 700 metara od mjesta gdje smo se nalazili, je eksplodirala.
> 
> – Danko Cvijić, 10.09.2005.

 
Zbog sastava projektila koje je vojni NATO savez koristio prilikom bombardovanja Republike Srpske, odnosno zbog po ljudsko zdrvlje štetnog radioaktivnog osiromašenog uranijuma, te zbog činjenice da se iz jezera napaja čitav Prnjavor, postoji bojazan da je došlo do zagađenja jezera.
Mještani i danas iskazuju sumnju da se poput neeksplodiranoj projektila koji je pao u blizini jezera, i danas u samom jezeru nalazi jedan neeksplodirani projektil sa osiromašenim uranijumom. Zbog opravdane sumnje, preduzeće "Vodovod" iz Prijedora je u nekoliko navrata slalo uzorke vode iz jezera u Institut za nuklearne nauke "Vinča". Stručnjaci iz Vinče su potvrdili da u uzorcima vode nema tragova zračenja, ali zaposleni u vodovodu ne mogu sa sigurnošću da potvrde da u jezeru nema neeksplodiranih projektila, zbog čega se uzorci i dalje redovno šalju na ispitivanje.

Vidi još
--------

* Jezera u Republici Srpskoj
* NATO bombardovanje Republike Srpske

Izvori
------

* Agencija Republike Srpske za vode oblasnog riječnog sliva Save: Jezera u Republici Srpskoj ()
* Hidrometeorološki zavod Republike Srpske: Jezera u Republici Srpskoj Arhivirano 2011-08-17 na Wayback Machine-u ()
* Prnjavor: Da li se u jezeru Drenova krije bomba? 10.09.2005.[*mrtav link*] ()

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **jezeru** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

S

***Drenova (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi
Mani prorok
**Mani** (ili **Manihej**; oko 216.-276.) je bio filozof, svirač, slikar, lekar i prorok, rodom iz Seleukije kod Ktesifona, tadašnje prestonice Persije (odnosno Sasanidskog carstva). Smatra se osnivačem manihejstva.

Život
-----

Prema persijskom predanju, Mani je bio hrišćanski sveštenik. Pokušao je da u svom učenju spoji Hristovo i Zaratustrino učenje, odnosno da izvrši reformu mazdaizma, tako što bi u njega uključio sve poznate religijske tradicije koje su u Mesopotamiji živele. On je iz mazdaizma, hrišćanstva (uz znatnu primesu gnosticizma) i budističkih elemenata, posebno budističke etike, stvorio novu dualističku religiju sa hrišćanskom terminologijom koja se naziva manihejstvom. Oko 240. god. počeo je da propoveda svoje učenje u vreme persijskog cara Sapora I. Mani je za zivota imao 12 učenika oko sebe, što je bilo oponašanje 12 apostola Isusovih. Jedno vreme boravio je na Istoku, u Indiji. U Persiju se vratio oko 270. god. ali nije bio rado primljen. Oko 276. god. bio je mučen i ubijen razapinjanjem na krst.

Mani je imao više pisanih dela, od kojih su bila najpoznatija Knjiga divova i Osnovna poslanica, koja su izgubljena.

Učenje
------

> Jer svaka duša i svako živo biće koje se kreće učestvuje u suštini dobrog Oca.
> 
> 

Mani je sebe opisivao kao "učenika Isusa Hrista", ali ga je hrišćanska crkva zbog njegovog učenja odbacila kao jeretika. Po Manijevom učenju od praiskona postoje dva uzajamna nezavisna počela, dobro i zlo, te se njegovo učenje kvalifikuje kao dualizam. Bog je tvorac duhovnog sveta a materiju je stvorilo zlo biće. Tako je svetlost zatvorena u ljudsko telo. Zato je došao spasitelj Isus, koji je učio ljude kako da se izbave.

Svrha postojanja čoveka je oslobođenje duha iz telesnih okova. Čovek je dužan da čuva čistotu svoje duše kroz uzdržavanje kako bi malo po malo iz materije oslobodio božansku suštinu koja je u njemu zatvorena. Bog je u tu svrhu u pomoć ljudima slao proroke u učitelje: Noja, Avraama, Isusa, a među njima je i Mani. Manijevo učenje je služilo kao snažna inspiracija raznih gnostičkih i hrišćanskih zajednica. Manijeva religija se raširila po čitavoj severnoj Africi uz Sredozemno more sve do Španije. Čuveni crkveni otac sveti Avgustin, pre nego što se obratio, bio je devet godina manihejac.

Preko Manijevih učenika su sačuvana mnoga apokrifna hrišćanska dela, poput Tominog jevanđelja, koja bi inače bila izgubljena.

Napomene
--------

1. ↑  Dr.Ivan Pilar, Bogumilstvo kao religiozni problem
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-05. Pristupljeno 2008-04-17.

Vidi još
--------

* Manihejstvo
* Mazdaizam
* Zoroastrizam
* Hrišćanstvo
* Gnosticizam

Eksterni linkovi
----------------

***Mani*** na Wikimedijinoj ostavi

* Epifanije Kiparski, Manesovo učenje - Manihejstvo Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u (spis protiv Manija)
Za američkog komičara vidi Henry Morgan (komičar)
Za njemačkog pornoglumca i režisera vidi Harry S. Morgan

**Harry Morgan** (pravo prezime **Bratsberg**; Detroit, 10. travnja 1915. – Los Angeles, 7. prosinca 2011.), američki televizijski glumac norveškog porijekla.

Najpoznatiji je ulozi pukovnika Shermana T. Pottera u popularnoj TV-seriji *M\*A\*S\*H*, a prije toga kao "Pete" u *Pete and Gladys* i *December Bride*, te detektiv Bill Gannon u *Dragnetu*.

Harry Morgan je glumačku karijeru započeo pod svojim pravim imenom Harry Bratbsburg, a 1937. se priključio uglednoj kazališnoj družini Group Theatre gdje je surađivao s velikanima kao što su Elia Kazan, Lee J. Cobb i Karl Malden. Kasnije se preselio u Hollywood gdje je počeo raditi pod pseudonimom *Henry Morgan*, a kasnije ga je promijenio u *Henry "Harry" Morgan* kako bi se razlikovao od popularnog komičara Henryja Morgana. Na kraju je prihvatio ime *Harry Morgan*, pod kojim će ostati poznat do kraja svoje karijere.

Morgan je uglavnom glumio epizodne uloge u holivudskim filmovima, a tek je 1960-ih zabilježio uspjeh na televiziji. Međutim, pravi je uspjeh dobio sa serijom *M\*A\*S\*H*, iako se u njoj prvi put pojavio 1974. godine u kratkoj ulozi poludjelog generala. Njegov nastup je toliko impresionirao producente da su posebno za njega stvorili lik pukovnika Shermana Portera, koga je počeo tumačiti od 1975. godine. Za tu je ulogu dobio nagradu Emmy 1980.

Harry Morgan je bio oženjen s Eileen Detchon od 1940. do njene smrti 1985. godine. Iz tog braka je imao četiri sina. Od 1988. je u braku s Barbarom Bushman Quine. Morganov unuk Spencer Morgan radi kao kolumnist za *New York Observer*.

Eksterni linkovi
----------------

* Harry Morgan na sajtu IMDb
* Harry Bratsburg na Internet Broadway Database ()

***Harry Morgan*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostala značenja, vidi Eva (razvrstavanje).*
William Blake, *Eva kušana od zmije*
**Eva** (heb. *havvah*, »život«), prema biblijskoj legendi žena prvog čovjeka Adama, načinjena od njegova rebra, pramajka čovječanstva. Živjela je s Adamom u zemaljskom raju, Edenu, odakle je oboje istjerano zbog istočnoga grijeha. Spominje se u judaizmu, kršćanstvu i islamu.

U prvom izvještaju o stvaranju (Knjiga Postanka 1,27), prva je žena stvorena skupa s muškarcem, te s njime ima ravnopravnu ulogu u upravljanju stvorenim svijetom. Ovaj je izvještaj mlađi i nastao je vjerojatno nakon povratka Židova iz babilonskog progonstva, a pripada svećeničkoj redakciji (vidi: Petoknjižje), no vjerojatno se poziva na neke ranije usmeno prenošene legende. Drugi izvještaj o stvaranju, ranije jahvističke i elohističke redakcije, govori o Evi stvorenoj od Adama, te ukazuje na nju kao onu koja je popustila pred napastima »zmije« i jela od stabla spoznaje dobra i zla, te taj plod ponudila i Adamu. Izvještaj je duboko simboličan i ne smije ga se razumijeti doslovno. Riječima legende on nastoji progovoriti o porijeklu zla među ljudima. Istu nakanu imaju i izvještaji koji slijede (o Kajinu i Abelu, o potopu i sl.).

Gnostički spis O podrijetlu svijeta navodi monolog primordijalne majke Eve:

> Ja sam dio svoje majke;  
> 
> 
> 
> Ja sam majka;  
> 
> Ja sam žena;  
> 
> Ja sam djevica;  
> 
> Ja sam bremenita;  
> 
> Ja sam primalja;  
> 
> Ja sam ona koja ublažava muke porađanja;  
> 
> Moj me muž začeo;  
> 
> Ja sam njegova majka;  
> 
> I on je moj otac i moj gospodar;  
> 
> On je moja snaga;  
> 
> Što on želi, on kaže s razlogom.  
> 
> Ja sam nastajanje.  
> 
> 
> 
> I rodila sam čovjeka kao gospodara.
> 
> – Eva

V. također
----------

* Adam i Eva
* Pad čovjeka
* Istočni grijeh

***Eva*** na Wikimedijinoj ostavi


1. ↑  O podrijetlu svijeta
**Operacija Wechselbalg** (njem. *Wechselbalg*, Vehselbalg - zamjenjeno dijete) je bila zajednička operacija Vermahta i snaga NDH protiv partizana u oblasti Krbavskog polja, u Lici. Vođena je tokom avgusta 1944. godine. Operacija je poduzeta radi otimanja žetve od naroda, sa područja pod kontrolom partizana.

Nakon prve faze je preduzeta operacija Wechselbalg II u oblasti Prijeboja, ali je prekinuta ranije. U izveštaju nemačke 392. divizije se kaže:

> Operacija »Wechselbalg II« prekinuta je pre svega zbog opadanja borbenog morala kod ustaša. Borbene grupe u rejonu Lički Osik pripremaju odbrambene položaje. Postignut je cilj akcije da se smanji skupljanje žetve od strane bandita i očisti rejon Prijeboja. Prikupljeno je 400 tona neovršenog žita, krompira i povrća.
> 
> 

U borbama tokom ove operacije 35. lička divizija NOVJ pretrpeka je gubitke od 33 poginula i 112 ranjenih. Osovinski gubici procenjeni su na preko 50 poginulih i oko 150 ranjenih.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  Petar Kleut: 35. LIČKA DIVIZIJA, strana 259

Vidi još
--------

* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

Vanjske veze
------------

* Operation "Wechselbalg"

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **bitkama i ratovima** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Sveti Apostol Kodrat Atinski
U hrišćanstvu, **Sveti Apostol Kodrat Atinski** je bio episkop Atine i jedan od Sedamdesetorice apostola.

Rođen je u drugoj polovini 1. veka. Po svedočanstvu Jeronima, bio je apostolski učenik. Bio je episkop u Atini gde je nasledio svetog Publija, a nakon toga u Magneziji. Prema hrišćanskom predanju, odlikovao se darom proroštva.

Oko 124. ili 126. godine napisao je apologiju u zaštitu hrišćanstva, čije odlomke navodi Jevsevije u svojoj Istoriji (4, 3): 

> „Dela Spasitelja našeg svagda su bila očevidna jer su istinita; ljudi koje je on iscelio koje je on vaskrsao, živeli su dugo nakon njegovog stradanja i vaskrsenja, a neki su živi i danas..."
> 
> 

Kodrat je odbranu hrišćanstva predao caru Hadrijanu. Pema hrišćanskoj tradiciji, ta odbrana je ostavila toliki utisak na cara, da je ovaj naredio, da se hrišćani više ne gone bez naročitih krivica. Osim navedenih reči, nije sačuvano ništa više od njegove Apologije, i ako je bila u celosti sačuvana do sedmog veka.

Umro je oko 130. godine u Magneziji, gde je i sahranjen.

Pravoslavna crkva proslavlja Kodrata Atinskog 21. septembra po julijanskom kalendaru.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Eusebije, Istorija crkve (scribd)
2. ↑  Ohridski prolog Nikolaja Velimirovića.

Spoljašnje veze
---------------

1. Apologija Svetog Kodrata, kratak uvod i prevod teksta

| * p
* r
* u
Sedamdeset apostola |
| --- |
| Agav • Akila • Amplije • Ananija • Andronik • Apelije • Apolos • Aristarh • Aristovul • Artema • Arhip • Asinkrit • Ahaik • Varnava • Gaj • Evod • Epafras • Epafrodit • Epenet • Erast • Jerma • Ermin • Zina • Jakov • Jason • Isus-Just • Irodion • Karp • Kleopa • Kliment • Kodrat • Kriskent • Krisp • Kuart • Linije • Luka • Lukije • Marko • Marko-Jovan • Narkis • Nikanor • Nikola • Olimpasije • Onisim • Onisifor • Parmen • Patrov • Prohor • Pud • Ruf • Sila • Siluan • Simeon • Sosipater • Sosten • Stahije • Stefan • Tertije • Timon • Timotej • Tit • Tihik • Trofim • Urvan • Tadej • Filimon • Filip • Filolog • Flegont • Fortunat • Dionisije |  |
**Korićanske stijene** su gotovo vertikalna litice iznad Ilomske i Ugra, odnosno Pougarja (obronci Vlašića). Protežu se pravougaono oko Korićana, pa imaju ugarsku (nešto blažu) i Ilomsku stranu (ispod Marića stijena). Vrh Ilomskog klanca je na oko 1200 m n/v i oko 1–2 km udaljen od sela Donji Korićani.

21. augusta 1992. godine, više od 200 civila iz Prijedor je izdvojeno iz konvoja izbjeglica koji su upućeni na razmjenu. Svi ovi ljudi su bili smješteni u dva autobusa koji su se pridruži koloni u Logoru Trnopolje. Pored njih, u kamionu "Autotransporta Prijedor", bilo je još oko 30 civila, a vozio ga je koji je vozio srpski policajac. Srpski zvaničnici su ih doveli do litice na Korićanskim stijenama. Svima su naredili da stanu na rubu provalije, a zatim su im rafalima pucali u leđa. Nakon pada strijeljanih u provaliju, policajci su nastavili da bacaju bombe. Ipak, nekolicina žrtava je preživjela, zahvaljujući pravovremenom bacanju u ambis ili su bili pokriveni masom leševa. Najmanje jednu sedmicu, nad provalijom su kružila jata gavranova – lešinara.

Zločin je dokazan i na ICTY Tribunalu u Haagu. Svake godine, 21. augusta organizira se masovni skup za obilježavanje ovog masakra, uz bacanje cvijeća u ambis, u znak sjećanje na žrtve zločina. Međutim, rukovodstvo matične općine (Skender Vakuf) još uvijek ne dopušta postavljanje spomen ploče na prirodnu stijenu iznad stratišta.

Povezano
--------

* Masakr na Korićanskim stijenama
* Korićani
* Imljani
* Skender Vakuf
|  |
| --- |
| Ovaj članak je dio serije o **historiji Sarajeva** |
| Prahistorijsko doba |
| Srednji vijek |
| Rano osmansko doba |
| Kasno osmansko doba |
| Austrougarsko doba |
| Jugoslavija |
| Moderno Sarajevo |

**Historija Sarajeva za vrijeme Osmanskog carstva** se može podijeliti u dva dijela. Prvi dio podrazumijeva zlatne godine grada, rano osmansko doba, koje je trajalo od 1521. do 1697. Drugi dio historije je kasno osmansko doba, koje traje od 1697. do 1878. godine opadanja moći Osmanskog carstva, a samim tim i grada, često popraćeno mnogim katastrofama.

Nije slučajnost da početak kasnog osmanskog doba u historiji Sarajeva počinje završetkom Austrijsko-Osmanskog rata. Poslije poraza u bitki kod Beča 1683. godine, uslijedili su mnogi napadi evropskih sila na granice Osmanskog carstva. U jednom od takvih napada, 1697. godine, predvođeni princom Eugenom Savojskim je imao ogromne posljedice po grad. Uništavajući slabu i neorganizovanu odbranu, Savojski je sa lakoćom ušao u Sarajevo. Tada je opljačkao grad, kao što nikad prije nije bio opljačkan, a zatim ga je zapalio.

Sarajevo je bilo opustošeno zbog ovog napada. Samo je nekoliko građevina preživilo plamen, a to su većinom građevine izgrađene od kamena. Građani Sarajeva su tada počeli sa obnovom grada, od jednog trga, i to nije bila obnova samo građevina i zgrada, nego i kulturna i politička. U to vrijeme, sjedište Bosanske vlade je već bilo prebaćeno u Travnik, a požar uopće nije popravio situaciju. Jednu čitavu deceniju, od 1747. do 1757. godine, grad je čak iskusio i anarhiju.

Iako grad nije arhitektonski i strukturno ono što je bio prije napada, intelektualnost grada nije mnogo propatila. Ustvari, 18. vijek je izrodio mnoge velike mislioce i stvaraoce u Sarajevu, kao što su Mehmed Mejlija Guranij i Mula Mustafa Bašeskija. Značajne biblioteke, škole i džamije su izgrađene, ali i mnoga utvrđenja.

Kasne 1700te nisu bile baš uspješno doba za grad. 1788. godine, novi požar je bjesnio kroz grad, i to samo 5 godina poslije kuge koja je poharala grad. Početkom 19. vijeka, stvari nisu bile mnogo bolje, pogotov jer je Srbija stekla nezavisnost od Osmanskog carstva, stvarajući prepreku izmđeu Sarajeva i Istanbula. To je na kraju rezultiralo ustankom protiv Osmanskog carstva, predvođenim Bošnjačkim generalom i nacionalnim herojom, Huseinom kapetanom Gradaščevićem.

Zahtjevajuću nezavisnost Bosne i Hercegovine od Turaka, Gradaščević je poveo nekoliko bitaka oko Bosne. Posljednja i vjerovatno najznačajnija bitka je bitka na Sarajevskom polju iz 1832. godine, kada je Husein kapetan Gradaščević pretrpio poraz u toj teškoj bitki, ponajviše zahvaljujući izdaji svojih suboraca. tada je izrekao svoju poznatu izreku:

> Ovo je posljednji dan naše slobode.
> 
> 

Sljedećih nekoliko decenija, u Sarajevu nije bilo bitnijeg razvoja, budući da je venulo zajedno sa *"Evropskim bolesnikom"*.
***Le goût de la violence*** (sh. *Okus nasilja*) je francusko-zapadnonjemačko-italijanski crno-bijeli igrani film snimljen 1961. godine u režiji Roberta Hosseina. Po žanru je mješavina drame i pustolovnog filma. Radnja se događa u neimenovanoj latinoameričkoj zemlji u 19. vijeku gdje su seljaci digli ustanak protiv vlade. Protagonist, koga tumači sam Hossein, je vođa grupice pobunjenika koji je uspio zarobiti predsjednikovu kćer (koju tumači Giovanna Ralli) te je nastoji dovesti u pobunjenički štab i iskoristiti za razmjenu zarobljenika, pri čemu ne sluti da neki od njegovih drugova nastoje iskoristiti kako bi za sebe naplatili otkupninu. *Le goût* se odlikovao izuzetno mračnim i depresivnim tonom. Sniman je na lokacijama tadašnje Jugoslavije, koje su uključivale Crnu Goru i Dubrovnik, čija je ulica Stradun iskorištena za uznemirujuću scenu u kojoj protagonisti ulaze u grad "ukrašen" desetinama obješenih seljaka.

Uloge
-----

* Robert Hossein : Perez
* Giovanna Ralli : Maria Laragana
* Mario Adorf : Chamaco
* Hans H. Neubert : Chico Dominguez
* Madeleine Robinson : Bianca
* Dany Jacquet : Isa

Vanjske veze
------------

* *Le Goût de la violence* na sajtu IMDb
* *Haut für Haut* bei *Cinéma Francais*
* *Haut für Haut* bei comingsoon.it
Komadi ledenih santi plutaju zaljevom tijekom cijele godine
ledenjaci u zaljevu Disko
**Disko** (grenlandski: *Qeqertarsuup tunua*; danski: *Diskobugten* ) je uvala na zapadnoj obali Grenlanda. To je široki zaton na jugoistoku Baffinovog zaljeva.

Zemljopis
---------

Južnu obalu Disko zaljeva karakteriziraju mnogobrojni grebeni i otočići Aasiaatskog otočja. Qasigiannguit i Ilimanaq glavna su naselja u jugoistočnom dijelu zaljevu, a nalaze se južno od izlaza fjorda Ilulissat u more.

Na sjeveru uvala je omeđena otokom Qeqertarsuaqom, najvećim na zapadnoj obali. Sjeverno od Ilulissata i zapadno od otoka Aluttoq uvala se pretvara u tjesnac Sullorsuaq, koji odvaja Qeqertarsuaq od poluotoka Nuussuaq.

Povijest
--------

Zaljev Disko je tijekom stoljeća bio važno mjesto. Europljani su se s njegovom obalom prvi put susreli kad je Erik Crveni otpočeo naseljavanje 985. zapadne obale Grenlanda, koja je bila pogodnija za život. Tamošnja dva naselja, zvana istočno i zapadno naselje, bila su samoodrživa gospodarstva, koja su živjela od stočarstva. Ubrzo nakon osnivanja zapadnog naselja Vikinzi su za ljetnog otapanja leda krenuli duž obale i otkrili zaljev Disko.

Oni su za ovaj zaljev prije svega bili zainteresirani zbog njegovih bogatih resursa: morževi su davali bjelokost, tuljani krzno, a kitovi mnogo različitih stvari. Ti su proizvodi postali glavni izvor prihoda za grenlandske naseljenike, koji su trgovali s Islandom, Britanskim otočjem i kontinentalnom Europom. Bez tog bogatstva prirodnih resursa tamošnja naselja vjerojatno ne bi opstala tako dugo.

Ledenjaci koji plutaju u zaljevu tijekom cijele godine
Nije točno poznato kad su se Inuiti prvi put pojavili u zaljevu Disko; vikinška predaja kaže da je to područje bilo nenaseljeno kad su ga Vikinzi prvi put istražili. Prema toj predaji, na kraju je sklopljen sporazum s Inuitima, koji su tamo došli sa sjevera i sa zapada. Jedno su vrijeme obje strane mirno živjele i koristile zaljev i njegove resurse. No kasnija predaja govori o borbama i ubojstvima na obje strane.[*nedostaje referenca*] Međutim, temeljni razlog za napuštanje grenlandskih naselja bilo je nastupanje malog ledenog doba u 15. stoljeću. Došlo je do tako ekstremnih promjena u temperaturi da je zaljev Disko postao nedostupan čak i za toplijih ljetnih mjeseci, što je uništilo sredstva za život grenlandskih Vikinga. Čak je i istočno naselje, koje se nalazilo ispod Arktičkog kruga, postalo prehladno za život. Od tada pa sve do danske kolonizacije Grenlanda u 18. stoljeću Inuiti su kontrolirali područje zaljeva Disko, premda su engleski i nizozemski kitolovci ponekad posjećivali to područje nakon što je ono ucrtano u kartu tijekom treće ekspedicije Johna Davisa na Grenland 1587. godine. 

***Disko (zaljev)*** na Wikimedijinoj ostavi

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-04. Pristupljeno 2013-11-30.
2. ↑  Nuussuaq, Saga Map, Tage Schjøtt, 1992
**Pistis Sophia** (gr. πίστις - „vera", σοφία - „mudrost", doslovno »Vera Mudrost«) je ranohrišćanski gnostički spis iz 3. vijeka.

Djelo je nastalo u Egiptu, po svoj prilici u krugu tzv. barbelo-gnostika.

Povest
------

Ime »Pistis Sophia« dali su tekstu prvi izdavači g. 1851. (Schwartze i Petermann); tekst je pronađen u koptskom kodeksu *Codex Askewianus*, koji se nalazi u Brit. Mus. (Add. 5114). Kodeks potječe iz druge polovice 4. vijeka (C. Schmidt). Izvornik je morao biti napisan na grčkom jeziku.

Kasnije je djelo otkriveno i u okviru knjižnice Nag Hamadi 1945.

Sadržaj
-------

Cijeli je rukopis razdijeljen na četiri knjige: četvrta knjiga sadrži Isusove razgovore s učenicima odmah poslije uskrsnuća, a prve tri donose razgovore, čini se, iz 11. godine poslije uskrsnuća; zastupa se da je Isus 11 godina poslije uskrsnuća održavao veze s učenicima. Glavni su Isusovi sugovornici Ivan i Marija Magdalena. Prve tri knjige govore o sudbini, padu i otkupljenju duhovnog bića nazvanog Pistis Sophia, koje je iz 13. eona palo u materiju, odakle ga Isus spasava i odvodi na njegovo pravo mjesto, među 24 Nevidljiva; četvrta knjiga, kao zasebna cjelina, govori o sudbini duše poslije smrti i o misterijima pomoću kojih će ona izbjeći arhontima.

Pistis Sofia sadrži i raspravu između Petra i Marije Magdalene. Petar se žali da Marija dominira razgovorom s Isusom i istiskuje zakonit prioritet Petra i apostola. On podstiče Isusa da je ućutka, ali biva prekoren. Kasnije, Marija priznaje Isusu da se jedva usuđuje da govori s njim slobodno zbog Petra:

> Petar čini da oklevam; plašim ga se zato što on mrzi ženski rod.
> 
> 

Isus odgovara da koga god Duh nadahnjuje, božanski je određen da govori, bilo da je muškarac ili žena.

Kritika teksta
--------------

Koestlin je g. 1854. zaključio da je riječ o dva različita spisa. Cijeli je rukopis razdijeljen na četiri knjige: prve tri tvore jedno djelo, a četvrta drugo. Za prvo djelo može se iz rukopisa izvući naslov »*Knjige Spasiteljeve*« (*Teucha tou soteros*), a drugo nema naslova. Kritika misli da je drugo djelo (tj. četvrta knjiga) po postanku ranije (iz prve polovice III st.), a prvo kasnije (iz druge polovice III st.).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  Tomislav J. Šagi-Bunić - Povijest kršćanske literature (svezak I) (scribd)
2. 1 2  Elejn Pejgels - Gnostička evanđelja (scribd)
3. ↑  Pistis Sophia 36,71.

Vidi još
--------

* Apokrifi
* Knjižnica Nag Hamadi
* Žene u ranom hrišćanstvu

Vanjske veze
------------

* () Pistis Sophia (gnosis.org)
* () Pistis Sophia (early christian writings)
* () Pistis Sophia (sacred-texts.com)
**Miroslav Karaulac**, (7. jul 1932, Mrkonjić Grad) je srpski književnik.

Rođen je u Mrkonjić Gradu. Tu je krenuo u osnovnu školu, a zatim se sa roditeljima preselio u Soko Banju. Gimnaziju je pohađao u Banjoj Luci i Bihaću. Studirao je romanistiku na sarajevskom i beogradskom univerzitetu, gde je i diplomirao sa tezom o Lotreamonu. Doktorirao je na Univerzitetu u Strazburu.

Karaulac je pesnik, pripovedač, istoričar književnosti, prevodilac. Radio je kao profesor, novinar, dramaturg, lektor i predavač na univerzitetima u Lionu i Dižonu. Jedan je od najboljih poznavalaca i tumača Andrićevih dela. Njegova dela odlikuje smisao za mozaičko prikazivanje, pri čemu se situacije i prizori, pesničke slike i jezički hronotipi organizuju istovremeno oko prostorne i vremenske ose.

Dela
----

Zbirke pesama
* *Tihi naslov*, 1969.
* *Drvo sa rečima*, 1975.

Knjiga priča
* *Fatalna koža*, 1964.

Romani
* *Toplotni udar*, 1972.
* *Vodič kroz Varcar-Vakuf*, 1984.

Monografije
* *Rani Andrić*, 1980. i 2003.
* *Ivo Andrić: Pisma*

Zbirka
* *Civilni vrt*

Spoljašnje veze
---------------

* Miroslav Karaulac Arhivirano 2011-03-25 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 4. 9. 2010.
* Miroslav Karaulac na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 42254977
* LCCN: n80109108
* ISNI: 0000 0001 2320 5795
* SUDOC: 069966486
* BNF: cb126718142 (podaci)
* NKC: jo2002139501

 |
Sveti Jefrem Sirin
**Efrem Sirijski** ili **Jefrem Sirin** (sir. ܐܦܪܝܡ ܣܘܪܝܝܐ, *Mor Afrêm Sûryāyâ*; oko 306 – 373) je bio sirijski đakon i hrišćanski teolog iz 4. veka. Pisao je uglavnom himne, pesme i biblijske komentare. Smatra se najznačajnijim crkvenim ocem sirijske tradicije. hrišćani širom sveta, a posebno u Siriji, ga poštuju kao sveca.

Život
-----

Jefrem Sirin je rođen u Siriji od siromašnih roditelja u vreme cara Konstantina Velikog. Svoju ranu mladost je proveo dosta burno, ali je u jednom trenutku promenio način života i postao revnosni hrišćanin. Bio je učenik Jakova Nisibijskog, a savremenik i prijatelj Vasilija Velikog.

> Kao što izvor, koji neprestano izliva iz sebe čiste vodene struje i obilne potoke, nikada ne zabranjuje onome koji želi da se u obilju naslađiva badava čistom vodom, tako i božanska blagodat otvorena je svima da bi se svaki naslađivao koliko hoće.
> 
> 

Jefrem je neprestano pisao knjige, usmeno poučavao monahe i narod u Edesi, ili se predavao molitvi i razmišljanju. Kad su ga hteli postaviti za episkopa, on se napravio lud, jureći kroz grad Edesu i vukući za sobom svoju haljinu, nakon čega su ga ostavili na miru. Umro je u dubokoj starosti 378. godine.

Pravoslavna crkva slavi ga 28. januara po julijanskom, a 10. februara po gregorijanskom kalendaru.

Vidi još
--------

* Palimpsest Jefrema

Napomene
--------

1. ↑  Parry (1999), p. 180
2. ↑  Deo teksta je preuzet iz ohridskog prologa Nikolaja Velimirovića.

Eksterni linkovi
----------------

***Jefrem Sirin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jefrem Sirin (Dobrotoljublje)
* Saint Ephraem (Catholic Encyclopedia)
* Ephraem Syrus (Encyclopaedia Britannica 1911)
* Mor Ephrem the Syrian (Syriac Orthodox Resources)

| * p
* r
* u
Crkveni oci |
| --- |
| Apostolski oci | Klement I. • Ignacije Antiohijski • Polikarp iz Smirne |
| Grčki crkveni oci | Bazilije Veliki • Grgur Nazijanski • Ivan Zlatousti • Atanazije Aleksandrijski • Irenej Lionski • Klement Aleksandrijski • Ćiril Aleksandrijski • Petar iz Sebaste • Grgur iz Nise • Ivan Damašćanin • Maksim Ispovijednik |
| Latinski crkveni oci | Ambrozije • Augustin • Jeronim • Grgur Veliki • Tertulijan • Ciprijan Kartaški |
| Apologetski oci | Justin Mučenik • Atenagora • Tacijan Sirski |
| Pustinjski crkveni oci | Antun Pustinjak • Pahomije • Efrem |
Temelji kaštela Dragač
**Kaštel Dragač** poznat i kao **kaštel Dragatij** je utvrda u Kaštel Štafiliću.

Natpis s kaštela Dragač
Najzapadniji kaštel kaštelanskog područja je kaštel Dragatij (Dragač), nalazio se na predjelu Bile - Dračić. Sagradio ga je građanin Matija Dragač na temelju dozvole koju je 1543. godine izdao trogirski knez Jerolim Maripietro. Najraniji spomen kaštela je godine 1571. kada je knez naredio nadgledniku naoružanja Petru Bogoforteu da u taj kaštel pošalje dvije arkebuze, šest libri olova i praha, te četiri stapina.

O kaštelu povjesničar Pavao Andreis piše 

> ...dovršio je kaštel s jednim dvorištem ne mnogo prostranim, ali nije mogao dovršiti projekt koji je bio da se pripoji kaštelu jedno naselje, budući da je pretečen od smrti....
> 
> 

.

Kvadratni tlocrtni oblik i debljina zida potvrđuju da da je utvrda bila građena u obliku kule poput kule Pavla Cipiko i kule Lodi. Prema ostacima zida i morta na hridima istočno od kaštela mogu se utvrditi ostaci još jedne građevine veličine 7,5 x 7,5 metara udaljene od kaštela 9 metara.

Lukšićani su 1806. godine kupili od obitelji Dragač njihov kaštel kao građevni materijal za izgradnju nove župne crkve.

Na istočnom zidu te crkve uzidana je ploča sa natpisom koji se nalazio nad glavnim ulazom u kaštel. Natpis govori o tome da je Matija Dragač sagradio kaštel 1546. godine na svoju korist i korist domovine.

Izvori
------

* Pavao Andreis, Storia della Citta di Trau, Split, 1908.
* Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početka XX. Stoljeća, Kaštela, 2001.
* Katja Marasović, Kaštelanski zbornik br.8 , Kaštela, 2007
***Mutter Krausens Fahrt ins Glück*** (sh. *Putovanje Majke Krausen prema sreći*) je njemački nijemi film snimljen 1929. godine u režiji Phila Jutzija. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Alexandra Schmitt je udovica koja živi u Weddingu, sirotinjskom dijelu Berlina i pokušava prehraniti svoju porodicu dostavljanjem novina. Radnja prikazuje kako je izložena zlostavljanju i iskorištavanju, dok se dio njene porodice upoznaje sa komunističkom ideologijom i odlazi na zborove tadašnje KP Njemačke. Film je nastao u produkciji Prometheus-Filma, filmskog studija njemačkih komunista te je imao snažan propagandni naboj, ali je usprkos toga od kasnijih kritičara dobio pohvale zbog autentičnog prikaza tadašnjeg života u Berlinu, a što je uključivalo i korištenje berlinskog dijalekta u titlovima. Film su nacisti službeno zabranili nakon dolaska na vlast 1933. godine. Godine 1975. je poslužio kao inspiracija Raineru Werneru Fassbinderu za njegov film *Mutter Küsters’ Fahrt zum Himmel*.

Vanjske veze
------------

* *Mutter Krausens Fahrt ins Glück* na sajtu IMDb
* *Mutter Krausens Fahrt ins Glück* na filmportal.de ()
* Mutter Krausens Fahrt ins Glück[*mrtav link*] bei arte.tv
* Jan-Christopher Horak: *Mother Krause's Trip to Happiness Kino-culture in Weimar Germany, Part 2*, Jump Cut, no. 27, July 1982, pp. 55–56
**Sveto predanje** ili **sveta predaja** (takođe i *sveta tradicija* ili *apostolska tradicija*) je hrišćanski teološki pojam. Autoritet crkvene tradicije priznaju posebno katolici i pravoslavci, a protestanti je odbacuju priznajući samo sveto Pismo ("*sola scriptura*").

Povijest
--------

Pojam kršćanske predaje (tradicije) se razvija u potuheretičkim polemikama II stoljeća, naročito u odnosu prema gnosticizmu, kao temeljni princip za autentičnost sadržaja vjere. Kršćanska predaja nije ezoterijskog karaktera, ona se ne prenosi kao tajno znanje, nego u neprekinutom propovijedanju i vjeri kršćanskih zajednica, kod čega je od najtemeljnije važnosti suglasje svih zajednica, a sasvim posebno onih osnovanih od apostola. Naglašavanje apostoliciteta te tradicije podrazumeva da je objava zaključena s apostolskim vremenom, i da više ne može biti objave koja bi donijela novost u sadržajnom smislu. Bitan elemenat tradicije je njezina službenost, osigurana po legitimnoj i neprekinutoj sukcesiji biskupa.

Irenej je krajem 2. vijeka bio prvi teolog koji je upotrebio načelo apostolske predaje kako bi se suprostavio gnosticima, odnosno dokazao nepostojanja tajne »gnoze« koje se od apostola u uskom krugu usmeno prenosi:

> Apostolska predaja očituje se po čitavom svijetu, pokazuje se u svakoj Crkvi svima koji žele vidjeti istinu; možemo nabrojati sve koji su od apostola postavljeni za biskupe, i njihove nasljednike sve do danas. Da su apostoli imali nekakvo tajno znanje, koje bi odijeljeno i skriveno od ostalih naučavali pred savršenima, svakako bi prvo predali ovima kojima su povjerili i same Crkve.
> 
> 

Irenej svoj pojam gnoze poistovećuje sa crkvenom tradicijom. Istinito znanje (gnoza) je samo ono što su apostoli predali Crkvi i što se u Crkvi u suglasju čuva u njezinu vjerovanju:

> Prava gnoza je nauka apostola; stara uspostava Crkve po svemu svijetu; oznaka Tijela Kristova po nasljedstvima biskupa kojima su oni predali pojedinu mjesnu Crkvu; besprevarno čuvanje Pisma koje je do nas došlo; cjelovito razrađivanje, bez dodavanja ili oduzimanja; čitanje bez krivotvorenja; korektna i brižljiva egzegeza, u skladu s Pismima, bez pogibli i blasfemije; a iznad svega dar ljubavi, koji je dragocjeniji od gnoze, slavniji od proroštva, a nadilazi sve ostale karizme (Adv. haer. 4, 33, 8).
> 
> 

Kod Ireneja, odnos između Krista, apostola i Crkve označen je glagolima objaviti (*Christus revelat*), predati (*Apostoli tradurit*), vjerovati (*Ecclesia credit*). Hristos objavljuje, apostoli predaju, a Crkva veruje. Za Ireneja je poglaviti sadržaj usmene tradicije ono što inače naziva pravilom vjere.

Izvori
------

1. 1 2  Tomislav J. Šagi-Bunić - Povijest kršćanske literature (svezak I) (scribd)
2. ↑  Irenej, *Adversus haereses*. 3, 3, 1
3. ↑  Irenej, Adv. haer. 2, 30, 9

Vidi još
--------

* Apostolsko nasleđe

Vanjske veze
------------

* Sacred Oral Tradition by John Salza
* Sacred Scripture and Sacred Tradition Arhivirano 2008-05-14 na Wayback Machine-u Numerous papers by Dave Armstrong
*Za ostala značenja, vidi Atal.*
**Atal** (latinski: ) bio je rimski stoički filozof koji je živio u vrijeme vladavine cara Tiberija (14–37. pne.) Zahvaljujući Sejanovim intrigama ostao je bez svog posjeda i bio poslan u progonstvo, gdje je morao raditi na zemlji. Seneka Stariji opisuje ga kao čovjeka velike rječitosti i kao daleko najoštromunijeg filozofa svog doba.

Podučavao je stoičkoj filozofiji Seneku Mlađeg, koja ga često citira i o njemu govori s mnogo poštovanja. Seneka se prisjeća Atala u svom 108. pismu:

> To je bio savjet, sjećam se, koji mi je Atal dao u danima kad sam praktički opsjedao njegovu učionicu, kao prvi koji bi stigao i posljednji koji bi otišao. Čak i dok je koračao gore-dolje, izazivao bih ga na razne rasprave; jer on se ne samo držao pristupačnim svojim učenicima, već ih je sretao na pola puta. Njegove su riječi bile: "Ista svrha trebala bi imati i gospodara i učenjaka - u jednom slučaju poticati ambiciju, u drugom napredovati".
> 
> 

U istom pismu Seneka opisuje neke od stoičkih vježbi koje je dobivao od Atala:

> I doista, kad je počeo podržavati siromaštvo i pokazivati koliki je beskoristan i opasan teret sve što je prošlo mjeru naše potrebe, često sam želio napustiti njegovu predavaonicu kao siromašan čovjekom. Kad god je kritizirao naš život željan užitka i veličao osobnu čistoću, umjerenost u prehrani i um oslobođen nepotrebnih užitaka, da i ne govorimo o onim nezakonitim, javila bi mi se želja da ograničim svoju hranu i piće.
> 
> 

Od njegovih pisanih djela ništa nije sačuvano. Seneka spominje Atalovo djelo o munjama, a pretpostavlja se da bi on mogao biti i autor *Izreka*, za koje Hezihije kaže (s. v. Κορίννουσι) da ih je napisao neki Atal.

Literatura
----------

* Smith, William (1873). *A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology*. London.
***Euclid and his Modern Rivals*** (srpskohrvatski: ***Euklid i njegovi suvremeni rivali***) je matematička knjiga koju je 1879. godine izdao Charles Lutwidge Dodgson, engleski pisac poznatiji po svom pseudonimu Lewis Carroll. U knjizi, Dodgson razmarta pedagošku vrijednost trinaest aktualnih knjiga iz geometrije, demonstrirajući kako je svaka od njih ili lošija ili potpuno identična slavnim Euklidovim *Elementima*.

U knjizi, Dodgson zagovara korištenje *Elemenata* kao glavnog priručnika iz geometrije u školama u suprotnosti s aktualnim priručnicima, a kao referenti materijal koristi upravo *Elemente*. U radnji knjige, koja je kombinacija znanosti i fikcije, Euklidov duh se vraća iz mrtvih kako bi dokazao kako je njegova knjiga bolja od svih ostalih.

Unatoč znanstvenoj tematici, knjiga poprima oblik ćudljivog dijaloga, primarno između matematičara po imenu Minos (nazvan po sucu u Hadu iz grčke mitologije) i svojevrsnog *advocatus diabolija*, profesora Niemanda (što na njemačkom znači Nitko), koji zastupa rivale iz naslova.

Citat iz knjige korištene je na prvom službenom logu Wikipedije tijekom 2001. godine (kako je logo oblika kugle, samo se dio teksta vidio, a on je označen crnom bojom):

> In one respect this book is an experiment, and may chance to prove a failure: I mean that I have not thought it necessary to maintain throughout the gravity of style which scientific writers usually affect, and which has somehow come to be regarded as an ‘inseparable accident’ of scientific teaching. I never could quite see the reasonableness of this immemorial law: subjects there are, no doubt, which are in their essence too serious to admit of any lightness of treatment – but I cannot recognise Geometry as one of them. Nevertheless it will, I trust, be found that I have permitted myself a glimpse of the comic side of things only at fitting seasons, when the tired reader might well crave a moment’s breathing-space, and not on any occasion where it could endanger the continuity of the line of argument.
> 
> – Preface, page X
**Sydney Cecil Newman**, OC (1. april 1917 – 30. oktobar 1997) bio je kanadski filmski i televizijski producent, najpoznatiji kao jedna od ličnosti najzaslužnijih za procvat dramskog TV-programa na britanskimTV-mrežama krajem 1950-ih te 1960-ih. Karijeru je započeo kao filmski montažer pri Nacionalnom filmskom odboru Kanade (NFB), da bi se kasnije počeo baviti dramskim programom u kanadskoj TV-kući Canadian Broadcasting Corporation.

Godine 1958. se preselio u Breitaniju gdje je prvo radio za Associated British Corporation (ABC) a od 1962. godine za BBC, pri čemu je u oje organizacije vodio dramski program. Tada je potakao nastanak popularnih TV-serija *The Avengers* i *Doctor Who*, te socijalno-realističnih TV-antologija kao što su *Armchair Theatre* i *The Wednesday Play*. Pred kraj karijere se vratio u Kanadu, gdje je postao vladin povjerenik i predsjednik NFB.

Napomene
--------

Vanjske veze
------------

* Sydney Newman na sajtu IMDb
* Sydney Newman na Screenonlineu Britanskog filmskog instituta
* NFB bio-filmography Arhivirano 2007-09-30 na Wayback Machine-u
* brief interview with Newman about Norman McLaren
**Bogdan Žerajić** (Nevesinje, februar 1886 — Sarajevo, 15. juni 1910) je bio student iz Hercegovine koji je došao u Sarajevo na dan otvaranja Bosanskog sabora 1910. godine, ispalio pet hitaca u vojnog namjesnika, ali je promašio svih pet puta a onda se šestim metkom samoubio.

Biografija
----------

Rođen je u Nevesinju, u selu Miljevac, gimnaziju je završio u Mostaru, a pravo studirao u Zagrebu. Jedno vreme je služio kao učitelj u Srbiji u kruševačkom okrugu. Njegov brat od strica, general dr Milan Žerajić je bio lični lekar kralja Petra prvog, a Milanov brat Risto lični lekar kralja Aleksandra.

Bio je nezadovoljan politikom srpskog građanstva u Bosni i Hercegovini, koje je po njegovom uverenju, napustilo svaku stvarnu borbu protiv tuđinske vlasti u zemlji i krenulo putevima političkog oportunizma. Žerajić je zastupao potrebu bezkompromisne borbe protiv Austrougarske.

Bogdan Žerajić je 1910. godine pokušao atentat na austrougarskog cara Franju Josifa, prilikom njegove posete Mostaru. Iste godine Žerajić je u Sarajevu u Bosanskom saboru ispalio revolverske hice na austrijskog poglavara Bosne i Hercegovine, generala Marijana Varešanina. Ovo je bio akt protiv donošenja ustava (Zemaljskog statuta) za BiH i otvaranja bosanskog Sabora, čime je ova BIH pravno uključena u Austro-Ugarsku. Varešanin je ostao u životu, a Žerajić je izvršio samoubistvo na mestu atentata, kako bi presekao svaku mogućnost istrage.

Nasleđe
-------

Žerajićev akt imao je snažnog uticaja na dalji razvoj revolucionarnog pokreta bosansko-hercegovačke okmadine, za koju je Žerajić postao simbol idealnog borca za slobodu.

> Lična žrtva Bogdana Žerajića stvorila je kult. Pohoditi Žerajićev grob u Sarajevu značilo je biti spreman na istu žrtvu. A posjete Žerajićevom grobu bile su česte i mnogobrojne.
> 
> – Veselin Masleša

Gavrilo Princip je na suđenju u Sarajevu izjavio da je uoči atentata otišao na Žerajićev grob i na njemu se zakleo da će osvetiti ovog mladog revolucionara.

Literatura
----------

* Tekst Slavka Mićanovića profesora iz Sarajeva u Enciklopediji Jugoslavije JLZ Zagreb 1971. knjiga 8 str.642

Izvori
------

1. ↑  Povijest Bosne - Noel Malcolm[*mrtav link*]
2. 1 2 3  Rađanje "Mlade Bosne"
3. ↑  Veselin Masleša: Mlada Bosna – mrtvaci na odsustvu

Vidi još
--------

* Mlada Bosna
* Sarajevski atentat

Vanjske veze
------------

* Vladimir Gaćinović Smrt jednog heroja, Pijemont, 1912. godine
* Vladimir Gaćinović Onima koji dolaze