recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Betonska ulica u Belom Manastiru - beljski silos
**Betonska ulica** (ili samo **Betonska**) jedna je od najprometnijih ulica u Belom Manastiru koja vodi od silosa i Trga slobode do benzinske pumpe i Osječke ulice. Kroz nju prolaze svi autobusi, osim onih iz smjera i u smjeru Petlovca, mnoga teretna vozila koja ulaze u grad ili su u tranzitu i nebrojeni automobili. Ta je ulica i građena za takav promet pa je njen kolnik napravljen od betona položenog na debeo sloj kamena. Zato je odmah prozvana *Betonskom ulicom*. To joj se ime zadržalo sve do danas i poznatija je po tom, nego po svom službenom imenu: **Ulica Sare Bertić** od postanka do sredine 90-ih godina 20. stoljeća i **Ulica kralja Petra Svačića** od tada pa do danas. Neki Belomanastirci čak misle da bi se ta ulica trebala i službeno zvati Betonskom ulicom jer bi to, pored ostalog, bila i jedna belomanastirska specifičnost.

Godine 2005. duž obje strane te ulice ukopana je kanalizacija, postavljeni su rubnjaci i položen novi sloj asfalta. Tad je započelo i rušenje drvoreda, ali je, na sreću, zalaganjem jednog stanovnika te ulice zaustavljeno pa od Školske ulice prema benzinskoj pumpi stabla više nisu rezana. 

Betonska ulica - drvored spašen od uništenja
Na početku ulice, s lijeve strane, nalazi se beljski silos, mlin i bivša pekara. Odmah iza njih je gradski stadion, koji Belomanastirci najčešće zovu Šparta, dok se preko puta "Šparte", na mjestu nekadašnje Langove bare, nalazi mlinski parking. Na kraju ulice, s desne strane, nalazi se "Sutjeska" (koja kao poduzeće više ne postoji), dok je s lijeve strane Inina benzinska pumpa. Sve ostale zgrade u ulici su privatne kuće, uglavnom prizemnice, s tek nekoliko lokala (Traktor-centar, prodavaonica boja i lakova, trgovine "Kod Ante" i "Ilona", kemijska čistionica, prodavaonica autodijelova "Start", prodavaonica "Elektro" kod Šunte i kafe-bar "X"). S desne strane ulice kućni brojevi idu do 130, a s lijeve samo do 71, što znači da u ulici ima ukupno 65 + 36 = 101 kućni broj. U ulici postoje i dva autobusna stajališta. Prvo se obično naziva "Kod Doma zdravlja", a drugo "Kod Sutjeske".

Početkom 60-ih godina 20. stoljeća u toj je ulici postojalo samo nekoliko kuća blizu beljskog silosa. Do kraja 60-ih godina ona je već dobila svoju današnju fizionomiju.

### Izvor

* J(ovan) Nedić: *"Betonska ulica"* < *"Baranjski leksikon"*, Baranjski dom, I, 4, 5 - Beli Manastir, 3-4.IV.2006. (kraća verzija)
* J(ovan) Nedić: *"Betonska ulica"* < *"Baranjski leksikon"*, Baranjski dom, I, 52, 5 - Beli Manastir, 31.VII-1.VIII.2006. (duža verzija)
**Jędrzejów** (latinski: *Andreiow*) je grad od 15,014 stanovnika na jugu Poljske u Svjetokžiškom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Jędrzejów leži u historijskoj Malopoljskoj udaljen 38 km jugozapadno od regionalnog centra Kielca.

Historija
---------

Cistercitska opatija
Jędrzejów je prvi put dokumentiran 1166. pod imenom -**vila Andreovia**, iako se pretostavlja da je već prije nastao kao trgovište.

Njegova historija usko je povezana sa cistercitskom opatijom koja je osnovana između 1140.-1149.
U njoj je negdje između 1218.-1223. svoje posljednje dane kao redovnik proživio je Wincenty Kadłubek, nekadašnji krakovski biskup, prvi poljski historičar i pisac kronike - *Chronica Polonorum*.

Jędrzejów je dobio gradska prava od Boleslava V Stidljivog 16. februara 1271. poveljom izdanom u Krakovu.

Ta povelja je izgorila zajedno sa vijećnicom i puno kuća u požaru koji je zahvatio grad početkom 16. vijeka.
Zbog tog je ponovno dobio povelju ovaj put od Sigismunda I 1510. uz potvrdu starih privilegija dobio je prava na održavanje tri sajma godišnje i jedan svaku subotu.

U vrijeme napoleonskog Varšavskog vojvodstva postao je administrativni i sudski centar i sjedište garnizona.

Na prelazu iz 19. u 20. vijek grad se industrijalizirao, željeznička pruga iz Kielca došla je do Jędrzejówa 1885. tvornica poljoprivrednih alata sa ljevaonicom otvorena je 1900. tvornica metalnih proizvoda *Metapol* i pivovara i tvornica slada podignute su između 1904.-06. Nakon tog otvoreno je nekoliko parnih mlinova, štavionica, pilana, ciglana, uljara i tvornica keramičkih pločica.

Pobratimski gradovi
-------------------

Jędrzejów ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

* Njemačka Reichenbach, Njemačka
* Mađarska Keszthely, Mađarska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Historia" (poljski). Jędrzejów. Pristupljeno 16.03. 2021.
2. 1 2 3 4 5  „*Poland: Swietokrzyskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.03. 2021.
3. ↑  „Miasta partnerskie" (poljski). Jędrzejów. Pristupljeno 16.03. 2021.

Vanjske veze
------------

***Jędrzejów*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Jędrzejów* (službene stranice) ()
**D212**, državna cesta u Baranji smjerom jugozapad-sjeveroistok od državne ceste D7, preko Kneževih Vinograda do Batine, Dunava i graničnog prijelaza Batina (granica Republike Srbije), dugačka 22,5 km.

Tok ceste
---------

Ta se cesta odvaja od državne ceste D7 između Belog Manastira i Kozarca i prolazi pored Karanca i kroz naselja: Kneževi Vinogradi - Suza - Zmajevac - Batina. Prolazi južno od Banske kose, do Kneževih Vinograda ravnicom, a onda njenim južnim padinama, s dosta zavoja, uspona i padova, naročito na ulazu u Suzu, na izlazu iz Zmajevca i na ulazu u Batinu, u koju se ulazi vrlo strmim padom, koji zimi zadaje velike probleme vozačima. Od državne ceste D7 do Kneževih Vinograda cesta D212 prolazi trasom nekadašnje željezničke pruge Beli Manastir - Batina. Taj dio ceste izgrađen je krajem 60-ih godina 20. stoljeća. Kod Karanca, južno od ceste, još uvijek se nalazi zgrada nekadašnje željezničke stanice Karanac (na slici).

"Tenkovska cesta"
-----------------

Početkom 90-ih godina 20. stoljeća, za vrijeme nepriznate Republike Srpske Krajine (RSK), a prema ranijim planovima, izgrađena je cesta od Zmajevca do Batine trasom stare željezničke pruge, kojom su izbjegnuti usponi u Zmajevcu i Batini i koja je zimi mnogo sigurnija za promet od postojeće ceste. Zato što je izgrađena "nelegalno", nakon tzv. mirne reintegracije teritorije RSK u ustavno-pravni sustav Republike Hrvatske, ta cesta nije bila "razvrstana" (službeno priznata)
pa je više od 10 godina niko nije održavao tako da je prilično propala. Jedno vrijeme njome je čak bio zabranjen saobraćaj, a kasnije se njome vozilo na "vlastitu odgovornost". U hrvatskim medijima ta se cesta često posprdno naziva "tenkovskom cestom". "Razvrstana" je tek 2008. godine, a upravo se u Zmajevcu gradi rotor na priključku na cestu D212, koji je svih ovih godina bio u katastrofalnom stanju.

Ukrštanja s drugim cestama
--------------------------

Državna cesta D212 ukršta se s državnom cestom D7, županijskim cestama Ž4018, Ž4037, Ž4042 i lokalnim cestama L44010, L44011, L44018, L44037, L44042.

Daljinar državne ceste D212 (D7 - Kneževi Vinogradi - Batina)
-------------------------------------------------------------

| Mjerno mjesto | Udaljenost od nule | Udaljenost između  mjernih mjesta |
| --- | --- | --- |
| Državna cesta D7 | 0 | 0 |
| Karanac | 2,9 | 2,9 |
| Kneževi Vinogradi (Ž4042) | 6,2 | 3,3 |
| Kneževi Vinogradi (Dom kulture) | 7,3 | 1,1 |
| Kneževi Vinogradi (Ž4037) | 7,4 | 0,1 |
| Suza (skretanje za Mirkovac) | 12.3 | 4,9 |
| Suza (Kovač-čarda) | 13,7 | 1,4 |
| Zmajevac (Dom kulture) | 15,2 | 1,5 |
| Zmajevac (odvajanje ceste ispod brda) | 15,9 | 0,7 |
| Županijska cesta Ž4018 (Draž) | 19,8 | 3,9 |
| Batina (skretanje za Batinski spomenik) | 21,1 | 1,3 |
| Batina (skretanje u mjesto) | 21,8 | 0,7 |
| Batina (most, Dunav) | 22,5 | 0,7 |

Izvori
------

***D212*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Odluka o razvrstavanju javnih cesta u državne ceste, županijske ceste i lokalne ceste*, Ministarstvo pomorstva, prometa i veza, Zagreb, 6. srpnja 1999.
Koordinate: 42° 01′ 29" SGŠ, 21° 04′ 47" IGD

**Šemševo** (mak. *Шемшево*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Šemševo pripada opštini Jegunovce.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Šemševo je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Tetova, naselje je udaljeno 14 km istočno.

Šemševo se nalazi u donjem delu istorijske oblasti Polog. Naselje je položeno na severnom delu Pološkog polja. Oko naselja se pruža polje, a dalje ka istoku se izdiže Žeden planina. Vardar protiče istočno od naselja. Nadmorska visina naselja je približno 400 metara.

**Klima** u naselju je umereno kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Šemševo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 1.737 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su Albanci (93%), a u manjini su etnički Makedonci (7%).

Većinska veroispovest je islam, a manjinska pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Jegunovce

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Šemševo*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.opstinajegunovce.gov.mk Zvanična stranica opštine Jegunovce

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Jegunovce |
| --- |
| **Jegunovce** • 
Belovište •
Vratnica •
Žilče •
Jažince •
Jančište •
Kopance •
Orašje •
Podbređe •
Preljubište •
Raotince •
Rataje •
Rogačevo •
Siričino •
Staro Selo •
Tudence •
Šemševo |  |
Koordinate: 29°38′23″N 35°26′02″E﻿ / ﻿29.63972°N 35.43389°E﻿ / 29.63972; 35.43389

**Wadi Rum** (arapski: وادي رم‎), poznato i kao **Dolina mjeseca** (وادي القمر‎), je područje u južnom Jordanu, 60 km od Akabe, u blizini granice sa Saudijskom Arabijom u kojemu se nalaze različiti pustinjski krajolici s lepezom uskih klanaca, prirodnih lukova, vrtoglavih litica,klizišta i špilja. Petroglifi, natpisi i arheološki ostaci pronađeni na ovom području svjedoče o 12.000 godina ljudske naseljenosti i međudjelovanju s prirodom.

Naziv *Wadi Rum* vjerojatno potječe od arapske riječi *wadi (uadi)* što znači "dolina" i aramejskog korijena *rum*, što znači "uzdignuta" ili "visoka". Najviša točka mu je planina Um Dami visoka 1800 metara.

Posebno je vrijedno njegovih 25.000 rezbarija i 20.000 natpisa u stijenama zahvaljujući kojima se može pratiti evolucija ljudske misli i rani razvoj pisma. Ovaj lokalitet također svjedoči o evoluciji stočarskog, poljoprivrednog i urbanog života ljudi u ovom području. Zbog toga je Wadi Rum upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2011. godine, i to kao miješoviti lokalitet kulturne i prirodne svjetske baštine.

* Pogled s planine RumPogled s planine Rum
* Satelitski snimakSatelitski snimak
* Planina "Sedam stupova mudrosti"Planina "Sedam stupova mudrosti"
* Prirodni lukPrirodni luk
* Petroglifi Wadi RumaPetroglifi Wadi Ruma

Panorama Wadi Ruma

Izvori
------

1. ↑  „Wadi Rum Protected Area". UNESCO. Pristupljeno 23. srpnja 2011.

Vanjske veze
------------

***Wadi Rum*** na Wikimedijinoj ostavi

* Wadi Rum Rock page
* Wadi Ruma[*mrtav link*]
* Galerija fotografija Wadi Ruma

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315138026
* GND: 4408315-4
* NKC: ge131395

 |
**Kaledonijski kanal** (engleski: *Caledonian Canal*) je kanal na sjeveru Škotske koji povezuje Sjeverni Atlantik sa Sjevernim morem.

Karakteristike i historija gradnje
----------------------------------

Kaledonijski kanal se proteže od Sjevernog Atlantika na jugozapadu duž kotline Glen Mor do sjeveroistoka i Sjevernog mora.

Pogled na Kaledonijski kanal
Još je James Watt 1773. dobio zadatak od britanske vlade da osmisli plovni kanal, povezujući niz slatkovodnih jezera; Loch Ness, Loch Oich i Loch Lochy. 
Izgradnja je započela tek 1803. pod vodstvom Thomasa Telforda, a kanal je otvoren za plovidbu 1822. iako još nije bio potuno ni dovršen sve do 1847. Od sjeveroistočnog ulaza kod zaljeva Moray Firth do izlaza na jugozapadu kod zaljeva Loch Linnhe, ukupna dužina tog plovnog puta iznosi oko 100 km, ali je od tog prokopano umjetnih kanala u dužini od samo 37 km.

Nekada je Kaledonijski kanal bio od velike ekonomske važnosti, ali danas to više nije, jer se njime služe samo manji ribarski brodovi i plovila za 
razonodu. Danas je on preuski (i preplitki) da bi njime mogli ploviti suvremeni oceanski brodovi. Maksimalna dimenzija brodova koji mogu ploviti kanolom je 45.72 x 10.7 m. Na kanalu je izgrađeno ukupno 29 ustava koja omogućuju brodovima da premoste visinske razlike i deset mostova. Dva najveća grada su Inverness na istočnom ulazu, i Fort William na zapadnom izlazu.

Vanjske veze
------------

***Kaledonijski kanal*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Caledonian Canal* na portalu Scottishcanals Arhivirano 2015-07-21 na Wayback Machine-u ()}
* *Caledonian Canal* na portalu Encyclopædia Britannica ()}
**Baldo**, **Baltazar** ili **Valtazar** **Kosić** (Dubrovnik, 5. oktobar 1829 – Dubrovnik, 18. jaunauar 1918) je bio zoolog, kolekcionar, prirodnjak, upravnik, kustos i preparator Prirodoslovnog (prirodnjačkog) muzeja u Dubrovniku.

Biografija
----------

Završio je studije u Đenovi. Nakon toga je radio kao profesor u Kotorskoj gimnaziji.

Posle smrti Antuna Dropca je postao novi upravnik Domorodnog (kasnije Prirodoslovnog) muzeja u Dubrovniku. Posvetio se proširenju i uređivanju muzeja. U prikupljanju zbirke su mu posebno pomagali pomorci, ribari i lovci. Uspeo je da sakupi gotovo celokupunu zbirku riba, vodozemaca, gmizavaca, ptica i sisara dubrovačkog kraja. Bio je vešt dermoplastični preparator i detaljno je vodio zapisnik o svim novim preparatima u Muzeju. 

Napravio je vrednu zbirku ptica s 420 primeraka. Osim detaljne sistematizacije i stručne obrade, svoja zapažanja je razmenjivao s drugim domaćim i stranim prirodnjacima i tako uspostavio mrežu poznanstava, koja je narednih decenija bila od koristi naučnicima.

Zbirka riba na Biološkom institutu u Dubrovniku su uglavnom njegovi preparati.

Bavio se i numizmatikom. Sastavio je i objavio popis novca i medalja iz muzejske zbirke, a pisao je i o kulturnim spomenicima Dubrovnika. 

Njegov istraživački rad je izvor podataka o urbanističkom razvoju Dubrovnika i celokupnom kulturnom razvoju. U pisanju se posebno ističu upotreba dubrovačkih naziva i prirodnjačkog rečnika. Pisao je krasnopisom na durovačkom dijalektu. Obradio je nomenklaturu dubrovačke faune, posebno ptica i riba. Osim detaljnog opisa stalnih i čestih vrsta ptica u Dubrovniku i okolini, opisao je i retke primerke. Sastavio je abecedni popis 175 vrsta riba, s latinskim nazivima, podacima o staništu, načinu lova i drugo. Izdao je sedamnaest naučnih radova. Svoje radove je objavljivao u Glasniku Naravoslovnog društva, Radu JAZU i Srđu.

U svom delu „Ribe dubrovačke" je naveo 191 vrstu riba.

Prirodoslovni muzej, od njegove smrti, pa sve do sve do 1953. nije imao preparatora.

Dela
----

* Građa za dubrovačku nomenklaturu i faunu ptica (1888)
* Ptice Dubrovnika i okolice (1901)
* Ribe dubrovačke (1903)

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Enciklopedija 2017
2. 1 2  Višić & 29. 3. 2018
3. ↑  Crnčević 2010: str. 75

Literatura
----------

* Ravlić, Stevan, ur. (2017). *Hrvatska enciklopedija, mrežno izdanje*. Zagreb: Leksikografski zavod Miroslav Krleža. ISBN 978-953-268-038-6. Pristupljeno 27. 4. 2018.
* Višić, Mladen (29. 3. 2018). „Prirodoslovac i vizionar dubrovački znanstvenik Baldo Kosić". Portal Oko. Arhivirano iz originala na datum 2020-10-26. Pristupljeno 27. 4. 2018.
* Crnčević, Marija (2010). „Znanstveni radovi Balda Kosića kao podloga pedagoškom radu Prirodoslovnog muzeja Dubrovnik". *Informatica museologica* (Zagreb: Muzejski dokumentacijski centar) **40, 3-4**. ISSN 1849-4277. Pristupljeno 28. 4. 2018.
Mapa Krima sa prikazanom lokacijom većih gradova.
**Kerč** (ukrajinski: *Керч*, ruski: *Керчь*) je lučki grad u Autonomnoj republici Krim u Ukrajini od 145 265 stanovnika.

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

*Kerč* leži na krajnjem istoku krimskog poluotoka, u malom zaljevu, na zapadnoj obali istoimenog tjesnaca , koji vodi u Azovsko more.

Historija
---------

Na mjestu današnjeg grada nalazila se kolonija miletskih Grka - **Pantikapaion** (grčki: Παντικάπαιον), osnovana u 6. vijeku pne. Grad je cvjetao kao trgovačko središte, a od 5. vijeka pne. postao je i prijestolnica kimerskog Bosporskog Kraljevstva. O tim slavnim danima svjedoče, brojni arheološki nalazi od katakombi do grobnih humaka, od kojih je najimpresivniji kraljevski kurgan. Kasnije je postao dio Rimskog Carstva, poznat po svom (latinskom imenu **Panticapaeum**.

Grad je trpio od brojnih barbarskih provala sve - 375. kad su ga totalno razorili Huni. Nakon što je za ranog srednjeg vijeka obnovljen, nad njim nakon Bizanta vladaju mongolski Tatari sve do - 1318. kad su ga ustupili Republici Genovi. Od tada je bio poznat kao **Korčev** (talijanski: *Cerco* ili *Cerchio*), iz tog je izvedeno današnje ime grada. Od 15. vijeka gradom vladaju Osmanlije, sve do - 1774. kad su ga nakon Rusko-turskog rata prepustili Ruskom Carstvu.

Panorama grada
Za ruske vlasti postao je luka za pretovar roba koje su kasnije prevožene u Azovsko more. Krajem 19. vijeka pored grada otkrivene su velika nalazišta željezne rude, koja je iskapana i prevožena u Donbaski bazen na daljnju preradu. Metalurški objekti podignuti - 1897. uništeni su tokom Drugog svjetskog rata, kad je i sam grad teško oštećen.

Znamenitosti i kultura
----------------------

Najveće znamenitost grada su arheološki ostatci antičkog *Pantikapaiona* na Mitridatovom brdu, kraljevski kurgan iz 4. vijeka pne. i crkva iz 8. vijeka.

Privreda
--------

Nakon rata podignuti su neki pogoni za proizvodnju lijevanog željeza i popravak brodova. Pored tog za ekonomiju grada značajno je ribarstvo i konzerviranje riba.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Bjelorusija, Mogilev
* Rusija, Smolensk
 | * Turska, Çanakkale
* Rusija, Orel
 | * Rusija, Odincovo
* Rusija, Soči
 |

Izvori
------

1. 1 2  „Ukaraine: Krym / Крим" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 03. 2014.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Kerch*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 14. 03. 2014.

Vanjske veze
------------

***Kerč*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada Arhivirano 2011-11-25 na Wayback Machine-u ()
* *Kerch* na portalu Encyclopædia Britannica ()

| * p
* r
* u
Gradovi heroji Sovjetskog Saveza |
| --- |
|  | Moskva • Lenjingrad • Kijev • Staljingrad • Sevastopolj • Odesa • BrestNovorosijsk • Kerč • Minsk • Tula • Murmansk • Smolensk |  |
**Žablji rastavić** (lat. *Equisetum palustre*) je vrsta iz familije rastavića (Equisetaceae). Žablji rastavić je još poznat i kao **močvarna ili žablja preslica**. Osim uz močvare, ova zeljasta biljka raste na vlažnim livadama i pašnjacima.

Opšte odlike
------------

Iz puzavog, dihotomo (račvasto) razgranatog rizoma, razvijaju se istovremeno i fertilni i sterilni nadzemni izdanci, jednostavni ili razgranati, izrazito člankoviti i do pola metra visoki. Na sebi imaju do 10 ili 12 uzdužnih brazdi između kojih su glatka ili sasvim malo hrapava rebra. S obzirom da se istovremeno javljaju i fertilna i sterilna stabla, ova vrsta pripada grupi aestivalia, a sama pojava se naziva dimorfizam. Stablo je u centru šuplje, a ta centralna šupljina je manja od ½ prečnika stabla. Grananje, ako ga ima, je pršljenasto, a grane su najčešće vertikalne. Rukavci su zeleni, prema gore rašireni i sa zupcima kojih može biti do 6 i imaju crni vrh. Na vrhu stabla je mrkocrn sporonosni klas dug do 30 cm i okruglastog oblika. Ovi klasovi se mogu javiti i na vrhovima bočnih grana. Sporonosi od juna do septembra.

Rasprostranjenost
-----------------

Naseljava umerena i hladna područja Evrope, Azije i Severne Amerike. Zastupljen je u svim državama SFR Jugoslavije.

Otrovnost
---------

Toksičnost ove biljke potiče od triterpenskog saponina ekvizetonina (koga može biti do 5%) i akonitinske kiseline. Prisutni su i alkaloidi nikotin, ekvizetin (palustrin) i 3-metoksipiridin. Sadrži i flavonoide kao što je ekvizetrin. Dokazan je i jedan prisutni antivitaminski faktor koji u telu životinja dovodi do deficita vitamina B1.

Ova biljka je veoma otrovna za stoku, kako u svežem stanju, tako i u senu. U senu je opasnija, jer prilikom ispaše stoka izbegava ovu biljku zbog grube i oštre stabljike (zbog prisustva silicijum-dioksida). Kod stoke se javljaju nervne smetnje i naglo opadanje mlečnosti. Kod konja deluje kumulativno, nakon dužeg vremena i tada životinja ima poremećaj u kretanju. Efekat trovanja se ublažava davanjem životinji ovsa i kvasca, jer su bogati vitaminom B1.

Spoljašnje veze
---------------

***Žablji rastavić*** na Wikimedijinoj ostavi

Wikivrste ima informacije vezane uz:
***Equisetum palustre***

* eFlores.org
* ITIS
**Šizma Tri poglavlja** je naziv za raskol u ortodoksnoj (halkedonskoj, odnosno Katoličkoj crkvi koji je trajao na području sjeverne Italije od 553. do 698. Predstavljao je dio šireg spora Tri poglavlja izazvanog neuspjelim pokušajima bizantskih careva da pronađu kompromis između "pravovjernog" duofizitskog kršćanstva i mijafizita koji su dominirali istočnim provincijama Carstva. U tu svrhu su osuđeni određeni crkveni oci čiji su se stavovi smatrali neprihvatljivim za mijafizite; oni su anatemizirani carskim ukazom 543. S time se, međutim, nije htio pomiriti dio zapadnih biskupa; dio njih se, na čelu sa biskupom Makedonijem od Akvileje, sastao u Akvileji i donio odluku da se Tri poglavlja neće osuditi, te da se odvajaju od rimske Crkve. Kasniji akvilejski nadbiskupi su, da bi naglasili svoju nezavisnost od Rima, počeli koristiti titulu patrijarha. Šizmi je značajno doprinijela langobardska invazija Italije 568. koja je spriječila Bizantince da vojnom silom iskorijene "šizmatike". Usprkos toga, u sljedećem vijeku su bilježeni stalni pokušaji pomirenja akvilejske i rimske Crkve. Za njih su se stvorili politički uvjeti tek kada su u drugoj polovici 7. vijeka langobardski kraljevi i velmože odbacili arijanstvo i priklonili se katoličanstvu, a samim time prešli na stranu pape i rimske Crkve. Šizma je formalno okončana Sinodom u Akvileji 698.
**Šumski pupavci** (lat. Phoeniculidae) su porodica ptica iz reda modrivrana. Sastoji se od osam vrsta svrstanih u dva roda. Ta dva roda, *Phoeniculus* i *Rhinopomastus*, su se odvojila prije 10 milijuna godina i po nekim taksonomima bi se trebali svrstati u zasebne potporodice ili čak porodice.

Opis
----

Ove ptice su duge 23-46 cm, ovisno o vrsti. Perje je crno sa jakim zelenim ili ljubičastim odsjajem. Na krilima i graduiranom repu nalaze se upadljive bijele šare. Kod nekih vrsta je glava svijetle mrkožute ili narančastosmeđe boje. Kljun i noge su svijetlocrveni ili crni, a kljun je pomalo ili veoma zakrivljen. 

Hrane se uglavnom termitima, gusjenicama, noćnim leptirima i jajašcima kukaca ili pauka, dakle mekšom hranom. Ponekada jedu stonoge i malene guštere.

Oglašavaju se zvucima poput svirke frule, ali u jatu kokodaću jedni na druge i tako održavaju poziciju i sklad u grupi.

Razmnožavanje
-------------

Gnijezde se u dupljama drveća, koje ne oblažu nikakvim materijalima. Ženka nese dva do četiri plava, siva ili maslinasta jaja sa tamnim pjegama kod jedne vrste. Inkubacija traje oko 17 dana. Mladi ostaju u gnijezdu oko 30 dana, a roditelji ih hrane gusjenicama. Prošlogodišnji mladunci pomažu roditeljima oko novih mladunaca, a sljedeće godine se i sami gnijezde, uz pomoć mladunaca o kojima su se brinuli sa roditeljima.

Rasprostranjenost
-----------------

Nastanjuju podsaharsku Afriku, šume i šumovite savane. Ne nastanjuju Madagaskar. Nijedna vrsta nije u opasnosti.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **šumski pupavci** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **šumskim pupavcima** |
Članska knjižica AFS-a
**Antifašistički front Slovena u Mađarskoj** (kratica **AFS**, mađ. *Magyarországi Szlávok Antifasiszta Frontja*), organizacija osnovana 18. II. 1945. na osnivačkoj konferenciji u Batanji. Za generalnog sekretara tada je izabran Dragutin Nedučić iz Batanje, a za potpredsjednika Stevan Nedučić iz M. Čanada.

Osnivanje mjesnih organizacija
------------------------------

"Nakon ukidanja vojne uprave, tokom meseca marta, osnivaju se mesne organizacije AFS-a među bunjevačkim Hrvatima te šokačkim Hrvatima i Srbima u Santovu." Glavni organizator među bunjevačkim Hrvatima bio je Antun Karagić.

"Posle Pomorišja i Bačke, meseca jula osnovane su prve mesne organizacije AFS-a u okolini Budimpešte, o čemu izveštava *Sloboda* iz Bate, Čipa, Lovre i Tukulje."

Pozivni plakat velikog narodnog zbora u Mohaču 28. X. 1945.
Sredinom augusta 1945. godine "osniva se Oblasni sekretarijat AFS-a sa sedištem u Pečuju. Za oblasnog sekretara imenovan je dr Svetozar Lastić."

"Meseca septembra otpočelo je osnivanje mesnih organizacija AFS-a u Baranji. Bačko-baranjsko slovensko kulturno udruženje priključuje se AFS-u, dr Martin Laslović je imenovan za oblasnog predsednika."

Veliki narodni zbor AFS-a
-------------------------

"*Prvi veliki narodni zbor AFS-a* održan je u Mohaču 28. oktobra 1945. godine. Nakon zbora amateri iz Santova prikazali su pozorišni komad od Jovana Sterije Popovića."

"U Mohaču je 3. decembra 1945. održana Prva zemaljska konferencija AFS-a. Dr Martin Laslović je izabran za potpredsednika AFS-a."

Izvor
-----

* *"Narodni kalendar / Народни календар / Ljudski koledar 1985"*, Demokratski savez Južnih Slavena u Mađarskoj, Budimpešta (str. 7, 9, 17, 19, 21, 27).
**Televizija Slavonije i Baranje** ili **Slavonska televizija** (STV) počela je s emitiranjem 7. X. 1992. godine. Tada je bila treća lokalna televizija u Hrvatskoj. Već u prvoj godini emitiranja proizvodilo se 20 sati vlastitog programa tjedno, a reemitiran je i inozemni satelitski program.

Prilagodba
----------

Godine 1997. Slavonska televizija se prilagodila tada novom *Zakonu o telekomunikacijama* te je osnovana **Televizija Slavonije i Baranje d.o.o.**, koja je dobila koncesiju za emitiranje za sedam idućih godina.

Umrežavanje na nacionalnoj razini
---------------------------------

### Mreža

Stoga je tadašnje vodstvo Slavonske televizije odlučilo, zajedno s još nekolicinom hrvatskih lokalnih televizija, stvoriti nešto novo u hrvatskom medijskom prostoru. Rođen je projekt razmjene programa nazvan "Mreža". Na taj je način Slavonska televizija dobila priliku neke svoje emisije prikazati gledateocima diljem Hrvatske.

### CCN

Nedugo zatim uslijedilo je osnivanje CCN-a (Croatian Cable Network), projekta umreženih lokalnih TV-stanica na nacionalnoj osnovi. Članovi CCN-a su, osim STV-a su: OTV Zagreb, ATV Split, VTV Varaždin, RI-TV Rijeka, TV NOVA Pula i TV Čakovec. STV u njemu značajno sudjeluje svojim prilozima u "Vijestima dana" CCN-a. Tu je i glazbeno-zabavna emisija Vodotop.

Pokrivenost signalom
--------------------

### Stanje 2002. godine

U X. mjesecu 2002. godine Televizija Slavonije i Baranje krenula je s novom programskom shemom, a svoj program emitirala je s tri odašiljača ukupne snage 2.085 W, koji su svojim signalima pokrivali cijelu županiju:

* Odašiljač **Osijek** - 39. kanal UHF-a; snaga 133 W; položaj: Osijek, Trg Slobode 8;
* Odašiljač **Mandićevac** - 67. kanal UHF-a; snaga 786 W; položaj: Vinarija Mandićevac (kraj Đakova);
* Odašiljač **Lončarski vis** - 26. kanal UHF-a; snaga 560 W; položaj: Lončarski vis (kraj Našica).

### Potencijalni broj gledalaca

Osim 326.000 potencijalnih gledalaca Osječko-baranjske županije, program STV-a mogu pratiti dijelom i gledaoci susjednih županija. U Osijeku, koji s okolicom broji više od 100.000 stanovnika, program STV-a emitiraju i kablovske televizije.

### *Live streaming*

U X. mjesecu 2007. godine STV je obilježila 15 godina postojanja i uspješnoga djelovanja. Tim povodom predstavljene su nove web-stranice, kao i *live streaming* programa Televizije Slavonije i Baranje, od 0-24 sata, na internetu.

### Digitalna regija D1

Danas je pokrivenost signala u digitaloj tehnici s odašiljača Belje i Borinci unutar multipleksa D na K21 UHF-a takva da se program Televizije Slavonije i Baranje može pratiti na cijelom području digitalne regije D1, koje obuhvaća dio Osječko-baranjske županije, Vukovarsko-srijemske i dio Brodsko-posavske županije.

Vanjske veze
------------

* Službene internet-stranice STV-a
**Škarpinica** (*Scorpaena notata*) je riba iz porodice bodeljki - Scorpaenidae. Sinonimi su joj Scorpaena ustulata (Lowe, 1841), Scorpaena teneriffea (Jordan & Gunn, 1898), Scorpaena afimbria (Slastenenko, 1935), Scorpaena scrofa afimbria (Slastenenko, 1935). Kod nas se još naziva i **bodeč crveni, bodečić crveni, škrpinica**. Ovo je mala riba, velićine do 200 grama (najveći primjerak uhvaćen je imao 24 cm) i koja jako sliči svojoj većoj rođakinji škarpini. Živi na kamenitom terenu, na dubinama, od 5-700 m, gdje je vrstan grabežljivac koji se hrani manjim životinjicama i ribama. Kao i većina riba iz svoje porodice i ova riba ima otrovan ubod, vrlo bolan, a kod osjetljivijih ljudi može uzrokovati i probleme.

Ova vrsta živi na istočnom dijelu Atlantika,od Biskajskog zaljeva do Senegala, te oko otoka u Atlantiku (Madeira, Azori i Kanari) kao i na cijelom Mediteranu ]].

Izvori
------

1. ↑  submania.hr:  Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
2. 1 2  fishbase.se:

Vanjski linkovi
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Škarpinica** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Škarpinica** |
**Marina (Brkić) Petranović** (Valpovo, 1. V. 1965), novinarka, novinska i radijska urednica, izdavačica novina i multimedijalnih CD-ova, turistička djelatnica i poduzetnica. Jedno vrijeme radila je u Batini kao kustos u Spomen-kompleksu Batinske bitke. Četiri godine radila kao tajnica u Udruženju obrtnika Baranje u Belom Manastiru.

Školovanje
----------

Osnovnu i srednju školu završila je u Valpovu, a Pravni fakultet u Osijeku. Za vrijeme studija bila je glavna urednica Omladinskog novinara (novina za mlade tadašnje Općinske organizacije omladine u Valpovu), urednica "Plave ptice" (emisije za mlade Radio-Valpova) te honorarna suradnica Glasa Slavonije.

Rad u medijima
--------------

Nakon diplomiranja zaposlila se kao novinarka i glazbena urednica Radio-Valpova, a radila je i u Ministarstvu financija u Valpovu. Od 2004. do 2005. godine bila je urednica i izdavač baranjskog časopisa Baranja na dlanu. Autorica je i izdavačica multimedijalnih CD-ova "Grad Valpovo", "Općina Bizovac", "Općina Petrijevci", "Općina Čeminac" i "Općina Bilje".

Knjiga o Batinskoj bitki
------------------------

Početkom godine 2008. izdala je knjigu Kratka povijest Batine i Batinske bitke i CD Batinska bitka.

Izvor
-----

* Anonim: *"O autorici"*, u: Kratka povijest Batine i Batinske bitke, str. 156.
Fotografski portret Milice Ribnikar
**Milica Ribnikar** (Beograd, 18. 4. 1931 – Beograd, 1. 3. 2002) bila je jugoslovenska i srpska vajarka i likovna umetnica. Rođena je u porodici arhitekte, novinara i direktora novinske kuće Politika Vladislava S. Ribnikara i pijanistkinje, muzikologa, muzičkog kritičara i profesorke Muzičke akademije u Beogradu Stane Đurić (kasnije Klajn). Ribnikareva je uradila veći broj reljefa, ženskih aktova, portreta, figurina i javnih spomenika.

Biografija
----------

Slikarstvom je počela da se bavi kao gimnazijalka, pohađajući večernji kurs ULUS-a kod Koste Hakmana. Studije vajarstva na Akademiji likovnih umetnosti u Beogradu, u klasi Sretena Stojanovića i Ilije Kolarevića završila je 1952, "u vreme prelomnih i burnih godina jugoslovenske i srpske umetnosti, tokom kojih će doći do razlaza sa starim, klasičnim pristupom i odnosom prema skulpturi" (N. Jovanović). Do 1956. bila je saradnik Majstorske radionice Tome Rosandića, a 1954. boravila je u Parizu kao stipendista Saveta za kulturu. Od 1958. do 1960. živela je i radila u Dubrovniku.

Već po završetku studija njeni su skulptorski radovi zapaženi, posebno po lepom osećanju za slobodnu formu (P. Vasić) i po oplemenjenoj emociji. Tu formativnu, polaznu fazu njenog stvaralaštva obeležava idejno približavanje plastici Henrija Mura iz perioda 1929-30, ali već polovinom pedesetih godina usavršava vlastiti izraz osobene lirike, čulnosti i emotivnosti. Kao osnovu svog likovnog poretka uzima portretno iskustvo i žensko telo "njegov oblik, zaobljen, snen, izobličen do određenih granica, naglašen izraz čulnosti, na taj način ukazujući na osnovne osobine i njegovu vanremensku dimenziju." 

Uradila je veliki broj stojećih figura, bista, portreta, reljefa, ležećih aktova i figurina. Ostvarila je i sedam spomenika u prostoru: Jovana Sterije Popovića u Novom Sadu (1953), Jerkoviću i Dabiću na Dovarju u Užicu (1962), radnoj akciji seče drva na Crnom Vrhu (1945, 1961) i drugih. Koautor je Skadarlijske česme i TV tornja na Fruškoj gori (sa Uglješom Bogunovićem, 1977, 1978) i česme na Platou u Mileševskoj ulici (sa Slobodanom Bogunovićem, 1998). Osim skulpturom bavila se uljanim slikarstvom, pastelom i kolažom. 

Samostalne izložbe priredila je u Beogradu (1954), Cetinju i Titogradu (1957) i Novom Sadu (1997). Njeni radovi nalaze se u Muzeju savremene umetnosti u Beogradu, Poklon-zbirci Rajka Mamuzića u Novom Sadu, "Politici" a.d. (poprsje Vladislava S. Ribnikara), Narodnom muzeju na Cetinju i mnogim privatnim zbirkama. 

Od 2018. jedna ulica u opštini Vožovac nosi njeno ime.
**Bog Šiva** je hinduističko božanstvo.

Kao posljednjeg iz hinduističkog svetog trojstva, uz Brahmu i Višnua koji su stvaratelji i održavatelji ovog materijalnog svemira, Bog Šiva se prikazuje kao uništavatelj, kao onaj koji dolazi posljednji da bi u sebi zadržao ovaj svijet do novog ciklusa stvaranja.

Za njega kažu da je jedini od tri božanstva stalno utjelovljen na Zemlji i da boravi na planini Kailash, koja se nalazi u sklopu Himalaja. Prikazuje ga se snježno bijelog ili u svijetloplavoj boji, ponekad prekrivenog pepelom.
Bijelina Šive simbol je svjetla koje otklanja tamu, a ujedno i personifikacija Boga kao kozmičke svijesti. Često se prikazuje sa otvorenim trećim okom ili agja čakrom koja predstavlja kapiju unutarnjeg duhovnog razvoja. Oko Šivinog vrata je kobra Vasuki simbol prolaska vremena. Tri prstena oko vrata predstavljaju prošlost, sadašnjost i budućnost.

Zapetljane kose, na svom nosiocu, biku Nandi, okružen je bićima koja ga prate svuda i koja su iz njegove dimenzije. U drugim je prilikama prikazan kao asketa koji sjedi na tigrovoj koži i neprekidno meditira na planini Kailash. Poklonici ga štuju prikazanog u kipu, u simbolu Linge, okruglom, faličkom obliku koji predstavlja stvaralačku moć boga, ili u njegovu obliku koji plesom uništava materijalni svemir i predstavlja uništavajuću moć boga Nataraja (kralja plesa). Većina poklonika Šivu smatra milosrdnim i punim ljubavi.

Najveći je od svih Jogija, on je Adijogi, ili prvi Jogi koji je podelio Jogu sa svojih 7 pomoćnika. Upravlja tamas gunom (neznanje, tama) koja je jedna od tri vezujuće sile materijalnog svemira.

Mantra u slavu Šive glasi: *Om Namah Shivaya*.

| * p
* r
* u
Hindu mitologija |
| --- |
| Muška božanstva | Šiva • Brahma • Višnu • Rama • Krišna • Ganeša • Murukan • Hanuman • Lakshman • Indra • Surya • *još...* |  |
| Ženska božanstva | Gayatri • Sarasvati • Lakšmi • Parvati • Durga • Jagaddhatri • Shakti • Kali • Sati • Sita • Vaishno Devi • Radha • *još...* |
| Tekstovi | Vede • Upanišade • Purane • Shikshapatri • Vachanamrut • Ramayana • Mahabharata |
**Weber Ute** (Cumumba, Cumumbah) je ime za grupu Šošona nastanjenih u Utahu u dolini Weber Valley, pa prema Great Salt Lakeu, u sjevernom Utahu. Weber Ute su jedna od tri skupine Sjeverozapadnih (Northwestern, ili So-so-goi "those that travel by foot") Šošona, koja je dio Sjevernih ili Northern Šošona, porodica Juto-Asteci. 

Sjeverozapadni Šošoni sezonski su migrirali svojim područjem i bavili se lovom i sakupljanjem. Najpoznatiji im je poglavica bio Little Soldier koji je predvodio skupinu od nekih 400 Indijanaca. Cumumba ili Weber Utes, kaže Clifford Duncan, često se žene sa Northwestern Šošonima, on poistovjećuje ova dva plemenska imena. Njega slijedi i David Rich Lewis koji kaže da su Cumumba ili Weber Ute zajedno sa Ute plemenima Pahvant, Tumpanawach, Uinta-ats i Sheberetch okupljeni na agenciji Uintah, gdje kasnih 1860. i ranih 1870.-tih ulaze u sastav Uintah Ute Indijanaca na rezervatu Uintah u Utahu. Oni se kasnije ne spominju kao Weber Ute, nego pod imenom Cumumba, navodeći usput, da se moguće radi o šošonskom plemenu. Populacija 1885 (800).

Vanjske poveznice
-----------------

* C- Utah Indian Villages, Towns and Settlements Arhivirano 2008-07-06 na Wayback Machine-u
Hugo **Conrad von Hötzendorf**
**Hugo Conrad von Hötzendorf**  (čitaj: *Hugo Konrad fon Hecendorf*; Darda, oko 1807. - Osijek, 28. II. 1869), slikar-romantik i likovni pedagog. Učio je kod svog oca Franje te u Beču, Firenci i Rimu. Formirao se pod uticajem bečkog "zavičajnog pejsaža" te razvio slikarstvo idiličnih krajeva, uključujući i figuralnu štafelažu. Slikao je akvarele, crteže pastira, seljaka, vojnika, životinja. Jedan je od najznačajnijih osječkih slikara pejsažista. Izradio je mapu od 42 crteža olovkom pejzaža i historijskih ruševina u Slavoniji i izložio ih 1864. godine na Velikoj gospodarskoj izložbi u Zagrebu. Osim toga slikao je pejzaže iz Slovenije i Gorskog kotara te žanr-prizore. Bio je vješt crtač, koji je svoje motive obrađivao na romantičan način. Bio je vrlo uspješan i u vođenju slikarske škole. Učenici su mu bili Adolf Waldinger i Isidor Kršnjavi.

Osječka gradska risarska škola
------------------------------

Dvije slikarske obitelji - **Hötzendorf** i **Pfalz** - bile su temelj likovne povijesti Osijeka. **Osječka gradska risarska škola** otvorena je 1800. godine, a vodili su je obrazovani slikari, koji će sa svojim učenicima utemeljiti likovni život Osijeka. Učitelji te slikarske škole bili su **Antun Müntzberger** (1800-1824), **Franjo Conrad von Hötzendorf** (1826-1841), **Hugo Conrad von Hötzendorf** (1841-1869) te **Ivan Moretti** (187?-1873). Svojim djelovanjem ta je škola od Osijeka stvorila jako likovno središte.

Znameni u Osijeku
-----------------

Grad Osijek odužio se H. C. v. Hötzendorfu nazvavši jednu od ulica u gradskoj četvrti Gornji grad njegovim imenom i postavivši njegovu bistu, koju je izradio Vanja Radauš, u Europskoj aveniji.

---

**Reference i izvori**:

1. ↑  Kao godina rođena na kipu u osječkoj Europskoj aveniji piše 1806.

* *ELZ*, *HOL*
* I(vo) Šibalić: *"Poznati Osječani"*, *"Osječki dom"*, VI, 649, 6 - Osijek, 27-28. I. 2005.
„Midwest" preusmjerava ovdje. Za grad u SAD, v. Midwest, Wyoming.

**Srednji zapad** (engleski: *Midwest*, kojiput i *Middle West* ili *North Central States*) je jedna od četiri geografskih regija Sjedinjenih Američkih Država.

Geografske karakteristike
-------------------------

U toj 

* Sjeverna Dakota
* Wisconsin.

Ona se prostire od Velikih jezera na istoku duž kanadske granice do Velike nizine na zapadu. Fizički se da podjeliti na dva dijela na Sjeverozapadne teritorije ili Stari sjeveozapad i Veliku nizinu.

Historija i karakteristike
--------------------------

Sjeverozapadne teritorije postale su dio Sjedinjenih Američkih Država - 1783. nakon Američke revolucije a Velika nizina - 1803. nakon Kupnje Louisiane. 
Velika nizina ostala je do danas prvenstveno poljoprivredni kraj, dok se Sjeverozapadna teritorija razvila i u vrlo značajnu industrijsku regiju, zbog velikih količina ugljena, željeza, nafte, vapnenca i ostalih ruda.

Vanjske veze
------------

* *Middle West* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Daruvar
**Željeznička pruga Banova Jaruga–Pčelić**, dio prijevozne željezničke mreže Hrvatskih željeznica.

Prugom je privremeno zatvoren putnički prijevoz poradi obnove.

Povijest
--------

Željezničku prugu od Barče do Pakraca je gradilo društvo *Vicinalna željeznica Barč – Pakrac*. Koncesiju je 3. ožujka 1884. dobio Heinrich Benies, koju je kasnije ugovorom od 10. svibnja 1884. preuzelo Carsko kraljevsko povlašteno društvo Južnih željeznica.

Dionica pruge od Barče do Pakraca je otvorena 18. kolovoza 1885. a dionica pruge od Banove Jaruge do Pakraca 29. studenoga 1897.

Drugu dionicu izgradilo je dioničko društvo Parovozna (gözmozdony) lonjskopoljska željeznica. Ista je tek 1932. prešla pod državne željeznice.

16. svibnja 2010. u 19 sati u Daruvaru je ispraćen zadnji vlak prije privremenoga zatvaranja pruge.

6. svibnja 2013. ponovno otvorena pruga za promet od Banove Jaruge do Daruvara.

24. travnja 2014. u 20:42 ispraćen poslijedni putnički vlak iz Daruvara do Banove Jaruge, od Pakraca neprekidno trubeći do željezničke stanice u Lipiku punih 7 minuta u znak sjećanja da je on taj poslijedni putnički vlak na pruzi.

Duljina prugâ
-------------

* 91,6 km – Barča – Pakrac
* 29,6 km – Banova Jaruga – Pakrac

Željeznički kolodvori i stajališta
----------------------------------

Po zadnjem stanju na pruzi su ovi kolodvori i stajališta.

 *Pruga Virovitica – Suhopolje – Pčelić – Slatina*  

 Pčelić  

 Pepelana  

 Pivnica  

 Đulovac  

 Potočani – Katinac  

 Koreničani  

 Škodinovac  

 Maslenjača  

 Donja Vrijeska  

 Odvojak Končanica  

 Vukovje  

 Daruvar  

 Bijela  

 Sirač  

 Badljevina  

 Pakrac  

 Pakrac – Grad  

 Lipik  

 Dobrovac  

 Kukunjevac  

 Brezine – Bujavica  

 Poljana  

 Međurić  

 Banova Jaruga  

 *Pruga Zagreb Glavni – Dugo Selo – Banova Jaruga – Novska*

Povezano
--------

* Željezničke pruge u Hrvatskoj

Izvori
------

1. ↑  Gorničić-Brdovački, Josip. *Razvitak željeznica u Hrvatskoj do 1918. godine : građenje, organizacija i financijalni odnosi*, Jugoslavenska akademija znanosti i umjetnosti, Zagreb, 1952. str. 194. – 196.
2. 1 2  Bunijevac, Helena. *Povijest "Parovozne lonjsko-poljske željeznice"* // Zbornik Povijesnog društva Pakrac-Lipik, Povijesno društvo Pakrac–Lipik, 2008. br. 5. str. 5–9. ISSN 1845-111X
3. ↑  Prometovanje vlaka kroz Lipik i Pakrac odlazi u prošlost
4. ↑  *Vozni red: 14. XII. 2003. – 11. XII. 2004.*, Hrvatske željeznice, Zagreb, 2003. str. 234. 235.

Literatura
----------

* Lajnert, Siniša. *Ustroj željeznica u Hrvatskoj od Austro-Ugarske do danas*, Hrvatske željeznice, Zagreb, 2004. ISBN 953-6278-10-3
* *Sto godina železnica Jugoslavije : zbornik članaka povodom stogodišnjice železnica Jugoslavije : 1849. – 1949.*, Štamparsko preduzeće Jugoslovenskih železnica, Beograd, 1951. (COBISS.BH), (COBISS.SI), (COBISS-Sr)

***Željeznička pruga Banova Jaruga–Pčelić*** na Wikimedijinoj ostavi
() *A milite Augustae Russorum Imperatricis adversus Turcas Tattarosque gesti* (1745)
**Joshua Ottens** (1704−1765), nizozemski kartograf i izdavač koji je djelovao u Amsterdamu tokom 18. vijeka.

Sin je Joachima Ottensa (1663−1719), jevrejskog gravera koji je početkom karijere surađivao s F. de Witom odnosno kasnih 1680-ih osnovao vlastitu izdavačku kuću koja se bavila štampanjem karata. Očev posao nastavio je zajedno s bratom Reinerom (1704−1765) i većina njihovih radova nosi zajednički autorski potpis. Vrhunac njihovog opusa je „Veliki atlas" (lat. *Atlas Major*) štampan u Amsterdamu 1740. godine.

Povezano
--------

* Reiner Ottens
* Historija kartografije

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Joshua Ottens** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 61806293
* LCCN: n50082881
* ISNI: 0000 0001 2352 9298
* GND: 128837071
* SELIBR: 339027
* SUDOC: 144624397
* BNF: cb146416265 (podaci)
* BIBSYS: 1019002
* NLA: 35518702
* NKC: mzk2010586902
* BNE: XX1482595

 |
Žilavi lijev (mikrostruktura) pod povećanjem od 100 puta.
**Žilavi lijev**, **nodularni lijev** ili **kugličasti lijev** je vrsta lijevanog željeza s kugličastim grafitom. Mehanička svojstva tog lijeva ovise u prvom redu o obliku grafita. Pri kugličastom obliku grafita nema zareznog djelovanja u osnovnoj mikrostrukturi lijeva. Žilavi lijev se po svojim mehaničkim svojstvima svrstava između sivog i čeličnog lijeva. Postupak proizvodnje žilavog lijeva se odvija u dva koraka. Prvo se dodaje magnezij (rjeđe cerij ili kalcij) da se slitina dezoksidira, a zatim se dodatkom cjepiva na osnovi silicija ubacuju u leguru klice kristalizacije, što spriječava bijelo skrućivanje. Zato grafit izlučen u leguri ima kugličasti oblik. Žilavi lijev se dobiva od podeutektičke ili nadeutektičke legure sastava: 3 – 3,9% C, 1,7 – 2,8% Si, 0,1 - 0,5% Mn, manje od 0,08% P i manje od 0,01% S. Zbog ekonomskih razloga legura smije sadržavati samo manje količine sumpora i kisika. 

Magnezij, cerij i kalcij su dezoksidanti, i oni smanjuju sumpor, ali se time gubi i cjepivo. Da se smanji sadržaj sumpora, taljenje se provodi u bazičnim kupolnim pećima ili električnim pećima. Uložak za peć ne smije sadržavati nepoželjne primjese, a osobito ne elemente Ti, Pb, Se, Al, Te, As, Sn i Sb, koji spriječavaju stvaranje grafitnih kuglica i pogoršavaju mehanička svojstva lijeva. Nepoželjno djelovanje nabrojenih elemenata može se smanjiti dodatkom slitina cerija (0,01 – 0,02%) koje se dodaju s magnezijem. 

Tražena svojstva nežarenog žilavog lijeva postižu se jedino ako u leguri ima malo mangana. Količina ledeburita ovisna je o siliciju, manganu i brzini hlađenja. Na svojstva žarenog žilavog lijeva utječe se prikladnom toplinskom obradom, jer su mehanička svojstva lijeva više ovisna o strukturi, a manje o grafitu. Svojstva žilavog (nodularnog) lijeva propisuje HRN C.J2.022, i to za NL 38, NL 42, NL 50, NL 60 i NL 70, s vlačnom čvrstoćom od 380 do 700 N/mm2 i istezanjem od 17 do 2%. 

Toplinskom obradom žilavog lijeva uklanjaju se unutrašnje napetosti, mijenja se količina vezanog grafita, a struktura se poboljša i učvrsti. Žilavi lijev prema svojim svojstvima odgovara čeliku, a istodobno zadržava najbolja svojstva sivog lijeva, sposobnost prigušenja titraja (vibracije) i otpornost prema trošenju.

Izvori
------

1. ↑    Asst. Prof. Yaqub, Ejaz, Asst. Prof. Arshad, Rizwan: "ME-140 Workshop Technology - Slide 25", publisher=Air University, 2009.
2. ↑   "Strojarski priručnik", Bojan Kraut, Tehnička knjiga Zagreb 2009.
3. ↑   "Tehnička enciklopedija", glavni urednik Hrvoje Požar, Grafički zavod Hrvatske, 1987.
4. ↑  [*mrtav link*] "Legure za lijevanje", www.riteh.uniri.hr, 2011.
5. ↑   Arhivirano 2014-07-04 na Wayback Machine-u "Fizikalna metalurgija I", dr.sc. Tanja Matković, dr.sc. Prosper Matković, www.simet.unizg.hr, 2011.
Tračnice
**Željezničku prugu** čini jedan ili više kolosijeka, koji spajaju službena mjesta, po kojima se kreću željeznička vozila. Prema širini kolosijeka pruga može biti:

* uskog kolosijeka (750 mm, neki dijelovi Indonezije; 1000 mm, dijelovi Švicarske; 1067 mm, Južna Afrika, Japan)
* normalnog kolosijeka (1435 mm, najčešće korištena),
* širokog kolosijeka (1524 mm, Rusija; 1665 mm, Portugal; 1667 mm, Španjolska).
* industrijska pruga nestandardnog kolosijeka (ima ih sve manje, obično male brzine, ali veliki kapacitet tereta)

Ustroj
------

Kolosijek se sastoji od tračnica i pragova. Pragovi povezuju tračnice, koje čine kolosijek. Postavljeni su u jednakim razmacima okomito na pragove koje povezuju. Tračnice su zakovicama spojene na pragove. Kolosijeci se spajaju pomoću skretnice.

Regulacija prometa
------------------

Regulacija prometa se vrši signalima (likovnim ili svjetlosnim). Na prugrama velikih brzina (po definiciji, one koje omogućuju promet preko 200 km/h), koristi se i direktna signalizacija u kabinu vozača vlaka, kao i automatska povratna informacija o stanju vlaka.

Telekomanda
-----------

Neke pruge imaju skretnice i signale, koje se postavljaju ručno. Telekomanda je centralno mjesto, gdje se na prugama osposobljenim ovim sustavom centralno regulira signalizacija i pravac kretanja.

***Željeznička pruga*** na Wikimedijinoj ostavi