recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Breakthrough Starshot** je istraživački i inžinjerski projekt programa Breakthrough Initiatives a koji ima cilj dizajniranja flote svemirskih letjelica na sunčev pogon nazvanih *StarChip*, a koji su sposobni napraviti putovanje do najbliže zvijezde sunčeva sustava, Alphe Centauri, koja je udaljena 4,37 svjetlosnih godina od nas, time da stvori brzinu koja bi dosegla između 20% i 15% brzine svjetlosti, čime bi joj trebalo između 20 i 30 godina da stigne do tamo, te dodatne četiri godine da pošalje signale prema Zemlji. Temeljne principe koji bi teoretski omogućili međuzvjezdano putovanje je svojedobno opisala NASA i u "Roadmap to Interstellar Flight" (*Mapa puta međuzvjezdanog putovanja*), koju je napisao Philip Lubin sa sveučilišta Santa Barbara.

Projekt *Breakthrough Starshot* je javno objavljen 12. 4. 2016. na novinarskoj konferenciji koja je održana u New Yorku, a koju su vodili milijarder Juri Milner i fizičar Stephen Hawking. Ostali članovi odbora inicijative su Mark Zuckerberg i drugi. Projekt je isprva imao početni kapital od 100 milijuna $, kojim bi pokrenuo istraživanje. Milner smatra da će završni troškovi biti između 5 i 10 milijarde $, te da će prva svemirska letjelica biti lansirana negdje u 2030-ima.

Vidi još
--------

* Projekt Ikar
* Projekt Longshot

Izvori
------

1. ↑  Gilster, Paul (12. 4. 2016). „Breakthrough Starshot: Mission to Alpha Centauri". *Centauri Dreams*.
2. ↑  „Mark Zuckerberg joined Stephen Hawking to create tiny interstellar spaceships". Arhivirano iz originala na datum 2016-04-23. Pristupljeno 2016-04-19.
3. 1 2  Overbye, Dennis (12. 4. 2016). „Reaching for the Stars, Across 4.37 Light-Years; A Visionary Project Aims for Alpha Centauri, a Star 4.37 Light-Years Away". *New York Times*.
4. ↑  Stone, Maddie (12. 4. 2016). „Stephen Hawking and a Russian Billionaire Want to Build an Interstellar Starship". *Gizmodo*.
5. ↑  Staff (12 April 2016). „Breakthrough Initiatives - Breakthrough Starshot". *Breakthrough Initiatives*. Pristupljeno 14 April 2016.
6. ↑  Staff (12. 4. 2016). „Breakthrough Starshot". *Breakthrough Initiatives*.
7. ↑  Zona, Kathleen; Dunbar, Brian (2. 9. 2011). „Breakthrough Technologies". *NASA*.
8. ↑  Lubin, Philip (April 2015). „A Roadmap to Interstellar Flight" (PDF). *University of California, Santa Barbara*. Arhivirano iz originala na datum 2016-04-17. Pristupljeno 2016-04-19.

Eksterni linkovi
----------------

* Službeni veb-sajt
* Video (00:35) - Lansiranje *StarChipa* - koncept na YouTube
**San Lorenzo** je grad i općina od 45,958 na sjeveru zemlje u Provinciji Santa Fe.

Geografske karakteristike
-------------------------

San Lorenzo se prostire duž desne obale Rijeke Parana, udaljen svega 23 km sjeverno od strogog centra Rosaria sa kojim je danas praktički spojen u jedinstvenu aglomeraciju.

Historija
---------

​
Kako nema dokumenata kad je točno osnovan, uzima se da se to dogodilo 6. maja 1796. kad su došli franjevački redovnici da bi počeli svoj rad na evangelizaciji Indijanaca.
Uz njihov samostan izaslo je naselje-današnji San Lorenzo.

Kod San Lorenza se 3. februara 1813. odvila jedna od presudnih bitaka u Borbi za nezavisnost Argentine.
U toj Bitci su snage generala José de San Martína pobjedile španjolske rojaliste.

Nakon dolaska željeznice krajem 19. vijeka izrastao je u veliku luku, posljednju na Parani koja može primiti brodove dubokog gaza, koji dolaze iz Atlantika.
Uz luku su niknule i tvornice pa je toliko narastao da je 1944. dobio status grada.

Privreda
--------

Danas je San Lorenzo velika luka i industrijsko predgrađe Rosaria sa pogonima petrokemijske, građevinske i prehrambene industrije.

Iz luke u San Lorenzu se zajedno sa susjednom lukom General San Martín izvozi oko 50% argentinske soje.

Izvori
------

1. 1 2 3   „*San Lorenzo, Departamento San lorenzo*" (španjolski). Portal de la Memoria Gringa. Pristupljeno 12.11. 2023.
2. 1 2 3 4 5  „*San Lorenzo in (Santa Fe)*" (engleski). City Population. Pristupljeno 12.11.2023.
3. 1 2 3 4   „San Lorenzo Argentina" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 12.11. 2023.
4. 1 2   „*Supermaritime San Lorenzo*" (engleski). Supermaritime. Pristupljeno 12.11. 2023.

Vanjske veze
------------

***San Lorenzo (Santa Fe)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de San Lorenzo* (službene stranice) ()
**Grande** (španjolski: *Río Grande*) je rijeka na sjeverozapadu Argentine, duga 278 km, koja formira Rijeku San Francisco pritoku Rijeke Bermejo.

Hidrologija
-----------

Rijeka Grande nastaje sutokom rijeka Cóndor i La Cueva, na nadmorskoj visini 3,343 metara kod sela Iturbe u Andama.
Od tamo teče prema jugu između Altiplana i planina Anda.

Na tom dijeli formira klisuru Quebrada de Humahuaca dugu nekih 155 km, koja se proteže gotovo do grada San Salvador de Jujuy. Ona na pojedim dijelovima ima samo 30 m, a negdje se širi do doline od 3 km. Iako ima veliku visinsku razliku od nekih 2,000 im ne teče kao planinski brzak.
To je od vremena Inka bio važan trgovački put prema Boliviji i Peruu.

Quebrada de Humahuacamje je 2003. uvrštena na UNESCO-ovu Listu svjetske baštine.

Nakon toka kroz klisuru i San Salvador de Jujuy, u širokom luku skreće prema jugoistoku gdje kod sela San Juancito prima pritoku Perico. 
Nakon tog skreće prema [[sjeverozapad]u i spaja se rijekom Lavayén (160 km) i formira rijeku San Francisco.

U Grande se ulijeva se više od pedeset pritoka, najveće su; Yacoraite (55 km), Purmamarca (50), León (40), Xibi-xibi, Alisos (50), Perico (70).

Porječje rijeke ima formu slova L i površinu od 8,366 km², koje se prostire po Provinciji Jujuy.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Todos los ríos de Jujuy*" (španjolski). Chucalezna. Pristupljeno 17.10.2023.
2. 1 2 3 4  „*Río Grande (Jujuy)*" (španjolski). scribd. Pristupljeno 17.10.2023.
3. 1 2  „*Consideraciones preliminares para...*" (španjolski). Instituto Nacional del Agua (INA). Pristupljeno 17.10.2023.
4. 1 2  „*Quebrada de Humahuaca*" (engleski). Unesco. Pristupljeno 17.10.2023.
5. ↑  „*Cuenca del río San Francisco*" (španjolski). Argentina Gobierno. Pristupljeno 17.10.2023.

Vanjske veze
------------

***Grande (Jujuy)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *La Cuenca del Río Grande* ()
**Masakr na Korićanskim stijenama** je monstruozan zločin nad grupom od najmanje 224 bošnjačkih i hrvatskih civila iz Prijedora koji se dogodio 21. augusta 1992. kao dio kampanje etničkog čišćenja Bošnjaka i Hrvata koju su osmislile vrhovne, a izvele lokalne srpske vlasti u Bosanskoj krajini. Za posmrtnim ostacima njih oko 200 još uvijek se traga.

Dana 21. augusta 1992. više od 200 Prijedorčana iz konvoja protjeranih koji je krenuo iz Tukova, je izdvojeno od strane srpskih policajaca na planini Vlašić na lokaciji iznad Korićanskih stijena kod Donjih Korićana, u kanjonu Ilomske. Skoro svi ubijeni civili su se nalazili u dva autobusa koja su se konvoju pridružila u logoru Trnopolje. Osim njih, iz kamiona prijedorskog Autotransporta koji su vozili prognane, je od strane srpskih policajaca izdvojeno oko 30 civila. Civilima je naređeno da stanu na rub provalije, a potom im je pucano u leđa. Nakon što su civili popadali u provaliju, policajci su nastavili sa bacanjem bombi i dodatnim pucanjem kako niko ne bi preživio. Ipak nekoliko ljudi se uspjelo spasiti bacivši se ranije u provaliju, a kasnije su svjedočili u Haškom tribunalu na suđenjima srpskim ratnim zločincima.

Svake godine 21. augusta na Korićanskim stijenama se obilježava godišnjica zločina bacanjem 250 ruža u provaliju, koje simbolizuju ubijene civile.

Optuženi
--------

Za ovaj zločin je optuženo osam pripadnika interventnog voda stanice policije iz Prijedora.

* Damir Ivanković, priznao krivicu i poslije dogovora sa sudom je osuđen na 14 godina zatvora.
* Zoran Babić
* Goran Đurić, priznao učešće, te poslije dogovora sa sudom osuđen na 8 godina zatvora..
* Milorad Radaković
* Milorad Skrbić
* Ljubiša Četić
* Dušan Janković
* Željko Stojnić

Četiri optužena se nalaze u pritvoru, dok se dva brane sa slobode.

Povezano
--------

* Genocid u Bosni i Hercegovini
**Maevatanana** je grad na sjeverozapadu Madagaskara od 24 000 stanovnika, administrativni centar Regije Betsiboka i Distrinkta Maevatanana u Provinciji Mahajanga.

*Maevatanana* na malagaškom znači lijepo mjesto.
Većinsko stanovništvo su grada su Sakalave jedan od malagaških naroda.

Historija
---------

*Maevatanana* se počela oblikovati kao grad za vrijeme francuske kolonijalne uprave, kad su u mjesto došli živjeti prvi Francuzi 1900. Kao uspomena na njihovu vladavinu, ostao je *Spomenik poginulim Francuzima*  u centru grada, kod benzinske stanice, podignut 1895. Više od 300 francuskih vojnika umrlo je u *Maevatanani* za vrijeme francuske invazije na Madagaskar 1895.

Najveća znamenitost u okolici su slapovi Betsiboke, koji se nalaze 22 južno od grada na cesti br. 4 za Mahajangu kod željeznog mosta preko rijeke.

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

*Maevatanana* leži u kotlini pored rijeke Ikope. *Maevatanana* je udaljena oko 300 km od glavnog grada Antananarivo i oko 258 km od provincijskog središta Mahajange.
*Maevatanana* ima vruću tropsku klimu i najvrućiji je grad u Madagaskaru sa prosječnom dnevnon temperaturom od preko 30 °C.

Transport, Privreda
-------------------

Kroz *Maevatananu* prolazi nacionalni magistralni put br. 4 preko kojeg je grad povezan sa Mahajangom i Antananarivom.

U *Maevatanani* je najveće industrijsko poduzeće tvornica plugova MAFI  Glavnina stanovnika bavi se poljoprivrednom i uzgaja rižu i povrće.
Panafrička rudarska kompanija (Pan African Mining Corporation) vrši opsežan geološka istraživanja u okolici grada, i želi otvoriti rudnike zlata, platine i minerala.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Voandalana MAEVATANANA-I.*" (francuski). www.madamaki.com. Arhivirano iz originala na datum 2015-12-08. Pristupljeno 16. 10. 2011.
2. 1 2 3  Eliane Ralison. „*Fiches d'informations sur les grandes localités Maevatanana*" (francuski) ( (PDF)). Dilag Tours. Pristupljeno 16. 10. 2011.
3. 1 2  „*Localités Maevatanana*" (francuski) ( (PDF)). Dilag-tours. Arhivirano iz originala na datum 2010-08-21. Pristupljeno 16. 10. 2011.
4. ↑  „*Projects: Madagascar -- Maevatanana*" (engleski). Pan African Mining Corporation. Pristupljeno 16. 10. 2011.

Povezano
--------

* Popis gradova na Madagaskaru

Eksterni linkovi
----------------

* Localités Fénérive Est  (PDF) ()
* Fotografije Maevatanane na portalu Panoramio Arhivirano 2016-01-30 na Wayback Machine-u
|  |
| --- |
|  |

  

**Galičko-Volinjsko Kneževstvo** ili **Galičko-Volinjsko Kraljevstvo**, ili **Rusko Kraljevstvo**, je bilo vazalno kneževstvo uzdignuto u rang kraljevstva od rimokatoličkog pape Inocenta 1245. godine. Ova država će postojati između 1199 kada nastaje tokom raspada Kijevske Rusije i 1349. godine kada će biti anektirana od Poljske. Zbog svoje pozicije na pre svega području današnje zapadne Ukrajine, a manje i na onom Belorusije ruski historičari će ovu državu početkom 20 veka početi nazivati Jugozapadna Rusija nasuprot pre svega Velikog Kneževstva Vladimira kojeg će nazvati Severoistočna Rusija.

Galičko-Volinjsko Kneževstvo nastaje 1199 godine kada ruski princ Roman Veliki osvaja Galičko Kneževstvo. Novonastala pravoslavna država se našla s zapada, severa i juga okružena katoličkim državama u ratu s kojima će poginuti državni osnivač odbijajući prihvatiti katoličku vjeru. Njegov naslednik Danilo Galički će biti fleksibilnih pa postaje Ugarski vazal, a potom i Mongola nakon što ovi unište ostatke Kijevske države 1246. godine nakon čega će od pape dobiti krunu Kralja Rusije 1253. godine. Njegov sin Lev od Galicije će uzdignutu državu na vrhunac moći oslobodivši se na neko vreme moći Ugarske protiv koje je pobednički ratovao kao i protiv Poljske. Nakon njegove smrti se ubrzo počela raspadati tako da će biti anektirana od Poljske 1349. godine čime je ujedno i završio vazalni odnos Galičko-Volinjskog kneževstva s Zlatnom Hordom.
**Hebrejski jezik**, **hibru** ili **ivrit** je semitski jezik afro-azijatske porodice jezika kojim govori 5,3 miliona ljudi, uglavnom u Izraelu, delovima palestinskih teritorija, SAD i u jevrejskim zajednicama širom sveta.

Koren potiče od klasičnog hebrejskog jezika, koji je korišćen pri pisanju Starog zaveta pre 3300 godina. Jevreji su za njega koristili izraz לשון הקודש [*Lashon ha-Qodesh*] = „Sveti jezik", jer su njime pisane svete knjige.

Većina naučnika se slaže da je klasični jevrejski počeo nestajati nakon što je vavilonski kralj uništio Jerusalim 607. pne. godine (prvo uništenje Jerusalima), a nasleđivao ga je mišnajski hebrejski i lokalne verzije aramejskog jezika.

Nakon što se jevrejsko stanovništvo Judeje pod rimskom vladavinom počelo smanjivati, smatra se da je hebrejski u potpunosti iščezao iz svakodnevnog govora oko 200. godine. No, ostao je u upotrebi kao pisani jezik kroz vekove. Njime su se pisali ne samo verski, nego i svetovni tekstovi kao što su pisma, poslovni ugovori, naučni i filozofski spisi, poezija itd.

Jevrejski je ponovno ušao u svakodnevni govor krajem 19. i početkom 20. veka kao **moderni hebrejski jezik**. To je bila posledica nastojanja da se Jevreji prikažu kao moderna nacija, što nije bilo lako postići uz celi niz jezika – arapski, judezmo (ladino), jidiš, ruski i drugi jezici kojima su se koristile različite jevrejske zajednice u svetu.

Moderni hebrejski je godine 1921. postao službeni jezik u britanskom mandatu Palestine, a nakon toga i službeni jezik države Izrael. Jevrejsko ime za jezik je ***ivrit*** (עברית [*ivrit*]).

U Srbiji, počev od školske 2006/07, na nastavno-naučnom odeljenju u Pančevu Internacionalnog univerziteta u Novom Pazaru postoje studije hebrejskog jezika i književnosti, a od 2008. godine postoji i Institut za hebrejski jezik i književnost.

Vidi još
--------

* Hebrejsko pismo
* Zuckermann, Ghil'ad, 2003. *Language Contact and Lexical Enrichment in Israeli Hebrew*. Palgrave Macmillan. (ISBN 9781403917232 / ISBN 9781403938695)

Vanjske veze
------------

***Hebrejski jezik*** na Wikimedijinoj ostavi

* Akademija hebrejskog jezika Arhivirano 2010-07-19 na Wayback Machine-u
* Institut za hebrejski jezik i književnost u Srbiji

WikipediaWikipedia
***Hebrejski jezik*** nа Wikipediji

1. ↑  Hammarström, Harald; Forkel, Robert; Haspelmath, Martin, ur. (2017). „Hebrejski jezik". *Glottolog 3.0*. Jena, Germany: Max Planck Institute for the Science of Human History.
**Bitka kod Tucumána** 24 - 25. septembar 1812. odvila se između snaga Ujedinjenih Provincija Río de la Plate i snaga španjolskih rojalista iz Vicekraljevstva Peru.

To je bila ključna bitka u Argentinskom ratu za nezavisnost u kojoj su španjolski rojalisti poraženi od argentinskih ustanika (Armije Sjevera), kojima je komandirao general Manuel Belgrano.

Historija
---------

Pobjeda je zaustavila rojaliste u kampanji na teritorij Ujedinjenih Provincija Río de la Plate i omogućila ustanicima da učvrste svoj položaj. 
Argentinci su se uoči bitke u srahu od poraza povukli iz Jujuya, kog su spalili a civilima naredili da ga napuste i odu u Provinciju Tucumán koju bi mogli uspješno braniti. Isprva su se htjeli povući do Cordobe, ali su ih građani San Miguel de Tucumána od tog odvratili, davši im novac, konje i dobrovoljce za tu bitku.
Nakon bitke ustanici su se dočepali puno vrijedne municije koju su rojalisti u panici ostavili.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „1812 The Battle of Tucumán" (engleski). University of Kent. Pristupljeno 6.11. 2023.

Vanjske veze
------------

***Bitka kod Tucumána*** na Wikimedijinoj ostavi

* *1812 The Battle of Tucumán* ()
**Grof Julian** (portugalski:  ili **Don Julián** (710 - 711fl. 710 - 711) bio je kršćanski guverner Ceute, koji je po predaji pozvao omejadske Arape da izvrše invaziju Iberijskog polutoka.

Iako je Julian nesumnjivo historijska ličnost koju potvrđuju i muslimanski i kršćanski izvori, o njegovom porijeklu se ne zna gotovo ništa. Ne zna se ni da li je Ceutom - koja je tada bila posljednji grad Sjeverne Afrike van arapske vlasti - vladao za račun Bizantskog Carstva (koje je prethodno upravljalo tim dijelom svijeta) ili Vizigotskog Kraljevstva u susjednoj Hispaniji. U svakom slučaju je došao u sukob sa vizigotskim kraljem Roderihom, te je pozvao Arape u pomoć. Zauzvrat im je dao brodove, vodiče i opskrbio obavještajnim podacima neophodnim za iskrcavanje vojske Tarika ibn Zijada 711. 

Grof Julian je kasnije postao jedna od najomraženijih ličnosti španske nacionalne mitologije, odnosno arhetip izdajnika.

Eksterni linkovi
----------------

* Ibn Abd-el-Hakem, Medieval Sourcebook: *The Islamic Conquest of Spain* Arhivirano 2011-07-14 na Wayback Machine-u
* Spanish-language traditional versions of the romance of the seduction of La Cava.
* Leyenda y nacionalismo: alegorías de la derrota en La Malinche y Florinda "La Cava", Spanish-language article by Juan F. Maura comparing La Cava and Mexican Malinche.
**Mošunjski mač** dobio je naziv prema arheološkom nalazištu u Velikom Mošunju, Vitez, u dolini rijeke Lašve, Bosna i Hercegovina. Pronađen je 1913. god u ostavi iz bronzanog doba, 10. i 9. stoljeća p.n.e. Služio je kao napadačko oružje tokom bronzanog doba.

Početak bronzanog doba označen je promjenama prouzrokovanih novim migracija i uticajem raznih kulturnih područja (karpatske, egejske, sjeverna pontonska, itd.). Došlo je do formiranja novih centara moći u kojima je jedan od novih predmeta koji se proizvode postao i mač. Razvoj metalurgije dospio je i na Balkan, odnosnu sjevernu Bosnu. Tehnologija izrade mačeva prenijela se u centralnu Bosnu, i dalje na jug, prema Dalmaciji, kao lokalna i zajednička forma.

U ostavi je nađena gotovo cjelokupna borbena oprema izrađena za bogatijeg i istaknutijeg pojedinca toga doba, prvenstveno od bronze. Sa umjetničkog stanovišta, mač je zanimljiv zbog ukrasa urađenih Zapadnobalkanskim geometrijskim stilom. 
.
Mač je s drškom od punog metala i s koricama. Mačevi tipa Mošunj i tipa Tešanj imaju ravne oštrice. Metalna drška pokriva trokutasta izvučena parirna krilca na pločici za pričvršćivanje ručke. Riječ je o vrsti kratkog mača koji je pronađen na nekoliko lokacija u Bosni i Hercegovini, dok je u Velikoj Gradini u Varvari pronađeno nekoliko primjeraka kalupa u kojima su izrađivani. Mačevi ovog tipa su obično imali korice od nekog materijala organskog porijekla (vjerovatno od kože i drveta), a samo su krajevi ovih korica bili od bronze. Mošunjski uzorak je izuzetak jer je poklopac u potpunosti izrađen od bronze. 

Ukrašen je vodećim motivima zapadnobalkanskoga geometrijskog stila – u vidu dva niza koso šrafiranih trouglova, između kojih nastaje negativ cik-cak motiva u obliku trake. Izbor motiva je prilično skroman, ali je kompozicija znalački izvedena.

Nalaz iz Velikog Mošunja Borivoj Čović je datirao u Halštatski period Ha A (ČOVIĆ 1983: Praistorija jugoslavenskih zemalja), dok je Harding mačeve tipa Tešanj, kojima pripada i nalaz iz Viteza/Lašve, datirao u period Ha B 2 / Ha B 3 (HARDING 1995: 66)

Literatura
----------

* HARDING, A. 1995. Die Schvverter im ehemeligen Jugoslawien. Prahistorische Bronzefunde (Stuttgart), Abt. IV, Bd. 14

Izvori
------

1. ↑  „Alojz Benac-Đuro Basler-Borivoj Ćović-Esad Pašalić-Nada Miletić-Pavao Anđelić - KULTURNA ISTORIJA BOSNE I HERCEGOVINE". *Veselin Masleša, Sarajevo, 1966*. Pristupljeno 9. 2. 2016.
2. ↑  „D. GLOGOVIĆ: Mačevi s jezičastim rukohvatom iz Dalmacije". *VAMZ, 3.s. XXVffl-XXIX 9-22 (1995-96)*. Pristupljeno 5. 9. 2023.
3. ↑  „Admir Agić: Prahistorijski bronzani mačevi i primjerci iz sjeverne Bosne". *Tešanj, 2020*. Pristupljeno 5. 9. 2023.
4. ↑  „Borivoj Čović: OD BUTMIRA DO ILIRA – DEZIDIJATI, s.136". *Kulturno naslijeđe, Sarajevo, 1976*. Pristupljeno 9. 2. 2016.
5. ↑  „Kratki bronzani mač". *Zemaljski muzej Bosne i Hercegovine - Sarajevo*. Pristupljeno 5. 9. 2023.

|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
**Abu at-Tayyib Ahmad ibn al-Husayn al-Mutanabbi** (arapski: أبو الطيب أحمد بن الحسين المتنبّي *Abū aṭ-Ṭayyib ʾAḥmad ibn al-Ḥusayn al-Mutanabbī*‎) ‎ (915 – 23. septembar 965) bio je arapski (irački) pjesnik, koji se smatra jednim od najvećih pjesnika na arapskom jeziku. Otkrivši talent za poeziju još u dobi od 9 godina, Al-Mutanabi je iza sebe ostavio 326 pjesama. Neki od historičara ih tumače kao svojevrsnu autobiografiju, ali i prikaz vladara čije je dvorove posjećivao. Al-Mutanabijeve pjesme su dan-danas popularne u arapskom svijetu te ih se često citira poput narodnih poslovica.

Osim književnošću se bavio i politikom, nastojeći iskoristiti krizu Abasidskog Kalifata i stvaranje polunezavisnih emirata kao priliku za napredovanje. Godine 948. je došao u Aleppo u Siriji na dvor tadašnjeg emira Sayfa al-Daule, s kojim se zajedno borio protiv Bizantinaca. Međutim, ubrzo je došao u nemilost zbog sukoba sa svojim pjesničkim suparnikom i Sayfovim rođakom Abu Firas al-Hamdanijem. Bio je prisiljen bježati u Egipat, gdje je pokušao steći naklonost tamošnjeg vladara Abu al-Misk Kafura. U tome nije imao uspjeha, te je prisiljen na bijeg, napisavši nekoliko satiričkih pjesama na račun svog nesuđenog pokrovitelja.

Poginuo je u blizini Bagdada, kada ga u zasjedi napao izvjesni Dhaba al-Asadi, koga je teško uvrijedio u svojim pjesmama.

Vanjske veze
------------

***Al-Mutanabi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Al-Mutanabbi The Greatest Arabic Poet
* Mutanabbi's poetry recited by Samar Traboulsi
* Poetry Magic, UK Arhivirano 2009-02-23 na Wayback Machine-u
* Poetry Portal Arhivirano 2010-11-04 na Wayback Machine-u
* أبو الطيب المتنبي - ويكيبيديا
* Almotanabbi.com - the complete collection of Mutanabbi's poems along with explanation

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 89244591
* LCCN: n80103859
* ISNI: 0000 0001 2242 4312
* GND: 118585584
* SELIBR: 195598
* SUDOC: 028066677
* BNF: cb11997608t (podaci)
* BIBSYS: 90952259
* MusicBrainz: 2d5d1e49-4992-4f05-b75a-673f7a00e0a6
* NLA: 36507907
* BNE: XX1152150
* CiNii: DA06469019

 |



1. ↑  Ayyıldız, Esat (2020), "el-Mutenebbî’nin Seyfüddevle’ye Methiyeleri (Seyfiyyât)", BEÜ İlahiyat Fakültesi Dergisi , 7 (2) , 497-518. DOI: 10.33460/beuifd.810283
**Ban Prijezda II Kotromanić**  ( tvrđava Zemunik 1233 ili 1242 - Srebrenik 1290. ) je šesti poznati vladar samostalne Bosanske države. Bio je jedini sin bana Prijezde I koji je nosio njegovo ime.

Biografija
----------

Ban Prijezda II Kotromanić je rođen u tvrđavi Zemunik 1233. ili 1242. godine. Roditelji su mu bili slavonska plemkinja Elizabeta i bosanski ban Prijezda I Kotromanić. Ime Prijezda se često spominje u dokumentima toga vremena, još dok je vladao ban Matej Ninoslav, što je savremenoj historiografiji stvaralo nedoumice i otežavalo vjerodostojnu rekonstrukciju. Za vrijeme očeve vladavine bio je njegov suputnik i Prijezda I ga je proglasio svojim suvladarom i njegovim zakonitim nasljednikom , ali kasnije je tu čast dobio i njegov mlađi brat Stjepan I Kotromanić.

Meutim, jedan dragocjen podatak iz 1290. g. podatak u koji ne postoji nikakva sumnja, svjedoči da je između 1287. i 1290. g. došlo do promjene na bosanskom prijestolju. Riječ je o pismu pape Nikole IV iz spomenute godine. Papa se obraća slavonskim i hrvatskim velikašima da se bore protiv „Tatara, Saracena, Neugerija, pogana, shizmatika, krivovjeraca i njihovih pristaša". Nikola IV odabire različite adrese na koje će poslati svoje pismo, pa ga zaista šalje Krkima, Babonićima, Gisingovcima itd. ali među ostalima ne zaboravlja ni „plemenite muževe Stjepana i Prijezdu", banove Bosne (nobilibus viris Stephano et Brisde banis Bosne). Sinovi Prijezde I -Stjepan I i Prijezda II - preuzeli su između 1287. i 1290. g. očevo bosansko prijestolje i kao bosanski vladari priznati su i izvan svoje zemlje, prije svega na papinskom dvoru. Za politički je položaj braće vrlo važno konstatirati da je Nikolino pismo upućivano na trinaest različitih adresa, a u Bosnu nije poslan ni jedan primjerak osim na dvor bosanskih vladara. Tako ovo papino pismo pokazuje da prijelaz Prijezde I s usorske na bosansku bansku stolicu nije predstavljao samo trenutačan uspjeh novog bosanskog bana, nego je služio i njegovim sinovima da i dalje zadrže objedinjene obje banovine pod vodstvom dinastije Kotromanića. Osim toga, otad će taj ujedinjeni banat postati sinonim za državnu vlast u Bosni sve do Tvrtkove krunidbe.

Početkom februara Prijezda I se odrekao vlasti te državu podjelio na tri djela :

* dio između Save , Bosne i Vrbasa na upravu je dobio Prijezdin brat Stjepan sa sjedištem u Jajcu
* Prijezda je dobio dio između Drine , Bosne i jezgra stare Bosne uključujući i Vrhbosnu , ali Usora i Soli su poklonjene Ugarskoj

Sa bratom Stjepanom djelio je vlast u Bosni do 1290. godine. Posle toga Prijezda II se više ne spominje, a na čelu bosanske države ostaje samo Stjepan. Za zaštitnika dinastije Kotromanića smatrao se Sv. Grgur (Georgije) Nazianski, tj. Grigorije Bogoslov.
Ban Prijezda iza sebe nije ostavio potomke .

Povezano
--------

* Spisak bosanskih vladara

Literatura
----------

* Nada Klaić, Zagreb : Eminex, 1994. -Srednjovjekovna Bosna
* Vjekoslav Klaić, Poviest Bosne
* Sima Ćirković, Beograd 1964 -Istorija srednjovjekovne bosanske države
* Vladimir Ćorović, Beograd, novembar 2001 - Istorija srpskog naroda
**Redokson** je askorbinska kiselina (Vitamin C). On se pojavio na tržištu 1934. kao prvi put veštački sintetisani vitamin. Redoxon brand je plasirala na trižište kompanija Hofman la Roš 1934. Vitamin C je široko dostupan u obliku tableta i prahova. 

Proizvod je razvio tim predvođen hemičarom Tadeusom Reichsteinom. Oni su otkrili metod za sintezu 30-40 g vitamina C iz 100 g glukoze. U ovom postupku se kao među korak formira sorboza, koristeći originalni bakterijski fermentacioni metod koji je otkrio Francuski istraživač Gabrijel Bertrand. Ovaj proces je bio superiorniji od rivalnog metoda Sent Đerđija kojim se vitamin C izoluje iz paprike (capsicum). Nakon prodaje patenta kompaniji Hofman La Roš, ovaj proces je postao baza za industrijsku proizvodnju vitamina C.

Komercijalne tablete se sastoje iz askorbinske kiseline i natrijum bikarbonata. Pri dodavanju u vodu one reaguju da proizvedu natrijum askorbat, vodu i ugljen dioksid.

Osim Redokson vitamina C, proizvode se *Redoxon Vita Immune* tablete sa sadržajem:

* Vitamin C 1000 mg
* Vitamin A 2333 IU
* Vitamin B6 6.5 mg
* Vitamin B12 9.6 ug
* Vitamin D 400 IU
* Vitamin E 45 mg
* Folna kiselina 400 ug
* Cink 10 mg
* Selen 110 ug
* Bakar 900 ug
* Gvožđe 5 mg

Literatura
----------

* Reinhard Renneberg, Arnold L. Demain. *Biotechnology for beginners*. str. 116.
**Hvalfjörður** (doslovno prevedeno sa islandskog: Zaljev kitova) je fjord u zaljevu Faxaflói na jugozapadnoj obali Islanda, u sjevernom Atlantiku.

Geografija
----------

Hvalfjörður je dug nekih 30 km, prosječno dubok 84 metra, a širok 5 km. Leži između naselja Mosfellsbær i Akranes, a od Reykjavíka je udaljen tridesetak kilometara. 

Sve do 1998. moralo se voziti nekih 62 km oko fjorda da se stigne do Akranesa, tad je izgrađen tunel Hvalfjarðargöngin preko fjorda dug nekih 5 km, koji bitno skraćuje put. 

Hvalfjörður je za Drugog svjetskog rata služio kao baza za brodove Kraljevske ratne mornarice Ujedinjenog Kraljevstva i Američke ratne mornarice, tako da duž obala fjorda ima još dosta objekata iz tih vremena.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Whale Fjord*" (engleski). West Iceland Marketing. Pristupljeno 20. 2. 2014. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Hvalfjörður*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Whale Fjord* na portalu West Iceland Marketingl[*mrtav link*] ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315135439

 |
**Generalni guverner Surinama** (nizozemski: *Gouverneur-generaal van Suriname*), ranije **Guverner Surinama** (nizozemski: *Gouverneur van Suriname*), bio je kolonijalni upravitelj Surinama za vrijeme engleske i, kasnije, nizozemske uprave. Funkcija je službeno utemeljena 1650. godine, za vrijeme engleske uprave, a prvi guverner bio je Anthony Rowse, kojega je naslijedio William Byam; funkcija je zadržana nakon što su nizozemci preuzeli upravu nad kolonijom 1667. godine, a prvi nizozemski guverner bio je Maurits de Rama. Godine 1722. došlo je do promjene imena funkcije, tako da je prvi generalni guvener Surinama postao Hendrik Temminck. Britanci su kasnije, u dva navrata, kratko ponovo upravljali Surinamom, ali sve do ukidanja funkcije generalnog guvernera 1975. godine, kada je Surinam stekao nezavisnost, Nizozemci su većinom upravljali kolonijom. Posljednji generalni guverner bio je Johan Ferrier, za čijeg je mandata Surinam postao nezavisna država.

Vanjske veze
------------

* 

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Generalni guverner Surinama***
* World Statesmen - Suriname
**Ivan Iljič Mozžuhin** (ruski: ; 26. septembar 1889 - 18. januar 1939) bio je ruski kazališni i filmski glumac, poznat kao jedna od najvećih zvijezda ruske, a potom francuske kinematografije u nijemoj eri.

Glumom se počeo baviti za vrijeme studija prava u Moskvi, kojega je 1910. godine napustio kako bi se priključio trupi putujućih glumaca. Brzo se nametnuo kao jedan od popularnih glumaca, čija su specijalnost bile adaptacije ruskih književnih klasika. Za vrijeme Ruske revolucije se 1917. godine sklonio na Krim, odakle je poslije emigrirao u Francusku zajedno sa nizom najuglednijih ruskih sineasta. Tamo je stekao veliku popularnost nizom filmova gdje je tumačio neodoljive zavodnike, ali pokušaj da je unovči u Hollywoodu kao "ruski Valentino" nije uspio. Karijeru mu je ozbiljno načeo zvučni film, ali i tuberkuloza kojoj je na kraju podlegao.

Francuski književnik Romain Gary je tvrdio da je Mozžuhin njegov otac, te ga je koristio kao lik u autobiografskom romanu *La promesse de l'aube*. U njegovoj ekranizaciji istoimenoj filmskoj ekranizaciji ga je tumačio Jules Dassin.

Izabrana filmografija
---------------------

* *Obrana Sevastopolja* (1911)
* *The Night Before Christmas* (1913)
* *Domik v Kolomne* (1913)
* *The Queen of Spades* (1916)
* *Satan Triumphant* (1917)
* *Otac Sergije* (1918)
* *Le Brasier ardent* (1923)
* *La Maison du mystère* (1923)
* *Kean* (1924)
* *Le Lion des Mogols* (1924)
* *Feu Mathias Pascal* (1926)
* *Michel Strogoff* (1926)
* *Casanova* (1927)
* *Surrender (1927)*
* *The White Devil* (1930)
* *Casanova* (1934)
* *Nitchevo* (1936)

Veze
----

* Aleksandar Hanžonkov
* Ossip Runitsch
* Vitoljd Polonski

Vanjske veze
------------

* Ivan Mozžuhin na sajtu IMDb
* Photographs of Ivan Mosjoukine
* Find A Grave Arhivirano 2013-10-21 na Wayback Machine-u
**South Kesteven** (prevedeno: *Južni Kesteven*) je distrikt od 138,909 stanovnika na istoku Engleske u Grofoviji Lincolnshire.

Karakteristike
--------------

Distrikt Južni Kesteven leži jugozapadu Grofovije Lincolnshire
Administrativni centar grad - Grantham nalazi se na sjeverozapadu distrikta.

Na zapadu pored granice sa Nottinghamshirom i Leicestershirom prostiru se bujni pašnjaci, ali većina Južnog Kestevena leži po vapnenačkoj visoravni položenoj u smjeru sjever-jug, nadmorske visine od 60 do 120 metara. Ona se od višeg zapada postepeno spušta prema istoku, preko ogoljenog terena sve do vanjskih granica Fensa, velikog područja dreniranih močvara uz obalu mora. Tu se uzgaja pšenica, ječam, šećerna repa, krumpir i povrće. 
Na rubu Fensa leže Bourne i Stamford drevna trgovišta, koja imaju i nešto industrije koja proizvodi tekstil, obuću i obrađuje kamen.

Stamford je bio prvi grad u Engleskoj i Walesu, koji je stavljen pod zaštitu na osnovu zakona (*Amenities Act*) donešenog 1967. o očuvanju mjesta od naročitog arhitektonskog ili historijskog značaja.

U Granthamu se proizvode poljoprivredni alati i mašine, a po nedalekoj vapnenačkoj visoravni razvijeno je ovčarstvo. Susjedni grad Market Deeping i parohija Deeping St James su trgovišta ruralnog Fensa.

Fizičar, matematičar i astronom Isaac Newton i Margaret Thatcher, prva žena britanski premijer, proveli su svoje djetinstvo u Granthamu.

Historija
---------

Distrikt je formiran 1. aprila 1974. ujedinjenjem dotadašnjih borougha Grantham i Stamford, sa urbanim distriktom Bourne uz ruralne distrikte South Kesteven, South Holland i West Kesteven.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Administrative Division" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 05. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*South Kesteven*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 14. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***South Kesteven*** na Wikimedijinoj ostavi

* South Kesteven District Council ()

| * p
* r
* u
Distrikti i unitarne jedinice Grofovije Lincolnshire |
| --- |
| Distrikti | Lincoln · North Kesteven · South Kesteven · South Holland · Boston · East Lindsey · West Lindsey |  |
| Unitarne jedinice | North Lincolnshire · North East Lincolnshire |
**Concordia** službeno *San Antonio de Padua de la Concordia* je grad i općina od 149,450 na sjeveroistoku zemlje u Provinciji Entre Ríos.

Karakteristike
--------------

Grad se prostire duž desne obale Rijeka Urugvaj, točno prekoputa urugvajskog grada Salte, udaljen od Buenos Airesa 430 km sjeverno.

Centar grada

Historija
---------

Concordia (*Sloga*) osnovana je dekretom guvernera Provincije Entre Ríos *Pedra Espina* - 1831. On se na taj način želio rješiti sukoba i svađa koji su razdirali Entre Rios od 1825. Gradnja novog naselja povjerena je popu *Marianu José del Castillu*.

Kako se nalazio na posljednjem mjestu do kog su mogli doploviti brodovi dubokog gaza, postao je luka za pretovar robe u manja plovila koja su je transportirala u uzvodno.

Njegovom rastu pomogla je i prva tvornica za konzerviranje mesa soljenjem, koju je 1836. osnovao *Duarte Manzores*, pa oko 1850. već imao 1,400 stanovnika.

Prva javna škola otvorena je 1847. tad je postao i sjedište parohije.

Nakon tog podignuti su brojni drugi industrijski pogoni, ciglane, mlinovi, pilane, štavionice pa se stanovništvo povećavalo..
Od 5,500 u 1869. do 11,695 - 1895. da bi u slijedećih 45 godina do 1914. bilo više od 20,000. Kulminacija je bio 
period od 1914. do 1977. kad je narastao do 97,000 stanovnika,

Dvije mesnoprerađivačke tvornice *Uruguay* i *San Carlos*, uz vinogradarstvo obilježile su zlatni period grada.
Željeznica je došla do grada 1874. a nakon tog dobio i tramvaj.

Od 1973. je i univerzitet grad kad je osnovan *Univerzitet Entre Rios*.

Nakon realizacije zajedničkog projekta sa Urugvajem izgradnje brane za hidroelektranu *Salto Grande*, 32 km uzvodno, koji je dovršen 1983.
Nastalo je veliko akumulaciono jezero koje je postalo zona rekreacije, dok je brana željezničko- cestovni most koji je povećao trgovinu sa Urugvajem i Brazilom.

Rast industrije bio je uspješan do 1980-ih, tad je nastupila kriza koja traje do danas.

Privreda i transport
--------------------

Concordia je i danas grad prehrambene, mesnoprerađivačke industrije i luka za žitarice i agrume iz okolice koji se transportiraju za Brazil, Paragvaj i Urugvaj.

Autoputom N°14 (General Artigas) i željeznicom povezan je sa Buenos Airesom i gradovima u Argentini, a ima i *Aerodrom Comodoro Pierrestegui* (IATA: **COC**, ICAO: **SAAC**) 15 km sjeverno od centra grada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Concordia in Concordia (Entre Ríos)*" (engleski). City Population. Pristupljeno 15.11.2023.
2. 1 2 3 4  „*Concordia Argentina*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 15.11.2023.
3. 1 2 3 4 5 6 7  „*Avance sostenido en el tiempo*" (engleski). Municipalidad de Concordia. Pristupljeno 15.11.2023.
4. ↑  „*Comodoro Pierrestegui Airport*" (engleski). Skybrary. Pristupljeno 15.11.2023.

Vanjske veze
------------

***Concordia, Entre Ríos*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Concordia* ()
**Silvana Armenulić** (10. maj 1939—10. oktobar 1976) je bila poznata jugoslovenska pevačica folk i sevdah muzike.

Biografija
----------

Silvana (Zilha) Armenulić, devojačko Bajraktarević, rođena je 18. maja 1939. godine u Doboju. Bila je treće od desetoro dece poslastičara Mehmeda Bajraktarevića. Sa šesnaset godina otišla je kod tetke u Sarajevo i počela da peva po kafanama.

Umetničko ime Silvana uzela je po tada popularnoj glumici Silvani Mangano, čiji je film „Gorak pirinač" posebno volela.

Bila je interpretatorka novokomponovanih narodnih pesama i sevdalinki. Svoje arhivske snimke sevdalinki snimila je za arhiv Radio Beograda šezdesetih godina XX veka. Svojom pojavom, načinom odevanja i pesmama napravila je veliku promenu u narodnoj muzici. Pesma „Šta će mi život" Tome Zdravkovića, koju je otpevala u TV seriji „Ljubav na seoski način", postala je megahit, a istoimena ploča, koju je izdao zagrebački „Jugoton", prodata je u to vreme u neverovatnih 300.000 primeraka.

Godine 1961. se udala za poznatog jugoslovenskog tenisera Radmila Armenulića, sa kojim je 1964. dobila ćerku Gordanu.

Poginula je 10. oktobra 1976. godine u saobraćajnoj nezgodi na auto-putu Beograd-Niš, kod mesta Kolari. Zajedno sa njom poginula je i njena sestra Mirjana (Mirsada) Bajraktarević i Rade Jašarević, šef Narodnog orkestra RT Beograd, koji je i vozio kola.

Vanjske veze
------------

* Silvana Armenulić na sajtu IMDb
* Informacija o njenom grobu
* Knjiga o Silvani Armenulić
**Župa Mel** je bila srednjovjekovna administrativna jedinica srednjovjekovne Bosne, vjerovatno u slivu rijeke Ugar, u graničnom području današnjih općina Travnik i Skender-Vakuf. Vjerovatni centar joj je bio na lokaciji današnjeg sela Melina.

Međutim, prema historijskoj karti, koju je rekonstruirao Marko Vego, Župa Mel nalazila se oko izvorišnog toka Vrbas.

Historija
---------

Iako se Župa Mel pominje u gotovo svim srednjovjekovnim dokumentima o historiji Donjih Kraja i Kraljevine Bosne, njena lokacija do nedavno nije ni naslućivana, niti se time neko ozbiljno bavio. Prvu preciziranu pretpostavku o tome objavila je Jelena Mrgić-Radojčić, locirajući ovu župu u srednji tok Ugra, između župa Vrbanja, Zemunik i Lašva. Moguće da je do tog zaključka došla jednostavnim popunjavanjem praznina među župama poznatih granica, a svakako i analogijom sa današnjim toponimima datog područja i njihovim jezičkim korijenima. Iako je njena hipoteza poduprta prihvatljivom logikom, ostaje da buduća istraživanje verificiraju ove zanimljive navode.

U dostupnim izvorima, Župa Mel se po prvi puta pominje 1244. u povelji (buli) Bele IV, prema kojoj je u ovoj župi postojala crkva Svetog Kuzme i Damjana. Tragajući za korijenom naziva župe, ranija lingvistička istraživanja su pokazala da ima indo-evropski korijen *mel*-, što znači "pojavljivati se, štrčati", iz čega je izvedena albansko-rumunska riječ *mal* (=brijeg) i slavenski glagol *mЫěti*. Tako je otvorena je mogućnost da se ova osnova uporedi sa nekim današnjim nazivima uzvisina, kao što su Malovan (Bosna), Maljen i Povlen (planine u sjeverozapadnoj Srbiji) i Maljevac u Polimlju. Mrgić-Radojčić misli da se naziv župe Mel "sačuvao u nazivu sela Imljani" (≈Mljani). Nakon šireg nabrajanja asocijativnih toponima koji podsjećaju na visove, crkve i svećenike, ona tek tada dolazi do pretpostavke da je centar Župe Mel mogao biti u današnjem selu Melina, u kojem se nalaze ostaci utvrde grada **Korlač** (ili Orlač). Odatle se mogao kontrolirati značajan put prema Župi Lašva, preko današnjeg Vitovlja i Dobretića. Može biti indikativno da u tom kraju još uvijek žive potomci porodice Melić.

Mel se povezuje i sa područjem nekadašnje nahije Vrhovine, na planinskom području između Banja Luke i Jajca, s obje obale Vrbasa, uključujući i srednji tok Ugra, sa Skender Vakufom, Imljanima i Melinom. Centar Vrhovina je bio u Skender Vakufu, koji je, prema provjerljivim podacima osnovan 1660. godine, a ranije ime mu nije zapisano.

Južno od Imljana, pri ušću Ilomske u Ugar, na Korićanskim stijenama nekada je postojao i grad **Oštrec** ili Oštrc. Na Gostilju (između Vitovlja i Turbeta) bio je stari grad **Tisac**, o čijim ostacima nema zabolježenih podataka. Selo **"Korićane"** je navedeno u popisu sa kraja 16. stoljeća. Nahija Vrhovine je prvi put popisana u defteru iz 1528-130, uključujući 8 naselja, sa 180 kuća. Taj popis je napravljen neposredno nakon pada Jajačke Banovine.

Povezano
--------

* Melina
* Donji Kraji
* Imljani
* Pougarje
* Ugar
* Dobretići
**Medak** (lat. *Ausancalio*) je naselje u Hrvatskoj, u Ličko-senjskoj županiji. U sastavu je grada Gospića.

Zemljopis
---------

Medak je naselje na rubu Ličkog polja jugoistočno od Gospića.

Povijest
--------

Stanovništvo
------------

Pravoslavni Srbi naseljeni iz Srbije,Crne Gore; Acketa, Capitlaka, Crnokrak, Čokeš, Didulica, Dragičević, Drobnjak, Glumac, Jađovul, Kalinica, Korać, Ljuština, Maoduša, Popović, Samotaka, Starčević, Škorić, Tarbuk, Vlajinić, Ugarak, Žegarac

Popis sela iz 1712. godine, spominje u njemu: 

1. Ackete, 
2. Brujiće, 
3. Capitalke, 
4. Ctnokrake, 
5. Čaliće, 
6. Čokeše, 
7. Didulice, 
8. Došenoviće, 
9. Dragičeviće, 
10. Drobnjake, 
11. Đuraševiće, 
12. Glumce, 
13. Gojčinoviće, 
14. Grbiće, 
15. Grubiće, 
16. Gvozdiće, 
17. Jađove, 
18. Jemiće, 
19. Jovičiće, 
20. Kalinice, 
21. Koraće, 
22. Košutice, 
23. Kovačiće, 
24. Krekoviće, 
25. Kuprešane, 
26. Lončareviće, 
27. Ljeskovce, 
28. Ljuštine, 
29. Marduše, 
30. Martinoviće, 
31. Maruniće, 
32. Mečane, 
33. Mihajloviće, 
33.a Mihiće
34. Mijaliće, 
35. Milniće, 
36. Mučiće, 
37. Musalje, 
38. Odiće, 
39. Panjeviće, 
40. Paviće, 
41. Petroviće, 
42. Pocrnje, 
43. Popoviće, 
44. Pribiće, 
45. Radiće, 
46. Radinoviće, 
47. Rađeviće, 
48. Samotake, 
49. Selenkoviće, 
50. Starčeviće, 
51. Stranjine, 
52. Suknaji
53. Škoriće, 
54. Tarbuke, 
55. Tesliće, 
56. Travice, 
57. Trbojeviće, 
58. Ugarke, 
59. Uzelce, 
60. Vlajiniće, 
61. Vlajisavljeviće, 
62. Vračare, 
63. Vuletiće, 
64. Zagorce i 
65. Žegarce. 

Neke od spomenutih obitelji naseljavale su u selu po više kuća.

Crkva
-----

Hram Rođenja Sv. Jovan Preteče ( 1688. godine, 1724. godine i 1867. godine, obnovljen 1990. godine), hram Sv. Jovana Preteče na Velebitu, kapela Sv. velikomučenika Georgija.
**Departman Maldonado** (španjolski: *Departamento de Maldonado*) je jedan od 19 departmana Urugvaja, koji je osnovan 1816.

Karakteristike
--------------

Departman se nalazi na jugoistoku zemlje, na prosječnoj nadmorskoj visini od 71 metara.
Prostire se na površini od 4,793 km² ((oko 3% površine države), na kojoj živi 195,000 stanovnika.

Sa zapada graniči sa Departmanom Canelones, sa sjevera sa Departmanom Lavalleja, sa istoka sa Departmanom Rocha a na jugu izlazi na Estuarij Rio de La Plata i Atlantik.

U departmanu se nalaze dva poznata ljetovališta sa marinama Punta del Este i Pirlápolis.

Administrativna podjela
-----------------------

Departman je administrativno podjeljen na 8 općina; Aiguá, Garzón, Maldonado, Pan de Azúcar, Piriápolis, Punta del Este, San Carlos i Solís Grande.
Administrativni centar departmana je grad Maldonado koji ima 62,590 stanovnika.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Maldonado department – Capital: Maldonado*" (engleski). City population. Pristupljeno 18.11.2023.
2. ↑  „*Regiones*" (španjolski). República Oriental del Uruguay. Pristupljeno 18.11.2023.
3. ↑  „*Maldonado in Maldonado*" (engleski). City Population. Pristupljeno 18.11.2023.

Vanjske veze
------------

***Maldonado (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Intendencia de Maldonado* (službene stranice) ()

| * p
* r
* u
Urugvajski departmani |
| --- |
| Departmani | 
* Artigas
* Canelones
* Cerro Largo
* Colonia
* Durazno
* Flores
* Florida
* Lavalleja
* Maldonado
* Montevideo
* Paysandu
* Rio Negro
* Rivera
* Rocha
* Salto
* San José
* Soriano
* Tacuarembó
* Treinta y Tres

 |  |
**Stade de France** nacionalni stadion Francuske koji se nalazi u općini Saint-Denis, sjeverno od Pariza. S kapacitetom od 81,338 sjedećih mjesta, Stade de France je šesti stadion po veličini u Europi, a za svoje međunarodne utakmice koriste ga nogometna i ragbijaška reprezentacija Francuske. Stadion je izgrađen za FIFA Svjetsko prvenstvo 1998, a sam naziv predložio je Michel Platini. Stade de France je stadion četvrte kategorije prema UEFA-inim standardima, a osim nogometnih natjecanja, stadion je bio domaćin ragbijaškim i atletskim natjecanjima. 

Osim za sportska natjecanja, stadion služi i kao koncertna lokacija, a među izvođače koji su svirali na stadionu spadaju Roger Waters, The Rolling Stones, U2, Céline Dion, Muse, Beyoncé, Jay Z, Rihanna, Coldplay, Eminem, Lady Gaga, Paul McCartney, Madonna i Mylène Farmer. Stadionom upravlja Konzorcij Stade de France.

***Stade de France*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 316746788
* GND: 4564954-6
* BNF: cb12389937m (podaci)

 |
**Smail-aga Ćemalović** (23. novembar 1884. - Mostar, 1945. godine – spaljen u koncentracionom logoru Jasenovac) bio je predsjednik mostarske općine. Pokrenuo je listove Musavat (1906. godine) i Srpska omladina (1912./13. godine) za prosvjećivanje omladine islamske vjere u Bosni i Hercegovini.

Osnovnu i trgovačku školu završio je u Mostaru, a trgovačku akademiju u Grazu. 1906. godine pokrenuo je opozicioni list list Musavat, koji je pod njegovim uredništvom izlazio do 1909. godine. List Musavat uređuje u društvu s Osmanom Đikićem. Zbog jednog članka u Musavatu bio je osuđen na 6 mjeseci teške tamnice u okovima. U tom članku je tražio, da se vojnici ne zaklinju Franji Josifu, jer je suveren Bosne sultan. Kad je Musavat prenesen u Sarajevo i kad su se vođe pokreta za muslimansku vjersko-prosvjetnu autonomiju približili vladi, Ćemalović je ostavio Musavat i pokrenuo list Srpska omladina. Časopis Srpska omladina je uređivao sa Vladimirom Gaćinovićem.

2. augusta 1914. godine zatvoren je u Rogaškoj Slatini i odveden u Graz. Iz Graza je preveden u Mostar u vojni zatvor kao talac, pa je internisan u Aradu, gdje je ostao do 1916. godine.

Vanjski linkovi
---------------

* 
* Arhivirano 2013-01-23 na Wayback Machine-u

Povezano
--------

* Bosanski sabor
**Departman Montevideo** (španjolski: *Departamento de Montevideo*) je jedan od 19 departmana Urugvaja. 

Departman je osnovan 1816, nalazi se na jugu zemlje, na prosječnoj nadmorskoj visini od 43 metara.

Karakteristike
--------------

To je deparman glavnog grada Montevidea koji se prostire na površini od 525 km² što predstavlja samo 0,00298% državnog teritorija. ali u njemu živi čak 1,319,108 stanovnikašto je 1/5 svih stanovnika u državi.

Sa zapada graniči sa Departmanom San José, sa sjevera i istoka sa Departmanom Canelones a na jugu izlazi na Estuarij Rio de La Plata.

Luka u Montevideu koja radi 24 sata, 365 dana u godini je glavni transportni terminal ne samo za Urugvaj već i za zemlje u slivu La Plate. 
A grad je politički, financijski, obrazovni i ekonomski centar zemlje.

Administrativna podjela
-----------------------

Departman je administrativno podjeljen na 8 općina grada Montevidea, koji je i administrativni centar departmana sa svojih 1,304,687 stanovnika.

Izvori
------

1. 1 2  „*Maldonado Department – Capital: Montevideo*" (engleski). City population. Pristupljeno 18.11.2023.
2. 1 2 3  „*Regiones*" (španjolski). República Oriental del Uruguay. Pristupljeno 18.11.2023.
3. ↑  „*Montevideo in Montevideo*" (engleski). City Population. Pristupljeno 18.11.2023.

Vanjske veze
------------

***Montevideo (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Intendencia de Montevideo* (službene stranice) ()

| * p
* r
* u
Urugvajski departmani |
| --- |
| Departmani | 
* Artigas
* Canelones
* Cerro Largo
* Colonia
* Durazno
* Flores
* Florida
* Lavalleja
* Maldonado
* Montevideo
* Paysandu
* Rio Negro
* Rivera
* Rocha
* Salto
* San José
* Soriano
* Tacuarembó
* Treinta y Tres

 |  |