recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Istočni portal crkve sv. Duha u Splitu
Detalj istočnog portala
**Crkva sv. Duha u Splitu**, srednjovjekovna crkva smještena u sjeverozapadnom dijelu povijesne gradske jezgre. Pripadala je većem građevinskom sklopu čiji se ostaci danas naziru. Doživjela je brojne arhitektonske preinake, naročito u doba gotike.

Povijest
--------

Crkva je podignuta još u 11. stoljeću u predromaničkom stilu, na mjestu ranije jednobrodne crkvice s polukružnom apsidom. U crkvi su sačuvana dva reljefa iz razdoblja romanike koji prikazuju Isusa Krista. Jedan se nalazi na luneti dvorišnog portala, a drugi na zapadnom zidu crkve.

Do 1342. godine grad se proširio prema zapadu i svojim zidinama obuhvatio i područje crkve. Po imenu crkve nazvana je cijela gradska četvrt što govori o njenoj važnosti, a tu je imala sjedište jedna od najpoznatijih gradskih bratovština.

U 14. stoljeću crkva sv. Duha je temeljito pregrađena i proširena. Tako je brod crkve produžen u doba rane gotike prema istoku za 1,75 metara i sagrađena je nova četvrtasta apsida koju natkriva prelomljeni svod. Građevina je, također, dograđena i u visinu.

U crkvi se čuva i barokni pozlaćeni tabernakul nepoznatog umjetnika, a u njoj se nalazi i nadgrobni spomenik splitskog umjetnika Andrije Alešija (1425.-1505.).

Bilješke
--------

1. ↑  Piplović, Stanko (2011.), Arhitektonski razvoj sakralnog sklopa sv. Duha u Splitu, Prostor, 1[41], 18.-29.

Literatura
----------

* *Piplović, Stanko (2011.), Arhitektonski razvoj sakralnog sklopa sv. Duha u Splitu, Prostor, 1[41], 18.-29.*

Venjske veze
------------

***Crkva sv. Duha u Splitu*** na Wikimedijinoj ostavi

* Barokni tabernakul iz splitske crkve sv. Duha
**Richard III** (1001 - 1027) bio je kratkotrajni vojvoda Normandije koji je vladao od 1026. do 1027. Rodio se kao najstariji sin prethodnog vojvode Richarda i Judith od Bretagne, a oko godine 1020. je svom ocu pomagao u borbi protiv biskupa/grofa Huguesa od Chalona, pri čemu je iz Huguesovog zatočeništva izbavljen Richardov šurjak, burgundski grof Reginald. 

Kada mu je augustu 1026. umro otac, kao najstariji sin je naslijedio titulu vojvode. Njegov brat Robert je kao apanažu dobio pogranično područje Hyemes. Nezadovoljan time, protiv vlastitog brata je digao ustanak i stavio Falaise pod opsadu. Richard ga je međutim porazio i zarobio; Robert je pušten kada se bratu zakleo na vjernost. No, nedugo nakon što je raspustio vojsku iznenada se razbolio i umro. Historičari vijekovima špekuliraju da li je to bilo zbog prirodnih uzroka ili ga je Robert dao otrovati. U svakom slučaju, nakon njegove smrti je Robert došao na vlast.

Nedugo pred smrt se oženio za Adelu, kćer francuskog kralja Roberta II Pobožnog; ona se poslije muževe smrti preudala za grofa Balduina V od Flandrije. Richard je imao dvoje nezakonite djece - kćer Alix, kasnije udatu za vikonta Ranulpha od Bayeuxa, te sina Nicolasa koji je postao opat samostana Saint-Ouen u Rouanu.

Izvori
------
**Tunbridge Wells** je distrikt i borough od 116,241 stanovnika na jugoistoku Engleske u Grofoviji Kent.

Geografske karakteristike
-------------------------

Borough Tunbridge Wells leži udaljen oko 48 km jugoistočno od Londona.

Borough obuhvaća uglavnom ruralno područje po jugozapadnom dijelu Kenta. Grad Royal Tunbridge Wells, koji je danas dio borougha izrastao je u termalno kupalište nakon što je 1606. otkriven termalni izvor bogat željeznim oksidima. Njegovoj popularnosti kao lječilišta i ladanjskog mjesta doprinjeo je i njegov položaj u brežuljakastom i šumovitom kraju poznatom kao Weald.

Najveći urbani centar je Royal Tunbridge Wells koji je i administrativni centar.

Historija
---------

Borough Tunbridge Wells formiran je 1. aprila 1974. nakon administrativne reforme zemlje, ujedinjenjem Municipalnog borougha Royal Tunbridge Wells]] sa urbanim distriktom Southborougho i ruralnim distriktom Cranbrook i najvećim dijelom ruralnog distrikta Tonbridge.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom:Administrative Division" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 03. 2017.
2. 1 2  „*Tunbridge Wells*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Tunbridge Wells (borough)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Tunbridge Wells Borough Council (`en`)

| * p
* r
* u
Kent |
| --- |
| Unitarne jedinice | Medway |  |
| Distrikti | Ashford · City of Canterbury · Dartford · Dover · Gravesham · Maidstone · Sevenoaks · Shepway · Swale · Thanet · Tonbridge and Malling · Tunbridge Wells |
**Ca' da Mosto** je romanička palača na Kanalu Grande u venecijanskom sestieru Cannaregio, blizu Rialta.

Historija
---------

Ca' da Mosto je jedna od najstarijih građevina na kanalu, podignuta je u 13. vijeku. To je bio tipični venecijanski fondaco, kuća skladište s portikom (venecijanski: *portego d'acqua* ili *curia*) na kanalu za laki ukrcaj za istovar i robe iz brodica sa kanala, i prvim katom (piano nobile) za stanovanje. Prvi vlasnici bili su trgovci, i takav raspored kuće potpuno je odgovarao njihovim interesima. Iznad romaničkih lukova na maloj lođi, nalazi se friz sa zanimljivim bizantskim dekorativnim motivima. Iz unutrašnjeg dvorišta još se vide na fasadi, tragovi od vanjskih stepenica koje su vodile na kat.

Ca’ Da Mosto u nizu kuća na kanalu
Drugi kat je dograđen na početku 16. vijeka, a treći u 19. Palača je dobila ime po moreplovcu Alvisu Cadamostu, koji je rođen u njoj 1432. i umro u njoj 1488. Palača je ostala u posjedu porodice Da Mosto sve do 1603. kada je tadašnja vlasnica Chiara da Mosto prepisala kuću radije nekom svom dalekom nećaku, radije nego direktnim nasljednicima sa kojima se posvađala.

Ca' Da Mosto - *Campiello del Leon Bianco*
Između 16. i 18. vijeka u Ca' da Mosto bio je tada slavni **Albergo Leon Bianco** (Hotel bijeli slon) u kojem je za svojih boravaka u Veneciji 1769. i 1775. odsjeo Josip II, sin Marije Terezije.

Ca' da Mosto danas
------------------

Ca' da Mosto je danas potpuno napušten, bez stanara, zbog postupnog potonuća temelja kuće u vode lagune i visokih voda. Vode lagune tako stalno plave prizemlje, a gornji katovi su prepuni vlage i plijesni. Francesco da Mosto, vlasnik kuće i daleki nasljednik graditelja kuće iz 13. vijeka (jedan od rijetkih od pravih krvnih slijednika) ima želju da obnovi palaču, bar je tako najavio u medijima.

Izvori
------

1. 1 2  Ca' da Mosto, sa portala Venice.jc-r (pristupljeno 19. 4. 2011.) (`en`)
2. ↑  *Francescova Venecija*, The Lady Magazine (pristupljeno 19. 4. 2011.)[*mrtav link*]

Literatura
----------

* M. Brusegan, *La grande guida dei monumenti di Venezia*, Roma, Newton Compton, 2005. ISBN 88-541-0475-2
* Elsa i Wanda Eleodori. *Il Canal Grande. Palazzi e Famiglie* Venezia, Corbo e Fiore, 2007. ISBN 88-7086-057-4.
* A.V. Sullam, D. Calimani: *Canal Grande* Milano, Mondadori Electa SpA, 2007. ISBN 978-88-370-4626-2
* Schulz, Jürgen: *Ca' da Mosto*, u Kittell, Elllen E.(ed.): Medieval and Renaissance Venice, Urbana 1999, str. 69-95

Vanjske veze
------------

***Ca' da Mosto*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ca' da Mosto*, sa portala Venice.jc-r (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 236625185

 |
**Dubravica** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Metkovića, Dubrovačko-neretvanska županija.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 106 stanovnika te 29 obiteljskih kućanstava.

  

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

U 1981. to naselje bilo je pripojeno naselju Metković, a 1991. opet je postalo samostalno naselje. U 1857. 1869. 1921. i 1931. podaci su sadržani u naselju Metković. Od 1880. do 1910. i 1948. iskazivano kao dio naselja.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Dubravica (Metković)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Metkovića |
| --- |
| Dubravica • Glušci • Metković • Prud • Vid |  |
**Songnim** (korejski: 송림) je grad od 95,878 stanovnika) na jugozapadu Demokratske Narodne Republike Koreje u Provinciji Sjeverni Hwanghae.

On je centar metalurgije u zemlji, grad čeličana i velika luka.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Songnim* leži na rijeci Taedong, nedaleko od ušća njene lijeve pritoke Chaeryŏnga, tako da je luka za obadvije 
rijeke, za brodove do 4,000 tona.. 
Od glavnog grada Pyongyanga udaljen 41 km - južno, a od svog provincijskog centra Sariwŏna 34 km.

Historija
---------

Prije Japanske okupacije 1910. - 1945. bio je malo beznačajno selo, naglo se počeo razvijati od 1916. kad je podignuta prva čeličana.
U to vrijeme zvao se **Kyŏmip'o**.
Za Korejskog rata (1950. - 1953.) teško je razoren bombardiranjem, pa je nakon rata obnovljen.

Dobro je povezan željezničkim prugama i cestama sa ostatkom zemlje, a velik dio prometa odvija se rijekama.

Sjeverno od grada nalaze se rudnici željezne rude, koja se do čeličana transportira željeznicom.

Okolica grada je bogat poljoprivredni kraj.

Izvori
------

1. 1 2  „*North Korea*" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 9. 2019.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Songnim - North Korea*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 9. 2019.
3. 1 2  „*Songnim [송림시**"] (engleski). Mansudae Korea. Pristupljeno 11. 9. 2019.**[*mrtav link*]*

Vanjske veze
------------

* [ *Songnim [송림시]* (`en`)
**Koda** znak.
Italijanska oznaka ***Dal segno al Coda*** znači *od znaka do kode* (skraćeno **D.S.** izgovara se dal senjo, znači *od znaka*). Ital. **Coda** znači *rep*, pa samim tim oznaka ***Dal segno al Coda*** znači ponavljanje notnog materijala u kompoziciji *od znaka do Kode*.

Kada se notni tekst odsvira do oznake *Dal segno al Coda* (ili ***D.S. al Coda***), vraća se na znak (tzv. *senjo*)  i svira se ponovo notni materijal od tog mesta do mesta na kojem piše znak *koda* , a onda se svira *dodatak* ili *završni deo* označen rečju **Coda** (Koda).

Sledeći notni primer rečeno ilustrije:

Primer za ***Dal segno al Coda*** u kompoziciji za klarinet i klavir iz zbirke *Pesme za početnika*   Radivoja Lazića    —    Vlastimira Peričića: *Srećni klarinetista*.   O ovom zvuku Play?/i

  

***D.S. al Coda*** (*Dal segno al Coda*) je *skraćenica* ili *abrevijatura* u notnom pisanju koja muzičaru trostruko pomaže:

1. *štedi vreme* (ne mora dva puta isti notni tekst da se piše),
2. *štedi prostor* (jer se ne notira dva puta isto),
3. *vizuelno pojednostavljuje notni tekst*.

Vidi još
--------

* Segno
* Dal segno al Fine
* Abrevijatura
* Abrevijatura (muzika)

Izvori
------

***Dal segno al Coda*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  Vlastimir Peričić, *Višejezični rečnik muzičkih termina*
2. ↑  Radivoj Lazić, Škola za klarinet: *Učim klarinet* IV.
3. ↑  Radivoj Lazić - Vlastimir Peričić, *Osnovi teorije muzike*
**Du Yuanying** (杜元穎) (769–833), formalno **Baron od Jian'ana** (建安男), bio je kineski velikodostojnik u službi dinastije Tang koji je služio kao kancelar za vrijeme cara Muzonga. Tradicionalni historičari pogreške njegove politike smatraju odgovornim za to što je carska uprava izgubila vlast nad područjima sjeverno od Žute rijeke. Kada je kasnije služio kao vojni guverner (*Jiedushi*) Okruga Xichuan (西川, današnji Chengdu), optužilo ga se za gubitak discipline među tamošnjim vojnicima, a koji je isprovocirao Nanzhao invaziju Xichuana. Zbog toga je Du Yuanying prognan.

Izvori
------

1. ↑  *Knjiga Tanga*, vol. 17, part 2.
2. ↑  Kronika vladavine cara Wenzonga u *Knjizi Tanga* sugerira kako je Du Yuanying umro na dan *Dingwei* (丁未) 12. mjeseca 6. godine ere *Taihe*, ali se za taj mjesec ne navodi dan pod nazivom *Dingwei*. Taj je mjesec, pak, uglavnom padao u januar 833. godine, pa se 833. navodi kao godina Duove smrti. V. The Academia Sinica Chinese-Western calendar converter[*mrtav link*].

* *Knjiga Tanga*, vol. 163.
* *Nova knjiga Tang*, vol. 96.
* *Zizhi Tongjian*, vols. vol. 241, 242, 243, 244.
**Dakubetede** (Applegate, Applegate River Indijanci). Maleno pleme iz grupe Athapaska (uža grupa Coquille) u 19. stoljeću nastanjeno duž Applegate Creek, na jugozapadu Oregona. Oni su po jeziku najsrodniji plemenu Taltushtuntude, poznatijima kao Galice. 

Dakubetede nazivaju i imenom Applegate River Indians. Indijanci Naltunnetunne, njima inače srodni, nazivali su ih Ts'û-qûs-li'-gwûût-me' tunne. Jezik ovih Indijanaca pripada skupini Coquille u koju pripadaju i Upper Coquille, Upper Umpqua, Cow Creek (Nahankhuotana), Kwatami (ili Sixes River), Tolowa, Chasta Costa, Chetco, Gusladada i Tututni. Dakubetede pripadaju grupi Sjeverozapadnih Indijanaca čija kultura uključuje: gradnju drvenih kuća s krovovima na dvije vode, ribolov, orijentiranost moru (kod primorskih zajednica). -Dakubetede su imali 3 sela uz rijeku Applegate, uzgajali su duhan, sakupljali žir i drugo bilje, bavili se lovom i ribolovom (losos), također su izrađivali košare čija je namjena bila različita.

Tijekom Rogue River-ratova, u svibnju 1856. pripadnici raznih indijanskih bandi, pod vodstvom Poglavice Johna (Chief John; pripadnika plemena Dakubetede), nakon više sati borbe teško su razbili armiju bojnika Andrew Jackson Smitha. Bitka je poznata kao 'The Battle of Big Bend', vodila se na rijeci Rogue u okrugu Curry u Oregonu. Okruženim vojnicima tek nakon 30 sati borbe pritekao je u pomoć bojnik Christopher C. Augur, nakon čega su se Indijanci povukli u okolne planine. 

Brojno stanje plemena Dakubetede, Nahankhuotana (dio Umpqua), Taltushtuntude i Umpqua iznosilo je svega 3,200 (1780).

Pleme je završilo svoj put na rezervatu Siletz (1856.), gdje se oformila nova nacija poznata pod službenim imenom 'Confederated Tribes of Siletz Indians'. Među ovima još možda ima njihovih potomaka.

Vanjske veze
------------

* The Dakubetede
* Dakubetede Arhivirano 2008-05-10 na Wayback Machine-u
**Dubrave** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Pojezerje, Dubrovačko-neretvanska županija.

Stanovništvo
------------

Prema popisima stanovništva od 1991. godine, naselje nije imalo  niti obiteljskih kućanstava.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:** U 1981. smanjeno izdvajanjem dijela područja u samostalno naselje Kobiljača, a 1991. izdvajanjem dijela naselja u samostalno naselje Brečići. U 1880. nazvano Dubrava. U 1857. i 1869. te od 1890. do 1931. podaci su sadržani u naselju Pozla Gora, a od 1948. do 1961. sadrži dio podataka za naselje Kobiljača. Kao naselje iskazuje se od 1948. U 1991. i 2001. bez stanovnika.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Dubrave (Pojezerje)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Pojezerje |
| --- |
| Brečići • Dubrave • Kobiljača • Mali Prolog • Otrić-Seoci • Pozla Gora |
Tenzin Gjatso, 14. Dalaj Lama
**Dalaj Lama** je izvorno titula poglavara žute sekte Gelug, tibetanskog budizma. Na mongolskom jeziku „dalaj" znači „okean", a „lama" (tib. *-{bla ma}-*) je isto što i na sanskritu *guru*. Titulu je 1578. mongolski vladar Altan-kan dodelio Sonamu Gjatsou, poglavaru manastira Drepung, najistaknutijemu lami u to vreme. Budući da se Sonam Gjatso računao kao treća inkarnacija te linije nasleđivanja, posthumno je titula dodeljena i njegovim prethodnicima. Tibetanski budisti veruju da je dalaj lama jedna od nebrojenih inkarnacija (otelovljenja) bodisatve milosrđa Avalokitešvare (tib. *-{Chenrezig}-* [*-{spyan ras gzigs}-*]). Dalaj Lama se smatra vrhovnim poglavarom tibetasnkog budizma, a sledbenici sva četiri pravca smatraju ga najvišim lamom u svoj tibetasnkoj tradiciji. Kao titula, dalaj lama se piše malim slovom, a kao zamena za lično ime — velikim slovom, Dalaj Lama. Vrlo često ispred njegove titule stoji i HH (*-{His Holiness}-*, tj. njegovo visočanstvo). Tibetanci Dalaj Lamu nazivaju *-{Gyalwa Rinpoche}-*, što znači „cenjeni pobednik" ili *-{Yishun Norbu}-*, što znači „dragulj koji ispunjava želje".

Istorija
--------

Nakon smrti jednog dalaj lame, visoki sveštenici kreću u potragu za detetom koje će proglasiti idućom inkarnacijom linije dalaj lama, a otkrivaju ga po tome što dete „prepoznaje" predmete koji su pripadali umrlom dalaj lami. Dete, za koje nađu da je novootelovljeni dalaj lama, odvode u Lasu, gde ga do odraslog doba poučavaju ostale visoke lame. Potraga za novim dalaj lamom obično traje nekoliko godina. Izbor novog dalaj lame je gotovo uvek bio praćen političkim unutarhijerarhijskim i izvanhijerarhijskim manipulacijama. U borbama za vlast u vrhu tibetanske budističke hijerarhije bilo je ubijeno pet dalaj lama od strane budističkih dvorjana. Od 17. veka do 1959. godine, Dalaj Lama je bio poglavar Tibetanske vlade i upravljao je zemljom iz glavnog grade Lase. U delom samostalnoj državi, a delom u autonomnoj pokrajini u sastavu Kine, dalaj lame su do 1959. delimično imale i narodnu vlast. 14. dalaj lama Tenzin Gjatso je te godine, nakon tibetanske pobune i kineske vojne intervencije, otišao u izbeglištvo u Indiju i od tada je dobio nešto moći da vlada u izgnanstvu. On sada traži veću autonomiju Tibeta.

Spisak Dalaj Lama
-----------------

Bilo je ukupno 14 dalaj lama:

1. Gendun Drup (1391—1474)
2. Gendun Gjatso (1475—1541)
3. Sonam Gjatso (1543—1588)
4. Jonten Gjatso (1589—1616)
5. Lobsang Gjatso (1617—1682)
6. Cangjang Gjatso (1683—1706)
7. Kelcang Gjatso (1708—1757)
8. Jamphel Gjatso (1758—1804)
9. Lungtok Gjatso (1806—1815)
10. Cultrim Gjatso (1816—1837)
11. Kendrup Gjatso (1838—1856)
12. Trinli Gjatso (1857—1875)
13. Tubten Gjatso (1876—1933)
14. Tenzin Gjatso (1935—danas, od 1959. godine je u egzilu)

Vidi još
--------

* Lobsang Sangaj

Spoljašnje veze
---------------

* 
* 
* -{The Dalai Lama Foundation}- Arhivirano 2011-01-08 na Wayback Machine-u

***Dalaj Lama*** na Wikimedijinoj ostavi
Za ostale upotrebe, v. Danann (razvrstavanje).
 „Áes dána" preusmjerava ovdje. Za ostale upotrebe, v. Aes Dana (razvrstavanje).
**Tuatha Dé Danann** ("narod boginje Danu", moderni irski izgovor: [t̪ˠuːəhə dʲeː d̪ˠan̪ˠən̪ˠ], Šablon:IPA-sga) su rasa/narod u irskoj mitologiji. Prema knjizi *Lebor Gabála Érenn*, predstavljali su peti narod koji se naselio u Irskoj, osvojivši ga od dotadašnjih starosjedilaca - naroda Fir Bolg.

Za Tuatha Dé Danann se vjeruje da su potekli od pred-kršćanskih božanstava Irske. Kada su se priče o njima počele zapisivati, Irska je već vijekovima bila pokrštena, pa su Tuatha Dé umjesto kao bogovi prikazani kao smrtni kraljevi, kraljice i junaci iz drevne prošlosti; usprkos toga, očuvan je niz referenci na njihov nekadašnji božanski status. Jedan od primjera je pjesma koju citira *Book of Leinster* u kojoj su spomenute sve njihove božanske moći, uz napomenu autora na kraju da "ih ne poštuje." Goibniu, Creidhne i Luchta se tako navode kao *Trí Dé Dána* ("tri boga vještina"), a Dagda se u srednjovjekovnim tekstovima spominje kao "dobri bog." Čak i vijekovima nakon što su po drevnim tekstovima svrgnuti sa prijestolja Irske, Tuatha De likovi kao Lugh, Morrígan, Aengus i Manannán mac Lir se pojavluju u pričama, pokazujući znakove besmrtnosti. Također postoje brojne paralele sa drugim keltskim božanstvima - Nuada je ekvivalent britskog boga Nodensa; Lugh je odraz pan-keltskog božanstva Lugus; Tuireann je srodna galskoj Taranis; Ogma Ogmiosu; Badb Catubodui.

Prema tradicionalnim srednjovjekovnim pričama, potekli su od Nemeda, vođe trećeg vala doseljenika u Irsku. Njihov vođa Nuada se iskrcao u Irskoj i od starosjedilaca Fir Bolga zatražio polovicu otoka. Kada su odbili, došlo je do prve bitke kod Mag Tuiredacha u kojoj su Fir Bolg poraženi. Kralj Nuada je, međutim, prijestolje morao prepustiti polu-fomorijanskom princu Bresu, ali je on, kao i Fomorijanci, poražen u drugoj bitci kod Mag Tuiredacha, nakon koje su Irskom vladali Tuatha De kraljevi. Njihove potomke su, međutim, porazili Milezijanci - doseljenici sa Iberijskog polutoka i zavladali otokom. Prema legendama Tuatha De su se povukli u podzemlje Irske.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Fir Bolg**  |  **Mitske invazije Irske** AFM 1897. pne.FFE 1477. pne. | Slijedi: **Milezijanci**  |

Izvori
------
{

**Teodora Arsenović**, rođena **Boberić** (23. decembar 1885, Vranjevo, Kraljevina Srbija — 18. oktobar 1960, Beograd, FNRJ) je bila srpska i jugoslovenska glumica.

Teodora je pedeset godina glumila u Narodnom pozorištu u Beogradu, od 1906. do 1956. godine. Bila je istaknuti nosilac glavnih uloga u popularnim komadima sa pevanjem, kao što su Koštana, Tašana, Čučuk Stana. Smatra se jednom od tri najvoljenije Koštane u istoriji srpskog teatra. Značajna je i kao pionir opere Narodnog pozorišta, jer je otpevala prvu Karmen, Acučenu u Trubaduru, kao i Suzuki u operi Madam Baterflaj. Formalno obrazovanje kao glumica i pevačica nije imala. Proslavljene uloge u dramskom repertoaru odigrala je kao *Maša* u Živom lešu, *Elmira* u Tartifu, *Mara Nikšina Beneša* u Sutonu, *Baka Eugenija* u Drveće umire uspravno, itd.

Svoj glumački doprinos dala je i prvim balkanskim igranim filmovima iz 1911. godine, u Karađorđu ulogom Jelene, a u filmu Ulrih Celjski i Vladislav Hunjadi igravši Mariju Gorjanski.

Teodora je bila istaknuti radio-pevač na talasima Radio Beograda. Najviše i najradije je nastupala uz orkestar Vlastimira Pavlovića Carevca. Narodne pesme je snimala za vodeće svetske izdavačke kuće kao što su Odeon, Edison Bell i His master's voice. 

Za svoj umetnički rad nagrađena je Ordenima Svetog Save IV i V reda, Ordenima rada I i II reda, od bugarskog kralja Borisa Trećeg Narodnim ordenom za građanske zasluge, a od strane kralja Aleksandra Karađorđevića je nagrađena skupocenim prstenom.

Umrla je 18. oktobra 1960. godine u Beogradu. Sahranjena je uz supruga na Novom groblju.

Filmografija
------------

|  |
| --- |
| **Filmografija glumca Teodore Arsenović** |
| God. | Naziv | Uloga |
|
| 1911. | Karađorđe | Jelena - žena Karađorđa |
| 1911. | Ulrih Celjski i Vladislav Hunjadi | Marija Gorjanski |
| 1922. | Tragedija naše dece |  |
| 1959. | Vrata ostaju otvorena |  |

Spoljašnje veze
---------------

* Teodora Arsenović na IMDb-u (`en`)
* Izložba o Teodori Boberić: Prva Karmen naše opere („Večernje novosti", 19. mart 2016)
* Otvaranje izložbe o glumici Teodori Boberić Arsenović 17. marta u Muzeju Narodnog pozorišta [
The despotate of Epirus from 1230 to 1251
**Teodor Anđeo Duka Komnin** je bio vladar Epira 1215.-1230. i Soluna 1224.-1230. Rođen 1180/85 godine kao sin sevastokratora Jovana Duke. Bio je prvi rođak careva Isaka II Anđela i Aleksija III Anđela, kao i polubrat osnivača Epirske despotovine Mihajla I Komnine. U početku je bio u službi Nikejskog cara Teodora Laskarisa ali je 1210. otišao u Epir kod Mihajla Komnine.

Nakon ubistva Mihajla, Teodor preuzima vlast i sklapa savez sa Srbima. Iskoristivši slabost Solunske kraljevine i Bugarske, zauzeo je Makedoniju (sa Ohridom) i Tesaliju 1216. 

Do leta 1215. je zauzeo Prosek, a do 1216. Ohrid, gde je 1216 ili 1217 postavio Demetrija Homatijana, jednog od svojih glavnih podržavalaca, za nadbiskupa. Sledeće 1217. godine porazio je i zarobio Latinskog cara. 

1219. ili 1220. godine Teodor je udao svoju ćerku Anu za Stefanovog naslednika Radoslava.

1221. zauzeo je Ser, a 1224. srušio Solunsku kraljevinu.

Između 1225/27 krunisao se za cara. Nakon zauzeća Jedrena 1225 uplašen savezom Bugarskog i Latinskog cara sakuplja vojsku i 1230 napada Bugarsku. Tu biva poražen i zarobljen u bici kod Klokotnice 9. marta 1230. godine. Nakon bitke Teodorove zemlje su podeljene između Asena II (Trakija, Makedonija i Albanija), njegovog brata Manojla (Solun) i njegovog nećaka Mihajla (Epir).

Teodor je pušten iz zarobljeništva 1237. godine nakon čega pobeđuje brata Manojla i zauzima Solun koji predaje svom sinu Jovanu Komninu, ali već 1246. godine Nikejski car Jovan Vatac zauzima Solun. Teodora odvodi u Nikeju gde umire 1253.godine.

Izvori
------

1. ↑  John V. A. Fine, *The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest* (p. 113), The University of Michigan Press, 2009.
2. ↑  John V. A. Fine, *The Late Medieval Balkans: A Critical Survey from the Late Twelfth Century to the Ottoman Conquest* (p. 119), The University of Michigan Press, 2009.

Literatura
----------

* *The Oxford Dictionary of Byzantium*, Oxford University Press, 1991.
* K. Varzos, *Ē genealogia tōn Komnēnōn* (Thessalonica, 1984) vol. 2 pp. 548–637.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Mihajlo I**  |  **Vladar Epira** 1215–1230 | Slijedi: **Mihajlo II**  |
| Prethodi: **Dimitrije Monferatski**  |  **Vladar Soluna** 1224–1230 | Slijedi: **Manojlo**  |
**Duvanska industrija Vranje** (skraćeno *DIV*) se bavi proizvodnjom cigareta i nalazi se u Vranju.

Istorija
--------

Duvanska industrija Vranje (DIV) je preduzeće koje je osnovano 1885. godine. Dugo je bila jedina industrija na jugu Srbije, posle 125 godina, odlazi u istoriju, promenom imena u British American Tobaco (BAT). BAT je u Srbiji prisutan od 1996. godine, a Duvansku industriju Vranje kupio je 2003. godine. Danas kompanija zapošljava oko 300 ljudi u Srbiji.

U leto 2003. Vlada Srbije raspisala je tender za prodaju duvanskih industrija u Nišu i Vranju, pa su u jesen iste godine one prešle u ruke multinacionalnih kompanija Philip Morris i British American Tobacco. Philip Morris tada je preuzeo Duvansku industriju Niš za ukupno 518 miliona evra, dok je **BAT** preuzeo **DIV** iz Vranja za 87 miliona evra. Više od 100 miliona evra investicija kompanije BAT u DIV rezultiralo je četvorostrukim porastom proizvodnje i utrostručenom produktivnošću fabrike u Vranju od 2003. godine.

British American Tobacco
------------------------

British American Tobacco predstavlja najinternacionalniju duvansku grupaciju na svetu, koja posluje u više od 180 zemalja. Kompanija zapošljava više od 56 hiljade ljudi, poseduje 44 fabrike cigareta u 39 zemalja. Na našem tržistu prisutan sa globalnim i dobro poznatim brendovima kao što su Dunhill, Kent, Lucky Strike, Pall Mall, Viceroy i Vogue.

Duvanske industrije u Srbiji
----------------------------

Eksterijer fabrike
U našoj zemlji cigarete trenutno proizvode Duvanska industrija Niš u vlasništvu kompanije Philip Morris, Duvanska industrija Vranje, koju je kupio British American Tobacco, Japan Tobbaco u Senti, Monus u Inđiji, a cigarete na tržište Srbije plasiraju i TDR i Imperial Tobacco.
**Carica Teodora** (oko 946 - nakon 976) je bila kćer Konstantina Porfirogeneta i supruga cara Ivana Cimiskog između 971 i 976. godine.

Teodora se rodila približno godinu nakon stupanja na vlasta Konstantina Porfirogeneta i Helene Lekapen koji su udruženi oborili s vlasti Heleninu braću. O Teodorinoj mladosti se praktički ništa ne zna do trenutka dolaska na vlast njenog brata Romana II 959. godine koji pod utjecajem svoje žene kako bi osigurao krunu sve svoje sestre šalje u manastir. Smrt Romana II. neće imati nikakav utjecaj na Teodorin život pošto njegova udovica Teofano se udaje za bizantskog generala Nićifora Foku kako bi ostala na vlasti. 

Tek nakon zavjere u kojoj Teofano i njen ljubavnik Ivan Cimiskije ubijaju Nićifora Foka tijekom decembra 969 godine za Teodoru dolazi do promene. Teofano nije shvatila koliko je crkvi i narodu postala omražena carica koja je ubila drugog muža samo kako bi se udala za trećeg muža i trećeg cara tako da je bila protjerana u manastir, dok je novi car morao tražiti crkveni oprost zbog svojih grijeha. Politički oslabljeni general-car Ivan Cimiskije se tako našao u situaciji da guši pobunu onih koji osporavaju njegovu vlast i bori se protiv invazije Kijevske Rusije. Kako bi ojačao svoj upitni legitimitet on je izvukao iz samostana Teodoru, kćer cara Konstantina i oženio je u 971. godine. 

Ovaj brak upitne sreće nije dao muške nasljednike dinastiji Makedonaca što će biti jedan od faktora u njenom izumreću 90 godina kasnije. Ivan Cimiskije je iznenada umro od bolesti 11.1. 976. a za caricu Teodoru suvremenici spominju da je bila na sprovodu, nakon čega se gubi njen trag u historiji.
**Šafran** (iz perzijskoga *za'farān* زعفران „budi žut", znanstveni naziv *Crocus sativus*) vrsta je biljke iz porodice *Iridaceae* iz koje se može dobiti istoimeni začin.

Opis biljke
-----------

Šafran posjeduje lukovicu (podzemna stabiljka), nove lukovice vadimo u lipnju. Cvjetovi su zvonoliki, imaju šest latica, tri žuta prašnika i dolaze u svim bojama.
Listovi su dugački, uski, nenazubljeni, s bijelom linijom duž lista, list dolazi nakon cvatnje.

Cvatnja je u mjesecu ožujku.

Može se koristiti kao cvijet u izradi kamenjara, na travnjacima i u sadnji ispod drugog ukrasnog bilja.

Općenito o šafranu
------------------

* Koristi se i za bojanje hrane i u medicinske svrhe.
* Šafran je najskuplji začin na svijetu.
* Da bi se proizvelo jedan kilogram začina, potrebno je ubrati oko 80.000 do 150.000 cvjetova na površini od oko 1000 kvadratnih metara.

Dnevno se može ručnim radom ubrati izmedu 60 do 80 grama. Šafran samo jednom godišnje cvate u razdoblju od dva tjedna. Cijena po gramu mu se kreće prosječno između 4 do 14 eura. 
Najviše šafrana se uzgaja u Iranu. Oko Mediterana se uzgaja u Francuskoj, Španjolskoj, Maroku, Grčkoj (Krokos, Kozanis), Turskoj (u Safranbolu), Italiji te u Austriji (Panonski šafran). 
Godišnja proizvodnja iznosi približno 200 tona. U Iranu se proizvede približno 170 do 180 tona godišnje.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2008-12-06. Pristupljeno 2013-05-15.

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Šafran** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Šafran** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Šafran** |
**Desant** od francuskog: *Descente* = silazak, spuštanje, iskrcavanje, je oblik ofenzivne vojne operacije kad se vojne jedinice prebacuju na područje koje je pod kontrolom neprijatelja ili se ubacuju u neprijateljsku pozadinu. 

Desant može biti izveden pomorskim, riječnim, zračnim ili kombiniranim transportnim sredstvima. 

Prema namjeni desant može biti strategijski, operacijski, diverzijski i taktički.

Postoji više vrsta desanta; zračni desant kad se koriste avioni, helikopteri, jedrilice i padobranci, pomorski desant upotrebom posebnih desantnih brodova, tenkovski desant.

Najpoznatiji i najveći desant u historiji, bila je Operacija Overlord, iskrcavanje u Normandiji poznata kao **Dan D**.

Historija
---------

Pomorski desanti poznati su još od antike najpoznatiji i najstariji je iskrcavanje Grka kod Troje za Trojanskog rata (13. – 12. vijek pne.).

Rimljani su se koristili desantima u Punskim ratovima u Sjevernoj Africi; 203. pne. 202. pne. i 146. pne. a Cezar za invazije Britanije 55. pne. i 54. pne..

Razvojem tehnike i taktike u Drugom svjetskom ratu desanti su primjenjivani u dotad najvećim razmjerima. Pomorske i zračne desante izvodile su obje zaraćene strane. Treći Reich za invazije Norveške 1940. i Krete 1941, a Saveznici za invazije Maroka 1942. Sicilije 1943. i Normandije 1944. 

U desantu Maroka 1942. prvi put su primjenjeni specijalno dizajnirani brodovi plitkog gaza, koji mogu pristati bilo 
gdje - **LST** (Landing ship, tank). Do kraja rata proizvedeno je 1051 takvih plovila.

Danas postoji još više sredstava za izvođenje bilo koje vrste desanta, pa je porasla mogućnost njihove primjene. Iako su oni naizled puno sigurniji, nego prije 70 godina, ipak su to i danas to vrlo rizične operacije

Povezano
--------

* Operacija Torch
* Bitka za Normandiju
* Saveznička invazija Sicilije
* Desant na Drvar

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Desant*" (hrvatski). Proleksis enciklopedija. Pristupljeno 03. 10. 2015.
2. ↑   „*Trojan War*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 03. 10. 2015.
3. ↑   „*Landing ship, tank (LST)*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 03. 10. 2015.
**Davorin Jenko** (Dvorje, 9. studenog 1835. - Ljubljana, 25. studenog 1914.), bio je slovenski skladatelj i dirigent. 

Rođen je 9. studenog 1835. u Dvorju kod Kranja kao Martin Jenko. Od 1859. do 1862. je bio zborovođa Slovenskog pjevačkog društva u Beču. U to je vrijeme skladao popularne slovenačke zborove, među kojima i *Naprej zastava slave* koja je kasnije postala himna Slovenije. Taj rad nastavlja kao zborovođa Srpskog crkvenog pjevačkog društva u Pančevu i Beogradskog pjevačkog društva, skladajući za zborove. Postavši dirigent Srpskog narodnog kazališta, piše glazbu za više od 80 pozorišnih djela (*"Đido"*, *"Seoska lola"*, *"Potjera"*, *"Vračara"*, *"Pribislav i Božana"*, *"Markova sablja"* sa završnim zborom *"Bože pravde"* koja je kasnije postala srpska nacionalna himna) i nekoliko koncertnih uvertira (*"Kosovo"*, *"Milan"*, *"Srpkinja"*, *"Aleksandar"*). Šezdesetih godina XIX. stoljeća postaje jedan od prvih romantičara u slovenskoj glazbi. 

Kasnije Jenko postaje i predstavnik srpskog romantizma, gdje daje pečat čitavom jednom razdoblju - usavršava klasičan srpski komad sa pjevanjem, podiže instrumentalnu glazbu na viši umjetnički nivo, stvara prvu srpsku operetu (*"Vračara"* ili *"Baba Hrka"*, praizvedena 1882. godine, na istu priču kao i prva rumunjska opereta, samo je radnja prebačena u vlaški kraj Srbije) i udara temelje razvoju srpske opere. Umire 25. studenog 1914. u Ljubljani.

  


***Davorin Jenko*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostale upotrebe, v. Šahin.*
**Šahin** (perzijski: **شاهین**, *Shaw-heen*, perzijska riječ za "sivog sokola"; u grčkim izvorima: Σαὴν; ? - cca. 626) bio je perzijski general (*spahbod*) u službi sasanidskog kralja Hozroja II koji se istakao u velikom ratu protiv Bizanta. 

Po ocu je pripadao Kući Suren, odnosno bio daleki potomak velikog partskog vojskovođe Surene; po majci je pripadao Kući Karen. Godine 607. je vodio uspješnu ofenzivu protiv bizantskih snaga u Transkavkaziji, porazivši Domenciola kraj Teodoziopolisa. Godine 611. je prodro u Malu Aziju i zauzeo Cezareju Mazaku, ali je odatle prisiljen na povlačenje od strane cara Heraklija. Godine 613. je zajedno sa Šahrabarazom razbio Heraklijevu ofanzivu u Siriji. Godine 614. je odatle otpočeo veliku ofanzivu na zapad tokom koje je prodro sve do Halkedona, grada na Bosporu nasuprot bizantske prijestolnice Konstantinopol. Halkedon je pao između 615. ili 617. Poslije toga je Heraklije osobno došao u Šahinov štab te zamolio perzijskog generala da Hozroju prenese njegovu mirovnu ponudu. Šahin je otišao na Hozrojev dvor gdje se, prema navodima carigradskog patrijarha Nikefora, Hozroje razbjesnio zbog propuštene prilike za zarobljavanje bizantskog cara. Šahin je, prema patrijarhovoj verziji, za kaznu živ odran.

Međutim, drugi izvori navode da je Šahin preživio i nastavio služiti Hozroje. Godine 622. je Heraklije vodio uspješnu bizantsku protivofenzivu u Transkavkaziju. Šahinu je naređeno da se spoji s perzijskim vojskama Šahrabaraza i Šahraplakana te porazi Heraklija; godine 625. je Heraklije uspio počesnu tući te dvije vojske prije Šahinovog dolaska. Šahin je poražen, a sljedeće godine, nakon što je prikupio veliku vojsku, poražen o Herkalijevog brata Teodora. Šahin je nedugo potom umro. Hozroje je u znak odmazde oskrvnuo njegovo truplo, prethodno sačuvano u soli.
Ovo je članak o profesiji.  Za druga značenja, v. Ekonomist (razvrstavanje).  
Joseph Stiglitz na godišnjem skupu Svjetskog ekonomskog foruma u Davosu 2009.
**Ekonomist** je ličnost koja se profesionalno bavi ekonomijom kao društvenom naukom, odnosno koji proučava, razvija i primjenjuje ekonomske teorije i koncepte, odnosno piše o ekonomnskoj politici. Pod time se podrazumijevaju mnoge pod-grane kao što su široke filozofske teorije te uža područja kao što su specifična tržišta, mikroekonomske ili analize financijskih izvještaja, pri čemu se koriste analitičke metode i alati poput ekonometrike, statistike, ekonomike obračunskih modela, financijske ekonomike, matematičkih financija i matematičke ekonomike.

Literatura
----------

***Ekonomist (profesija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mark Blaug and Howard R. Vane (1983, 2003 4th ed.). *Who's who in Economics*. Table of Contents links. Cheltenham & Edward Elgar Pub.
* Pressman, Steven, 2006. *Fifty Major Economists.* Routledge,
* Robert Sobel, 1980. *The Worldly Economists* .
**Robert Valdgoni** (pseudonim: *Aleksej Mihajlovič Buligin*; 31. maj 1892 — Moskva, 19. april 1938) je bio hrvatski revolucionar, komandant Crvene armije u Oktobarskoj revoluciji i član KPJ.

Pogubljen je za vrijeme Velike čistke 1938. godine.

Biografija
----------

Robert Valdgoni rođen je u Austro-Ugarskoj 31. maja 1892. godine. Po nacionalnosti je bio Hrvat. Borio se na strani Belogardejaca u puku "Matija Gubec" u kojem je bio i Pavle Gregorić. Početkom 1920, zahvaljujući boljševičkoj agitaciji Gregorića, Valdgonija, i još nekih oficira, ceo puk je prešao na stranu Crvene armije. Potom je postao načelnik novoosnovane Jugoslovenske sekcije pri Moskovskim pešadijskim tečajevima, koja je formirana na inicijativu Centralnog jugoslovenskog biroa Centralnog komiteta RKP(b).

1921. godine, na kraju Građanskog rata se zajedno sa suprugom vratio u novoosnovanu Kraljevinu Srba, Hrvata i Slovenaca. Zaposlio se kao revizor u kompaniji "Singer", a zatim je postao direktor filijale. Kao direktor filijale je zapošljavao komuniste koji nisu mogli da se zaposle nigde drugde nakon donošenja Zakona o zaštiti države. Takođe je postao član Komunističke partije Jugoslavije i aktivno se bavio ilegalnim partijskim radom. Radio je sa Ladislavom Žerjavićem, Jovanom Mališićem, Nikolom Kovačevićem i Jovom Ljumovićem i drugima. Navodno je bio i sekretar okružnog komiteta KPJ u Varaždinu. 1927. je pokušavao da postavi komuniste na izbornu listu za varaždinski okrug, nakon čega je privukao pažnju policije. Stoga odlučuje da emigrira u Sovjetski Savez da bi izbegao hapšenje. Tamo je stigao 20. novembra 1927. godine.

Spomen-obeležje Robertu Valdgoniju na Donskom groblju u Moskvi, na mestu gde je njegov pepeo pohranjen zajedno sa ostacima preko 5,000 žrtava staljinskog terora.
Do kraja svog života živeo je u Moskvi kao politički emigrant pod imenom **Aleksej Mihajlovič Buligin**. Radio je kao kontrolor laboratorijske opreme u Glavnom odeljenju za vađenje nafte pri Narodnom komesarijatu za tešku industriju. Uhapšen je 19. jula 1938. godine. Zbog "antisovjetske, špijunske i terorističke delatnosti" osuđen je na smrt 19. aprila 1939. i istog dana pogubljen. Rehabilitovan je 10. juna 1958.

Povezano
--------

* Jugosloveni u Oktobarskoj revoluciji
* Jugosloveni žrtve Velike čistke

Vanjske veze
------------

* Članak u Hrvatskom biografskom leksikonu LZMK
**Tadun** (? -207) bio je poglavica Wuhuana, nomadskog naroda koji je živio na sjevernim granicama Kine u doba kraja dinastije Han. Bio je nećak poglavice Qiulijua te stupio na čelo plemenskog saveza nakon njegove smrti. Tadun je brzo sklopio savez sa Yuan Shaom, gospodarom rata koji je krajem 190-ih dominirao sjeverom Kine, pružajući mu podršku u obliku trupa ili napada na njegove suparnike. Pod Tadunom su Wuhuani, koristeći kaos i kolaps kineske carske vlasti, brzo proširili svoju teritoriju. Nakon smrti Yuan Shaoa, Tadun je sklopio savez sa njegovim sinom Yuan Shangom, koji se nastojao osvetiti Cao Caou za očev poraz u bitci kod Guandua 200. Godine 207. je zbog toga Cao Cao pokrenuo veliki pohod protiv Wuhuana koji je završen bitkom na planini Bijelog vuka. U njoj su Wuhuani potpuno poraženi, a sam Tadun poginuo. Njegovi preživjeli suplemenici su ušli u Cao Caovu službu, a nekoliko generacija iza Tadunove smrti su Wuhuani asimilirani u Kineze ili Xianbei plemena.

V. također
----------

* Popis ličnosti Tri kraljevstva
Ekliptički koordinatni sistem: koordinate su ekliptička longituda (λ) i ekliptička latituda (β)
**Ekliptički koordinatni sistem** je vrsta nebeskog koordinatnog sustava na nebeskoj sferi koji služi za određivanje položaja nebeskih tijela s obzirom na ekliptiku. **Ekliptička dužina** (longituda) je kut na ravnini ekliptike od proljetne točke u smjeru godišnjega gibanja Sunca, tj. prema istoku od 0° do 360°. **Ekliptička širina** (latituda) kut je u ravnini okomitoj na ekliptiku, od ravnine ekliptike do nebeskoga tijela, od 0° do 90° prema sjevernom ili od 0° do –90° prema južnom ekliptičkom polu. 

|  |  |
| --- | --- |
|  |  |
| Sjeverni ekliptički pol se nalazi u Zmaju. Sjeverni nebeski pol uslijed precesije kruži oko sjevernog pola ekliptike. | Južni ekliptički pol se nalazi u Zlatnoj ribi, a oko njega kruži južni nebeski pol. |
|

Zemljinom putanjom oko Sunca određena je jedna važna ravnina u prostoru, a to je ravnina ekliptike. Krug ekliptike služi kao osnovni krug u ekliptičkom koordinatnom sustavu. Kružnice paralelne ravnini ekliptike jesu kružnice ekliptičkih dužina, a kružnice okomite na ravninu ekliptike jesu kružnice ekliptičkih širina. Kut pod kojim je ravnina ekliptike nagnuta prema ravnini ekvatora pomalo se mijenja, a iznosi 23° 27’ prema nebeskom ekvatoru. Kako se gibanja svih nebeskih tijela u Sunčevu sustavu uspoređuju uvijek iz Zemljina položaja, ekliptički koordinatni sustav primjenjuje se pri proučavanju gibanja tijela Sunčeva sustava, a tako i pri izučavanju utjecaja koji Zemljina putanja oko Sunca ima na nebeske pojave. Na primjer, relativan položaj planeta prema Zemlji karakteriziran je razlikom ekliptičke dužine. U konjukciji planet ima jednaku ekliptičku dužinu kao i Sunce, a u opoziciji ekliptičke dužine im se razlikuju za 180°. Slično, Mjesečeve mijene ovise o razlici ekliptičkih dužina Mjeseca i Sunca. 

Aberacija svjetlosti dovodi do pogreške pri mjerenju ekliptičke dužine Sunca. Prividni položaj Sunca kasni za pravim na njegovu godišnjem gibanju; prividna je ekliptička dužina manja od prave za konstantu aberacije 20.5’’. Aberaciju trpe sve zvijezde, i ona se tokom godine zapaža u promjeni njihova razmještaja. Godišnju pak paralaksu pokazuju samo neke, bliže zvijezde. One se zbog Zemljine putanje oko Sunca prividno gibaju u polju drugih zvijezda. No i u slučaju paralakse prividna staza zvijezde je elipsa, koja ovisi o ekliptičkoj širini. Zvijezda koja se nalazi u ravnini ekliptike giba se prividno u luku, zvijezda smještena u ekliptičkom polu po kružnici, a zvijezda na općenitoj ekliptičkoj širini po elipsi. Velika poluos elipse paralelna je ekliptici, a numerički jednaka trigonometrijskoj paralaksi *p*.

Vidi još
--------

* Nebeski koordinatni sustavi
* Sferna astronomija
* Ekliptika
* Gama-točka

Izvori
------

***Ekliptički koordinatni sistem*** na Wikimedijinoj ostavi
Zastava crvenog polumjeseca
**Crveni polumjesec** je simbol koji u većini muslimanskih zemalja zamjenjuje simbol crvenog križa i predstavlja Međunarodnu organizaciju Crvenog križa i Crvenog polumjeseca.

Crveni polumjesec na bijeloj pozadini se prvi put počeo koristiti u Osmanskom carstvu za vrijeme rusko-turskog rata između 1876. i 1878. godine. Prema legendi, to je učinjeno budući da je znak crvenog križa umanjivao moral turskih boraca u borbi protiv kršćanskih Rusa.

Međunarodna organizacija Crvenog križa je 1878. godine prihvatila korištenje drugih simbola u nekršćanskim zemljama, a simbol crvenog polumjeseca je službeno priznat 1929. godine kada je uvršten u član 19. Ženevske konvencije.

Na samom početku primjene novih odredbi, simbol crvenog polumjeseca su koristile samo Turska i Egipat, dok ga danas koriste skoro sve zemlje s muslimanskom većinom, kao i Palestina.

Iran je od godine 1929. do 1980. godine umjesto Crvenog polumjeseca koristio Crveni lav sa suncem. Nakon iranske islamske revolucije je uveden Crveni polumjesec.

Vanjske veze
------------

* Međunarodni Crveni križ i Crveni polumjesec (`en`)(`fr`)(`es`)
**Dubravka Jurlina Alibegović** (Zagreb, 5. studenog 1963.), ravnateljica je Ekonomskog instituta i trenutna ministrica uprave Republike Hrvatske.

Životopis
---------

Dubravka Jurlina Alibegović rođena je u Zagrebu 5. studenog 1963. godine. Godine 1978. završava osnovnu školu u Zagrebu, a četiri godine kasnije srednju ekonomsku školu, također u Zagrebu. U listopadu 1986. godine diplomirala je na Ekonomskom fakultetu u Zagrebu. 1992. je magistrirala, a u travnju 2006. i doktorirala na istom fakultetu.

Godine 1987. zapošljava se na Ekonomskom institutu kao voditeljica Odjela za javne financije i financijskih sustava. 2000. godine napušta Institut te radi kao zamjenica ministra u Ministarstvu znanosti i tehnologije. Nakon tri godine vraća se na Institut, ovaj put kao pomoćnica ravnatelja. 2013. na položaju ravnateljice zamjenjuje Sandru Švaljek.

Napisala je mnoštvo znanstvenih radova, a autorica je i više knjiga i udžbenika. Osim hrvatskoga govori i engleski i njemački.

Izvori
------

1. 1 2  Službene stranice Vlade RH: Životopis Dubravke Jurline Alibegović
2. ↑  Biografija buduće ministrice uprave Dubravke Jurline Alibegović, vecernji.hr

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene stranice Vlade RH

| * p
* r
* u
Sastav 13. Vlade Republike Hrvatske |
| --- |
| od 22. siječnja 2016. |
| Predsjednik | Tihomir Orešković |
| Prvi potpredsjednik | Tomislav Karamarko (HDZ) |
| Potpredsjednik | Božo Petrov (MOST) |
| Ministri | 
* Zdravko Marić
* Josip Buljević
* Miro Kovač
* Vlaho Orepić
* Ante Šprlje
* Dubravka Jurlina Alibegović
* Tomislav Panenić
* Tomislav Tolušić
* Darko Horvat
* Nada Šikić
* Oleg Butković
* Davor Romić
* Anton Kliman
* Slaven Dobrović
* Lovro Kuščević
* Mijo Crnoja
* Bernardica Juretić
* Dario Nakić
* Predrag Šustar
* Zlatko Hasanbegović
* Tomo Medved

 |
| Glavni tajnik | - |
*Pentekostes*, El Greko. Muzej Prado
**Duhovi** ili **pedesetnica** (grč. *πεντηκοστή* *pentekostē* - pedeseti dan) je hrišćanski praznik kojim se proslavlja silazak svetog Duha na apostole u Jerusalimu, 50 dana nakon Isusovog uskrsnuća. Odatle i izraz proslava pedesetnice, pentekoste itd.

Etimologija
-----------

Naziv *Duhovi* je doslovce preuzeto iz staroslavenskog, gde je to genitiv jednine, a zapravo se odnosi na Duha Svetog koji je jedan, a ne na više duhova kako se to odomaćilo u imenu koje ovaj praznik danas nosi.

Značaj praznika
---------------

Hrišćani ovaj praznik slave i kao dan "rođenja Crkve" budući da Dela Apostolska donose da su apostoli puni Duha Svetoga govorili tako da su ih mogli razumeti ljudi svih naroda i jezika, a mnoštvo se "dalo krstiti te su primili Duha Svetoga". Inače to je i jasno otvaranje spasonosnog poslanja Crkve prema svima a ne samo prema Jevrejima.

Praznovanje
-----------

U hramove se unosi sveža zelena trava i cveće. Posle svete liturgije služi se večernje, na kome se kleči i pletu venci od trave i cveća. Ti venci se nose kući i stavljaju pored ikone i kandila na zid.

Ovaj praznik slave katolici, pravoslavci i mnoge druge hrišćanske crkve.

Literatura
----------

* *Srpske slave i verski običaji*; Episkop Nikolaj i Protođakon Ljubomir Ranković

Vanjske veze
------------

***Duhovi (praznik)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Duhovi