recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za članak o partiji iz 1937. godine, pogledajte Savez komunista Hrvatske*.

**Komunistička partija Hrvatske** (skraćeno: "**KPH - KPH**") je politička partija koja djeluje u Republici Hrvatskoj. Registrirana je 18. oktobra 2013. godine. Predsjednik partije je Radoslav Ilić Mrki.

Osnovanje KPH najavljeno je još 4. maja 2013, a Osnivački kongres održan je u Kumrovcu na proslavi Dana mladosti, 25. maja iste godine.

Sjedište partije je u Umagu, a njen osnivač i predsjednik je ugostitelj Radoslav Ilić Mrki, vlasnik kafe-bara „Tito" u Umagu.

Partija se januara 2019. godine suočila s bankrotom i skorom likvidacijom zbog kazni pod objašnjenjem da nije objavljivala svoje financijske izvještaje i programe rada, ali je novčano spašena od strane njenih članova.

Komunistička partija Hrvatske (2005)
------------------------------------

Prvi pokušaj osnivanja KPH bio je 29. novembra 2005. godine u Vukovaru, kao čin evociranja na održavanje Drugog kongresa KPJ u istom gradu 1920. godine. Tada je za predsjednika bio izabran Dragan Batak, ali partija nije zaživjela jer nije uspjela da prikupi najmanje stotinu osnivača, što je jedan od uslova za osnivanje i registraciju političke partije.

Povezano
--------

* Socijalistička radnička partija Hrvatske
* Savez komunista Hrvatske

Vanjske veze
------------

* Blic: U Umagu registrovana Komunistička partija Hrvatske
* Izvod iz registra političkih stranaka Republike Hrvatske Arhivirano 2014-05-14 na Wayback Machine-u
**Kemseks**, skr. od **hemijski seks** (eng. Chemsex, chemical sex) je voljno korišćenje narkotika tokom ili pre seksa ili seks-žurki kako bi se pojačao seksualni doživljaj. Ovakvo ponašanje je izuzetno rizično u pogledu prenos polno-prenosivih bolesti.
Ovakva praksa često se viđa među MSM populacijom (muškarci koji imaju seks sa muškarcima) koji idu na žurke ovog tipa. Čak, hemseks je češće praktikovan od strane osoba koje se leče od infekcije HIV-om, nego kod prethodno zdravih osoba. Često se kombinuje više supstanci i više seksualnih partnera/ki.

Supstance
---------

Devedesetih najčešće korišćeni narkotici za hemseks su bili kanabis, ekstazi, amfetamin i kokain. Danas su to GHB (γ-hydroxybutyric acid), mefedron, metamfetamin (kristalni met), lekovi protiv erektilne disfunkcije i poperi (alkil nitriti).

Zdravstvene posledice
---------------------

Zdravstvene posledice mogu obuhvatiti rizik od polno-prenosivih infekcija i nedoslednost u uzimanju (eventualnih) lekova. To su indirektne posledice.
Direktne posledice uzimanja pomenutih narkotika mogu biti:

* Bol u grudima,
* Glavobolja,
* Tahikardija,
* Nedostatak daha,
* Vrtoglavica,
* Hronične bolesti krvnih sudova, srca, nervnog sistema...

Izvori
------

1. ↑  Maxwell, Steven; Shahmanesh, Maryam; Gafos, Mitzy (2019-01-01). „Chemsex behaviours among men who have sex with men: A systematic review of the literature" (en). *International Journal of Drug Policy* **63**: 74–89. DOI:10.1016/j.drugpo.2018.11.014. ISSN 0955-3959. Pristupljeno 2021-12-30.
2. ↑  Giorgetti, Raffaele; Tagliabracci, Adriano; Schifano, Fabrizio; Zaami, Simona; Marinelli, Enrico; Busardò, Francesco Paolo. „When "Chems" Meet Sex: A Rising Phenomenon Called "ChemSex"" (en). *Current Neuropharmacology* **15** (5): 762–770. Pristupljeno 2021-12-30.
**Kastelizacija** (italijanski: , doslovno "uzamkljivanje") je izraz kojim se opisuje trend masovne izgradnje zamkova širom feudalne Evrope u 10. i 11. vijeku, odnosno na prijelazu iz ranog u tzv. visoki ili razvijeni srednji vijek. Kasniji historičari su ga često tumačili odraz konačno ustoličenja feudalnog poretka, ali i nasilja i anarhije koje je bilo karakteristično za to doba. 

Dio historičara vjeruje kako je trend najprije nastao u Južnoj Italiji koja je u 9. i 10. vijeku prolazila kroz izuzetno buran period karakterističan po stalnim saracenskim pljačkaškim pohodima, ali i potpunom kolapsu centralne vlasti, kako karolinških vladara sa sjevera, tako i nominalnih bizantskih gospodara na istoku; tako stvoreni vakuum su ispunili lokalni feudalci i gradovi-države, koji su intenzivnom fortifikacijom strateških točaka nastojali nadoknaditi nedostatak zaštite od strane više vlasti, odnosno steći prevagu u međusobnim obračunima. Praksu gradnje zamkova su preuzeli feudalci na sjeveru Italije, a potom i u Francuskoj gdje je također do kolapsa ne samo kraljevskog autoriteta, nego i visokih feudalaca. Zamkovi su tamo postali sredstvo kojim je i najniži feudalac, odnosno svaki plemić koji ih je mogao priuštititi, mogao steći *de facto* nezavisnost u odnosu na svoje sizerene. Zamkovi su, s druge strane, tada stekli i ofanzivnu namjenu, odnosno služili su i kao idealna baza za pljačkaške i druge pohode na susjedne teritorije; obično su se podizali na najvišim točkama nekog područja, te su služili kao snažan vizualni simbol nečije vlasti i u mnogo čemu pridonijeli održavanju kontrole nad običnim narodom i transformaciji dotada slobodnih seljaka u kmetove. Vještinu gradnje zamkova su najviše usavršili Normani, koji su ih kao sredstvo svoje vlasti koristili na Siciliji, a kasnije i u križarskim ratovima. Zamkovi su imali izuzetno važnu ulogu u normanskom osvajanju Engleske, odnosno uspješnom održavanju vlasti relativno malog broja Normana nad pokorenim anglosakonskim stanovništvom.

Literatura
----------

* Gravett, Christopher, and Nicolle, David. *The Normans: Warrior Knights and their Castles*. Osprey Publishing: Oxford, 2006.
* *Incastellamento*. Arhivirano 2010-03-05 na Wayback Machine-u
* Hariulf. *Gesta ecclesiae Centulensis*.
* Painter, Sidney. *A History of the Middle Ages 284-1500*. New York, 1953.
* Loud, G. A. *The American Historical Review*, Vol. 98, No. 2. (Apr. 1993), pp 480–481.
* Kreutz, Barbara M. *Before the Normans: Southern Italy in the Ninth and Tenth Centuries*. Philadelphia: University of Pennsylvania Press, 1991.
* Cadw and Lynch. The Age of the Castle.
**Drago Sirovica**, (Šibenik, 15. svibnja 1965. - kod Glamoča, 3. rujna 1995.), hrvatski astronom amater i popularizator astronomije.

Životopis
---------

Debatna atmosfera u prostoriji Astronomskog društva (od 1985. godine Astronomskog društva "Faust Vrančić") u pomoćnoj prostoriji na zadnjem katu zgrade šibenske gimnazije. U prvom planu Miro Berić, slijeva u razgovoru je Drago Sirovica.
Drago Sirovica rođen je 1965. godine u Šibeniku gdje je završio i osnovnu i srednju školu. U Šibeniku je 1977. godine imao i prvi susret s astronomijom, a tijekom studija agronomije u Zagrebu uključio se aktivno u rad AAD Zagreb i svih astronomskih aktivnosti u Hrvatskoj. Posebno je bio aktivan u pokretu "Znanost mladima" kao mentor, predavač, sudionik astronomsko-edukacijskih kampova i član komisija. Tijekom svog studija obnašao je neko vrijeme i dužnost tajnika Saveza astronomskih društava Hrvatske. Kao vrstan poznavalac metodologije opažanja i obrade podataka meteora, godinama je u Šibeniku, nakon završetka studija, organizirao sva opažanja meteora.

Kao stručnjak za to područje prve je godine održavanja Višnjanske škole astronomije 1989. godine, bio jedan od nositelja programa. Nakon toga, aktivni je sudionik mnogih aktivnosti pri Zvjezdarnici Višnjan, a posebno u rađanju lista "Nebeske krijesnice", za koje je stalno i slao vijesti iz Šibenika. Snimak vatrene kugle ili bolida, koji je u noći 13.08.1994. godine napravio s otoka Prvića obišao je svijet na naslovnici časopisa WGN. Kao agronom zaposlen u županijskom Uredu za gospodarstvo napisao je rad "Neki uzroci stagnacije poljoprivrede u žirjanskom polju" (*Žirajski libar* 1, str. 195-201), obrađujući otok kojeg je posjećivao još od prvog promatranja meteora 1978. Tijekom Domovinskog rata više je puta bio na prvoj crti obrane grada Šibenika. Kao vojnik 204. br. PZO, stradao je 3. rujna kod Glamoča tijekom združene akcije HV i armije BiH.
**Kimerijski kontinent** bio je hipotetski kontinent koji je postojao od kraja karbonifera i tokom trijasa.

Karakteristike
--------------

Početkom Perma postojao je dugi rift duž obala Tetiskog oceana koji je bio spojen sa superkontinentom Godvanom, koji se negdje krajem Perma, počeo odvajati od Godvane.

Predpostavlja se da se to dogodilo u sjeveroistočnom dijelu Godvane u kasnom Permu, kad se uska traka tog superkontinenta odvojila.
Vjeruje se da ona ostala tako duga i uska, kao i da nije ostala na tom mjestu, već je plutala Tetiskim oceanom slično kao današnji Madagaskar u davnoj prošlosti. Isto tako se pretpostavlja da to nije bio cijelo vrijeme povezani kontinent, već blokovi koji su zajedno plutali, i konačno postali ono što danas poznajemo kao Tursku, Iran, Afganistan. Neki od tih blokova formirali su Tibet, i neke dijelove Indokine i Malaje.

Svi ti blokovi zajedno se nazivaju Kimerijski kontinent ili Kimerija.

Nakon što su kimerijski blokovi završili plutanje preko Paleotetiskog oceana sudarili su se sa južnim rubom Evroazije, i uzrokovali Kimerijsku orogenezu (stvaranje planinskih masiva). Tad su zatvorili Paleotetiski ocean i otvorili Neotetiski ocean.

Rasjed istočno od Kimerijskog kontinenta otvorio je krajem trijasa (prije otprilike 230 i 201 miliona godina), istočni dio Sredozemnog mora, što je uzrokovalo da se Turska udaljila od Afrike. 
Početkom Jurskog perioda (prije 201 do 175 miliona godina) turski dio Kimerije nastavio se raspadati.

Moguće je da kontinentalni fragmenti koji danas čine Pirenejski i Apeninski poluotok imaju slično prijeklo kao i Kimerija, ali su imali drugačiju historiju i ranije su se spojili sa Evroazijom. Vjerojatnije je da rumunjski Karpati imaju više veza sa Kimerijom, kao i dijelovi Kavkaza, jer su antički
Kimerijci živjeli sjeverno od Crnog mora i Kavkaza, područja zahvaćena Kimerijskom orogenezom.

Kimerija se razdvojila od Godvane od istoka prema zapadu, od Australije do istočnog Mediterana. 
Protezala se na nekoliko geografskih širina i obuhvaćala širok raspon klimatskih zona.

Izvori
------

1. 1 2  „*Cimmeria (continent)*" (engleski). DBpedia. Pristupljeno 28.2.2022.
2. 1 2 3 4 5  „*Cimmerian continent*" (engleski). History of the Earth. Pristupljeno 28.2.2022.
3. 1 2  „*Cimmerian continent*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 28.2.2022.

Vanjske veze
------------

* *Cimmerian continent* (`en`)
Sve biljke posjeduju mogućnost prirodnog kloniranja.
**Kloniranje** je proces koji u najširem smislu označava stvaranje identične kopije nečega. U biologiji se odnosi na procese kojima se stvaraju kopije fragmenata DNK (molekularno kloniranje), stanica (stanično kloniranje) ili organizama. Termin također uključuje i situacije kada se organizmi reproduciraju aseksualno, ali je daleko češće korišten za namjerno stvaranje kopija organizama.

Opis
----

U definiranju pojma kloniranja se polazi s jedne strane u zoologiji i botanici a s druge u reprodukcijskoj medicini.

Kloniranje je oblik bespolnog razmnožavanja različitih jednoćelijskih i višećelijskih organizama pri kojem nastaju potomci koji su jednaki roditeljskom organizmu i međusobno, ali, za nauku je, ipak, zanimljivije proučavanje kloniranje sisara.
Kloniranje je pojam koji potiče iz 1963. godine te, naizgled, nije posebno složen zahvat i već 1958. je britanski naučnik John Gurdon uspio stvoriti jednu žabu. Uspješno je prenio jezgro iz jedne tjelesne ćelije žabe u neoplođenu jajnu ćeliju žabe u kojoj je prethodno uništio jezgro UV zračenjem. Iako se tako dobivena jajna ćelija uspjela razviti samo do punoglavca, ova tehnika prijenosa jezgra pokazala je put za nova uspješna kloniranja.

U posljednjih nekoliko godina naučnici su uspjeli klonirati više vrsta životinja. Godine 2001. američki su naučnici čak pokušali klonirati čovjeka, no u tome nisu uspjeli. Jedna tehnika koju naučnici primjenjuju za dobivanje klonova naziva se nuklearni transfer.

Naučnici najprije iz ženke uzmu neoplođenu jajnu ćeliju i iz nje odstrane jezgro, koje sadrži DNK. Iz tijela životinje koju će klonirati uzme se odgovarajuća ćelija, naprimjer ćelija kože, čije jezgro sadrži sve genetske informacije o svom vlasniku. Tu ćeliju (ili samo njeno jezgro) naučnici tada unesu u jajnu ćeliju iz koje su odstranili jezgro i kroz nju puste struju. Tim se postupkom postiže sjedinjenje ćelije i citoplazme jajne ćelije. Nakon što dobije novo jezgro, jajna ćelija počinje se dijeliti kao da je oplođena, čime počinje razvoj klona životinje iz koje je uzeta tjelesna ćelija. 

Embrion se tada može implantirati u maternicu surogat majke, gdje će se, u rijetkim slučajevima kada se sve odvija po planu, nastaviti razvijati dok ne dođe vrijeme da mlado dođe na svijet. Postoji i druga mogućnost, a to je da se embrion zadrži u materici samo dotle dok se iz embrioblasta ne uspiju izdvojiti embrionalne matične ćelije koje se dalje mogu držati u kulturi. Naučnici vjeruju da bi ovaj temeljni princip kloniranja trebao biti djelotvoran i u slučaju ljudi. Ranije spomenuti pokušaj kloniranja čovjeka izvršen je s namjerom da se dobiju embrionalne matične ćelije. Kloniranje u tu svrhu naziva se terapijsko kloniranje.

Eksterni linkovi
----------------

***Kloniranje*** na Wikimedijinoj ostavi

* 'Cloning' Freeview video by the Vega Science Trust and the BBC/OU
* Cloning timeline Arhivirano 2008-09-22 na Wayback Machine-u: from CNN
'*Kraljevstvo Chavda**,** Dinastija Chapa* također poznati i kao **Gudžar Čape** (engleski:  su bili hinduska kšatrija dinastija koja je vladala sjevernim dijelom Gudžarata od 746. do 942.

Vlast joj je prestala nakon što je posljednjeg Samantsinha Chawru, posljednjeg Chavda kralja koji nije imao djece, svrgnuo njegov nećak Mulraj Solanki i uspostavio dinastiju Solanki. Taj je klan nastavio dominirati Gujaratom sve do 1500. Neki od potomaka Chavde su kao seoski knezovi nastavili vladati sve do uspostave moderne indijske države.

Izvori
------

1. ↑  Vincent A. Smith. *'White Hun' Coin of Vyaghramukha of the Chapa (Gurjara) Dynasty of Bhinmal:Journal of the Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland, Volume 1999*. Royal Asiatic Society of Great Britain & Ireland.. str. 926. JSTOR 25210490. »The chavadas seems to have been a branch of the Gurjaras who extended the power of the race in the south«
2. ↑  Chintaman Vinayak Vaidya (1979). *History of mediaeval Hindu India, Volume 1*. Cosmo Publications. str. 355.

Eksterni linkovi
----------------

* Gurjar Chapa or Chawra rulers Arhivirano 2011-10-21 na Wayback Machine-u
Države američkog jugozapada su označene tamnocrveno, a države koje se ponekad uključuju u tu regiju s tamnocrvenim crtama.
**Jugozapadne Sjedinjene države** (poznate kao **Američki Jugozapad** ili jednostavno **Jugozapad**) je regija zapadne Sjedinjene Države, toplije od sjevernih država te suše od istočnih država; stanovništvo je rjeđe i, zahvaljujući relativno velikom broju Meksikanaca i Indijanaca etnički raznolikije od susjednih područja. Unutar regije se nalazi **Pustinjski Jugozapad** koga uglavnom čine Arizona i Novi Meksiko. Texas i Oklahoma se općenito smatraju dijelom Jugozapada, dok se Colorado, Utah i Nevada nešto rjeđe.

***Jugozapad (SAD)*** na Wikimedijinoj ostavi

| **Stranica Šablon:Hlist/styles.css nema sadržaj.*** p
* r
* u
Geografske regije SAD |
| --- |
| Centralne države • Obalne države • Duboki Jug • Istočne države • Istočna obala • Veliki bazen • Obala Meksičkog zaljeva • Srednjeatlantske • Srednji Zapad • Planinske države • Nova Engleska • Sjeverne države • Sjeveroistok • Sjeverozapad • Pacifik • Jug • Južnoatlantske države • Centralni jug • Jugoistok • Jugozapad • Gornji Srednji Zapad • Zapad • Zapanda Obala

---

**Transgranične regije**: Granične države • Velika jezera • Velike ravnice • Pacifički Sjeverozapad |
**Komunistička partija Kampućije** ili **Kmerska komunistička partija** (kmerski: បក្សកុម្មុយនីស្តកម្ពុជា ili បក្សកុម្មុយនីសកម្ពុជា) je bila komunistička partija u Kambodže, koja je osnovana 1951. godine. Njezin neosporivi vođa bio je Pol Pot, a njezini su članovi i sljedbenici generalno znani kao Crveni Kmeri; naziv je skovao tadašnji kambodžanski vođa, princ Norodom Sihanouk. Čelnici partije uglavnom su bili školovani intelektualci, mahom iz tzv. pariške studentske grupe.

Stranka je većinu svoga postojanja provela u ilegali te je, preko paravojnih ogranaka Crvenih Kmera, sudjelovala u građanskom ratu protiv Sihanouka i, kasnije, Lon Nola. Nakon pobjede u tom ratu 1975. godine, KPK je došla na vlast u zemlji, koja je ubrzo promijenila ime u Demokratska Kampućija. Inicijalno, KPK je i dalje djelovala u tajnosti tokom prvotnog perioda od preuzimanja vlasti te je u javnosti bila poznata kao *Angkar* (sh. "Organizacija"); javnost je tek 1977. godine otkrila da je *Angkar* zapravo KPK. Partija je na vlasti bila ukupno četiri godine, tokom koje je uspostavila diktatorski režim te je bila odgovorna za masovne pokolje vlastitog stanovništva. S vlasti je svrgnuta 1979. godine, nakon uspješne vijetnamske vojne intervencije. 

Partija je službeno raspuštena 1981. godine, a njezina formalna nasljednica bila je Stranka Demokratske Kampućije.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 137191303
* LCCN: n79020111
* ISNI: 0000 0000 9337 6728
* SUDOC: 027407837
* NKC: osa20191048030

 |
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Dou*.*
**Dou Xian** (kineski: ; Wade-Giles:**Tou Hsien**, ? - 92) bio je kineski vojskovođa i velikodostojnik u službi Istočne dinastije Han. Poticao je iz uticajne porodice Dou, ali je njegov otac godine 70. pao u nemilost i ubrzo nakon toga umro. Douov položaj na carskom dvoru se naglo popravio kada su mu dvije sestre 77. ušle u carski harem. Kada je jedna od njih postala carica majka Dou, Dou Xian je, poput ostalih članova klana, naglo napredovao u službi i dobio mnoge uticajne položaje. Godine 89. je na čelu kineske vojske u kod Ikh Bayna nanio veliki poraz Xiongnuima i bitno doprinio da taj nomadski narod, koji je više od dva vijeka ratovao s Kinezima, nestane s historijske pozornice. Sam Dou Xian, međutim, nije dugo uživao u plodovima te pobjede, jer je njegov klan svrgnut u dvorskom puču godine 92. kada je mladi car He preuzeo vlast od svoje majke.

Napomene
--------

Izvori
------

* Chavannes, Édouard (1907): "Les pays d’Occident d’après le *Heou Han chou*." *T’oung pao* 8, (1907) pp. 149-244.
* de Crespigny, Rafe. (2007). *A Biographical Dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23-220 AD)*. Leiden: Koninklijke Brill. ISBN 90-04-15605-4.
* Hill, John E. (2009) *Through the Jade Gate to Rome: A Study of the Silk Routes during the Later Han Dynasty, 1st to 2nd Centuries CE*. BookSurge, Charleston, South Carolina. ISBN 978-1-4392-2134-1.
* Yü, Ying-shih. (1967). *Trade and Expansion in Han China: A Study in the Structure of Sino-Barbarian Economic Relations*. Berkeley: University of California Press.
*Za ostala značenja, v. Kon-Tiki (razvrstavanje).*
Splav Kon-Tiki.
**Kon-Tiki** ili **Kon Tiki** je splav kojom je norveški znanstvenik i istraživač Thor Heyerdahl 1947. s 5 sudrugova (Norvežanima Knutom Hauglandom, Erikom Hesselbergom, Torsteinom Raabyjem i Hermanom Watzingerom te Šveđaninom Bengtom Danielssonom) otplovio od mjesta Callao u Peruu na zapadnoj obali Južne Amerike do grebena Raroia (otočje ili arhipelag Tuamotu u Francuskoj Polineziji). Splav je bila izgrađena po uzoru na splavi kojima su se koristili drevni Peruanci, a kao materijal bilo je upotrijebljeno isključivo domaće balsino drvo, koje i natopljeno zadržava plovnost. Splav je nazvana po istoimenom božanstvu ili mitskom biću Inka (na jeziku Inka: *Sunčev sin*), koje su, navodno, polinezijski domorodci prepoznali kao svoje već zaboravljeno božanstvo. Svrha je pohoda (ekspedicije) bila dokazati da su prastanovnici Južne Amerike mogli naseliti Polineziju slijedeći velike oceanske struje; pohod je trajao 101 dan, tijekom kojih je splav prešla oko 8 000 kilometara. Iako je putovanje uspješno okončano, znanstvenici uglavnom nisu prihvatili Heyerdahlove teorije. 

Kon-Tiki je je također ime popularne knjige koju je Heyerdahl napisao o svojim pustolovinama. Heyerdahl je tvrdio da su južnoamerički narodi naselili Polineziju u južnom Pacifiku u pretkolumbovska vremena. Organizirao je ekspediciju Kon-Tiki da bi pokazao kako je bilo tehnički moguće preploviti Tihi ocean isključivo uz pomoć materijala i tehnologije iz tog doba.

Heyerdahl i njegovi pomoćnici otišli su u Peru, gdje su pomoću stabala i drugih lokalnih materijala izgradili splav od drveta balsa na domorodački način prema crtežima španjolskih konkvistadora. Zajedno s petoricom ljudi Heyerdahl je na toj splavi plovio 101 dan i prešao oko 8 000 kilometara po Tihom oceanu dok se nije razbio na grebenu otoka Raroia u otočju Tuamotu 7. kolovoza 1947. Jedini moderni komad opreme na splavi bio je radio-aparat.

Knjiga *Kon-Tiki* bila je uspješnica, a dokumentarni film o ekspediciji osvojio je Oscara 1951.

Originalni Kon-Tiki je izložen u Muzeju Kon-Tiki u Oslu.

Izvori
------

1. ↑   **Kon Tiki**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.

Vanjski linkovi
---------------

* Muzej Kon-Tiki u Oslu

***Kon-Tiki*** na Wikimedijinoj ostavi
**Komárom** (hrvatski: *Komoran*, njemački: *Komorn*, slovački: *Komárno*) je pogranični grad na sjeveru Mađarske 
od 18,957 stanovnika. koji administrativno podpada pod 
Županiju Komárom-Esztergom.

Geografske karakteristike
-------------------------

Komárom leži na desnoj obali Dunava, na suprotnoj slovačkoj strani leži grad Komoran. 
Grad je udaljen oko 38 km sjeverozapadno od županijskog centra Tatabánye.

Historija
---------

Komárom je nastao nakon potpisivanja Ugovora iz Trianona 1919. i razgraničenja između tada novoformiranih država Čehoslovačke i Mađarske. Kako je određeno da Dunav bude granica, Mađarskoj je pripalo dotadašnje predgrađe *Újszőny* (Novi Szony) jedinstvenog Komaroma, a Čehoslovačkoj veći historijski centar grada, na sjevernoj strani rijeke.

Za rimskih vremena tu se nalazio kastrum Brigetio, koji je u 1. vijeku bio najveći vojni logor u Panoniji i velika dunavska luka. 
Koliko je on bio važan, govori činjenica da je u njemu bila stalno stacionirana Legia Adiutrix, kao i to da je imao terme i amfiteatar.

Najstarije srednjovjekovno naselje je prvi put dokumentirano 1138. Kralj Bela IV. dodjelio mu je - 1265. status grada.

Tokom 16. vijeka u vrijeme osmanske invazije na Ugarsku Komarom je postao granična utvrda.

Zbog napoleonskih ratova podignute su utvrde i na desnoj obali, i to je bio nukleus današnjeg Komároma.

Pravi razvoj *Újszőnya* počeo je izgradnjom pruge Beč - Budimpešta koja je dovršena 1884. Nakon tog je izgrađen 1892. i prvi čvrsti most, koji je zamjenio dotadašnje pontonske koje je često odnjela veća poplava.
Sve to omogućilo je da se na desnoj obali.nasele brojni trgovci i industrijalci.

Nakon tog su se Sjeverni i Južni Komárom (*Újszőny*) ujedinili - 1896. u jedinstveni Komárom.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Naumburg
* Slovačka, Komoran
* Finska, Lieto
* Njemačka, Naumburg
* Austrija, Juddendorf-Strassengel
* Rumunjska, Sebeş
* Poljska, Sosnowiec

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Komárom-Esztergom" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 06. 2016.

Vanjske veze
------------

***Komárom*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Komároma* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Kruno Kolombatović** (), prvi predsjednik Hajduka koji je na ovoj dužnosti od njegovog osnutka 1911. pa do 1912. godine. Kruno je učestvovao i u prvoj Hajdukovoj trening utakmici koju je odigrala A momčad, u kojoj je on bio, protiv B momčadi. A-momčad igrala je u bijelo-plavom dresu a B-momčad u dresovima čije su majice bile na rige. I dresovi i balun poslao je iz Praga Fabjan Kaliterna, jedan od četvorice (ili petorice) osnivača Bile momčadi.

Ova trening-utakmica završila je pobjedkom A-momčadi sa rezultatom 13:2. Za A-momčad uz njega igrali su i Joseph Buchberger, Petar Bonetti, Josip Namar, Mario Righi, Ermenegild Rosseg, Vilibald Zuppa, Antun Righi, Stipe Sisgoreo, Ivan Tudor (koji je potpalio staru Hajdukovu baraku kako bi došli do novca od osiguranja) i Šime Raunig. 

Za B-momčad nastupili su Marko Margetić, Pavo Mardešić, Paško Fabris, Božo Nedoklan, Josip Cotić, Lucijan Stella, Luka Fakač, Ante Mardešić, Fabjan Lukas, Paško Sisgoreo i Krunoslav Bonačić.

Krunu Kolombatoviću ovo je bila jedina utakmica koju je odigrao. Prva javna utakmica koju su Bili odigrali protiv nekog drugog kluba odigrala se 11. lipnja 1911. protiv Calcia, a Hajduk ju je dobio s rezultatom 9:0.

Izvori
------

1. ↑  Svi Hajdukovi predsjednici

| * p
* r
* u
Igrači prve Hajdukove trening utakmice 1911. |
| --- |
| Popis igrača – A momčad | Joseph Buchberger (prvi Hajdukov brankar, vratar; 16/0) • Petar Bonetti (1/0) • Josip Namar (1/0) • Mario Righi (98/10) • Ermenegild Rosseg (2/0) • Vilibald Zuppa (1/0) • Kruno Kolombatović¹ • Antun Righi¹ • Stipe Sisgoreo (5/0) • Ivan Tudor (24/3) • Šime Raunig (1/1). |
| Popis igrača – B momčad | Marko Margetić¹ • Pavo Mardešić¹ • Paško Fabris (2/0) • Božo Nedoklan (64/24) • Josip Cotić¹ • Lucijan Stella¹ • Luka Fakač (2/0) • Ante Mardešić¹ • Fabjan Lukas¹ • Paško Sisgoreo (48/0) • Krunoslav Bonačić (9/10). |
| *1. Igrači koji su odigrali samo trening utakmicu, nakon čega se više nisu zaigrali na terenu. Ostalim igračima u zagradi su brojevi utakmica/zgoditaka.* |
**Garage rock** je glazbeni žanr, podvrsta rocka. Nastao je početkom šezdesetih, prvenstveno u SAD-u, ali i u drugom državama.
Mladež koja je slušala britanske sastave The Kinks, The Rolling Stones i The Beatles bila je inspirirana ovom glazbom i sami su počinjali svirati sličnu glazbu. Termin garage rock se nije rabio 1960-ih već je skovan tek kasnije. Bitan čimbenik u popularizaciji garage rocka bio je kompilacijski album *Nuggets: Original Artyfacts from the First Psychedelic Era, 1965–1968* koji je objavila izdavačka kuća Elektra Records, 1972.

Pošto se uglavnom radilo o amaterima, zvuk je uglavnom bio sirov i nepročišćen, što je i bila bit zvuka garage rocka. Veliki broj ovih sastava je uglavnom vježbao muziciranje po garažama, odakle i dolazi naziv glazbenog žanra. Pjesme su uglavnom bile jednostavne, sastavljenje od tri akorda, a tekstovi su također bili jednostavni i govorili su uglavnom o nekoj djevojci, ili kako je bilo zabavno na zabavama. Uglavnom su sastavi ovog glazbenog stila bili poznati na lokalnom nivou, a ako bi se uspjeli probiti na nacionalni nivo obično se radilo o samo jednom velikom hitu. Pjesma koja se smatra prva ovog žanra je "*Louie Louie*" sastava The Kingsmen iz 1963.

Garage rock je inspirirao između ostalog hard rock, punk rock, grunge i college rock.

Poznate pjesme
--------------

* "96 Tears" - ? and the Mysterians
* "You're Gonna Miss Me" - 13th Floor Elevators
* "Liar, Liar" - The Castaways
* "Psychotic Reaction" - Count Five
* "Hate to Say I Told You So" - The Hives
* "Louie Louie" - The Kingsmen
* "Hey Joe" - The Leaves
* "A Public Execution" - Mouse and the Traps
* "Talk Talk" - The Music Machine
* "Pushin' too Hard" - The Seeds
* "Gloria" - Shadows of Knight
* "The Witch" - The Sonics
* "Dirty Water" - The Standells
* "I Want Candy" - The Strangeloves
* "Double Shout of My Baby's Love" - The Swingin' Medallions
* "Tick Tick Boom" - The Hives

Izvori
------

1. ↑  Om grage rocku na rateyourmusic.com
2. ↑  O garage rocku na allmusic.com
3. ↑  O Nuggetsu na allmusic.com
4. ↑  O *Louie Louie* na allmusic.com
5. ↑  The History of Punk Rock na about.com
6. ↑  Pitchfork: Positive Destruction: San Francisco's New Garage Rock

Vanjske veze
------------

***Garažni rock*** na Wikimedijinoj ostavi

* Allmusic o garage rocku
* 60sgaragebands - Stranica na engleskom o garage rocku i garage rock sastavima Arhivirano 2016-04-16 na Wayback Machine-u
Koordinate: 41° 57′ 47" SGŠ, 22° 44′ 07" IGD

**Kosovo Dablje** (mak. *Kosovo Dabje*) je naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Kosovo Dablje je u sastavu opštine Delčevo.

Prirodni uslovi
---------------

Kosovo Dablje je smešteno u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Delčeva, naselje je udaljeno 6 kilometara zapadno.

Naselje Kosovo Dablje se nalazi u istorijskoj oblasti Pijanec. Naselje se razvilo na severnim padinama planine Golak, dok severno od njega protiče reka Bregalnica. Nadmorska visina naselja je približno 720 metara. 

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Stanovništvo
------------

Kosovo Dablje je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 21 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Spoljašnje veze
---------------

* www.delcevo.gov.mk Zvanična stranica opštine Delčevo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Delčevo |
| --- |
| **Delčevo** • 
Bigla •
Vetren •
Virče •
Vratislavci •
Gabrovo •
Grad •
Dramče •
Zvegor •
Ilijovo •
Kiselica •
Kosovo Dablje •
Novi Istevnik •
Očipala •
Poleto •
Razlovci •
Selnik •
Stamer •
Stari Istevnik •
Trabotivište •
Turija •
Čiflik |  |
**Fulk III** (francuski: ; 972 – 21. jun 1040), poslije smrti zvan **Nerra** (*le Noir*, "Crni"), bio je grof od Anjoua od 21. jula 987 od smrti. Bio je sin Geoffreya Sivog plašta i Adelaide od Vermandoisa. 

Fulk se tradicionalno smatra jednim od arhitekata buduće anžuvinske moći. Kronike su ga opisale kao izuzetno nasilnog i svadljivog vladara, koji je istovremeno bio izuzetno pobožan te svoja nasilna djela nastojao iskupiti čestim hodočašćima i osnivanjima samostana. Svoju prvu suprugu je navodno 999. dao živu spaliti nakon što je uhvatio kako ga vara sa jednim seljakom. 

Sa drugom suprugom je imao dvoje djece - sina Geofreya Martela koji ga je naslijedio, te kćer Ermengarde od koje potiče Dinastija Plantagenet.

Izvori
------

Literatura
----------

* Bachrach, Bernard S. *Fulk Nerra, the Neo-Roman Consul, 987-1040: a Political Biography of the Angevin Count*. University of California Press, 1993.
* Erdoes, Richard. *AD 1000: Living on the Brink of Apocalypse*, 1988
* Fichtenau, Henry. *Living in the Tenth Century*, 1991.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Geoffrey I**  |  **grof Anjoua** 987–1040 | Slijedi: **Geoffrey II**  |
Krupajsko vrelo**Krupajsko vrelo** se nalazi u istočnoj Srbiji ispod zapadnog krečnjačkog odseka Beljanice na nadmorskoj visini od 220 m. Smešteno je u ataru sela Milanovca, udaljenom od Žagubice oko 35 km.

Položaj i karakteristike
------------------------

Ovo vrelo spada u grupu kraških vrela, a temperatura vode kreće se od 9-11°-{S}-. Vrelo je pri dnu amfiteatralnog oblika strmih, mestimično vertikalnih strana. Potok vrela, odnosno vrelska otoka ukupne dužine 435 metara, prvo otiče prema severu na dužini od 130 metara, a zatim skreće prema zapadu i posle nekih 300 metara uliva se u Krupajsku reku. Zbog izgradnje brane na otoci vrela visoke oko 3 metara vrelo danas ima izgled izduženog jezerca dužine 40 i širine 17 metara čija se voda atraktivnim vodopadom preliva preko krune ove ustave.  

Speleoronilačkim proučavanjima u 1998. godini, koja predstavljaju izvanredni istraživački poduhvat, otkriveno je postojanje preko 70 m dubokog inverznog kraka pećinskog sifona kojim vode vrela dospevaju iz krečnjačkog masiva Beljanice.
Od brane do mlina, vrelski potok teče kroz krečnjačku sutjesku strmih strana i slapovitog korita. Hidrološki režim vrela i njegova izdašnost nisu dovoljno ispitani. Kao i većina kraških izvora, ovo vrelo se odlikuje velikim promenama izdašnosti u toku jedne godine, a pogotovu u višegodišnjem periodu. Kod zgrade mlina, nalazi se betonska česma sa pet metalnih cevi na kojima ističe topla voda temperature 26˙C i izdašnosti 6 - 10 lit/sek. Ova voda potiče iz prirodnog termalnog izvora koji je kaptiran i podzemno sproveden do česme. Desetak metara od česme je druga termalna pojava predstavljena izvorom u obliku minijaturnog vodoskoka koji je nastao na samoizlivnoj geološkoj bušotini.  

Krupajsko vrelo i ambijent u okolini od 9 ha su zaštićeni kao spomenik prirode od nacionalnog značaja Republike Srbije. Spomenik prirode "Krupajsko vrelo", ustanovljen je uredbom Vlade Republike Srbije (Službeni glasnik RS, br. 9/95), a na osnovu Zakona o zaštiti životne sredine, za zaštićeno prirodno dobro od izuzetnog značaja predstavlja jedan od najjačih kraških izvora u Srbiji i po morfologiji svog izvorišta, hidrološkim funkcijama i pratećim prirodnim obeležjima pripada grupi najreprezentativnijih gravitacionih vrela.

Vidi još
--------

* Homolje, gde se nalazi i pećina iz koje je izvirala voda. Danas se vidi samo deo otvora pećine, a prvobitni izvor je potopljen.

Vanjske veze
------------

* Krupajsko vrelo Arhivirano 2012-08-16 na Wayback Machine-u
* Spomenik Arhivirano 2013-07-26 na Wayback Machine-u
Kiklopski hodnici Tirinta presvođeni konzolnim pseudosvodom, 13. vijek pne.
**Kiklopsko zidanje** je građevinska tehnika koja za podizanje zida koristi masivne, često megalitske kamene blokove, koji su u pravilu samo neznatno obrađeni, te spojeni u zid "u suho", bez veziva.

Kod ovog, najjednostavnijeg načina zidanja, nepravilni kameni blokovi nanizani su jedan pokraj i iznad drugog, a ukoliko su uopće obrađeni, to je učinjeno u najmanjoj mjeri, na primjer na način da su istaci koji ometaju dobro nalijeganje blokova jedan na drugi otklesani. Praznine koje remete stabilnost blokova unutar zida ispunjaju se umetanjem manjih kamenova, a mogu biti dodatno zapunjene i poravnane zemljom, smjesom gline ili kamenim iverjem.

Naziv ovog načina zidanja potječe od kiklopa, grčkih jednookih divova za koje se vjerovalo da su jedini bili u stanju podizati i graditi sklopove od kamenih mega-blokova koji često teže nekoliko tona. Kiklopski zidovi kojima je bila utvrđena Mikena bili su debeli oko 4.5-6 metara, a visoki možda i do 15 metara. Kiklopsko ziđe Tirinta, koje svojom masivnošću znatno nadmašuje ono glasovitije i veće Mikene, također je imalo fortifikacijsku ulogu. Pretpostavlja se da su hodnici presvođeni lažnim, „konzolnim" svodom izvorno povezivali tvrđave koje su se nalazile u sklopu zidina.

Kiklopsko zidanje često se pogrešno zamenjuje s poligonalnim zidanjem, u kojem se koriste znatno obrađeni, poligonalni kameni blokovi, koji u kasnijim periodima bivaju dodatno obrađivani, poprimajući sve više kvadratni oblik. Na koncu su graditelji za gradnju zidne mase počeli koristiti savršeno isklesane kamene kvadre. Oni se su se, međutim, upotrebljavali samo za najreprezentativnije gradnje, obzirom da oblikovanje svakog takvog kvadra koji savršeno naliježe na ostale zahtjeva izuzetno mnogo vještine i vremena. Takav način gradnje, savršeno oblikovanim kvadratnim kamenim blokovima Vitruvije naziva opus isodomum.

Bilješke
--------

1. ↑  Damjanov / Radulić 1967.
2. ↑  Griffiths Padley 1998. str. 90.
3. ↑  Higgins 1994. str. 82.; Griffiths Padley 1998. str. 90.
4. ↑  Milić 1994. str. 132.
5. ↑  Griffiths Padley 1998. str. 95.

Literatura
----------

* Damjanov / Radulić 1967 - Damjanov, Jadranka; Radulić, Ksenija: Kiklopski zidovi, Umjetnost (Likovne umjetnosti), 3. izdanje, Zagreb, 1967.
* Griffiths Padley 1998 - Griffiths Padley, John: Greek Art and Archaeology, London, 1998.
* Higgins 1994 – Higins, Reynold: Minoan and Mycenaean Art, London, 1994.
* Milić 1994 – Milić, Bruno: Razvoj grada kroz stoljeća, I, Prapovijest – antika, Zagreb, 1994.
* Müller / Vogel 1999 - Werner Müller; Gunther Vogel: Atlas arhitekture 1, preveo Milan Pelc, Zagreb, 1999.
Primjer animacije
**Kompjuterska animacija** ili **Računarska animacija** je umjetnost stvaranja pokretnih slika uz pomoć računara. Računarska animacija je potpolje računarske grafike i animacije. Najčešće se stvara u 3D grafici, ali i 2D grafici. Veoma često se poistovjećuje sa računarski stvorenim slikama (CGI), naročito kada se koristi u filmovima. 

Da bi se stvorila iluzija kretanja, slika se prikazuje na monitoru koja se velikom brzinom zamijenjuje sljedećom sličnom slikom koja je blago izmjenjena. Ova tehnika je sasvim identična onoj koja se koristi na televiziji i filmovima. 

3D računarska animacija je nasljednik ove umjetnosti. Animirana figura je napravljena, a ona se sadrži od nekoliko dijelova koje je animator napravio. Onda se tim dijelovima dodijeljuju putanje koje će pratiti, i tako stvarajući kretanje. Završni čin je da ta napravljena figura dobije izgled je uz pomoć renderiranja.

Primjer
-------

Slika ima boju pozadine crnu. Potom je koza nacrtana na desnoj strani ekrana. Sljedeća slika je blago promijenjena jer je koza pomjerena lijevo. Ovaj proces se ponavlja, svaki put pomičuči kozu lijevo. Ako se taj proces ponavlja dovoljno brzo koza će odavati utisak da se glatko kreće prema lijevoj strani.

Objašnjenje
-----------

Da bi prevarili oko i mozak da vidi glatko pomjeranje objekata u slikama, one bi se trebale da izmjenjuju 12 puta u sekundi ili brže. Vrijednosti preko 70 slika u sekundi nemaju prakično efekta jer ljudsko oko ne može primjetiti razliku kod većih vrijednosti. Kod vrijednosti ispod 12 slika u sekundi većina ljudi može opaziti trzanje što ne doprinosi glatkom kretanju. Obični crtani filmovi obično koriste 15 slika u sekundi. Standardni filmovi na televiziji i kinima koriste oko 24 slike u sekundi za stvaranje iluzije kretanja. Kod računarskih igara brzina zavisi od grafičke kartice, a prihvatljive brzine se kreću od 30 slika u sekundi pa na više. Računari i video kamere su omogućili bolji rad sa filmovima odnosno pokretnim slikama, dok su jake grafičke kartice potpomogle bolje real-time prikazivanje slika u računarskim igrama.

Povezano
--------

* Animacija
* Računarski stvorene slike

Vanjske veze
------------

***Kompjuterska animacija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kako funkcionira kompjuterska animacija?
* Što je računarska animacija? Arhivirano 2013-01-20 na Wayback Machine-u
U egipatskoj mitologiji, **Kebehet** (također **Qeb-Hwt**, **Kebhut**, **Kebehut**, **Kebechet**, **Qébéhout** i **Kabechet**) je egipatska božica. Njeno ime se povezuje sa ispiranjem vodom.

Opis
----

Pepijeva vaza sa hijeroglifima, spominjana u *Tekstovima piramida*
Kebehet je božica svježe vode i svježine. Ona je kćer Anubisa, boga sa glavom šakala i njegove žene Anput, koja također ima glavu šakala. Kebehet nema glavu šakala, već je zamišljena kao zmija, te je tako i prikazivana. 

Anubis, njen otac, bog je balzamiranja i zaštitnik mumija, a kao takav, dok priprema mumije, potrebna mu je voda za ispiranje. U tu svrhu služi Kebehet, te pomaže svom ocu. Ponekad se povezuje sa božicom Ma'at; ona je božica reda, a Kebehet je božica čistoće (a čistoća je važna za red i zdravlje). Kebehet se spominje u hermopoliskom mitu, Ogdoadi. 

U hramovima su svećenici čistili kipove bogova, pa se vjerovalo da Kebehet čisti, odnosno, kupa bogove te se brine za njihovu čistoću. Tako je Kebehet i zaštitnica svećenika. 

U *Tekstovima piramida* piše: "Božica Kebehet, kćer Anubisa, pronađe Pepija, i ona mu dođe u susret sa četiri vaze. Ona pere Pepija." U tekstu se objašnjava kako Kebehet nakon smrti čisti faraonovo tijelo kako bi faraon ponovo oživio u Ozirisovu carstvu.
**Krunski princ Thutmose** (ili, preciznije, **Djehutymos**) bio je najstariji sin egiptaskog faraona Amenhotepa III iz Osamnaeste dinastije. Nestao je iz javnih spisa u trećem deceniju života, odnosno pred kraj vladavine Amenhotepa III. Njegov mlađi brat Amenhotep IV - poznatiji kao Akhenaten - je umjesto njega naslijedio prijestolje. 

Služio kao svećenika boga Ptah u drevnom Memfisu, te imao punu titulu *Krunski princ*, *Nadzornik svećenika Gornjeg i Donjeg Egipta*, *Visoki svećenik Ptah u Memfisu* i *Sm-svećenik Ptah*. Mala figura princa kao mlinara se nalazi u Louvreu, a jedna se nalazi u Berlinu. Princ Thutmose je najpoznatiji po vapnenačkom sarkofagu svoje mačke *Ta-miu* koja se danas nalazi u Kairskom muzeju.

Siegmund Freud je u svojoj knjizi *Mojsije i monoteizam* iz 1939. godine iznio hipotezu da je Thutmoseov mlađi brat Akhenaten bio povezan s biblijskim likom Mojsija. Nešto kasnije (1998) je istu hipotezu razradio Jan Assmann u knjizi *Moses the Egyptian*, pa se pojavljuju teze da je upravo Thutmose bio Mojsije.

Izvori
------

1. ↑  Aidan Dodson & Dyan Hilton, The Complete Royal Families of Ancient Egypt, Thames & Hudson (2004), p.157
2. ↑  Aidan Dodson (1990). „Crown Prince Djhutmose and the Royal Sons of the Eighteenth Dynasty". *The Journal of Egyptian Archaeology* **76**.
3. ↑   Dodson & Hilton, op. cit. p.157
4. ↑  Arielle Kozloff & Betsy Bryan, "Royal and Divine Statuary," Egypt’s Dazzling Sun: Amenhotep III and his World,(Cleveland, 1992), p.425, fig.XIV.1

Eksterni linkovi
----------------

* The coffin of the She-cat of Prince Thutmose Arhivirano 2011-09-30 na Wayback Machine-u
**Kebnekaise** (sami: **Giebmegáisi** ili **Giebnegáisi**) je najviši vrh Švedske. Masiv Kebnekaise dio je skandinavskog gorja, ima dva vrha, od kojih je južni, glacialni visok 2.123 metara prema posljednim mjerenjima. Sjeverni vrh ima 2.097 metara i nije prekriven ledom. Kebnekaise leži u Laponiji, oko 150 km sjeverno od Arktičkog kruga i zapadno od Kiruna u blizini popularnog planinarskog puta Kungsledena između Abiskoa i Nikkaluokta. Zbog smanjivanja glečera smanjila se i visina vrha koja je u najstarijima mjerenjima bila 2117 metara.

Zapadna ruta za uspon na vrh označena crveno
Planinarski dom (Kebnekaise fjällstation), nalazi se u podnožju Kebnekaisea, oko 19 km, 6-7 sata od Nikkaluokta. On je polazna točka za uspon preko zapadne rute (västra leden, oko 13 km, 4-6 sati na vrhu) ili istočne rute (Östra leden, oko 10 km, 3-5 sati na vrhu). Zapadni put vodi preko padina i vrha Vierranvárri do ledenog vrha. Istočna ruta vodi preko ledenjaka i stijena te je opasnija, međutim opremljena je s fiksnim čeličnim kabelima.

Vanjske poveznice
-----------------

* Fotogalerija Marca Klübera Arhivirano 2005-10-18 na Wayback Machine-u
* Skijaško izvješće s švedskih planina, uključujući Kebnekaise (English) Arhivirano 2011-09-27 na Wayback Machine-u

### Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kebnekaise** |

Izvor
-----

1. ↑  „Statistisk årsbok 2011" (Swedish). Statistics Sweden. str. 10. Arhivirano iz originala na datum 2011-07-05. Pristupljeno 10. srpnja 2011.
**Krunoslav Bonačić**, nekadašnji igrač Hajduka iz desetih i dvadesetih godina 20.-tog stoljeća. 

Učesnik je prve Hajdukove trening-utakmice 16. travnja 1911. u kojoj je nastupio za momčad B koja je od A-momčadi izgubila sa 13:2. Na ovoj utakmici su uz njega igrali i Petar Bonetti, Joseph Buchberger, Josip Cotić², Paško Fabris², Luka Fakač², Kruno Kolombatović, Fabjan Lukas², Ante Mardešić², Pavo Mardešić², Marko Margetić², Josip Namar, Božo Nedoklan² (strijelac 2. gola za Hajduk), Šime Raunig (strijelac 1. gola za Hajduk), Antun Righi, Mario Righi, Ermenegild Rosseg, Paško Sisgoreo², Stipe Sisgoreo, Lucijan Stella², Ivan Tudor i Vilibald Zuppa (², B-momčad; ostali A-momčad). 

Za Hajduk je nastupio 9 puta i postigao 10 golova, od toga 3 službena natjecanja u Splitskom nogometnom podsavezu (bez golova) i i 6 u prijateljskim utakmicama sa 10 zgoditaka. Prvi službeni nastup bila mu je 21. prosinca 1920, utakmica protiv Splita, koju je Hajduk kao gost dobio sa 1:6. U toj utakmici golove za Hajduk postigli su Zelić (4) i po jedan Hochmann i Žaja. Uz Bonačića i navedene strijelce nastupili su i M. Rodin (branka), Dujmović, Pilić, J. Rodin, Mihaljević, Šuste i Tagliafero.

Statistika u Hajduku 

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 0 | 0 |
| Kup | 0 | 0 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 0 | 0 |
| Splitski podsavez | 3 | 0 |
| **Ukupno** | **3** | **0**
 |
| Prijateljske | 6 | 10 |
| ***Sveukupno*** | **9** | **10** |

Krunoslav Bonačić imao je tri nastupa u službenim utakmicama splitskog nogometnog podsaveza bez zadanih golova, a prvi je bio (u prvom sastavu) protiv Splita 21. studenog 1920. Završila je rezultatom 1:6 za Hajduk a golove su postigli Zelić (4), Hochmann i Žaja.

Izvori
------

1. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduka

| * p
* r
* u
Igrači prve Hajdukove trening utakmice 1911. |
| --- |
| Popis igrača – A momčad | Joseph Buchberger (prvi Hajdukov brankar, vratar; 16/0) • Petar Bonetti (1/0) • Josip Namar (1/0) • Mario Righi (98/10) • Ermenegild Rosseg (2/0) • Vilibald Zuppa (1/0) • Kruno Kolombatović¹ • Antun Righi¹ • Stipe Sisgoreo (5/0) • Ivan Tudor (24/3) • Šime Raunig (1/1). |
| Popis igrača – B momčad | Marko Margetić¹ • Pavo Mardešić¹ • Paško Fabris (2/0) • Božo Nedoklan (64/24) • Josip Cotić¹ • Lucijan Stella¹ • Luka Fakač (2/0) • Ante Mardešić¹ • Fabjan Lukas¹ • Paško Sisgoreo (48/0) • Krunoslav Bonačić (9/10). |
| *1. Igrači koji su odigrali samo trening utakmicu, nakon čega se više nisu zaigrali na terenu. Ostalim igračima u zagradi su brojevi utakmica/zgoditaka.* |
Za američkog vojnika, v. Frank Gaffney (vojnik).

**Frank J. Gaffney Jr.** (Pittsburgh, 5. 4. 1953. – ), američki političar, autor, kolumnist i teoretičar zavjera, poznat po služenju u Reaganovoj administraciji i vodstvu Centra za sigurnosnu politiku (CSP). Studirao je na Univerzitetu Georgetown i Johns Hopkins, a političku karijeru započeo je 1970-ih radeći kao pomoćnik demokratskog senatora Henryja M. Jacksona odnosno pod mentorstvom Richarda Perlea. Od augusta 1983. do novembra 1987. godine, za vrijeme Reaganovog predsjedništva, bio je na položaju zamjenika ministra obrane za nuklearne snage i politiku kontrole oružja. Godine 1988. u Washingtonu osniva pro-izraelsku organizaciju CSP koja je postala notorna po difamiranju raznih pojedinaca, medija i organizacija. Njegove teorije zavjere uključuju navodnu odgovornost Sadama Huseina za bombaške napade na WTC (1993) i u Oklahoma Cityju (1995), da su Grover Norquist i Huma Abedin tajni agenti Muslimanskog bratstva, da logo Agencije za raketnu obranu (MDA) sadrži skriveno značenje tj. pokoravanje islamu, da Barack Obama nije rođeni Amerikanac, itd. SPLC, vodeća organizacija za suzbijanje diskriminacije u Sjedinjenim Državama, Gaffneyja opisuje kao jednog od najgorih islamofoba u državi. Od 1990-ih nije se aktivnije angažirao u politici, no donirao je financijska sredstva republikanskim kandidatima kao što su Allen West, Chris Myers i Jon Kyl. Devon Cross, jedna od Gaffneyjeve dvije sestre, također je angažirana u neokonzervativnom odnosno proizraelskom aktivizmu – članica je grupe *Secure America Now* koja po Americi reklamira Benjamina Netanjahua. Godine 2003. Frank Gaffney dobio je nagradu "Louis Brandeis" od Američke cionističke organizacije.

Opus
----

* *War Footing* (Naval Institute Press, 2005) ISBN 978-1591143017
* *Shariah: The Threat to America* (Center for Security Policy, 2010) ISBN 978-0982294765

Vanjske veze
------------

* (`en`) Frank Gaffney, Center for Security Policy
* (`en`) Frank Gaffney Jr. SPLC

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 63421250
* LCCN: n2005078540
* ISNI: 0000 0000 3650 2230
* GND: 1169435084

 |
**Franjo Hocenski** (zvan **Hoc** s dugosilaznim naglaskom; 1945. - Osijek, 11. siječnja 2005), političar i srednjoškolski profesor matematike i fizike. Radio 36 godina u nekadašnjem EMŠC-u i Trgovačkoj školi, u kojoj je bio voditelj i pomoćnik ravnatelja.

Bio je jedan od utemeljitelja **Slavonsko-baranjske hrvatske stranke** (SBHS) i vijećnik Skupštine Osječko-baranjske županije u sazivu 1993. godine te prvi predsjednik Vijeća osječke Gradske četvrti Gornji grad. Godine 2001. napustio je SBHS i neuspješno se okušao na lokalnim izborima kao nezavisni kandidat za gradonačelnika Osijeka. Kasnije je osnovao **Udrugu građana Nezavisni Slavonije i Baranje**, koja okuplja brojne srednjoškolske profesore. Bit će upamćen po inicijativi da se sjedište Đakovačko-srijemske biskupije iz Đakova preseli u Osijek ili da se bar u Osijeku utemelji ured pomoćnog biskupa.

**Izvor**: Željka Rački: *"Idealist i zagovornik središta biskupije u Osijeku"*, *"Osječki dom"*, VI, 643, 1 - Osijek, 13-14. I. 2005.