recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Slikarstvo
**Slikarstvo** je sve što nastaje umetničkim slikanjem.

Slikanje je postupak gde se nečim (četkom, špahtlom, pastelom itd) nanosi boja (mešavina pigmenta i veziva) na podlogu. Tako nastaje slika. Čovjek koji se ozbiljno bavi slikanjem je slikar. Slikar koristi kombinaciju, crteža, kompozicije, svetla i boje da iskaže koncepte ili opiše svet oko sebe.

Podloga je često napeto platno, koje se unapred priprema za slikanje u zavisnosti od vrste boje koja će se koristiti. osim platna,podloga može biti takođe i papir, drvo, staklo, zid (freske), lesonit itd. Slike i crteži obično se stavljaju u ram i kače na zid, ali ima i mnogo drugih načina da se izlažu.

Crtanje je postupak gdje se nešto (olovka, grafit, kreda, pero itd) pritiska ili pomera po površini i ostavlja tragove na njoj. Tako nastaje crtež. Čovjek koji se ozbiljno bavi crtanjem je crtač.

Slikarstvo može biti realistično i da predstavlja realne objekte (kao npr. mrtva priroda ili pejsaž), abstrakto, nabijeno opisnim elementima, simbolima, emocijama ili političkim sadržajima. Istorijski, veliki broj dela se bavio duhovnošću i religioznim temama. Ova vrsta slikarstva se pojavljuje još od mitoloških prizora na grnčariji do biblijskih scena na zidovima katedrala.

Slikarske tehnike
-----------------

*Glavni članak: Slikarske tehnike*
Postoji uzajamni odnos slikarskih tehnika i boja. Jedna od slikarskih tehnika je pastel, on stvara ugođaj nježnosti i ljupkosti. Akvarel svojom providnošću daje bojama prozračnost. Fresko-slikarstvo, tehnika zidnog slikarstva, nema puno detalja i dočarava prostornost i monumentalnost. Temperi je svojstvena plošnost, pa je svojstvena plakatu, a uljene boje (obično na platnu napetom na drveni okvir) su pogodne za slikanje najmanjih detalja.

Različite vrste slikarkih boja se obično identifikuju medijumom u kome je pigment rastvoren. Taj medijum određuje osnovne karakteristike boje kao što su gustina, elasticitet, rastvorljivost, brzina sušenja i tako dalje.

Vrste boja:

* Akrilik
* Enkaustika (vosak)
* Fresko
* Gvaš
* Mastilo
* Ulje
* Suvi pastel
* Uljani pastel

Smerovi u slikarstvu:
---------------------

* Renesansa
* Manirizam
* Barok
* Rokoko
* Ikonopis
* Romantizam
* Impresionizam
* Poentilizam
* Ekspresionizam
* Futurizam
* Fovizam
* Dadaizam
* Nadrealizam
* Kubizam
* Abstraktni Ekspresionizam
* Pop art
* Hiperealizam ili fotografski realizam
* Slikanje slamom
* Naivno slikarstvo
* Simbolizam

Poznati slikari:
----------------

* Leonardo da Vinči
* Artemizija Đentileski
* Pablo Pikaso

Najpoznatije slike su:
----------------------

* Mona Liza - Leonardo da Vinči
* Poslednja večera - Leonardo da Vinči

Srpsko slikarstvo
-----------------

* Marija Djurić
* Slavko Krunić
* Uroš Knežević
* Aleksandar Luković Lukijan
* Vojislav Lukoviċ
* Milan Kečić
* Milan Tucović
* Nadežda Petrović
* Aca Kuzmanovic

V. također
----------

* Slikarske tehnike

***Slikarstvo*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostala značenja, v. Trelleborg (razvrstavanje).*
Nalazišta vikinških kružnih utvrda.
**Trelleborg** kraj Slagelsea na danskom otoku Zealand je jedna od šest vikinških kružnih tvrđava pronađenih do sada. Nalazi se sjeverozapadno od Slagelsea. Kada je sagrađena, nalazila se na poluotoku uronjenom u močvaru između dvije rijeke. Sa Velikim Beltom je bila povezana sa jezerom na kome su mogli ploviti vikinški brodovi; kroz vijekove je to jezero iščezlo. Vjeruje se da se njome kontrolirao pristup otoku Fyn i trgovački promet kroz Veliki Belt.

Arheološka iskopavanja na lokalitetu su obavljena između 1934. i 1942. Deondrokronološka istraživanja su otkrila da je Trelleborg najvjerojatnije sagrađen oko 981. Dio arheologa i historičara pretpostavlja da je vrlo brzo napušten nakon toga, pri čemu se pretpostavlja da je razlog bio požar, epidemija ili neka slična katastrofa; dio pretpostavlja da se to zbilo prije nego što je tvrđava uopće završena.

Prema njoj su nazvane sve slične vikinške tvrđave.

Literatura
----------

* Steen Wulff Andersen: *Vikingeborgen Trelleborg.* Museet ved Trelleborg, 1995
* Steen Wulff Andersen: *Trelleborg*. In: Reallexikon der Germanischen Altertumskunde Bd. 31. Berlin 2006. S. 157–160.
* Bent Jørgensen: *Et gensyn med navne Trælleborg*. In: Gillian Fellows-Jensen, Niels Lund: *Beretning fra fjortene tværfaglige vikingesymposium 1995.*
* Eva Nyman: *Trælleborg.* In: Reallexikon der Germanischen Altertumskunde Bd. 31. Berlin 2006. S. 118–119.

Vanjske veze
------------

***Trelleborg (Slagelse)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Info about the museum Arhivirano 2012-02-09 na Wayback Machine-u

Koordinate: 55°23′39″N 11°15′55″E﻿ / ﻿55.39417°N 11.26528°E﻿ / 55.39417; 11.26528
**Carski pingvin** (lat. *Aptenodytes forsteri*) je najveća i najteža od svih živućih vrsta pingvina, endemska vrsta koja živi na Antarktici. Carskog pingvina ne bi trebalo miješati s njihovom bliskom vrstom, kraljevskim pingvinom. Prema procjenama, populacija carskih pingvina iznosi između 150.000 i 200.000 parova, i stabilna je vrsta.

Opis
----

*Aptenodytes forsteri*
Mužjak i ženka jednake su visine i težine. Visoki su 122 centimetra, a teži između 27 i 37 kilograma. Krila i glava crne, trbuh bijele, leđa plavkasto-siva, a područje grla žutonarančaste boje. Kao i svi pingvini, neletač je, krupnog tijela i malih krila. 

Hrani se ribama i račićima, ali i krilom i hobotnicama. U lovu, ispod vode može se sadržati više od 18 minuta i spustiti se na dubinu od 535 metara. Hemoglobin im je neobično strukturiran i dopušta čak i nisku razinu kisika. Ženka polaže jedino jaje, koje grije mužjak dok ženka ide premo moru i lovi ribe; oba roditelja brinu se oko mladunca u svojoj koloniji. Roditelji mlado hrane na svaka tri ili četiri dana. Carski pingvin obično živi 20 godina u divljini, ali neke jedinke dožive i do 50 godina.

Da se ne bi smrzli u ledenoj vodi, carski pingvini imaju nekoliko slojeva gustog perja i debeo sloj potkožnog sala. Kada stoje na ledu, poseban krvotok održava unutrašnju toplinu krvnih žila i na taj način sprječava gubitak topline preko kože. Mladunci carskog pingvina su prekriveni debelim slojem paperja svjetlosive boje. Njihovo paperje održava toplinu tijela, jer mladunci nisu sposobni sami održavati temperaturu svog tijela.

Ponašanje
---------

Carski pingvini su veoma društvene životinje. Jedan od načina na koji ovi pingvini održavaju toplinu kada temperatura padne je da se zbiju u veliku grupu. Temperatura unutar te grupe može dostići 25°С.

Ovi pingvini su aktivni i danju i noću. Odrasle jedinke prave gnijezda i potrazi su za hranom tijekom cijele godine. Od siječnja do ožujka se razilaze odlazeći i putujući u oceane u grupama. Odlični su lovci i primjenjuju razne taktike kako bi došli do plijena. 

Na kopnu se kreću naizmjenično nesigurnim koracima i klizanjem po ledu na njihovim trbusima kretajući se odgurivanjem nogama i krilima nalik na peraja. Jedina je vrsta koja tijekom zime u Anktartici preko leda prohoda 50 do 120 kilometara u kolonijama koje mogu uključivati i do 1 000 jedinki.

Izvori
------
**Slingurke** (*Blenniidae*) su najveća riblja porodica u podredu babica (Blennioidei), a sastoje se od šest grupa s 53 roda i 345 vrsta. 

Porodica se sastoji od šest tribusa:

Salariini – 26 rodova
Parablenniini – 12 rodova
Blenniini – 2 roda
Omobranchini – 7 rodova
Phenablenniini – 1 rod
Sabljozubi (Neomophini) – 5 rodova
Više informacija može se naći u popisu rodova slingurki.

Opis
----

Ime slingurke su dobile po svom slinavom tijelu, bez ljuštura, vitkom i izduljenom tijelu, jakim čeljustima s jednim redom češljastih zuba. Glava slingurki je većinom tupasta i ukrašena nekom vrstom izrasline. Raznih su boja, šara i uzoraka, neke vrste imaju i po nekoliko različitih uzoraka na tijelu. Ove karakteristike ima velika većina slingurki, premda poneke imaju različitosti, kao vrste s velikim očnjacima ili rod **Meiacanthus** koja ima otrovni ugriz, tj. šuplje očnjake kroz koje ubrizgava otrov. 

Većina slingurki se hrani algama i sitnim životinjicama, a postoje neke vrste koje će napasti i druge ribe sa namjerom otkidanja dijelova njihovog tijela. 

Većinom žive u moru, a neke vrste se mogu naći i u ušćima rijeka ili čak jezerima. Veličina im je mala, rijetki primjerci narastu do 55 cm, većina je mnogo manja. 

Razmnožavanje im je tijekom cijele godine, jedan mužjak se pari s više ženki. Kod mnogo vrsta, mužjak čuva jajašca dok se ne izlegu mladi. Jaja su skrivena, vrlo često u rupi mužjaka ili negdje blizu nje.

Najveći dio slingurki živi skriveno da bi izbjegli grabljivce, stapajući se s okolinom ili skrivajući se po rupama i procjepima. Neke vrste mogu pobjeći skačući preko kamenja ili izlaskom van mora. Meiacanthus, već navedeni rod s otrovnim ugrizom, se njime štiti od predatora, a neke druge vrste slingurki ga izgledom oponašaju, te se tako štite.

Slingurke se ne upotrebljavaju u prehrani, poneke vrste se drže kao akvarijski primjerci.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Slingurke** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Slingurkama** |


***Slingurke*** na Wikimedijinoj ostavi
**Penza** (ruski: *Пенза*), je grad na zapadu Rusije, administrativni centar Penzjaske oblasti i istoimenog rajona od 509 997 stanovnika.

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

*Penza* leži na zapadu Rusije na ušću rijeka Penza i Sura. udaljena 709 km jugoistočno od Moskve.

Historija
---------

Ulica u centru grada
*Penza* je osnovana oko 1684. kao vojna utvrda Carske Rusije na njenim tadašnjim južnim granicama. Nju su višekratno napadali i opsjedali Krimski Tatari, pa je teško stradala za njihovog posljednjeg napada 1717. 

Nakon smirivanja prilika kraj je postao velika žitnica, a ono se do Moskve prevozilo rijekom Surom, a nakon 1870. željeznicom.
Vremenom se *Penza* razvila i kao snažni industrijski centar - mašinogradnje.

Privreda
--------

*Penza* je veliki industrijski centar sa tvornicama dieselskih strojeva, kompresora, bicikla, satova, papira i prerade drva.

Obrazovanje
-----------

*Penza* je značajni obrazovni centar tog dijela Rusije sa univerzitetom koji ima pedagoški, agronomski, tehnički i politehnički fakultet i nekoliko istraživalačkih instituta.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Mađarska, Békéscsaba
* Južna Koreja, Busan
* Kina, Gansu
 | * Izrael, Ramat Gan
* Ukrajina, Ternopil
 |

Znamenite ličnosti
------------------

* Vsevolod Meyerhold,
* Alexsandr Medvedkin,
* Andreï Makine,
* Nikolai Ishutin,
* Aristarkh Lentulov,
* Ivan Mozzhukhin,
* Lavrenty Zagoskin,
* Mikhail Lermontov,
* Aleksandr Golikov,
* Vladimir Golikov,
* Yuri Moiseev,
* Vasily Pervukhin,
* Sergei Yashin,
* Aleksandr Kozhevnikov,
* Sergei Svetlov,
* Natalia Lavrova,
* Sergey Andronov,
* Alexander Melentyev,

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Penza*" (engleski). Encyclopædia Britannica Online. Pristupljeno 11. 06. 2012.

Vanjske veze
------------

* Penza na portalu Encyclopædia Britannica Online (`en`)


***Penza*** na Wikimedijinoj ostavi
**Amesova neformalna anketa** (engleski: ) je naziv za neformalno izjašnjavnje članova i simpatizera Republikanske stranke u američkoj državi Iowa o tome tko bi trebao biti sljedeći kandidat stranke za predsjedničke izbore. Održava se u gradu Ames, na kampusu Državnog univerziteta Iowe jednom u četiri godine - odnosno u augustu godine pred održavanje predsjedničkih izbora. S obzirom na veliki broj učesnika, smatra se jednim od relativno dobrih indikatora raspoloženja republikanskih birača u državi čijim stranačkim zborovima početkom svake prijestupne godine započinje ciklus izbora. Prvi put je održana 1979. godine, drugi put 1987. godine, a od 1995. se održava redovno. 

Od dosadašnjih pet pobjednika, njih troje je osvojilo stranačke zborove u Iowi, troje je osvojilo nominaciju, a samo jedan predsjedničke izbore (George W. Bush 2000. godine).

Vanjske veze
------------

* Official site of the Ames Straw Poll
* Official site of the Iowa Republican Party, which sponsors the Ames Straw Poll
* Origin of the Ames Straw Poll
* Discussion of history of the Ames Straw Poll
***Taharrush jamaʿi*** (fonetski: **taharuš džama'i**; arapski:  ‏تحرش جماعي‎‎ *taḥarrush jamāʿī*, egipatski izgovor *taḥarrush game'a*, fonetski *taharuš game'a*; dosl. "kolektivno zlostavljanje") je obiik grupnog seksualnog zlostavljanja koga počinitelji vrše koristeći javna masovna okupljanja, kao što su ulične demonstracije, koncerti, festivali i sl. 

Iako se slični fenomeni mogu javljati u raznim kulturama, uključujući zapadni svijet, izraz se prije svega odnosi na arapske zemlje i Sjevernu Afriku, te opisuje pojavu u kojoj počinitelji spontano ili organizirano seksualno zlostavljaju prije svega ženske osobe kroz dodirivanje genitalija, trganje odjeće, umetanje prstiju u vaginu ili anus te, u krajnjim slučajevima, penetraciju penisom i drugim objektima što prerasta u grupno silovanje. Počinitelji pri tome stvaraju dva lanca kojima okružuju žrtvu - unutrašnji, čiji članovi zlostavljaju žrtvu, te vanjski, koji za cilj ima spriječiti žrtvine prijatelje, pratioce ili druge namjernike da joj pruže pomoć. Motivi, osim zadovoljavanja požude, mogu biti i imovinske prirode, pa taharuš zna uključivati i razbojničku krađu, a ponekad se spekulira da ima vjerske, ideološke ili političke motive, odnosno da se primjenjuje kao svojevrsna kolektivna kazna prema ženama za koje se smatra da odijevanjem, ponašanjem ili na neki drugi način krše običaje zajednice ili predstavljaju njenog neprijatelja.

Incidenti koji odgovaraju opisu taharuša su se u zapadnim medijima prvi počeli spominjati u kontekstu revolucije u Egiptu 2011. godine, odnosno zlostavljanja kojemu su bile podvgrnute žene koje su sudjelovale u demonstracijama na kairskom Trgu Tahrir. Veliki publicitet je dobio i slučaj američke TV-novinarke Lare Logan koja je tada bila zlostavljana.

Sam se izraz prvi put službeno spominjao početkom 2016. od strane Njemačke savezne policije kako bi se opisali novogodišnji seksualni napadi u Njemačkoj.

Izvori
------

1. 1 2  Martin Lutz. "Das Phänomen 'taharrush gamea' ist in Deutschland angekommen." *Die Welt* 10. I 2016. pristup 12. I 2016. (`de`)
2. ↑  ﻿Anna Lekas Miller (8. 8. 2013): *﻿Exploiting Egypt’s Rape Culture for Political Gain*, The Nation (`en`)
***Ose*** ili ***Zolje*** (grčki: Σφῆκες / *Sphēkes*) je četvrta po redu od jedanaest očuvanih drama čiji je autor Aristofan, majstor drevne starogrčke komedije. Postavljena je na Lenejskom festivalu godine 422. pne. i odnijela drugu nagradu. To je doba kada se Atena nakratko oporavljala od peloponeskog rata zahvaljujući jednomjesečnom primirju sa Spartom. Kao i u drugim komadima, Aristofan se satirički obračunava s demagogom Kleonom, ali u *Osama* se također obračunava i s atenskim institucijama koje su Kleonu omogućile vlast, a to su prvenstveno bili sudovi. Komad se smatra najboljim i najčišćim primjerom stare atičke komedije, odnosno klasikom svjetske književnosti.

Zaplet
------

Filokleon (Φιλοκλέων = Volikleon) stačno gori od želje da bude porotnik u atenskoj helijeji. Njegov sin Bdelikleon (Βδελυκλέων = Mrzikleon) ga na kraju zaključa u kući ne bi li ga tako odbio od suda. Dolaze Filokleonovi prijatelji, koji čine kor starih porotnika kostimiranih u ose da bi tako pokazali svoju spremnost nanijeti kaznu. Oni pokušavaju osloboditi Filokleona i odvesti ga u sud. Nastaje prepirka i Bdelikleon napokon uvjerava kor da ga sasluša i nagovara oca da se promijeni. 

Slijedi nadmetanje između oca i sina, u kojem otac priča o zadovoljstvima i koristima neodgovornog dijeljenja pravde, dok sin nastoji dokazati da je porotnička moć samo iluzija, jer porotnicima manipuliraju političari, koji troše državni novac za vlastiti interes. Kor je preobraćen i prelazi na stranu Bdelikleona, no Filokleon se još uvijek koleba. Da bi učinio svome ocu, Bdelikleon organizira suđenje u kući gdje će Filokleon biti porotnik, a prvi se kao optuženik dovodi pas koji je ukrao komad sira.

U tom suđenju Filokleon nenamjerno, jer ga je sin prevario, prvi put u životu oslobodi okrivljenika krivice. Bdelikleon sad preuzima i očev društveni život te ga podučava drugim radostima na gozbi. Filokleon se rado prepušta tim uživanjima i vraća se pijan sa gozbe, zajedno s jednom djevojkom koju je tamo oteo, te praćen ljutitim trgovima koje je usput izvrijeđao. Bdelikleon je zaprepašten, no komedija se završava raskalašnim plesom, tzv. kordaksom, koji započinje Filokleon.

Tematika
--------

Ova je komedija satirički napad na sustav porotnog sudstva u Ateni, koji je u to vrijeme, s plaćom od 3 obola dnevno za vršenje porotničke službe, osiguravao važno sredstvo za život značajnom broju siromašnih i starijih atenskih građana. Iako obrađuje nepolitičnu temu, komad je pun političkih aluzija i posrednih napada na Kleona. Kleon je, naime, bio zaslužan za povećanje porotničke naknade s 2 obola (koliko je bilo predviđeno u Periklovo doba) na 3 obola.

Jean Racine se ugledao na Aristofanove *Ose* u svojoj komediji *Les Plaideurs* ("Parničari").

Izvori
------

1. ↑  *Aristophanes and the Definition of Comedy* M.S.Silk, Oxford University Press 2002, page 435
2. ↑  *Aristophanes:Wasps* Douglas M.MacDowell, Oxford University Press 1971, pages VI and 5

| * p
* r
* u
Aristofanove komedije |
| --- |
| 
* Aharnjani
* Vitezovi
* Oblaci
* Ose
* Mir
* Ptice
* Lizistrata
* Tesmoforijazuse
* Žabe
* Eklesijazuse
* Plut

 |
**Canon EOS (Electo-Optical System)** sustav je SLR fotoaparata uveden 1987. godine sa Canonom EOS 650, koji je još uvijek u proizvodnji. Sustav je temeljen na objektivima EF navoja koji je zamjenio prethodni FD navoj. U većini zemalja Canon EOS ima najveći udio na tržištu, ali tu su i SLR-ovi iz Nikonove F serije, zatim Olympus, Sony, Pentax i ostali proizvođači.

EF objektivi
------------

*Glavni članak: Canon EF objektivi*

*Glavni članak: Canon EF-S objektivi*
Za razliku od prethodne FD serije objektiva osmišljeni su tako da nema mehaničke veze između objektiva i samog tijela fotoaparata. Otvorom blende i fokusom moguće je upravljati preko tijela fotoaparata zahvaljujući električnom kontaktu. Objektivi iz EF serije namjenjeni su korištenju samo za Canon EOS digitalne fotoaparate. Koriste bajonetni navoj. 

* The bayonet-style mount
* 14mm F2.8 L objektiv
* TS-E 24mm f/3.5L objektiv
* 50mm F1.4 objektiv
* 85mm F1.2 L objektiv
* 100mm F2.8 makro objektiv
* 135mm F2 L objektiv
* Canon EF 400mm objektiv
* 16-35 F2.8 L objektiv
* Canon EF 24-70mm f/2.8L24-70 F2.8 L objektiv
* 70-200mm F2.8 L objektiv
* 70-300mm F4.5-5.6 IS DO objektiv
**Abu Mansur Nizar al-Aziz Billah**, skraćeno **al-Aziz** (955–996) (arapski: أبومنصور نزار العزيز بالله‎) bio je peti po redu fatimidski kalif koji je vladao od 975. do smrti.

Na prijestolju je naslijedio svog brata Al-Muizza čiji je sin i nasljednik Abdalah umro prije Al-Muizza. U stupanju na prijestolje mu je pomogao vojskovođa Jawhar as-Siqillija.

Za vrijeme vladavine je nastavio politiku svog brata te nastavio teritorijalnu ekspanziju Fatimidskog Kalifata na sjever i istok. Već na samom početku je 975. osvojio grad Banyas na jugozapadu današnje Sirije; godine 982. je iz Palestine protjerao beduinsko pleme Tayy a 983. je osvojio Damask. Nastojanje da se vlast proširi na sjever, odnosno teritorije Hamdanida je Fatimide dovelo u sukob s Bizantom, koji je prije toga uspio od muslimanskih emira načiniti svoje vazale. Dugi i iscrpljujući sukob dva carstva će biti okončan tek za Al-Azizovih nasljednika.

Na unutrašnjem planu se Al-Aziz istakao kao uspješan i prosvijećen vladar, prije svega zahvaljujući angažiranju darovitog Yaqub ibn Killisa za svog vezira, ali i spremnost da na visoke položaje postavlja ne-muslimane, pa je tako neko vrijeme imao Jevreja kao guvernera Sirije. Također je podržavao kulturu i u Kairu podigao biblioteku sa 200.000 knjiga.

Prema nekim izvorima je u Kinu poslao misiju sa ciljem širenja ismailitske vjere.

Naslijedio ga je sin Al-Hakim bi-Amr Allah.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Al-Muizz**  |  **Fatimidski kalif** 975–996 | Slijedi: **Al-Hakim**  |
**Teopomp** je bio Euripontidski kralj Sparte. Vjeruje se da je vladao krajem 8. i početkom 7. vijeka pne.

Teopomp je bio sin i nasljednik kralja Nikandra.

Najvažniji događaj njegove vladavine bio je Prvi mesenijski rat, koji je završio mesenijskim porazom, a za što Pauzanija, pozivajući se na Tirteja, zaslužnim drži upravo Teopompa[1]:

*Našem kralju ljubimcu bogova, Teopompu, zahvaljujući kome smo osvojili Meseniju s velikim plesalištima.*
Pauzanija navodi da je Teopompa naslijedio njegov unuk Zeuksidam ili praunuk Anaksidam, s obzirom je Teopomo uspio nadživjeti svog sina Arhidama [2], iako neki izvori navode da je njegov neposredni nasljednik bio Anaksandrid I. 

Prema Plutarhu, upravo u doba Teopompove vladavine su u Spartu uvedeni efori.

Bilješke
--------

1. ↑  Pausanias, tr. W.H.S. Jones and H.A. Ormerod (1918) *Description of Greece*. Robert Hale Ltd. London, Book 4, VI, 5.
2. ↑  Pausanias, tr. W.H.S. Jones and H.A. Ormerod (1918) *Description of Greece*. Robert Hale Ltd. London, Book 3, VII, 5-6.
**Teorija jednog metka**, poznata i kao **teorija magičnog metka** je teorija koju je načinila Vorenova komisija kako bi objasnila kako su tri hica koja je ispalio Li Harvi Osvald dovela do atentata na predsednika Sjedinjenih Država, Džona Kenedija.

Fotografija *CE399*
Putanja metka prema nekim kritičarima
Putanja metka prema zvaničnoj verziji
Teorija, koja se pripisuje članu Vorenove komisije, Arlenu Spekteru (kasnije američki senator), tvrdi da je samo jedan metak, označen kao *Dokaz Vorenove komisije 399* (***C**ommission **E**xhibit **399***) ili ***CE399***)), uzrokovao sve nefatalne rane kod predsednika Kenedija i guvernera Teksasa, Džona Konalija. Ranu na glavi koja je usmrtila predsednika je izazvao drugi metak.

Prema teoriji jednog metka, jedan inč dugačak puščani metak 6,5 milimetara načinjen od bakarne košuljice i olovnog jezgra, ispaljen sa prozora šestog sprata je prošao kroz Kenedijev vrat, Konalijeve grudi i ručni zglob i zabio se u Konalijevu butinu. Pri tome je prošao kroz 15 slojeva tkanine, 7 slojeva kože, približno 15 inča tkiva, udraio u čvor od kravate, odstranio 4 inča rebra i razbio kost podlaktice. metak koji je navodno načinio svu ovu štetu nije nađen na Konalijevom ležaju, već na ležaju do njegovog u hodniku bolnice u Dalasu. Bakarna košuljica je uprkos svemu ostala potpuno netaknuta, ali je rep lateralno sabijen sa jedne strane.

U svom zaključku, Vorenova komisija je našla *uverljive* dokaze stručnjaka da je jedan metak uzrokovao ranu na vratu predsednika Kenedija i sve rane guvernera Konalija. Rečeno je da je postojala *razlika u mišljenju* među članovima Komisije *o verovatnoći ovoga*, ali je istaknuto da ta teorija nije ključna za zaključke Komisije i da se svi članovi komisije bez dvoumljenja slažu da su svi hici ispaljeni sa istog prozora sa šestog sprata.

Napomene
--------

1. ↑  Autor Vinsent Bugliosi, je 2005. pitao pravnika Vorenove komisije, Normana Redliha da li je Spekter sam razvio teoriju jednog metka. Redlih je odgovorio *Ne, svi smo došli simultano do tog zaključka*. Kada je upitan šta podrazumeva pod *mi*, rekao je *Arlen, ja, Hauard Vilens, Dejvid Belin i Mel Ajzenberg*. Spekter nije odgovorio na Bugliosijev zahtev da pojasni ovo pitanje. *Reclaiming history: the assassination of President John F. Kennedy*, Vincent Bugliosi (W.W. Norton & Company, New York, 2007) Endnotes, pp.301-6
2. ↑

| * p
* r
* u
Atentat na Johna F. Kennedyja |
| --- |
| Atentat | Puška • Kronologija • Lee Harvey Oswald • J. D. Tippit • John Connally • Zapruderov film |
| Posljedice | Autopsija • Reakcija • Johnsonova inauguracija • Pogreb • Jack Ruby • *Ruby v. Texas* • Warrenova komisija • HSCA • Dictabelt dokazi • Teorije zavjere • Teorija o jednom metku • U popularnoj kulturi |
Susret Papinog izaslanika i kneza Romana Mstislaviča, autor: Nikolaj Nevrev (1875.)
**Roman Velik**i ili **Roman Mstislavič** (ukr. **Роман Мстиславич**); (1152.-1205.); je srednjovjekovni ukrajinski knez koji je ukupno politički predvodio četiri staroruska središta; ono novgorodsko (1168.-1170.), vladimir-volinjsko (1170.-1187. 1188.), galičko (1188. 1199.) i glavno kijevsko. Roman je bio sin kijevskog kneza Mstislava II. Izjalsaviča i poljske kneginje Agnes. Najveću slavu i priznanje stekao je kroz niz uspješnih borbi sa Kumanima u razdoblju između 1197. i 1204. godine te kroz uspješno oslobođenje Kijeva. Ti vojni, ali i pojedini politički uspjesi donijeli su mu opisni naziv «Roman Veliki». Osnovao je srednjovjekovnu dinastiju Romanoviče.

Politička uloga
---------------

Nakon što je u zapadnoj kneževini Galiciji izumrla dinastijska grana Rostislavič iz kijevske dinastije Rurik, knez Roman Mstislavič je 1199. objedinio Galičku i Vladimir-Volinjsku kneževinu u jednu državu pod svojim vodstvom odnosno stvara Galičko-Volinjsku državu (rut. Галицько-Волинське королівство) ili Galičko-Volinjsku Rus'. Knez Roman Mstislavič počeo je graditi bliske odnose s Nijemcima te se žestoko borio protiv Kumana na istočnim granicama ukrajinske države. Nakon što je neočekivano ubijen u borbi s vojskom poljskog plemstva 1205. iza sebe je ostavio dva sina Danila i Vasiljka, koji su bili djeca i nisu odmah mogli preuzeti vodstvo države. Uz pomoć i intervenciju rođaka kneza Mstislava Hrabrog iz Novgoroda, sinovi Romana stasaju u nestabilnim političkim odnosima i preuzimaju nasljedstvo 1219. godine.

Izvori
------

1. ↑  Romanovych dynasty; a branch of the Riurykide dynasty, descended from Roman Mstyslavych.
2. ↑  Roman Mstyslavych, Mstyslavyč (Romanko): b after 1160 - d 14 October 1205
3. ↑  УТВОРЕННЯ ГАЛИЦЬКО-ВОЛИНСЬКОГО КНЯЗІВСТВА. РОМАН МСТИСЛАВИЧ

Vanjske veze
------------

* Biografija staroruskog kneza Romana Mstslaviča (eng.)
* УТВОРЕННЯ ГАЛИЦЬКО-ВОЛИНСЬКОГО КНЯЗІВСТВА - РОМАН МСТИСЛАВИЧ (ukr.)
Za istoimenu filmsku adaptaciju, v. The Day of the Locust (film).

***The Day of the Locust*** (sh. *Dan skakakavaca*) je roman američkog književnika Nathanaela Westa objavljen 1939. godine. Velikim dijelom je inspiriran autorovim iskustvima hollywoodskog scenarista, a protagonist je Tod Hackett, mladi školovani umjetnik koji sa Istočne obale dolazi u Los Angeles kako bi radio kao scenograf u hollywoodskim filmskim studijama. Radnja prikazuje kako tamo upoznaje niz živopisnih likova - od arogantne dječjih glumaca, propalih vodviljskih zabavljača, nadobudnih i promiskuitetnih starleta - ali i stiče inspiraciju za vlastiti magnum opus, sliku koja prikazuje apokaliptičko uništenje Los Angelesa, ne sluteći da će sticajem okolnosti neke od njegovih mračnih vizija postati stvarnost.

Westu je *The Day of the Locust* bio posljednji roman u karijeri, s obzirom da je sljedeće godine poginuo u prometnoj nesreći. Prvo izdanje nije doživjelo uspjeh, iako je bilo izuzetno hvaljeno od niza njegovih uglednih kolega, prije svega zbog detaljnog i modernog opisa psihološkog stanja lika, ali i davanja satiričkog uvida u tadašnji Hollywood i način na koji je on predstavljao i potvrdu i negaciju američkog sna. Reputacija romana je počela tek postepeno rasti, pa je tek 1950-ih priznat kao jedno od klasičnih djela američke književnosti i najboljih romana 20. vijeka.

Godine 1975. je snimljena istoimena filmska ekranizacija u režiji Johna Schlesingera.

| * p
* r
* u
Nathanael West |
| --- |
| Romani | 
* *The Dream Life of Balso Snell*
* *Miss Lonelyhearts*
* *A Cool Million*
* *The Day of the Locust*

 |
| Priče | 
* "The Imposter"
* "Western Union Boy"

 |
| Drame | 
* *Good Hunting*
* *Even Stephen*

 |
| Screnariji | 
* *Ticket to Paradise*
* *Follow Your Heart*
* *The President's Mystery*
* *Rhythm in the Clouds*
* *It Could Happen to You*
* *Born to be Wild*
* *Gangs of New York*
* *The Spirit of Culver*
* *Five Came Back*
* *I Stole a Million*
* *Stranger on the Third Floor*
* *Men Against the Sky*
* *Let's Make Music*

 |
**Carica Dugu Qieluo** (獨孤伽羅) (544 – 10. septembar 602), formalno **Carica Wenxian** (文獻皇后), bila je carica kineske dinastije dinastije Sui, odnosno supruga njenog osnivača cara Wena. Bila je kćer Dugu Xina (獨孤信), generala države Zapadni Wei koji ju je, nedugo nakon osnivanja države Sjeverni Zhou 557. godine, udao za Yang Jiana, 16-godišnjeg sina sebi potčinjenog generala po imenu Yang Zhong (楊忠). Iako su oboje bili adolescenti, i iako je u pitanju bio politički brak, Yang Jian i Dugu Qieluo su se iskreno voljeli i ostali privrženi jedno drugom do kraja života. Rodila mu je pet sinova i pet kćeri, uključujući Yang Lihua, koja je zahvaljujući udaji za cara cara Xuana od Sjevernog Zhoua bila caricom od 578. do 580. Ona sama je caricom postala kada se Yang Jian 581. proglasio carem. Historijski zapisi navode kako je bila izuzetno štedljiva i savjetovala svog supruga. Njihov odnos je bio toliko snažan da joj je car, osim jednom, bio vjeran do kraja života, odnosno odbijao uzimati konkubine. Carica je, međutim, s vremenom došla u sukob sa svojim najstarijim sinom Yang Yongom, te je 600. uspjela nagovoriti muža da nmu oduzme titulu krunskog princa u korist drugog sina Yang Guanga. Kasniji historičari tu odluku tumače kao jedan od glavnih uzroka za propast dinastije, koji se zbio deceniju i pol nakon njene smrti.

Izvori
------

1. ↑  兩千年中西曆轉換

* *Knjiga Suija*, vol. 36. Arhivirano 2008-01-23 na Wayback Machine-u
* *Historija Sjevernih dinastija*, vol. 14. Arhivirano 2005-11-25 na Wayback Machine-u
* *Zizhi Tongjian*, vols. 174, 175, 176, 177, 178, 179.

| Kineska carska porodica |
| --- |
| **Nova titula**Dinastija uspostavljena | **carica dinastije Sui**581–602 | Slijedi:**carica Xiao** |
| Prethodi:**Carica Sima Lingji of Sjevernog Zhoua** | **carica Kine (Sjeverna/Zapadna)**581–602 |
| Prethodi:**Carica Wang od dinastije Liang** | **carica Kine (oblast Jiangling)**587–602 |
| Prethodi:**Carica Shen Wuhua od dinastije Chen** | **carica Kine (Jugoistočna)**589–602 |
**Carica Ashina** (阿史那皇后, osobno ime nepoznato; 551–582) bila je carica kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Zhou, odnosno supruga cara Wua. Rodila se kao kćer gokturskog poglavice Muqan Qaghana.

U vrijeme njenog rođenja su Gokturci još uvijek bili vazali Rourana, ali je već sljedeće godine njen djed Tumen (Bumin Qaghan) digao ustanak i zauzeo najveći dio rouranskog područja, odnosno stepe koje su se nalazile sjeverno od tadašnjih kineskih država Zapadni i Istočni Wei. General Yuwen Tai, *de facto* vladar Zapadnog Weija, nastojao je od Gokturka učiniti svoje saveznike, te je oko 555. sa Tumenovim nasljednikom Ashina Qijin (Issik Qaghanom) dogovorio sklapanje braka sa Ashinom. Gokturski vladar je, međutim, odustao od braka, ali su na njemu nastavili inzistirati Yuwen Taijevi nasljednici, koji su od države Zapadni Wei 557. stvorili državu Sjeverni Zhou. Ashina Qijin je godine 565. konačno pristao na brak sa carem Wuom, te je car Wu na područje Gokturka poslao veliku delegaciju na čelu sa svojim bratom Yuwen Chunon. Kada je ona stigla, Ashina Qijin je ponovno promijenio mišljenje, zarobio Yuwen Chuna te odlučio sklopiti savez sa državom Sjeverni Qi. Godine 568. je velika oluja opustošila logor Ashine Qijina, a što je on shvatio kao znak nebeskog nezadovoljstva svojim kršenjem zadane riječi; zbog toga je pustio Yuwen Chuna i zajedno s njim poslao Ashinu na dvor dinastije Sjeverni Zhou.

Kada je princeza stigla u Chang'an, car ju je osobno dočekao. Iako kineski izvori navode da je bila izuzetno lijepa, car je nije volio, preferirajući svoje dotadašnje supruge i konkubine. Na nju je počeo obraćati pažnju tek kada su ga vlastiti službenici 572. upozorili na važnost očuvanja saveza sa Tujeima. Usprkos tome, njih dvoje nisu imali djece.

Carica Ashina je 578. nadživjela i svog muža, i svog posinka cara Xuana 580, a i njegovog sina cara Jinga koji je 581. svrgnut od strane Yang Jina, osnivača dinastije Sui.

Izvori
------

* *Knjiga Zhoua*, vol. 9.
* *Knjiga Sjevernih dinastija*, vol. 14.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 169, 170, 171, 173, 174.

| Kineska carska porodica |
| --- |
|
| Prethodi:**Carica Dugu** | **Carica Sjevernog Zhoua**568–578 | Slijedi:**Carica Yang Lihua** |
| **carica Kine (Zapadna)**568–578 |
| Prethodi:**Carica Mu Sheli od Sjevernog Qija** | **carica Kine (Sjeverna/Centralna)**577–578 |
Carica Fu Shou
**Carica Fu Shou** (伏壽) (? -214) bila je kineska carica, odnosno prva supruga Xiana, posljednjeg cara dinastije Han. Otac joj je bio plemić po imenu Fu Wan (伏完). Za Xiana se udala godine 190. nedugo nakon što je gospodar rata Dong Zhuo njenog muža postavio za cara. Kineski historijski izvori opisuju kako su se Xian i Fu Shuo iskreno voljeli, ali da im je brak bio opterećen nedaćama uzrokovanim građanskim ratom zbog čega su godinama morali lutati zemljom u krajnjoj neimaštini. Položaj im se djelomično popravio kada je Xiana 196. sjevernjački gospodar rata Cao Cao uzeo u "zaštitu" i doveo u svoju prijestolnicu Xuchang. Ona, međutim, nije bila sretna zbog toga što joj je muž postao Cao Caova marioneta, pogotovo kada je 200. zbog navodne povezanosti sa Dong Chengovom zavjerom, pogubljena Xianova omiljena konkubina. Zbog toga je napisala pismo ocu tražeći da organizira pobunu protiv Cao Caoa. Otac je nije poslušao, ali je pismo otkriveno 214. Bijesni Cao Cao je natjerao Xiana da se razvede od Fu Shou, a zatim je dao pogubiti zajedno sa dva sina. Xian se potom oženio za Cao Caovu kćer Cao Jie.

V. također
----------

* Tri kraljevstva
* Ličnosti Tri kraljevstva
* *Zapisi Tri kraljevstva*
* *Romansa Tri kraljevstva*

| Kineska carska porodica |
| --- |
| Prethodi: **Carica He**  |  **Carica Istočne dinastije Han** 195–214 | Slijedi: **Carica Cao Jie**  |
**Carica Duan Yuanfei** (段元妃) (? -396), formalno **Carica Chengai** (成哀皇后, doslovno "uspješna i žaljenja vrijedna carica"), bila je carica kineske/Xianbei države Kasniji Yan, odnosno supruga osnivača države Murong Chuija. Za Murong Chuija se udala oko 388. godine, a Murong Chuijev brat Murong De se oženio za njenu sestru Duan Jifei. Murong Chuiju je rodila dva sina - Murong Langa i Murong Jiana. Kineski historijski izvori je opisuju kao pronicljivu ženu, koja je smatrala kako njenog muža moraju naslijediti prinčevi Murong Nong i Murong Long, umjesto krunskog princa Murong Baoa te Murong Lina, koga je smatrala potencijalnim izdajnikom. Nakon muževe smrti, Murong Bao joj je 396. naredio da izvrši samoubistvo. Ona je to učinila, prethodno prorekavši kako će Murong Bao dovesti do propasti države. Murong Bao ju je ipak sahranio sa carskim počastima.

| Kineska carska porodica |
| --- |
| Prethodi:**Nema (dinastija osnovana)** | **Princeza/Carica Kasnijeg Yana**388–396 | Slijedi:**Carica Duan (Huimin)** |
| Prethodi:**Carica Gou od Ranijeg Qina** | **carica Kine (Sjeveroistična)**388–396 |
| Prethodi:**Carica Yang od Ranijeg Qina** | **carica Kine (Centralni/Južni Shanxi)**394–396 |
**Onesikrit iz Astipaleje** (grč. Ὀνησίκριτος; Astipaleja je verovatno bio gradić na ostrvu Egini) bio je antički grčki istoriograf i pripadnik kiničkog pravca u antičkoj filozofiji, učenik Diogena iz Sinope i vrhovni krmanoš u mornarici Aleksandra Velikog. Tokom plovidbe 325–324. godine stare ere bio je jedan od oficira podređenih Nearhu sa Krita, koji je u svom spisu *O plovidbi duž indijske i persijske obale* opisao njihova međusobna razmimoilaženja i razmirice. Onesikrit je kasnije napisao jedan, danas izgubljeni, enkomijski spis o Aleksandru Velikom, za koji se pričalo da uglavnom daje sasvim fiktivne podatke, i za koji je kao uzor možda poslužila Ksenofontova *Kirupedija*. Fragmenti koji su sačuvani odnose se na Indiju, posebno na brahmansku filozofiju i na Muzikanovo kraljevstvo, koje je Onesikrit opisao kao egalitarnu utopiju. Onesikrit je prvi antički pisac koji je opisao Cejlon, a njegov opis Indijskog okeana poklapa se sa opisom koji je ostavio Nearh, a možda je poslužio i kao uzor za Nearhov opis.

Eksterni linkovi
----------------

* Diogène Laërce (na francuskom)
* Analyse des descriptions d'Onésicrite (na francuskom)

  


|  |
| --- |
| Presokratska filozofija > **Sokratska filozofija** > Helenističko-rimska filozofija |
| **Sokrat**
**Kinička škola** :
Antisten - Diogen iz Sinope - Monim - Onesikrit - Krates iz Tebe - Hiparhija - Metrokle - Menip - Bion - Kerkid
**Kirenska škola** :
Aristip iz Kirene - Ptolemej iz Etiopije - Antipatar iz Kirene - Toodor Ateista - Hegesija
**Megarska škola** :
Euklid iz Megare - Diodor Kron - Ihtija - Pasikle - Trazimah - Klinomak - Eubulid - Stilpon - Apolonije Kron - Eufant - Brison - Aleksin
**Elidska škola** :
Fedon iz Elide - Menedem iz Eretrije
Platon |
**Trofaiach** je grad u centru Austrije od 11,208 stanovnika, koji administrativno podpada pod Okrug Leoben u Saveznoj zemlji Štajerska.

Geografske karakteristike
-------------------------

Trofaiach leži u dolini potoka Vordernberger sjeverozapadno od Leobena, na takozvanoj željeznoj cesti za Eisenerz.

Historija i znamenitosti
------------------------

Trofaiach je izrastao za srednjeg vijeka kad su podignute prve vodeničke kovačnice. 
Zahvaljujući tada unosnoj proizvodnji željeza prosperirao je sve do 19. vijeka. 
Status grada dobio je 1979.

Trofaiach se 2013. spojio sa susjednim naseljima Hafning bei Trofaiach i Gai.

Znamenitosti
------------

Najveće znamenitosti Trofaiacha su parohijska crkva, orginalno romanička, sa korom 
iz 14. vijeka i brodom iz 1462. ispred koje je dobro utvrđeni zvonik i crkva sv.Trojstva 
podignuta početkom 16. vijeka.

Privreda
--------

Najviše ljudi radi tercijarnom sektoru (trgovina) i u šumarstvu i drvnoj industriji

Pobratimski gradovi
-------------------

* Irska, Clonmel
* Slovenija, Kamnik

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Steiermark" (engleski). City population. Pristupljeno 07. 03. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Trofaiach*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 08. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Trofaiach*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Trofaiacha* (`de`)
**Apije Klaudije Sabinjanin Inregilensis** (*Appius Claudius Sabinus Inregillensis*) (cca. 500. pne.) bio je polulegendarni osnivač rimskog roda Klaudijevaca (*Claudii*). Rođen je kao **Attius Clausus** na sabinjanskoj teritoriji. Rimski izvori navode da je svoje sunarddnjake nastojao nagovoriti na mir s Rimskom Republikom, što nije bilo popularno, te je sa sljedbenicima napustio domovinu i otišao u Rim. Tamo su oni proglašeni građanima, a Klaudije postao senator. Godine 495. pne. postao je konzul Rima. Prema Livijevoj *Historiji Rima*, bio je "tvrde naravi" i "volio tiraniju", što je rezultiralo borbom patricija i plebejaca.

Njegovo oštro provođenje zakona o dugovima je dovelo do secesije plebsa godine 494-493. pne. Plebejci su otišli na obližnje "sveto brdo", te su patriciji poslali Menenija Agripu da ih nagovori da se vrate. Shakespeareova drama Koriolan je inspirirana tim događajima.

Sinovi su mu bili Apije Klaudije Sabinjanin, konzul godine 471. pne. i Gaj Klaudije Sabinjanin, konzul godine 460. pne.
Apple III
**Apple III** je profesionalni kompjuter kompanije Apple koji je počeo da se proizvodi u Sjedinjenim Američkim Državama tokom 1980. godine. 

Koristio je MOS 6502A mikroprocesorsku jedinicu a RAM memorija računara je imala kapacitet od 128 KB proširiv do 512 KB. 
Kao operativni sistem korišten je SOS. 

Bio je predviđen kao nasljednik Apple II serije računara, ali je zbog niza pogrešnih odluka prilikom dizajna i enormne cene završio kao neuspjeh. Razvoj računara je počeo 1978. godine pod kodnim imenom Sara, po kćerki doktora Vendela Sandera. Prvi put je predstavljen 1980, ali je morao biti povučen zbog raznih problema. Njegova proizvodnja je prestala 1984.

Tehnički podaci
---------------

* mikroprocesor: MOS 6502A na 2 MHz
* ugrađeni programski jezik: Apple SOS
* tastatura: 74 tastera
* RAM: 128 KB proširivo do 512
* ROM: 16 KB
* tekstualne mogućnosti: 40 ili 80 x22 linije
* grafička razlučivost: između 40 x 40 i 560x192
* boja: 16 u najnižoj i 2 u najvišoj rezoluciji
* zvuk: jedan kanal 7 oktava
* dimenzije = 44,4 (širina) x 46,2 (dubina) x 12,2 (visina) cm
* vrsta = profesionalni kompjuter
* cena 1980. godine = 7.800 američkih dolara

Izvori
------

1. 1 2  „APPLE III". OLD-COMPUTERS.COM. Arhivirano iz originala na datum 2010-02-11. Pristupljeno 10. 5. 2010.  (`en`)

***Apple III*** na Wikimedijinoj ostavi
|  |
| --- |
|  |
| Apple Pipin |
|  |
| Proizvođač | Bandai |
| Verzija |  |
| Generacija |  |
| Dostupna od |  |
| Mediji | CD |
| Upravljač  |  |
| Online service |  |
| Prodatih primeraka | oko 42.000 |
| Najprodavanija igra |  |

Stražnji pogled na Apple Pippin
**Apple Pipin** je tržišno neuspješna igraća konzola koju je dizajnirala američka tvrtka Apple, a proizvodila i prodavala japandska tvrtka Bandai 1995. godine.

Konzola je bila stvorena da pušta multimedijalne programe preko CD-ROMa i/ili igre. Isto tako ova konzola je bila zamišljena kao jednostavno računalo koje se moglo umrežiti, dok izlaz je za video je bio moguć preko TVa. Apple nikad nije prodavao Pippina, već ova platforma je bila zamišljena za licenciranje. Jedina tvrtka koja se zanimala za licenciranje je bila japanska tvrtka Bandai, no zbog zakašnjelog izlaska na tržište u Japanu i SAD, tj nakon pojave konzola: PlayStation, Nintendo 64 i Sega Saturn, Bandai nije mogao uspjeti na tržištu jer su se ostale konzole već bile ustoličile. Isto tako Pippin je bio relativno skup, a performanse kao igraća konzola ili kao mikroračunalo bila su relativno niska, tako da je ubrzo nakon izlaska na tržište ova konzola je bila ubrzo skinuta iz prodaje. Sveukupno je proizvedeno oko 100.000, a prodano samo oko 42.000 primjeraka ove konzole

***Apple Pipin*** na Wikimedijinoj ostavi
**Per Brahe Mlađi** švedski: *Per Brahe Den Yngre* (Stockholm, 18. februar 1602. - Stockholm, 12. septembar 1680.) bio je švedski plemić, vojnik i državnik kao član kraljevskih savjeta za vladavine kraljice Kristine i Karla XI.

Biografija
----------

Per Brahe Mlađi bio je član moćne plemićke porodice, njegov djed bio je Per Brahe Stariji, nećak švedskog kralja Gustava Vase, koji ga je proglasio prvim švedskim vojvodom. On je ostao upamćen i kao pisac historijskijih radova i Ekonomije 1585.

Mlađi Brahe borio se pod komandom Gustava Adolfa u Tridesetogodišnjem ratu po Prusiji (1626. - 1628.) i na račun toga dobio čin pukovnika. Nakon tog je 1629. postavljen za maršala plemstva, a 1630. imenovan je tajnim dvorskim savjetnikom. Za vrijeme dok je radio kao član dvorskog savjeta kraljice Kristine između 1632. - 1644. pomogao je oko pregovora sa Poljskom i sklapanja Stuhmsdorfskog mira - 1635.

Kao generalni guverner Finske (1637. - 41. 1648. - 54), Brahe je reformirao državnu upravu, unaprijedio trgovinu, transport i poljoprivredu i bio pokrivitelj osnivanja brojnih novih gradova.
Brahe je 1640. osnovao *Univerzitet u Turkuu*, na kom je radio kao njegov rektor od 1646. do svoje smrti.

Dok je bio kancelar dvorskog savjeta Karla XI od 1641. do 1680, imao je velik utjecaj na članove savjeta i dvorsku politiku.

Njegov brat grof Nils Brahe borio se pod komandom Gustava Adolfa sve dok nije 1632. poginuo kod Naumburga u Saksoniji.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*European route E8*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 14. 12. 2014.

Vanjske veze
------------

***Per Brahe Mlađi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Per, Count Brahe, the Younger* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Arthur Hailey** (Luton, 5. travnja 1920. – Bahami, 24. studenog 2004) bio je engleski i kanadski književnik i romanopisac.

Životopis
---------

Arthur Hailey rođen je 5. travnja 1920. godine u Lutonu (Engleska), od oca Georgea Haileya i majke Elsie Wright. Napustio je školu sa 14 godina jer mu roditelji to nisu mogli priuštiti. Njegova majka ga je poticala da uči tipkanje i stenografiju. Potom je služio u Kraljevskim zračnim snagama tokom Drugog svjetskog rata. Nakon što se preselio u Kanadu 1947. godine postao je prodavač za jednog proizvođača kamiona.

Pisanju se posvetio nakon što je na letu od Toronta do Vancouvera 1955. počeo razmišljati o tome što bi se dogodilo kad bi piloti dobili trovanje hranom i kad bi on morao prizemljiti zrakoplov. Do prizemljenja već je u glavi imao cijelu radnju. U sljedeća dva dana i pet noći napisao je scenarij za TV dramu *Flight into Danger* koja je postala popularna i promijenila mu život. Nakon što je njegov scenarij pretvoren u knjigu odlučio je i sam početi pisati knjige. Svoje prvo djelo *Završna dijagnoza* objavio je sljedeće godine.

Književni uspjeh doživio je 1968. godine nakon objevljivanja knjige *Aerodrom*, te filmskom adaptacijom te knjige s glumcima Burtom Lancasterom i Deanom Martinom. Hailey se 1969. preselio na Bahame i prestao pisati za veliko tržište. Objavio je 11 romana.

Umro je na Bahamima 24. studenog 2004. od srčanog udara.

Bibliografija
-------------

* *Završna dijagnoza* (1959)
* *Na visini* (1960)
* *Hotel* (1965)
* *Aerodrom* (1968)
* *Točkovi* (1971)
* *Mjenjači novca* (1975)
* *Preopterećenje* (1979)
* *Gorki lijekovi* (1984)
* *Večernje vijesti* (1990)
* *Detektiv* (1997)

Vanjske veze
------------

* Umro A.Hailey

| * p
* r
* u
Djela čiji je autor Arthur Hailey |
| --- |
| 
* *The Final Diagnosis* (1959)
* *In High Places* (1962)
* *Hotel* (1965)
* *Airport* (1968)
* *Wheels* (1971)
* *The Moneychangers* (1975)
* *Overload* (1979)
* *Strong Medicine* (1984)
* *The Evening News* (1990)
* *Detective* (1997)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 71392045
* LCCN: n50019699
* ISNI: 0000 0001 2321 0084
* GND: 118544942
* SELIBR: 277552
* SUDOC: 026912287
* BNF: cb119067007 (podaci)
* NDL: 00442161
* NKC: jn19990003074
* BNE: XX1721376
* CONOR.SI: 8029539

 |
**Ambroz Haračić** (Mali Lošinj, 5. XII. 1855. – Mali Lošinj, 1. X. 1916), florist. U Beču studirao matematiku i prirodne nauke. Od godine 1879. predavao na Pomorskoj školi u rodnom mjestu, a 1897. premješten u Trst. U rodnom mjestu 18 je godina provodio meteorološka mjerenja i opažanja, na temelju kojih je bečka vlada 1892. Mali Lošinj proglasila klimatskim lječilištem, nakon čega započinje razvoj turizma na otoku Lošinju.

Proučavao je biljni pokrov Lošinja te susjednih manjih otoka i školjeva (Ilovika, Suska, Unija, Srakana, Murtara, Orude), povezujući uvijek klimu otoka i njihovu floru. Njegova bogata herbarska zbirka čuva se u Botaničkom zavodu Prirodoslovno-matematičkog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu. O svojim istraživanjima objavio veći broj radova. Potpuna bibliografija tih radova može se pronaći u *Zborniku radova o prirodoslovcu Ambrozu Haračiću* (Zagreb, 1981).

Izvori
------

* "Enciklopedija Jugoslavije" (4 E-Hrv), Zagreb, 1986.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 37695064
* ISNI: 0000 0003 5440 8557
* GND: 117495247
* Botanist: Haračić
* CONOR.SI: 402807299

 |
**Al-Ain** (arap. , *al-ʿAyn*), poznat i kao *Vrtni grad* zbog svog zelenila, drugi je po veličini grad u Emiratu Abu Dabiju i četvrti u Ujedinjenim Arapskim Emiratima. Grad se nalazi oko 160 kilometara istočno od Abu Dabija i 120 kilometara južno od Dubaija, u blizini granice s Omanom. Grad prema popisu stanovništva iz 2009. ima 374.000 stanovnika..

Znamenitosti
------------

Kulturna mjesta Al-Aina (Hafit, Hili, Bida Bint Saud i oaze) su upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 2011. godine kao prva svjetska baština u UAE. Oni čine seriju lokaliteta koji svjedoče o trajnom obitovanju ljudi u pustinjskom području od neolita s više slojeva prapovijesnih kultura. Možda najznamenitije su kružne kamene grobnice (iz oko 2500. pne.), te bunari, palače i upravne zgrade. Nadalje, ovi lokaliteti predstavljaju razdoblje ljudskog društva tokom prelaska s lovačko-skupljačke kulture u sjedilačku kulturu.

U Hiliju se nalaze neki od najstarijih primjera kompleksnog sistema navodnjavanja, afladž, koji datira u brončano doba. Najveća kružna kamena grobnica ima toranj promjera 12 m i pripada kulturi brončanog doba Um an-Nar (2600. – 2000. pne.) koja se rasprostirala u danjašnjim UAE i Omanu.

Oaza al-Ain je najveća u al-Ainu i u njoj se nalaze muzeji Državni muzej al-Ain i Muzej palače al-Ain, a najpoznatija je po faladžu kojim se navodnjavaju veliki nasadi palmi i obližnje farme. Južno od njega nalazi se Sportski klub al-Ain, a jugozapadno Bolnica oaze.

* Panorama al-AinaPanorama al-Aina
* Faladž oaze al-AinFaladž oaze al-Ain
* Zelena MubazaraZelena Mubazara
* Cesta za Džabal-HafithCesta za Džabal-Hafith
* Pustinja kod al-AinaPustinja kod al-Aina

Transport
---------

Autoput koji povezuje gradove al-Ain, Abu Dabi i Dubai čini skoro pravilan trokut sa stranicama dugim oko 130 km. Kod grada se nalazi i Aerodrom Al-Ain.

Vanjske veze
------------

***Al-Ain*** na Wikimedijinoj ostavi

* Grad al-Ain Arhivirano 2014-08-13 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 153633776
* LCCN: n82158883
* NKC: ge632073

 |