recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Nd:YAG laser
**Nd:YAG** laser je laser s krutom jezgrom koji se sastoji od štapića itrij-aluminijevog granata (YAG), dopiranog atomima neodija (Nd:Y3Al5O12). Aktivni medij lasera su trostruko ionizirani ioni neodija (Nd+3). 

Atomi neodija su slične veličine kao i atomi itrija, pa ga mogu zamijeniti u strukturi. Nd:YAG je četverostepeni laser, koji emituje infracrveno zračenje valne dužine 1064 nm. Ovaj laser se može prilagoditi i valnim dužinama od 940, 1120, 1320, and 1440 nm. Moguće je usmjeriti lasersku zraku iz ovog lasera u kristal s nelinearnim optičkim osobinama, čime će se dobiti laserska zraka s fotonima koji imaju dvostruko veću energiju od onih koji su upali u kristal. Tako dobivena valna dužina je 532 nm, što je zelena svjetlost. Kristal granata ima veliku toplotnu vodljivost, pa se ovaj laser može upotrebljavati u kontinuiranom modu.

Kristali granata su veliki nekoliko milimetara zbog problema u njihovoj kristalizaciji, ali količina dopiranih atoma neodija može biti relativno velika (oko 1%). Mogu se napraviti i slični laseri od drugih materijala koji sadrže neodij, npr. itrij-litijev fluorid (YLF), itrijev vanadat (YVO4) ili staklo. Kod lasera Nd:staklo spektralne linije nisu tako oštre kao kod Nd:YAG lasera, jer staklo nema pravilnu kristalnu strukturu pa atomi neodija nisu u jednakim okruženjima. Staklo nema tako dobru toplotnu provodljivost kao YAG, pa se Nd:staklo laseri moraju koristiti u pulsnom modu. S druge strane, Nd:staklo laseri nemaju ograničenja u veličini, a količina neodija u staklu može biti i 30%, pa ovi laseri mogu mogu biti jako snažni. Najveći dosad napravljeni laseri su Nd:staklo.

Zbog apsorpcije zračnja Nd:YAG na valnim dužinama 730-760 nm i 790-820 nm, za pobuđivanje se koristi kriptonska bljeskalica, za razliku od ostalih lasera gdje se radije koristi ksenonska bljeskalica koja daje više svjetla.

Nd:YAG laseri se koriste za rezanje, bušenje, varenje, graviranje i drugu obradu metala, plastike i drugih materijala. U automobilskoj industriji se obično koriste laseri od 1.5 kW. Nd:YAG laseri također imaju brojne medicinske primjene.

Vanjske poveznice
-----------------

* Pojašnjenje YAG lasera
* Medicinski tretman YAG laserom

***Nd:YAG laser*** na Wikimedijinoj ostavi
**Neferneferuaten Tasherit** (14. vijek pne.) bila je drevna egipatska princeza iz perioda 18. dinastije, kći faraona Akhenatena i njegove Velike kraljevske supruge Nefertiti.

Neferneferuaten (desno) i mlađa sestra Neferneferure na slici pronađenoj u kući u Amarni

|  |
| --- |
| **Neferneferuaten Tasherit  na hijeroglifima** |
|  |

Neferneferuaten je bila rođena oko 7. godine vladavine njegovog oca. Bila je četvrta od šest kćeri i čini se da je rođena u Akhetaten, prijestolnici podignutoj od njenog oca. Ime *Neferneferuaten* ("Ljepotica ljepotica Atena" ili "Najljepša od Aten") je isti naziv koji je Nefertiti uzela u 5. godini suprugove vladavine. ("Ta-sherit" jednostavno znači "mlađa").

Na slikama se vidi kako s Meritaten i Ankhesenpaaten oplakuje smrt sestre Meketaten u 14. godini očeve vladavine, dok se na slici ne pojavljuju mlađe sestre Neferneferure i Setepenre are not. Ne zna se što se dogodilo s Neferneferuaten Tasherit, ali se misli da je umrla prije dolaska Tutankhamuna i Ankhesenpaaten na prijestolje.

Izvori
------

* Joyce Tyldesley: *Nefertiti – Egypt's Sun Queen*
Johann Georg Graevius
**Johann Georg Graevius** (izvorno **Grava** ili **Greffe**; 29. januar 1632 – 11. januar 1703) bio je nemački klasični filolog. Rođen je u Naumburgu, u Kneževini Saksoniji.

Graevius je isprva nameravao studirati pravo, ali je tokom jedne posete Deventeru upoznao Johanna Friedricha Gronoviusa, pod čijim se uticajem ipak na kraju opredelio za filologiju. Studirao je na Univerzitetu u Leidenu, gde mu je predavao i zameniti klasičar Daniel Heinsius, kao i u Amsterdam, gde mu je predavao protestantski teolog David Blondel.

Tokom boravka u Amsterdamu pod Blondelovim je uticajem napustio luteranstvo i prišao kalvinizmu, a 1656. dobio je poziv od izbornog kneza Brandenburga da preuzme katedru Retorika retorike na Univerzitetu u Duisburgu. Dve godine potom, na preporuku Gronoviusa, izabran je za naslednika tog filologa u Deventeru; 1662. godine prešao je na Univerzitet u Utrechtu, gde je prvo predavao retoriku, a od 1667. do svoje smrti i političke nauke.

*Thesaurus antiquitatum et historiarum Italiae*, 1704
Graevius je uživao vrlo veliki ugled kao predavač i njegova je učionica uvek bila ispunjena studentima, od kojih su mnogi poticali iz uglednih porodica iz raznih delova sveta. Posetio ga je Lorenzo Magalotti, počast mu je ukazao francuski kralj Louis XIV, a posebno ga je cenio engleski kralj William III, koji ga je postavio fa kraljevskog historiografa.

Njegova su najznačajnija dela *Thesaurus antiquitatum Romanarum* ("Rečnik rimskih starina", 1694–1699, u 12 knjiga) i *Thesaurus antiquitatum et historiarum Italiae* ("Rečnik italijanskih starina i istorije"), koji je objavljen nakon njegove smrti, a nastavio ga je Pieter Burmann (1704–1725), premda se na ova dela nije uvek gledalo s odobravanjem. Njegova izdanja antičkih autora, premda su u to vreme predstavljala važan napredak u filološkoj metodi, danas su uglavnom zastarela. Među njima su izdanja Hesioda (1667), Lukijanovog *Pseudosofiste* (1668), Justinove, *Historije Filipa* (1669), Svetonija (1672) te Katula, Tibula i Propercija *(1680), kao i nekoliko Ciceronovih dela, koja je drže najboljim Graeviusovim izdanjima.*

Graevius je umro u Utrechtu 1703. godine.

Literatura
----------

* Članak uključuje tekst iz enciklopedije Britanika jedanaesto izdanje iz 1911, koja je sada u javnom vlasništvu.

***Johann Georg Graevius*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 17297891
* LCCN: n82056653
* ISNI: 0000 0001 0874 9110
* GND: 100156991
* SELIBR: 280081
* SUDOC: 032470096
* BNF: cb12349417s (podaci)
* BPN: 27267334
* BIBSYS: 90788852
* NLA: 36068614
* NKC: ola364051
* BNE: XX1574271
* CiNii: DA12836078
* CONOR.SI: 189300067
* NSK: 000232879

 |
Koaksijalni kabl
**Koaksijalni kabl** je vrsta električnog kabla kod koje je jedan provodnik smešten unutar drugog šupljeg provodnika tako da oba imaju zajedničku osu. Nesimetrični kablovski vodovi javljaju se zbog potrebe za vodovima koji oko sebe neće širiti ometajuće elektromagnetsko polje i time ometati druge vodove. Prvo pravo rešenje javlja se u SAD-u u obliku provodnika (žice) smeštenog unutar drugog (cev) i naziva se koaksijalnim vodom jer oba provodnika imaju istu osovinu. Nesimetrični vodovi koriste se samo na visokim frekvencijama (npr. TV signal) što znači da je kod njih slabljenje veliko pa razmak između pojačavača mora biti relativno mali.

Problem u upotrebi koaksijalnih vodova bio je nastavljanje koaksijalnih tuba što se riješilo termičkim putem — lemljenjem ili zavarivanjem, no kod takvih zahvata u slučaju pregrevanja može doći do oštećenja izolacije pa se spajanje izvodi uz hlađenje. Danas su razvijeni postupci koji ne zahtevaju visoke temperature. Jedan od nužnih problema je krutost nesimetričnih vodova što znači njihovo teže polaganje i račvanje. Velik je problem i vodopropusnost koaksijalnih vodova jer u slučaju da u vod prodre voda, ona se slobodno širi kablom koji nema nikakvih prepreka. Zbog toga se takvi kabli obavezno pune gasom pod pritiskomom koji se neprestano nadgleda na krajevima i uzduž trase kabla.

Novi koaksijalni kablovi umesto gasnog dielektrika imaju dielektrik od slojeva polietilena (PE) i polipropilena, dok je spoljni omotač od polivinilhlorida (PVC-a).

Koaksijalni kablovi se najviše koriste u digitalnom prenosu, jer su tada isplativiji zbog manjih gubitaka. Do pojave svetlovoda, nesimetrični vodovi su bili najčešće korišćeni u telekomunikacijskim područjima na dužim relacijama.

***Koaksijalni kabl*** na Wikimedijinoj ostavi
**Naida Mujkić** (Doboj, 1984) je bosanskohercegovačka pjesnikinja.

Biografija
----------

Učestvovala je na nekoliko internacionalnih književnih festivala kao što su: Pontes (Krk, Hrvatska), Faropis (Starigrad, Hrvatska), Istanbul international poetry and literature festival (Istanbul, Turska), 5. Gol Saatleri Şiir Akşamı (Istanbul, Turska), Bookstan (Sarajevo), 16. Evenings International Sapanca (Sakarya, Turska), 34. Festival des migrations, des cultures et de la Citoyenneté (Luxembourg). Također, izabrana je da predstavlja Bosnu i Hercegovinu na Bijenalu mladih umjetnika Evrope i Mediterana (Tirana, Albanija, 2017). Svoju poeziju predstavila je na Sajmu knjige u Beču, kao i u Literaturhausu u Grazu.

Poeziju je objavljivala u časopisima kao što su *Lichtungen* (Graz), *International Times* (London), *Asanatlar* (Ankara), *Gerçek Edebiyat* (Ankara), *Poezija* (Zagreb), *Izraz* (Sarajevo), *Poem Cafe Quaterfly* (Seoul), *Razlika/Differance* (Tuzla) i *Balkanski književni glasnik* (Beograd).

Uvrštena u novije antologije bosanskohercegovačke poezije: *Da je barem devedest treća* (priredio Marko Vešović, 2010), u antologiju *Do potonje ure* (Hadžem Hajdarević, 2010), u izbor mlade bošnjačke poezije *Kad zora razjeđuje strah* (Filip Mursel Begović, 2011) i u izbor iz nove poezije s prostora bivše Jugoslavije *Meko tkivo* (priredio Srđan Gagić, 2015).

Rezidencije
-----------

* Museumsquartier Wien (Austrija, 2016.)
* „Absolute modern", Goten Publishing (Skopje, 2017)

Nagrade
-------

* Prvonagrađena na Književno-kulturnoj manifestaciji Slovo Gorčina u Stocu;
* Nagrada Mak Dizdar mladom pjesniku za zbirku neobjavljenih pjesama, 2006.

Bibliografija
-------------

Pjesničke knjige
* *Oscilacije*, Naklada Zoro, Sarajevo – Zagreb, 2008.
* *Ljubavni šarti mogula*, Buybook, Sarajevo – Zagreb, 2015.
* *Šafran*, Centar za kulturu i obrazovanje, Tešanj, 2016.
* *Bašta ne cvjeta*, Centar za kulturu i obrzovanje, Tešanj, 2017.

Lirska proza
* Kad sam padala u travu, Centar za kulturu i obrazovanje, Tešanj, 2017.

Vanjske veze
------------

* Naida Mujkić[*mrtav link*], Slovo Gorčina
* Naida Mujkić, Q21 (MuseumsQuartier Wien)
Ilirske kraljevine oko 230. god. pne
**Longar**, vladao od 231.– 206. god. pne. bio je ilirski kralj iz plemena Dardanaca. Svi njegovi predhodnici na kraljevskom tronu, počev od prvog kralja Bardilisa, u grčkim izvorima nazivani su ilirski kraljevi. Longar je prvi koji je izričito nazvan dardanski kralj.

Vojne aktivnosti
----------------

Poslije keltskog pohoda na Delfe, za Dardance se nije čulo četiri decenije, i vjerovatno su se oporavljali od galske invazije. Za to vrijeme uspjeli su konsolidovati svoje granice prema sjeveru proširivši se u dolinu Morave i Nišave na račun Tribala. Međusobni odnosi balkanskih plemena, bez ućešča Grčke i Makedonije nisu interesovali tadašnje pisce, pa ovi događaji nisu nigdje zabilježeni.

Južno, između Dardanije i Makedonije nalazili su se Peonci. U drugoj polovini trećeg stoljeća pne. nastavljaju se ilirsko-makedonski ratovi nastali iz želje makedonskih kraljeva za teritorijalnom ekspanzijom na račun Dardanaca, posebno protiv Peonaca. Peonci su bili izloženi stalnim makedonskim napadima, pa su ulazili u razne anti-makedonske koalicije, nastojeći zadržati nezavisnost.

Tokom 231. god. pne. Dardanci predvođeni Longarom upadaju u Peoniju i razvaljuju njihov glavni grad Bilazoru. U važnoj bitki iz 229. god. pne. Dardanci pobjeđuju Makedonce predvođene kraljem Demetrijem II Makedoncem u njihovom nastojanju da se prošire prema sjeveru. Demetrije je vjerovatno poginuo u jednoj borbi, pa je umjesto maloljetnog Filipa V, namjesništvo preuzeo Antigon Doson. Za kratko vrijeme Antigon je pobijedio Dardance predvođene Longarom, preoteo dio Peonije, i sagradio grad Antigoneju, na glavnom putu za širenje prema sjeveru. Grad je naselio Etolskim Grcima.

U to vrijeme Dardanija je za susjeda imala Ardijejsku kraljevinu, koja je u to vrijeme stupila na historijsku scenu. Njen kralj Agron stupio je u savez sa makedonskim kraljem Demetrijem II. Dok je Demetrije ratovao sa Dardancima, Ardijejci su ratovali i pustošili zapadnogrčke obale. Jačanje ilirske države pod Agronom i Teutom nije išlo u prilog Dardancima. Bili su spremni da podrže pogranična plemena, kojima je Agron nametnuo svoju vlast, u njihovoj borbi za nezavisnost. Tokom 230. god. pne Teuta je poslala velike snage u invaziju na Epir i oslabila svoje sjeverne granice. Longar je snažno uticao na pogranična plemena, vjerovatno i vojno, i ona su se pridružila Dardaniji. Teuta je prekinula kampanju u Epiru, a Skerdileda se vratio i potisnuo Longara u Dardaniju.

Literatura
----------

* Greenwalt, William S. (2010). „Macedonia, Illyria, and Epirus". *A Companion to Ancient Macedonia*. Oxford, Chichester, & Malden: Wiley-Blackwell. str. 279–305. ISBN 978-1-4051-7936-2.
* Hammond, Nicholas Geoffrey Lemprière (1989). *The Macedonian State: Origins, Institutions, and History*. Oxford: Clarendon Press. ISBN 0-19-814883-6.
* Worthington, Ian (2008). *Phillip II of Macedonia*. New Haven and London: Yale. ISBN 978-0-300-12079-0.
Glava kurosa (Arheološki muzej u Atini)
**Kuros** (grč. *κοῦρος*, mladić) je tip statue mladića karakterističan za arhajski period grčke skulpture (650. godina p.n.e — 500. godina pne.). Prvi kurosi su izrađivani od drveta i nisu se očuvali do danas. Od sedmog veka pne. Grci su ih vajali u kamenu alatkama od gvožđa. Kurosi od mermera su izrađivani na ostrvima Paros i Samos.

Ovaj termin se od kraja 19. veka koristi da opiše skulpturu nagog čoveka. Tada se smatralo da sve ove statue predstavljaju boga Apolona. 

Skulpture kurosa su se pojavile u grčkoj umetnosti pod uticajem drevnog Egipta. To se vidi iz njihovih ukočenih poza koje podsećaju na skulpture egipatskih kraljeva. Grci su videli te statue u Egiptu gde su odlazili radi trgovine. Kurosi uvek zakoračuju desnpm nogom, leva je ležerno u pozadini, dok su ruke u stavu kao da nešto nude. 

Kleobis i Biton (Muzej u Delfima)
Kurosi su uvek nagi i predstavljaju mladića adolescenta. Izrazi njihovih lica ukazuju na kulturne uticaje sa Krita: kose su im često upletene na način popularan u Minojskoj civilizaciji, dok su im oči rađene u egipatskom maniru koji je kopija kritskog uzora. Kasniji primerci kurosa su predstavljeni u opuštenijim pozama. 

U prvo vreme verovalo se da kurosi imaju magičnu moć. Postoje dokazi iz sedmog veka pne. koji potvrđuju da su kurosi imali ulogu poklona hramovima ili spomenika na grboljima. O njihovoj funkciji obično je svedočio natpis na pijedestalu. Izradu kurosa su mogli da plate samo vrlo bogati aristoktare. 

Smatra se da kurosi nikada nisu imali funkciju predstavljanja realne osobe (portreta).

U šestom veku pne. kurosi su vajani u mermeru i u ogromnim dimenzijama, tri do četiri puta većim od prirodnih. Najveći očuvani kurosi su podignuti na Samosu za vreme tiranina Polikrata. Visoki su 5 metara. 

Posle šestog veka pne. skulpture kurosa su počele da izlaze iz mode, a zamenile su ih realističnije predstave ljudi. Ovo vreme je obeležio i prelazak društva iz aristokratskog na demokratsko uređenje.

Galerija
--------

* *Kouros konjanik*, Muzej Akropole, Atena.
* *Kouros Anavisos* iz oko 539. pne. Arheološki muzej, Atena.
* Bočni pogled na arhajsku frizuru Kourosa Apolona, Arheološki muzej, Atena.
* *Moskoforos ili Nosač teleta*, kouros iz oko 570. pne. Muzej Akropole, Atena.
* Kouros u Arheološkom muzeju u Delfima.
* *Minhenski Kouros*.
* *Kouros iz Tenea*.
* *Efeb iz Agrigenta*, oko 5. st. pne. Agrigento, Sicilija.

***Kouros*** na Wikimedijinoj ostavi
Vila Mandić
Vila Hermine Radisch
**Vile u Petrakijinoj ulici u Sarajevu** nalaze se u opštini Stari Grad, u Sarajevu, Bosna i Hercegovina. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj 10. do 16. marta 2009. godine, donijela je odluku da se vile proglase za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović (predsjedavajući) i Ljiljana Ševo. 

Nacionalni spomenik čini kompleks od 4 vile i predstavlja najočuvaniju cjelinu vila iz austrougarskog perioda u Sarajevu. Posjeduju historijsku i dokumentarnu vrijednost, koje predstavljaju izvor saznanja o načinu gradnje i života u Sarajevu, s početka XX vijeka.  Ova graditeljska cjelina ima i veliku ambijentalnu, i umjetničko-estetsku vrijednost, s obzirom na to da su, tada najveći projektantski autoriteti u Bosni i Hercegovini, gradili jedinstvene objekte, u stilskom i oblikovnom smislu.

**Vila Mandić**, izgrađena je po projektu arhitekte Karla Paržika, koji je u duhu historicizma projektovao stambeni objekat po uzoru na luksuzne evropske vile iz istog perioda. Vila je u dobrom konstruktivnom stanju. Tokom 2018. god izvršena je rekonstrukcija i vila će ponovo postati Muzej XIV zimskih olimpijskih igara u Sarajevu.

**Vila Heinricha Reitera**, izgrađena je po projektu koji je potpisan od strane Karla Paržika. Ipak, najvjerovatnije se radi o projektu tada mladog Rudolfa Teniesa. Danas se vila Heinricha Reitera nalazi u dobrom konstruktivnom stanju. Na gornjim etažama je poslovni prostor, a u objektu nalazi se diplomatsko predstavništvo Velike Britanije. 

**Vila Hermine Radisch**, izgrađena je po projektu koji nije u cjelini sačuvan, a sačuvani dio nije potpisan. Središnji dio objekta – loža, balkon, tročlani zaglavni kamen na lukovima prozora, zatim željezna vrata i ograda, vrlo su bliski Vancaševom izrazu. Floralna polja od keramike mogla bi biti plod saradnje sa, tada mladim, Rudolfom Teniesom.

**Vila Forstratha Miklaua** projektovana je od strane Rudolfa Teniesa.

Izgrađene su u periodu 1903. i 1904. godine. Kvalitetom izrade, veličinom i brižljivo projektovanim arhitektonskim detaljima izdvajale su se od sličnih ostvarenja iz austrougarskog perioda nastalih u Sarajevu. .

Literatura
----------

* Alija Bejtić -Ulice i trgovi Sarajeva. Sarajevo: Muzej grada Sarajeva 1973. Godine

Vanjski linkovi
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
**Kasander** (oko 350. pne. - 297. pne. ) je bio kralj Makedonije (305. pne. -297. pne. ). Bio je najstariji sin Antipatera.

Prvi zapisi o njemu opisuju ga na dvoru Aleksandra Velikog, gde brani svog oca od lažnih optužbi.

Sukob oko nasljedstva
---------------------

Posle smrti njegova oca Antipatera 319. pne. počinje drugi rat dijadosa. Antipater u oporuci preskače Kasandra kao sina i predaje kraljevstvo Poliperhonu. Između Kasandera i Poliperhona zato izbija sukob u koji se drugi mešaju. Kasandru pomažu Ptolemej i Antigon. Poliperhonu pomaže Eumen. Poliperhon je potisnut iz Makedonije i beži u Epir zajedno sa Aleksandrovim sinom, kraljem detetom, Aleksandrom IV. 

U Epiru dobijaju pomoć majke Aleksandra Makedonskog Olimpije, pa osvajaju Makedoniju 317. pne.. Ubrzo Kasander ponovo kontroliše Makedoniju i kralja dete. Majku Aleksandra Makedonskog Olimpiju je zarobio, a ubija je 316. pne.. Kasander ubija ženu Aleksandra Makedonskog 310. pne.. Sina Aleksandra Makedonskog ubija 309. pne. i time je prekinuta dinastija, koja je vladala Makedonijom nekoliko vekova.

Borbe protiv Antigona i Demetrija
---------------------------------

Kasander postaje kralj Makedonije 305. pne. .Međutim Demetrije Poliorket je posle opsade Rodosa imao slobodne ruke da oslobađa grčke gradove od Kasandra. Demetrije Poliorket formira helenski savez grčkih gradova , da se obrane prvenstveno od Kasandera. Kasander se nalazio skoro pred porazom, pa je molio mir, ali Antigon to odbija. 

Demetrije napada Tesaliju, ali tu su se vodile neodlučne bitke. Kasander poziva saveznike u pomoć. Lizimah napada Malu Aziju, pa Demetrije mora napustiti Tesaliju. Lizimah, Kasander,Seleuk i Ptolemej sklapaju savez 302. pne. i napadaju Antigona i Demetrija. Kada je Antigon izgubio i život i bitku kod Ipsa 301. pne. Kasander više nije ugrožen kao kralj Makedonije.

Izgradio je gradove
-------------------

Obnovio je Tebu nakon uništenja od strane Aleksandra Makedonskog. Izgradio je novi grad Kasandreju na ruševinama Potideje. Grad Terme pretvara u Tesaloniku (Solun).
Novčanica Kasandra jednog od DIJADOHA-дијадоси (naslednika A.Makedonskog)se nalazi u muzeju u Vranju.Ova činjenica potvrdjuje prisustvo veliкog makedonskog carstva u antici i na teritoriji jugoistočne Srbije piše prof. istorije Saša Ranđelović Surdulica.

Eksterni linkovi
----------------

***Kasandar*** na Wikimedijinoj ostavi

* A genealogical tree of Cassander


|  |
| --- |
| Kasandar **Antipatridska dinastija****Rođen/a:** cca. 350. pne.  **Umro/la:** 297. pne. |
| Prethodi:**Poliperhon** | **Regent Makedonije**317–305. pne. | Slijedi:**preuzeo kraljevanje** |
| Prethodi:**Aleksandar IV Egus** | **Kralj Makedonije**305–297. pne. | Slijedi:**Filip IV** |
**Kurdkuj** (perz. کردکوی, ili Kordkuj) u pokrajini Golestan na sjeveru Irana. Nalazi se oko 30 km zapadno od pokrajinskog sjedišta Gorgana, 10 km južno od Bandar-e Turkamana, 15 km istočno od Bandar-e Gaza, te 6,5 km jugoistočno od obale Gorganskog zaljeva odnosno Kaspijskog mora. Okolicom grada prevladava umjerena kišna kaspijska klima (Cfsa) s hladnim zimama odnosno vrućim i vlažnim ljetima, te godišnjom količinom padalina od oko 1500 mm. Zbog smještaja između obale i masiva Alborza, Kurdkuj ima veliku stratešku važnost i predstavlja bitno prometno čvorište pokrajine: državna cesta 22 povezuje ga s Gorganom na istoku odnosno Bandar-e Gazom, Behšaherom, Nekom i Sarijem na zapadu, a lokalnim cestama spojen je i s Bandar-e Turkamanom na sjeveru odnosno nizom ruralnih naselja na jugozapadu, jugu i jugoistoku. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u Kurdkuju je živjelo 28.991 ljudi.

Veze
----

* Golestan

Izvori
------

1. 1 2  (`en`) Zanjāni, Ḥabib-Allāh [20. 4. 2012.] (15. 12. 2002.). "i. Geography", *Gorgān*, Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University.

Vanjske veze
------------

* (`fa`) Službene stranice grada Kurdkuja Arhivirano 2013-08-11 na Wayback Machine-u
* (`fa`) Kordkoy.com, stranica s fotogalerijama Arhivirano 2017-05-11 na Wayback Machine-u
**Kurdski institut u Parizu** (francuski: ), osnovan u februaru 1983. godine, je organizacija posvećena proučavanju i promicanju kurdskog jezika, kulture i historije. Smatra se glavnim akademskim centrom za kurdski jezik u Evropi. U njemu se izdaje lingvistički časopis *Kurmancî* na kurdskom, mjesečni pregled štampe s naglaskom na jurdske teme pod naslovom *Bulletin de liaison et d'information* (Bilten kontakata i informacija) te naučni časopis *Études Kurdes* na francuskom.

Većina djelatnosti Instituta je vezana uz sjeverni (kurmanji) dijalekt kurdskog. Institut sadrži i biblioteku sa hiljadama historijskih dokumenata, pamfleta i časopisa vezanim uz Kurde. Povezan je i sa Vladom Francuske. Trenutni predsjednik je Kendal Nezan a potpredsjednici su Abbas Vali (Univerzitet u Swanseau) i Fuad Hussein (Univerzitet u Amsterdamu).

Povezano
--------

* Kurmancî, lingvistički časopis
* The Kurdish Digital Library, online resurs, dostupan od 2010.

Izvori
------

1. ↑  About the Kurdish Institute

Vanjske veze
------------

* Kurdish Institute of Paris (`en`)
* On line books available in the library of the Kurdish Institute of Paris

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 132012785
* LCCN: n85016142
* SUDOC: 026455099
* BNF: cb139257011 (podaci)

 |
Područje porodice Kulanapan, Kalifornija. Danas je obično nazivaju imenom Pomoan.
**Kulanapan** je porodica indijanskih jezika iz Kalifornije koja obuhvaća jezike Pomo Indijanaca, nekada podijeljenih u nešto manje od 30 plemena, danas 72. Porodica Kulanapan svrstava se Velikoj porodici Hokan. Predstavnici su: Balló Kaì Pomo, Batemdikáyi, Búldam Pomo, Chawishek, Choam Chadila Pomo, Chwachamajù, Dápishul Pomo, Eastern People, Erío, Erússi, Gallinoméro, Gualála, Kabinapek, Kaimé, Komácho, Kulá Kai Pomo, Kulanapo, Láma, Misálamagun ili Musakakun, Mitoám Kai Pomo, Poam Pomo, Senel, Shódo Kaí Pomo, Síako, Sokóa, Yokáya Pomo (Yokaia, Ukiah) i Yusâl Pomo (ili Kámalel Pomo). Grupe Kai Pomo, Kastel Pomo i Kato Pomo su Atapaskani koji pripadaju plemenu Kato i govore atapaskanskim jezikom.

Eksterni linkovi
----------------

* Kulanapan Family

| * p
* r
* u
Indijanci :: Hoka |
| --- |
| 
Chimarikan • Chumashan • Esselenian • Guaycuran • Jicaquean • Kulanapan • Palaihnihan • Quoratean • Salinan • Sastean • Serian • Tequistlatecan • Tlapanecan • Yanan • Yuman • Washoan • Yurumanguí
 |

| * p
* r
* u
Hokan :: Kulanapan |
| --- |
| Pomo • Central Pomo • Eastern Pomo • Gallinomero • Gualala Pomo • Northern Pomo • Salt Pomo • Southeastern Pomo |
*Za ostala značenja, v. Kozara (razvrstavanje).*
Kozara
**Kozara** je planina u sjeverozapadnom dijelu Bosne i Hercegovine. Prostire se između tokova rijeka Save na sjeveru, Vrbasa na istoku, Sane na jugu i Une na zapadu. Najviši vrh Kozare je Lisina (978 m).

Kozara je pitoma planina, bogata svakovrsnom lovnom divljači: srnom, divljom svinjom, lisicom, zecom, potom fazanom, divljom patkom, jarebicom, što sve čini lovni rezervat rijedak u ovome dijelu Balkana. 
Na vrhu planine podignut je raskošni memorijalni spomenik Mrakovica na istoimenome visu u spomen na prošloratna stradanja u čijem podnožju se prostiru crnogorične šume koje smjenjuju bjelogorične, a ove opet pašnjaci ispresjecani bogatim izvorima i sve tako do podnožja gdje se smjestilo plodno Potkozarje.

I pored toga što je Kozara stara-gromadna planina i relativno male nadmorske visine, ona posjeduje veliki broj strmih strana, stjenovitih predjela, uvala, zavala. Na sjeveru dominiraju visoke jelove i bukove šume a u južnom dijelu su površine obrasle niskim šumama hrasta i kulturama četinara- crni bor, bijeli bor i smrijeka (smrča).

Nacionalni park Kozara
----------------------

U središnjem dijelu planine, smjerom istok-zapad, uzdiže se vrh Mrakovica (804 m). U cilju očuvanja i zaštite kulturno-istorijskih i prirodnih vrijednosti, ovaj dio planine Kozare, površine 3.907,54 ha, proglašen je nacionalnim parkom 1967. godine.   

U podnožju Mrakovice izvire potok Mala Mlječanica, koji se daljim tokom, ostavljajući sa svoje desne strane veoma strmu stranu, Vitlovsku kosu, spaja sa rječicom Gračanicom, na mjestu Sastavci.

Planinarenje i lov na Kozari
----------------------------

Prirodne ljepote Kozare i njeni raznoliki predjeli česta su odrednica mnogih planinarskih i lovačkih društava iz okolnih gradova, Prijedora, Kozarske Dubice, Banje Luke i Gradiške.

Posebno aktivna društva na području Kozare su Planinarsko alpinistički klub Pauk-Prijedor, Planinarsko društvo Klekovača iz Prijedora kao i planinarsko društvo Previja iz Banja Luke.

Vrhovi Kozare
-------------

* Lisina (978 m), najviši vrh Kozare
* Gola planina (876 m)
* Mrakovica (806 m)
* Glavuša (793 m)
* Bešića poljana (784 m)
* Talavića poljana (780 m)
* Jarčevica (740 m)
* Vrnovačka glava (719 m)
* Benkovac-Jurišina kosa (705 m)
* Zečiji kamen (667 m)
* Šupljkovac (652 m)
* Kozarački kamen (659 m)
* Vitlovska kosa (589 m)
* Palež (542 m)
* Mednjak (440 m)

Galerija
--------

* Selo Palančište i vrh Maslin Bair (691 mSelo Palančište i vrh Maslin Bair (691 m
* Vrh Kozarački Kamen (659 mVrh Kozarački Kamen (659 m
* Vrh Kozarački Kamen (659 mVrh Kozarački Kamen (659 m

Povezano
--------

* Bitka na Kozari

Vanjske veze
------------

***Kozara*** na Wikimedijinoj ostavi

* O narodu Kozare i Potkozarja Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
* Turistička organizacija Republike Srpske Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
* Zvanična stranica
**Jure Bilić** (Makarska, 12. rujna 1922. - Zagreb, 27. siječnja 2006.) bio je hrvatski političar u SFR Jugoslaviji.

Rođen je 12. rujna 1922. godine u Makarskoj. U travnju 1941. godine, postao je član Komunističke partije Jugoslavije. Istakao se kao jedan od organizatora ustanka u Hrvatskoj. Bio je rukovodilac SKOJ-a za Dalmaciju i član Pokrajinskog komiteta SKOJ-a za Hrvatsku.

Nakon rata bio je sekretar Gradskog komiteta SKOJ-a za Zagreb, predsjednik Međuopćinske konferencije SKH za Dalmaciju, član CK SKH od Četvrtog kongresa, za člana Izvršnog komiteta CK SKH bio je izabran na Petom i Šestom kongresu, a za člana Predsjedništva CK SKJ izabran je na Desetom kongresu SKJ 1974. godine. Bio je i predsjednik Sabora SR Hrvatske od 1978. do 1982. predsjednik Predsjedništva CK SKH od svibnja 1982. do 1. srpnja 1983. i član Predsjedništva CK SKJ od 1983. do 1986. godine.

Bio je protivnik Hrvatskog proljeća. Od sredine 1980-ih protivio se Miloševićevoj politici prema ostalim republikama SFRJ. Godine 1990. napisao je memoarsko djelo „'71. koja je to godina?".

Umro je 27. siječnja 2006. godine u Zagrebu. Sahranjen je na zagrebačkom groblju Mirogoj.

Bio je nositelj Partizanske spomenice 1941. i ostalih visokih odlikovanja.

Literatura
----------

* *Hrvatska opća enciklopedija* (knjiga druga). „Leksikografski zavod Miroslav Krleža", Zagreb 2000. godina.

| * p
* r
* u
Sekretari Centralnog komiteta Saveza komunista Hrvatske |
| --- |
| 
* Đuro Špoljarić
* Rade Končar
* Vlado Popović
* Andrija Hebrang
* Vladimir Bakarić
* Savka Dabčević-Kučar
* Milka Planinc
* Jure Bilić
* Josip Vrhovec
* Mika Špiljak
* Stanko Stojčević
* Ivica Račan

 |


| * p
* r
* u
Predsjednici Sabora Narodne Republike Hrvatske i Socijalističke Republike Hrvatske |
| --- |
| 1945–1953. | 
* Vladimir Nazor (1945.-1946.)
* Zlatan Sremec (1946.-1953.)

 | Grb Socijalističke Republike Hrvatske |
| 1953–1974. | 
* Vladimir Bakarić (1953.-1963.)
* Ivan Krajačić (1963.-1967.)
* Jakov Blažević (1967.-1974.)

 |
| 1974–1990. | 
* Ivo Perišin (1974–1978.)
* Jure Bilić (1978.-1982.)
* Jovo Ugrčić (1982.-1983.)
* Milan Rukavina-Šain (1983.-1984.)
* Ivo Latin (1984.-1985.)
* Josip Zmajić (1985.-1986.)
* Anđelko Runjić (1986.-1990.)
* Žarko Domljan (1990.)

 |
Katedrala Svetog Vida
**Katedrala svetog Vida**, službeno Katedrala svetog Vida, Vaclava i Adalberta Praškoga (češ. Katedrála svatého Víta, Václava a Vojtěcha) je dominantna građevina na Praškom starom gradu. 

To je trobrodna gotička katedrala sa tri tornja i sjedište praškog nadbiskupa. Suvremena građevina je građena u nekoliko etapa u godinama 1344.–1419. 1490.–1510. 1556.–1593. i 1873.–1929. (zapadni dio). Do godine 1997. bila je posvećena samo Sv. Vidu i zbog toga se koristi uglavnom skraćeni naziv „Katedrala svetog Vida".

Ova katedrala je izvrstan primjer gotičke arhitekture te je najveća i najvažnija crkva u Češkoj. Smještena je u Praškom dvorcu i sadrži grobove mnogih čeških kraljeva i careva Svetog Rimskog Carstva. katedrala je u vlasništvu češke vlade kao dio kompleksa Praškog dvorca.  Proporcije katedrale su 124 × 60 metara, glavni toranj je visok 96,5 metara, prednji tornjevi 82 m, a visina luka je 33,2 m.

Galerija
--------

* Glavni brod katedraleGlavni brod katedrale
* VitrajVitraj
* Grob sv. Ivana NepomukaGrob sv. Ivana Nepomuka
* Noćni snimakNoćni snimak

Izvori
------

1. ↑  Hold, Gabriella (26. svibnja 2010). "Church concedes battle for St. Vitus". The Prague Post.
2. ↑   Preuzeto 12. prosinca 2015.

***Katedrala sv. Vida u Pragu*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 158247957
* LCCN: n50068424
* GND: 4256514-5
* NKC: kn20010711032

 |
**Katedrala u St Albansu** (engleski: ), službeno **Katedrala i opatijska crkva St Albansa** (engleski: ) je katedralna crkva Crkve Engleske u gradu St Albans u Engleskom. Sa navom od 84 m predstavlja najdužu katedralu u Engleskoj. Status katedrale je dobila godine 1877. iako je njen najveći dio sagrađen u normansko doba. Lokalno stanovništvo koristi za nju izraz **Opatija u St Albansu** (engleski: ), koji potiče od starog benediktinskog samostana iz koga se kasnije razvila crkva.

Nastala je na mjestu drevne crkve iz rimskog doba, koja je podignuta na mjestu mučeničke smrti Svetog Albana, a koju su, prema nekim izvorima, uništili Saksonci oko 586. Opatiju je pak godine 793. dao podići anglosaksonski vladar Offa od Mercije; ona je nekoliko puta pljačkana i napuštana zbog vikinških napada. Konačno je obnovljena od strane normanskog opata Paula od Canea u drugoj polovici 11. vijeka. Crkva Engleske ju je preuzela nakon ukidanja samostana 1539.

Eksterni linkovi
----------------

***Katedrala u St Albansu*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official website of St Albans Cathedral Arhivirano 2009-05-01 na Wayback Machine-u
* Diocese of St Albans
* Catholic Encyclopedia article on the Abbey
* Bell's Cathedrals: The Cathedral Church of Saint Albans - from Project Gutenberg
* Flickr images tagged St Albans Cathedral
Klaudije Pompejan na Konstantinovom slavoluku (desno)
**Tiberije Klaudije Pompejan** (*Tiberius Claudius Pompeianus*, cca. 125 - iza 193) bio je rimski vojskovođa i političar, poznat po tome što je u Godini pet careva dva puta odbio ponuđenu carsku krunu.

Bio je relativno skromnog porijekla - otac Tiberije Klaudije Kvincijan mu je bio vitez rodom iz Sirije. Ušao je u službu rimskog cara Marka Aurelija, prvo kao rimski konzul, a potom i kao komandant u markomanskim ratovima. U to vrijeme je postao blizak prijatelj vojskovođe Pertinaksa. Nakon smrti Aurelijevog suvladara Lucija Vera, car je dao njegovu udovicu i svoju kćer Lucilu udati za Klaudija Pompejana. S njom je imao sina po imenu Pompejan.

Nakon što je 180. na vlast došao Aurelijev sin Komod, Lucila je počela kovati zavjeru za njegovo ubistvo,a u kojoj je glavnu ulogu trebao imati Klaudijev nećak po imenu Kvincijan. Oko godine 182/183. je plan propao jer je Kvincijan prerano izvadio bodež, omogućivši Komodovim tjelohraniteljima da reagiraju. Komod je nakon toga razbio zavjeru, uhapsio i kasnije pogubio Lucilu; Klaudiju i njegovom sinu je, međutim, pošteđen život. Antički izvori sugeriraju da Klaudije cara u svoju nedužnost uspio uvjeriti navodeći svoju poodmaklu životnu dob, bolest i poteškoće sa vidom, zbog kojih navodno nije mogao sudjelovati u zavjeri. Nakon toga je napustio Rim i sve do Komodove smrti ostao izvan javnog života.

Kada je početkom 193. Komod ubijen, Klaudije se smjesta vratio u Rim i zauzeo staro mjesto u Senatu, aktivno sudjelujući u raspravama i pokazujući dobro zdravlje. Pertinaks je svom prijatelju, koji je bio rodbinski povezan s ubijenim carem, ponudio mjesto njegovog nasljednika, ali je Klaudije to odbio. Samo nekoliko mjeseci kasnije, Pertinaks je ubijen u pretorijanskoj pobuni. Novim carem je postao Didije Julijan, osvojivši prijestolje na dražbi organiziranoj od pobunjenika. Kada je Didije ubrzo shvatio kako gubi autoritet i vlast, u očaju je ponudio Klaudiju da postane njegov su-vladar. Klaudije je to odbio te tako preživio uspon novog cara Septimija Severa nekoliko mjeseci kasnije, koji je Didija dao pogubiti.

Izvori
------

* Christian Settipani. *Continuité gentilice et continuité sénatoriale dans les familles sénatoriales romaines à l'époque impériale (Christian Settipani)|Continuité gentilice et continuité sénatoriale dans les familles sénatoriales romaines à l'époque impériale', 2000*



| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:**Junius Rusticus , Lucius Titius Plautius Aquilinus** | **Konzul Rimskog Carstva**162*Tiberius Claudius Paullinus,Marcus Insteius Bithynicus* | Slijedi:**Marcus Pontius Laelianus, Aulus Junius Pastor Lucius Caesennius Sospes** |
| Prethodi:**Sextus Calpurnius Scipio Orfitus , Sextus Quintilius Maximus** | **Konzul Rimskog Carstva**173*Gnaeus Claudius Severus* | Slijedi:**Lucius Aurelius Gallus, Quintus Volusius Flaccus Cornelianus** |
Karbonatni olistolit u ofiolitskom melanžu Vardarske zone, zapadna Srbija
**Ofiolitski melanž** je breča velikih razmjera, stijenska masa značajne veličine, karakterizirana nedostatkom kontinuiranih slojeva i inkluzijom fragmenata stena svih veličina, koji se nalaze u sitnozrnom matriksu. Melanž se obično sastoji od velike količine većih blokova, a različite litologije. Veliki ofiolitski melanži formiraju se na aktivnim kontinentalnim marginama i sastoje se od izmenjenog materijala oceanske kore i blokova sedimenata kontinentalne padine, koji su uklopljeni u glinoviti matriks. Mehanizmi miješanja u ovakvim geološkim uvjetima uključuju smičuće tektonske sile, duktilne tokove deformabilnog matriksa zasićenog vodom (serpentinit), sedimentne procese (turbiditni tokovi, olistostrome), ili neku kombinaciju prethodno navedenih procesa. Neki veći blokovi mogu imati dimenzije i preko jednog kilometra.

Pre razvoja teorije tektonike ploča, ranih 1970-ih godina, bilo je teško objasniti ofiolitski melanž u okviru poznatih geoloških mehanizama. Posebno problematičan paradoks bio je pojavljivanje blokova stijena iz facije plavih škriljaca (metamorfizam niske temperature i visokog pritiska) u direktnom kontaktu sa grauvakama (grubozrni pješčari sa litičnim fragmentima), koji su taloženi u sedimentacijskim uvjetima. Poznato je npr. da je ofiolitski melanž Vardarske zone na Balkanu (zapadna Srbija, istočna Bosna, južni dio Hrvatske - Slavonija) desetinama godina pogrešno označavan kao dijabaz-rožnačka formacija, po najkrupnijim blokovima u okviru melanža iako zapreminski gledano ovih stijena ima najmanje.

Pojave ofiolitskog melanža vezane su za reversne rasede u orogenim pojasevima. Melanž se formira u akrecijskoj prizmi iznad subdukcijske zone. Ultramafitske ofiolitske sekvence koje su obdukcirane na kontinentalnu koru obično leže preko ofiolitskog melanža. Ofiolitski melanž može biti formiran i tektonskim i sedimentnim procesima. Olistostrome su melanži formirani turbiditnim tokovima, akumulacijom polutečnog materijala bez površinske slojevitosti.

Veze
----

* Ofiolit
* Obdukcija

Literatura
----------

* Blatt, Harvey and Robert Tracy (1996), Petrology, 2nd ed. Freeman (str. 178, 514), ISBN 0-7167-2438-3
* Hsu, K.J. 1970, Preliminary report and geologic guide to Franciscan melanges of the Morro Bay - San Simeon area, San Luis Obispo County, California: California Geological Survey Special Publication 35
* Raymond, L.A. 1984, Classification of melanges: Geological Society of America, SP 198, str. 7-20
* British Geological Survey: "Geology of the country around Aberdaron," HMSO, London (1993), ISBN 0-11-884487-3

Vanjske veze
------------

* Trenches and mélanges Univ. Alberta
|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| Ts - **Og** |
| Rn**Og**   |
| periodni sistem |

 |
| **Nepotvrđene osobine** |
| Ime, simbol, atomski broj | Oganeson, Og, 118 |
| Pripadnost skupu | verovatno plemenitih gasova |
| grupa, perioda | VIIIA, 7 |
| atomska masa | 293 u |
| elektronska konfiguracija | [Rn]5f146d107s27p6 |
| e- na energetskim nivoima | 2, 8, 18, 32, 32, 18, 8 |
| oksidacioni broj | bez podataka |
| agregatno stanje | bez podataka |
| Elektronegativnost | bez podataka |

**Oganeson** (Og) - je verovatno plemeniti gas. Ime je privremeno priznato od IUPACa. Ununoktijum je veoma nestabilan. On je zadnji element u periodnom sistemu elemenata. Raspada se na element 116, on na 114 itd. 

Dana 8. juna 2016 IUPAC objavio novo ime oganeson (simbol Og) za element 118 u mjestu privremenog sistematskog ime oganeson (Uuo). Pregled period od pet mjeseci ističe 8. Novembar 2016 napisati komentar o ovom ime prije formalno odobrenje od strane IUPAC.

### Spoljašnje poveznice

* WebElements.com - Og

***Oganeson*** na Wikimedijinoj ostavi
Prikaz Kekropa I. sa zmijskim nogama
**Kekrop** (*Κέκροψ*), je bio prvi atički kralj, dobar vladar, sin Majke Zemlje Geje, zbog čega je predstavljen sa zmijskim nogama (zmija = Zemlja), ali mu je ostatak tijela ljudski. Smatran je velikim dobročiniteljem ljudi: prema mitu, uveo je monogamiju, sahranjivanje mrtvaca, pronašao pismo. On je bio sudac u sporu između Atene i boga mora Posejdona oko atičke Zemlje.

Život
-----

Kekrop je osnovao Atenu u Atici, a Zeus je taj grad odlučio dati svojoj najdražoj kćeri Ateni, ali ga je također htio i Posejdon. Pozvan je i Kekrop da bi riješio kome treba da pripadne vlast u Atici. Bogovi su odlučili da vlast daju onom tko zemlji donese vrjedniji dar. Posejdon udari svojim trozupcem u stijenu iz koje poteče slana morska voda, a Atena zabode svoje koplje u zemlju odakle izraste plodonosna maslina. Kekrop odluči da je Atenin poklon vredniji jer mora i morske vode ima svuda, a maslina s bogatim plodovima će više koristi narodu. Bogovi su prihvatili tu odluku i Ateni dali vlast nad gradom koji je osnovao Kekrop i čitavom Atikom. Od tog vremena se Kekropov grad naziv Atena. Kerkop je u gradu osnovao svetište u čast Ateni, zaštitnici grada i njenom ocu Zeusu. Kekropove kćeri su bile prve Atenine svećenice - Herza, Aglaura i Pandroza, a on je postao prvi atički kralj.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Aktej**  |  **Kralj Atene**  | Slijedi: **Kranaj**  |

***Kekrop I*** na Wikimedijinoj ostavi
**Koncil u Konstanzu** održan od 1414. do 1418. bio je 16 Ekumenski koncil katoličke crkve, održan nakon što su na dvije konklave izabrani dvoje rivalskih papa Grgur XII. u Rimu i Benedikt XIII u Avignonu 1378.

Ni treći pokušaj iz 1409. da se riješi problem Velike zapadne šizme izborom novog pape, nije urodio plodom jer je crkva nakon tog imala tri umjesto jednog pape.

Koncil je održan u gradu Konstanzu na Bodenskom jezeru.

Historija
---------

Pod pritiskom cara Svetog Rimskog Carstva Sigismunda Luksemburškog Antipapa Ivan XXIII. izabran na Koncilu u Pisi 1409. sazvao je Koncil u Konstanzu, koji je kao svoj prvenstveni cilj imao akciju izgradnje ponovnog jedinstva kršćanskih crkava, ali i raspravu i propitivanje o reformatorskim učenjima Johna Wycliffea i Jana Husa.

Politički rivali su tako između sebe podijelili najveći broj delegata koncila, da se nisu mogli donijeti nikakvi zaključci, pa je morao biti primjenjen revolucionarni sistem glasanja, tako da je svaki od četiri blokova moći (Italija, Engleska, Njemačka i Francuska) dobio po jedan glas, tek nakon tog su glasali kardinali kao grupa, a nakon tog je i Španjolskoj dozvoljeno glasati.

Antipapa Ivan XXIII. je nakon što mu je zapriječeno inkvizicijom obećao da će podnijeti ostavku, ako to isto urade i njegovi rivali, ali je nakon tog otišao iz Konstanza, nadajući se da će tim činom oduzeti koncilu legitimitet, što će dovesti do njegovog raspada. S druge strane car Sigismund je inzistirao na nastavku koncila i izdao dekret Sacrosancta, naglašavajući njime da je Ekumenski koncil i iznad samog pape, u njemu se dalje preporučuje sazivanje redovitijih i češćih koncila, kao korektiva bitnih za pravilan rad crkve.

Nakon tog je Antipapa Ivan XXIII. smjenjen i uhapšen, s druge strane Grgur XII se složio da abdicira, pod uvjetom da mu se službeno dopusti da sazove novi koncil i tako potvrdi legitimitet vlastite (rimske) linije papa, s čim se koncil složio, dok je antipapa Benedikt XIII koji je odbio podnijeti ostavku isto tako smjenjen po kratkom postupku.

Koncil je u novembru 1417. za papu izabrao Oddonea Colonnea, koji je odradio svoj pontifikat kao papa - Martin V. pa je tako završila Velika zapadna šizma.

S druge strane - *Dekret Sacrosancta*, odnosno njegova autentičnost, postao je objekt velikog spora među teolozima.

Koncil u Konstanzu je osudio 45 prijedloga Johna Wycliffea i 30 Jana Husa. koji je usto proglašen tvrdoglavim heretikom, i predan svjetovnim vlastima, koje su ga spalile na lomači.

Nadalje koncil je usvojilo sedam reformskih dekreta, a novoizabrani papa Martin V. nekoliko konkordata, koji su se uglavnom odnosili na oporezivanje, različitih naroda. 

Kako je koncil propustio raspraviti i inicirati snažnije reforme, to je iskoristila protestantska reformacija, kojoj je najveći broj reformi kasnije pripisan.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Council of Constance*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15.3. 2018.
2. ↑  „*Council of Constance*" (engleski). Legion of Mary. Pristupljeno 15.3. 2018.

Vanjske veze
------------

***Koncil u Konstanzu*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Council of Constance* (`en`)
**Knock Nevis** (većim djelom radnog vijeka poznat kao ***Jahre Viking***) je norveški supertanker (*ULCC*), izgrađen 1976. godine. Povučen iz prometa 2004. i kasnije je služio kao plutajuće skladište za naftu, a izrezan je 2010. godine. Smatra se najvećim brodom ikada izgrađenim.

Naručen je polovinom 1970-ih u japanskom brodogradilištu *Sumitomo Heavy Industries* od grčke kompanije koja je bankrotirala prije preuzimanja broda. Brodogradilište ga prodaje hongkongškom brodarskom magnatu koji traži produženje broda, što je dovršeno tek 1979. kada napokon ulazi u redovnu službu pod imenom *Seawise Giant*. Bio je teško oštećen u napadu za vrijeme iračko-iranskog rata 1988. te je duže vrijeme bio vezan u Bruneju. 1991. obnovljen je u Singapuru, te po imenom *Jahre Viking* plovi do 2004. kada je prenamjenjen u 
sadašnju funkciju spremnika za naftu u blizini obale Katara. Izrezan je šest godina kasnije.

Usporedba sa nekim od najviših građevina

Vanjske veze
------------

***Knock Nevis*** na Wikimedijinoj ostavi

* Knock Nevis na Auke Visser´s International Super Tankers
* Jahre Viking na Auke Visser´s International Super Tankers
**Koncil u Piacenzi** (italijanski: ) je bio veliki sinod Katoličke crkve održan u italijanskom gradu Piacenza u martu 1095. godine. Sazvao ga je papa Urban II za vrijeme svoje velike turneje po Italiji i Francuskom kojom je, tokom borbe za investituru sa rimsko-njemačkim carem Heinrichom IV nastojao ojačati svoj autoritet nad vjernicima. Na sinodu se okupilo preko 200 biskupa, 4000 svećenika i čak 30.000 vjernika-laika, zbog čega je morao biti održavan izvan gradskih zidina.

Urban je na koncilu postigao veliki propagandni uspjeh dovevši Evpraksiju, kijevsku princezu i drugu Heinrichovu suprugu, koja je svog muža javno optužila za otmicu, tjeranje na sudjelovanje u orgijama, nuđenje vlastitom sinu, italijanskom kralju Konradu te održavanje crne mise na svom golom tijelu. Te je navode na istom koncilu potvrdio i Konrad, čime je Heinrich doveden u težak položaj.

Na saboru su također došli i izaslanici francuskog kralja Filipa I kako bi od pape ishodili dozvolu za brak s Bertrade de Montfort, koja je radi kralja bila napustila svog muža Fulka IV Anžujskog. Papa mu je umjesto toga zaprijetio ekskomunikacijom.

Najvažniji događaj koncila je, međutim, bio dolazak bizantskih izaslanika koje je poslao car Aleksije I Komnen kako bi od zapadnih kršćana zatražio pomoć u borbi protiv Turaka Seldžuka koji su tada ozbiljno ugrožavali istočne granice Carstva. Aleksije je papu podsjetio kako Turci pod svojom vlašću imaju Svetu Zemlju. Urban II je taj poziv iskoristio kao povod da pokrene Prvi križarski rat na Koncilu u Clermontu nekoliko mjeseci kasnije.
Moderno obradivo tlo u Engleskoj
**Obradivo tlo** u geografiji znači zemlja koja može služiti za rast poljoprivrednih usjeva. Različito je od kultiviranog zemljišta, te uključuje džungle i nisu korišteni samo za ljudske potrebe. Obradiva tla danas prekrivaju oko 31 milijun kilometara.

Iako je ograničeno zbog mase i topologije, iznos ukupnog obradivog tla, regionalno i globalno, oscilira zbog ljudskih i klimatskih faktora poput navodnjavanja, krčenja šuma, širenja pustinja, deponija, i urbanog širenja. Zato se provode mnoga istraživanja kako ove promjene utječu na proizvodnju hrane.

Najproduktivni dio obradivih tla dolazi od naslaga od rijeka i mora iz geološkog doba. U modernom vremenu, rijeke ne poplavljuju poljoprivredna tla zbog kontrola polplava.

Neobradiva tla
--------------

Postotak obradivih tla po državama
Zemlje koje nisu prikladne za obrađivanje tla imaju bar jednu od sljedećih nedostataka:

* bez izvora svježe vode
* prevruća klima (pustinje)
* prehladna klima (Arktik)
* prestjenovit reljef
* preslanost
* previše kiša ili snijega
* prezagađenost
* slaba nutritivnost

Izvori
------

1. ↑  Sullivan, arthur; Steven M. Sheffrin (2003.). *Economics: Principles in action*. Upper Saddle River, New Jersey 07458: Prentice Hall. str. 480. ISBN 0-13-063085-3. Arhivirano iz originala na datum 2021-03-04. Pristupljeno 2021-02-26.
2. ↑  „Obradivo tlo planeta Zemlje". Arhivirano iz originala na datum 2004-10-31. Pristupljeno 2013-05-27.
3. ↑  The world food system: sustained improvement in food availability

Vanjske veze
------------

* Obradivo tlo na Zemlji Arhivirano 2004-10-31 na Wayback Machine-u