recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Perivoj Gospe od zdravlja u Zadru
**Perivoj Gospe od zdravlja** prostire se između zadarskog Trga tri bunara i crkve Gospe od Zdravlja.

Trg tri bunara nastao je već u srednjem vijeku kad su Mlečani na sjevernom vrhu zadarskog poluotoka sagradili kaštel s obrambenim jarkom. Tada je porušen veći broj kuća kako bi se stvorio brisani prostor ispred kaštela. Na mjestu obrambenog kanala oko 1570. godine izgrađena je cisterna s tri bunarske krune po čemu je cijeli prostor dobio ime. Nedugo zatim sagrađena je i manja okrugla crkva Gospe od kaštela (zdravlja) koja je kasnije i produžena. 

Trg se brižljivo uređuje tek od 1865. godine kada je sagrađeno "Novo kazalište" na jugoistočnom dijelu trga kada ovaj dio grada dobiva na važnosti, pa je to bila prilika da se prostor trga ozeleni. Perivoj je vjerojatno podignut ipak malo kasnije, jer se na razglednici iz 1885. godine vide mlada stabla s kolcima koja ih pridržavaju. 

Perivoj je podignut između cisterne, Arsenala, kazališta i crkve Gospe od zdravlja, a u njemu su zastupljene uglavnom mediteranske vrste drveća i grmlja. Kasnijim probojem ceste između perivoja i cisterne gubi se ugođaj trga, a slikovite bunarske krune ostaju izolirane i zaboravljene.

U novije vrijeme, posebice nakon obnove crkve, perivoj se ponovno obnavlja i uređuje novim ukrasnim drvećem i cvjetnjacima. U perivoju se nalazi i šesnaest brončanih poprsja zaslužnih Zadrana, pa se stoga naziva i "perivojem od slave".

***Perivoj Gospe od zdravlja*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostale upotrebe, v. Crkva Svetih apostola Petra i Pavla.*

**Petrova crkva** u Rasu, kod Novog Pazara (punim nazivom: **crkva Svetih apostola Petra i Pavla**), predstavlja najstariji spomenik crkvene arhitekture na prostoru Srbije i prvobitno je sedište raške episkopije. Crkva se nalazi 2  severno od centra Novog Pazara, a prema do sada poznatim pisanim izvorima potiče iz 8. veka, ali je verovatno i starijeg datuma.

Sama crkva ima osnovu rotonde sa upisanim četvrorolistom i potiče iz vizantijskog doba, dok freske iz njene unutrašnjosti potiču iz 10, 12. i 13. veka. Na njenom mestu se nalazio ranohrišćanski objekat koji je podignut u 7. veku. Prilikom istraživanja unutrašnjosti crkve, na prostoru ostataka ilirskog kneževskog tuluma iz 5. veka pne. nađena je kolekcija od 92 predmeta u zlatu i ćilibaru. Istraživački i konzervatorski radovi vršeni su krajem 50-ih i početkom 60-ih godina dvadesetog stoleća, arheološka iskopavanja od 1984. do 1986. godine, a nastavljena su i poslednjih nekoliko godina. Posle detaljnih arheoloških istraživanja, crkva je konzervirana 1960. godine. Neki od najznačajnijih događaja iz perioda vladavine dinastije Nemanjića su vezani za ovu crkvu.

Po načinu gradnje slična je crkvama sa prostora Primorja, Gruzije, Jermenije i Italije koje potiču od 7. do 9. veka, ali je usled prepravki i dograđivanja postala jedinstvena, što je bio jedan od razloga da se nađe na Uneskovoj listi svetske baštine od 1979. godine u sklopu spomenika srednjeg veka objedinjenih pod zaštićenom celinom *Stari Ras*.

Spoljašnje veze
---------------

***Petrova crkva*** na Wikimedijinoj ostavi

* Sajt UNESKO-a o Starom Rasu sa okolinom
* Petrova crkva na sajtu Republičkog zavoda za spomenike kulture Arhivirano 2012-04-02 na Wayback Machine-u
* Virtulna šetnja Petrovom crkvom i foto kolekcija Fonda Blago Arhivirano 2021-01-18 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Srbiji |
| --- |
|  | Gamzigrad (Galerijeva palača Romulijana) • Manastir Sopoćani i Stari Ras • Manastir Studenica*Srednjovjekovni spomenici na Kosovu*1: Visoki Dečani • Manastir Pećka patrijaršija • Crkva Bogorodice Ljeviške • Manastir Gračanica | Srbijanska zastava |

  
Koordinate: 43° 09‘ S. 20° 31‘ I.
**Pilana** je naziv za industrijski pogon za rezanje grube drvene građe, najčešće trupaca koji dolaze direktno iz šuma.

Karakteristike
--------------

Pilane najčešće samo grubo režu trupce u daske, letve i grede. Ali one mogu biti i opremljene vrlo različitim strojevima za rezanje, oblikovanje i doradu drvene građe. Najveće pilane su obično smještene na lokacijama gdje se trupci mogu lako dopremiti, rijekom ili željeznicom.

Pilana se sastoji od mjesta za istovar trupaca, postrojenja za rezanje i skladišta rezane građe. U postrojenju za rezanje smješteni su strojevi za razrezivanje trupaca. Najvažniji stroj jedne pilane je brenta koja reže trupce u daske i grede.

Piljevina i iverje koji ostaju nakon rezanja se pneumatskih cijevima prebacuju u kotlovnice u kojima se koristi kao gorivo, ili se s druge strane taj materijal koristi za proizvednju iverica.

Historija
---------

Prve pilane bile su pokretane isključivo snagom ljudskih mišića, kasnije su ljudi naučili koristiti snagu vode ili vjetra za pokretanje, kolotura koji su mehnički okretali pilu gore dolje.

Pojavom parnih mašina u drugoj polovici 18. vijeka, one se uvode u pilane da pokreću najteže strojeve.

Izvori
------

1. 1 2  „*sawmill*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 11. 2013.

Vanjske veze
------------

***Pilana*** na Wikimedijinoj ostavi

* *sawmill* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Pilari** (lat. Momotidae) su porodica ptica iz reda modrivrana. Daleki su srodnici vodomara i, kao i oni, imaju samo jedan prst usmjeren prema natrag.

Opis
----

Pilari su srednje velike ptice koje se hrane kukcima i uglavnom žive u paru. Većina vrsta je duga 28-45 cm (zajedno sa repom), ali najmanja je duga samo 17 cm. Imaju relativno težak kljun. Sve vrste imaju jarkozelen gornji dio tijela, a neki imaju zelenu ili smeđu kapu. Mješavina zelenih i smeđih nijansi na donjem dijelu tijela zavisi od vrste. Većina ima crnu šaru preko oka, a neki imaju crnu pjegu na prsima. Mužjaci i ženke slično izgledaju. 

Hrane se uglavnom kukcima, ponekad gušterima, zmijama, žabama i bobicama. Oglašavaju se ispuštanjem raznih zvižduka i kreštanja, koji se čuju daleko.

Ponašanje
---------

Kao i većina modrivrana, pilari se gnijezde u tunelima na obalama rijeka i sl. Nesu oko četiri bijela jajeta. Neke vrste se gnijezde u velikim kolonijama od do 40 jedinki. Ptići se izlegu nakon oko 20 dana, a napuste gnijezdo nakon sljedećih 30 dana. Oba roditelja se brinu za mlade. 

Pilari pokreću svoj rep naprijed i nazad kada uoče grabežljivce, kako bi im rekli da su ih spazili i da nema smisla da taj grabežljivac krene u lov. Takvo ponašanje donosi korist i ptici i grabežljicu, jer ptica neće potrošiti energiju kako bi pobjegla, a grabežljivac je neće potrošiti na neuspješan lov. 

Također postoje dokazi da rep kod mužjaka, neznatno duži od ženkinog, služi za udvaranje kod jedne vrste.

Kod nekoliko vrsta pilara, isperci pri kraju dva najduža repna pera otpadaju, bilo mitarenjem, bilo slučajnim trljanjem o kamenje, granje i sl. i zato se na kraju pera formiraju "reketi". Prije je, netočno, smatrano da su ptice namjerno kljunom kidale ispreke. Kasnije je dokazano da su isperci slabo pričvrćeni za stručak pera i lako otpadnu prirodnim putem. A opet, rep je kod dosta vrsta normalan.

Rodovi i vrste
--------------

**Porodica Momotidae**

* Rod *Hylomanes*
	+ *Hylomanes momotula*
* Rod *Aspatha*
	+ *Aspatha gularis*
* Rod *Momotus*
	+ *Momotus mexicanus*
	+ *Momotus momota*
* Rod *Baryphthengus*
	+ *Baryphthengus martii*
	+ *Baryphthengus ruficapillus*
* Rod *Electron*
	+ *Electron carinatum*
	+ *Electron platyrhynchum*
* Rod *Eumomota*
	+ *Eumomota superciliosa*

Galerija
--------

* Hylomanes momotula*Hylomanes momotula*
* Baryphthengus martii*Baryphthengus martii*
* Eumomota superciliosa*Eumomota superciliosa*
* Electron carinatum*Electron carinatum*

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **pilari** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **pilarima** |

***Pilari*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostala značenja, v. Stupa (razvrstavanje).*
Velika stupa u Sanči (4-1. vek pne).
**Stupa** je spomenik, simbol Bude i budizma.

Predbudističko poreklo
----------------------

U stara vremena rečju **sutpa** označavala se humka podignuta nad zakopanom mrtvom osobom (iz sanskrita *stup*: nagomilati, skupiti na gomilu). Ovakva humka imala je oblik polulopte i pravljena je uglavnom od zemlje ili od kamenja. Indijci su u sredinu polulopte stavljali štap i posmrtne ostatke zakopavali pod njim. Štap se smatrao vezom sa središtem kosmosa koji skuplja svu energiju i utiče na rađanje svog života.(Polu-)lopta, kao simbol potpunosti predstavljala je ravnotežu energije u kosmosu, i postala njegov simbol.

Budistički počeci
-----------------

Budizam je preuzeo ovu osnovnu ideju. U sutri Mahaparinibana spominje se da su četiri kruga osoba dostojna da održe ovakvu nadgrobnu humku:: jedan popuni svetac "savršeno probuđen" (istorijski Buda- *Sama-Sambuda*), jedan "probuđeni pojedinac" (dakle jedan Buda- *Pačeka-Buda*), jedan učenik sveca i jedan car-kralj (*Čakravartin* - univerzalni monarh).

Izgradnja sopstvenog jezika forme
---------------------------------

U samo nekoliko vekova jednostavna nadgrobna humka razvila se do osnovnog oblika današnjih stupa u srednjoj Indiji. Već tu se prepoznaju četiri osnovna elementa: platforma kvadratnog oblika kao osnova, kupolasti svod u obliku polulopte, prostorija za relikviju i špicasti vrh zamenjen stilizovanim kišobranom koji se završava krunom, draguljem. Ova četiri elementa simbolizuju elemente budizma: Sanga (temelj, osnova), Dama (kugla), Buda (prostorija za relikviju, vrh) i Nibana (dragulj).

Različit nacionalni razvoj stupa
--------------------------------

Od ovog osnovnog oblika stupe, tokom vekova u Šri Lanci su se razvile *dagobe*, u Tajlandu *čedi*. Od čedija se zatim u Laosu razvio *tat*. Severna razvojna linija oblikovala je u Butanu i na Tibetu *čorten*, a u Kini *ta*. I sve druge zemlje u kojima se pojavljuje budizam, razvile su sopstvene varijacije stupe pod različitim imenima.

Galerija
--------

* Dagoba u Colombu, Šri Lanka
* „Phra Pathom Chedi", Nakhon Pathom, Tajland
* „Chedi Phra Sri Rattana" („Zlatni chedi"), Bangkok, Tajland
* Shwedagon in Yangonu, Mianmar
* Chorten, Tibet
* Chorten, Ladak
* Borobudur, Indonezija
* Kinkaku-ji, Kjoto, Japan
* Sensō-ji, Tokio, Japan

***Stupa*** na Wikimedijinoj ostavi
**Športski klub Slavija** je bivši nogometni klub iz Varaždina.

Povijest
--------

**Slavija** je osnovana 3. lipnja 1931. godine.

Vlasnik kluba je bio Čeh Ernst Stiassny, vlasnik tekstilne tvrtke Tivar, današnjeg Varteksa. Bio je veliki zaljubljenik u nogomet i navijač praške Slavije. Nogomet je također bio omiljenim športom njegovih radnika u tvornici, koji su imali svoja dva unutarnja kluba, ŠK Tekstilna i ŠK Tivar, koji su djelovali unutar tvornice. Sve je to skupa urodilo odlukom neka se izgradi nogometno igralište na livadi preko puta tvornice Tivar. Malo poslije su Tekstilna i Tivar na izvanrednim glavnim skupštinama odlučili spojiti ta dva kluba u jedan novi, Športski klub Slaviju. Prvi dužnosnici ovog kluba su bili Česi.

Dres i ime varaždinskog kluba je nastao po uzoru na vlasnikov omiljeni klub. Dresovi su nastali po šemi da je za razliku od praške Slavije, čiji je dres bio uzdužno bijelo-crvena kombinacija s crvenom zvijezdom, varaždinska je Slavija imala plavu zvijezdu na bijelo-plavoj kombinaciji.

Brzo je napredovala, tako da je već za 7 godina sudjelovala u najvišem razredu nogometnog natjecanja u Kraljevini Jugoslaviji. Prvenstvo 1938./39. je završila na posljednjem 12. mjestu. 
Dvije godine poslije igrala je u najvišem razredu nogometnog natjecanja u Banovini Hrvatskoj. Prvenstvo 1940./41. završila je na sredini ljestvice, na 5. mjestu, iza velikana hrvatskog nogometa, Hajduka, Građanskog, Concordije i HAŠK-a.

Dolazak NDH nije donio dobre dane. Povjerenik za šport NDH Miško Zebić 21. svibnja 1941. je donio odluku kojim se raspustilo sve športske saveze i olimpijski odbor. Istom je uveo povjerenički sustav u sve hrvatske športske klubove i organizacije. Varaždinski šport je zbog toga platio veliku cijenu, osobito što mnoštvo igrača više nije smjelo nastupati zbog svog podrijetla i/ili političkog opredjeljenja, što je rezultiralo da su mnogi klubovi prestali raditi. Mnogi su igrači tad otišli igrati za dotadašnjeg niželigaša Zagorca.

Poznati igrači i treneri
------------------------

* Zvonimir Cimermančić (1935.-1938.)
* Ivica Belošević (trener)

Izvori
------

* Grad Varaždin Marijan Hižak: 100 godina nogometa 1909.-2009. u Varaždinu, ISBN 978-953-7304-53-9
* RSSSF
**Planinski bor**, klekovina ili bor krivulj (*Pinus mugo*) je crnogorična vrsta drveća iz porodice Pinaceae.

Ova je vrsta jednodomna, često i dvodomna, anemofilna i pretežno heliofilna. Može doživjeti veliku starost.

Planinski bor čuva zemljište od erozije, a niže položaje od bujica i snježnih lavina.

Izgled
------

Ovisno od stanišnih uvjeta, habitus mu jako varira. Javlja se kao nizak, polegnut grm, ili naraste do 10 m visine. Najviše se susreće u obliku polegnutog grma, čija nepravilan debla leže na zemlji ili kamenju. Grane su guste, sabljasto povijene prema gore.

Kora je crvenkastopepeljasta i tanka (oko 4 mm). Ljušti se u malim ljuskama.

Korijenov sustav nema žilu srčanicu. Bočni korijeni su brojni i jako razgranati, a šire se u promjeru i do 10 metara.

Pupovi su izduženo jajasti, jako smolasti. Ljuske pupoljaka su svijetlocrvene.

Četine (iglice) su duge 2 do 6 cm, te široke 1.5 do 2 mm. Tamnozelene su boje, jednobojne nalicu i naličju. Ukočene su i oštre, na rubovima fino nazubljene. Nalaze se u parovima u bijelom kožičastom rukavcu. Ostaju na granama 5-10 godina.

Muški cvjetovi su do 15mm dugi, žute boje. Ženski su cvjetovi okruglasti, plavičasti, većinom u grupama od 2 ili 3. Cvate u lipnju i srpnju.

Šišarke (češeri) su u mladosti plavičaste, a kasnije smeđe, okruglaste, 2-7 cm duge i do 2.5 cm široke, sjedeće. Apofiza je rombična ili kvadratična sa crnkasto oivičenom grbicom (pupkom). Dozrijevaju u proljeće, treće godine.

Sjeme je jajoliko, sivosmeđe boje, do 5 mm dužine, sa 2-3 puta dužim krilcem. Mlada biljčica klije sa 3-8 supki.

Stanište
--------

Priloagođena je na ekstreme surove planinske klime na gornjoj granici šume i drveća.

Nastanjuje subalspki i alpski pojas, gdje na granici šumske vegetacije obrazuje posebnu vrlo karakterističnu zajednicu klekovine bora (*Pinetum munghi*). U sjevernom dijelu areala naseljava i tresetišta. Dopire do 2600 m visine.

Može ju se naći u srednjoj i južnoj Europi. U širokom arealu se javlja nekoliko varijeteta i formi. Na Dinaridima je najčešći Pinus mugo var. mugo, na alpama i Sudetima Pinus mugo var. pumilio, a na Pirinejima i zapadnim Alpama Pinus mugo var. uncinata.

Izvori
------

Atlas drveća i grmlja, Čedomir Šilić

Vanjske poveznice
-----------------

### Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Planinski bor** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Planinski bor** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **planinskom boru** |
**Virus tuljanskog štenećaka** (**PDV**, od engl. *phocine distemper virus*), paramiksovirus iz roda morbilivirusa, patogen za perajarne vrste, navlastito tuljane. Klinički znakovi uključuju otežano disanje, vrućicu i simptome zahvaćenosti živčanog sustava.

PDV je prvi put identificiran 1988. godine kao uzrok smrti 18.000 običnih tuljana (*Phoca vitulina*) i 300 sivih tuljana (*Halichoerus grypus*) duž sjeverne europske obale.

Iste su godine opservirane druge dvije epidemije virusne bolesti u vodenih životinja. Drugi morbilivirus uzrokovao je smrt mnogih bajkalskih tuljana (*Phoca sibirica*) u Bajkalskom jezeru u Sibiru. Poslije je bilo identificirano da je riječ o soju bliskosrodnog virusa štenećaka (CDV, engl. *canine distemper virus*), a vjerojatno je prenesen na tuljane s kopnenih životinja jer je CDV veoma proširen u pasa u području Bajkalskog jezera.

Treća pojava bolesti zbila se u obalnih dupina (*Phocoena phocoena*) blizu Britanskih otoka i Nizozemske. Treći morbilivirus, nazvan pliskavičji morbilivirus, identificiran je uzročnik bolesti.

Godine 2002. epidemija PDV-a duž sjevernomorske obale rezultirala je smrću 21.700 tuljana ili 51 % procijenjene populacije.

encefalitis običnog tuljana s PDV-om
Antitijela na PDV i CDV pronađena su u nekih karnivornih vrsta u Kanadi, uključujući polarne medvjede, što upućuje na potencijal virusa da se širi na nove vrste.

Nagla pojava PDV-a i srodnih virusa u vodenih sisavaca implicira da bi uzrok mogle biti promjene u okolišu. Stoga su kao doprinositelji predloženi onečišćivači koji interferiraju s mogućnošću životinja da se obrane od infekcije. Alternativno tumačenje kao moguće razloge navodi klimatske promjene i prekomjeran ribolov koji su vodene vrste, koje prirodno nose ove viruse, mogle natjerati na seobu u nova područja i tako imunološki susceptibilne populacije izložile infekciji.

Virus tuljanskog štenećaka navodi se kao potencijalna opasnost za populacije sredozemnih medvjedica.

Izvori
------

1. ↑  „Marine Mammals: Viral Diseases". *The Merck Veterinary Manual*. 2006. Pristupljeno 2007-06-18.
2. ↑  „R. Kakarigi: Kako u Jadran vratiti sredozemnu medvjedicu". *index.hr*. 18. siječnja 2003.. Pristupljeno 25. ožujka 2014.
**Važa Margvelašvili** (gruz. ვაჟა მარგველაშვილი; Berdzenauli, 3. listopada 1993.) gruzijski je judist. Natječe se u polulakoj kategoriji do 66 kilograma. Važa je osvajač mnogih odličja sa više važnih natjecanja u judu. Najveći rezultat karijere mu je osvajanje naslova europskog prvaka u Kazanju 2016. te osvajanje bronce na Svjetskom prvenstvu održanom 2017. godine u Budimpešti.

167 cm visoki Važa, do kraja 2013. godine borio se u kategoriji do 60 kg. Godine 2012. bio je viceprvak Europe na prvenstvu do 20 godina. Krajem iste godine osvaja naslov prvaka Gruzije. Od 2014. godine bori se u kategoriji do 66 kg. Već te, iste, godine osvaja naslov prvaka Gruzije. Dvije godine kasnije, osvaja europski naslov. Na Olimpijskim igrama U Rio de Janeiru izgubio je već u prvom kolu. Godine 2017. osvaja broncu na svjetskom prvenstvu u Budimpešti. Iako je već do tada dokazao da je svjetska klasa, počinje nizati brojne uspjehe na IJF World Mastersima, Grand Prixovima i Grand Slamovima. Na tim natjecanjima osvojio je ukupno šesnaest odličja, od čega pet zlatnih.

Na Europskom prvenstvu u Lisabonu 2021. godine, u finalu je morao priznati primat Talijanu Manuelu Lombardu i zadovoljiti se naslovom viceprvaka Europe.

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil Važe Margvelašvilija na službenoj stranici Međunarodnog judo saveza

Izvori
------

1. ↑  Ostvareni rezultati Važe Magvelašvilija na JudoInside, pristupljeno 9. svibnja 2021.
**Čavoglave** su selo u Petrovom polju, u Zagori. Administrativno, selo pripada općini Ružić u Šibensko-kninskoj županiji.

Nalazi se na nadmorskoj visini od 420 m, između planina Svilaje i Moseća, pored izvora rijeke Čikole. 

Uz južni rub sela prolazi državna cesta D56, u dijelu između Drniša i Muća, a s druge strane ceste je selo Kljake.

Stanovništvo
------------

Selo broji oko 300 stalnih stanovnika i još oko 500 vikendaša.

Vjerski je 100 % rimokatoličko, a etnički hrvatsko.

Povijest
--------

U Domovinskom ratu se nalazilo na samoj bojišnici, ali nikada nije bilo okupirano. Veliki broj mještana sudjelovao je u borbi protiv Krajinskih Srba. Selo je postalo poznato, kada ga je u svojoj pjesmi "Bojna Čavoglave" opjevao njegov najpoznatiji stanovnik Marko Perković Thompson.

Poznate osobe
-------------

* Ante Dabro, australski slikar podrijetlom iz Čavoglava
* Marko Perković, hrvatski glazbenik

Izvori
------

1. ↑  Hrvatski poštanski brojevi

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Ružić |
| --- |
| Baljci • Čavoglave • Gradac • Kljake • Mirlović Polje • Moseć • Otavice • Ružić • Umljanović |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
Karta Irana, na kojoj su Teheran i Hamadan, odakle su poletjela dva F-4 aviona
**Teheranski NLO incident 1976.** bio je viđenje NLO-a radarom i vizualno, iznad glavnog grada Irana tokom jutarnjih sati 19. 9. 1976. godine. Za vrijeme incidenta, dva lovačka aviona F-4 Phantom II su poletjela iz Hamadana kako bi presreli objekt, ali su izgubili nadzor nad instrumentima i komunikacijom kada su mu se približili, a potpuni nadzor na upravljanjem aviona vratio se tek kada su se povukli; jedan je avion navodno nakratko pretprio i propast sistema oružja dok je htio otvoriti vatru.

Incident je zabilježen na četiri stranica u izvještaju američke Obrambene obavještajne agencije (DIA) koji je dostavljen Bijeloj kući, NSA-u i CIA-u. Jedan je od najbolje dokumentiranih vojnih susreta sa neobjašnijivim fenomenom u historiji, a dio iranskih vojnih službenika koji je bio svjedokom tog događaja, izjavio je da smatraju da objekt možda nije bio zemaljskog porijekla.

Povezano
--------

* Projekt Mračni gen

Vanjske veze
------------

* Izvještaj Obrambene obavještajne agencije
* Izvještaj Arhivirano 2013-11-02 na Wayback Machine-u
* Skeptoid.com Članak o incidentu
**Stećak u Baljvinama**, opština Mrkonjić Grad, Bosna i Hercegovina. Nekropola je i nacionalni spomenik BiH.

Lokacija
--------

Naselje Baljvine nalaze se pod planinom Čemernicom, visoko iznad kanjona Vrbasa kod Crne Rijeke, udaljeno od Mrkonjić-Grada oko 15 km  na sjeveroistok. Položaj Baljvina reljefom je izolovan od saobraćajnica, a u blizini puta Banjaluka- Jajce. Stećak se nalazi usred zaseoka Kocelji, selo Donje Baljvine,

Opis
----

O stećku nema pisanih podataka. Potiče iz perioda XIV-XV vijeka.

Stećak je ograđen, stoji usamljen na kraškoj livadi-pašnjaku velikoj 3 hektara. Okolo su kuće i makadamski put. Zato mještani kažu da stoji  "na srid sela", i vjerovatno ga zato posebno tretiraju, tj. štite. Mještani govore "čuči na srid sela od kako je Boga i svita, pa neka ga i sad...". Njihov iskaz svjedoči o njegovoj drevnosti i nejasnom strahopoštovanju koje kod mještana izaziva.

Stećak je u obliku  sanduka dimenzija:1.6x0.70x1.25 m, pri dnu malo sužen. Isklesan je od tvrdog lokalnog krečnjaka.

Orijentisan je dužom osom u pravcu zapad-istok. Duže strane su ukrašene: južna - velikim, skoro zatvorenim prstenom "polumjeseca". Sjeverna strana je ukrašena istim motivom polumjeseca, nešto manjim od onog na južnoj strani. U istočnom gornjem uglu je mala rozeta. Ukrasi su precizno isklesani u plitkom reljefu na gornjoj polovini stećka.

Literatura
----------

* Šefik Bešlagić, Sarajevo: "Veselin Masleša", 1982. STEĆCI – KULTURA I UMJETNOST
* Šefik Bešlagić, Sarajevo: Veselin Masleša, 1971. STEĆCI, KATALOŠKO-TOPOGRAFSKI PREGLED
* Marko Vego, Sarajevo: Izdanje Zemaljskog muzeja, knjiga III, 1964.Zbornik srednjovjekovnih natpisa Bosne i Hercegovine.
Koordinate: 41° 21′ 02" SGŠ, 22° 31′ 23" IGD

**Terzelija** (mak. *Terzeli*, tur. *Terzili*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Terzelija je naselje u okviru opštine Valandovo.

Prirodni uslovi
---------------

Terzelija je smeštena u jugoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Valandova, naselje je udaljeno 5 kilometara severozapadno.

Naselje Terzelija se nalazi u istorijskoj oblasti Bojmija. Naselje je položeno u južnoj podgorini planine Plavuš, na približno 280 metara nadmorske visine. Južno od naselja pruža se Đevđelijsko-Valandovsko polje, koje stvara reka Vardar.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Terzelija je prema poslednjem popisu iz 2002. godine bila bez stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju bili su Turci (spontano se iselili u maticu posle Drugog svetskog rata), a pretežna veroispovest mesnog stanovništva islam.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.valandovo.gov.mk Zvanična stranica opštine Valandovo

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Valandovo |
| --- |
| **Valandovo** • 
Ajranlija • 
Arazlija • 
Bajrambos • 
Balinci • 
Baraklija • 
Bašalija • 
Bašibos • 
Brajkovci • 
Buluntulija • 
Vejselija • 
Gradec • 
Grčište • 
Dedeli • 
Đulelija • 
Josifovo • 
Kazandol • 
Kočulija • 
Marvinci • 
Pirava • 
Plavuš • 
Prsten • 
Rabrovo • 
Sobrija • 
Tatarlija • 
Terzelija • 
Udovo • 
Čalaklija • 
Čestevo |  |
**VOX TV** je ugašena lokalna televizija s koncesijom na razini grada Zadra. Službeno je započela emitiranje 12. svibnja 2007. javljanjem uživo sa zadarskog Narodnog trga, a do konačnog prekida emitiranja došlo je u svibnju 2016. Televizija je emitirala u digitalnim regijama D6 (54. kanal) i D7 (31. kanal). Bila je smještena u industrijskom dijelu grada, točnije u Gaženici, na adresi Uvala Bregdetti 23. Vlasnik televizije je bio Reno Sinovčić, a glavna urednica Ivana Vukić.

Program
-------

Televizija VOX svakodnevno ima tri do četiri sata vlastitog programa. Ujutro se emitira emisija "Dobro jutro Zadre", koju vode Zorana Vrčić, Damir Granić, Kristina Štorić i Renato Babić. Babić ujedno vodi i dnevnu glazbenu emisiju "Mjuza". Četiri puta dnevno na rasporedu su vijesti.

Svakoga dana navečer prikazuju se specijalizirane emisije. Tako se ponedjeljkom prikazuje sportska emisija "Zakucavanje", a vode je Slavica Vulin i Igor Jelenić-TOTO, koji je ujedno i urednik emisije. Utorkom je na rasporedu politički magazin "Fortunal", koji vodi i uređuje Neven Pavelka. Srijedom je emisija "VI?MI!", a vodi ju i uređuje Ivana Vukić. Četvrtkom se izmjenično prikazuju turističko-gospodarski magazin "Potencijal" i emisija "Aktualno", voditelja Nevena Pavelke i urednice Ivane Vukić. Petkom je na rasporedu je emisija "Moje skitnje", koju uređuje i vodi Igor Jelenić-TOTO. Subotom je emisija o moru, "Arti" , koju uređuje Ivan Bačinić. Magazin "ZOOM" osmislila je novinarka Ivana Rašić Tomić. Emisiju je uređivala i vodila sve do rujna 2008. godine, a danas je voditeljica i novinarka **Nove TV**. Nova urednica je kolegica Sandra Profaca, a na mjesto voditeljice dolazi Maja Draganić. Nedjeljom navečer prikazuje se emisija "1 na 1". Uređuje ju i vodi hrvatski novinar Šenol Selimović.

Prestanak emitiranja
--------------------

VOX TV je 6. svibnja 2016. u 14:10 privremeno na 30 dana isključen iz sustava odašiljanja OiV-a. No, zbog poznatih problema koje televizija ima u financijskom smislu več godinama ovo privremeno isključenje će vjerojatno biti u konačnici kao trajno.

Izvori
------

1. ↑  Konačan pad Sinovčićevog "medijskog carstva": Vox televizija ugašena
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2011-10-09. Pristupljeno 2012-11-18.
3. ↑

Vanjske veze
------------

* voxtv.hr Službena stranica Arhivirano 2011-04-30 na Wayback Machine-u
**Stećci u Zavali** nalaze se na Arheološkom području Crkvina u Zavali, naselje Zavala, Bosna i Hercegovina. Arheološko područje je proglašeno za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

Selo Zavala spominje se u istorijskim dokumentima tek 1372, 1436, i zajedno sa Vjetrenicom 1461. godine.

Lokacija
--------

Zavala se nalazi na jugozapadnom dijelu Popova polja. Tu je približni geografski centar Popova, smješten na najpogodnijem prirodnom putu koji spaja unutrašnjost Huma sa Primorjem. Obiluje, za razliku od drugih mjesta u Popovu, živom pitkom vodom.

Lokalitet, koji se u literaturi pojavljuje pod raznim imenima "Petkovica", "Crkvina", "Crkvine" i "Crkvište", nalazi se u glavnom dijelu Zavale, u naselju Vali, između brda Ostroga i Klisure. "Crkvina" je smještena na dvjema manjim glavicama usred sela. Lokalitet je prepolovljen gradnjom ceste u austrougarsko doba, tako da je smješten na raskrsnici puteva za Ravno, Trebinje i obližnji manastir. Zavala je udaljena od Jadranske obale 13 km lako prohodnim usjekom (Valom).

Istorija
--------

Zavala se nalazila u srednjovjekovnoj župi Popovo koja se spominje u Ljetopisu popa Dukljanina i u darovnici kneza Miroslava, brata Stefana Nemanje, izdatoj crkvi svetog Petra u Limu s kraja XII vijeka. U kasnom srednjem vijeku župom Popovo naizmjenično su gospodarili Nikolići i Sankovići, kada je definitivno uzima pod svoju vlast Sandalj Hranić Kosača. Kosače su župom vladale sve do pada pod osmansku vlast.. U prvoj polovini XV vijeka na brdima iznad Zavale, na lokalitetu Klisura Kosače su podigle grad, koji se u istorijskom izvoru iz 1444. godine javlja pod imenom Popovski grad. To je ujedno bila jedina srednjovjekovna tvrđava na području Popova.

Opis
----

Nekropola stećaka smještena je na dvjema manjim glavicama, podijeljenim gradnjom pomenute ceste za austrougarske vladavine. Tada je stradalo više spomenika. Dio ih je ugrađen u cestu, a dio je upotrijebljen za branike pored ceste. 

Ukupno je na njoj evidentirano 27 stećaka. Od toga je 9 sanduka i 18 ploča. Na južnoj glavici, tj. Crkvini, evidentiran je 21, a na sjevernoj 6 stećaka. Nekada je ovdje bilo više spomenika jer su na nekropoli bili razasuti fragmenti stećaka, a vidljivo je da su mnogi od njih i pomjerani. Većina ih je orijetisana sjeverozapad-jugoistok, dok ostali, oko istočnih zidova obje crkve, ukoliko nisu pomjerani, leže u pravcu sjever-jug. Stećci su dobro obrađeni sa 5 strana, dok im je donja strana, što se danas dobro vidi kod pomjerenih komada, ostala samo grubo odlomljena.

Jedan sanduk, dim: 2,35x1,5x0,4 m, je ukrašen. Na vodoravnoj strani ima borduru od kosih paralelnih crtica, unutar koje je pravougaoni štit sa mačem ispod njega.

Na padini sjeverno od puta za Slano, evidentirano je krajem pedesetih godina XX vijeka 6 stećaka. Uvidom na lokalitetu, početkom XXI vijeka, konstatirano je da je taj dio nekropole tokom vremena devastiran.
**Rummu** je ruralni gradić (alevik) od 1,088 stanovnika na sjeveru Estonije u Okrugu Harju.

Geografske karakteristike
-------------------------

Rummu se nalazi u unutrašnjosti na cesti Keila - Haapsalu, udaljen 42 km
jugozapadno od Tallinna.
U Estoniji je poznat po zatvorima Harku i Murru. Inače je to gradić sa poštom, dječjim vrtićem, bibliotekom, sportskim centrom, crkvom (od 1992.). i srednjom školom od 1968.

Historija
---------

Naselje je dobilo ime po farmi Rummu, koja je pripadala feudu Vasalemma. Na njoj je 1937. podignut zatvor Murru, a zatvorenici su se koristili uglavnom za rad u kamenolomu vapnenca, a kasnije i u tvornici vapna. 
Naselje uz zatvor proširen 1965. i novi zatvor Ämari, koji je otvoren 1983. vremenom je izraslo u gradić.

U svoja najbolja vremena (2000.) Rummu je zajedno sa zatvorenicima imao 3532 stanovnika.

Rummu je danas poznat i po istoimenom jezeru, koje je nastalo zbog iskapanja vapnenca u kamenolomu. Crpljenje vode obustavljeno je 1990-ih pa je tako nastalo jezero u kom danas leže i potopljeni objekti nekadašnjeg kamenoloma.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Rummu in Lääne-Harju (Harju)*" (engleski). City population. Pristupljeno 28.11. 2021.
2. 1 2 3 4 5   „Rummu" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 28.11. 2021.
3. ↑   „Rummu järv" (estonski). Lääne-Harju vald. Pristupljeno 28.11. 2021.

Vanjske veze
------------

* *Rummu* (na portalu Eesti Entsüklopeedia) (`et`)

Rummu, Estonia
**Vidzema** (latvijski: *Vidzeme*, litvanski: *Vidūmō*, ruski: *Видземе*, poljski: *Liwonia*) što znači *Srednja zemlja*, je danas ime jedne od pet historijskih regija Latvije koja se nalazi na sjeveru zemlje.

Karakteristike
--------------

Vidzema sa sjevera graniči sa Estonijom, a sa istoka sa Ruskom Federacijom. 
Zapadni dio Vidzeme prostire se duž obala Riškog zaljeva, pa je usko povezan sa prijestolnicom Rigom.
Vidzema je pretežno visoravan, blago brdoviti kraj sa terasastim morenama, prošaran brojnim malim morenskim jezerima.

Prostire se na površini od 19,770 km², što predstavlja 30.6% ukupne površine Latvije, na kojoj živi 180,454 stanovnika.

Regija je od jula 2021. administrativno podjeljena na 11 općina.
Veći gradovi su Cesis, Madona, Valka i Valmiera koja je neformalna prijestolnica regije. 

Većina stanovnika govori latvijski, ali je raširen i ruski, a livonski govore stanovnici pored Riškog zaljeva.

Historija
---------

Za srednjeg vijeka na tom teritoriju živjeli su baltski Latgalci i baltsko-finski Livonci.
Prva veća naselja nastala su istovremeno sa izgradnjom drvenih utvrda u 10. vijeku.

Sve dok u 13. vijeku germanski viteški redovi nisu osvojili Vidzemu, Zapadna Dvina, bila je granica između Vidzeme na desnoj obali i Zemgalije i Selije na lijevoj obali rijeke. 

Nakon prihvaćanja kršćanstva germanski viteški redovi grade zamkove i utvrđene gradove od trajnijih 
materijala. 
Nakon Livonsko rata dio Terre Mariane na desnoj obali Zapadne Dvine prepušten je Poljsko-Litvanskoj Uniji kao Vojvodstvo Livonija, a na desnoj je formirana Kneževina Kurlandija i Semigalija.

Početkom 18. vijeka čitav teritorij današnje Latvije bio je uvučen u Veliki sjeverni rat, nakon kojeg je Latvija anektirana u sastav Ruskog Carstva. Tada je Vidzema zajedno sa južnom Estonijom formirala jednu guberniju. U to su se vrijeme razvile prisne ekonomske i kulturne 
veze između Estonaca i Latvijaca, primjer za to je grad Walk, danas razdvojeni gradovi Valga i Valka.
Nakon Prvog svjetskog rata kad je Latvija postala nezavisna Vidzema je postala dio te države.

Izvori
------

1. ↑   „Zviedru laiks Vidzemē un Inflantija" (latvijski). Nacionālā enciklopēdija. Pristupljeno 27.12. 2021.
2. 1 2 3 4 5   „VIDZEME REGION - Geography and history" (engleski). Portrait of the Regions. Pristupljeno 25.12. 2021.
3. ↑   „Vidzeme region, Latvia" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 27.12. 2021.
4. 1 2   „About Vidzeme Planning Region" (engleski). Autortiesības. Pristupljeno 27.12. 2021.
5. ↑  „*Latvia: Regions, Cities and Towns*" (engleski). City population. Pristupljeno 27.12. 2021.

Vanjske veze
------------

***Vidzema*** na Wikimedijinoj ostavi

* *About Vidzeme Planning Region* (`en`)

| * p
* r
* u
Latvija Kulturne regije Latvije |
| --- |
| 
* Kurlandija
* Zemgalija
* Selija
* Vidzema
* Latgalija

 |
**Vađrajana** ("dijamantsko vozilo") ili **tantrički budizam** je ogranak budizma koji se pojavio u Indiji u 6. i 7. veku. Razvijao se pod uticajem uticajem hinduizma, što se ogleda u služenju božanstvima i upotrebi složenih rituala. U 11. veku je vađrajana postala sasvim ustaljena na Tibetu, gde je prolazila kroz dalji razvoj. 

Naziv "dijamantski put" se navodno odnosi na "nesalomivu" logiku koju vađnajanisti koriste da opravdaju i odbrane svoje učenje. Vađrajana se više oslanja na tantričku literaturu nego na tradicionalne budističke spise, pa je zbog toga takođe poznata i pod imenom **tantrajana**. Vađnajana danas preovlađuje u Mongoliji, Tibetu, Ladaku, Nepalu, Butanu i među Tibetancima koji žive u Indiji.

Suštinu vađrajane predstavljaju simbolička upotreba zamišljenih božanskih oblika (mandala), koji u isto vreme predstavljaju pet sastojaka (*skandhi*) ljudske ličnosti, pet tačaka u prostoru (centar i četiri ugla), pet zala (glupost, srdžbu, žudnju, zlobu i zavist) i pet mudrosti (čisti apsolut, nalik ogledalu, onu koja razlikuje, bez ustanovljenih razlika i aktivnu), koje obično predstavlja petorica buda prozvanih Iluminator, Nepokolebljiv, Rođen kao dragulj, Bezgranična Svetlost i Nepogrešiv Uspeh. Petostruki nizovi, koji personifikuju ljudsku ličnost i beskrajni svemir s jedne, i izopačenost pojavne egzistencije i čistotu budastva s druge strane, predstavljaju glavne pretpostavke oko kojih se razvija svaka tantrička praksa. 

Tantristi veruju da se dosezanje budastva, pored ostalih načina, može postići i putem seksualnog sjedinjenja. Stoga, tantrizam često sadrži i "skrivena značenja", od kojih neki može uključivati i seksualni smisao. Na primer, prađna je centralni protok energije u skladu sa joga fiziologijom, a u isto vreme i partner (konkretni ili imaginarni) u ritualnom seksualnom činu.

Povezano
--------

* Tantrizam
* Tibetanski budizam

Navodi
------

1. ↑  Trevor O. Ling, Rečnik budizma, Geopoetika, Beograd 1998.
2. ↑  Mirča Elijade, Vodič kroz svetske religije, Narodna knjiga, 1996.
3. ↑  Mirča Elijade, Vodič kroz svetske religije, Narodna knjiga, 1996.
Karta Vilajeta Rumelija iz 1801.
**Rumelija** ili **Vilajet Rumelija** (turski: *Rumeli*) je ime koje se od 15. st. koristilo u Otomanskom carstvu da označi njegov zapadni (evropski - balkanski) dio, u odnosu na istočni (anatolski maloazijski) dio. 

To je zapravo značilo *Rimska zemlja* od staroturski *Rūm* = "rimljanin", i *el* - *ili*= "zemlja"Građani Bizanta svoje carstvo su zvali Romanija (grčki: Ρωμανία) a ne Bizant, osmanlije su to ime uzeli kao oznaku za njih.

Historija
---------

Tokom 11. st. i 12. stoljeća, termin Rumelija se koristio kao naziv za Anatoliju zapravo za sve krajeve koje su otomani netom zauzeli od Bizanta. Tokom naredna dva stoljeća termin Rumelija se je širio i na sve zauzete zemlje Bizanta; krajeve oko Konstantinopolisa, Soluna; Trakiju, Makedoniju Meziju i Albaniju.
Do 1864. Rumelijom su se zvali svi otomanski evropski posjedi, osim Bosne, Mađarske i Moreje.

Nakon administrativnih reformi Otomanskog carstva 1870 i 1875. prestao se upotrebljavati naziv Rumelija osim u slučaju Istočne Rumelije koja je oformljena kao autonomna provincija u okviru carstva nakon Berlinskog kongresa 1878 god. no ona se ubrzo 1885 ujedinila sa Bugarskom.

Uprava
------

Prvi beglerbeg Rumelije bio je Lala Šahin Paša, za vrijeme vladavine sultana Murata I. on je svoje sjedište smjestio u Plovdiv 1362. No već 1382 sjedište Rumelije premješteno je u Sofiju.

Izvori
------

1. ↑  Encyclopaedia Britannica - Rumelia

Literatura
----------

* Halil İnalcık: Encyclopaedia of Islam (članak o Rumeliji)
Reljef Sekhemre Wadjkhau Sobekemsafa u Hramu Monthua (Medamud)
**Sobekemsaf II Sekhemrewadjkhaw** bio je faraon Egipta iz 17. dinastije. Poznat je po nizu natpisa koji spominju rudarske ekspedicije u kamenolom Wadi Hammamat u Istočnoj pustinji, poduzete za vrijeme njegove vladavine. Jedan od natpisa je datiran za **Godinu 7** njegove vladavine. Sin Sobekemsafa II's - također nazvan Sobekemsaf - je prikazan na Kairskoj statui CG 386 iz Abydosa kao mladi princ koji stoji između očevih nogu. Sobekemsafova glavna supruga je bila kraljica Nubemhet. Poznat je po tome što je obnovio Hram Monthua u Medamudu, gdje je očuvan fini reljef faraona kako bogovima nudi žrtve.

Bilješke
--------

1. ↑  Kim Ryholt, The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period, Carsten Niebuhr Institute Publications," vol.20. (Copenhagen: Museum Tusculanum Press, 1997) ISBN 87-7289-421-0, p.174
2. ↑  Ryholt, op. cit. p.272

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Intef VIII** | **Faraon Egipta**Sedamnaesta dinastija | Slijedi:**Tao I Stariji** |
**Ted Sator** (New Hartford, New York, 18. studenog 1949.) umirovljeni je američki hokejaš na ledu i današnji trener. U svojoj bogatoj trenerskoj karijeri četiri godine je bio prvi trener NHL momčadi New York Rangersa i Buffalo Sabresa. Bio je i u ECHL ligi, Italiji, Finskoj i Švedskoj, a dvije godine je vodio i Albu Volán. Danas je glavni trener hrvatskog Medveščaka koji nastupa u Ligi EBEL.

Trenerska karijera
------------------

Sator je trenerski zanat najprije godinama brusio u NHL počevši od 1983. kao pomoćni trener kod momčadi Philadelphie Flyersa. Nakon dvije sezone ponuđeno mu je mjesto glavnog trenera kod New York Rangersa. Na klupi Rangersa zadržao se dvije sezone te je već prve doveo klub do trećeg kruga doigravanja Stanley Cupa. Od 1987 - 1989. Rangerse je zamijenio s Buffalo Sabresima s kojima je također izborio *play-off* (oba puta ispao u prvom krugu). U idućih devet godina bio je pomoćni trener Boston Bruinsa, St. Louis Bluese, Hartford Whalerse te Vancouver Canuckse, zatim pet sezona glavni trener ECHL momčadi New Orleans Brassa. Posljednju sezonu i pol bio je trener mađarskog prvoligaša Sapa Fehérvár AV 19. Nakon otpuštanja Kanađanina Enija Sacilottoa na mjestu šefa struke hrvatskog EBEL ligaša Medveščaka Sator je uz vođenje mađarske reprezentacije preuzeo njegovo mjesto. U debiju na Medveščakovoj klupi njegovi su hokejaši nadigrali austrijski Linz 6:4.

Osim iskustva u NHL-u, Sator je vodio velike klubove i u Italiji, Finskoj i Švedskoj. Godinama je bio pomoćni trener reprezentacije SAD-a, te izbornik slovenske selekcije koju je uveo u Elitnu skupinu, a od 2009. je na čelu mađarske reprezentacije hokeja na ledu.

Izvori
------

1. ↑  „Bivši trener NY Rangersa preuzeo Medvjede: 'Jako sam impresioniran!'". Arhivirano iz originala na datum 2009-11-28. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  Medveščak doveo novog trenera!
3. ↑  "Nismo smjeli paničariti"

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil na The Internet Hockey Databse

| * p
* r
* u
Trenutačni sastav Medveščak Zagreba |
| --- |
| 
Robert Kristan |
Michael Ouzas |
Andrej Vasiljević |
Vjačeslav Truhno |
David Brine |
Alan Letang |
Kenneth MacAulay |
Andy Sertich |
Dario Kostović |
Ivan Šijan |
Saša Martinović |
Frank Banham |
Sasha Pokulok |
Joel Prpic |
Mislav Blagus |
Ryan Kinasewich |
Geoff Waugh |
Greg Day |
Dominik Kanaet |
Donald MacLean |
Matt Siddall |
Tom Zanoški |
Mario Sertić |
Pascal Morency |
Sašo Rajsar |
Gal Koren |
trener: Marty Raymond
 |
**Tedi Spalato** (rodnim imenom **Tadija Bajić**) je splitski kantautor dalmatinske zabavne glazbe, skladatelj, instrumentalist, glazbeni producent i dobitnik Porina. Prepoznatljiv je po tihim dalmatinskim šansonama s intimnim poetskim tekstovima. Kritičari njegovu glazbu opisuju kao spretan spoj klasične dalmatinske pjesme, šansone, jazza i world music elemenata.

Karijera
--------

Rođen je u Splitu u obitelji glazbenika amatera, a podrijetlom je iz Potpoletnice u općini Zadvarje, kao i državni odvjetnik Mladen Bajić. Prve glazbene poduke stječe u obitelji, kao i od profesora Marinka Katunarića i Ljube Stipišića.

Tedi Spalato do 18. godine svira i pjeva u lokalnim klapama i grupama, kada pristupa sastavu "Anima", gdje proučava soul i jazz glazbu. Do 1982. je bio studijski glazbenik, kada postaje gitarist sastava More. More je poznato po tome da su njegovi članovi bili brojni kasnije poznati glazbenici, uz Spalata i Oliver Dragojević, Meri Cetinić, Jasmin Stavros, Doris Dragović i Remi Kazinoti.

Godine 1985. započinje solističku karijeru, a paralelno u HNK Split nastupa u operetama, dramskim i baletnim predstavama.

Tedi Spalato ima iza sebe nekoliko nastupa na domaćim i inozemnim festivalima zabavne glazbe, a najvjerniji je bio Splitskom festivalu, na kojem se pojavljuje od 1980-ih. Poznat je i po suradnji s mnogim eminentnim glazbenicima, među ostalima s Gibonnijem, Oliverom Dragojevićem, Meri Cetinić, Zoricom Kondžom, Ljupkom Dimitrovskom, Marijanom Banom i Tamarom Obrovac.

Višestruko je nagrađivan na festivalu šansone u Šibeniku, a dobitnik je i tri nagrade Porin.

Festivali
---------

* Splitski festival 1986.
* Splitski festival 1988.
* Melodije Jadrana 1999.

Diskografija
------------

### Kao član skupine More

* "Hajde da se mazimo" (1983.)

### Kao samostalni izvođač

* "Dalmatinska pismo moja" (1998.)
* "Ponoćka" (EP - 1999.)
* "Live in Lisinski" (2000.)
* "Kao da se vrime" (2001.)
* "Dalmatinska pismo moja" - reizdanje (The Best Of) (2003.)
* "Lipote gladan, ljubavi žedan" (2005.)
* "Kadenca" (2009.)

### Kao producent

* "Zvona zvone" - Ljupka Dimitrovska (1990.)

### Najveći hitovi

* *Konoba* (s Meri Cetinić)
* *Dalmatino povišću pritrujena* (s Josipom Gendom)
* *Dobro ti more bilo*
* *Sve ću preživit*
* *More snova*
* *Lipote gladan, ljubavi žedan*

Izvori
------

1. ↑  "Tedi Spalato: Iz nas bi trebala prštati stvaralačka energija"[*mrtav link*], Nacional, 22. srpnja 2008.
2. ↑  „"Aquarius Records - izvođači"". Arhivirano iz originala na datum 2008-10-26. Pristupljeno 2014-07-26.
3. ↑  "TEDI SPALATO - DALMATINSKA PISMO MOJA+6 BONUS PJESAMA"
**Ružičastokljuna patka** (lat. *Netta peposaca*) je vrsta patke ronilice koja ima ružičast kljun i rasprostranjena je u Južnoj Americi, gdje je jedna od najčešćih vrsta pataka. Najbrojnija je na području ravnica Pampe i na argentinskim poljoprivrednim površinama.

Opis
----

Ova ptica duga je 53-57 cm, a teška je oko 1 kg. Spolni dimorfizam dosta je izražen.

### Odrasli mužjak

Cijela glava i gornji dio vrata su crne boje, ali jedna strana glave ima tamnoljubičasti sjaj. Perje je crno, s nijansama zelene. Leđa su crna, na njima se nalaze bijele pjegice. Prsa su crna. Rep je crne boje, a dio tijela ispod repa je bijele boje. Pokrov krila je maslinastozelene boje. Očna šarenica je žute, narančaste ili crvene boje, ovisi o godišnjem dobu. Kljun je boje jorgovana, vrh mu je crn. Boja nogu i stopala varira od žute do narančaste. Raspon krila je 228-245 mm, a duljina kljuna je 61-66 mm. 

### Odrasla ženka

Ženka je smeđe boje, leđa su tamnosmeđa. Gornji dio glave jako je taman, što se nijansira u svjetlije tonove, pa je tako brada bijele boje. Prsa su dosta tamnija od trbuha. Dio tijela ispod repa je bijele boje, kao i kod mužjaka. Šarenica je boje lješnjaka. Noge i stopala su blijedonarančaste do sivkaste boje. Raspon krila je 220-240 mm, a kljun je dug 54-59 mm.

Ponašanje
---------

Ružičastokljuna patka jako je društvena ptica. Nalazi se u jatu čak i za vrijeme sezone gniježdenja. Djelomična je selica. Rijetko roni. Od svih ronilica najviše vremena provodi na kopnu. Teško polijeće, ali kad poleti može jako brzo letjeti. Prirodni neprijatelji su joj ptice grabljivice i zvijeri. U divljini hrani se biljnim organima, sjemenkama i travama, a u zoološkom vrtu trgovačkim žitaricama.

Razmnožavanje
-------------

Udvaranje počinje prije gniježdenja i sastoji se od izražajnih pokreta mužjaka i ženke. 

Gnijezdo je napravljeno u području vegetacije i sastavljeno je od biljnih dijelova. Gniježdenje se događa sredinom svibnja. U gnijezdu nalazi se 10-14 jaja koja inkubiraju 27-29 dana od strane majke. Pačić opernati sa 7-10 tjedana starosti.

Izvori
------

* John Charles Phillips: *A Natural History of the Ducks*
* www.saczoo.com Arhivirano 2021-03-06 na Wayback Machine-u
Predstava boginje Artemide Ortije u uobičajenoj pozi "gospodarice životinja" *(potnia theron)* na arhajskom votivnom daru od slonovače, (Nacionalni arheološki muzej Atine)
**Potnia therōn** (starogrčki:  = **gospodarica životinja**) termin je koji se prvi put sreće u Homerovoj *Ilijadi*, gde je upotrebljen kao epitet boginje Artemide, a potom se često upotrebljava da označi boginje koje su povezane za životinjama.

Etimologija
-----------

Imenica *potnia* (= "gospodarica") poreklom je mikenska reč, koja je s istim značenjem prešla u klasični grčki jezik, a srodna je sa sanskrtskom rečju *patnī* i latinskim glagolom *\*potēre* (= "moći").

### Linear B

Ova mikenska reč, koja je potom prešla u klasični grčki, pročitana je na nekoliko tablica pisanih linearom B, koje su pronađene u Knososu i u tzv. Nestorovoj palati u Pilu i na kojima se ona javlja u obliku PO-TI-NI-JA, obično u vezi s nekim drugim atributima, na primer:

* A-TA-NA PO-TI-NI-JA (Atana Potnia, tj. "Atena Potnija")
* DA-PU-RI-TO-JO PO-TI-NI-JA (*dapuritojo potinija*).
* A-SI-WI-JA PO-TI-NI-JA (Potnia Aswia)
* SI-TO PO-TI-NI-JA (*sitos* = žito)
* PO-TI-NI-JA I-QE-JA (Potnia Hikkweia ili Potnia Hippeia, tj. "gospodarica konja")

Odlike
------

Homerov termin *potnia theron* odnosi se najverovatnije na Artemidu, a Walter Burkert ovaj termin opisuje kao "utvrđenu formulu". Često se pretpostavlja da je u praistorijskom religijskom verovanju postojalo jedno božanstvo kakvo je bila Artemida, "gospodarica zveri", i ono se često naziva terminom *potnia theron*. Pri tom neki ispitivači pokušavaju pronaći vezu između Artemide i boginja koje su prikazane u minojskoj umetnosti, pa je "*potnia theron* postao generički izraz za svaku žensku ličnost povezanu sa životinjama".

U antici se kao gospodarica zveri često spominje i Kibela, koja je u umetnosti obično prikazivana u društvu životnja.

Vanjske veze
------------

***Potnia theron*** na Wikimedijinoj ostavi
**Sigeheard** (? - 709?) je bio kralj Essexa zajedno sa svojim bratom Swaefredom. Braća su godine 694. naslijedila svog oca Sebbija. Oskudni podaci ne govore koliko dugo su braća vladala zajedno ili da li jedan nadživio drugoga. Jedino se zna da su 705. sazvali sinod u Brentfordu na kome je odlučeno da se iz Essexa prognaju politički emigranti iz Wessexa, te je tako osiguran mir sa tamošnjim kraljem Ineom. Sigeheard se samostalno spominje u dokumentu o kupoprodaji zemljišta u današnjem Fulhamu, koju je obavio zajedno sa mercijskim kraljem Coenredom. Godine 709. ga je nakratko naslijedio ili sa njim zajedno vladao sin Offa, koga je pak iste godine naslijedio Saelred.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Sebbi**  |  **kralj Essexa** 694-709vladao zajedno sa Sigeheardom | Slijedi: **Offa**  |

Napomene
--------




| * p
* r
* u
Monarsi Essexa |
| --- |
| Æscwine • Sledd • Sæberht • Seaxred • Sæward • Sigeberht Mali • Sigeberht Dobri • Swithhelm • Sighere • Sæbbi • Sigeheard • Swæfred • Offa • Sælred • Swæfberht • Swithred • Sigeric • Sigered • Egbert\* |
| \*ujedno monarh Wessexa, Kenta, Sussexa i Mercije
 |