**Radoslav Katičić** (Zagreb, 3. srpnja 1930. – Beč, 10. kolovoza 2019.), hrvatski klasični filolog i paleoslavist.

Biografija
----------

Radoslav Katičić rođen je 3. srpnja 1930. u Zagrebu, gdje je pohađao i osnovnu školu, a 1949. maturirao u Klasičnoj gimnaziji.

Diplomirao je 1954. klasičnu filologiju na Filozofskom fakultetu u Zagrebu i iste godine počeo raditi kao knjižničar na Odsjeku za klasičnu filologiju na tom fakultetu. Njegovi prvi znanstveni radovi bili su s područja starogrčke filologije i bizantologije. Kao stipendist grčke vlade posjetio je Atenu 1956-1957. godine, a 1958. izabran je za asistenta na Katedri za indoeuropsku poredbenu gramatiku na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Tu je 1959. i doktorirao s disertacijom *Pitanje jedinstva indoevropske glagolske fleksije*. Akademske 1960-1961. godine kao stipendist Fondacije Alexandra von Humboldta boravi u Tübingenu. Nakon povratka na zagrebački Filozofski fakultet postao je docent za indoeuropsku i opću lingvistiku. Ubrzo potom utemeljio je Katedru za opću lingvistiku i indologiju i postao njen prvi pročelnik. Za vanrednog je profesora imenovan 1966. a za redovnog 1977. godine. Pored opće i indoeuropske lingvistike, predavao je i drevnu iransku i staroindijsku filologiju. Godine 1977. postao je redovni profesor slavenske filologije na Sveučilištu u Beču.

Za dopisnog člana Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti (današnje Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti) izabran je 1973, a za redovnog člana 1986. godine. Za dopisnog člana Austrijske akademije znanosti izabran je 1981, a za redovnog člana 1989. godine. Od 1984. član je Akademije znanosti Bosne i Hercegovine, od 1987. član Norveške akademije znanosti, a od 1991. član Europske akademije *(Academia Europaea)*. Godine 1989. dodijeljen mu je počasni doktorat Sveučilišta u Osijeku, a 1999. počasno zvanje profesora na Sveučilištu u Budimpešti.

Katičić je bio predsjednik Vijeća za normu hrvatskoga standardnog jezika sve dok ga Ministarstvo znanosti Republike Hrvatske 2012. nije ukinulo.

Znanstveno djelo
----------------

Katičićev znanstveni korpus, koji obuhvaća više od 150 naslova (knjiga i članaka), može se podijeliti na četiri područja:

* Opća lingvistika i paleobalkanologija, uglavnom temeljena na konceptu transformacijske gramatike; u ovom području nalaze ova značajna djela objavljena na engleskom:
	+ *A Contribution to the General Theory of Comparative Linguistics* (sh. *Prilog općoj teoriji usporedne kingvistike*, 1970),
	+ *The Ancient Languages of the Balkans, 1–2* (sh. *Stari balkanski jezici*, 1976).
* Lingvističko-stilistička djela o pojedinim aspektima i povijesti različitih europskih (grčke i bizantske) te vaneuropskih književnosti:
	+ *Stara indijska književnost*, Zagreb 1973.
* Brojni radovi o povijesti hrvatskog jezika, počev od doseljavanja Hrvata u 7. stoljeću. Katičić je iscrtao vijugave putove kontinuiteta hrvatskog jezika i književnosti, od najstarijih zapisa na kamenu i glagoljaške srednjevjekovne književnosti pisane hrvatskom redakcijom crkvenoslavenskog jezika do renesansnih pisaca kao što su Marin Držić i Marko Marulić, koji su pisali narodnim jezikom. Proučavao je i standardizaciju jezika te objavio rad o suvremenoj hrvatskoj sintaksi (*Sintaksa hrvatskoga književnoga jezika*, Zagreb 1986) na temelju proučavanja suvremenih književnika kao što su Miroslav Krleža i Tin Ujević; to je jedno od malobrojnih sintaktičkih djela na svijetu koje je napisano konzistentnom primjenom koncepta transformacijske gramatike.
* Sinteze koje se bave počecima hrvatske kulture s pomoću multidisciplinarnog pristupa koji počiva na proučavanju filologije, arheologije, kulturologije, paleografije i analize teksta:
	+ *Uz početke hrvatskih početaka* , Split 1993,
	+ *Litterarium studia*, Beč-Zagreb, 1999 (na njemačkom i hrvatskom).

Kritike
-------

Bernhard Gröschel navodi da Katičić, baveći se jezičnopovijesnim temama vezanim za područje današnje Hrvatske, umjesto za znanstveno utemeljenim konstruktivističkim pristupom narodima i nacijama kao produktima novog doba, poseže za teorijom po kojoj su Hrvati kao etnička grupa oformljeni prije više od tisuću godina, čime se približiva pozicijama nacionalističke ideologije u Hrvatskoj.

Druga se kritika odnosi na Katičićevu *Sintaksu hrvatskoga književnoga jezika*, čijeg se pisanja poduhvatio, a da prethodno, prema nekim kritičarima, nije dovoljno istraživao na tom području. Koncipirao ju je na prvoj fazi transformacijsko-generativne teorije, koja je u trenutku objavljivanja Katičićeve *Sintakse* napunila četvrt stoljeća otkako su je se njeni osnivači odrekli. Stoga je Katičićeva *Sintaksa* doživjela i ozbiljnu kritiku od strane nekih hrvatskih sintaktičara. Osim zastarjele metode i brojnih pogrešaka, zamjeren mu je i stil pisanja neprimjeren znanstvenom djelu kao i korpus primjera, jer je uvrstio brojne koji su stari više stoljeća, a više se ne koriste. Ujedno su i prekobrojni primjeri rečenica najviše utjecali na opseg *Sintakse*.

Osim toga, Katičić se pojavljuje kao promotor purifikacije lingvističke terminologije u Hrvatskoj, čime, prema njegovim kritičarima, postiže još veću izoliranost domaće sredine od međunarodne akademske zajednice. Takva njegova nastojanja nailaze na otpor kod nekih kroatista, posebice Ive Pranjkovića i Snježane Kordić.

U kasnijoj fazi Katičić istupa u javnosti i kao stručnjak koji se zalaže za to da se u Hrvatskoj piše rastavljeno *ʻne ću’*, što je protivno praksi pisanja većine govornika hrvatskog jezika. Stoga mu je u nekim medijima predbačeno da je, uz podršku konzervativnih političkih krugova, doprinio destabiliziranju već ustaljene pravopisne prakse u Hrvatskoj.

Zagovornik je i teze da Hrvati i Srbi govore različitim jezicima, što mu zamjera Predrag Matvejević prisjećajući se da je nekada zastupao suprotan stav:

> na 200-godišnjici Vuka, bili smo zajedno, na Sorbonni je tada profesor Katičić rekao ʻDa su ustaše još godinama pokušavale rascijepiti svojim inovacijama taj jezik, ne bi napravili dva jezika’. A kasnije je možda i on negdje pod pritiskom nekih ljudi koji nemaju nikakav svjetski renome slavista, koji su mali, sitni, provincijski profesori, zadojeni nacionalizmom iz prošlih stoljeća i koji ne čine čast hrvatskoj filologiji...
> 
> – promjena stava

O toj promjeni stava izriču kritiku i neki njemački lingvisti:

> Tko, kao Katičić ovdje, pokušava svoj autoritet dobiven pomoću zasluga na drugim područjima koristiti za postizanje njemu poćudnih jezičnopolitičkih pogleda, isključuje naposljetku sam sebe iz stručnoznanstvenog diskursa. Instrumentaliziranje emocija [...] je ʻmoralna toljaga’ posebne vrste, koja južnu slavistiku njemačkog govornog područja treba zastrašiti kod ophođenja s nazivom ʻsrpskohrvatski jezik’. Tko poseže za takvim sredstvima, razotkriva i vlastitu sumnju u uvjerljivost svojih inače iznošenih argumenata za zasebnost hrvatskoga.
> 
> – inozemna kritika

Dubravko Škiljan također upućuje kritiku baveći se argumentacijom koju Katičić iznosi o jezičnom identitetu:

> Katičićev model složenog jezičnog identiteta ne naglašava dovoljno razlike između tipoloških i genetskih kriterija s jedne strane i vrijednosnog određenja s druge strane. Prije svega, naime, prva su dva kriterija u osnovi rezultat lingvističke i racionalno zasnovane analize, dok treći proistječe iz djelomično iracionalnog stava govornika prema vlastitom jeziku.
> 
> – o argumentaciji

Katičić je privukao pozornost medija i izjavom da srpski jezik nije štokavski:

> Katičić je dao veliki doprinos, ne doduše na području lingvistike, nego u proučavanju praslavenske mitologije. A prošle godine je u ʻVijencu’ izjavio da je hrvatski štokavski, a srpski da nije štokavski, što je izazvalo podsmijeh širom svijeta i dodatno srozalo ionako slab ugled kroatistike, a posebno Katičićeva opusa.
> 
> – komentar izjave

Katičićevu sklonost mitovima kritizira i Peter Kuzmič:

> ja bih ipak inzistirao na traganju za istinom i ustrajao na tome da kao narod svoju povijest i vjeru ne temeljimo na mitovima i legendama nego na povijesno provjerljivim činjenicama.
> 
> – o neobjektivnosti

Publikacije
-----------

* Osnovni pojmovi suvremene lingvističke teorije (Zagreb, 1967.)
* A Contribution to the General Theory of Comparative Linguistics (Haag-Paris, 1970.)
* Jezikoslovni ogledi (Zagreb, 1971.)
* Stara indijska književnost (Zagreb, 1973.)
* The Ancient Languages of the Balkans, 1-2 (Haag-Pariz, 1976.)
* Sintaksa hrvatskoga književnog jezika (Zagreb, 1986. 2003.)
* Novi jezikoslovni ogledi (Zagreb, 1984.; 2. izdanje 1992.)
* Uz početke hrvatskih početaka (Split, 1993.)
* Na ishodištu (Zagreb, 1994.)
* Illyricum mithologicum (Zagreb, 1995.)
* Litterarum studia: Književnost i naobrazba ranoga hrvatskog srednjovjekovlja (Zagreb, 1998.)
* Na kroatističkim raskrižjima (Zagreb, 1999.)
* Boristenu u pohode (Zagreb, 2008.)
* Božanski boj: Tragovima svetih pjesama naše pretkršćanske starine (Zagreb, 2008.)
* Zeleni lug: Tragovima svetih pjesama naše pretkršćanske starine (Zagreb, 2010.)
* Gazdarica na vratima: Tragovima svetih pjesama naše pretkršćanske starine (Zagreb, 2011.)
* Hrvatski jezik, (Zagreb, 2013.)

Izvori
------

1. ↑  Hrvatska izvještajna novinska agencija (14. lipnja 2012). „Mora se stati na kraj korupciji u visokom obrazovanju". Zagreb: *Nacional*. ISSN 1330-9048. Arhivirano iz originala na datum 2013-06-27. Pristupljeno 1. kolovoza 2014.
2. 1 2  Gröschel, Bernhard (2009) (njemački). *Das Serbokroatische zwischen Linguistik und Politik*. Lincom Studies in Slavic Linguistics, Band 34. München: Lincom Europa. str. 323, 359. ISBN 978-3-929075-79-3. OCLC 428012015.
3. ↑  Pranjković, Ivo (1988). „Nekoliko napomena o ʻSintaksi’ prof. Katičića". *Jezik* (Zagreb) **36** (1-2): 5–8. ISSN 0021-6925.
4. ↑  Kordić, Snježana (1992). „Relativna rečenica – gramatičke nedoumice". u: Andrijašević, Marin; Vrhovac, Yvonne (ur.). *Strani jezik u dodiru s materinskim*. Zagreb: Hrvatsko društvo za primijenjenu lingvistiku. str. 151–152. OCLC 438850199. SSRN 3434566. CROSBI 447530. Pristupljeno 29. srpnja 2014.
5. ↑  Raguž, Dragutin (1994). *Odnosne rečenice s veznikom/relativom ʻšto’*. Biblioteka Jezikoslovlje, knj. 7. Zagreb: Hrvatska sveučilišna naklada. str. 10, 43, 54, 67, 76–78. ISBN 953-1690-15-4.
6. ↑  Pranjković, Ivo (1993). „Prikaz ili odgovor na prikaz". *Jezik* (Zagreb) **41** (4): 125. ISSN 0021-6925.
7. ↑  Kordić, Snježana (1995). *Relativna rečenica*. Znanstvena biblioteka Hrvatskog filološkog društva, knj. 25. Zagreb: Matica hrvatska i Hrvatsko filološko društvo. str. 318–321. ISBN 953-6050-04-8. OCLC 37606491. SSRN 3460911. CROSBI 426507. Pristupljeno 27. srpnja 2014.
8. ↑  Ožegović, Nina (13. veljače 2007). „Neću protiv ne ću". Zagreb: *Nacional*. ISSN 1330-9048. Arhivirano iz originala na datum 2012-11-26. Pristupljeno 5. kolovoza 2014.
9. ↑  Kapović, Mate (27. travanja 2013). „Komentar na nacrt novog pravopisa Instituta za hrvatski jezik i jezikoslovlje". Zagreb: *Lupiga*. ISSN 1849-3831. Pristupljeno 29. srpnja 2014.
10. ↑  Bačić, Mašenjka (23. travanja 2013). „Hrvatsko pravopisno sukoboslovlje". Zagreb: *H-alter*. ISSN 1847-3784. Arhivirano iz originala na datum 2014-08-11. Pristupljeno 2. kolovoza 2014.
11. ↑  Matvejević, Predrag (travanj-lipanj 2013). „Kozmopolit o jeziku". Zagreb: *Književna republika* **11** (4-6). str. 97. ISSN 1334-1057. Pristupljeno 30. srpnja 2014.
12. ↑  Škiljan, Dubravko (2002). *Govor nacije: jezik, nacija, Hrvati*. Biblioteka Obrisi moderne. Zagreb: Golden marketing. str. 37. ISBN 953-212-111-0. OCLC 55754615. Pristupljeno 6. kolovoza 2014.
13. ↑  Derk, Denis (10. prosinca 2011). „Narod može nazivati jezik kako god mu drago: razgovor sa Snježanom Kordić". Zagreb: *Večernji list*. str. 61. ISSN 1333-9192. CROSBI 565691. Pristupljeno 28. srpnja 2014.
14. ↑  Kuzmič, Peter (25. studenog 2020). „Hrvati pretjeruju u svojatanju svetog Jeronima". Zagreb: *Autograf*. ISSN 1849-143X. Pristupljeno 16. srpnja 2022.

Vanjske veze
------------

* HAZU: Radoslav Katičić Arhivirano 2004-08-24 na Wayback Machine-u