recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Miskito** je indijanska etnička grupa koja živi u Centralnoj Americi. Njihova postojbina se nalazi između Cape Camerona u Hondurasu i Rio Grande u Nikaragvi.

Iako postoji domorodački Miskito jezik, većina Miskita danas govori Miskito kreolskim engleskim. 

Miskiti predstavljaju prilično neobičnu indijansku etničku grupu. Zbog nepristupačnog terena su uspjeli očuvati svoju nezavisnost od španskih osvajača, ali su zbog toga bili i omiljeno skrovište odbjeglim robovima i evropskim bjeguncima koje su rado primali u svoje redove i čiju su kulturu rado preuzimali. U 17. vijeku su Miskiti sklopili neformalno savezništvo sa Engleskom, pa su preuzeli engleski jezik, običaje i kršćansku vjeru, te čak stvorili vlastitu kraljevinu nad kojom je Britanija u 18. vijeku uvela protektorat.

Britanija je godine 1783. godine mirom u Versaillesu Španiji formalno priznala suverenitet nad Miskito područjem, ali je Miskito kraljevina očuvala de facto nezavisnost od Španije, a kasnije i od Centralnoameričke federacije i Nikaragve. Nikaragva je kontrolu nad Miskito područjem ustanovila tek godine 1894.

1980-ih godina, za vrijeme sandinističke vlasti u Nikaragvi, Miskiti su podržavali kontraše zbog čega su bili izloženi brutalnim progonima. Njihov otpor sandinistima je prestao nakon davanja autonomije godine 1987.

***Miskito*** na Wikimedijinoj ostavi
Nabonid na reljefu koji ga prikazuje kako se moli mjesecu, suncu i Veneri
Nabonidov cilindar koji opisuje opravke hrama Sîn, Britanski muzej
**Nabonid** (akadski **Nabû-nāʾid**) bio je posljednji kralj Neo-babilonskog Carstva koji je vladao od 556. do 539. pne.

O Nabonidovom porijeklu se ne zna mnogo. U jednom od svojih zapisa spominje da je bio "skromnog roda". Majka mu je bila svećenica boga Sina. Na vlast je došao nakon što je ubijen kralj Labaši-Marduk, odnosno dijete kralja Neriglissara. U svojim zapisima je Nabonid spominjao da potječe od Asurbanipala, zbog čega neki historičari spekuliraju da je riječ o Asircu, dok drugi smatraju da je riječ o najobičnijoj propagandi.

Nabonid je tri godine nakon dolaska na vlast odlučio napustiti Babilon, odnosno otići u oazu Teyma. Iako je zadržao kraljevsku titulu, upravljanje državom je ostavio svom sinu i suvladaru Belšazaru. Motivi Nabonidovog dobrovoljnog izgnanstva iz prijestolnice su predmet spekulacija među historičarima - najčešće se spominju vjerski razlozi, odnosno Nabonidovo henoteističko štovanje boga Sina, zbog čega je došao u sukob s u Babilonu dominantnim svećenstvom boga Marduka. Nabonidovo izgnanstvo je završilo nakon deset godina kada se vratio u Babilon, najvjerojatnije nezadovoljan Belšazarovim upravljanjem, odnosno zabrinut zbog jačanja susjednog Perzijskog Carstva pod Kirom Velikim.

Kada se Nabonid vratio u Babilon, otpočeo je veliki projekt preseljavanja božanskih statua iz gradova svog carstva u prijestolnicu. Historičari također spekuliraju što je bio Nabonidov motiv. Neki vjeruju da je uz simboličku zaštitu bogova htio ojačati svoj autoritet, odnosno ohrabriti podanike u Babilonu pred perzijski napad. Dio historičara, pak, smatra kako je Nabonid to učinio iz znatiželje, odnosno iz kolekcionarske strasti. Nabonid je također skupljao brojne historijske zapise i nastojao prikupiti što više podataka o prošlosti Babilonije i Mezopotamije. Zbog toga se ponekad naziva prvim arheologom u historiji. 

Njegovoj vladavini je došao kraj kada je Kir Veliki napao Babiloniju. Nabonidova vojska je poražena u bitci kod Opisa, a potom su perzijske snage ušle u Babilon, označivši kraj Neo-babilonskog Carstva. Nabonid je zarobljen, a antički izvori, uključujući Herodota, tvrde da je nakon toga služio Kiru kao savjetnik.

Eksterni linkovi
----------------

***Nabonid*** na Wikimedijinoj ostavi

* Cylinder of Nabonidus at the British Museum.
* Nabonidus Cylinder from Sippar Arhivirano 2015-04-23 na Wayback Machine-u Translation.
* Nabonidus Cylinder from Ur Arhivirano 2015-06-10 na Wayback Machine-u Translation.
* Lihyanite inscription of Nabonidus, at Nat. Museum of Natural History site Arhivirano 2015-12-22 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Labashi-Marduk**  |  **Kralj Babilona** 556–539. pne. | Slijedi: **Nabukodonosor IV (samoproglašeni)**  |
Gravira u oku Mardukove statue u Babilonu, koja se često tumači kao prikaz Nabukodonosora
**Nabukodonosor II** ili **Nebukadnezar II** (rođen oko 630-umro oko 561. pne.) je najveći vladar Novog vavilonskog carstva. Započeo karijeru u vojsci kao činovnik i došao na presto posle smrti svog oca (610). Napao je Judeju i osvojio Jerusalim (587). Obnovio je puteve, hramove u Vavilonu. Po verovanju, za svoju ženu Semiramidu izgradio je viseće vrtove u Vavilonu (vidi i Sedam svetskih čuda), obnovio je Mardukov hram i izgradio Vavilonsku kulu. U svoje vrijeme je bio poznat kao **Nabukodonosor Veliki**, ali je među Jevrejima i hrišćanima stekao negativnu reputaciju zbog uništenja Judeje i vavilonskog ropstva. U 20. veku su ga arapski i irački nacionalisti prigrlili kao svog heroja.

Biografija
----------

Nabukodonosor je bio prvi po redu sin Nabopolasara, babilonskog kralja koji je Babiloniju osloboditi od asirskog ropstva, a 612. pne. i uništiti Asirsko Carstvo u savezu smedijskim kraljem Kjaksarom. Kako bi se taj savez učvrstio, Nabukodonosor se oženio za medijsku princezu Amitis od Medije.

Nestanak Asirskog Carstva je stvorio vakuum koga je pokušao ispuniti Egipat na čelu s faraonom Nehom II. Nabopolasar je zato bio prisiljen voditi borbe promjenljivog ishoda u Siriji, da bi na kraju komandu nad vojskom prepustio Nabukodonosoru. On je 605. pne. izvojevao odlučujuću pobjedu nad Egipćanima u bitci kod Karkemiša nakon čega je uspostavljena babilonska vlast nad Levantom. Iste je godine Nabopolasar umro, a Nabukodonosor postao novi babilonski kralj.

Prve godine vladavine je Nabukodonosor proveo u uspješnim pohodima protiv Skita i Kimerijaca. S obzirom da mu je brak s medijskom princezom osigurao savezništvo s moćnim susjedom na istoku, Nabukodonosor se uglavnom mogao orijentirati na prijetnje sa zapada. Godine 601. pne. je propao njegov pokušaj osvajanja Egipta, zbog čega je 597. pne. morao ugušiti pobunu u Kraljevstvo Juda|Kraljevstvu Juda, odnosno opsjesti i osvojiti Jeruzalem. Isti se grad ponovno pobunio deset godina kasnije, kada je Nabukodonosor razorio grad i njegove stanovnike odveo u babilonsko ropstvo.

Kasniji pokušaji egipatskih faraona da iskoriste babilonsku slabost, međutim, nisu imali uspjeha. Nabukodonosor se tako umjesto ratovima mogao prepustiti građevinskim projektima. Uz Viseće vrtove je sagradio i obnovio niz hramova u Babilonu, podigao obrambeni zid i luke u Perzijskom zaljevu. 

Godine 567. pne. je poduzeo posljednji pohod na Egipat, koji je završio neuspjehom. Babilonska tradicija tvrdi da je nakon toga pao u melankoliju i počeo proricati propast svog carstva.Posle smrti Nabukodonosora Velikog,Vaviloniju je 539.god. p.n.e.(pre nove ere) osvojio persijski kralj Kir Veliki.

Nabukodonosor je važan lik u Bibliji.

***Nabukodonosor II*** na Wikimedijinoj ostavi
Miskitoan-teritorij (crveno)
**Miskitoan**, skupina srodnih plemena i njihovih jezika i dijalekata u Nikaragvi i Hondurasu. Mískito plemena, nazivani i Mosquito, broje preko 160,000 duša, od čega oko 150,000 u obalnim i močvarnim nizinama Nikarave od Pearl Lagoona do Black Rivera, te u Hondurasu u departmanu Gracias a Dios. 

Miskito plemena prema Thomasu (1911) čine samostalnu porodicu koju Lehmann (1920) dalje povezuje sa skupinama Matagalpa, Ulua i Sumo Indijanaca i preko njih se vežu sa porodicom Chibchan. Prema McQuown/Greenbergu porodica Misuluan koju čine Indijanci Miskitoan, Sumoan i Matagalpan dio su Velike porodice Macro-Chibchan.

Mískito Indijanci stanovnici su močvarnih prašuma uz Atlantsku obalu među kojima se razlikuje više lokalnih skupina, to su: Baldam sa lagune Tuapi, Kabo (Cabo), sjeverno od ušća rijeke Río Grande u Nikaragvi, Mam iz Hondurasa sa lagune Caratasca, Mískito na atlantskoj obali Nikaragve na sjever do lagune Bluefields, Tawira (Tauira) u sjeveroistočnoj Nikaragvi, Wanki ili Wangki i Baymunana sa Cabo Gracias a Dios. Neke plemenske skupine vode se kao mješane sa Sumo Indijancima, to su: Bambana sa rijeke Río Bambana u Nikaragvi; Kiwahka; Kukalaya ili Cucalaya; Sumo-Sirpe; Tuńgla ili Toongla.

Izvori
------
Za druge upotrebe, pogledajte Rukavac (razvrstavanje), Rastoka (razvrstavanje) i Otoka (razvrstavanje)
Atchafalaya kao rukavac rijeke Mississippi
Delta Rajne, Meuse i Scheldta s brojnim rukavcima
**Rukavac**, ili **rastoka** ili **otoka**, je manji vodotok (rijeka, riječica ili potok) koji se odvaja od dotad većeg vodotoka i potom teče nezavisno. U određenim slučajevima rukavci se kasnije mogu ponovo spojiti. Rukavci mogu biti lijevi i desni, prema strani odliva od glavnog vodotoka.

Vrste
-----

Vrste rukavaca ili rastoka su:

* rukavci u riječnim deltama – relativno česta prirodna pojava, gdje rijeka neposredno prije svog ušća, uslijed sporog toka i malog pada, gomila riječni talog i tako istovremeno pravi ade) i rukavce.
* rukavci na tokovima rijeka u ravničarskim krajevima (tvore ade) – relativno česta prirodna pojava, gdje se rijeka u svom središnjem dijelu, uslijed sporog toka i malog pada, gomila riječni talog i tako istovremeno pravi ade) i rukavce.
* rukavci u kao vid bifurkacije – relativno rijetka prirodna pojava, a mnogo češća pod uticajem čovjeka.

Suprotnost rukavcu ili rastoci je **pritoka**, kao manji vodotok koji se uliva u veći.

Povezano
--------

* Ušće
* Pritoka
* Vodotok

***Rukavac*** na Wikimedijinoj ostavi
Ne zamijeniti sa posljednjim kraljem Qina, Ying Yingom (贏嬰), također poznatim kao Ziying.
**Car Ruzi od Hana** (5 – 25), poznat i kao "**Ying Dijete**" (tradicionalni kineski: ; pinyin: *rúzi yīng*) kao i po osobnom imenu **Liu Ying** (劉嬰), bio je posljednji car kineske Zapadne dinastije Han koji je vladao od 6. do 9. n.e. Nakon što je njegov prethodnik car Ping umro bez nasljednika, moćni regent Wang Mang je za nasljednika odabrao najmlađeg člana carske porodice kako bi što duže ostao regent i učvrstio svoju vlast. Nakon samo nekoliko godina, Wang Mang se osjetio dovoljno moćnim da i formalno svrgne cara-dijete te sebe proglasi carem, odnosno novu dinastiju Xin. U doba te dinastije, Ruzi je sve vrijeme bio u kućnom pritvoru, te kada je odrastao nije bio u stanju prepoznati najobičnije domaće životinje. U kaosu koji je nastao svrgavanjem dinastije Xin, mnogi ambiciozni velmože su nastojali obnoviti dinastiju Han. Godine 25. je tako započeta pobuna protiv privremenog cara Gengshija kojoj se pridružio i bivši car Ruzi. Nakon što je pobuna ugušena, Ruzi je pogubljen. Kineske historije ga tradicionalno opisuju kao nedužno dijete, odnosno tragičnu žrtvu historijskih okolnosti.
*Za ostale upotrebe, v. Stateira (razvrstavanje).*
Vjenčanje Stateire II. i Aleksandra Makedonskog, te Dripetis i Hefestiona u Suzi 324. pne.
**Stateira II.** (perz. *Rođenje zvijezda*), perzijska princeza, bila je kćer ahemenidskog vladara Darija III. i kraljice Stateire I. sestra Dripetis, unuka Sisigambis, te supruga Aleksandra Makedonskog.

Nakon bitke kod Isa i poraza perzijske vojske 333. pne. Darije III. je bježeći pred Makedoncima morao napustiti gotovo cijelu obitelj, uključujući majku Sisigambis, te kćeri Dripetis i Stateiru II.. Navodi se kako je Aleksandar prema zarobljenicima odnosio s velikim poštovanjem. Iako je Stateira II. prvotno bila zaručena s perzijskim plemićem Mazejom koji je umro 328. pr. Kr. udala se za Aleksandra Makedonskog 324. pr. Kr. u gradu Suzi, gdje su se mnogi makedonski dijadosi oženili Perzijankama. Njena sestra Dripetis udala se za Hefestiona.

Nakon smrti Aleksandra Makedonskog, Stateira II. i njena sestra Dripetis ubijene su 323. pne. u Babilonu od strane druge Aleksandrove žene Roksane, koja je svome sinu željela osigurati prijestolje. Njena baka Sisigambis navodno je počinila samoubojstvo zbog kaosa nakon Aleksandrove smrti.

Veze
----

* Darije III.
* Stateira I.
* Aleksandar Makedonski

Izvori
------

1. ↑  „Žene Aleksandra Makedonskog (Unexplainable.net)". Arhivirano iz originala na datum 2010-06-21. Pristupljeno 2013-06-13.
2. 1 2  „Stateira/Barsina (Livius.org)". Arhivirano iz originala na datum 2014-11-06. Pristupljeno 2009-08-29.

Vanjske veze
------------

* Žene Aleksandra Makedonskog (Unexplainable.net) Arhivirano 2010-06-21 na Wayback Machine-u
* Stateira/Barsina (Livius.org) Arhivirano 2014-11-06 na Wayback Machine-u
Kada se metalni meteoriti poliraju i jetkaju, pokazuju poznate Widmanstättenove figure.
Widmanstättenove figure (listići debljine 0,3 mm) vidljive na meteoritu Gibeon.
**Metalni meteoriti** ili **sideriti** su meteoriti sa velikim udjelom metala.

Za metalne se meteorita smatra da su zapravo dijelovi raspršenih jezgri asteroida kod kojih je bilo došlo do diferencijacije (rastapanja i potonuća metala u jezgru). Mogu sadržavati različite količine metala Nikla, po čemu se i dijele na **heksahedrite** (4,5 - 6,5% Ni), **oktahedrite** (6,5 - 13% Ni) i **ataksite** (16 - 30% Ni). 

Varijacije u strukturi metalnih meteorita su rezultat omjera dvije slitine nikla i željeza - kamacita i tanita, koji svojim kristaliziranjem tvore jezgre matičnih asteroida. Mnogi metalni meteoriti imaju u sebi i primjese minerala grafita, triolita, raznih silikata i sl. koji im daju karakterističan izgled.

Ovo je strukturna klasifikacija, a postoji još i kemijska (na osnovi udjela elemenata galija i germanija). Na metalne meteorita otpada najveći dio meteorita, ako računamo po masenom udjelu.

Heksahedriti
------------

Ovi meteoriti sadrže samo kamacit (ne i tanit) i ne pokazuju Widmanstättenove figure nakon poliranja i jetkanja. Ponekad pokazuju vrlo fine paralelne linije zvane Neumanove linije, koje su rezultat udara.

Oktahedriti
-----------

Oktahedriti sa sastoje od kamacita i tanita. Kada se poliraju i jetkaju, pokazuju poznate Widmanstätenove figure, strukture dosad pronađene u meteoritima. Laboratorijsko stvaranje ovih figura je nemoguće jer zahtijeva tisućljeća postupnog hlađenja. Izgled ovih figura ovisi o brzini hlađenja jezgre asteroida, te o količini tinita na raspolaganju. Mogu se podijeliti po debljini pojaseva kristala kamacita na:

* grublje (>3,3 mm, Ni: 5 - 9%)
* grube (1,3 - 3,3 mm, Ni: 6,5 - 8,5%)
* srednje grube (0,5 - 1,3 mm, Ni: 7 - 13%)
* fine (0,2 - 0,5 mm, Ni: 7,5 - 13%)
* finije (<0,2 mm, Ni: 17 - 18%)
* plesitične (<0,2 mm, kamacite spindles Ni: 9 - 18%).

Ataksiti
--------

Ovi meteoriti sadrže skoro samo tinit (ne i kamacit). Poliranje i jetkanje ne daju vidljivi uzorak, međutim, pod mikroskopom se mogu vidjeti vrlo fine Widmanstätenove figure. Vrlo su rijetki i dosad nije zabilježen nijedan slučaj pronalaska ovog meteorita nakon opažanja pada meteora. Najveći poznati meteorit uopće je ataksit Hoba West (Namibija, 1920), od oko 60 metričkih tona, ali se ne može istraživati jer ga je Namibijska vlada proglasila nacionalnim spomenikom.

Izvori
------

* Metalni meteoriti Arhivirano 2008-08-01 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85084318

 |
**Mustafa ef. Mujkanović** (Suha pokraj Bratunca, 5. januara 1950. − 13. maja 1992.), bosanskohercegovački je teolog bošnjačkog podrijetla, glavni imam Medžlisa Islamske zajednice Bratunac i prvi imam koji je ubijenom tokom rata u Bosni i Hercegovini.

Biografija
----------

Mustafa Mujkanović je rođen 1950. godine u mjestu Suha pokraj Bratunca od roditelja Miralema i Hate. Završio je Osnovnu školu Vuk Karadžić (1957.-1965.). Nakon osnovne škole završio je Gazi Husrev-begovu medresu u Sarajevu koja je tada bila pet godina (1965.-1970.). Oženio se 1979. godine Nizamom Mašić te su roditelji dvoje djece, kćerke i sina. Upisao je vanredni studij orijentalistike. Bio je član Sabora Islamske zajednice u Bosni i Hercegovini.

Mustafa ef. Mujkanović je početkom rata u Bosni i Hercegovini svoju porodicu odveo u Tuzlu. On se vratio u Bratunac kazavši da ono što bude s njegovog naroda neka bude i s njim. Završio je u logoru zajedno sa svojim džematlijama. Nakon strašnog maltretiranja ubijen je 13. maja 1992. godine u Osnovnoj školi Vuk Karadžić. Njegovi posmrtni ostaci pronađeni su 2004. godine u sekundarnoj masovnoj grobnici u Blječevu. Ukopan je 2007. godine u haremu Gradske džamije u Bratuncu.

Tezkiretnamom je ime Mustafe ef. Mujkanovića svrstano u prvu kategoriju ličnosti čiji opći značaj obavezuje na institucionalno obilježavanje godišnjica na nivou cijele Islamske zajednice u Bosni i Hercegovini.

Ubistvo
-------

Jedne večeri u logor Osnovne škole Vuk Karadžić je ušlo nekoliko srpskih vojnika, od kojih je jedan povikao "ima li ovdje 'odža". Mustafa je stajao, dok smo ostali sjedili jedan na drugom. Nije se odmah javio. Kada je ovaj drugi put povikao "ima li ovdje 'odža" psujući mu dijete, podigao je ruku i rekao da je on Mustafa ef. Mujkanović. Vojnik ga je pozvao, a onda su ga njih trojica kocima koje su držali u rukama počeli udarati. Začuo se samo njegov uzdah "ah, majko moja"... Jedan od njih izvukao je flašu piva ispod stola pokušavajući mu je ugurati u usta i natjera ga da popije pivo, ali bi Mustafa ef. odmah ispljunuo ono što su mu sasuli u usta. Zarobljenici su bili prisutni kada su mučitelji Mustafu ef. Mujkanovića udarili kocem u zatiljak, od čega mu je mozak ispao, nakon čega je iznesen u dvorište škole. Posljednje što su mu uradili, odsjekli su mu jezik.

Vanjski linkovi
---------------

* Dostojanstvo u misiji plemenitog alima rahmetli Mustafa-ef. Mujkanovića, muftijstvotz.ba (`sh`)
**Routledge** je međunarodni akademski nakladnik iz Ujedinjenog Kraljevstva koji se fokusira na izdavanje knjiga i naučnih časopisa iz oblasti humanističkih i društvenih nauka. Osnovan je 1851. od strane londonskog izdavača G. Routledgea pod nazivom *George Routledge & Co.* i tokom 19. vijeka izdavao je uglavnom ilustriranu fikciju, putopise i referentne naslove. Kuća je istovremeno često mijenjala poslovne partnere i registrirane nazive – od 1858. u partnerstvu s F. Warneom djelovala je kao *Routledge, Warne & Routledge*, a nakon njegova napuštanja kuće kao *George Routledge and Sons*. Godine 1902. kompanija je bila blizu bankrota pa se okreće naučnim publikacijama i refinanciranju novim partnerstvima, te od 1912. nosi naziv *Routledge & Kegan Paul* odnosno *Kegan Paul, Trench, Trübner & Co*. Godine 1998. Routledge postaje dijelom Taylor & Francisa, a ranih 2010-ih objavljuje oko 3000 novih knjiga i oko 1200 naučnih časopisa godišnje. Routledge je izdao i četiri enciklopedije s tematikom filozofije, etike, političke ekonomije i paleontologije, no 2006. T&F je ugasio njegov enciklopedijski odjel. Sjedišta Routledgea nalaze se u engleskom Abingdonu i američkom Florenceu.

Enciklopedije
-------------

* *Routledge Encyclopedia of Philosophy* (1998.) u deset tomova (danas online), ur. Edward Craig
* *Encyclopedia of Ethics* (2002.) u tri toma, ur. L. C. Becker i C. B. Becker
* *Routledge Encyclopedia of International Political Economy* (2001.), ur. R. J. Barry Jones
* *Encyclopedia of Paleontology* (1987.), ur. R. Singer

Vanjske veze
------------

***Routledge*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) Službene stranice Routledgea
**Pirevina** (pirovina, pirika, obična pirika), lat. *Agropyrum repens*, je višegodišnja biljka iz porodice trava (Poaceae).

Ime
---

Porijeklo imena:

* roda - iz grčkog jezika od *agros* = polje i pyros = pšenica
* vrste - iz latinskog jezika od *repens* = puzeći (zbog rizoma)

Opis biljke
-----------

Stabljike dostižu visinu do 150 cm i polaze sa tankih, člankovitih horizontalnih rizoma koji se pružaju u više spratova i veoma su otporni na smrzavanje i sušu. Dužina rizoma može dostići i do 5000 km po jednom hektaru. Na 1m² zemljišta može se naći oko 25.000 pupoljaka i rizoma čija težina iznosi oko 3 kg. Na uspravnim stabljikama nalaze se listovi i klasovi. Listovi su goli i na licu hrapavi, a lisni rukavci mogu biti dlakavi ili goli. Cvat klas sastoji se od jajasto-lancelastih klasića koji su raspoređeni u dva reda i okrenuti plosnatom stranom k osi cvati. Plod je dužine 6–7 mm i pokriven dlakama.

### Rasprostranjenost i stanište

Pirevina je kosmopolitska biljka umjerene zone i veoma je žilava i otporna tako da ju je kao korov teško istrijebiti. Raste na različitim zemljištima, kako u kulturi tako i na neobrađenom zemljištu, ali joj najviše odgovara lakše i vlažnije. 

### Sastav

Kao droga koristi se rizom (*Graminis rhizoma*), sladunjavog ukusa, koji se sakuplja u jesen ili rano proljeće i sadrži ugljikohidrate (oko 8%), sluz (oko 10%), organske kiseline, malo eteričnog ulja, saponine, koji su nedovoljno istraženi, gumu, cijanogene glikozide i dr.

Upotreba
--------

Pirevina pojačava izlučivanje mokraće pa se koristi u liječenju upale mokraćnih puteva i kod bubrežnih kamenaca. Olakšava rad srca. U narodnoj medicini je poznata kao lijek za giht i reumu. Od ekstrakta pirevine prave se dijetetski proizvodi koji pomažu kod nekih lakših oblika dijabetesa.

Prilikom upotrebe pirevine treba se pridržavati navedenih doza jer u suprotnom može dovesti do hipokalijemije zbog prisustva cijanogenih glikozida.

Literatura
----------

* Gostuški, R: Lečenje lekovitim biljem, Narodna knjiga, Beograd, 1979.
* Grlić, Lj: Enciklopedija samoniklog jestivog bilja, August Cesarec, Zagreb, 1986.
* Djuk, A, Dž: Zelena apoteka, Politika, Beograd, 2005.
* Jančić, R: Lekovite biljke sa ključem za određivanje, Naučna knjiga, Beograd, 1990.
* Jančić, R: Botanika farmaceutika, Službeni list SCG, Beograd, 2004.
* Jančić, R: Sto naših najpoznatijih lekovitih biljaka, Naučna knjiga, Beograd, 1988.
* Kojić, M, Stamenković, V, Jovanović, D: Lekovite biljke jugoistične Srbije, ZUNS, Beograd 1998.
* Lakušić, D: Vodič kroz floru nacionalnog parka Kopaonik, JP Nacionalni park Kopaonik, Kopaonik, 1995.
* Marin, P, Tatić, B: Etimološki rečnik, NNK Internacional, Beograd, 2004.
* Mindel, E: Vitaminska biblija, FaMilet, 1997.
* Mišić Lj, Lakušić R: Livadske biljke, ZUNS Sarajevo, ZUNS Beograd , IP Svjetlost, 1990
* Stamenković, V: Naše neškodljive lekovite biljke, Trend, Leskovac
* Tucakov, J: Lečenje biljem, Rad, Beograd, 1984.
**Obavezujuća heteroseksualnost** predstavlja ideju da je heteroseksualnost pretpostavljena i podstaknuta od strane patrijarhalnog društva. Ovo se odnosi na ideju da heteroseksualnost može biti usvojena bez obzira na ličnu seksualnu orijentaciju. Heteroseksualnost se posmatra kao prirodna naklonost ili obaveza oba pola. Shodno tome, svako ko se razlikuje od „normalnosti" viđene u obliku heteroseksualnosti smatra se devijantnim ili odvratnim. Adriana Rič je popularizovala termin obavezujuća homoseksualnost 1980. godine u svom radu pod nazivom „Obavezjuća heteroseksualnost i lezbijska egzistencija". Prvi koncept obavezujuće heteroseksualnosti uključivao je samo žene, međutim, kasnije revizije ove ideje uključivale su i razmatranja o tome kako obavezujuća heteroseksualnost pogađa i muškarce. Uobičajeni primeri uključuju pretpostavku da će deca rasti da bi se venčala za osobu suprotnog pola, da deca moraju da se odvoje od prijatelja suprotnog pola, knjige o seksualnom obrazovanju koje isključivo govore o heteroseksualnosti, konceptu „izlaska iz ormara", verske i sekularne organizacije koje pretpostavljaju da su svi članovi heteroseksualni i verovanje da je bolje da se pojedinici pretvaraju da su heteroseksualni ukoliko već nisu. Obavezujuća heteroseksualnost je ignorišuća, doprinosi homofobiji marginalizacijom neheteroseksualaca, tretira heteroseksualnost kao superiorno stanje i umanjuje svest o velikom broju ljudi unutar populacije koji nisu heteroseksualni.

Vidi još
--------

* Heteroseksualnost
* Homoseksualnost

Izvor
-----

1. ↑  Rich 1980: str. 32

Literatura
----------

* Rich, Adrienne (1980). *Compulsory Heterosexuality and Lesbian Existence*. Onlywomen Press Ltd. str. 32. ISBN 978-0-906500-07-1.

Spoljašnje veze
---------------

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Obavezujuća heteroseksualnost***

| * p
* r
* u
Ljudska seksualnost i seksologija |
| --- |
| Seks |
| Fenomeni useksualnim odnosima | 
* Aseksualnost
	+ siva
* Bezuslovna ljubav (hipoteza)
* Biseksualnost
* Brak
* Veza za jednu noć
* Povremeni odnos
* Povremeni seks
* Poliamorija
* Posvećeni odnos
* Predigra
* Promiskuitet
	+ ženski
	+ muški
* Romantična ljubav
	+ orijentacija
* Samac
* Svingeri
* Seksualna apstinencija
* Seksualna orijentacija
* Seksualni život
* Seksualni partner
* Slobodna ljubav
* Flertovanje
* Heteroseksualnost
* Hiperseksualnost
* Homoseksualnost
* Celibat
	+ sindrom
	+ herbivori

 |
| Seksualna dinamika | 
* Interseks
* Seksualna etika
* Seksualna privlačnost
* Seksualna frustracija
* Seksualni kapital
* Fizička privlačnost
* Hipergamija

 |
| *Takođe pogledajte* | 
* Kontrola orgazma
* Seks adikts anonimus
* Seksualna ovisnost
* Seksualni surogat

 |
**Middleton** je grad od 43,562 stanovnika na sjeverozapadu Engleske u Grofoviji Greater Manchester.

Administrativno podpada pod Metropolitanski borough Rochdale.

Geografske karakteristike
-------------------------

Middleton leži duž rijeke Irk, udaljen 8,0 km jugozapadno od administrativnog centra Rochdalea i 7,1 km sjeveroistočno od centra Manchestera.

Historija
---------

Middleton koji je ime dobio zato jer se nalazio u sredini nekoliko naselja, nekad je bio dio Grofovije Lancashire. Njegova rana historija obilježena je time da je bio jedna od parohija Salforda, kojom su vladali brojni feudalci.

Još 1770. Middleton je bio selo od svega dvadesetak kuća. Tokom 18 i 19. vijeka razvio se kao centar tekstilne industrije, tako da je 1886. dobio status grada.

Današnji Middleton je jedno od stambenih predgrađa Manchestera.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Middleton (Rochdale) (Greater Manchester in North West England)" (engleski). City population. Pristupljeno 22. 04. 2017.
2. 1 2 3 4  „Our Town" (engleski). Middleton Archaeological Society. Pristupljeno 22.04. 2017.

Vanjske veze
------------

***Middleton, Greater Manchester*** na Wikimedijinoj ostavi

* Our Town (`en`)
**Nagykálló** čita se *Nađkalo* je grad na sjeveroistoku Mađarske od 9,329 stanovnika

Nagykálló administrativno podpada pod Županiju Szabolcs-Szatmár-Bereg.

Geografske karakteristike
-------------------------

Nagykálló leži udaljen 14 km istočno od županijskog centra Nyíregyháze.

Historija
---------

Nagykálló je već u 14. vijeku bio trgovište. Ime mu vjerojatno dolazi od stare mađarske riječi *kálló* koja je značila - 
*okupljalište*, dok prefiks *nagy* znači *veliki*; on je dodat kako bi se razlikovao od susjednog Kiskálla (MalogKálla, kis znači mali), koji je kasnije postao dio Nagykálla.

Kralj Karlo Robert dodjelio je 1315. Nagykállu status grada, nakon tog je postao centar regije. Nakon što su Osmanlije spalile grad 1556. građani su podigli za bolju odbranu kameni zamak. 
Transilvanijski vojvoda István Bocskai naselio je 1603. hajduke, ali su se oni nakon njegove smrti preselili u Hajdúböszörmény. Nakon tog je Nagykálló postao feud porodice Kallay.

Za Rákóczijeve bune, ustanici su 29. jula 1703. napali zamak, kog su već slijedeći dan zauzeli.
Rákóczi je 1704. naredio da se zamak sruši, ali se to desilo tek 1709.
Od 1747. grad je administrativni centar tadašnje Županije Szabolcs, ali je to prestao biti 1867. kad je tu ulogu dobila Nyíregyháza. 

Nagykálló je 1989. ponovno dobio status grada.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Metzingen
* Poljska, Limanowa
* Rumunjska, Tăşnad
* Ukrajina, Tjačiv
* Slovačka, Borša
* Španjolska, Miguelturra

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Szabolcs-Szatmár-Bereg" (engleski). City population. Pristupljeno 8. 06. 2016.

Vanjske veze
------------

***Nagykálló*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Nagykállóa* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Rosika "Rózsa" Bédy-Schwimmer** šire poznata kao **Rosika Schwimmer** (1877-1948) bila je pacifistica, feministica i sufražetkinja, porijeklom Židovka rođena u Mađarskoj. 1897. Schwimmer je osnovala Mađarsku feminističku asocijaciju, pomogla u osnivanju Mađarskog nacionalnog ženskog vijeća, organizirala je i prvi ženski sindikat i bila je članica upravljačkog odbora Mađarskog mirovnog društva. 1913. postala je suradnik Međunarodne ženske sufražetske alijanse (IWSA). U tom je razdoblju putovala i Europom te držala lekcije o rodnoj ravnopravnosti. Također, uređivala je i magazin A No (Žena), te je od 1909. vodila odbor za dječije zdravstvo.

1914. odselila se u London odkuda je surađivala sa više europskih redakcija te je sudjelovala u osnivanju Ženske mirovne partije. 1916. postala je predjsednica Međunarodne ženske lige za mir i slobodu (WILPF). Nakon rata vratila se u Mađarsku iz koje je zbog sukoba sa novim vlastima emigriral u SAD 1921. Ipak, zbog svojih stavova nikada nije uspjela dobiti američko državljanstvo. Za boravka u SAD-u zalagala se za globalno ujedinjenje te je primila nekoliko prestižnih nagrada. 1947. bila je nominirana i za Nobelovu nagradu. Umrla je 1948. u New Yorku.

* Rosika Schwimmer
* Rosika Schwimmer
Drone video Mustvee 2022
**Mustvee** (ruski: *Чёрный*) je grad (*linn*) od 1,175 stanovnika na istoku Estonije u Okrugu Jõgeva.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mustvee se nalazi na ušću rječice Mustvee u Čudsko-pskovsko jezero.

On je raskršće cesta prema Jõgevi, Rakvereu i Kallasti i luka na jezeru.

Najveći broj građana Mustvee su Rusi starovjerci, Estonci su manjina iako im se udio značajno povećao do 41,5 % 2011. kad je grad imao 1358 stanovnika, u odnosu na 29,3 % -1922. kad je grad imao 2 745 stanovnika.

Historija
---------

Ime mjesta - Mustvee što prevedeno sa estonskog znači *Crna voda*, prvi put je dokumentirano 1493. kao *Mustut*. 
Prije osnivanja stalnog naselja postojale su privremene ribarske kolibe okolnih seljaka. 
Od 1554. postoje izvještaji o feudu Mustvee (Mostuet). 
U vrijeme dok je tim krajem vladala Poljsko-Litvanska Unija feud *Czarny* je 1599. pripadao zamku Laiuse. 
Još od 18. vijeka u Mustveeu su živjeli Rusi i to uglavnom starovjerci.

Za vrijeme ruske vladavine *Чёрный* je 1869. dobio status općine. U tom periodu je nekoliko puta stradao od požara, najgore 1918. kad je izgorjelo 120 kuća.

Nakon što je Estonija postala nezavisna Mustvee je 1921. dobio status trgovišta (*alevik*), a nakon tog 1938. i status grada (*linn*).

Za Drugog svjetskog rata grad je od jula 1941. do septembra 1944. proživio pod nacističkom okupacijom. Teško je razoran u ljeto 1944. prilikom nastupanja Crvene armije. U zračnim napadima je gotovo 70% grada srušeno.

U vrijeme Estonske Sovjetske Socijalističke Republike u periodu 1950.-59. 
Mustvee je bio administrativni centar istoimenog rajona.

Privreda
--------

Značaj Mustveea kao transportnog i regionalnog ekonomskog centra opao je od druge polovice 20. vijeka. 
Ukidanje rajona Mustvee 1959. pad prometa u luci i zatvaranje uskotračne željezničke pruge Mustvee - Sonda 1968. značajno su smanjili broj radnih mjesta.

Danas najviše ljudi radi u uslužnom sektoru i lokalnoj administraciji.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12   „Mustvee" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 12.12. 2021.
2. 1 2 3 4 5  „*Estonia: Counties, Cities and Towns*" (engleski). City population. Pristupljeno 12.12. 2021.

Vanjske veze
------------

***Mustvee*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mustvee Vald* (službene stranice općine) (`et`)

| * p
* r
* u
Gradovi u Estoniji |
| --- |
| 
* Abja-Paluoja
* Antsla
* Elva
* Haapsalu
* Jõgeva
* Jõhvi
* Kallaste
* Kärdla
* Karksi-Nuia
* Kehra
* Keila
* Kilingi-Nõmme
* Kiviõli
* Kohtla-Järve
* Kunda
* Kuressaare
* Lihula
* Loksa
* Maardu
* Mõisaküla
* Mustvee
* Narva
* Narva-Jõesuu
* Otepää
* Paide
* Paldiski
* Pärnu
* Põltsamaa
* Põlva
* Püssi
* Rakvere
* Räpina
* Rapla
* Saue
* Sillamäe
* Sindi
* Suure-Jaani
* Tallinn
* Tamsalu
* Tapa
* Tartu
* Tõrva
* Türi
* Valga
* Viljandi
* Võhma
* Võru

 | Coat of arms of Estonia |
| Jaanilinn (Ivangorod) i Petseri (Pečori) anektirani su od strane Sovjetskog Saveza 1945. godine te su danas dio Rusije. |
Pakistanska pokrajina **Sindh** koja približno odgovara teritoriju drevne satrapije **Satagidije**
**Satagidija** (perz. *Thataguš*: „zemlja stotinu krava") je drevna regija odnosno pokrajina (satrapija) Perzijske Monarhije u južnoj Aziji koja obuhvaća područje istočno od masiva Kirthar uz rijeku Ind, što približno odgovara današnjoj pokrajini Sindh u Pakistanu. Satagidija je graničila sa Gedrozijom na zapadu, Arahozijom na sjeveru, te sa kraljevstvima drevne Indije na jugu i istoku. Satagidija se prvi put spominje u Behistunskim natpisima iz doba Darija Velikog koji spominje kako se ta satrapija pobunila dok je on bio u Babilonu, te kako je ugušena 515. pne. Od 480. pne. Satagidija se potpuno gubi iz historijskih zapisa, što znači kako su njeni teritoriji politički pripali okolnim satrapijama. Nakon što je Aleksandar Makedonski osvojio područje Satagidije, postala je dijelom Seleukidske Monarhije. Od tada se područje naziva *Abirija*, dok se obalni pojas zvao *Sirastrena*. Godine 316. pne. Satagidija postaje dijelom Maurijske Monarhije.

Izvori
------

1. ↑  „Darije: Četiri carske liste (Livius.org)". Arhivirano iz originala na datum 2009-06-02. Pristupljeno 2011-01-18.
2. ↑  „Satagidija (Livius.org)". Arhivirano iz originala na datum 2009-03-03. Pristupljeno 2011-01-18.
3. ↑  De La Fosse, Claude Fraser: „Povijest Indije" (*History of India*), Macmillan & Co. London, str. 39.-42.
4. ↑  Justin: *Historiarum Philippicarum*, knjiga XLIV, XV.4.19

Vanjske veze
------------

* Darije: Četiri carske liste, Livius.org Arhivirano 2009-06-02 na Wayback Machine-u
* Satagidija, Livius.org Arhivirano 2009-03-03 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Ahemenidske satrapije |
| --- |
|  | Perzija • Elam • Babilonija • Medija • Saka • Jonija • Pamfilija • Paflagonija • Kapadokija • Karija • Lidija • Likija • Frigija • Skudra • Cipar • Armenija • Asirija • Kilikija • Taksila • Egipat • Gandara • Satagidija • Gedrozija • Karmanija • Maka • Sagartija • Drangijana • Arahozija • Baktrija • Partija • Arija • Horezmija • Sogdijana • Kuš • Arabija • Hirkanija • Margijana • Dahe • Libija | Ahemenidska perzijska zastava |
Tri reprezentativne konformacije benzenskig dimera
U hemiji, **pi staking** (*π–π steking*) je atraktivna, nekovalentna interakcija između aromatičnih prstenova. Te interakcije su važne u vezivanju nukleobaza unutar DNK i RNK molekula, proteinskom savijanju, šablonom usmerenoj sintezi, nauci o materijalima, i molekulskom prepoznavanju. Uprkos intenzivnog eksperimentalnog i teoretskog izučavanja ove forme vezivanja, ne postoji jedinstveni opis faktora koji doprinose interakcijama pi stekinga.

Evidencija za pi steking
------------------------

Benzenski dimer je prototipni sistem za izučavanje pi stekinga. Eksperimentalno određena jačina veze je 8–12 kJ/mol (2–3 kcal/mol) u gasnoj fazi sa raztojanjem od 4.96 Å između centera mase. Ovo rastojanje je izvan van der Valsovog radijusa. Mala energija vezivanja otežava eksperimentalno izučavanje benzenskog dimera. Ovaj dimer je stabilan samo na nikim temperaturama i sklon je formiranju klastera.

Drugi dokazi za postojanje pi stekinga proizilaze iz kristalografkih struktura. Normalne i paralelne konfiguracije se mogu primetiti u kristalnim strukturama mnogih jednostavnih aromatičnih jedinjenja. Slične geometrijske strukture su primetne u kristalogravskim snimcima proteina pri visokoj rezoluciji. Analiza aromatičnih aminokiselina fenilalanina, tirozina, histidina, i triptofana indiciraju da dimeri tih bočnih lanaca imaju mnoštvo mogućih stabilizujućih interakcija na rastojanjima većim od prosečnih van der Valsovih radijusa.

Vidi još
--------

* Interkalacija (hemija)
* Katjonska-pi interakcija

Spoljašnje veze
---------------

* The physical basis of nucleic acid base stacking in water.

| * p
* r
* u
Hemijske veze |
| --- |
| **Intramolekulske("jake")** | 

|  |  |
| --- | --- |
| Kovalentne veze | Sigma (σ) • Pi (π) • Delta (δ) • Fi (φ)Jednostruka veza • Dvostruka veza • Trostruka veza • Četvorostruka veza • Petostruka veza • Šestostruka veza3c-2e • 3c-4e • 4c-2eAgostička veza • Savijena veza • Dipolarna veza • π retrodonacijaKonjugacija • Hiperkonjugacija • Aromatičnost • Haptičnost • Antivezivanje |
| Jonske veze | Katjonska-pi veza • Sona veza |
| Metalne veze | Aromatičnost metala |

 |
| Intermolekulske("slabe") | 

|  |  |
| --- | --- |
| Vodonična veza | Divodonična veza • Divodonični kompleks • Vodonična veza niske barijere • Simetrična vodonična veza |
| Druge nekovalentne | Van der Valsova sila • Londonova disperziona sila • Mehanička veza • Halogena veza • Zlatofilnost • Interkalacija • Steking • Sile entropije • Hemijska polarnost |

 |
| *Napomena: najslabije jake veze nisu neophodno jače od najjačih slabih veza* |
*Za ostale upotrebe, v. Rođenje Venere.*

|  |
| --- |
| ***Rođenje Venere*** |
|  |
| **Sandro Botticelli**, 1482.- 1486. |
| ulje na platnu , 172.5 × 278.5 cm |
| Uffizi, Firenca |

Sandro Botticelli (1445.-1510.) je svoju sliku *Rođenje Venere* naslikao u seriji mitoloških slika za obitelj Medici koji su se zanimali za "pogansku" tematiku. To zanimanje je potaknuto obnovom Platonove filozofije (Neoplatonizam) koja je dovela do zanimanja za antičke teme i osnivanje Platonove Akademije u Firenci 1469. god.

Boticellijeva naga Venera, poput Masacciove Eve, je inspirirana rimskom mramornom skulpturom *Venera Medici* iz 1. stoljeća. Za razliku od Masaccia, Boticellijeva Venera je elegantno izdužena, kao da je ošamućena, netom probuđena i bunovna. Venera pluta na ogromnoj školjci dok joj vjetar (muškarac) i lahor (žena) lagano pušu tjerajući je prema obali. S desna je žena, vjerojatno personifikacija Proljeća, koja juri da prekrije njenu nagost laganim ružičastim ogrtačem. Kao božica ljubavi i plodnosti, Venera je prigodno okružena cvijećem. Njena lepršava i valovita kosa ima odjek u gracioznim krivuljama haljina i prozirnih valova koji su uokvireni jasnim linijama, što je prepoznatljiva karakteristika Boticellijeva slikarstva.

Vanjske poveznice
-----------------

* Detaljna biografija slike

***Rođenje Venere (Botticelli)*** na Wikimedijinoj ostavi
**translatewiki.net** je prevodilačka platforma zasnovana na web interfejsu i *translate* proširenju (ekstenziji) za MediaWiki, što MediaWiki daje moćni alat za prevođenje bilo koje vrste teksta.

Trenutno je translatewiki.net trinaesta najveća wiki na svijetu po broju stranica (stanje mart 2013.). Na njoj rade oko pet hiljada prevodilaca na preko 20 projekata uključujući MediaWiki, OpenStreetMap, Mifos, Encyclopedia of Life i MantisBT.

Osobine
-------

Osnovna osobina translatewiki.net-a i njenog engine-a, proširenja *Translate* je wiki, jer na njoj može da radi bilo koji korisnik interneta sa vrlo malim nivoom iskustva i znanja. Kvalitet se održava tako što se prevodioci fokusiraju na ono što najbolje znaju, bez potrebe da znaju bilo šta drugo u vezi tehničkih stvari ili održavanja stranice.

Prevodi su odmah dostupni prevodiocima i povremeno se uvrštavaju u softwarske repozitorije. ili na wiki prevodive stranice bez intervencije prevodioca. U najboljem slučaju, na primjeru MediaWiki na projektima Wikimedije, novi prevodi se uvrste na stranice za oko jedan dan.

Vanjski linkovi
---------------

* translatewiki.net
**Stefan I** (gruzijski: , ***Step'anoz I***) (? -627) iz Guaramidske dinastije bio je vrhovni knez Iberije (Kartli, današnja centralna i istočna Gruzija) od oko cca. 590. do 627. Bio je sin i nasljednik Guarama I; napustio je pro-rimsku (bizantsku) politiku svog oca te se okrenuo Sasanidskom (Perzijskom) Carstvu. Koristeći sizerenstvo Hozroja II, uspio je cijelu Iberiju ujediniti pod svom vlašću te uspostavio prijestolnicu u Tiflisu. Njegovo okretanje od Bizanta se, pak, odrazilo i na vjersku situaciju; za razliku od svojih prethodnika, Stefan se odrekao halkedonskog i prihvatio mijafizitsko drevnoistočno kršćanstvo. Usprkos toga, godine 608. Gruzijska pravoslavna crkva je ponovno prihvatila halkedonstvo, što je dovelo do raskola sa susjednom Armenskom apostolskom crkvom. Pred kraj velikog bizantsko-perzijskog rata je 626. područje Gruzije napala bizantska vojska pod carem Heraklijem, kojoj su se sa sjevera pridružili Gok Turci i Hazari. Tiflis se našao pod opsadom, te je krajem 627. ili početkom 628. zauzet. Stefan je zarobljen te ga je Heraklije dao živog odrati. Za novog kneza Iberije je imenovan Adarnase I, rođak stare Hosroidske dinastije.

Eksterni linkovi
----------------

***Stefan I od Iberije*** na Wikimedijinoj ostavi

* Georgian-Sassanian coinage: obverse Arhivirano 2019-01-29 na Wayback Machine-u and reverse[*mrtav link*] of Stephanos I's drachma. Money Museum at the National Bank of Georgia.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Guaram I**  |  **Knez Iberije** 590–627 | Slijedi: **Adarnase I**  |
***Sahelanthropus tchadensis*** je izumrla vrsta primata, koja se može smatrati najstarijim poznatim pripadnikom tribusa hominina. Fosilni nalazi ove vrste su rijetki, do sada su pronađeni na samo jednom lokalitetu: u pustinji Djurab u Čadu. Starost ovih fosila procjenjuje se na 6–7 milijuna godina.

Pronalazak
----------

Mjesto pronalaska fosila.
Prve fosilne ostatke *Sahelanthropusa* pronašao je francuski student paleontologije afričkog podrijetla Djimdoumalbaye Ahounta 19. srpnja 2001. u pustinji Djurab u Čadu. Prvi se pronalazak sastojao od dijelova lubanje i gornje čeljusti. Francuska istraživačka misija predvođena paleoantropologom Michelom Brunetom koja je prva ponašla lubanju u kasnijim je istraživanjima pronašla još fosilnog materijala *Sahelantropusa* (jednu čeljust i zube) na tri različite lokacije u istoj pustinji. Lokalne vlasti su hominidu nadjenuli ime Toumaï, što na dazaga jeziku znači "životna nada".

Godinu dana kasnije objavljen je članak u znanstvenom časopisu *Nature* koji je službeno predstavio fosile, dodijelio mu taksonomsko ime, te ga svrstao u zasebni rod.

Opis
----

Od vrste *Sahelanthropus tchadensis* pronađeni su dijelovi lubanje, pet većih krhotina gornje čeljusti i nekoliko zuba. Do sada nije pronađen ni jedan dio tijela koji ne pripada kostima glave. Procjenjuje se da su dimenzije *Sahelanthropusa* bile slične onima u čimpanza dok mu je moždani volumen 320–380 cm³. Lice mu je ravno, zubna arkada je u obliku slova U sa sitnim očnjacima, a čeoni je greben veoma izražen. Foramen magnum je anteriorno pozicioniran, što daje naznake da je mogao biti sposoban za dvonožno hodanje.

Literatura
----------

1. ↑  Klages, Arthur (2008) "Sahelanthropus tchadensis: An Examination of its Hominin Affinities and Possible Phylogenetic Placement," *Totem: The University of Western Ontario Journal of Anthropology*: Vol. 16: Iss. 1, Article 5.
2. 1 2 3
3. ↑  Tchad Actuel Toumaï : Histoire des Sciences et Histoire d’Hommes Arhivirano 2012-03-08 na Wayback Machine-u
4. ↑  „Web site of Alain Beauvilain". Arhivirano iz originala na datum 2021-03-06. Pristupljeno 2014-04-17.
5. ↑   Brunet M. Guy F. Pilbeam D. Lieberman D. E. Likius A. Mackaye H. T. Ponce de Leon M. S. Zollikofer C. P. E. et Vignaud P. 2005. New material of the earliest hominid from the Upper Miocene of Chad. *Nature*, **434** (7034): 752-755.

**filogenetsko stablo čoveka**
edit |  |
**San Vicente** službeno *San Vicente de Austria y Lorenzana* je općina od 63,579 i grad od 36,700 stanovnika u sredini Salvadora u Departmanu San Vicente u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

San Vicente se prostire na sjeveroistočnom padinama Istoimenog vulkana, duž južne obale Rijeke Accihuape.

Sjeverno od grada prolazi Panamerički autoput, sa njim do glavnog grada San Salvadora ima 58 km.

Historija
---------

Kako je tadašnji guverner Generalne kapetanije Gvatemala 1634. zabranio španjolskim kolonistima da žive u 
indijanskim naseljima i zatražio da se isele, nekih pedesetak porodica osnovalo je 1635. vlastito naselje *San Vicente de Lorenzana*.

Zahvaljujući donaciji od 1,600 pesosa španjolskom kralju Felipeu IV, dobili su status ville 1658. tad mu je i ime promijenjeno u *San Vicente de Austria* u čast kraljeve dinastije, a on je proglašen i počasnim gradonačelnikom.

Do 1740. izrastao je u gradić od 1,741 stanovnika, tako da je 1786. postao i općina. U to vrijeme zahvaljujući proizvodnji indiga bio je jedan od najvećih gradova u Salvadoru, pa je 1812. dobio i status grada. Nakon proglašenja nezavisnosti,- 1824. osnovan je Deparman San Vicente sa administrativnim centrom u gradu.

San Vicente je 1834. dekretom proglašen glavnim gradom Salvadora, to je bio do raspada federativne
Savezne Republike Centralne Amerike - 1849. kad se administracija vratila u San Salvador.

U gradu je 1844. održan neuspjeli kongres koji je za cilj imao ujedinjenje Centralne Amerike. 
Između 1854.-59. bio je sjedište nacionalnog univerziteta.

Često je patio od potresa, koji su ga pogodili; 1719. 1783. 1854. 1855. 1872. 1915. 1917. i 2001.
Za posljednjeg stradao je historijski centar i poginulo je nekoliko ljudi.

Privreda
--------

San Vicente je grad tekstilne i prehrambene industrije, koja prerađuje proizvode iz svoje okolice; šećernu trsku, žitarice i 
kavu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*San Vicente Municipality in El Salvador*" (engleski). City population. Pristupljeno 26.3.2023.
2. 1 2  „*San Vicente in San Vicente*" (engleski). City population. Pristupljeno 26.3.2023.
3. 1 2 3 4   „*San Vicente*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 26.3.2023.
4. 1 2 3 4 5  „*San Vicente (municipio)*" (španjolski). Municipios de El Salvador. Pristupljeno 26.3.2023.

Vanjske veze
------------

***San Vicente, Salvador*** na Wikimedijinoj ostavi

* *San Vicente, San Vicente* (`es`)
**Oliver Njego**, bariton, rođen 19. 9. 1959 u Nišu, je srpski solo pevač.

Biografija
----------

Diplomirao je 1990. god na Fakultetu muzičke umetnosti u Beogradu, u klasi profesorke Radmile Bakočević. Godine 1991. postaje član opere Narodnog pozorišta u Beogradu. nastupa u Rosinijevom Seviljskom berberinu, Ljubavnom napitku Gaetana Donicetija, kao i mnogim drugim operama. Osvojio je tri značajne nagrade na takmičenju Beogradsko proleće, a dobio je i mnoge nagrade na raznim kulturnim manifestacijama širom zemlje i sveta. Do sada je gostovao u Kini, Dubaiu, Francuskoj, Italiji, Koreji, Velikoj Britaniji, Mađarskoj, Makedoniji, kao i još mnogim prestonicama operske muzike. Sa svojim kumom Predragom Miletićem, glumcem Narodnog pozorišta je biciklom, tri puta putovao do manastira Hilandar na Svetoj gori. 

Oženjen je Jasnom, sa kojom ima troje dece, Dariju, Taru i Đorđa.

Vanjske veze
------------

* Kraća biografija na sajtu Kulturnog centra Novog Sada Arhivirano 2010-02-11 na Wayback Machine-u
* Gostovanje Jadranke Jovanović i Olivera Njegoa u Smederevu[*mrtav link*]
* Žena u središtu muške pažnje: Oliver Njego („Politika", 26.11.2006.)[*mrtav link*]
* Oliver Njego - fotografija Arhivirano 2007-03-10 na Wayback Machine-u
**Pierre-Charles-Jean-Baptiste-Silvestre de Villeneuve** (Valensole, 31. prosinca 1763. - Rennes, 22. travnja 1806.) je bio francuski mornarički časnik i admiral tokom Napoleonskih ratova. Villeneuve je bio glavni zapovjednik francusko-španjolske flote koja se sukobila s Nelsonom kod Trafalgara 1805. godine i tako glavni odgovorni za katastrofalni poraz koji je u potpunosti dokinuo planiranu invaziju Engleske od strane Napoleonove vojske. Villeneuve je nakon bitke zarobljen i odveden u Englesku, gdje je boravio u svratištu. Dozvoljeno mu je da prisustvuje pogrebu Lorda Nelsona. 

Konačno je oslobođen krajem 1805. godine te se vratio u Francusku gdje se beuzspješno pokušao vratiti u vojsku. Dana 22. travnja 1806. pronađen je mrtav u hotelu *Hôtel de la Patrie* u Rennesu sa šest ubodnih rana na području lijevog plućnog krila i jednom na području srca. Smrt je službeno zabilježena kao suicid. Takva presuda dovela je do toga da Villeneuveova smrt bude ismijana u britanskim novinama, a ubrzo su se pojavile glasine kako je Napoleon u tajnosti dao ubiti Villeneuvea. 

***Pierre-Charles Villeneuve*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 141404873
* ISNI: 0000 0000 9585 3022
* GND: 1233688324
* SUDOC: 243191006
* BNF: cb10068578n (podaci)

 |