**Moriori**, izumrlo domorodačko stanovništvo Chathamskih otoka u Tihom oceanu (*Rēkohu* na moriorskom, *Wharekauri* na maorskom). U vrijeme europskog otkrića otočja 1791. godine bilo ih je oko 1 000. Bili su miroljubiv narod, a tijekom 1830-ih skoro potpuno su ih istrijebili maorski ratnici iz plemena Taranaki. Posljednji govornik moriorskog jezika bio je Hirawanu Tapu koji je umro u svibnju 1900. a posljednji čistokrvni pripadnik naroda Tommy Solomon umro je 1933. godine.

O podrijetlu Moriora postoji više pretpostavki. Postoji mišljenje da su kulturno i jezično bili srodni Maorima Južnog otoka. Neki arheolozi drže da su Moriori polinezijski narod, potomci Maora koji su u 16. stoljeću naselili Chathamske otoke. Drugi pak smatraju da su se Moriori jezično i genetski razlikovali od Maora, te da uopće nisu bili polinezijskog nego melanezijskog podrijetla.

Moriori su živjeli kao lovci-sakupljači i zbog neobradive zemlje nisu poznavali poljoprivredu. Jeli su isključivo hranu morskog podrijetla, tj. ribe, morske lavove i mlade morske ptice. Od umjetnosti poznato je samo da su rezbarili debla. Kastrirali su neke muške bebe kako bi nadzirali broj stanovnika. Nisu poznavali ni prakticirali nasilje i rat.

William R. Broughton je 17. studenog 1791. godine stupio na tlo otoka koje je nazvao po svom brodu *HMS Chatham* i proglasio ih posjedom Velike Britanije. Otoci su postali središte djelatnosti kitolovaca, pa je od zaraznih bolesti uslijed kontakta s Europljanima i Maorima umrlo 10% do 20% moriorskog stanovništva. Britanci su 1835. raselili Maore Ngāti Mutunga i Ngāti Tama iz regije Taranaki na Sjevernom otoku. Brigantin *Lord Rodney*, otet od Britanaca, stigao je 19. studenog spomenute godine na Chathamske otoke. Na njemu je bilo 500 Maora naoružanih puškama i sjekirama sa zalihama od 78 tona krumpira. Nakon toga 5. prosinca uslijedio je još jedan brod iz kojeg se iskrcalo 400 Maora.

Maori, poznati kao okrutni ratnici i kanibali, izvršili su pravi genocid nad miroljubivim golorukim Moriorima. Obredno su ubili oko 10% stanovništva, nabijajući na kolac muškarce, žene i djecu bez razlike i ostavljajući ih na plažama danima umirati u velikim bolovima. Jeli su moriorska trupla i tjerali Moriore mokriti po svojim svetištima. Zabranili su im rabiti svoj jezik i međusobno se vjenčavati, čime su se pobrinuli da izumru. Samo 101 Morior ostao je na otocima 1862. godine.

Izvori
------

1. ↑  www.enciklopedija.hr, "Moriori", pristupljeno 14. veljače 2016.
2. ↑  www.teara.govt.nz, "Story: Tapu, Hirawanu", Enciklopedija Novog Zelanda, objavljeno 30. listopada 2012. pristupljeno 14. veljače 2016.
3. ↑  www.jps.auckland.as.nz[*mrtav link*], Alexander Shand, *Journal of the Polynesian Society 3 (4): 187–198*, prosinac 1894. pristupljeno 14. veljače 2016.
4. ↑  Opća enciklopedija Jugoslavenskog leksikografskog zavoda, svezak 5 (L-Nigh), Zagreb 1979. str. 578.
5. ↑  www.teara.govt.nz, "Story: Solomon, Tommy", Enciklopedija Novog Zelanda, objavljeno 19. veljače 2014. pristupljeno 14. veljače 2016.
6. ↑  christchurchcitylibraries.com, "The last of his race", pristupljeno 14. veljače 2016.
7. ↑  proleksis.lzmk.hr, "Moriori", objavljeno 22. lipnja 2012. pristupljeno 14. veljače 2016.
8. ↑  rsnz.natlib.govt.nz, "The Early History of the Morioris.", 1904. pristupljeno 14. veljače 2016.
9. ↑  www.teara.govt.nz, "Story: Moriori", Enciklopedija Novog Zelanda, objavljeno 13. srpnja 2012. pristupljeno 14. veljače 2016.
10. ↑  Diamond, Jared (1997). Guns, Germs, and Steel: The Fates of Human Societies. New York: W. W. Norton. p. 53.