recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Isao Takahata** (高畑 勲, *Takahata Isao*?, rođen 29. listopada 1935.) - 5/4/2018 japanski je anime redatelj, scenarist i producent. Jedan je suosnivača studija Ghibli zajedno sa svojim prijateljom i suradnikom Hayaom Miyazakijem. Njih dvoje su zajedno režirali 26-dijelnu anime seriju *Future Boy Conan* 1978. Među njegovim slavnijim anime filmovima su ratna drama *Grave of the Fireflies*, romantična humorna drama *Only Yesterday*, ekološka parabola *Pom Poko*, komedija *My Neighbors the Yamadas* i dječji film *Panda! Go, Panda!*. Prvi anime film koji je režirao bio je *Hols: Prince of the Sun* iz 1968. a njegov posljednji *The Tale of the Princess Kaguya* iz 2013. Uz to, producirao je i puno anime filmova za studio Ghibli, kao što je *Nausicaä of the Valley of the Wind* i *Kiki's Delivery Service*. Roger Ebert smatra njegov film *Grave of the Fireflies* jednim od najboljih ratnih filmova ikada snimljenih te ih je uključio na svoj popis velikih filmova. Ipak, za razliku od drugih anime redatelja, Takahata ne crta i nikada nije radio kao animator prije nego što je postao redatelj na tom mediju.

Izvori
------

1. ↑  Roger Ebert (19. ožujka 2000). „Grave of the Fireflies (1988)". rogerebert.com. Arhivirano iz originala na datum 2013-01-17. Pristupljeno 8. kolovoza 2013.

Vanjske poveznice
-----------------

* Isao Takahata na IMDb-u (`en`)
* *Isao Takahata* na Anime News Network
**Frank-Walter Steinmeier** (Detmold, savezna država Sjeverna Rajna-Vestfalija, 5. siječnja 1956. ) je njemački (socijaldemokratski) političar, višestruki ministar. Po obrazovanju je doktor pravnih znanosti.

Politička karijera
------------------

Steinmeier je ušao u vrhove njemačke politike kao blizak suradnik Gerharda Schrödera. Dok je Schröder bio predsjednik vlade savezne države Donje Saske, Steinmeier je bio ravnatelj kadrovskog odsjeka državne vlade (1993.-1996.), pa državni tajnik i ravnatelj Zemaljske kancelarije (1996.-1998.).

Nakon pobjede socijaldemokrata na saveznim izborima 1998. Schröder je postao savezni kancelar a Steinmeier državni podtajnik, te je naslijedio Boda Hombacha kao predstojnik kancelarova ureda (1999.-2005.). 

Nakon relativne pobjede demokršćana na saveznim izborima 2005. i formiranja velike koalicije pod vodstvom Angele Merkel, Steinmeier je u njezinoj vladi bio ministar vanjskih poslova (2005.-2009.) i vicekancelar (2007.-2009.).

Socijaldemokratska stranka Njemačke izabrala je Steinmeiera 2008. za kandidata za kancelara na izborima 2009, na kojima su demokršćani izvojštili apsolutnu pobjedu, pa je Steimeier u Bundestagu bio vođa socijaldemokratske zastupničke skupine i time šef oporbe. 

Poslije relativne pobjede demokršćana na saveznim izborima 2013. i ponovnog formiranja velike koalicije pod vodstvom Angele Merkel, Steinmeier je ponovo imenovan ministrom vanjskih poslova.
Koordinate: 39°52′22″N 22°32′48″E﻿ / ﻿39.87278°N 22.54667°E﻿ / 39.87278; 22.54667

| Dolina Tempe |
| --- |
| TempeTempe |
|
|

**Dolina Tempe** (suvremeni grčki: Témpi) je naziv za klisuru u sjevernoj Tesaliji u Grčkoj, opjevanu od strane grčkih pjesnika kao omiljeno boravište boga Apolona i Muza. Smještena je između Olimpa na sjeveru i planine Ose na jugu. Duga je 10 kilometara, a na nekim mjestima uska samo 25 metara, sa stijenama visokim 500 metara. Kroz nju teče rijeka Pinej, ulijevajući se u Egejsko more. 

Na desnoj obali Pineja je bio Apolonov hram, gdje su se uručivali vijenci pobjednicima Pitijskih igara. Doline Tempe je neko vrijeme također bila dom Aristeja, sina Apolona i Kirene, i on je tamo tjerao Euridiku, suprugu Orfejevu, koju je prilikom bijega ugrizla zmija. U dolini je u 13. vijeku sagrađena crkva posvećena sv. Paraskevi.

Dolina se smatra jednim od strateški najvažnijih točaka u Grčkoj, s obzirom da kroz nju prolazi put od Larise kroz planine prema moru. Zbog toga su se u njoj i oko nje često vodile vodile borbe kroz historiju. Međutim, može se zaobići kroz prijevoj Sarantoporo, iako je put malo duži. Godine 480. pne. 10.000 Atenjana i Spartanaca je tamo pokušalo zaustaviti Kserksov pohod, ali su Perzijanci zaobišli Grke marširajući kroz Sarantoporo. Za vrijeme Trećeg makedonskog rata 164. pne. Rimljani su se tamo uspjeli probiti kroz Perzejeve obrambene linije te ga kasnije poraziti u bitci kod Pidne. Dolina je bila poprište sukoba i za vrijeme Andriskosovog ustanka 148. pne, kao i za vrijeme bizantske i otomanske vlasti. 

Danas je Tempe na zlom glasu zbog loše ceste kroja prolazi kroiz nju te stravičnih nesreća, ukljujući onu iz 2003. godine u kojoj je cijeli 11. razred, odnosno 21 učenika iz sela Makrochori (prefektura Imathia) poginulo u sudaru s kamionom. 

Po dolini su nazvani gradovi Tempe u Arizoni (SAD) i Tempe u Novom JUžnom Walesu ( Australiha).

Galerija
--------

* Klisura snimljena iz rijeke.Klisura snimljena iz rijeke.
* Viseći most do manastira.Viseći most do manastira.
* Agia Paraskevi manastir.Agia Paraskevi manastir.

Vanjske veze
------------

***Dolina Tempe*** na Wikimedijinoj ostavi

* Livius.org: Tempe (Témbi) Arhivirano 2008-10-26 na Wayback Machine-u
Naslovna strana *Spiska zabranjenih knjiga* (Venecija 1564)
**Spisak zabranjenih knjiga** (lat. *Index Librorum Prohibitorum*) bio je spisak publikacija koje je Rimokatolička crkva zabranila. Dana 14. juna 1966. ukinuo ga je Papa Pavle VI.

Prvu verziju (*Paulinski spisak*) objavio je papa Pavle IV godine 1559, a revidirani i malo ublaženi oblik (*Trentski spisak*) na snagu je stavio Trentski sabor. Objavljivanje *Spiska* označilo je *prekretnicu u slobodi istraživanja* u katoličkom svetu.

Proklamovani cilj spiska bio je da zaštiti veru i moral vernika, sprečavajući čitanje *nemoralnih* knjiga ili knjiga koje sadrže *teološke greške*, iako su se na tom Spisku našli i naučni radovi vodećih astronoma poput Johana Keplera. Razna izdanja su takođe sadržala i crkvena pravila koja su se ticala čitanja, prodavanja i cenzure knjiga. Rukopisi koji su prošli inspekciju službenih čitača bili su štampani sa natpisom *nihil obstat* (ništa ne zabranjuje) ili *imprimatur* (neka bude štampano) na naslovnoj strani.

Međutim, neki od naučnih radova koji su Spiskom zabranjenih knjiga bili zabranjeni (na primer o osnovama kosmologije) danas se redovno koriste u nastavi na katoličkim univerzitetima širom sveta. Đordanu Brunu, čiji su radovi bili na Spisku, sada je podignut spomenik u Rimu na mestu gde je živ spaljen na lomači. Spisi Marije Valtorte koji su bili na Spisku u međuvremenu su dobili *imprimatur* od rimokatoličkog biskupa. Meri Faustina Kovalska, koja je bila na Spisku, u međuvremenu je proglašena sveticom. Događanja nakon ukidanja Spiska oslikavaju *gubitak značaja Spiska u 21. veku.*

Povezano
--------

* Zabranjene knjige
* Cenzura
* Arhiva Kongregacije za doktrinu vere

Izvori
------

1. ↑  „Univerzitet u Kembridžu o Spisku zabranjenih knjiga". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-03. Pristupljeno 2009-12-01.
2. ↑  Charles B. Schmitt et al.: *The Cambridge History of Renaissance Philosophy* (Cambridge University Press, 1991), "Printing and censorship after 1550", p. 45ff
3. ↑  Imprimatur za Mariju Valtortu  Arhivirano 2008-07-24 na Wayback Machine-u
4. ↑  Svetica uprkos Vatikanu Nacionalni katolički reporter - 30. avgust 2002 i [*mrtav link*]
5. ↑  Vatikanska stranica o Faustini Kovalskoj
6. ↑  Robert Wilson: *Astronomy Through the Ages*, 1997, ISBN 0-7484-0748-0
**Franjo Šimić** (25. svibnja 1900. - 9. kolovoza 1944.), hrvatski ratni zločinac.

Životopis
---------

Franjo Šimić rođen je u blizini Gospića. Završio je Vojnu akademiju u Beogradu za vrijeme Kraljevine Jugoslavije. U jugoslavenskoj kraljevskoj vojsci je dobio čin pukovnika.

Osnutkom Nezavisne Države Hrvatske priključuje se Hrvatskom domobranstvu i nakon uspješnih borbi s partizanima u Hercegovini dobiva čin zapovijednika 9. pješačke pukovnije i 2. gorskog zdruga od 1941. do 1942.

U lipnju 1942. imenovan je Poglavnikovim izvanrednim opunomoćenikom za vojne operacije u područjima oko Plive i Rame i velike župe Lašva-Glaž. Ponovno je zauzeo Šuicu i Tomislavgrad. Iste godine dobiva Vojnički red željeznog trolista III. stupnja zbog zasluga u obrani Kupresa i Bugojna. U studenom 1942. imenovan je zapovjednikom 1. domobranske dobrovoljačke pukovnije, gdje ostaje do lipnja 1944. nakon pljački i pokolja koje su počinili četnici Dobroslava Jevđevića izvršili u Sovićima i Grudama, Šimić je ulužio prosvjed lokalnom talijanskom generalu koji je natjerao Jevđevića da obeća vratiti opljačkane stvari.

U čin generala Šimić je promaknut 19. veljače 1944. god. Ubijen je u Mostaru u nepoznatim okolnostima, navodno u četničkoj zasjedi. Posmrtno dobiva Vojnički red željeznog trolista II. stupnja s hrastovim grančicama a time i naslov viteza.

Literatura
----------

* *Tko je tko u NDH*
* *IMOĆANI I IMOTSKA KRAJINA, U VIROVIMA NEVREMENA 1941 – 1945*, Zujić, Krunoslav
**Dolina Katmandu** (nevari jezik: नेपाः स्वनिगः *Nepāḥ Svanigaḥ*; nepalski jezik: काठमाडौँ उपत्यका) se nalazi u središnjem Nepalu, na raskrižju drevnih civilizacija Azije, i sadrži najmanje 130 važnih spomenika, uključujući i nekoliko hodočasničkih mjesta za hinduiste i budiste. Sedam skupina ovih spomenika je upisano na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji. Njih čine spomenici i građevine koje prikazuju cijeli niz povijesnih i umjetničkih dostignuća po kojima je Dolina Katmandu poznata: Durbar trgovi u Katmandu (*Hanuman Dhoka*), Patanu i Bhaktapuru; dvije budističke stupe u Katmanduu: Swayambhu i Bauddhanathu; i hinduistički hramovi u Katmanduu: Pashupati (slika desno) i Changu Narayan.

Povijest
--------

Dolina Katmandu je politički i kulturno dominirala ovim dijelom Nepala. Njena mitološka i dokumentirana povijest su toliko povezani da ih je teško razdvojiti. Od početka novog vijeka Katmanduom upravljaju Kirati vladari, nakon čega je uslijedila Kichchhavi dinastija, od 3. do 9. stoljeća. Patan je osnovan i proširen u glavni grad do kraja 7. stoljeća, a grad Katmandu je osnovan kasnije, za vrijeme kralja Lichchhavija. Nakon 9. stoljeća, nastalo je mračno razdoblje, sve do 14. stoljeća i dolaska dinastije Mallas, čije je razdoblje važno za procvat nepalske umjetnosti i arhitekture. Oni su se razvili u duhu duhovne usmjerenost prema tantrizmu, čineći ga važnim dijelom ne samo budizma, nego i čiste hindu umjetnosti. Od sredine 13. stoljeća, grad Bhadgaon (Bhaktapur) je napredovao i postao jedan od glavnih trgovačkih centara. Dolina je podijeljena u tri kraljevstva koja su se natjecala između sebe, što je dovelo do usavršavanja umjetničkih izraza sredinom 18. stoljeća. God. 1769. ujedinjenje doline dolazi izvana kada ju je cijelu osvojio prithvi Narayan Shah. On je napravio svoj kraljevski grad Kathmandu i svoju rezidenciju, palaču Hanuman Dhoka. God. 1833. i 1934. dva katastrofalna potresa su razorili dolinu, a neke od spomenika se moralo obnoviti pri čemu se mnogo izvornih elemenata i ukrasa.

* Trg Durbar u KatmanduuTrg Durbar u Katmanduu
* Trg Durbar u PatanuTrg Durbar u Patanu
* Trg Durbar u BhaktapuruTrg Durbar u Bhaktapuru
* SwayambhunathSwayambhunath
* BoudhanathBoudhanath

Vanjske veze
------------

* Virtualni obilazak Doline Katmandu, 360 X 180 stupnjeva
* Fotografije Doline Katmandu[*mrtav link*]
* 360° panoramske fotografije Arhivirano 2015-04-04 na Wayback Machine-u

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Dolina Katmandu** |

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Nepalu |
| --- |
|  | 
Nacionalni park Chitwan  • Dolina Katmandu (Durbar trg , hinduistički hramovi Pashupatinath i Changu Narayan, te budističke stupe Swayambhunath i Bauddhanath u Katmanduu, Durbar trg u Patanu i Durbar trg u Bhaktapuru)  • Lumbini, rodno mjesto Bude  • Nacionalni park Sagarmatha
 | Nepalska zastava |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315526926
* LCCN: sh86004100
* GND: 4030037-7
* NKC: ge1082707

 |
**Papirna u Zenici**, je uobičajeni naziv nekadašnje Fabrike papira iz austrougarskog perioda, u općini Zenica, Bosna i Hercegovina. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Nacionalni spomenik sačinjavaju zgrade fabričkog kompleksa zajedno sa ekonomskim dvorištem i dimnjak.

Lokacija
--------

Objekat „Papirne" nalazi se u dijelu grada Bilino Polje, u ulici Saliha Cakana Mulalića broj 1.

Historija
---------

Austrijski proizvođač papira Eduard Musil von Mollenbruck podigao je tvornicu papira u Zenici 1889. godine. Bila je od velikog značaja za industrijalizaciju Bosne i Hecegovine, a tadašnjoj kasabi dala je snažan impuls za brz razvoj naselja i njegovu transformaciju u grad Zenicu. Značaj svakog od navedenih objekata bio je velik za doseljavanje i zapošljavanje stanovništva, razvoj infrastrukturnih sistema i prostorni razvoj grada Zenice.

Osim nje izgrađena je radnička kolonija koja je prostorno povezala, do tada izolovano, selo Bilino Polje i spojila ga sa gradskim naseljem.

Po tom koncesionom ugovoru, vlasnik dobio je pravo, da samo tvornica papira Zenica isporučuje sve vrste papira za državnu upravu i po unaprijed utvrđenim cijenama svih vrsta papira. Do tvornice doveo je i željeznički kolosjek. Celuloza je nabavljana iz tvornice celuloze u Drvaru. Obzirom da su državna nadleštva tražila i one vrste papira, koje nije proizvodila, tvornica ih je nabavljala širom Monarhije po nižim i prodavala po garantovanim (višim) cijenama.

Kada je 1910. godine istekao 25.-togodišnji ugovor, pošto nije mogao dobiti opet privilegovan status na tržištu, Eduard Musil je demontirao opremu i preselio je u svoju tvronicu papiru u Austriji, a zgrade i zemljište prodao jednom trgovačkom društvu iz Sarajeva koji su sve prodali rudarskoj upravi BiH, a oni ustupili rudniku uglja Zenica.

U tvornici papira je prosječno radilo 55 radnika. Veći dio su bili stranci.

Opis
----

Fabrički dimnjak je visinski rasčlanjen na tri dijela: fundament, bazu dimnjaka i tijelo dimnjaka sa kapom. Prema austrougarskom nacrtu, nadzemna visina dimnjaka, do zaštitne korpe, iznosi cca 36 m, dok podzemni dio, fundament, ima dubinu od cca 8 m. Zidan je od pune opeke, a dimovodni kanal je kružnog oblika nepromjenjivog dijametra od 140 cm, dok je vanjski plašt dimnjaka osmougaone forme. 

Osim dijela objekta u kojem se danas nalazi sportska dvorana, a koji je održavan, svi preostali dijelovi objekta se generalno nalaze u stanju zapuštenosti. Nosivost i stabilnost dimnjaka su zasigurno ugrožene i vrlo lako se može desiti da usljed pojave novih potresa ili jačeg dejstva vjetra dođe do njegovog totalnog urušavanja, što predstavlja veliku opasnost po živote ljudi, kao i opasnost po okolne objekte.

Revitalizacija ove nacionalne cjeline i dalje je samo projekat.

Vanjski linkovi
---------------

* Druga strana Zenice


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
Franz Steger 1857
**Franjo Stazić/Franz Steger** (Szentendre, 1824. - Szentendre, 1911.) bio je jedan od prvih hrvatskih opernih pjevača, nastupio je na praizvedbi prve hrvatske opere "Ljubav i zloba" 1846. godine, kasnije prvak Dvorske opere u Beču, prvak Narodnog kazališta u Budimpešti, proslavljeni tenor u Pragu 

U mladosti bio je ljekarnički pomoćnik. Debitirao je kao operni pjevač 10. siječnja 1846. godine u Zagrebu u operi Lucija di Lammermoor. Nastupio je na praizvedbi prve hrvatske opere "Ljubav i zloba" Vatroslava Lisinskog 28. ožujka 1853 u ulozi Vukosava. Imao je tada 22 godine. Postigao je pjevački uspjeh u Zagrebu. Okušao se u Beču, ali se razbolio i vratio u Zagreb. 

Nastupao je u Budimpešti kao Ferencz Steger pa u Pragu kao František Steger, gdje je postigao veliki uspjeh. Primijetili su ga u Beču, gdje je počeo nastupati kao Franz Steger. Postao je stalni član bečke Dvorske opere s velikim honorarom 1853. godine. Ostvario je oko 350 nastupa do 1871. godine. Njegov zaštitnik bio je nadvojvoda Franjo Karlo, otac austrijskog cara Franje Josipa I.. 

Gostovao je u svim velikim europskim kazalištima, među kojima 1866. i 1867. i u milanskoj Scali. Dobio je španjolsko, hessen-darmstadtsko, nizozemsko i hrvatsko odličje.. Umro je u mađarskom gradu Senandriji 1911. godine.

Vanjske veze
------------

* Österreichisches Biographisches Lexikon

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 37688300
* GND: 117228362

 |
**Franjo Punčec** (Čakovec, 22. studenog 1913. - Johannesburg, 5. siječnja 1985.), hrvatski tenisač, državni reprezentativac. Svjetski teniski as i jedan od najboljih hrvatskih sportaša 20. stoljeća.

Tenis je počeo igrati na terenima Čakovečkog sportskog kluba, a prvi trener bio mu je Geza Legenstein. Već 1931. godine bio je juniorski prvak Jugoslavije. Seniorski prvak i prvi tenisač na državnoj rang-listi bio je od 1933. do 1940. godine. S Josipom Paladom bio je prvak u parovima 1934. i 1936. godine. Franjo Punčec bio je prvi hrvatski tenisač na svjetskoj rang-listi, na kojoj je 1939. godine dospio na četvrto mjesto.

Franjo Punčec bio je član teniske sekcije HSK Concordia u Zagrebu. Bio je član reprezentacije Jugoslavije, koja je 1939. godine osvojila prvo mjesto u europskoj zoni Davis cupa. Za Davis cup reprezentaciju igrao je 26 puta i po broju pobjeda najuspješniji je pojedinac. Dvaput, 1938. i 1939. godine, bio je polufinalist Wimbledona, izgubivši oba puta od budućeg pobjednika. Pobijedio je na međunarodnom turniru u Monte Carlu i međunarodnom prvenstvu Skandinavije 1938. međunarodnom prvenstvu Indije 1940. i međunarodnom prvenstvu Egipta 1948. godine. Od 1947. godine živio je u Kairu, a potom sve do svoje smrti 1985. godine u Johannesburgu.

Njegovim se imenom zove teniski klub u Čakovcu.
**Jinotega** (španjolski: *Departamento de Jinotega*) je jedan od 15 departmana i 2 regije na koji je Nikaragva administrativno podjeljena.

Karakteristike
--------------

Jinotega se nalazi na zapadu zemlje, sa sjevera graniči sa Hondurasom, sa zapada sa departmanima Nueva Segovia, Madriz i Estelí, sa jug sa Departmanom Matagalpa i sa istoka sa Autonomnom Regijom Sjeverni Atlantik.

Departman ima površinu od 9,222 km², na kojoj je 2021. živilo 483,404 stanovnika.

U Jinotegi se nalazi prvo akumulaciono jezero u Nikaragvi - *Apanás*, formirano između 1964.-1989. koje pune rijeke; Tuma, Jigüina, Mancotal i San Gabriel.
Jezero je 2001. uvršteno na Ramsarsku listu vlažnih područja, ono je danas jedna je od glavnih turističkih atrakcija departmana.

U departmanu se nalazi i *Park prirode Bosawás* kog je UNESCO 1997. godine proglasio rezervatom biosfere.

Administrativna podjela
-----------------------

Jinotega je podjeljena na 8 općina (španjolski: *municipalities*), to su; Jinotega, La Concordia, San Rafael del Norte, San Sebastián de Yalí, Santa María de Pantasma, El Cuá, San José De Bocay i Wiwilí.

Administrativni centar departmana je grad Jinotega koji ima 56,207 stanovnika

Departman je osnovan u oktobru 1891.

Izvori
------

1. 1 2  „*Jinotega Department – Capital: Jinotega*" (engleski). City population. Pristupljeno 19.4.2023.
2. ↑  „*Lago de Apanás-Asturias*" (engleski). Ramsar. Pristupljeno 19.4.2023.
3. 1 2 3 4  „*Jinotega*" (španjolski). Mapa Nicaragua. Pristupljeno 19.4.2023.
4. ↑  „*Jinotega in Jinotega*" (engleski). City population. Pristupljeno 19.4.2023.

Vanjske veze
------------

***Jinotega (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Jinotega* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani i autonomne regije Nikaragve |
| --- |
| Zastava NikaragveZastava Nikaragve | 
Boaco • Carazo • Chinandega • Chontales • Estelí • 
Granada • Jinotega • León • Madriz • Managua • Masaya • Matagalpa • Nueva Segovia • Río San Juan • Rivas • Autonomna regija Sjeverni Atlantik • Autonomna regija Južni Atlantik
 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Frank Bryce** je imaginarni lik iz knjiga o Harryju Potteru britanske spisateljice J. K. Rowling. Bio je vrtlar obitelji Riddle. U filmu ga je tumačio Eric Sykes.

Živio je u Little Hangletonu. Prvi put se spominje na početku četvrtog dijela kada se Rowling vraća u prošlost, 50 godina ranije, kad je ubijena obitelj Riddle a glavni sumnjivac bio je Frank. Čak ga je bezjačka policija uhitila, ali su ga pustili jer nisu mogli dokazati da su Riddleovi ubijeni, a kamo li da je Bryce kriv. Kasnije se doznaje da je Riddleove ubio sin Toma Riddlea starijeg, samoprozvani - Voldemort. Bezjački svijet nije upoznat s tim.

Frank je bio čovjek koji nije volio buku i ljudska mnoštva. Tu je antipatiju dobio nakon što se vratio iz rata, u kojem je i ozlijedio nogu koja ga je mučila do kraja života.

Jedne noći probudila ga je ukočena noga i vidio je svjetlo u bivšoj kući obitelji Riddle (on je živio u vrtlarskoj kući). Pomislio je da su to opet djeca koja su tamo često ulazila, i išao ih otjerati. Kada je ušao, tamo su bili Lord Voldemort, Peter Pettigrew (Crvorep) i Barty Crouch ml.. U početku ih je prisluškivao, a kada su ga vidjeli, ušao je u sobi gdje su oni bili i nadahnut valom hrabrosti koju je dobio, zaprijetio im je da će ih prijaviti policiji i reći im što je čuo i suprotstavio im se, ali činilo se da je to bio glup potez. Voldemort ga je ubio kletvom Avada Kedavra, ali pitanje je bi li ga svakako ostavio na životu... Taj događaj je sanjao dječak zvan Harry Potter.

Bryce se pojavljuje opet u tom istom dijelu, točnije njegova sjenka, na groblju u Little Hangletonu kad su se Harryev i Voldemortov štapić povezali i kad je Voldemortov štapić izveo Priori Incantatem.

Vanjske veze
------------

* Frank Bryce na vanjskoj Harry Potter Wiki
*Za ostala značenja, v. Izvor (razvrstavanje).*

**Izvor** je mjesto od kud počinje neki vodotok, rijeka ili potok, ili nastaje jezero, bara ili močvara. Izvor u hidrologiji, je otvor na površini zemlje iz kojeg izlazi voda iz podzemlja. Izvor je dakle prijelomna točka iz koje podzemne vode izlaze na površinu.

Karakteristike
--------------

Voda u izvorima i bunarima uglavnom potječe od kiša koje natope tlo i procjede se u temelje stijena. Propusne stijene pune pora kroz koje voda može teći, poput vapnenca i pješčenjaka, koje mogu akomulirati i propuštati vodu zovu se vodonosnici. Ponekad voda u vodonosniku postane zarobljena između dva sloja nepropusnih stijena, poput gline ili škriljevca. Tako da je voda u donjem dijelu vodonosnika stlačena. Ako je tlak dovoljno visok i probije se rupa do tog sloja, voda će izaći na površinu bez pumpanja. Takav izvor zove se arteški bunar.

Vodonosnici koji primaju i propuštaju najveće količine podzemnih voda su geološki nekonsolidirani materijali poput pijeska i šljunka. Većina izvora kod kojih je prosječni istjek prelazi tri kubika u sekundi potječu iz vapnenačkih i bazaltnih vodonosnika.

Izvor se može klasificirati i po temperaturi vode.Termalni ili vrući izvori imaju temperaturu vode znatno veću od srednje temperature zraka u okolici. Termalni izvori se javljuju u vulkanskim regijama te u područjima gdje su slojevi stijena nastali u geološki novije vrijeme. U tim krajevima česti su i gejziri, spektakularni oblici vrućih izvora, kod kojih voda sa plinovima i parom visoko štrca u zrak. Izvori koji sadrže značajne količine otopljenih tvari zovu se mineralni izvori. Većina termalnih izvora bogata je otopljenim mineralima, a brojni izvori mineralne vode su vrući.

Kvalitet vode koja izvire ovisi o vrsti vodonosnika i slojeva stijena kroz koju voda prolazi, uz brojne druge faktore; temperaturu, količinu voda. Pijesak i šljunak su vodonosnici koji daju dobar kvalitet voda, osobito u vlažnim regijama.

Kad se vodotok napaja iz više izvora, obično se najviši smatra izvorom, a ostali pritocima.

Vanjske veze
------------

***Izvor*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Spring* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4176696-9
* NDL: 01167992
* NKC: ph127160

 |
**Franjo "Mara" Wölfl** (Zagreb, 18. svibnja 1918. - Zagreb, 8. srpnja 1987.), hrvatski nogometaš, reprezentativac i izbornik.

Igračka karijera
----------------

### Klupska karijera

Bio je najprije vezni igrač, a potom napadač, popularan pod nadimkom "Mara". Nastupao je za češki klub SK Viktoria Plzeň, a proslavio se kao igrač proslavljenog zagrebačkog kluba HŠK Građanski, koji je poslije rata nastavio djelovanje pod imenom NK Dinamo Zagreb.

Bio je s Građanskim prvak Jugoslavije (1940.) te prvak Hrvatske (1943.), a s Dinamom prvak Jugoslavije (1948.) i osvajač Pehara Središnjeg nogometnog saveza (1951.)

Za Dinamo Zagreb je odigrao 304 utakmice i polučio 79 ligaških zgoditaka. Tri puta bio je najbolji strijelac lige (1943. 1947. i 1948.).

### Reprezentativna karijera

Za reprezentaciju Hrvatske odigrao je od 1940. do 1944. 14 susreta, a zadnji nastup je imao 9. travnja 1944. u Zagrebu protiv Slovačke (7-3).

Za reprezentaciju Jugoslavije odigrao je 12 utakmica i polučio 6 zgoditaka.
Debitirao je u državnom sastavu 25. rujna 1938. u Varšavi protiv Poljske (4-4) i polučio dva zgoditka. Zadnji nastup imao je 6. svibnja 1951. u Milanu protiv Italije (0-0). Jednom je nastupio i za B–sastav Jugoslavije (31. ožujka 1940. u Beogradu) protiv Rumunjske (1-0) i polučio taj jedini zgoditak. Dobitnik je srebrene olimpijske kolajne u Londonu 1948. Za gradsku reprezentaciju Zagreba odigrao 22 utakmice (1938. – 1951.).

Trenerska karijera
------------------

Član hrvatske izborničke trojke na utakmici hrvatske reprezentacije protiv Indonezije, 1956. (5-2).
Bio je i trener te dužnosnik u Dinamu i član izborničke komisije, koja je pripremala odabrano predstavništvo Jugoslavije za Svjetsko prvenstvo u nogometu - Švicarska 1954.

Nagrade
-------

Dobitnik je posebne zlatne plakete NSJ.

Izvori
------

1. 1 2  Nogometni Leksikon: Wölfl, Franjo nogomet.lzmk.hr, preuzeto 22. ožujka 2011.
2. ↑  (`en`) Yugoslavia National Team List of Results 1950-1959 Preuzeto 22. ožujka 2011.

| * p
* r
* u
Izbornici hrvatske nogometne reprezentacije |
| --- |
| 
 1918. - 1919.  Hugo Kinert |
 1939. - 1941.  Jozo Jakopić |
 1941.  dr. Rudolf Hitrec |
 1941. - 1943.  Bogdan Cuvaj |
 1943. - 1945.  Bernard Hügl |
 | 1956.  komisija Bruno Knežević/Leo Lemešić/Franjo Wölfl |
 | 1990. - 1992.  Dražan Jerković |
 1992. - 1993.  Stanko Poklepović |
 1993. - 1994.  Vlatko Marković |
 1994. - 2000.  Miroslav Blažević |
 1994.  Tomislav Ivić |
 2000. - 2002.  Mirko Jozić |
 2002. - 2004.  Otto Barić |
 2004. - 2006.  Zlatko Kranjčar |
 2006. - 2012.  Slaven Bilić |
 2012. - 2013.  Igor Štimac |
 2013. - 2015.  Niko Kovač |
 2015. - 2017.  Ante Čačić |
 2017. -  Zlatko Dalić
 |

Šablon:Sastav Hrvatska 1940-1944Šablon:Sastav Hrvatska 1956
**Isambard Kingdom Brunel'** (\* Portsmouth, Hampshire, 9. april 1806. - † City of Westminster, London, 15. septembar 1859.) bio je britanski Inženjer i izumitelj, poznat kao graditelj prvog prekooceanskog parobroda.

Biografija
----------

Kao sin jedinac Inženjera i izumitelja Marca Isambarda Brunela, svoj prvi posao dobio je 1825. kao Inženjer na gradnji tunela ispod Temze, koju je vodio njegov otac. Na njegovom prokapanju radio je do 1828. kad je u iznenadnoj poplavi teško ranjen
Dok se oporavljao, pripremio nacrte za izgradnju visećeg mosta preko kanjona Rijeke Avon u Bristolu, na kraju je njegova ideja usvojena u konkurenciji sa tad čuvenim škotskim Inženjerom Thomasom Telfordom, pa je tako između 1830.-63 izveden viseći most Clifton.

Nakon tog je radio kao Inženjer Bristolske luke, gdje je proveo opsežna poboljšanja. On je projektirao i do 1831. izveo dokove Monkwearmouth, nakon tog je slične radove izveo u Brentfordu, Briton Ferryu, Milford Havenu i Plymouthu. Od 1833. radi kao glavni inženjer u kompaniji Great Western Railway, tu je uveo željezničke tračnice raspona 2 metra, koje su omogućavale veću brzinu, što je ubrzo dovelo do rata oko tračnica, ali je istovremeno bio veliki poticaj napretku željeznice. Nakon tog je radio za kompaniju South Devon, u kojoj je 1844. uveo sistem pneumatskog pogona, ali mu taj eksperiment nije uspio.

U svakom slučaju Brunel je bio zaslužan za izgradnju više od 1600 km željezničkih pruga po Jugozapadnoj Engleskoj, Midlandsu, Južnom Walesu i Irskoj. U Italiji je podigao dvije željezničke pruge, nakon tog je radio kao savjetnik na izgradnji viktorijanskih pruga po Australiji i Bengalu. Kao projektant na željeznici izveo je puno tunela i mostova (Maidenhead, Chepstow, Saltash), isto tako među prvima je počeo koristiti kesone kod izgradnje pilona za mostove.

Brunel je naročito puno doprinjeo razvoju pomorstva sa svoja tri parobroda; Great Western (1837.), Great Britain (1843.) i Great Eastern (prvobitno nazvan Levijatan, 1858.), od kojih je svaki bio najveći na svijetu kad je napravljen.

Drveni Great Western - parobrod lopatar. bio je prvi putnički brod koji je redovno prevozio preko Atlantika. Great Britain bio je prvi brod sa željeznim trupom i propelerom, a 
Great Eastern sa dvostrukim pogonom na lopatice i propeler, bio je prvi brod sa dvostrukim željeznim trupom. Punih četrdeset godina bio je najveći na svijetu, iako nije bio tako uspješan kao putnički brod, postao je slavan nakon što je položio prvi transatlanski telegrafski kabl.

Brunel se okušao i izradi velikih topova, a projektirao je i izgradio oklopnu baržu koja se koristila u napadu na Kronštat
1854 za vrijeme Krimskog rata. Također je osmislio konstrukciju kompletne montažne bolnice koja je 1855. transportirana u dijelovima na Krim.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Isambard Kingdom Brunel*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 19. 02. 2017.

Vanjske veze
------------

***Isambard Kingdom Brunel*** na Wikimedijinoj ostavi

* Isambard Kingdom Brunel(`en`)
* Brunel Collection(`en`)
Fileter na tetradrahmi Atala I. Britanski muzej.
**Fileter** (grčki: **Φιλέταιρος**, *Philétairos*, ccaa. 343. pne,–263. pne.) bio je helenistički maloazijski vladar, poznat kao osnivač Atalidske dinastije u Pergamu.

Rođen je u Tieiju (grčki: *Tieion*), gradiću na crnomorskoj obali Anadolije, između Bitinije na zapadu i Paflagonije na istoku. Otac mu se zvao Atal (grčki: *Attalos*) a majka Boa mu je rodom bila Paflagonjanka.

Filter je na vlast došao tako što je sudjelovao u Ratovima dijadoha, odnosno nasljednika Aleksandra Velikog. Prvo je služio Antigona I Monoftalmosa, a poslije bitke kod Ipsa i Antigonove pogibije je slućio Lizimaha koji ga je imenovao nadzornikom riznice u Pergamu.. Fileter je služio Lizimaha sve do 282. pne. kada je pao nemilost zbog intriga kraljice Arsinoje te se stavio na raspolaganje Seleuku I Nikatoru. 

Fileter je bio eunuh, i kao takav nije mogao imati djece. Zato je posvojio svog nećaka Eumena, koji ga je naslijedio na mjestu pergamskog kralja.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **—**  |  **Atalidski vladar**  | Slijedi: **Eumen I**  |

Bilješke
--------

1. ↑  Strabon, 12.3.8.
2. ↑  Hansen, p. 15.
3. ↑  Strabon, 13.4.1.

***Fileter*** na Wikimedijinoj ostavi
Detalj *Asparovog misorija*. Iznad Aspara i njegovog sina Ardabura su dva *imagines clipeatae* koja prikazuju Ardabura Starijeg i Plintu (desno).
**Flavije Plinta** (*Flavius Plinta*, fl. 418-438) bio je istočnorimski vojskovođa i velikodostojnik. Bio je rodom Got i u srodstvu sa uticajnim generalom Asparom. Karijeru je godine 419. započeo kao comes u Palestini gdje je ugušio ustanak, i sljedeće je godine imenovan za *magister milituma* i konzula. Godine 432. je sudjelovao u teološkim sporovima, i pokušao Jovana Antiohijskog nagovoriti da se pomiri sa Kirilom Aleksandrijskim. Godine 438. je poslan u diplomatsku misiju na dvor hunskog kralja Rugile, a kasnije i na dvor kralja Atile.

Bibliography
------------

* Jones, Arnold Hugh Martin, John Robert Martindale, John Morris, *The Prosopography of the Later Roman Empire*, "Fl. Plinta", volume 2, Cambridge University Press, 1992, ISBN 0-521-20159-4, pp. 892-893.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Imp. Caesar Honorius Augustus XII, Imp. Caesar Flavius Theodosius Augustus VIII** | **Konzul Rimskog Carstva**419*Fl. Monaxius* | Slijedi:**Imp. Caesar Flavius Theodosius Augustus IX, Fl. Constantius III** |
Bista Ivana Paližne u Zagrebačkoj katedrali
**Ivan Paližna** ( - 1391) je bio hrvatski ban i prior Vrane poznat pre svega po svojoj borbi za nezavisnost južnih slavena tako da je ratovao protiv Žigmunda Luksemburškog (1386-91) za Hrvatsku i u bitki na Kosovu 1389. godine za Srbiju protiv Turaka.

Život
-----

O Ivanovom ranom životu se ništa ne zna sve do 1381. godine kada se već našao na položaju priora Vrane i kada je već uživao popularnost u Hrvatskoj. Nakon što su hrvatski i ugarski plemići izabrali 1385. godine Karla Dračkog za kralja ovaj je Ivana Paližnog proglasio banom Hrvatske. Nakon što je novi kralj ubijen početkom 1386. godine Ivan je sudjelovao s braćom Horvat u zarobljavanju i potom pogubljenju kraljice Elizabete Bosanske koja je organizirala kraljevo ubojstvo nakon čega je njihovu vojsku razbio Žigmund Luksemburški. Bez obzira na tešku situaciju u Hrvatskoj 1389. godine Ivan Paližna je organizirao vojnu skupinu koja je došla u pomoć Srbiji tokom turske invazije koja će rezultirati bitkom na Kosovu u kojoj će ta vojna skupina sudjelovati  .

Po povratku u Hrvatsku Ivan će uz pomoć bosanskog kralja kralja Tvrtka I nastaviti svoju borbu protiv Žigmunda tako da će u jednoj bitci protiv njega biti smrtno ranjen od posledice čega će 1391. i umreti u svom vranskom samostanu.

Zanimljivost
------------

U knjizi Istorija srpskog naroda II koju je pisala grupa autora 1982. tvrdi se da Ivan Paližna nije sudjelovao u bitki na Kosovu 1389. godine.

Izvori
------

1. ↑  Ćorović:Istorija
2. ↑  Група аутора, „Историја српског народа II" , Београд, 1982.

Spoljašnje veze
---------------

* Krvavi sabor
**Filej** (grč. *Phyleus*) (lat. *Phyleus*) - Sin Augija, poznatim po svojim štalama.

Mitologija
----------

Kada je Augije, otac Fileja, odbio da isplati Heraklovu nagradu koju mu je bio obećao za čišćenje štala, naredio je svome sinu da on presudi u sporu između Augija i Herakla. Filej je, sa pravom presudio u korist Herakla, ali se njegov otac Augije nije složio sa presudom, i nije isplatio Herakla.

*Glavni članak: Augije*
Filej, ljut na oca, se iselio iz zemlje i naselio se na ostrvo Dulijion, gde je srećno vladao sve do svoje smrti. Filejev sin Megent je sudelovao u Trojanskom ratu sa vojskom koju je dovezao sa 40 brodova, i istakao se kao hrabar borac.

Izvori
------

* V. Zamarovski, *Junaci antičkih mitova*, *Leksikon grčke i rimske mitologije*, Zagreb 1985, str. 105.

| * p
* r
* u
Kraljevi i prinčevi Elide na SZ Peloponezu |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Elida | Piza | Buprasion | Dulihion | Olenos |
|  |
| 

* Etlije
* Endimion
* Epej
* Etol
* Poliksen
* Elej
* Augija
* Agasten
* Poliksen

 | 

* Alksion
* Enomaj
* Pelop
* Poliksen
* Helej

* Amarinkej
* Dios

 | 

* Forbant
* Aktor
* Kteat
* Eurit
* Talpije
* Antimah

 | 

* Filej
* Megent

 | 

* Olen
* Alektor
* Deksamen
* Hiponoj

 |

 |
**Južnosendvički rov** je duboki lučni oceanski rov u južnom Atlantiku koji se nelazi 100 km istočno od Južnosendvičkih otoka. Rov je stvoren subdukcijom najjužnijeg dijela južnoameričke kontinentalne ploče ispod male Južnosendvičke ploče. Sami Južnosendvički otoci su vulkanski otočni luk nastao ovom subdukcijom.

Ovo je najdublji rov južnog Atlantika, i drugi najdublji u cijelom Atlantiku, posle Portorikanskog rova. Rov je dugačak 965 km a najdublja točka mu je 8 428 metara ispod nivoa mora, na 55°40'S, 025°55'W, 122 km severoistočno od otoka Zavodovski.

Najjužniji deo Južnosendvičkog rova nalazi se južnije od 60°J pa prema tome u Južnom oceanu, tako da sadrži i najdublju tačku tog oceana na 60°00'S, 024°W, sa dubinom od 7235 metara.

Veze
----

* Oceanski rov
* Antarktik
* Skošansko more

Vanjske veze
------------

* Structural evolution of the Scotia Sea floor during paleogene-quaternary period (West Antarctic)
* South Sandwich Islands, southern Atlantic Ocean Arhivirano 2008-07-10 na Wayback Machine-u
* First recorded eruption of Mount Belinda volcano (Montagu Island), South Sandwich Islands (PDF)
**Flavije Orest** ( ubijen 28.8. 476.) je bio glavni zapovjednik vojske Zapadnog Rimskog Carstva 475. - 476. godine i otac cara Romula Augustula.

Mladost
-------

Orest je bio po porjeklu plemić iz rimske Panonije. Kada je njegova provincija predana Hunima ušao je u službu Atile gdje je postao diplomat i sekretar. Nakon raspada Hunskog Carstva Orest se gubi iz povjesnih izvora sve do pojavljivanja na dvoru Julija Nepota koji ga nakon završetke mirovnih pregovora s Vizigotima postavlja za zapovjednika Zapadno Rimske vojske 475 godine namjesto Alvernije Ekdicija za kojeg se navodno pretpostavljalo da će se protiviti miru.

Vladavina
---------

Gotovo odmah po preuzimanju vojske Orest se okrenuo protiv svog dobročinitelja koji je morao pobjeći brodom u Dalmatiju kako bi spasio svoj život. S druge strane Orest 31. listopada 475. godine za novog cara proglašava svog sina Romula Augustula. To iskorištavanje građanskog rata u Istočnom Rimskom Carstvu za uzurpaciju nije moglo dugo potrajati i kada je tamo postao neupitan povratak zakonite vlasti barbarski vojnici "lojalni" Romulu Augustulu davaju u ljeto 476 godine ultimatum Orestu da im podjeli posjede u Italiji. Kako je taj ultimatum bio odbijen oni se bune 23.8. 476. godine i proglašavaju svojim zapovjednikom generala Odoakera koji u bitci pobjeđuje i ubija Oresta, dok njegovog sina šalju u izgnanstvo. Nakon uspješne bune Odoakar će poslati izaslanstvo Istočnom caru kako bi on potvrdio prevrat.
**Idžtihad** (arapski: اجتهاد‎‎ *ʼijtihād*) je donošenje odluka u islamskom pravu (šerijat) ličnim naporom (džihad), nezavisno od bilo koje škole (mezheb) i sudske prakse (fikh).

Allah je naredio na mnogim mjestima u Kur’ani da činimo idžtihad.

Etimologija
-----------

Riječ *idžtihad* u arapskom jeziku izvedenica je glagola *džehede* - *jedžhedu* - *džehdun* koji se, između ostalih, koristi u slijedećim značenjima: nastojati, truditi se, naprezati se, zalagati se.

Razvoj pojma
------------

El-Kadi el-Bejdavi definira idžtihad kao ulaganje napora u spoznaji šerijatsko-pravnih normi, a Ebu Hamid el-Gazali kao ulaganje napora od strane mudžtehida radi dosezanja znanja o šerijatskim propisima. Potpuni idžtihad se sastoji od ulaganja napora radi dosezanja znanja u toj mjeri da mudžtehid ne osjeća mogućnost ulaganja većeg napora.

Izvori
------

1. ↑  Hans Wehr Dictionary of Modern Written Arabic edited by J.M. Cowan, 3rd edition, 1976. p. 143
2. ↑  Teufik Muftić, Arapsko-bosanski rječnik, El-Kalem, Sarajevo, 1997, str. 245.
3. ↑  [www.fin.ba/nastavna-sredstva/tekstovi?download=35%3Akolektivni-idtihad-nedim-begovi KOLEKTIVNI IDŽTIHAD - Nedim Begović]

Vanjske veze
------------

* Two Theories of Ijtihad
* Ijtihad against the Text
* An Introduction to Islamic Law by Joseph Schacht
* "Was the Gate of Ijtihad Closed" by Wael B. Hallaq
* Opening the doors of Ijtihad, essay by Fred Dallmayr
**Dender** - holanski (francuski: *Dendre*) je rijeka u Belgiji duga 65 km desna pritoka rijeke Scheldt.

Hidrologija
-----------

Rijeka se formira kod grada Atha, sutokom Zapadnog i Istočnog Dendera, na nadmorskoj visini od 155 metara u provinciji
Provinciji Hainaut. Od tamo teče prema sjeveru u Flandriju, do ušća u Scheldtu kod grada Dendermonde.

Porječje rijeke prostire se po Belgijskim provincijama Hainaut, Istočna Flandrija, Flamanski Brabant na površini od 1,107 
km².

Historija
---------

Kanaliziranje riječnog korita počelo je još 1285. pa se već tad naplaćivala plovidba.

Promet rijekom se intezivirao od 17. vijeka nadalje, pa je riječno korito proširivano, a izgrađene su i prve brodske prevodnice.
Kanal Blaton-Ath dug 22,6 km prema Francuskoj prokopan je 1865.
Krajem 19. i početkom 20. vijeka duž rijeke podignute su brojne tvornice, pa je brodski transport bio na vrhuncu, ali je nakon 
Drugoga svjetskog rata značaj Dendera opao.

Kako danas kanalom Blaton-Ath i rijekom Dender mogu ploviti brodovi do 300 tona, danas se tim plovnim putem uglavnom koriste rekreativci.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Notre territoire…*" (francuski). Contrat riviere Dendre. Pristupljeno 24.03. 2022.
2. 1 2 3 4  „*The Dender*" (engleski). The Outsider Aalst. Pristupljeno 24.03. 2022.

Vanjske veze
------------

***Dender*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Notre territoire…* (na portalu Contrat riviere Dendre) (`fr`)
**Džozef Orvil Džo Šelbi** (engl. ; Leksington, 12. decembar 1830 — Ejdrijan, 13. februar 1897) bio je istaknuti general Konfederacije za vreme Američkog građanskog rata.

Šelbi je rođen u Leksingtonu, Kentaki. Sa 5 godina ostao je bez oca, a odgajio ga je očuh. Dana 22. jula 1857. Džo je oženio Elizabet Nensi Šelbi, koja je bila mnogo mlađa od njega.

Tokom građanskog rata (1861-1865) bio je komandant takozvane *gvozdene konjičke brigade*, sastavljene od dobrovoljaca iz Misurija. Između 22. septembra i 3. novembra 1863, Šelbijeva brigada je nanela više od 1.000 žrtava snagama Unije u Misuriju. Zbog tih zasluga je unapređen u brigadnog generala 15. decembra 1863. Njegove snage su uglavnom delovale na području Trans-Misisipija.

Nakon sloma Konfederacije 1865, odbio je da se preda i odlazi sa delom svojih trupa u Meksiko. Vratio se u Misuri 1867. godine i bavi se poljoprivredom. Bio je imenovan za maršala zapadnog Distrikta Misuri 1893, i na toj poziciji ostaje sve do smrti 1897. Umro je u Ejdrijanu i sahranjen je na groblju Forest Hil, Kanzas Siti.
Joseph Schmidt na komemorativnoj njemačkoj poštanskoj marci iz 2004. godine.
**Jozef Voljfovič Šmidt** (ukr. *Йозеф Вольфович Шмідт*); 4. mart 1904 - 16. novembar 1942), poznatiji kao **Joseph Schmidt**, bio je pjevač jevrejskog porijekla rodom iz današnje Ukrajine koji je uživao veliku popularnost u međuratnoj Evropi.

Rođen je u mjestu Davideni (današnja Davidivka u Černovičkoj oblasti) u Bukovini, koja je u vrijeme njegovog rođenja bila dio Austro-Ugarske, a nakon Prvog svjetskog rata postala dio Rumunjske. Maternji jezik mu je, uz jidiš, bio njemački, a talent za pjevanje je prepoznat u lokalnoj sinagogi. Sredinom 1920-ih se preselio u Berlin. Karijeru mu je ispočetka priječio izuzetno nizak rast (150 cm), ali je taj problem riješio novi medij radija, koji je Schmdita učinio izuzetno popularnim. Vrhunac karijere je imao početkom 1930-ih, a među poklonicima je navodno bio čak i nacistički vođa Joseph Goebbels. Ubrzo je, međutim, zbog službene antisemitske politike bio prisiljen emigrirati u Austriju, a potom u Francusku. Tamo ga je zatekao Drugi svjetski rat, a nakon neuspješnog pokušaja bijega na Kubu se našao pod vichyskom vlašću. Odatle je uspio pobjeći u neutralnu Švicarsku, ali su ga tamošnje vlasti internirale u logor. Samo dva dana nakon što je dobio radnu dozvolu i bio pušten, odnosno trebao ponovno započeti karijeru, umro je od srčanog udara.

Schmidtov život je prikazan u *Ein Lied geht um die Welt*, zapadnonjemačkom biografskom filmu iz 1958. godine, gdje je njegov lik tumačio Hans Reiser.

Filmografija
------------

* *Der Liebesexpreß* (*The Love Express)* (1931)
* *Goethe lebt...!* (1932)
* *Gehetzte Menschen* (1932)
* *Ein Lied geht um die Welt* (1933) (A Song Goes Round the World)
* *My Song Goes Round the World* (1934)
* *Wenn du jung bist gehört Dir die Welt* (1934)
* *Ein Stern fällt vom Himmel* (1934) (A Star Fell from Heaven)
* *A Star Fell from Heaven* (1936)
* *Heut' ist der schönste Tag in meinem Leben* (1936)

Vanjske veze
------------

* Joseph Schmidt Archiv in Dürnten, Switzerland
* Joseph Schmidt collection, folder 1: Personal papers and documents, professional and legal correspondence
* Joseph Schmidt collection, folder 2: Personal correspondence
* Joseph Schmidt na IMDb-u (`en`)
* Joseph Schmidt Music and The Holocaust
* Photographs and literature
* History of the Tenor - Sound Clips and Narration Arhivirano 2012-04-30 na Wayback Machine-u
* Page about Joseph Schmidt on the Dutch Divas website
* Concert honors singer extinguished by the Holocaust

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 69121588
* LCCN: n82003141
* ISNI: 0000 0001 0983 9302
* GND: 118759671
* SUDOC: 172502780
* BNF: cb13952658m (podaci)
* MusicBrainz: 0764f317-5b19-4c96-b7ce-2fb408eb3c2a
* NKC: zmp2013754548
* BNE: XX1599589
* CONOR.SI: 16806243

 |
**Fan Chengda** (kineski: ; pinyin: *Fàn Chéngdà*; Wade-Giles: **Fan Ch'engta**, 1126–1193), kurtoazno ime **Zhineng** (致能), bio je kineski pjesnik i geograf iz doba dinastije Song. Njegov književni opus dijelom predstavlja primjer 'književnosti zapisa o putu' (youji wenxue), proznog oblika koji je bio popularan u doba dinastije Song.

Odrastao u relativno siromašnoj porodici u doba ratova Južne dinastije Song sa džurčenskim osvajačima dinastije Jin, rani dio života je proveo pripremajući se za carski ispit koga je položio i 1154. dobio diplomu jinshi. Nakon nje je započeo dugu karijeru u državnoj službi, tokom koje je napisao geografski traktat poznat po imenu *Gui Hai Yu Heng Chi*. Njegova knjiga je glavni naglasak stavila na topografiju i glavne ekonomske proizvode južne Kine.

Najpoznatiji je, međutim, po zbirci pjesama koju je objavio 1186. nakon umirovljenja.

Izvori
------

1. ↑  Hargett, 67-68.
2. ↑  Needham, Volume 3, 510.

Literatura
----------

* Hargett, James M. "Some Preliminary Remarks on the Travel Records of the Song Dynasty (960-1279)," Chinese Literature: Essays, Articles, Reviews (CLEAR) (July 1985): 67-93.
* Needham, Joseph (1986). *Science and Civilization in China: Volume 3*. Taipei: Caves Books, Ltd.
* J. D. Schmidt (1992) *Stone Lake: The poetry of Fan Chengda (1126–1193)*. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-41782-1

Vanjske veze
------------

* Djela čiji je autor Fan Chengda na Projektu Gutenberg
* Fan Chengda Arhivirano 2001-03-06 na Wayback Machine-u
John Lee Hooker

Accéder aux informations sur cette image commentée ci-après.John Lee Hooker na jednom od svojih posljednjih nastupa na festivalu u kalifornijskom Long Beachu u augustu 1997.

Opće informacije| Ime | John Lee Hooker |
| Rođenje | Okrug Coahoma, Mississippi, SAD |
| Zanimanje | pjevač, gitarist, kompozitor |
| Muzički žanr | blues  |
| Instrumenti | električna gitara, glas |
| Period aktivnosti | 1948. - 2001. |
| Diskografska kuća | Modern, Vee-Jay, Chess Records, ABC/Bluesway, Pointblank |

www.johnleehooker.com

uredi Konzultiraj dokumentaciju šablona

**John Lee Hooker** (Coahoma, 22. august 1917. - Los Altos, 21. jun 2001.), bio je neobično utjecajni i cjenjeni američki blues pjevač, gitarist i kompozitor.

Njegovi najveći hitovi ostali su; *Boogie Chillen*, kog je snimio 1948. i *Boom Boom* iz 1962.

Biografija
----------

*Hooker* je rođen kao jedanajesto dijete u porodici siromašnog napoličara duboko na jugu Mississippija, pa za njega kažu da je posljednji veliki američki muzičar, koji je imao izravnu vezu sa krajem gdje se taj muzički žanr rodio. Kao teška sirotinja i on se vrlo rano otisnuo iz roditeljskog doma (sa 15 godina) i otisnuo na sjever, koji je onda nudio bolje uvjete američkim slabo školovanim crncima.

Od 1940-ih se skrasio u Detroitu, koji je tad postao jedan od centara u kom se rađao blues i počeo se intenzivno baviti muzikom. Svoj prvi #1 - *Boogie Chillun*, prodan u preko milijun primjeraka snimio je 1948.  Nakon tog je redao nove hitove *I'm In The Mood*, *Crawling Kingsnake* i *Boom Boom*, koji mu je ostao najveći. Između 1950-ih i 1960-ih samo je diskografska kuća - Vee Jay Records, snimila preko 100 njegovih pjesama. 

Od 1970. *John Lee* živi u Kaliforniji, tu je počeo surađivati sa brojnim rock muzičarima, između ostalog i sa Van Morrisonom i sastavom Canned Heat, sa kojima je snimio nekoliko albuma i svirao na turnejama po Sjedinjenim Američkim Državama i Evropi. *Hooker* se osobito intezivno bavio koncertima tokom 1970-ih i 1980-ih, interes publike za svoju muziku vratio je albumom - *The Healer* iz 1989. koji se ponovno prodavao u milionskim nakladama. 

Nakon Healera snimio je albume *Mr. Lucky*, *Boom Boom*, *Chill Out*, *Don't Look Back* i *Best of Friends*. 

Za svoj rad, primljen je 1991. u kuću slavnih - Rock and Roll Hall of Fame, a 11. septembra 1997. dobio je svoju zvijezdu na hollywoodskom bulevaru slavnih. A od 1997. vodi blues klub - Boom Boom Room, u San Franciscu. Za album *Don't Look Back* kog je snimio u proljeće 1997. u suradnji sa Van Morrisonom, koji mu je bio producent i sastavom Los Lobos, sa kojima je i prije surađivao i koji su bili njegovi fanovi, dobio je - 1998. dva Grammya. 

Krajem oktobra 1999. snimio je svoj posljednji album *Best Of Friends*, sa pjesmama koje je izveo sa brojnim slavnim muzičarima, posljednjih dekada, i novom verzijom svog prvog hita - *Boogie Chillun*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*The History*" (engleski). John Lee Hooker Foundation. Arhivirano iz originala na datum 2013-03-17. Pristupljeno 18. 11. 2013.

Vanjske veze
------------

***John Lee Hooker*** na Wikimedijinoj ostavi

* John Lee Hooker (`en`)