recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ichkeul** (čita se *Ičkeul*, arapski: بحيرة إشكل) je veliko jezero na sjeveru Tunisa u Vilajetu Bizerta. 
Ono je posljednje preostalo jezero u lancu koji se nekad protezao preko Sjeverne Afrike.

Karakteristike
--------------

Jezero leži u Vilajetu Bizerta udaljeno 25 km južno od grada Bizerte.
Površina mu iznosi oko 85 km² iako mu volumen jako varira. Zimi se često poveća vodostaj zbog pojačanog dotoka slatke vode iz šest glavnih 
vadija; Doumiss, Sejnane, Melah, Ghezala, Joumine i Tine. Pojačani dotok vode u Ichkeul često dovodi do toga da voda iz jezera (zimi i u proljeće kad volumen jezera zna biti oko tri puta veći, teče u Lagunu Bizerte *Vadi Tinjom*. 
Za razliku od tog ljeti vodostaj toliko padne da slana voda iz Lagune poteče u Ichkeul.
Jezero je maksimalno dugo nekih 13 km a široko do 5 km.

Jezero u sumrak
Ichkeul je jedno od najvažnijih močvarnih područja na Mediteranu. Ono je glavni punkt na kom se zaustavljaju stotine hiljada ptica selica, koje se u njemu gnijezde i hrane ribom; jeguljama, ciplima, šaranima i morskim konjićima.

Pored ekološke važnosti jezero je popularni lokalitet za turizam i rekreaciju. Jezero je zajedno sa okolnim močvarnim prostorom od 27,4 km² i i planinom Djebel Ichkeul (13,6 km²) godine 1980. proglašeno Nacionalnim parkom Ichkeul i jednim od lokalita na UNESCO-voj Listi mjesta svjetske baštine u Africi i Ramsarske konvencije.

Šire područje oko jezera i Parka zajedno sa Lagunom Bizerte a to je teren od 3084 km² proglašeno je rezervatom biosfere.

Jezero i Nacionalni park godišnje posjeti oko 50 000 ljudi.

Sliv Jezera Ičkeul iznosi oko 2.080 km².

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Wetland Tourism: Tunisia - Lake Ichkeul*" (engleski). Ramsar. Pristupljeno 6.12. 2019.
2. ↑  „*Tunisia’s Lake Ichkeul offers vibrant ecosystem*" (engleski). Globwetland. Pristupljeno 6. 12. 2019.
3. 1 2  „*Parc National d'Ichkuel & Lake Bizerte, Tunisia*" (engleski). Globwetland. Pristupljeno 6. 12. 2019.
4. ↑  „*Bilans hydrologiques de la lagune de Bizerte*" (francuski). Consortium Érudit. Pristupljeno 4. 12. 2019.

Vanjske veze
------------

***Ichkeul*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Parc National d'Ichkuel & Lake Bizerte, Tunisia* ()
* *Tunisia’s Lake Ichkeul offers vibrant ecosystem* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 172385783
* SUDOC: 027405451

 |
**Wildon** je trgovište na jugu Austrije od 5,217 stanovnika, koji administrativno podpada pod Okrug Leibnitz.

Geografske karakteristike
-------------------------

Wildon leži na jugu Savezne zemlje Štajerske, na ušću rijeke Kainach u Muru u Gračanskoj kotlini.

Wildon je udaljen od centra Graza svega dvadesetak km južno.

Historija
---------

Na brdu Schlossberg visokom 450 m leže dvije ruševine, stariju zovu *Rimski toranj* (Römerturm) on je dokumentiran još 1173. a druga koja je bila veće zdanje, prvi put je dokumentirana 1260. pod imenom *Novum castrum*, a izgorjela je nakon udara groma 1860. Ona je izgleda bila rezidencija tadašnjeg vladara Wildona. 
Na zapadnoj padini leže ruševine zamka Hengistburg.

Wildon je prvi put dokumentran 1219. a status trgovišta dobio je u 13. vijeku.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost Wildona je parohijska crkva koja je prvi put dokumentirana 1252. a obnovljena za baroka između 1671. - 76. i *Freihaus* zvani *Donji zamak* iz 1660.

Privreda
--------

Najveći poslodavci u Wildonu su *AKG Plastics* proizvodnja i reciklaža plastike i *Hereschwerke*, građevinska firma koja se bavi ugradnjom solarnih panela.

Pored Wildona u Općini Lebring podignuta je 1988. hidroelektrana na Muri snage 20 MW.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Steiermark" (engleski). City population. Pristupljeno 07. 03. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Wildon*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 07. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Wildon*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Wildona* (`de`)
Stari grad Ostrovica
**Stari grad Ostrovica** se nalazi iznad lijeve obale rijeke Une, pored naselja Kulen Vakuf, Bosna i Hercegovina.

Historija
---------

Sadašnji Stari grad Ostrovica izgrađen je na prahistorijskoj gradini iz doba Ilira, od koje su mjestimično sačuvani ostaci zaštitnog bedema. Srednjovjekovni grad izgrađen je u 15. stoljeću, i nalazio se u župi Lapac. Pripadao je raznim feudalnim porodicama (Karlovići, Frankopani,...).

U toku 1523. godine grad je potpao pod osmansku upravu i sve do 1878. godine osmanska vlast je u njemu držala posadu. Gradom je zapovijedao dizdar, a između 1699. i 1791. godine u njemu je bilo središte kapetanije.  Pošto je bio pogranični grad često su se oko njega vodile borbe: 1560. 1698. 1737. 1789. i 1834. godine. Više puta je popravljan (1766. 1777. i 1791.), a 1838. godine bio je u dobrom stanju. Napušten je 1878. godine. O značaju i veličini grada, govori podatak da je tokom 16. stoljeća, u njemu bila smještena posada od 60 konjanika i 150 pješaka. Grad je u 18. stoljeću proširen i ojačan i od tada na njemu nisu vršene dodatne gradnje. 

Grad je imao oblik nepravilnog pravougaonika sa četiri kule i dvije tabije spojene 10 m visokim bedemom. Glavni ulaz bio je s južne, a sporedni sa sjeverne strane. 

Od strane Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika BiH, graditeljska cjelina - Stari grad Ostrovica proglašen je za nacionalni spomenik BiH.
**Tajni agent** je izraz koji u najširem smislu opisuje osobu koja u tajnosti, često koristeći lažni identitet ili sličan oblik "krinke" (lažno poduzeće i sl.) vrši obavještajnu djelatnost ili tajne operacije za račun neke organizacije, najčešće države. Pod time se najčešće podrazumijevaju pripadnici obavještajnih ili sigurnosnih službi, rjeđe policijski prikriveni službenici ili doušnici. Izraz također može označavati:

* *Tajni agent* (roman) (The Secret Agent), znameniti roman Josepha Conrada iz 1907. godine
	+ *Tajni agent* (miniserija), britanska TV-adaptacija iz 1992. godine, ul. David Suchet
	+ *Tajni agent* (film, 1996), američka filmska adaptacija iz romana iz 1996. godine, ul. Bob Hoskins
* *Tajni agent* (film, 1936), britanski igrani film, rež. Alfred Hitchcock

V. također
----------

* Secret Agent
* Agent provokator

Višeznačna odrednica *Ova stranica je **razvrstavanje**. Koristi se radi pronalaska članaka koji moraju imati dodatnu odrednicu jer bi im u protivnom naslov bio isti.  
Ako vas je na ovu stranicu dovela vikiveza, možda je potrebno promijeniti da preusmjerava na namijenjeni članak.*
Zgrada Svetske turističke organizacije u Madridu
**Svetska turistička organizacija Ujedinjenih nacija** je agencija Ujedinjenih nacija, sa štabom u Madridu, u Španiji, koja se bavi pitanjima vezanim za turizam. Ona se pridržava svetskog turističkog ranga. Svetska turistička organizacija je bez sumnje najvažnije globalno telo koje se bavi sakupljanjem i upoređivanjem statističkih podataka vezanih za međunarodni turizam. Ova organizacija predstavlja javni sektor turističkih tela iz većine zemalja sveta, a publikacije svojih podataka omogućuju poređenja toka i rasta turizma na globalnom nivou. Od 2005. godine, u organizaciji je 145 država, sedam teritorija i oko 350 pridruženih članica, koje predstavljaju privatni sektor, obrazovne ustanove, turistička udruženja i lokalne turističke vlasti.

Literatura
----------

* Jafari, J. (1974). Creation of the intergovernmental world tourism organization. Annals of Tourism Research, 2, (5), 237–245.
* United Nations General Assembly. (1969). General assembly – twenty fourth session.
* United Nations World Tourism Organization. (2007). About UNWTO.
* World Tourism Organization. (2003). WTO news, 2003 (3). Madrid: World Tourism Organization.
* „World Tourism Organization changes its abbreviation to UNWTO". UNWTO Press and Communications. 2005-12-01. Arhivirano iz originala na datum 2007-06-25. Pristupljeno 2008-03-04.

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična internet stranica
Dijagram Zemljinih orbita
**Srednja Zemljina orbita** ili **MEO** (iz engl. ), je Zemljina orbita koja se nalazi između niske Zemljine orbite koja se završava na 2000 km i geostacionarne Zemljine orbite koja počinje na 35.786 km.

Sateliti u srednjoj Zemljinoj orbiti
------------------------------------

Sateliti koji kruže u ovoj orbiti se često nazivaju MEO sateliti. Prvi satelit u srednjoj Zemljinoj orbiti je Explorer 1 lansiran 1958. od strane SAD, kružio je na visini od oko 2500 km. Prvi komunikacioni satelit Telstar lansiran je 1962. godine, i njime je napravljen prvi satelitski prenos slike, prvi satelitski poziv, i prvo slanje telefaksom, orbita satelita je 2,5 sata a visina 5500 km. Tokom 1960-ih godina, SAD su stvorile MIDAS sistem, koji se sastojao od 12 satelita koji su leteli na visini od 3500 km, i služili su da upozore na eventualni napad interkontinentalnim balističkim raketama. Danas se u srednjoj Zemljinoj orbiti nalaze sledeći navigacioni sistemi: američki GPS na visini od 20.300 km, ruski GLONASS na visini od 19.100 km, kineski Beidou, na visini od 21.500 km, i evropski Galileo na visini od 23.200 km.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Nicholas L. Johnson: IAC-10-A6.4.1 *Medium Earth Orbits: Is there a need for a third protected region?* (Chief Scientist for Orbital Debris), NASA, Houston, Texas, USA
2. 1 2  What is a Medium Earth Orbit Satellite?
**Jasna gora** je utvrđeni pavlinski samostan sa crkvom u Częstochowi, 
Ona je glavno i najpopularnije Marijansko svetište u Poljskoj koji danas godišnje posjeti oko 3 do 4 miliona hodočasnika.

Historija i karakteristike
--------------------------

Ikona *Crne madone*
Vrata u svetište
Brojni hodočasnici
Jasnu Goru je osnovao 1382. opolski vojvoda i Ugarski Palatin Władysław Opolczyk. Još od kraja 14. vijek ili početka 15. vijeka u samostanu se nalazi ikona Gospe od Częstochowe, koja je vremenom postala predmet kulta i hodočašća.

Današnja barokna bazilikalna crkva sagrađena je između 1690. -95. na temeljima starije gotičke (1460.-63.). 
Zvonik je podignut između 1617.–20. (restauriran 1902.-06.).
Uz crkvu se nalaze i kapele Denhoff (1644.-71.), Jabłonowska (1751.-54.) i Blažene Djevice (15. - 17. vijek) u kojoj se čuva ikona Gospe od Čenstohove.
Samostanske zgrade građene su od 17. do 18. vijeka. U tom kompleksu se ističu refektorij (1644. - 70.), viteški salon (1647.) i biblioteka (1733. - 39.).

Zahvaljujući naporima Poljsko-litvanskog kralja Vladislava IV, samostan je u prvoj polovici 17. vijeka opasan bedemima sabastionima.

To se pokazalo odličnim prilikom opsade koju je poduzela švedska vojska za Drugog nordijskog rata 1655. Uspješna odbrana samostana pridonijela je popularnosti Jasne Gore. Bedemi su prošireni u prvoj polovici 18. vijeka, tad su izagrađena i današnja vrata; Lubomirska (1723) i Stanisława Augusta (1767.).

Popularnosti Jasne Gore silno je pridonio i Karol Józef Wojtyła, koji je kao novoizabrani prvi poljski papa prvi put je službeno posjetio Jasnu Goru u junu 1979.
Ivan Pavao II. posljednji put je posjetio Jasnu Goru u junu 1999.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „Jasna Góra" (poljski). Encyclopedia PWN. Pristupljeno 25.07. 2021.
2. 1 2  „*About Shrine*" (engleski). Jasna Góra. Pristupljeno 25.7. 2021.

Vanjske veze
------------

***Jasna gora*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Jasna Góra* (službene stranice svetišta) ()
Koordinate: 41° 43′ 12" SGŠ, 21° 47′ 24" IGD

**Veles** (1946–96. **Titov Veles**), grad u središnjoj Makedoniji, na obali Vardara; 43 108 st. (2002).

Sjedište je istoimene Opštine Veles, koja ima oko 55 108 stanovnika (po popisu iz 2002.).

Historija
---------

Veles 1930. godine
U svojoj historiji grad je često mijenjao ime: od **Vilazora** (grčki Βυλασωρα), preko **Ćuprili** do današnjeg **Veles**. Ovo današnje ime grad je dobio u 7. st. sa doseljavanjem Slavena na Balkanski poluotok, od slavenske riječi *veles* koja znači "u šumi" (zbog gustih šuma koje su ga okruživale). Prvo naselje pod imenom Vilazora osnovali su Tračani, nakon toga jedno vrijeme je dio Pajonskog kraljevstva, poslije toga postaje dio Bizantskog Carstva. 

Za Otomanske vlasti grad je nazvan *Ćuprili* po Mehmedu Köprülü, Abancu Velikom veziru Otomanskog carstva..
Nakon liberalizacije otomanskog carstva za vrijeme reformi zvanih Tanzimat (1839. - 1876.) izgrađena je nova veća saborna crkva Sv. Pantelejmona, otvorena prva crkvena škola na narodnom jeziku (makedonskom - bugarskom) i osnovana prva biblioteka i štamparija 1867. (vlasnik Hristo Danov).

Veles je bio prvi makedonski grad koji je imao gimnaziju, kazalište, muzej i muzičku školu. Među sačuvanim srednjevjekovnim spomenicima, najpoznatiji je manastir Sv. Dimitrija (14. st.) pored grada.
Nakon Drugog svjetskog rata gradu je promijenjeno ime u Titov Veles, po prvom predsjedniku socijalističke Jugoslavije Josipu Brozu Titu, nakon osamostaljenja Makedonije, grad je 14. septembra 1996. ponovno promijenio ime iz Titov Veles u Veles.

Kultura
-------

Spomenik Ilindenskom ustanku
Najveća turistička atrakcija u okolici Velesa je antički grad Stobi. Pored toga, značajni su arheološki lokaliteti Breza i Pešti, sa svojim spiljama u kojima su pronađeni predmeti iz neolita i ranog kršćanstva.

Opština Veles ima osam osnovnih i četiri srednje škole, stadion, sportsku halu, bazen, kazalište, muzej, knjižnice, kina, deset crkava, par manastire i džamija.

Gradovi prijatelji
------------------

* Rumunjska, Slobozia
* Dogovor o prijateljstvu i suradnji (2002.)
* Hrvatska Pula

Povezano
--------

* Veles (mitologija)

Slavni ljudi
------------

* Pepi Manaskov, poznati rukometaš
* Trajče Mihov, poznati ultramaratonac
* Vladimir Temelkov, poznati rukometaš

Izvori
------

1. 1 2  Makedonski popis stanovništva iz 2002. (PDF)
2. ↑  Rahmi Tekin, Osmanli Atlasi, Istanbul 2003
3. ↑  Jordan Vančev: *Новобългарската просвета в Македония през Възраждането.* 1982, S. 94-95.
4. ↑  D.M.Brancoff: *La Macédoine et sa Population Chrétienne.* Paris 1905, S. 118–119.

Vanjske veze
------------

***Veles (grad)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada Veles

| Gradovi Republike Makedonije |  |
| --- | --- |
| Berovo | Bitola | Bogdanci | Debar | Delčevo | Demir Kapija | Demir Hisar | Gevgelija | Gostivar | Kavadarci | Kičevo | Kočani | Kratovo | Kriva Palanka | Kruševo | Kumanovo | Makedonski Brod | Makedonska Kamenica | Negotino | Ohrid | Pehčevo | Prilep | Probištip | Radoviš | Resen | Štip | Skopje | Struga | Strumica | Sveti Nikole | Tetovo | Valandovo | Veles | Vinica |
**Jacques de Vaucanson** (Grenoble, 27. februar 1709. - Pariz, 21. novembar 1782.), bio je plodan francuski inovator, jedan od pionira automatizacije.

Biografija
----------

Školovan je u jezuitskom kolegiju u Grenoblu, još se kao mladić u Lyonu zanio se mehanikom, pa je nešto kasnije u Parizu 1738. konstruirao svoj prvi automat - *Svirača flaute*. Tad su bile vrlo popularne takve mehanička igračke za zabavu otmjene gospode, a njegova u liku pastira mogla je kad se navije, sama odsvirati melodiju.

Nešto kasnije napravio je *Svirača tamburina* i *Patku*, ova posljednja igračka bila je toliko kompleksna, da je mogla imitirati kako pije, jede i probavlja.

Vaucansonova mehanička patka
Vaucanson je 1741. postavljen za inspektora svilarstva, pa se potpuno posvetio problemu mehanizacije tkanja svile.

Napravio je čitav niz poboljšanja, koje su usvojile tadašnje manufakture, ali njegov najvažniji izum - Bušena kartica ostala je zanemarena nekoliko dekada.

Nacrt razboja
Vaucanson je uzimajući u obzir sve što su izumili njegovi prethodnici, uspio konstruirati automatski razboj, pogonjen vodeničkim kolom (ili snagom životinja) koji je tkao potpuno sam upravljan 
Bušenom karticom.

Nakon njegove smrti, protutip njegova razboja je obnovio i poboljšao
Joseph Marie Jacquard pa je on postao jedan od najvažnijih izuma industrijske revolucije.

Radivši na konstrukciji svog razboja, Vaucanson je izumio i brojne naprave trajne važnosti.

Pred kraj svog života, bacio se na kolekcionarstvo prototipa izuma, počevši od svojih. Iz te kolekcije je 1794. izrastao pariški muzej zanatstva - *Conservatoire des Arts et Métiers*, u kom je Jacquard prvi put vidio Vaucansonov razboj.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Jacques de Vaucanson*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 09. 2016.

Vanjske veze
------------

***Jacques de Vaucanson*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jacques de Vaucanson na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Tit Pompnije Atik** (lat. *Titus Pomponius Atticus*, rođen 110. ili 109. godine st. e. umro 32. st. e.) bio je pripadnik rimskog viteškog staleža i pokrovitelj književnosti, najbolji prijatelj čuvenog govornika i filozofa Marka Tulija Cicerona. Atik je adresat Ciceronovog spisa *O prijateljstvu* *(De amicitia)*, a korespondencija između dvojice prijatelja sačuvana je u šesnaest knjiga Ciceronovih *Pisama Atiku* *(Epistulae ad Atticum)*, koja je prikupio i objavio Ciceronov oslobođenik i lični sekretar Marko Tulije Tiron. Atik je bio poznat po svom elegantnom ukusu i zdravorazumskom rasuđivanju. Glavni naš izvor informacija o Atiku, pored Ciceronovih pisama, jese Atikov životopis koji je napisao Kornelije Nepot.

Atik, koji je poticao iz porodice viteškog staleža, rođen je u Rimu, gde je stekao i obrazovanje. Kao mladić sticao je obrazovanje kod grčkih učitelja zajedno s Ciceronom, Lucijem Torkvatom i Gajem Marijem Mlađim (sinom znamenitog Gaja Marija), s kojima je "postao tako blizak da mu niko više nije bio draži od njih" (Nepot). Bio je izvrstan učenik, a 85. godine st. e. otišao je u Atinu, gde je proučavao književnost i filozofiju. Toliko je zavoleo Atinu i njenu kulturu da je sam sebi nadenuo nadimak "Atik" (*Atticus* = doslovno "Atičanin"), na šta Ciceron aludira u 5. knjizi svog dela *O krajnostima dobra i zla* *(De finibus bonorum et malorum)*.

Atik je nasledio veliko bogatstvo, koje je dodatno uvećao veštim poslovanjem nekretninama. Koristeći to bogatstvo i za bavljenje književnošću, držao je znatan broj robova koje je uposlio prepisivanjem i uvezivanjem knjiga, te je objavio kompletan opus svoga prijatelja Cicerona. On sam, međutim, napisao je jednu jedinu knjigu, na grčkom jeziku, o Ciceronovom konzulatu, te nešto malo pesama. Ništa od ovoga nije se sačuvalo.

Godine 65. st. e. Atik se vratio u Rim. Poštujući svoje epikurejske poglede na svet, držao podalje od politike što je više mogao, ali je ipak pomagao Ciceronu kad god je to ovome bilo nephodno: na primer, kada je Ciceron 49. st. e. morao da beži iz Italije pred trijumvirima, Atik mu je poklonio 250.000 sestercija. Ipak, njegova politička aktivnost bila je minimalna, premda znamo da je on, kao i Ciceron, pripadao optimatima, dakle aristokratskoj "stranci", i da je generalno imao konzervativne poglede na političku stvarnost.

Nakon smrti ujaka, koji ga je testamentom posinio, Atik je uzeo ime "Tit Servilije Pomponijan" *(Titus Servilius Pomponianus)*. Kasnije se oženio praunukom trijumvira Marka Krasa, s kojom je dobio sina, koji je imao isto ime kao i njegov otac i o kome se malo zna, te kćerku Ceciliju Atiku *(Caecilia Attica)*, koja je postala prva žena Marka Vipsanija Agripe.

Atik je ostatak života proveo u Rimu, gde je 32. pne. umro prirodnom smrću.

***Tit Pomponije Atik*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 178490045
* LCCN: n85143752
* ISNI: 0000 0003 5609 8695
* GND: 118504940
* SELIBR: 390208
* SUDOC: 034363912
* BNF: cb12390277z (podaci)
* BIBSYS: 90642457
* NLA: 35812241
* NKC: jn20010525029
* BNE: XX1509298
* CiNii: DA06693635

 |
**Veleposjednik** ili **Zemljoposjednik** je ime za društvenu klasu koja ima veleposjede (od vele- + posjesti, posjed, odnosno velike količine zemlje.

Dobar dio veleposjednika svoja imanja stekao je za feudalizma kao pripadnici plemstva, ali od pojave kapitalizma i obični građani počeli su postajati veleposjednici, jer su mogli kupiti ta imanja od bankrotiranih plemića.
U Kraljevini Engleskoj od 16. vijeka je ime za veleposjednike bilo je *Gentry* Džentrija.

Vlasnici velikih imanja su i crkvene institucije, tako Vatikan ima samo u Rimu oko 3,000 nekretnina u Rimu.
Po tvrdnji prelata Zagrebačkog kaptola crkvi pripada više od 10% poljoprivrednog zemljišta u Hrvatskoj.

Guy Shrubsole u svojoj knjizi *Who owns England*, navodi da samo 1 % populacije u ima polovinu Engleske, to nisu samo tradicionalni pripadnici perstva, već i novopečeni bogataši iz Londonskog Citya.

Izvori
------

1. ↑  „*velepósjed*" (hrvatski). Hrvatski jezični portal. Pristupljeno 10.1.2023.
2. 1 2  „*What is the Gentry Class?*" (engleski). Study Com. Pristupljeno 10.11.2022.
3. ↑  „*Crkva u Hrvata najveći je naš veleposjednik?*" (hrvatski). Hrvatski Telekom. Pristupljeno 10.11.2022.
4. ↑  „*Who Owns England?*" (engleski). Who owns England. Pristupljeno 10.1.2023.

Vanjske veze
------------

*What is the Gentry Class?* (`en`)
| Jebel Akhdar |
| --- |
| Dio |
|  |
| Dužina masiva: | 160 km |
| Širina masiva: | 32 km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | (875  m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Libija |

**Jebel Akhdar** (arapski: الجبل الأخضر‎‎ / al-Jabal al-Akhḍar, prevedeno Zelena planina) je niski planinski masiv (bolje rečeno visoravan) na sjeveroistoku Libije.
On se proteže duž Sredozemne obale u dužinu od nekih 160 km u smjeru istok-sjeveroistok između gradova Mardž i Derna.

Geografske karakteristike
-------------------------

Pogled na Zeleni masiv
Brda masiva naglo se uzdižu u dva kraka, prvi uz obalu je niži ima do 300 metara, a drugi južniji dalji od obale uzdiže se do gotovo 550 m. 
To je vapnenački pojas širok oko 32 km, koji se nakon tog pretapa u visoravan okrunjenu planinama visokim gotovo 900 m. 
Spušta se prema istoku do vrlo kraškog Okruga Butnan i prema jugu do libijske Sahare. 
Jebel Akhdar je spresijecan dolinama vadija, obrastao rijetkim niskim grmljem i ostacima makije uz tu i tamo poneku oranicu.

Masiv Godišnje ima relativno visoke količine padavina 375–500 mm i visoku vlažnost, ali povremeno se javlja suša.

Jebel Akhdar je najperspektivniji kraj u Kirenajki za poljoprivredu, pa su ga zbog tog kolonizirali Talijani, u 1930-ih. 
Oni su svoje farme zapustili za vrijeme Drugog svjetskog rata i kasnije napustili, da bi ih do danas zauzeli Libijci.

Vrlo je razvijeno stočarstvo pa i nomadsko, čuvaju se koze, ovce i deve. S druge strane ratarstvo je ograničeno na doline kod Mardže i Derne a uzagaja se žito, masline, grožđe i bademi.
Veliki agronomski projekt proveden u tom kraju poboljšao je navodnjavanje i kultivaciju.

Masiv je za Drugog svjetskog rata bio jedna od glavnih linija fronta.

Najviši vrh tog masiva ima 875 m, to je najkišovitiji kraj u Libiji, u kom padne od 500 do 700 mm kiše.

Izvori
------

1. 1 2  „*Akhdar, Gebel*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 20.12. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Akhḍar Mountains, Libya*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 20.12. 2019.

Vanjske veze
------------

***Jebel Akhdar*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Akhḍar Mountains, Libya* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 248263761
* GND: 4449052-5

 |
Heinrich Kiepert
() *Imperium Romanum*  
(reizdanje iz 1903.)
**Heinrich Kiepert** (Berlin, 31. juli 1818. − Berlin, 21. april 1899.), njemački geograf i kartograf koji je djelovao tokom 19. vijeka.

Biografija
----------

Već u mladosti prilikom putovanja s roditeljima H. Kiepert pokazivao je poseban interes za geografiju i crtao je razne skice. Njegov talent prepoznao je L. von Ranke, historičar i porodični prijatelj Kiepertovih koji im je savjetovao smjernice za školovanje mladog Heinricha. Gimnaziju je pohađao kod mladog filologa A. Meinekea prilikom čega je razvio interes i za antički period. Već tijekom tog razdoblja mladi je Kiepert kritizirao pogreške na školskim historijskim kartama.

Visoko obrazovanje Kiepert je stekao na univerzitetu u Berlinu gdje je pohađao historiju, filologiju i geografiju. Krajem 1840-ih godina u suradnji s C. Ritterom objavio je svoj prvi rad „Atlas Grčke i njenih kolonija" (njem. *Atlas von Hellas und den hellenischen Kolonien*) kojim se istaknuo u sferi historijske kartografije. Nedugo kasnije Kiepert je sastavio i „Historijsko-geografski atlas starog svijeta" (njem. *Historisch-geographischer Atlas der alten Welt*). Godine 1863. u Berlinu je izdan i „Antički atlas" (lat. *Atlas antiquus*) na njemačkom jeziku koji će narednih decenija biti preveden i na engleski, francuski, ruski, nizozemski i talijanski jezik.

Godine 1893. Kiepert je na latinskom izdao i prvi veliki Atlas antičkog svijeta pod nazivom *Formae orbis antiqui*, koji se dijelom temeljio i na njegovim putovanjima osmanlijskom Malom Azijom. Kiepert je predavao geografiju na Berlinskom univerzitetu od 1854. do svoje smrti 21. aprila 1899. godine, a opsežan i nedovršeni rad koji je ostavio iza sebe nastavio je dorađivati njegov sin Richard.

Opus
----

* () *Topographisch-historischer Atlas von Hellas und den hellenischen Colonien* (Berlin, 1848.)
* () *Historisch-geographischer Atlas der alten Welt* (Weimar, 1851.)
* () *Karte von Palastina für Schulen* (Berlin, 1857.)
* () *Atlas antiquus* (Berlin, 1863.)
* () *General-karte des Osmanischen Reiches in Asien* (Berlin, 1867.)
* () *Mirabilia Romae, e codicibvs vaticanis emendata* (Rim, 1869.)
* () *Neuer hand atlas über alle theile der erde* (Berlin, 1871.)
* () *A manual of ancient geography* (London, 1881.)
* () *Lehrbuch der alten geographie* (Berlin, 1878.)
* () *Manuel de géographie ancienne* (Pariz, 1887.)
* () *Formae orbis antiqui* (Berlin, 1893.)
* () *Formae urbis Romae antiquae* (Berlin, 1896.)

Veze
----

* Historija kartografije

Literatura
----------

* () Engelmann, Gerhard (1977.). *Heinrich Kiepert*, Neue Deutsche Biographie **XI**. Berlin: Duncker und Humblot, str. 593. ISBN 9783428001811, OCLC 310770470.

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Heinrich Kiepert** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Heinrich Kiepert** |
**Juliaca** je grad od 223,022 i aglomeracija od 308,400 stanovnika, na jugoistoku zemlje u Departmanu Puno u kom je administrativni centar Provincije San Román.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad leži u hladnom Altiplanu na nadmorskoj visini od 3,825 m. udaljen 40 km od svog administrativnog centra Puna.

Historija
---------

Aerodrom
Ime Juliaca najvjerovatnije potječe od kečuanskih riječi *Xullaca* (ili Xullasca), što znači rosa ili vlaga u zoru i vrlo je vjerojatno da je Xullasca osnovana u doba Civilizacije Inka, otprilike oko 1448. godine.

Nakon dolaska španjolskih kolonista Xullasci je promjenjeno ime u *Santa Cecilia de Juliaca*, a oko 1630. (iz nejasnih razloga) u *Santa Catalina de Juliaca*.

U periodu 1600. - 1821. Juliaca se polako razvijala, tad je građena katedrala Santa Catalina, koja je dovršena tek 1774. 
U to vrijeme dogodio se ustanak Túpac Amarua II (1780.) u kojoj su i stanovnici Juliace uzeli učešće.

Nakon nezavisnosti za mandata Simóna Bolívara - Juliaca je postala okružni administrativni centar.

Velika prekretnica u životu tog grada bila je izgradnja željezničke pruge Arequipa - Puno, preko Juliace koja je dovršena 1873. 
Nakon tog je grad počeo naglo rasti pa je 1926. postao administrativni centar Provincije San Román.

Između 1960-ih i 1970-ih osnovana je i izgrađena industrijska zona *Juliacan*, vrlo važan korak u razvoju.
Važni događaji 1980-ih bili su osnivanje *Andskog univerziteta Néstor Cáceres Velásquez* 1983. i izgradnja Internacionalnog aerodroma *Inca Manco Capac* ICAO: **SPJL**, IATA: **JUL**).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Juliaca Conglomeration in Puno*" (engleski). City population. Pristupljeno 5.06.2023.
2. 1 2  „*Juliaca in San Román (Puno Region)*" (engleski). City population. Pristupljeno 5.06.2023.
3. 1 2 3 4 5  „*Historia de Juliaca*" (španjolski). Juliaca Red. Pristupljeno 2.06.2023.
4. ↑  „*Inca Manco Capac International Airport*" (engleski). SKYbrary. Pristupljeno 5.06. 2023.

Vanjske veze
------------

***Juliaca*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad Provincial de San Román - Juliaca* (službene stranice) ()
**Tiberijev most** (talijanski: *Ponte di Tiberio*, znan i kao **Augustov most**) je most na rijeci Marecchiji (za rimskih vremena znanoj kao *Ariminus*) u Riminiju u Riminijskoj provinciji u Centralnoj Italiji.

Historija i karakteristike
--------------------------

Gradnja mosta započela je za cara Augusta 14. godine, a dovršena je za Tiberija 21. godine, što je vidljivo na isklesanom natpisu na unutrašnjum parapetu. Za rimskih vremena s tog mosta počinjao je rimski put Via Emilia.

Lučni most u istarskom kamenu s pet lukova na masivnim stupovima još uvijek služi svrsi i povezuje centar Riminija s predgrađem San Giuliano.

Most je poslužio kao inspiracija Palladiju za gradnju njegova Ponte sul Tesina.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Ponte di Tiberio*" (talijanski). Comune Rimini. Arhivirano iz originala na datum 2012-12-15. Pristupljeno 22. 4. 2020.
2. ↑  „*Ponte sul Tesina, Torri di Quartesolo (VI)*" (talijanski). Palladio museum. Pristupljeno 22. 4. 2020.

Vanjske veze
------------

***Tiberijev most*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Rimini - Ponte di Tiberio* (na portalu Ministero per i Beni e le Attività Culturali) (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 310541865

 |
*Za ostale upotrebe, v. Dobra Voda.*

  
Koordinate: 42° 36′ 46" SGŠ, 20° 42′ 22" IGD

**Dobra Voda** stari naziv je **Unjemir** (alb. ) je naselje u opštini Klina na Kosovu i Metohiji. Atar naselja se nalazi na teritoriji katastarske opštine Dobra Voda površine 331 ha. Nalazi se u Prekoruplju na levoj obali Kline, na pruzi Priština— Peć. Iznad Dobre Vode se na brdu Petrovica nalaze ruševine srednjovekovnog manastira Dobra Voda, koji se nalaze pod zaštitom Republike Srbije, kao spomenik kulture od izuzetnog značaja. 
Prvi sačuvani pisani pomen o Dobroj Vodi je iz 1330. godine, u povelji srpskog kralja Stefana Dečanskog kojom je ovo selo darovao svojoj zadužbini - manastiru Dečanima.
Po turskom popisu iz 1455. u selu je bilo 12 srpskih kuća, uključujući i domaćinstvo seoskog popa. U Unjemiru je rođen Sveti Petar Koriški, poznati srpski pustinožitelj iz 13. veka. O životu i pustinožiću ovog svetitelja govore srednjovekovna dela Služba i Žitije Petra Koriškog, koja je napisao Teodosije Hilandarac. Oba dela se svrstavaju u red najuspešnijih i najlepših ostvarenja srpske književnosti srednjeg veka.
Na brdu iznad Unjemira stoje ostaci crkve Sv. Apostola Petra i Pavla, poznatije kao Petrovica. Crkva je podignuta u 13. veku, verovatno u sklopu istoimenog manastirskog kompleksa. Sačuvani su temelji obimnih zidova ulazne kule i vratnica gradića-tvrđave u čijem se središtu nalazio hram. On je prezidan u 14. veku, a ponovo je obnovljen posle obnove manastira Pećke patrijaršije u 16. veku.
U Unjemiru postoje i ostaci jednog crkvišta.
Poslednja srpska porodica se odavde iselila 1968. godine, tako da je Dobra Voda danas etnički čisto albansko selo.

Demografija
-----------

Naselje ima albansku etničku većinu.

Broj stanovnika na popisima:

* popis stanovništva 1948. godine: 201
* popis stanovništva 1953. godine: 401
* popis stanovništva 1961. godine: 401
* popis stanovništva 1971. godine: 552
* popis stanovništva 1981. godine: 654
* popis stanovništva 1991. godine: 668

Vidi još
--------

***Dobra Voda (Klina)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Reka Klina
* Manastir Dobra Voda
* Klina

Spoljašnje veze
---------------

* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)

| * p
* r
* u
Opština Klina |
| --- |
| Balince • Berkovo • Biča • Bobovac • Bokšić • Budisavci • Veliki Đurđevik • Veliko Kruševo • Vidanje • Vlaški Drenovac • Volujak • Vrmnica • Golubovac • Gornji Petrič • Grabanica • Grabac • Grebnik • Deič • Dobra Voda • Dobri Dol • Dolac • Dolovo • Donji Petrič • Drenovac • Drenovčić • Drsnik • Dugonjive • Duš • Dušević • Zabrđe • Zajmovo • Zlokućane • Iglarevo • Jagoda • Jelovac • Jošanica • Kijevo • **Klina** • Klinavac • Kpuz • Krnjince • Leskovac • Lozica • Mali Đurđevik • Malo Kruševo • Mlečane • Naglavci • Pločice • Pograđe • Prčevo • Radulovac • Renovac • Resnik • Rudice • Svrhe • Sićevo • Skorošnik • Stup • Cerovik • Crni Lug • Čabić • 
Českovo • Čupevo • Štupelj |
**Juan Fernández** (španjolski: *Archipiélago Juan Fernández*) je mali arhipelag u južnom Pacifiku, koji 
leži udaljen oko 650 km zapadno od Čilea kom administrativno pripada.

Geografija
----------

Arhipelag se sastoji od tri otoka, ukupne površine od oko 93 km². Najpoznatiji i najnaseljeniji je **Isla Más a Tierra** (Otok bliži kopnu), koji se danas zove Otok Robinsona Crusoa). On ima oko 47,9 km², udaljeniji i nešto veći (49.5 km²) je **Isla Más Afuera** (Otok dalje od kopna) koji se danas zove Isla Alejandro Selkirk, on leži 160 km zapadnije, a treći otočić **Isla Santa Clara**, leži jugozapadno od Más Tierre.

Sva tri su vulkanskog porijekla, rezultat erupcija iz podmorske litosferne ploče Juan Fernández. Najviši vrh na Más Tierri visok je 915 metara, a na Más Afueri 1650 metara. Jedina dva poštena sidrišta leže na otoku Más Tierra, i to na njegovoj sjevernoj strani; to su Zaljev Cumberland (Bahia Cumberland) i Zaljev Padre (Bahía Padre), na krajnjem zapadu.

Historija
---------

Arhipelag je otkrio oko 1563. španjolski pomorac Juan Fernández, koji je čak neko vrijeme živio na njima, bavivši se uzgojem koza i svinja. Kad je on napustio arhipelag, više nitko nije živio na njemu, osim što bi ga povremeno posjećivali rijetki moreplovci.

Karta arhipelaga Juan Fernández
Arhipelag je postao slavan zbog škotskog mornara Alexandra Selkirka, koji je nakon svađe sa svojim kapetanom 1704. kao kaznu prihvatio da ga iskrcaju i ostave samog u zaljevu Cumberland na otoku Más Tierra. Selkirk je sam poput brodolomca uspio preživiti do 1709. kad je pronađen i spašen. Pretpostavlja se da je on poslužio Danielu Defou kao protutip za roman Robinson Crusoe.

Otoci su početkom 19. vijeka postali čileanski posjed, koji ih je koristio kao kažnjeničku koloniju, naročito za političke zatvorenike. 
Danas su stalno naseljeni (i to rijetko) Más Tierra i Más Afuera, dok je Isla Santa Clara nenaseljena. Većina stanovnika arhipelaga danas živi 
u selu Robinson Crusoe u zaljevu Cumberland (Bahía Cumberland). Malobrojni stanovnici, 2002. ih je bilo samo 598, uglavnom se bave 
ribolovom na jastoge.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Juan Fernández Islands*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 4. 2. 2015.

Vanjske veze
------------

***Juan Fernández (arhipelag)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Komune Juan Fernández ()
* *Juan Fernández Islands* (na portalu Encyclopædia Britannica) ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 246280004
* GND: 4532417-7
* NKC: ge684072

 |
**Tibetansko Carstvo** je izraz kojim se u modernoj historiji označava država, odnosno carstvo koje je pod vlašću dinastije Yarlunga od 7. do sredine 9. vijeka predstavljalo prvi državnopravni entitet koji je pod jedinstvenom vlašću obuhvaćao suvremeni Tibet. Iako tibetanske kronike navode liste vladara koje datiraju još od 2. vijeka pne. prvi vladar atestiran u autentičnim ne-tibetanskim izvorima bio je Songsten Gampo, čiji je dolazak na vlast koincidirao s dolaskom dinastije Tang na vlast u susjednoj Kini. Tibetansko Carstvo ne samo da se uspjelo oduprti kineskim pokušajima aneksije, nego se sa njim, kao i sa Abasidskim Kalifatom, borilo za prevlast nad velikim područjima Centralne Azije. Vrhunac moći je Tibetansko Carstvo dobilo početkom 9. vijeka pod Ralcapanom, kada se prostiralo od Mongolije na sjeveru, pa do Bengala na jugu. Međutim, tada je došlo do unutrašnjih sukoba, djelomično motiviranih vjerskim razlikama između poklonika tradicionalne tibetanske religije Bön i budizma primljenog od pokorenih naroda, a koji je u Tibetu upravo u to vrijeme primio specifični tibetanski oblik. Do sredine 9. vijeka su ti sukobi doveli do raspada države, odnosno razjedinjenosti Tibeta koja neće biti prevladana do mongolske invazije u 13. vijeku.

Izvori
------

Eksterni linkovi
----------------

* "The Early History of Tibet. From Chinese Sources" S. W. Bushell, *The Journal of the Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland*, New Series, Vol. 12, No. 4 (Oct. 1880), pp. 435-541, Royal Asiatic Society of Great Britain and Ireland
Vavel na rijeci Visli
Vavelska katedrala (lijevo) i tvrđava (desno)
**Vavel** (polj. Wawel) je utvrđeno vapnenačko brdo u gradu Krakovu u Poljskoj. Visoko je 228 metara. Na vrhu brda nalazi se Kraljevski dvorac s oružarnicom i katedralom u čijoj se kripti nalaze grobovi drevnih kraljeva Poljske i drugih zaslužnih Poljaka. Ovdje su se odvijala i krunjenja poljskih kraljeva. Zbog toga ovo mjesto ima veliku važnost za poljski narod.

Vavel je u 9. stoljeću, postao najvažniji utvrđeni dvorac plemena Vislana. Prvi povijesni vladar Poljske, Mješko I. (oko 965.-992.) iz dinastije Pjastovića, kao i njegovi nasljednici Boleslav I. Hrabri (992. - 1025.) i Mješko II. (1025. – 1034.) imali su ovdje svoju rezidenciju. U to vrijeme, Vavel je bio jedan od najvažnijih središta za širenje kršćanstva. Prve romaničke građevine, koje su služile biskupima Krakova nastale su oko 1000. godine. Od vremena kralja Kazimira I. (1034. – 1058.) Vavel je postao politički i administrativni centar poljske države. Veći dio današnje katedrale nastao je u 14. stoljeću (građevina je obnovljena 1364. pošto je prethodna stradala u požaru), a kapele su joj dodane kasnije. 

Vrijeme vladavine jagelonske dinastije u 16. stoljeću bilo je vrijeme najveće raskoši Vavela. U razdoblju 1507. – 1536. kraljevski dvorac je temeljno preuređen. Kralj Sigismund I. bio je sponzor ovog velikog poduhvata. Radovima su rukovodili talijanski arhitekti: Francesko iz Firence i Bartolomeo Berecci. Sobe su raskošno dekorirali talijanski i poljski majstori. U dekoraciji se naročito ističu tapiserije. Poslije 1609. poljski kralj se preselio u Varšavu i od tada je dvorac zanemaren. Austrijanci su preuzeli Krakov 1795. i na Vavelu gradili vojarne i druge vojne objekte. Dvorac je restauriran krajem 19. i početkom 20. stoljeća.

Zajedno s povijesnom jezgrom Krakova, Vavel je na listi Svjetske baštine UNESCO-a.

Galerija
--------

* Kraljevski dvoracKraljevski dvorac
* Kraljevski dvoracKraljevski dvorac
* Krakovska katedralaKrakovska katedrala
* Sigismundova kapelaSigismundova kapela

Povezano
--------

* Krakovsko staro mjesto

Izvori
------

1. ↑   Preuzeto 4. kolovoza 2011.

***Vavel*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Poljskoj |
| --- |
|  | Koncentracijski logor Auschwitz • Nacionalni park Białowieża1) • Drvene crkve u južnoj Malopoljskoj • Drvene crkve poljskih i ukrajinskih Karpata2) • Dvorana stoljetnice u Wroclawu • Crkve mira u Jaworu i Świdnici • Maniristički samostan i hodočasnički park Kalwaria Zebrzydowska • Krakovsko Staro mjesto • Teutonska utvrda u Malborku • Park Muzakowski3) • Srednjevjekovni dio grada Toruńa • Historijski centrar Varšave • Rudnici soli Wieliczke i Bochnie • Stari dio grada Zamośća | Poljska državna zastava |
| 1) Zajednička svjetska baština Poljske i Bjelorusije 
2) Zajednička svjetska baština Poljske i Ukrajine 
3) Zajednička svjetska baština Poljske i Njemačke 
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 146753422
* LCCN: n97033738
* GND: 4499187-3
* NKC: ge131403

 |
**Yasmine** (3.3. 1972. – 25.6. 2009.) bila je flamanska pevačica i voditeljica. Rođena je u Antwerpenu kao **Hilde Rens**, a odrasla je u obližnjem Kontichu.

Karijera
--------

### Muzika

Sa 17 godina učestvovala je u talent showu, izvodeći pesmu *Don't Cry for Me Argentina*.

Dve godine kasnije izdala je svoj prvi singl, *Wie Denk Jij Wel Dat Je Bent* i svoj prvi album, *Mooi zo* 1991. Objavila je još pet pop albuma pre izbacivanja *Vandaag (Het morgen van gisteren)* 2004. godine, koji je hvaljen od kritičara. Ovaj album je sadržao pesme Leonard Cohena prevedene na holandski.

Njen poslednji album, *Licht Ontvlambaar*, objavljen je 2006. godine

### Televizija

Yasmine se redovno pojavljivala na televizijskom kanalu één, gde je najavljivala program i radila kao voditeljica raznih zabavnih emisija.

Pre prelaska na VRT, radila je muzički program i bila je deo promotivnog tima za komercijalnu stanicu VTM. Radila je i na radiju.

Privatni život
--------------

Bila je venčana sa Marianne Dupon, pobednicom reality showa *De Mol*. Njih dve su se venčale avgusta, 2003. godine. Dupon je rodila njihovu ćerku Ellu-Louise.

Par se razveo aprila, 2009. godine. Juna iste godine, Yasmineno telo je nađeno u blizini kuće njene sestre u Kontichu, gde se obesila.

Spoljne veze
------------

* The Belgian Pop and Rock Archives - Yasmine profile
**Kanal Choiseul** (engleski: *Choiseul Sound*, španjolski: *Seno Choiseul*) je morski kanal u Falklandskom arhipelagu dio Atlanskog oceana koji razdvaja otok Istočni Falkland od poluotoka Lafonia.

Geografske karakteristike
-------------------------

Pogled na Kanal Choiseul iz naselja Darwin
*Kanal Choiseul* na ulazu kod otoka Lively ima dubinu od 21.9 do 32.9 metara, dno je muljevito pokriveno školjkama i algama, što je karakteristika stjenovitog dna.

Kanal je prvi oplovio francuski moreplovac Louis Antoine de Bougainville (1729. - 1811.) i nazvao ga po tadašnjem francuskom ministru vanjskih poslova Étienneu François de Choiseulu (1719. -1775.)

Izvori
------

1. ↑  „*Choiseul Sound*" (engleski). Marine World Database. Pristupljeno 5. 04. 2012. [*mrtav link*]
2. ↑  „*An overview of the History of the Falklands*" (engleski). Falklands.info. Pristupljeno 5. 04. 2012.

Vanjske veze
------------

* Choiseul Sound (na portalu Marine World Database)[*mrtav link*] ()
* Detaljna karta Falklanda
**Teba** (demotski grčki: *Θήβα* [*Thíva*], katarevusa: *Θῆβαι* [*Thēbai*]) je grad u Grčkoj, smješten sjeverno od Kiteronskih planina, koje dijele Beociju od Atike, te na južnom rubu Beocijske ravnice. Teba je igrala važnu ulogu u grčkoj mitologiji, s obzirom da se u njoj odvijaju priče o Kadmu, Edipu, Dioniziju i ostalima. Arheološki dokazi u i oko Tebe su otkrili mikensko naselje i glinene pločice s natpisima na linearu B, što ukazuje na važnost nalazišta u brončanom dobu. U antičko doba, Teba je bila najveći grad Beocije i vođa Beotske konfederacije. Teba je bila važan suparnik antičke Atene, te se 480. pne. svrstala na stranu Perzijanaca prilikom Kserksovog pohoda. Tebanske snage su okončale dominaciju Sparte u bitci kod Leuktre godine 371. pne. pod komandom Epaminodne. Tebansko sveto bratstvo (elitna vojna jedinica) je stekla slavu izginuvši kod Heroneje 338. pne. u bitci protiv Filipa II i Aleksandra Velikog. Prije nego što ju je Aleksandar 335. pne. uništio u znak odmazde zbog pobune, Teba je imala veliku važnost u grčkoj historiji, odnosno bila najdominatniji grad-država u doba makedonskog osvajanja Grčke. Za vrijeme bizantskog perioda, grad je bio poznat po svili. Moderni grad sadrži Arheološki muzej, ostatke Cadmee (citadele iz brončanog doba), i razbacane drevne ostatke. Suvremeni grad je najveći u prefekturi Beotija. Nalazi se na E962, oko 4 km južno od E75.

Vanjske veze
------------

***Teba (Grčka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Timeless Myths - House of Thebes Arhivirano 2005-12-26 na Wayback Machine-u
*Za ostale upotrebe, v. Crepulja.*

  
Koordinate: 42° 52′ 33" SGŠ, 20° 40′ 40" IGD

**Crepulja** je naselje u opštini Zubin Potok na Kosovu i Metohiji. Atar naselja se nalazi na teritoriji katastarske opštine Crepulja površine 2.528 ha. Istorijski i geografski pripada Ibarskom Kolašinu. Naselje je na istočnim obroncima Mokre Gore. Crepulja je na valovitoj površi sa koje se izdižu Milanov Krst (1.114 m), Petrova Glava (1.028 m), Đurića Planina (1.031 m). Kroz selo protiče *Crepunjska reka* koja sa svojim pritokama obrazuje reku Klinu. Zaseoci ili krajevi su: Filipovići, Anđelkovići i Popovići. Najudaljeniji zaselak se zove Usovište. Najstariji deo sela se zove *Selo*.
Ovo je staro naselje današnji stanovnici doseljeni pre 250 godina zatekli su u selu polusrušenu crkvu iz 14. veka, koja je prvobitno bila posvećena svetom Lazaru. Po istoj tradiciji, crkvu je podigla neka vlastelinska kćer, devojka, iz zahvalnosti za čudotvorno ozdravljenje od nepoznate bolesti kojoj je dugo tražila leka idući od manastira do manastira. Crkva je sada posvećena Sv. Nikoli. Hram je više puta obnavljan. Najstarija obnova bila je u drugoj polovini 16. ili početkom 17. veka, o čemu svedoči sačuvani natpis na dovratniku. Druga obnova je bila početkom 18. veka i tada je crkva i živopisana, što potvrđuje fresko-natpis u niši đakonikona. Od tog živopisa je sačuvano oko jedanaest kvadratnih metara. 
Ova stara crkva je bila podignuta pre 1633. godine, najverovatnije krajem XVI ili početkom XVII veka.
Stanovništvo je poreklom iz crnogorskog plemena Bjelopavlići. Posle oslobađanja od turske vlasti mesto je u sastavu Zvečanskog okruga, u srezu mitrovičkom, u opštini crepuljskoj i 1912. godine ima 175 stanovnika.

Demografija
-----------

Naselje ima srpsku etničku većinu.

Broj stanovnika na popisima:

* popis stanovništva 1948. godine: 237
* popis stanovništva 1953. godine: 256
* popis stanovništva 1961. godine: 223
* popis stanovništva 1971. godine: 192
* popis stanovništva 1981. godine: 141
* popis stanovništva 1991. godine: 106

| * p
* r
* u
Opština Zubin Potok |
| --- |
| Babiće • Babudovica • Banja • Bojnoviće • Brnjak • Bube • Burlate • Velika Kaludra • Velji Breg • Vitakovo • Vojmisliće • Vrba • Vukojeviće • Vukosavljeviće • Gazivode • Gornje Varage • Gornji Jasenovik • Gornji Strmac • Dobroševina • Donje Varage • Donji Jasenovik • Dragalica • Drainoviće • Dren • Žarevi • Zagrađe • Zagulje • Zečeviće • Zubin Potok • Zupče • Jabuka • Jagnjenica • Junake • Kijevce • Klečke • Kobilja Glava • Kovače • Kozarevo • Kopiloviće • Krligate • Ledenik • Lučka Reka • Mala Kaludra • Međeđi Potok • Oklace • Padine • Paruci • Prevlak • Prelez • Preseka • Pridvorica • Rančiće • Rezala • Rujište • Tušiće • Ugljare • Crepulja • Čabra • Čečevo • Češanoviće • Čitluk • Šipovo • Štuoce |
**Kara-Darja** (kirgiski i ruski: *Карадарья*, doslovno prevedeno **Crna rijeka**: *kara* = crn + *darja* = rijeka) je rijeka u Kirgistanu duga 180 km, koja spajanjem sa Narinom formira Sir-Darju.

Hidrografija
------------

Kara-Darja nastaje spajanjem rijeka Karakuljdža (Каракульджа) i Tar (Тар) koje izviru u Ferganskim i Alajskim planinama u Kirgistanu. Od formiranja teče prema sjeverozapadu, da se u Ferganskoj dolini spoji sa Narinom i formira Sir-Darju.

Karta porječja rijeke Sir-Darje sa Kara-Darjom
Kara-Darja ima porječje veliko oko 30.100 km², koje se proteže preko velikog dijela južnog Kirgistana i manjim dijelom po istočnom Uzbekistanu.

Kako je najveći vodostaj rijeke u junu, a ostali dio godine rapidno opadne, podignuta je brana 1973. u Ferganskoj dolini i formirano veliko Andižansko jezero (Андижанское водохранилище) za navodnjavanje i opskrbu vodom u sušnim mjesecima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Карадарья*" (ruski). Большая советская энциклопедия. Pristupljeno 24. 11. 2012. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* *Карадарья* na portalu Большая советская энциклопедия[*mrtav link*] ()
**Nekropola sa stećcima Veliki i Mali Han**, naselje Lištani, opština Livno, Bosna i Hercegovina. Livanjska opštna bila je među četiri opštine s najviše stećaka u Bosni i Hercegovini. Nekropola je i nacionalni spomenik BiH.  Nacionalni spomenik čine tumulus na kojem su grobovi i 84 stećka (Veliki Han sa 25 stećaka i Mali Han sa 59 stećaka.

Prapovijesni tumulus i nekropola sa stećcima Veliki i Mali Han, smještena je u selu Lištani, koje je udaljeno 20 km zračne linije sjeverozapadno od Livna.

Nekropola Mali Han je smještena na zemljanom tumulusu radijusa oko 60 m i broji 59 stećaka. Tumulus je blago izdignut iznad razine terena za cca 1,0 m zatravnjen je i na njemu nisu uočeni tragovi nekog drugog materijala osim zemlje. Nije arheološki istražen niti ima vidljivih artefakata.

Nekropola sa stećcima Veliki Han, udaljena je oko 100 metara južno od nekropole Mali Han, smještena na sasvim blagom uzvišenju od cca 80 cm (mogućem zemljanom tumulusu sa radijusom od oko 30 m) i broji 25 stećaka.

Literatura
----------

* Šefik Bešlagić, Sarajevo: "Veselin Masleša", 1982. STEĆCI – KULTURA I UMJETNOST
* Šefik Bešlagić, Sarajevo: Veselin Masleša, 1971. STEĆCI, KATALOŠKO-TOPOGRAFSKI PREGLED
* Marko Vego, Sarajevo: Izdanje Zemaljskog muzeja, knjiga III, 1964.Zbornik srednjovjekovnih natpisa Bosne i Hercegovine.