recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Nart Savski** je naselje u općini Rugvica u Zagrebačkoj županiji.

Zemljopis
---------

Smješteno je na lijevoj obali rijeke Save 19 km istočno od središta Zagreba, odnosno 7 km jugozapadno od Dugog Sela, 3,5 km sjeverozapadno od Rugvice. Naselje je smješteno na 105 m/nv. Pripada Zagrebačkoj aglomeraciji, u zagrebačkoj mikroregiji Središnje Hrvatske. Formalno je sjedište katoličke župe Uznesenja Blažene Djevice Marije - Savski Nart, dugoselskog dekanata.

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2001. godine u naselju živi 213 stanovnika u 58 kućanstava.

Broj stanovnika:

* 1981: 33 (10 kućanstava)
* 1991: 85
* 2001: 213 (58 kućanstava)

Povijest
--------

Nart Savski bio je sjedište župe Uznesenja Blažene Djevice Marije od 1334. do 1797. godine, odnosno on je i danas formalno središte, ali zbog čestih poplava rijeke Save, župna crkva je te godine izgrađena u Jalševcu Nartskom, koji je stvarno sjedište župe. Legenda govori kako je prvotno mjesto za novu crkvu bilo određeno u nedalekoj Strugi Nartskoj, ali je preko noći slika Majke Božje čudom preletjela u Jalševec, na mjesto današnje župne crkve. Vjernici su zaključili, da je to njezina volja, pa je tako i bilo. U 16. stoljeću, u Nartu Savskom rođen je Martin Bogdan, 59. po redu zagrebački biskup. 

Od sredine 19. stoljeća Nart Savski je u sastavu dugoselskog kotara, a od sredine prošlog stoljeća u općini Dugo Selo, a od 1993. u općini Rugvica. Naselje se zbog povoljnog smještaja, odnosno blizine grada Zagreba početkom 80-ih godina 20. st. počinje intezivno naseljavati stanovništvom iz svih krajeva Hrvatske i Bosne i Hercegovine, a poglavito tijekom Domovinskog rata.

Gospodarstvo
------------

Gospodarska osnova u manjoj mjeri je poljodjelstvo i stočarstvo.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Rugvica |
| --- |
| Čista Mlaka • Črnec Dugoselski • Črnec Rugvički • Donja Greda • Dragošička • Hrušćica • Jalševec Nartski • Ježevo • Nart Savski • Novaki Nartski • Novaki Oborovski • Obedišće Ježevsko • Oborovo • Okunšćak • Otok Nartski • Otok Svibovski • Preseka Oborovska • Prevlaka • Rugvica • Sop • Struga Nartska • Svibje • Trstenik Nartski |
**Pavle** je bio bizantski egzarh Ravenne od 723. do 727. Prema Johnu Juliusu Norwichu je Paolo Lucio Anafesto, ličnost koja se tradicionalno priznaje kao prvi dužd Venecije, u stvari bio egzarh Pavle. Štoviše, Pavlov *magister militum* je imao isto ime kao i duždov navodni nasljednik Marcellus Tegallianus, što baca sumnju na historijsku autentičnost i tog dužda.

Godine 727. je u Ravenskom egzarhatu izbio ustanak protiv nametanja ikonoborstva u strane cara Lava III Izaurijca (vl. 717–741). Garnizoni u Ravenni i Vojvodstvu Pentapolis su se pobunili, odbacivši i egzarha Pavla i cara Lava III, kao i oficire koji su im bili odani. Pavle je oko sebe okupio lojalističke snage i pokušao ponovno zavesti red, ali je ubijen. Vojnici su potom izabrali vlastitog cara i počeli pripremati marš na Carigrad, ali kada su za savjet pitala papu Grgura II, on ih je odgovorio od svrgavanja bizantskog cara.

Izvori
------

1. ↑  Norwich 1982: str. 13.
2. ↑  Richards 1979: str. 220.

Literatura
----------

* Norwich, John Julius (1982). *A History of Venice*. New York, New York: Alfred A. Knopf Incorporated. ISBN 0-394-52410-1.
* Richards, Jeffrey (1979). *The Popes and the Papacy in the Early Middle Ages, 476–752*. London, United Kingdom and Boston, Massachusetts: Routledge & Kegan Paul. ISBN 0-7100-0098-7.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Skolastik** | **egzarh Ravenne**726–727 | Slijedi:**Eutihije** |
**Moskovski patrijarhat** (rus. *Московский патриархат*) je drugo službeno ime Ruske pravoslavne crkve na čijem čelu stoji patrijarh moskovski i sve Rusije.

Osim toga, u crkveno-istorijskoj literaturi termin se koristi za dio ruske crkve od 1589. godine do kraja 18. vijeka, koji se nalazio u jurisdikciji moskovskih patrijaraha, izuzimajući Kijevsku mitropoliju i ruske eparhije u Državnoj zajednici Poljske i Litvanije.

Naziv *„Moskovski patrijarhat"* se često upotrebljava da bi se razlikovala ova vjerska zajednica od drugih pravoslavnih organizacija ruske tradicije koje se ne nalaze u vezi s patrijarhom moskovskim ili imaju veći stepen administrativne nezavisnosti od Svetog sinoda Moskovskog patrijarhata.

Moskovska patrijaršija
----------------------

*Glavni članak: Moskovska patrijaršija*
U Ustavu Ruske pravoslavne crkve iz 2000, termini *Moskovski patrijarhat* (rus. *Moskovskiй patriarhat*) i *Moskovska patrijaršija* (rus. *Moskovskaя patriarhiя*) su dobili različita značenja, dok su ranije važili kao sinonimi. Od 2000, Moskovski patrijarhat je postao drugo službeno ime Ruske pravoslavne crkve, a Moskovska patrijaršija je postala sinonim za sveobuhvatnost crkvenih organa koji se neposredno nalaze u jurisdikciji patrijarha moskovskog i sve Rusije.

Izvori
------

* Ustav Ruske pravoslavne crkve (`ru`)

Vidi još
--------

* Moskovska patrijaršija
* Patrijarh moskovski i sve Rusije
* Ruska pravoslavna crkva

Spoljašnje veze
---------------

* Službena stranica Moskovskog patrijarhata (`ru`)
* Službena stranica Odsjeka spoljnih crkvenih veza Ruske pravoslavne crkve (`ru`)
Ovo je članak o službeniku dinastije Jin. Za službenika dinastije Tang v. Pei Xiu (dinastija Tang).

*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Pei*.*
**Pei Xiu** (224–271) bio je kineski geograf i kartografije koji je služio kao ministar na dvoru države Wei, jednog od Tri kraljevstva, kao i na dvoru dinastije Jin. Bio je jedan od bliskih suradnika i ljudi o povjerenja regenta Sima Zhaoa i pomogao je pri gušenja Zhuge Danovog pokušaja puča. Nakon što je Sima Yan preuzeo prijestolje Weija i uspostavio dinastiju Jin, Pei Xiu i Jia Chong su formalno svrgnuli cara Cao Huanga. Pei Xiu je godine 267. imenovan za ministra zaduženog za javne radove.

Pei Xiu je poznat po tome što je detaljno analizirao dostignuća dotadašnje kineske kartografije, geodezije i matematike. U svom tekstu je krititirao karte dinastije Han zbog nepreciznosti, iako su kasnija arheološka otkrića otkrila da su te karte preciznije nego što se ranije mislilo.

V. također
----------

* Popis ličnosti Tri kraljevstva

Napomene
--------

1. ↑  Needham, Volume 3, 538.
2. ↑  Hsu, 96–97.
**Borovac** je naselje u sastavu grada Novske u Sisačko moslovačkoj županiji.

O Borovcu
---------

Do 1991. godine Borovac je naselje sa oko 110 kuća i 656 stanovnika. Struktura stanovnika u Borovcu bila je oko 45% Hrvata i 55% Srba. Područna škola za prva tri razreda brojala je oko 35 učenika. Stanovnišvo je bilo zaposleno u Novskoj, Novoj Gradišci i Kutini, te se bavilo poljoprivredom. U ratnim zbivanjima mjesto je preuzimano od strane MUP-a Hrvatske, vojske Jugoslavije, a nakon akcije "Oluja" Borovac je postao etički gotovo čisto naselje, a bilježi i veliki pad broja stanovništva.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništava iz 2011. godine u Borovcu je živjelo 273 stanovnika.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Izvor
-----

1. ↑  Popis stanovništva Republik Hrvatske 2011. www.dzs.hr
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Borovac (Novska)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Gradska naselja Novske |
| --- |
| Bair • Borovac • Brestača • Brezovac • Bročice • Jazavica • Kozarice • Kričke • Lovska • Nova Subocka • Novi Grabovac • Novska • Paklenica • Plesmo • Popovac • Rađenovci • Rajčići • Rajić • Roždanik • Sigetac • Stara Subocka • Stari Grabovac • Voćarica |
**Moslavački Krčenik** je mjesto kod Donjeg Miholjca.

Povijest
--------

Prema administrativno-teritorijalnoj podjeli u 1947. (NN 60/1947), pripadao je u Narodni odbor kotara Donji Miholjac, zajedno s ovim mjesnim narodnim odborima: Beničanci, Bočkinci, Čamagajevci, Čret VIljevski, Črnkovci, Donji Miholjac, Gložđe, Golinci, Kapelna, Krunosavlje, Kućanci, Lacići, Marjanci, Miholjački Poreč, Podravska Moslavina, Podravski Podgajci, Radikovci, Rakitovica, Sveti Đurađ, Šljivoševci i Viljevo. Pod Donjim Miholjcem bio je i upravnom podjelom 1950. (NN 27/1950).

1970. je iz Krčenika izdvojeno naselje Gezinci koje je onda postalo samostalno naselje (N.N. SRH, 56/70).

Poznate osobe
-------------

* Ivica Vrkić, hrv. političar
* Slavko Sakoman, liječnik

Izvori
------

* ARHiNET: Narodni odbor kotara Donji Miholjac (1945 - 1955) (hrvatski)

1. ↑  Promjene u sastavu i nazivima naselja za razdoblje 1948. - 1990.
2. ↑  Hrvatski leksikon L-Ž, str. 671, Naklada Leksikon, Zagreb, 1997.
3. ↑  Hrvatsko društvo za forenzičnu psihijatriju
Jessica Metcalfe, pripadnica plemena Turtle Mountain Chippewa.
**Mikinakwadshiwininiwak** (Mikinaakowajiwing, Turtle Mountain Chippewa. Kod Swantona navode se kao Midinakwadshiwininiwak ) /Mi'kĭna'kĭwadshĭwĭnĭnĭwŭg =*people of the Turtle mountain*; današnji ojibwa oblik glasi Mikinaakwajiw-ininiwag)/ jedna od skupina Plains Chippewa Indijanaca u području Turtle Mountaina u Sjevernoj Dakoti. 

Godine 1905 na rezervatu Fort Totten bilo ih je 211 punokrvnih i 1.996 miješanih.

Pleme u suvremeno vrijeme broji oko 30.000 pripadnika, od toga 5.815 živi na rezervatu Turtle Mountain. Jedna skupina Turtle Mountain Chippewa 1890.-tih odlaziu Montanu pod vodstvom poglavice Thomas Little Shell (Ayabiwewidang ili "Sit to Speak"), gdje će postati poznati kao Little Shell Chippewa.

Glavno im je naselje Mikinaakowajiwing (Turtle Mountain).

Izvori
------

1. ↑  Anishinaabe Communitites
2. ↑  Swanton
3. ↑  Hodge
4. ↑  Anishinaabe communities in the United States and Canada

Vanjske poveznice
-----------------

* Chippewa Indian Divisions
**Kralj Mobon od Goguryeoa** (? - 53, vl. 48 - 53) bio je peti po redu vladar Goguryeoa, najsjevernijeg od Tri kraljevstva Koreje. Prema *Samguk Sagiju* Mobon je bio najstariji sin kralja Damusina i krunski princ, ali je zbog mladosti nakon Daemusinove smrti 44. vlast preuzeo Daemusinov mlađi brat Minjung. Samguk Yusa, pak, navodi da je Minjung, zapravo bio Mobonov stariji brat.

Mobon je u svakom slučaju preuzeo vlast nakon Minjungove smrti godine 48. Njegova vladavina je bila kratka i u njoj je pokazao tiransku narav. Godine 49. je vodio neuspješni rat protiv Kineza. Godine 53. ga je ubio Duro, dvorjanin rodom iz Mobon-wona. U toj oblasti je i pokopan, zbog čega je dobio posthumno ime. S njim je izumrla tzv. Legendarna ili glavna loza vladarske dinastije Goguryeoa.

Naslijedio ga je Taejo, s kojim počinje loza Gungnae, a koji će postati poznat kao drugi nadugovječniji monarh u historiji svijeta.

Dio korejskih historičara smatra kako je Mobon neopravdano ocrnjen, odnosno kako je njegova tiranska reputacija posljedica Taejove propagande.

V. također
----------

* Historija Koreje
* Tri kraljevstva Koreje
* Popis korejskih monarha

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Minjung** | **Kralj Goguryeoa**48 – 53 | Slijedi:**Taejo** |
**Nacionalna skupština** ili **Narodna skupština** je naziv za zakonodavno tijelo, ili donji dom (rjeđe gornji dom) dvodomnog zakonodavnog tijela u mnogim zemljama. 

Izraz *nacionalna* i *narodna skupština* u mnogim državama se smatra sinoninom, s obzirom da pojedini jezici ne prave razliku između izraza nacija i narod. Ponekad se taj izraz smatra i sinonimom za izraz državna skupština, s obzirom na poistovjećivanje izraza nacija i država. Takvi slučajevi su relativno rijetki, jer se izraz državna skupština često koristi za zakonodavna tijela država koje predstavljaju sastavni dio širih državnopravnih entiteta, što je pogotovo slučaj u federacijama.

Izraz Nacionalna skupština se prvi put pojavio 1789. godine za vrijeme francuske revolucije kada su izrazom *Assemblée nationale* (Nacionalna skupština) prozvali zastupnici Trećeg staleža u tadašnjoj francuskoj skupštini podijeljenoj po staležima. Kasnije je taj izraz korišten za zakonodavno tijelo Francuske Prve Republike, te se kasnije proširio po frankofonim zemljama. Njega su preuzele i mnoge druge zemlje, uključujući i one koje pripadaju Commonwealthu.

Izraz *Narodna skupština* se, pak, često koristio za donji dom dvodomnog parlamenta kako bi se istaklo da njegove člane demokratskim putem bira običan narod, za razliku od gornjih domova čiji su članovi svoja mjesta dobijali nasljedstvom, imenovanjem od strane monarha, šefa države ili vlade, odnosno na neki drugi nedemokratski način.

Isti izraz su često koristili i komunistički režimi kako bi istakli distancu od tradicionalnih parlamenata koji smatraju reakcionarnom, buržoaskom i odnarođenom institucijom.

Na prostoru bivše Jugoslavije izraz Narodna skupština koriste zakonodavna tijela Republike Srbije (Narodna skupština Republike Srbije) i Republike Srpske (Narodna skupština Republike Srpske).

***Nacionalna skupština*** na Wikimedijinoj ostavi
Votivni sumeranski kameni reljef u ploči svećenika Dudua u gradu Ningirsu kod Lagaša, oko 2400 pne. 25x23x8 cm, Louvre.
**Religija Mezopotamaca** javlja se kod Sumerana i razvijaju je drugi narodi Mezopotamije; kao takva održala se i antičkom dobu. 

Mezopotamci štuju antropomorfna božanstva. Imaju ozakonjen kult, hijerarhiju svećenika i druge kultne službenike. Tome prethode primitivni oblici religije i kulta s fetišizmom, totemizmom, animizmom, magijom i sličnim elementima. Obožavaju nebeska tijela kao što su sunce ili mjesec itd. Obožavaju zemlju, vodu, javlja se kult mrtvih i vjerovanje u demone. Vladarima daju nadnaravne osobine. Imaju božanstva prvog i drugog reda.

Prema naučnoj rekonstrukciji mita, sumerski svećenici smatrali su da su iz prvobitnog mora, čiji je gospodar bila božica Namu, nastali Nebo i Zemlja u obliku velike planine. Namu je stvorila boga Ana, gospodara Neba, i Ki, gospodaricu Zemlje. Njihov je sin bio Enlil, bog zraka koji je razdvojio Nebo od Zemlje. Zemlja je bila zamišljena kao ploča koja pliva na vodi, a Nebo kao čvrsti svod. Kako je sve bilo u potpunom mraku, Enlil je stvorio mjesec, zvijezde i sunce, te boga Nanu, koji je stvorio Utua, boga sunca. Enlil i njegova majka Ki stvorili su uz pomoć Enkija, boga slatke vode biljni i životinjski svijet na zemlji. Čovjek je bio smatran djelom više božanstava. Trijadu vrhovnih bogova činili su bogovi AN(nebo) - ENLIL(zemlja) - EA(voda).

Svaki Mezopotamski grad imao je svoga osobnog boga zaštitnika kojemu je u gradu bio izgrađen stepenasti hram u obliku kule sa svetištem na vrhu - zigurat.

Mezopotamski mitovi i legende su bile važan činitelj mezopotamske religije i bili su zapisani sumeranskim klinastim pismom. Jedan od najstarijih je ujedno i najstarije sačuvano književno djelo na svijetu - "Ep o Gilgamešu".

**Lista glavnih mezopotamskih božanstava**:

* Sin (ili sumerski "Nanna - Suen"), Bog mjeseca.
* Šamaš (ili sumerski "Utu"), Bog sunca. Ostale vidljive planete su bile povezivane s drugim božanstvima, kao:

* + Enki i kasnije Nabu s planetom Merkurom.
	+ Ištar (ili sumerski "Inanna"), Božica nebesa i ljubavi, ali i rata, poistovjećena s Venerom.
	+ Nergal poistovjećen s Marsom.
	+ Enlil, kasnije Marduk je povezivan s Jupiterom.
	+ Ninurta predstavlja Saturn.

Ostali bogovi
-------------

* Mumu

Vanjske veze
------------

***Mezopotamska mitologija*** na Wikimedijinoj ostavi

* ASOR (Američka škola Orijenstalistike), Boston. Arhivirano 2005-09-23 na Wayback Machine-u
* University of Michigan. Tradicije mađijanja u kasnoj antici. Arhivirano 2005-08-28 na Wayback Machine-u
Najznačajnija umetnička dela mezolitskog čoveka su slike životinja urezane ili naslikane u dubini pećina. Najčešći motivi su bizon, jelen, konj, goveda itd. Najčešći par su bizon – konj (Evropa) i slon – žirafa (Afrika). Ove slike su bile sastavni deo magijskog obreda koji je trebao da obezbedi uspešan lov ili, kasnije kada se broj životinja smanjio, da poveća njihobu plodnost. To donekle objašnjava zašto su životinje slikane toliko realistično i u najdubljim 
delovima pećina - utrobi zemlje. Realističnost je postizana i veštim korišćenjem prirodnih izbočina i pukotina na stenama, preko kojih su slikane životinje.
Osim ovih crteža ljudi mlađeg paleolita su radili male crteže i rezbarije u kosti, rogu, kamenu, kao i ženske figurice, simbole plodnosti – „Venere" i slike ljudi - ritualne igre i slike lova.
Slike u pećinama:

1. Altamira (u Španiji) – Ranjeni bizon, 15.000 – 10.000 godine pne.
2. pećina Lasko (Lascaux) (u Francuskoj) – pećinske slike životinja, 15.000 – 10.000 godine pne.
3. La Madelaine (u Francuskoj) – Naga žena, 15.000 – 10.000 godine pne.
4. Adauri (Monte Pelegrino – Palermo) – Ritualna igra, 15.000 – 10.000 godine pne.

Interesantna je činjenica da su figure slikane jedna preko druge bez ikakvog reda. Pretpostavlja se da se po izvršenom ritualnom ubijanju životinje, tj. njenog duha, ona smatrala mrtvom i na njenom mestu je mogla biti naslikana druga životinja.

Povezano
--------

* Prahistorijska umjetnost
**Bit** je mjerna jedinica za količinu informacije. 1 bit odgovara jednoj znamenci binarnog brojevnog sustava.

Postanak, ime i oznaka
----------------------

Riječ bit nastala je 1948. godine kao kratica od **bi**nary digi**t** (binarna znamenka). Potreba za mjernom jedinicom količine informacija nastupila je relativno nedavno, tijekom projektiranja prvih elektroničkih računala.

Iako je za mjerne jedinice uobičajeno da imaju kratke oznake, nema definitivnog dogovora za oznaku jedinice bit. Uobičajeno ga je označavati i kao *bit* (dakle, bez kraćenja) i kao *b*. No treba biti oprezan da ako se koristi kratki oblik *b*, da to bude samo u kontekstu u kojem je očito da se govori o količini informacije odnosno o veličini prostora za pohranu informacije, budući da se oznaka *b* koristi i za ne-SI jedinicu barn.

Veće jedinice
-------------

Na jedinicu bit se uobičajeno primjenjuju prefiksi SI sustava za tvorbu većih jedinica.

|  Ime  | Oznaka | Vrijednost |
| --- | --- | --- |
|  kilo  |  k  |   103 = 1.000 |
|  mega  |  M  |   106 = 1.000.000 |
|  giga  |  G  |   109 = 1.000.000.000 |
|  tera  |  T  |   1012 = 1.000.000.000.000 |
|  peta  |  P  |   1015 = 1.000.000.000.000.000 |
|  exa  |  E  |   1018 = 1.000.000.000.000.000.000 |
|  zetta  |  Z  |   1021 = 1,.000.000.000.000.000.000.000 |
|  yotta  |  Y  |   1024 = 1.000.000.000.000.000.000.000.000  |
|

Kako se jedinica bit često označava za izražavanje veličine prostora za pohranu podataka, a sam prostor za pohranu podataka je tipično neki memorijski uređaj organiziran po brojevnoj bazi 2, odnosno binarnom sustavu, pokazalo se praktičnije koristiti prefikse za mjerne jedinice zasnovane također na binarnom sustavu. Za takve jedinice preporuča se uporaba slijedećih binarnih predmetaka:

|  Ime  | Oznaka | Vrijednost |
| --- | --- | --- |
|  kibi  |  Ki  |   210 = 1.024 |
|  mebi  |  Mi  |   220 = 1.048.576 |
|  gibi  |  Gi  |   230 = 1.073.741.824 |
|  tebi  |  Ti  |   240 = 1.099.511.627.776 |
|  pebi  |  Pi  |   250 = 1.125.899.906.842.624 |
|  exbi  |  Ei  |   260 = 1.152.921.504.606.846.976 |
|  zebi  |  Zi  |   270 = 1.180.591.620.717.411.303.424 |
|  yobi  |  Yi  |   280 = 1.208.925.819.614.629.174.706.176  |
|

Gornji predmeci zasnovani na brojevnoj bazi 2 definirani su IEC 60027-2 standardom, a često se u literaturi i operacijskim sustavima umjesto njih neprecizno koriste klasični SI predmeci.

Uz gornji sustav oznaka, koriste se i druge mjerne jedinice koje su izvedene iz jedinice bit:

* **riječ** ili **word** - riječ je niz bitova, tipične duljine 6, 8, 12, 16, 32, 64, pa i više. Nema jedinstvenog dogovora koliko je jedinica *riječ* duga, već to ovisi o kontekstu u kojem se upotrebljava. Uvođenjem jedinice *byte* je postalo neuobičajeno da se jedinica *riječ* koristi za 8 ili manje bita
* **byte** - također nema strogo definiranu duljinu, ali je to najčešće 8 bita
* **oktet** - 8 bita. Kako je *byte* često duljine 8 bita, ali ne uvijek, uvedena je jedinica *oktet* kao nedvosmislen izraz za 8 bita.
* **nibble** - obično 4 bita, ali također ovisi o kontekstu.
**Bisutun** (? - 977) bio je vladar sjevernog Irana iz dinastije Zijarida koji je vladao od 967. do smrti. Bio je najstariji sin prethodnog vladara Vušmgira. Otac mu je 967. poginuo u lovu na vepra, i to upravo u trenutku kada je u njegovu državu (Gorgan i Tabaristan) došla saveznička samandiska vojska kako bi zajedno sa Zijaridima napala Bujide na zapadu. Nakon Vušmgirove smrti su Samanidi pokušali na prijestolje postaviti mlađeg brata Kabusa, ali je Bisutun na kraju ipak uspio osvojiti prijestolje. Sljedećih deset godina se okrenuo Bujidima, pa se oženio za kćer Adud al-Daule, sina bujidskog vladara Rukn al-Daule; preko Bujida, koji su kontrolirali abasidskog kalifa Al-Mutija, je ishodio i službeno priznanje emirskog statusa. Nakon smrti 977. ga je naslijedio Kabus.

Literatura
----------

* R. N. Frye (1975). *The Cambridge History of Iran, Volume Four: From the Arab Invasion to the Saljuqs*. ISBN 0-521-20093-8

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Vušmgir**  |  **Zijaridski vladar** 967–977 | Slijedi: **Kabus**  |
**Brańsk** je grad od 3,753 stanovnika na istoku Poljske u Podlaskom vojvodstvu.

Brańsk je čuven po bitci, koja se dogodila 1264. kod Kumatna (istočna periferija). U toj bitci je vojska krakovskog vojvode Boleslava Stidljivog, pobjedila Jatvjage i ubila njihovog vođu Komata.

Geografske karakteristike
-------------------------

Brańsk leži na rijeci Nurzec, udaljen šesdesetak km jugozapado od Bjalistoka.

Historija
---------

Brańsk je niknuo kao trgovište na putu od Krakova do Litvanije. Još od 1422. u njemu se održavaju sudovi, a od 1440. do 1444. bio je privremena prijestolnica Mazovije. 

Gradska prava po uzoru magdeburška dobio je od litvanskog kneza Aleksandra Jagelovića 18. januara 1493.

Brańsk je prosperirao tokom 16. vijeka, pa je 1550. podigao bolnicu i do 1562. nakupio oko 1800 stanovnika, što je za ono vrijeme bila impresivana brojka.

Postao je čuven u tadašnjoj Poljsko-Litvanskoj Uniji, po smaknuću koje se odvilo u jesen 1628.
Tad je u jednom danu izvršena smrtna kazna nad 26 plemića, koje je općinski sud osudio, zbog ubistva, pljački i silovanja.
Gradski krvnik *Michałek*, ušao je u legendu radi svoje efikasnosti.

Nakon Treće podjele Poljske Brańsk je podpao pod prusku a nakon Tilsitskog mira pod rusku.

Za Drugog svjetskog rata oko 35 % grada je razoreno, pa je od predratnih 4 000 (58% Židova) 1946. spao na 2.542 stanovnika.

Danas je administrativni centar poljoprivredne okolice.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Poland: Podlaskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 20.02. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8   „Historia" (poljski). Miasto Brańsk. Pristupljeno 26.02. 2021.

Vanjske veze
------------

***Brańsk*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Miasto Brańsk* (službene stranice) (`pl`)
*Braća Limbourg*, **Siječanj iz Časoslova vojvode od Berryja**, 1413.-1416. iluminacija 22,2 x 13,5 cm, Muzej Condé, Chantilly.
Trojica braće: **Pol**(*Paul*), **Jan** (*Jehannequin*) i **Hermant** (*Hermann*), znani kao **Braća Limbourg**, bili su flamanski minijaturisti s kraja 14. st. i početka 15. st.

Časoslov vojvode od Berryja
---------------------------

**Ožujak iz Časoslova vojvode od Berryja**, 1413.-1416. iluminacija 22,2 x 13,5 cm, Muzej Condé, Chantilly.
Zlatarski nauk izučili su u Parizu, a od 1405. u službi su *vojvode Jeana de Berryja*, velikog mecene i sakupljača umjetnina. Za njega su minijaturama oslikali dva časoslova u duhu internacionalne gotike s elementima rane renesanse. Puni naslov časoslova je *Très Riches Heures du Duc de Berry* (Veoma sretni sati vojvode od Berryja). Ta remek-djela francuske iluminacije sadrže velike i male kompozicije, dijelom biblijske teme i prizore iz seoskoga i dvorskog života sa scenama karakterističnima za pojedine mjesece u godini (Žetva = mjesec srpanj itd.).

U prizorima 12 mjeseci, gotičkim naturalizmom, braća Limburg su uspjeli uvjerljivo prikazati razmjerno dubok prostor krajolika sa genre scenama u prednjem planu, dok su u pozadini na svakoj slici po jedan od vojvodinih dvoraca. Dvorci su slikani s takvom preciznošću da se danas može pouzdano rekonstruirati kako su izgledali oni koji su kasnije izmijenjeni ili srušeni.

Jedino što nije bilo u dosegu renesanse jeste dvostruko motrište: polja, livade i šume u prednjem planu prikazani su redovito odozgo, dok je dvorac u pozadini gledan frontalno.

Na minijaturi koja predstavlja **mjesec siječanj** vidimo veliku dvoranu i vojvodinu gozbu; iza je zidna tapiserija na kojoj je prikaz neke bitke. Lik vojvode je u profilu i izrazito prepoznatljiv i karakteran; jedan od najstarijih portreta u umjetnosti na zapadu.

Vanjske veze
------------

***Braća Limbourg*** na Wikimedijinoj ostavi

* Web stranica izložbe u Nijmegenu 2005.
* Web stranica anualnog srednjovjekovnog festivala posvećenog braći Limburg.
*Pobune* je naziv zbirke pripovijetki bh. pisca Derviša Sušića (izdana 1966. godine). Zbirka *Pobune* sadrži pet pripovijetki (*Plaćenik*, *Kaimija*, *Seljačka jadikovka*, *Kad se vratim* i *Preko mutne vode*), koje se odlikuju dramskom lirikom fabuliranja i koje, radi svoje međusobne povezanosti, dovode do toga da se ova zbirka naziva i romanom. "Pobune" u prvom planu prikazuju sliku bošnjačkog naroda i njegovu historijsku dramu, koja se proteže od kraja bosanske kraljevine i turskog carstva ("Plaćenik", "Kaimija" i "Seljačka jadikovka"), preko austro-ugarskog perioda ("Kad se vratim"), do Drugog svjetskog rata ("Preko mutne vode"). Zanimljiva je demitologizacija pojedinih likova, koju je izvršio Derviš Sušić (Tale Ličanin, Hasan Kaimija i slično). S obzirom da se knjiga u velikoj mjeri bavi pobunama protiv klasnih razlika, onda je jasno zašto je Sušić pokušao da uništi neke kultove ličnosti, koji su stvoreni u usmenom predanju. 

U *Pobunama* je prikazan bosanski (prvenstveno bošnjački) čovjek koji, naizgled, trpi i podnosi sve nedaće, dok u jednom trenutku ne pokaže, otvoreno, svoju tvrdoglavost i prkos, odnosno, dok se ne pobuni. Te pobune su u ovoj knjizi nekada uzimale velike razmjere, a nekada bile individualne. Pobune su bile prvenstveno protiv klasnih razlika: 

..*Dok je uprava gore, dronjav žitelj dolje, a vojska grdna zvijer na tankom lancu, bit će buna i pohara*... (**Plaćenik**)

Simbol mutne vode
-----------------

Povezanost pripovijetki se može, osim porodičnog elementa (likovi su svi pripadnici jedne porodice), vidjeti i u provlačenju simbola "mutne vode" kroz, skoro, sve pripovijetke (jedino je nema u pripovijetci "Kad se vratim"). Ta mutna voda može simbolizirati nekoliko stvari (na primjer: klasni rascjep), ali radi same tematike knjige ona simbolizira osobit položaj bošnjačkog naroda, koji je rascjepljen između istoka i zapada. U pripovijetci "Plaćenik", prvi put se pojavljuje mutna voda, koju je "doživio" Abdulah Pilavija (u ostalim pripovijetkama, osim u "Kad se vratim" i "Preko mutne vode", glavni likovi sanjaju mutnu vodu). U pripovijetci "Plaćenik" Abdulah Pilavija, bivši bosanski krstjanin Ostoja Dobrisalić, dolazi u poziciju kada ne može preći rijeku, a u isto vrijeme se ne može ni vratiti nazad. Ta, naizgled, bez izlazna situacija, simbolizira bošnjački narod u cjelini.
Gaj Grakho obraća se plebejcima.
**Grakhi** (latinski **Gracchi** [ˈgrakkʰi]), braća **Gaj Sempronije** (?, 154. ili 153. pr. n. e. – ?, 121. pr. n. e.) i **Tiberije Sempronije** (?, o. 169–164. – ?, o. 133. pr. n. e.), rimski političari i agrarni reformatori. Za tribune izabrani u 2. vijeku pne. i poznata po pokušaju da provedu agrarnu reformu oduzimanje zemlje bogatim patricijima i raspodjelom siromašnim plebejcima. Njihova nastojanja su im među kasnijim historičarima donijela reputaciju prvih preteča socijalizma, a metode političke borbe, odnosno vezanost uz stranku zvanu *populares* su razlogom zašto ih se također smatra jednim od prvih populista u historiji. Oba brata su izazvala žestoku reakciju konzervativne frakcije zvane *optimates* te okončali nasilnom smrću. 

Grakhi je također naziv za ogranak njihove matične porodice Sempronija.

Eksterni linkovi
----------------

* translation of Book 1 *of* The Civil Wars *a history by* *Appian*
* TIBERIUS GRACCHUS (168-133 BCE) By Hugh Last (BTM format) Arhivirano 2011-10-05 na Wayback Machine-u
* THE GRACCHI, MARIUS, AND SULLA By A. H. BEESLY (BTM format) Arhivirano 2009-12-15 na Wayback Machine-u
| Osobni podaci |
| --- |
| IME | Pedubast I |
| ALTERNATIVNA IMENA | {{{Alt}}} |
| KRATAK OPIS |  |
| DATUM ROĐENJA | {{{Datum rođenja}}} |
| MJESTO ROĐENJA | Drevni Egipat |
| VRIJEME SMRTI |  |
| MJESTO SMRTI | Drevni Egipat |

**Pedubastis I** ili **Pedubast I** (cca. 829. pne.–804. pne.) bio je faraon drevnog Egipta. Za Pedubasta se govori da je bio libijskog porijekla, a Manetho mu pripisuje vladavinu od 25 godina. Kraljem se proglasio u Tebi u 8. godini faraona Shoshenqa III. Postao je glavni suparnik Takelota II a kasnije i Osorkona B, libijskih kraljeva Gornjeg Egipta iz XXIII. dinastije u Tebi. Njegovo proglašenje kraljem je Tebu bacilo u iscrpljujući građanski rat koji je trajao gotovo tri decenije. Svaka od strana je imala vlastitu lozu Visokih svećenika Amuna, s time da je na Pedubastovoj strani bio Harsiese B, a iza njega Takelot E. Glavni neprijatelj Pedubasta je bio Visoki svećenik Osorkon B koji će kasnije postati faraon Osorkon III te sukob opisati u znamenitoj *Kronici princa Osorkona* u Karnaku. 

Posljednja iskopavanja Univerziteta Columbia iz 2005. godine pokazuje da je Pedubast držao vlast i u Tebi i u zapadnim pustinjskim oazama Egipta — njegov kartuš je pronađen u hramu u Dakhlu. Naslijedio ga je Shoshenq VI.

Vanjski linkovi
---------------

* University of Columbia 2005 Excavation report at Dakhla

***Pedubast I*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bostonski maraton** je maratonska utrka koja se svake godine održava na području šireg grada Bostona u SAD. Njeno je održavanje počelo 1897. godine, inspirirano maratonskom utrkom na prvim modernim Olimpijskim igrama prethodne godine. Zbog toga predstavlja najstariju od svih maratonskih utrka u svijetu i jednu od tzv. Šest velikih maratona. Utrku organizira Bostonsko atletsko udruženje, a održava na Dan patriota, odnosno treći ponedjeljak u aprilu, praznik u državi Massachusetts kojim se obilježavaju bitke kod Lexingtona i Concorda kojima je 1775. otpočeo ustanak protiv britanske vlasti, odnosno američki rat za nezavisnost. 

Ispočetka je na maratonu sudjelovalo 18 trkača, a danas sudjeluje oko 25.000. Utrku prati preko 500.000 gledatelja na ulicama, zbog čega se smatra jednim od najmasovnijih sportskih događaja u SAD.

Godine 2013. je Bostonski maraton bio metom terorističkog napada bombama u kome je poginulo 3, a ranjeno preko 100 ljudi.

Vanjske veze
------------

***Bostonski maraton*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official Website of the Boston Marathon (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 151466472
* LCCN: n2002114394
* NKC: ko20201084347

 |
Most sv. Irineja iznad Save

**Most sv. Irineja** je pešački most preko reke Save između dve Mitrovice, Sremske i Mačvanske.

Sa ukupnom dužinom od 262,5 metara ovo je bio najduži viseći pešački most u Evropi, sve dok nije u Švajcarkoj, u avgustu 2017.g. otvoren najduži viseći pečački most na svetu koji spaja gradove Zermatt i Grächen dužine 494 metra. Najduži je pešački most u Srbiji i na Balkanu.

Najduži most Evrope je most Vasko da Gama (Ponte Vasco da Gama) preko reke Tajo, dužine 17,2 km.

Istorijat
---------

Most se nalazi tačno na mestu nekadašnjeg starorimskog Artemidinog mosta, tada jedne od najvećih građevina antičkog Sirmijuma. Na njemu su u vreme progona hrišćana vršena pogubljenja "sirmijumskih svetih mučenika". Po jednom od njih, Sv. Irineju most je dobio ime.

Sremska Mitrovica i Mačvanska Mitrovica su prvi stalni most dobila 70ih godina prošlog veka, ali je on bio podignut na obodu grada, nekoliko kilometara udaljen od središta obe Mitrovice. Stoga je se potreba za novim mostom, koji bi povezao oba središta, ukazala veoma brzo. Gradnja današnjeg mosta započeta je krajem decembra 1990. godine, a završena krajem 1993. godine. Most je zvanično otvoren na Vidovdan 28. juna 1994. godine. Projekat mosta uradio je srpski akademik Nikola Hajdin.

Položaj
-------

Most je izgrađen na najužem delu Save pri njenom protoku kroz grad. Na ovom mestu reka pravi luk, što utiče na njeno suženje. Zbog ove okolnosti središta obe Mitrovice se nalaze na ovom mestu, pa se ovo postavilo kao veoma povoljno mesto za gradnju ovako dugog pešačkog mosta. Druga povoljna okolnost za postavljanje mosta na ovom mestu je položaj starijeg mosta za vozila na krajnjem istoku Sremske Mitrovice, u industrijskom području, što je bilo teškoća za svakodnevno kretanje ljudi iz mačvanskog dela opštine do gradskog središta.

Konstrukcija
------------

Glavna mostovska konstrukcija je sistem sa kosim kablovima (kablovska konstrukcija). Rasponi su 35 + 192,5 + 35 = 262,5 m, pri čemu je srednja vrednost raspon između pilona (stubova). Širina mosta je svega 5,5 m, po čemu ovaj most spada u najuže mostove ovog sistema u odnosu na raspon. Glavni nosač je spregnutog preseka sa betonskom pločom i visinom od 1,3 m. Na srednjem (velikom) rasponu tri kabla polaze od pilona na krajevima velikog raspona i poduhvataju glavni nosač na razmacima od 27,5 metara. Kablovi koji polaze od pilona su na krajevima konstrukcije ankerovani na obe strane poprečnog preseka. Piloni mosta u vidu obeliska izgrađeni su od armiranog betona. Sa teorijskog gledišta osnovni problem mosta je pitanje njegove stabilnosti na sile vetra s obzirom na izuzetno uzan poprečni presek i činjenicu da se kablovi u velikom otvoru nalaze samo u srednjoj ravni.

Izvori
------

1. ↑   World's longest pedestrian suspension bridge opens in Switzerland
2. ↑   Arhivirano 2009-02-02 na Wayback Machine-u SANU, Nikola Hajdin, projekti
3. ↑   Arhivirano 2005-02-21 na Wayback Machine-u Danas Online *Hodanje po vodi*

Eksterni linkovi
----------------

* Zvanična veb stranica Grada Sremska Mitrovica
**Murchad mac Flaithbertaig** (? -767) bio je poglavica Cenél Conailla, ogranka sjeverne irske dinastije Uí Néill sa sjedištem u suvremenoj Grofoviji Donegal. Bio je sin Velikog kralja Flaithbertach mac Loingsiga (u. 765) koji je nakon abdikacije 734. živio u samostanu Armagh..

Murchad je 754. kao poglavica svog klana naslijedio svog brata Loingsech mac Flaithbertaiga (? - 754). Njegov brat Áed Muinderg (? - 747) bio je priznat kao Kralj Sjevera, odnosno predstavnik Velikog kralja Domnall Midija iz Clann Cholmáina južnih Ui Neilla. Loingsech, međutim, nije naslijedio njegovu titulu te ni Murcahd ni on nisu u analima nazvani kraljevima. Za Murchadove vladavine je 763. suparnički klan Cenél nEógain dobio kralja u liku Niall Frossacha (? - 778). Murchad je, prema analima, ubijen 767. ali ne postoje detalji o tom događaju..

Njegov sin Máel Bresail mac Murchada (? - 819) je bio kralj Cenél Conailla.

Izvori
------

1. ↑  Charles-Edwards, Appendix IV
2. ↑  *Annals of Ulster*, AU 767.2

Literatura
----------

**Stranica Šablon:Refbegin/styles.css nema sadržaj.**

* *Annals of Ulster* at  at University College Cork
* Charles-Edwards, T. M. (2000), *Early Christian Ireland*, Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 0-521-36395-0

Eksterni linkovi
----------------

* CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork
**Beverley** (čita se *Beverli*) je grad i unitarna jedinica od 30,709 stanovnika na sjeveroistoku Engleske u Grofoviji East Riding of Yorkshire čiji je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Southend leži udaljen 13 km sjeverozapadno od Kingston upon Hulla, pa je danas zapravo njegovo stanbeno predgrađe.

Historija
---------

Beverley je izrastao oko samostana osnovanog u 7. vijeku, kog su 806. razorili danski Vikinzi. 
Samostan je obnovio anglosaksonski kralj Ethelstan (vladao 925.-939.). 

Prvi put je status grada dobio - 1129. kao važno trgovište koje je prosperiralo na trgovini vunenim tkaninama sa Evropom.

Beverley nakon srednjeg vijeka nije uspio slijediti razvoj moderne industrije, pa je zadržao karakter trgovišta i religijskog centra.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost grada je velika gotička katedrala Beverley Minster, koja dominira nad gradom.

Grad je poznat i po svojoj gimnaziji Beverley Grammar School osnovanoj 700. koja je najstarija škola u 
Britaniji.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska, Nogent-sur-Oise
* Njemačka, Lemgo
* SAD, Beverly, Massachusetts - nazvan je po Beverleyu 1688.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Yorkshire and the Humber" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 11. 2016.
2. 1 2 3 4 5  „*Beverley*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 11. 2016.
3. ↑  „*History*" (engleski). Beverley Grammar School. Pristupljeno 12. 11. 2016.

Vanjske veze
------------

***Beverley*** na Wikimedijinoj ostavi

* Beverley Town Council (`en`)
**Sveti Pio iz Pietrelcine** (fon. Pio iz Pietrelčine, rođen kao **Francesco Forgione**; Pietrelcina, 25. maj 1887. – San Giovanni Rotondo, 23. septembar 1968), katolički redovnik kapucin koji je 2002. proglašen svetim.

Biografija
----------

Francesco Forgione je kao šesnaestogodišnji dječak 1903. stupio u franjevački kapucinski samostan u gradiću Morconeu. Za svećenika je zaređen 1910. godine. Nakon što je Kraljevina Italija ušla u Prvi svjetski rat 1915. pozvan je u vojsku, ali nije dugo služio zbog bolesti i ubrzo je otpušten. 

Od 1916. služi u samostanu u gradiću San Giovanni Rotondo, u kome je ostao sve do svoje smrti. Živio je i radio u skladu sa redovničkim zavjetom - asketski, okrenut duhovnosti. Od 1918. počela se širiti među vjernicima fama da se Padre Piju otvaraju stigme (rane iz kojih kapa krv) za vrijeme osobito dirljivih misa. Nakon tog nagrnulo je mnoštvo hodočasnika u San Giovanni Rotondo da vidi to čudo. Od 1920. tim se fenomenom počeo baviti i sam vrh Vatikana, koji je navodno ispočetka prema tom bio nepovjerljiv, uobičajeno za početke gotovo svih velikih fama o svetištima i svetcima. Od 1947. Padre Pio se bavi osnivanjem i izgradnjom bolnice (Casa di sollievo della sofferenza) za najteže bolesnike u svom gradu San Giovanni Rotondo, koja je još za njegova života izrasla u veliki bolnički kompleks. 

Nakon smrti 1968. proglašen je blaženim 2. maja 1999. godine, a nakon toga i svetim 16. juna 2002. od strane pape Ivana Pavla II.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Pio da Pietrelcina, santo*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 31. 8. 2013.

Vanjske veze
------------

***Pio iz Pietrelcine*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Pio da Pietrelcina, santo* na portalu Treccani (`it`)
* Padre Pio Devotions (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 9879349
* LCCN: n79147991
* ISNI: 0000 0001 0868 6754
* GND: 118534351
* SELIBR: 172474
* SUDOC: 029557860
* BNF: cb12115846j (podaci)
* NLA: 36590152
* NDL: 00621297
* NKC: jn20000701419
* BNE: XX1202684
* CiNii: DA1609776X
* CONOR.SI: 14266211
* NSK: 000048742

 |
**Mo Cu** ili **Mo Ce** (oko 470 - 390 pne) je bio kineski filozof, osnivač mocističke škole.

Njegovo glavno učenje je učenje o univerzalnoj ljubavi. Mo-cu je bio pacifista tokom perioda kineske istorije koji se naziva „period zaraćenih država" (403 – 221 pne). On je smatrao da vrednosti patrijarhalnog društva neizbežno vode ka ratu. Konfučijanski filozof Meng Cu ga je kritikovao zbog prenebregavanja poslušnosti koju je sin morao da pokaže prema ocu.

Snažno se suprotstavljao konfučijevskoj upotrebi rituala, muzike i poezije kao puteva ka rešavanju čovekovih problema, a kritikovao je konfučijevce i zbog njihovog prenaglašavanja uloge ljudskosti kao jedinog puta ka smirenju i harmoniji. Tvrdio je da moralni kriterijumi za delanje moraju ležati u prosperitetu i dobrobiti koje ono donosi. Ljubav ne mora da počinje sa sinovskom pobožnošću; umesto toga, ona bi trebala da bude univerzalna, pružena podjednako svim porodicama i državama. Da bi praktikovali ovakvu vrstu ljubavi, Mo Ce i njegovi sledbenici putovali su od jedne do druge države kako bi odgovorili kraljeve od ratovanja i savetovali slabe države kako sebe da odbrane.

Izvori
------

1. 1 2  Mirča Elijade, Vodič kroz svetske religije, Narodna knjiga, Beograd, 1996.
2. 1 2  *Mocizam*, Kembridžova ilustrovana istorija religije (str. 117), Stylos, Novi Sad, 2006. ISBN 86-7473-281-X

Vidi još
--------

***Mozi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mocizam
* Kineska filozofija

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **filozofiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Mura Indijanac, poglavica.
**Múra**, indijansko pleme porodice Muran naseljeno u tropskom području uz desnu obalu donjeg toka rijeke Madeira u Brazilu, u blizini ušća pritoke Jamari. Múra su poznati ribari a služe se i harpunama. neprijateljski raspoloženi prema bijelcima oni se počinju širiti niže niz Purus, prihvaćajući usput sjedilački farmerski način života. Njihova ekspanzija završava negdje 1774. a 1786. oslabljeni bolestima i ratovima sa Munduruku Indijancima, prisiljeni su se pomiriti se sa bjelačkim stanovništvom. 

Múra su prvenstveno ribari. Njihova sela su malena, 15-120 osoba, a najveći dio vremena provode u svojim kanuima. Praktično, kaže Julian H. Steward, sve su društvene funkcije na obiteljskom nivou, pa ih se može usporediti sa Eskimima, Šošonima i Guató Indijancima. Isti ovakav obiteljski nivo integracije nalazimo i kod Nambikwara a i kod raznih plemena širom svijeta.

Prihvaćanjem agrikulture, odnosno obrade tla, Indijanci prihvaćaju i bjelačke svece i katoličanstvo, koje potom upliću u svoje mitove i dodjeljuju im svoje uloge. Sveti Antun dao im je ribu, a sveti Ivan manioku i palme. Njihovo katoličanstvo isprepleteno je ranim domorodačkim vjerovanjima, šamanizmom, a očuvali su i običaje bičevanja te uzimanje opojnog narkotika poznatog kao liamba (hašiš?).

Literatura
----------

* H. W. Bates, *The Naturalist on the River Amazon*, London, 1892
* C. Nimuendaju, *The Mura and Pirahá*, in: HSAI, BBAE 143, 7 vol. Washington, D.C. 1946-1959

Vanjske poveznice
-----------------

* Reconstructing history: the Amazonian Mura Indians
**Bartul Bare Poparić** (Kaštel Novi, 27. ožujka 1865. - Zagreb, 30. ožujka 1948.) hrvatski povjesničar, prvak i pionir hrvatske pomorske historiografije

Životopis
---------

Pučku školu pohađa u Trogiru, gimnaziju svršava u Splitu, bogosloviju je započeo studirati u Zadru. Zaredio se u Gorici. Po završetku bogoslovnih studija, jedno je vrijeme radio kao bilježnik u pisarnici splitske biskupije. Kad je splitski biskup Nakić uklanjao svećenike - pristaše glagoljaške službe, Popariću ostaje bez posla u biskupskoj pisarnici.

Potom odlazi u Zagreb i na Filozofskom fakultetu upisuje povijest. Diplomirao je 1894. godine, te se zaposlio kao pomoćni učitelj na splitskoj gimnaziji. Tri godine kasnije polaže profesorski ispit, 1909. počinje raditi na realnoj gimnaziji u Zagrebu, 1911. postaje lektor za talijanski jezik na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Već sljedeće godine objavljuje svoju "Slovnicu i vježbenicu talijanskoga jezika za srednja, pomorska i trgovačka učilišta". Umirovljen je 1927. godine.

### Poparić povijesnik

Među prvi radovima iz povijesti valja zabilježiti djelo "Hercezi svetoga Save: 50 godina povjesti hercegovačke" o Stjepanu Kosači, pretisak je izdan drugi put u povodu stote obljetnice Matice Hrvatske 1942. treće, kritičko izdanje izašlo je 1997. godine, što ukazuje na trajnu vrijednost Poparićevog rada kao povjesničara.

Djela
-----

* "Hercezi svetoga Save: 50 godina povjesti hercegovačke", Tiskara A. Zannonia, Split, 1895.
* "O pomorskoj sili Hrvata za dobe narodnih vladara: s uvodom O rimskim liburnama", Naklada Matice Hrvatske, Zagreb, 1899.
* "Slovnica i vježbenica talijanskoga jezika za srednja, pomorska i trgovačka učilišta", Zagreb, 1912.
* "Povijest senjskih uskoka", Zagreb, 1936.
* "Borba Hrvata za Jadran od 7. do kraja 11. stoljeća", Zagreb, 1937.
* "Trgovanje crnačkim i žutim robljem u novom vijeku", Zagreb, 1944.
* "Doživljaji hrvatskih pomoraca", Naklada Benja, Rijeka, 1994.
* "Tužna povijest Hercegove zemlje: 1437. - 1482.", Lukom, Zagreb, 1997. ISBN 953-6337-86-X

Izvori
------

1. ↑  Österreichisches Biographisches Lexikon 1815 – 1950, str. 194
2. ↑  Mladen Švab, "Životopis Bartula Bare Poparića", u "Tužna povijest Hercegove zemlje: 1437. - 1482.", Lukom, Zagreb, 1997. ISBN 953-6337-86-X, str. 155
**Barun razbojnik**  je pogrdan izraz koji se odnosi na bogate i moćne američke gospodarstvenike 19. stoljeća. Do kasnih 1800-ih, pojam obično je primijenjivan na gospodarstvenike koji koriste ono što je smatrano eksploatacijskom praksom kako bi stekli svoje bogatstvo. Ove prakse su uključivale vršenje kontrole nad nacionalnim resursima, stvaranjem visoke razine utjecaja države, plaćajući izuzetno niske plaće, uništavajući konkurenciju u cilju stvaranja monopola i na kraju podizanje cijena i prodaju dionica po napuhanim cijenama bezazlenim ulagačima na način da bi na kraju uništili tvrtku za koju je izdana dionica i osiromašili ulagača. Pojam kombinira zločinca ("pljačkaša") i nelegitimnu aristokraciju (barun je nelegitimna uloga u republici).

Pojam potječe od srednjovjekovnih njemačkih velikaša koji su naplaćivali cestarine na brodovima koji putuju u Rajnu bez dodavanja vrijednosti. (Vidi barun razbojnik). Taj izraz je popularizirao američki politički i ekonomski komentator Matthew Josephson tijekom Velike depresije godine 1934. u knjizi istog naslova. On pripisuje tu titulu anti-monopolskom pamfletu iz 1880-tih o željezničkim magnatima.  Kao i njihovi njemački prethodnici, Josephson navodi da su američki veliki poduzetnici zaradili ogromna bogatstva nemoralno, neetički i nepravedno. Tema je bila popularna tijekom Velike depresije zbog javnog prezira prema velikim korporacijama.

Nakon krize, poslovni povjesničari, predvođeni Allanom Nevinsom, počeli su preispitivati ovo ovo stajalište o američkim velikim gospodarstvenicima, zalažući se za tezu "Industrijskog državnika". Nevins, u svojoj knjizi John D. Rockefeller: Herojska doba američkog poduzetništva e (. 2 Vols, 1940), je napao Josephsonove tvrdnje. Tvrdio je da, dok je Rockefeller možda sudjelovao u nekim nemoralnim i nezakonitim poslovnim praksama, to ne bi trebalo zasjeniti njegov doprinos redu u doba industrijskog kaosa. Kapitalisti iz zlatnog doba, prema Nevinsu, nastojali su nametnuti red i stabilnost u tržišnom poslovanju, te da je njihov posao napravio od SAD-a najznačajnije gospodarstvo 20. stoljeća. 

Ova rasprava o moralnosti određenih poslovnih praksi se nastavila  s mnogim modernim industrijalcima i medijskim tajkunima poput Ruperta Murdocha, Donalda Trumpa  i moćnim bogatim pojedincima koji imaju političku dužnost i nadziru medije, kao što su Vladimir Putin u Rusiji i Silvio Berlusconi u Italiji koje njihovi kritičari nazivaju barunima razbojnicima.

John Davidson Rockefeller kao *industrijski car*, crtež iz magazina *Puck*, godine 1901.

Izvori
------

1. ↑  Worth Robert Miller, Populist cartoons: an illustrated history of the third-party movement in the 1890s (2011) str. 13
2. ↑  Matthew Josephson, The Robber Barons: The Great American Capitalists, 1861–1901, New York: Harcourt, Brace and Company, 1934.
3. ↑  Allan Nevins, John D. Rockefeller: The Heroic Age of American Enterprise, 2 vols. New York, C. Scribner’s sons, 1940.
4. ↑
5. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2013-10-05. Pristupljeno 2013-05-01.
6. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2013-08-27. Pristupljeno 2013-05-01.