recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bedegraine** ( ili Baradigan, Bedingan, Bedingham..) je mitski zamak, grad, livada i šuma u Britaniji iz legende o Kralju Arthuru.

Mjesto gdje je Kralj Arthur vodio veliku bitku protiv jedanaest pobunjenih kraljeva na početku svoje vladavine. Arthurova pobjeda kod Bedegraina se prvi put spominje u pjesmama iz francuskog Ciklusa vulgata o Merlinu, da bi kod Thomasa Malorya postala jedna od glavnih epizoda. Iako je imao manje vojnika, Arthur je izvojevao pobjedu kombinacijom kreativne taktike (uključujući i iznenadni ponoćni napad) i tajnog saveza sa francuskim kraljevima Banom i Borsom od Galije.

Nakon pretrpljenog potpunog poraza, pobunjeni kraljevi bili su prisiljeni vratiti se u svoje zemlje kako bi se borili protiv Saksonske invazije. Uskoro su se morali udružiti sa Arthurom kako bi odbacili napadače, pa je tako Arthur postao neprikosnoveni britanski vladar. Nakon bitke -Bedegraine je služio kao jedan od brojnih Arthurovih dvorova, i mjesto u kom se odvio najveći dio događaja sa lažnom Guineverom. Po francuskom piscu Baudinu - Bedegraine je prije tog bio jedan od dvoraca kralja Vortigerna.

Postoji prilična zbrka gdje se točno nalazio, u pjesmama o Lancelotu iz Ciklusa vulgata to je bilo na granici Irske i Cameliarda, a u pjesmama o Merlinu on se nalazio na granici Cornwalla, i bio je prijestolnica Britanije i Cameliarda. Malory ga smješta u Šervudsku šumu.

Prije same bitke čarobnjak Merlin je u dolini ispod zamka, potajice doturio Banu i Borsu 10.000 konjanika.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Bedegraine*" (engleski). Nightbringer. Arhivirano iz originala na datum 2017-11-22. Pristupljeno 04. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

* *Bedegraine* na portalu Nightbringer Arhivirano 2017-11-22 na Wayback Machine-u (`en`)

| * p
* r
* u
Legende o Kralju Arthuru |
| --- |
| Ključne osobe | Kralj Arthur • Constantine • Sir Ector • Vojvoda od Cornwalla • Guinevere • Igraine • Izolda • Gospa od jezera • Kralj Lot • Kralj Mark • Merlin • Mordred • Morgana le Fay • Morgause • Uther Pendragon |
| Vitezovi Okruglog stola | Aglovale • Agravain • Bagdemagus • Bedivere • Bors • Breunor • Calogrenant • Caradoc • Dagonet • Dinadan • Gaheris • Galahad • Gareth • Gawain • Geraint • Griflet • Hector de Maris • Kay • Lamorak • Lancelot • Leodegrance • Lionel • Lucan • Maleagant • Marhaus • Palamedes • Pelleas • Pellinore • Percival • Safir • Sagramore • Segwarides • Tor • Tristan • Urien • Ywain • Ywain Kopile • Elyan Bijeli • Sir Ector |
| Predmeti | Excalibur • Sveti gral • Okrugli stol • Opasna stolica |
| Mjesta | Avalon • Brocéliande • Caerleon • Camelot • Corbenic • Cornwall • Logres • Lyonesse • Sarras • Tintagel |
**Bitka kod Blaina**, također poznata i kao **bitka kod Messaca** odigrala se 24. maja 843. u današnjoj zapadnoj Francusku između bretonske vojske pod Erispoeom i pobunjenim grofom Lambertom II od Nantesa na jednoj, i zapadnofranačke vojske pod grofom Renaudom d'Herbaugesom na drugoj strani. Do nje je došlo nakon što je bretonski vojvoda Nominoe digao ustanak protiv zapadnofranačkog kralja Karla Ćelavog, držeći da je previše zauzet konsolidacijom vlasti poslije sklapanja Verdenskog sporazuma. Karlo je nedugo nakon toga smijenio nantesskog grofa Lamberta II i zamijenio ga Renaudom, zbog čega se Lambert zajedno sa svojim pristašama priključio pobunjenicima. Nominoe je planirao pohod na Nantes, ali se teško razbolio prepustivši komandu nad vojskom sinu Erispoeu. Renaud je to iskoristio kako bi pokrenuo napad na Bretonce, pri čemu je iznenadio i razbio Erispoeove snage kod Messaca. Srednjovjekovni izvori su proturječni po pitanju da li je riječ bila o cijeloj Erispoeovoj vojsci ili samo prethodnici, odnosno što se neposredno kasnije dogodilo; ono o čemu nema spora jest da su Lambertove snage spojile s Erispoevim i zajedno razbile Renaudovu vojsku, bilo tokom samog okršaja bilo nešto kasnije kada se Renaud, uvjeren u pobjedu, vraćao u Nantes. U toj je bitci Renaud poginuo. Lambert je nakon toga ponovno preuzeo kontrolu nad Nantesom, a Nominoe je, nakon što se oporavio, sljedećih nekoliko godina nastavio uspješnu borbu protiv Karla.
**Belka i Strelka** su psi koji su poslije Lajke poslati u svemir na sovjetskom svemirskom brodu Korabl-Sputnjik 2 19. 8. 1960. godine. Zajedno s Belkom i Strelkom posadu su činili 40 miševa, dva siva zeca, štakori, gljive i druge biljke. Sputnjik je bio prototip kasnijih svemirskih brodova Vostok. Cilj eksperimenta je bio mogućnost života živih bića u svemiru i negativni utjecaji na njihovo zdravlje. Belka i Strelka prve su životinje koje su provele orbitalni let i uspješno se vratile na Zemlju. Strelka je imala šest štenaca, od koji je jedan pod imenom Pušinka (Пушинка, "Pahuljica") kćer Nikite Hruščova poklonila američkom predsjedniku John F. Kennedyju 1961. godine, u vrijeme Hladnog rata. U Rusiji je 2010. godine snimljen dugometražni animirani film pod imenom *Belka i Strelka: Svemirski psi*.

Povezano
--------

* Životinje u svemiru

Literatura
----------

***Belka i Strelka*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) Burgess, Colin; Dubbs, Chris (2007). *Animals in Space: From Research Rockets to the Space Shuttle*. Berlin; New York: Springer. ISBN 9780387360539. OCLC 159919370.
**Bitka kod Cedinje** (poljski:  ili **Bitka kod Zehdena** (njemački: ) se odigrala 24. juna 972. u blizini ušća rijeke Odre između vojske poljskog kneza Mješka I na jednoj, i njemačkih feudalaca na čelu sa saksonskim markgrofom Odom I na drugoj strani. Povod za sukob je bila teritorija koju je Mješko - koji je prije toga sklopio mir sa rimsko-njemačkim carem Otonom I, Odovim sizerenom - osvojio od strane lokalnih slavenskih plemena, a koje je Odo htio osvojiti za svoj račun, koristeći, između ostalog, Otonovu zauzetost ženidbom svog sina Otona II u Rimu. O bitci postoje oskudni podaci, ali one govore kako su Mješkovi Poljaci izvojevali veliku pobjedu. Sukobi Poljaka s njemačkim feudalcima su se, međutim, nastavili sve do Mješkove smrti.

Bitka je bila uglavnom zaboravljena i ignorirana sve do završetka drugog svjetskog rata, odnosno uspostave nove poljsko-njemačke granice na liniji Odra-Nisa. Poljski historičari su je tada prigrlili kako historijsko opravdanje teritorijalnih promjena i s njim povezane promjene stanovništva; otada se slavi kao jedan od najvažnijih događaja u poljskoj historiji.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Cedynia, Poland website (till 1945 Zehden), showing earlier spellings of town Arhivirano 2010-03-27 na Wayback Machine-u
* Battle of Cidini by Thietmar on Cedynia website Arhivirano 2012-07-08 na Wayback Machine-u
**Bitka kod Stiloa** ili **bitka kod Capo Colonne** se odigrala 13. jula 982. između rimsko-njemačke vojske cara Otona II i njegovih langobardskih vazala/saveznika na jednoj, te trupa kalbidskog Sicilijanskog Emirata pod emirom Abu al-Kasimom na drugoj strani. Do nje je došlo tokom pohoda kojim je Oton II nastojao učvrstiti svoju vlast nad južnom Italijom, koju su dotada dijelili langobardski plemići, pomorske republike, te ostaci Bizantskog Carstva; povod je bio pohod koji su Saraceni pod al-Kasimom pokrenuli iz Sicilije. Oton je prikupio ogromnu vojsku i kada je spoznao njenu snagu, al-Kasim je odustao od daljeg prodora u Italiju te je naredio povlačenje. Čuvši za to, Oton je naredio da se u pozadini ostavi njegova porodica, prtljag i carska riznica kako bi što brže gonio neprijatelja. Al-Kasima je uspio sustići kod rta Capo Colonna na istočnoj obali Kalabrije te ga prisiliti na bitku. Na samom početku je njemačka oklopna konjica razbila arapski centar pri čemu je emir poginuo; njegovi vojnici su, međutim, usprkos toga, nastavili pružati otpor te uspjeli opkoliti njemačke vitezove i potpuno ih razbiti. Oton se uspio spasiti, ali je zato u pokolju izginuo niz najuglednijih njemačkih i italijanskih plemića; Oton je tek u Veroni na sjeveru Italije uspio organizirati kakvu-takvu vojsku s kojom bi organizirao novi pohod na jug.

Bitka je ostavila dubok utisak na suvremenike, pa je tako spominje i *Anglosaksonska kronika* na drugom dijelu Evrope. Neki od izvora, pak, spominju kako su Kalbidi pobjedu ostvarili uz pomoć Bizantinaca. U svakom slučaju, zahvaljujući svojoj pobjedi, Saraceni su za nekoliko decenija zadržali svoju hegemoniju i uticaj na Južnu Italiju.

Vijesti o velikom porazu njemačkog cara su doprle i do polapskih Slavena čiji je knez Mstivoj sljedeće godine podigao veliki ustanak protiv Nijemaca.

Literatura
----------

* Reuter, Timothy. *Germany in the Early Middle Ages 800–1056*. New York: Longman, 1991.

Koordinate: 39°01′31.60″N 17°12′07.80″E﻿ / ﻿39.0254444°N 17.2021667°E﻿ / 39.0254444; 17.2021667
**Beka Gviniašvili** (gruz. ბექა ღვინიაშვილი; Ruisi, 26. listopada 1995.) je gruzijski judist. Aktualni je viceprvak Europe u kategoriji do 90 kg.

Beka se u mlađim uzrastima tri puta okitio naslovom europskog prvaka (2013. 2014. i 2015.) i dva puta naslovom svjetskog prvaka (2013. i 2015.) I ekipno je u mlađim juniorima osvajao titule s reprezentacijom Gruzije.

Za olimpijske igre u Rio de Janeiru 2016. godine, uspio je ostvariti olimpijsku normu u čak dvije težinske kategorije, i bio je jedini judist kojemu je to uspjelo. Na igrama je nominiran u poluteškoj kategoriji. Tamo je poražen u četvrtzavršnici od, kasnije brončanog, Francuza Cyrillea Mareta, te u konačnici zauzeo 7. mjesto. 

Na Europskom prvenstvu u judu 2021. godine, borio se za zlato s reprezentativnim kolegom Lašom Bekaurijem, ali je poražen.

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil Beke Gviniašvilija na službenoj stranici IJF, pristupljeno 10. svibnja 2021.]
* Više o Beki Gviniašviliju na Combat Sport, pristupljeno 10. svibnja 2021.

Izvori
------

1. ↑  Judoinside.com - ostvareni rezultati, pristupljeno 10. svibnja 2021.
2. ↑  EJU: Head to Head - Lasha Bekauri & Beka Gviniashvili, prisupljeno 10. svibnja 2021.
**Bitka kod Ciraluma** se odigrala 313. godine u Trakiji između snaga rimskog cara Licinija na jednoj, i snaga njegovog suparnika Maksimina Daje na drugoj strani. Predstavljala je kulminaciju borbe dvojice tetrarha za vlast nad istočnim provincijama Carstva; Maksimin, koji je pod svojom vlašću držao Egipat, Levant i Malu Aziju sa svojom je vojskom napao Licinijeva područja na Balkanu te uspio zauzeti Bizantij i Pontsku Herakleju prije nego što se suočio sa Licinijevim trupama. Bitka je otpočela nakon neuspjelih pregovora o primirju. Iako je Maksimin raspolagao s brojnijim ljudstvom, Licinije se pokazao vještijim taktičarem i uspio je potpuno razbiti Maksiminovu vojsku. Maksimin je pobjegao s bojišta i to tako velikom brzinom, da se za manje od 24 sata našao u 250 km udaljenoj Nikomediji. Licinije ga je gonio, a Maksimin je nekoliko mjeseci kasnije umro u Tarzu. S obzirom da je Maksimin bio posljednji veliki progonitelj kršćana među rimskim carevima, ishod bitke je omogućio da se Milanski edikt primijeni na cijeloj teritoriji Carstva.

Izvori
------

* Gibbon, Edward, ‘Decline and Fall of the Roman Empire’, Chapter 14
**Bartolomeo Bon** (Campione, oko 1400. – Venecija, 1464–1467) bio je talijanski kipar i arhitekt porijeklom iz kraja Campionea koji je došao u Veneciju zajedno s ocem Giovannijem Bonom i zajedno s njim od 1421. do 1464. vodio vrlo uspješnu kiparsko-graditeljsku radionicu.

Radionica Bon bila je kasno gotička kiparska i graditeljska radionica prve polovice 15. vijeka, a gotički elemeti i bizantinska dekorativnost bili su omiljen venecijanski stil *gotico fiorito*.

Život i rad
-----------

Vrlo je teško s potpunom preciznošću odrediti radove koje je izveo Bartolomeo, a koje njegov otac Giovanni. S ocem je počeo raditi na dekoraciji fasade za gotičku palaču Ca' d'Oro (1424–1430), prvi njegov samostalni rad je cisterna u dvorištu te palače. S ocem je radio na portalu za crkvu Basilica di Santa Maria dei Frari i na portalu za Bratovštinu sv. Marka (Scuola Grande di San Marco), orginalna luneta s tog portala nalazi se danas u londonskom Victoria & Albert Museumu. S ocem je započeo raditi na *Porta della Carta* (Papirnata vrata) na Duždevoj palači (1438–1442), Bartolomeo je isklesao većinu skulptura, jer mu je tad otac umro.

Scuola Grande di San Marco
Nakon očeve smrti, Bartolomeo Bon je nastavio voditi radionicu sam, mada ne više toliko uspješno i s toliko puno narudžba.

Porta della Carta
Njegov rad je luneta za portal crkve Santo Stefano Bartomeo je također sam izveo portal za crkvu *Madonna dell'Orto*, ugovor za radove sklopio je 21. juna 1460. godine. Bartomeo je izveo portal za crkvu San Giovanni e Paolo (1459–1462) te Slavoluk Foscari za Duždevu palaču.

Izvori
------

1. ↑  Architekten in Venedig, venedig.jc-r.net (pristupljeno 23. 12. 2010.)
2. ↑  Santo Stefano, venedig.jc-r.net (pristupljeno 23.12.2010.)
3. ↑  Madonna dell'Orto, venedig.jc-r.net (pristupljeno 23.12.2010.)
4. ↑  Portal von Santi Giovanni e Paolo, venedig.jc-r.net (pristupljeno 23. 12. 2010.)

Literatura
----------

* AA.VV. Arte e artisti dei laghi lombardi, I, Noseda, Como 1959, 311, 312, 317, 336, 435, 436. Tav. LXIII: 170, 171, 172.
* A. Zorzi, Venezia scomparsa, Electa, Milano 1984, 19, 35, 73, 93, 117, 121, 310, 312, 343, 378, 382; fig. n. 69.
* M. Brusegan, La grande guida dei monumenti di Venezia, Newton & Compton, Roma 2005.

Vanjske veze
------------

***Bartolomeo Bon*** na Wikimedijinoj ostavi

* Bon, Bartolomeo, Web Gallery of Art
* Bartolomeo Bon

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 120788614
* LCCN: n78052915
* ISNI: 0000 0000 8013 1529
* GND: 132690438
* SUDOC: 027643328
* BNF: cb11964137p (podaci)
* ULAN: 500006625
* RKD: 129178

 |
Koordinate: 41° 23′ 45" SGŠ, 22° 28′ 50" IGD

**Bašalija** (mak. *Bašali*, tur. *Başılı*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Bašalija je naselje u okviru opštine Valandovo.

Prirodni uslovi
---------------

Bašalija je smeštena u jugoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Valandova, naselje je udaljeno 20 kilometara severno.

Naselje Bašalija se nalazi u istorijskoj oblasti Bojmija. Naselje je položeno na južnim padinama planine Plavuš, na približno 420 metara nadmorske visine.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Bašalija je prema poslednjem popisu iz 2002. godine bila bez stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju bili su Turci (spontano se iselili u maticu posle Drugog svetskog rata), a pretežna veroispovest mesnog stanovništva islam.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.valandovo.gov.mk Zvanična stranica opštine Valandovo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Valandovo |
| --- |
| **Valandovo** • 
Ajranlija • 
Arazlija • 
Bajrambos • 
Balinci • 
Baraklija • 
Bašalija • 
Bašibos • 
Brajkovci • 
Buluntulija • 
Vejselija • 
Gradec • 
Grčište • 
Dedeli • 
Đulelija • 
Josifovo • 
Kazandol • 
Kočulija • 
Marvinci • 
Pirava • 
Plavuš • 
Prsten • 
Rabrovo • 
Sobrija • 
Tatarlija • 
Terzelija • 
Udovo • 
Čalaklija • 
Čestevo |  |
***Bitka kod Mingolsheima*** (njemački: ) se odigrala 27. aprila 1622. godine na zapadu Njemačke za vrijeme Tridesetogodišnjeg rata između protestantske vojske na čelu sa Ernstom von Mansfeldom na jednoj strani, i carske katoličke vojske na čelu sa grofom Tillyjem na drugoj strani. Do nje je došlo tokom kampanje u kojoj je Tilly sa svojom vojskom nastojao osvojiti Falačku, uporište izbornog kneza Fridericha V, vođe pobunjenih njemačkih protestanata; jedan od glavnih ciljeva je bio Heidelberg, koga je Tilly pokušao staviti pod opsadu. Prije toga ga je spriječila protestantska najamnička vojska pod Mansfeldom, kome je u pomoć pristigao markgrof Georg Friedrich od Baden-Durlacha. Tilly je usprkos toga imao nadmoć u ljudstvu, te je napao protestantsku vojsku; Mansfeld je, međutim, južno od sela Mingolsheim pripremio snažni obrambeni položaj, te je Tilly nakon napada, koji je u početku imao nekog uspjeha odbačen u selo gdje je u međuvremenu izbio požar, a nakon čega je došlo do konfuzije u katoličkim redovima. Tilly je na kraju prisiljen na povlačenje, ali ga je Mansfeld odbio goniti. Zbog toga protestanti nisu uspjeli iskoristiti ovu pobjedu, te su omogućili Tillyju da svoje snage spoji sa španskom vojskom Ambrogia Spinole, a koje će protestante nešto kasnije u potući u bitci kod Wimpfena.

Vanjske veze
------------

* Homepage of Bad Schönborn
**Bluefields** je općina od 57,974 i grad od 55,575 stanovnika na istoku Nikaragve u Autonomnoj Regiji Južni Atlantik u kojoj je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Bluefields se prostire u istoimenoj laguni Karipskog mora, južno od ušća Rijeke Escondido, udaljen 355 km istočno od glavnog grada Managve.

On je najvažnija nikaragvanska luka na Karipskom moru iz koje se uglavnom izvozi drvo, banane, riba, škampi i jastozi.

Historija
---------

Ušće Rijeke Escondido (koja znači=skriven), služilo je brojnim evropskim gusarima, kao sigurna luka i utočište.

Jedan od njih Nizozemac *Abraham Blauvelt* (ili *Bleeveldt*) - 1602. odabrao ga je za svoju trajnu bazu. Prvi afrički crnci stigli su u naselje, kad je portugalski brod]] koji je prevozio robove za Jamajku doživio brodolom 1641. Nakon tog se počevši od 1633. doselilo dosta engleskih podanika, tako da je do 1666. Obala komaraca već bila organizirana kao kolonija.

Od samih početaka Bluefields je bio prijestolnica Obale komaraca, koja je sklopila sporazum o zaštiti sa Kraljevinom Engleskom.

Englezi su saveznike pronašli u Miskitima pa su uz njihovu pomoć vladali Obalom komaraca sve do 1894. kad je Kraljevina Britanija predala suverenitet nad tim teritorijem Španjolskoj.

Tokom 19. vijeka u grad se doselilo dosta robova, koji su tako dolazili do slobode.

Na poziv tadašnjih nikaragvanskih predsjednika José Zelayada i Adolfa Díaza u periodu 1912.-25 i 1927.-32 u gradu su bili stacionirani Američki marinci koji su trebali ugušiti ljevičarske pobune.

Kad su Sandinisti početkom 1980-ih preuzeli vlast, stanovnici grada naviknuti na veliku autonomiju otvoreno su stali na stranu kontraša i digli bunu.

Službeni jezik Bluefieldsa je španjolski, iako oko 10% stanovnika zna samo kreolski engleski, a oko 15% se služi sa oba dva.
Kako se nalazi na morskoj obali, više puta je pretrpio nekoliko razornih uragana.

Privreda i transport
--------------------

Ekonomija Bluefieldsa se pored luke bazira na trgovini, uslugama i nešto lake industrije.
Za transport prema unutrašnjosti i pacifičkoj obali važna je Rijeka Escondido, koja je plovna do El Rame a od nje nadalje postoji dobra cesta do Managve.

Grad ima i aerodrom (ICAO: **MNBL**, IATA: **BLU**) sa redovnim linijama do Managve.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Bluefields Municipality in Nicaragua*" (engleski). City population. Pristupljeno 20.4.2023.
2. 1 2  „*Bluefields in Costa Caribe Sur*" (engleski). City population. Pristupljeno 20.4.2023.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Bluefields*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 21.4. 2023.
4. 1 2 3 4 5  „*Geografía Historia*" (španjolski). Ciudad de Bluefields. Pristupljeno 20.4.2023.
5. ↑  „*Bluefields Airport*" (engleski). SKYbrary. Pristupljeno 21.4. 2023.

Vanjske veze
------------

***Bluefields*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ciudad de Bluefields* (službene stranice) (`es`)
**Belfast** (engl. , ir. *Béal Feirste* u prevodu *Ušće reke Farset*) je grad u Ujedinjenom Kraljevstvu i glavni grad Severne Irske. Najveći je grad u Severnoj Irskoj i u provinciji Alster (engl. ), a drugi je po veličini grad na Irskom ostrvu posle Dablina. Po popisu iz 2001. u užem gradskom jezgru bilo je 276.459 stanovnika, a u širem 579.276. Grad je smešten na ušću reke Lagan i nalazi se na mestu idealnom za trgovinu koja je proslavila Belfast. Okružuju ga brda Kastlre (engl. ) i Antrim (engl. ). Grad leži na granici okruga Antrim (engl. ) i Daun (engl. ).

Istorija
--------

Područje Belfasta nastanjeno je od bronzanog doba. Veliki prsten, praistorijski krug 5.000 godina star, nalazi se blizu grada, a ostaci utvrđenja iz Gvozdenog doba mogu se videti i danas po okolnim brdima. Postao je značajnije naselje u XVII veku kada su ga naselili Englezi i Škoti. Belfast je cvetao u kao trgovački i industrijski centar u XVIII, XIX, XX veku, a zahvaljujući naprednoj industriji platna, konopaca, duvana i brodogradnji postao je najjači industrijski centar u Irskoj. Na početku XX veka Belfast je bio veći grad od Dablina.

Vanjske veze
------------

* www.belfastcity.gov.uk (`en`)
* Mapa centralnog Belfasta Arhivirano 2006-10-10 na Wayback Machine-u (`en`)
* www.gotobelfast.com - Turistički sajt (`en`)

***Belfast*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bitka kod Mons Badonicusa** se odigrala u Britaniji u periodu od 490. do 517. godine između britanskih domorodaca - Briti i/li Brito-Rimljani - na jednoj i Anglosaksonaca na drugoj strani. Predstavljala je veliku pobjedu Britanaca nakon koje je uspostavljen dugotrajni mir, a anglosaksonski prodor na britske teritorije zaustavljen na nekoliko decenija. Iako je riječ o jednom od najvažnijih događaja svog vremena, o njemu postoje tek najoskudniji podaci, pa se tako ne zna ni točna lokacija Mons Badonicusa (engleski *Mount Badon*, velški *Mynydd Baddon*) ni godina u kojoj se ona odigrala, iako većina historičara smatra da se nije mogla dogoditi prije 490. niti poslije 517. U tekstu *Historia Brittonum* iz 9. vijeka se spominje da je za britsku pobjedu zaslužan ratni poglavica po imenu Arthur, zbog čega historičari smatraju da je upravo taj događaj potakao stvaranje arturijanskih legendi u srednjem vijeku. S druge strane, redovnik Gildas, jedini historijski izvor koji je bio suvremenik tih događaja, ne spominje Arthura.

Anali Kambrije, pak, spominju da se 665. godine odigrala "Druga bitka kod Badona" nakon koje su se svi Anglosaksonci pokrstili. Većina historičara drži da nije riječ o autentičnom događaju, odnosno da su na njega kasniji ljetopisci u nedostatku vlastitih pouzdanih izvora "kopirali" detalje prethodne bitke.

U popularnoj kulturi
--------------------

U filmu *Monty Python and the Holy Grail* se prilikom spominjanja podviga "hrabrog" Sir Robina se spominje kako je "osobno smočio hlače u bitki kod Badon Hilla."

Britanski književniuk Bernard Cornwell je bitku iskoristio kao zaplet svog romana *Excalibur*, trećeg u knjizi Warlord Chronicles.

Film *King Arthur* iz 2004. prikazuje kako se bitka vodi u blizini Hadrijanovog zida između fiktivnih verzija Lucija Artorija Kasta i Cerdica od Wessexa godine 467.

Bitka predstavlja samostalni scenarij, odnosno bitku u video-igri *Rome: Total War: Barbarian Invasion*.

Napomene
--------

Izvori
------

* Green, Thomas (2007). *Concepts of Arthur*. Stroud, Gloucestershire: Tempus. ISBN 978-0-7524-4461-1.
|  |
| --- |
| **Rimsko-perzijski ratovi** |
| **Rimsko-partski ratovi**  Kara – Kilikijska vrata – Amanski prijevoj – Planina Gindar – Pohodi Marka Antonija – Armenski rat 58–63 – Trajanov pohod na Partiju – Pohodi Lucija Vera – 2. Ktesifon – Nisibis  **Rimsko–sasanidski ratovi**  Resena – Misiče – Barbalis – Edesa – Singara – Amida – 3. Ktesifon – Samara  **Bizantsko-sasanidski ratovi**  Rat 421–422 – Anastazijev rat – Iberijski rat – Lazijski rat – Rat 572–591 – Rat 602–628 |

**Bitka kod Misihea** (*Misiche*, *Mesiche* ili *Massice*) se odigrala u Mezopotamiji na početku 244. godine između rimske vojske na čelu sa carem Gordijanom III na jednoj, i perzijske vojske na čelu sa kraljem Šapurom I. Velika rimska vojska pod Gordijanom je napala Perziju 243. kako bi povratila teritorije izgubljene za vrijeme Gordijanovih prethodnika. Na samom početku pohoda su Rimljani potukli Perzijance kod Resene i natjerali Perzijance na povlačenje u Mezopotamiju. Međutim, pobjednički vojskovođa Timesitej se razbolio i umro, a car Gordijan mu nije bio dostojna zamjena.

Bitka se odigrala u blizini današnje Faludže. Perzijanci su u njoj odnijeli pobjedu. Perzijski izvori navode da je tada poginuo i sam Gordijan. Rimski izvori, pak, sugeriraju da je Gordijan umro nešto kasnije, odnosno u pobuni svojih razočaranih vojnika. U svakom slučaju, novi car Filip Arabljanin je započeo pregovore sa Šapurom i pristao na ponižavajuće uvjete, odrekavši se velikog dijela teritorije i isplativši veliku odštetu.

Izvori
------

* Rostovtzeff, Michael I. "*Res Gestae Divi Saporis* and Dura." *Berytus* 8:1 (1943): 17–60.
* Potter, David S. *The Roman Empire at Bay AD 180–395*. New York: Routledge, 2004. ISBN 0-415-10058-5
* Farrokh, Kaveh. *Sassanian Elite Cavalry AD 224–642*. Osprey, 2005. ISBN 978-1-84176-713-0
**Blaženi Jakov Zadranin** (Zadar, oko 1400. - Bitetto, Italija, 1485.), blaženik rimokatoličke Crkve, franjevac, zaštitnik grada Bitetta.

  

Rođen je u Zadru oko 1400. godine. U dvadesetoj godini života stupio je u Zadru kao brat pomoćnik među franjevce opslužitelje. Godine 1438. pratio je svog franjevačkog provincijala na putu po Italiji i došavši u Bari, ostao je u toj pokrajini. Bio je određen za sakupljanje milostinje pa je mnogo putovao. Godine 1482. za vrijeme epidemije kuge, pokazao je veliku ljubav i uslužnost prema bolesnicima zaraženima kugom. Umro je u gradu Bitetto 1485. na glasu svetosti. Od 1505. javno je štovan, a 1700. službeno je proglašen blaženim. Godine 1990. završen je dijacezanski postupak za njegovu kanonizaciju i spisi su predani Kongregaciji za proglašenje svetih.

U Bitettu, čuva se njegovo neraspadnuto tijelo i mjesni je zaštitnik Bitetta. Zbog svoga porijekla, blaženi Jakov Zadranin zvan je Ilirik (Hrvat). 
Zadarski vjernici sve ga više otkrivaju kao svoga zagovornika.
Slavi se u crkvi sv. Franje u Zadru, gdje su vjernici Bitetta 1989. donijeli njegovu sliku i relikvije.

| * p
* r
* u
Hrvatski sveci i blaženici |
| --- |
| Sveci | Marko Križevčanin • Leopold Mandić • Nikola Tavelić |
| Blaženici | Julijan iz Bala • Augustin Kažotić • Hozana Kotorska • Ivan Merz • Gracija iz Mula • Alojzije Stepinac • Jakov Zadranin |
Sjeverno krilo Bazilike - jedini dio koji postoji dan-danas
**Bazilika Maksencija i Konstantina**, također poznata i kao **Basilica Nova** ("nova bazilika") ili **Maksencijeva bazilika** je drevna rimska zgrada, poznata po tome što je bila najveća zgrada na rimskom Forumu. Izgrađena je od 308. do 312. a ime je dobila po rimskom caru Maksenciju koji ju počeo graditi, odnosno po Konstantinu koji ju je dovršio poslije bitke na Milvijskom mostu. Oko godine 847. je djelomično srušena u zemljotresu, tako da je od nje danas ostalo samo sjeverno krilo. Za vrijeme fašističkog režima su u njoj izložene velike geografske karte koje prikazuju teritorijalni razvoj Rimskog Carstva. Za vrijeme Olimpijade 1960. su se u Bazilici održala natjecanja u hrvanju.

Vanjske veze
------------

***Bazilika Maksencija*** na Wikimedijinoj ostavi

* A reconstruction at the *Plan de Rome* Arhivirano 2009-03-16 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 236545626
* GND: 4447513-5

 |
**Bitka kod Luttera** se odigrala 27. augusta 1626 godine (17. augusta po julijanskom kalendaru) na sjeveru Njemačke za vrijeme Tridesetogodišnjeg rata između protestantskih snaga na čelu sa danskim kraljem Christianom IV na jednoj, te njemačkih carskih i katoličkih snaga na čelu sa grofom Tillyjem na drugoj strani. Do nje je došlo nakon što je Christian IV, na poziv u dotadašnjem sukobu uglavnom neutralnih protestantskih njemačkih knezova i država u Donjoj Saksoniji, koristeći kao izgovor svoj status vojvode Holsteina, intervenirao u rat na strani protestanata, koji su trpjeli strahovite poraze od strane katolika. Christianova intervencija, međutim, nije urodila plodom, jer su carske snage i katolici raspolagale sa daleko profesionalnijim i iskusnijim ljudstvom. Christian je, shvativši to, naredio povlačenje na sjever, ali je ono usporeno zbog kiše, te ga je Tilly sa svojom vojskom sustigao kod mjesta Lutter am Barenberge i prisilio da primi bitku. Obje strane su raspolagale sa jednakim brojem ljudi, a Christian IV je zauzeo relativno povoljan obrambeni položaj. Međutim, za vrijeme bitke se pokazalo njegovo neiskustvo, te nije znao iskoristiti artiljeriju, a za razliku od Tillyja čiji su topovi napravili kaos u protestantskim redovima. Nakon juriša carskih snaga se protestantska vojska u potpunosti slomila natjeravši Christiana na panični bijeg na sjever. Nakon bitke su carske i katoličke snage uspjele osvojiti skoro sve dijelove protestanske sjeverne Njemačke, a Christian je, nakon poraza u bitci kod Wolgasta dvije godine kasnije, prisiljen na ponižavajući Mir u Lübecku kojim je 1629. godine okončana tzv. danska faza Tridesetogodišnjeg rata.

Literatura
----------

* Guthrie, William P. 2001. Battles of the Thirty Years' War: from White Mountain to Nordlingen, 1618-1635. Westport, CT: Greenwood Press.
* Lee, Stephen J. 1991. The Thirty Years' War. London [England]: Routledge.
* Lockhart, Paul Douglas. 1996. Denmark in the Thirty Years' War, 1618-1648: King Christian IV and the decline of the Oldenburg State. Selinsgrove: Susquehanna University Press.
* Parker, Geoffrey, and Simon Adams. 1997. The Thirty Years' War. London: Routledge.
* Christian IV
* Johann Tserclaes, count von Tilly
**Baskijska nacionalistička stranka** (baskijski : **Euzko Alderdi Jeltzalea** [EAJ] , španjolski: *Partido Nacionalista Vasco* [PNV], francuski: **Parti National Basque** [PNB]) jest najveća i najstarija baskijska nacionalistička stranka. To je trenutno najveća politička stranka u Baskijskoj autonomnoj zajednici (osobito u Biskaji), a djeluje i u Navarri (gdje je član koalicije Geroa Bai, nekoć zvane Nafarroa Bai). Njena politička prisutnost unutar Francuske Baskije gotovo je zanemariva. Stranka je vodila baskijsku regionalnu vladu tijekom dugog razdoblja od uspostave baskijske autonomije u ranim 1980-tim do 2009. Također je odigrala važnu ulogu u španjolskom Kongresu, uz ostale regionalne nacionalističke stranke.

Na baskijskom se stranka zove *Euzko Alderdi Jeltzalea* (EAJ, doslovno: "Baskijska stanka pristaša Boga i starih zakona"). Španjolsko ime stranke glasi *Partido Nacionalista Vasco* (PNV), dok njen francuski ogranak glasi *Parti Nationaliste Basque* (EAJ-PNB). Sadašnji predsjednik EAJ-PNV je Iñigo Urkullu. Mladež baskijske nacionalističke stranke naziva se *Euzko Gaztedi Indarra* (EGI, doslovno: "Baskijske mlade snage"). Stranka također ima urede među baskijskom dijasporom, uglavnom u Venezueli, Argentini, Meksiku, Urugvaju, Čileu i Sjedinjenim Američkim Državama.
**Bert Kalmar** (New York, 10. februar 1884 - Los Angeles, 18. septembar 1947) je bio američki kompozitor jevrejskog porijekla, poznat kao autor brojnih popularnih pjesama iz Tin Pan Alley ere. Kao dječak je pobjegao iz kuće i nije imao nikakvo obrazovanje, te se pridružio grupi vodviljskih zabavljača. Njegovu karijeru na pozornici je prekinula nesreća, zbog koje se posvetio pisanju pjesama pri čemu se udružio sa Harryjem Rubyjem koji će postati njegov stalni partner. Zajedno su napisali velikih broj hitova 1920-ih kao što su *Who's Sorry Now*, *I Wanna Be Loved by You* i *Three Little Words*. Kalmar i Ruby su također pisali muziku za brodvejske predstave, a potom postali i suradnici braće Marx, uključujući rad na scenariju za film *Pačja juha*. 

Tri godine nakon smrti Bert Kalmar je postao protagonist biografskog filma Three Little Words gdje je njegov lik tumačio Fred Astaire.

Vanjske veze
------------

* Bert Kalmar na IMDb-u (`en`)
* Bert Kalmar at the Internet Broadway Database
Znak za opasnost od radioaktivnosti
**Bekerel** je SI izvedena mjerna jedinica za aktivnost radioaktivnoga izvora (radioaktivnost). Aktivnost radioaktivnog uzorka od jednog bekerela odgovara jednom raspadu atomske jezgre u sekundi: 1 Bq = 1 1/s. Nazvan je prema francuskom fizičaru Antoineu Henriu Becquerelu. Kako su aktivnosti atomskih jezgri radioaktivnih uzoraka često vrlo velike, u upotrebi je i veća jedinica: kiri (Ci), 1 Ci iznosi 3,7 • 1010 Bq, koja nije SI mjerna jedinica. 

Kako se radioaktivni raspad nuklearnih jezgri mijenja s vremenom, uobičajeno je dati i još neke dodatne podatke o kemijskom elementu, pogotovo ako ima kratko vrijeme poluraspada. Naše tijelo osjeti svakodnevno aktivnost radioaktivnoga izvora i to prije svega kalija-40, oko 4400 bekerela. U SI sustavu poželjnije je koristiti mjernu jedinicu bekerel, nego 1/s, jer to može dovesti do krivih zaključaka, kao na primjer da se radi o mjernoj jedinici Herc (1 Hz = 1 1/s). 

Češće korišteni višekratnici su:

* **kilobekerel**, tisuću bekerela (1 kBq = 1•103 Bq)
* **megabekerel**, milijun bekerela (1 MBq = 1•106 Bq)
* **gigabekerel**, milijarda bekerela (1 GBq = 1•109 Bq)
* **terabekerel**, bilijun bekerela (1 TBq = 1•1012 Bq)

Tako na promjer, prirodni kalij-40 u ljudskom tijelu stvara aktivnost radioaktivnoga izvora od otprilike 4 kBq.

Proračun aktivnost radioaktivnoga izvora
----------------------------------------

Za neku masu *m* (u gramima) radioaktivnog izotopa, koji ima atomsku masu *ma* (u g/mol) i vrijeme poluraspada *t1/2* (u sekundama), količina radioaktivnosti se može izračunati prema:

radioaktivnost (u Bq) = {\displaystyle {\frac {m}{m\_{a}}}N\_{A}{\frac {\ln(2)}{t\_{1/2}}}}
gdje je: *NA* = 6,022 141 79(30)×1023 mol−1 Avogadrov broj.

Tako na primjer, jedan kilogram kalija sadrži 0,12 grama izotopa kalija-40 (svi ostali izotopi kalija su stabilni), koji ima vrijeme poluraspada of 1,248×109 godina = 39,38388×1015 sekundi i ima atomsku masu 39,96399848 g/mol, tako da računanjem dobijemo da je radioaktivnost 31,825 kBq.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2010-07-05 na Wayback Machine-u "Ionizirajuće zračenje u biosferi", Mile Dželalija, Kemijsko-tehnološki fakultet, Sveučilište u Splitu, 2011.
2. ↑   Arhivirano 2012-11-25 na Wayback Machine-u "Jedinica radioaktivnosti", www.radiobiologija.vef.unizg.hr, 2011.
3. ↑  [*mrtav link*] "Uvod u nuklearnu energetiku", prof. dr. sc. Danilo Feretić, 2011.

Vanjske veze
------------

* Izvedene jedinice na BIPM-ovom sajtu
prve tri iteracije Peanove krivulje
**Beskonačno guste krivulje** su fraktalne krivulje koje nakon beskonačnog broja iteracija potpuno prekrivaju dio n-dimenzionalnog prostora u kojem se nalaze, n > 1. Tako će beskonačno gusta krivulja u ravnini zauzimati svaku točku npr. kvadrata, a u trodimenzionalnom prostoru svaku točku kocke. Prvi ih je opisao talijanski matematičar Giuseppe Peano pa se sve one ponekad nazivaju Peanovim krivuljama.

Svojstva
--------

Fraktalne dimenzije svih beskonačno gustih krivulja odgovaraju topološkoj dimenziji prostora u kojem se nalaze, baš zato što ispunjavaju cijeli taj prostor, iako je njihova topološka dimenzija uvijek 1. Dakle, fraktalna dimenzija beskonačno gustih krivulja na ravnini (jediničnom kvadratu) je 2, u prostoru (jediničnoj kocki) 3 itd.

Uvod
----

Hilbertova krivulja
Što znači da krivulja potpuno prekriva kvadrat? U teoriji to znači da ona nakon beskonačnog broja iteracija zauzima svaku točku kvadrata. U praksi se to može shvatiti korištenjem pojma razlučivosti koji označava broj točaka računalnog zaslona (ili slične naprave) koje su potrebne da se nacrta takav kvadrat. Ako nacrtamo sivi kvadrat od *n* puta *n* točaka i u njemu krivulju bijele boje te ako nakon njene *m*-te iteracije svaka od *n*2 točaka bude bijela, krivulja je beskonačno gusta (vidi sliku Hilbertove krivlje desno).

Vidi još
--------

* Fraktali
* Peanova krivulja
* Hilbertova krivulja
* Krivulja Sierpińskog
* Zmajolika krivulja

***Beskonačno guste krivulje*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 41° 40′ 48" SGŠ, 21° 56′ 28" IGD

**Bekirlija** (mak. *Bekirlija*) je naselje u Republici Makedoniji, u središnjem delu države. Bekirlija je selo u sastavu opštine Lozovo.

Prirodni uslovi
---------------

Bekirlija je smeštena u središnjem delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Velesa, naselje je udaljeno 20 kilometara istočno.

Naselje Bekirlija se nalazi u jugozapadnom delu istorijske oblasti Ovče polje. Ono smešteno na mestu gde polje prelazi u gorje, koje se pruža južno, ka reci Bregalnici. Nadmorska visina naselja je približno 220 metara.

Mesna klima je blaži oblik kontinentalne zbog blizine Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Bekirlija je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 5 stanovnika.

Većinsko stanovništvo su etnički Turci (100%).

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je islam.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.opstinalozovo.gov.mk Zvanična stranica opštine Lozovo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Lozovo |
| --- |
| **Lozovo** • 
Adžibegovo •
Adžimatovo •
Bekirlija •
Dorfulija •
Đuzemelci •
Karatmanovo •
Kišino •
Milino •
Saramzalino •
Ćoselari |
**Bartolomeo (Bartolommeo) Vivarini** (\* 1432. Murano - † oko 1499. ?), bio je venecijanski slikar na prijelazu gotike u renesansu, iz poznate porodice Vivarini.

Biografija
----------

*Bartolomeo* je djelovao od 1450. do 1499. zajedno sa starijim bratom Antonijom i svojim nećakom (koji je možda bio i njegov učenik) Alviseom. Slikarstvu se učio od starijeg brata i kod Antonello da Messina. Za *Bartolomeo* se govori da je naslikao prvu uljanu sliku u Veneciji - 1473 veliki poliptih od devet dijelova, koji se danas nalazi u bazilici San Zanipolo. Na njemu je naslikao Svetog Augustina i ostale svece.

*Madona sa djetetom*, tempera i pozlata na drvu oko 1475. (Honolulu Academy of Arts)
Većina njegovih slika ipak su bile madone, slikane u klasičnom stilu kao tempera na drvu sa pozlatom u pozadini, tog bizantskog manira venecijanski slikari se dugo nisu mogli osloboditi. Njegov crtež je precizan i jak, a boje odlične, ljudski likovi imaju plastičnost i karakterne osobine, ali u mnogo detalja ostaje na razmeđi gotika - renesansa. Nakon što se upoznao sa padovanskim slikarstvom Squarcionea i Andreje Mantegne počeo je imitirati njihov stil, ali nikad potpuno slobodno kao oni.

*Vivarino* na talijanskom znači i češljugar, tako da je on kojiput naslikao češljugara umjesto potpisa. Njegove slike, a to su većinom brojne madone danas se čuvaju u brojnim muzejima širom svijeta; Getty Museum, Harvard University Art Museums, Honolulu Academy of Arts, Louvre, Museum of Fine Arts, Boston, National Gallery of Art (Washington D.C.), National Gallery, London, New Orleans Museum of Art, Philadelphia Museum of Art, Pinacoteca Ambrosiana (Milano), Pinacoteca Nazionale di Bologna, Rijksmuseum, Amsterdam, Uffizi i mnogi drugi.

Galerija slika
--------------

* Krist u slavi, 1450*Krist u slavi*, 1450
* Madona na prijestolju*Madona na prijestolju*
* Poliptih Conversano, 157 x 271, 1475*Poliptih Conversano*, 157 x 271, 1475
* dio Poliptiha iz San Zanipoladio *Poliptiha iz San Zanipola*

Izvori
------

1. 1 2  Bartolomeo Vivarini, from the Encyclopædia Britannica, pristupljeno 16. 05. 2011. (`en`)

Vanjske veze
------------

***Bartolomeo Vivarini*** na Wikimedijinoj ostavi

* Bartolomeo Vivarini, from the Encyclopædia Britannica (`en`)
Košarkaški klub **Breogán** (galicijski: *Club Baloncesto Breogán*) osnovana 1966 i svoje domače utakmice igra u Pazo dos Deportes koja ima kapacitet 7500. Trenutačno nastupa u ACB ligi. To je grad Lugo (Galicija).

Uspjesi
-------

**3x Liga Española de Baloncesto**: 1998/99, 2017/18, 2021/21  

**6x Drugi Division lige**: 1968/69, 1969/70, 1974/75, 1983/84, 1987/88, 1995/96.  

**3x Prince of Asturias Cup**: 2007/08, 2017/18, 2021/21  

**14x Galicija Liga:** 1986, 1987, 1998, 2000, 2002, 2003, 2004, 2005, 2007, 2008, 2009, 2018, 2021, 2022.

Slavni košarkaši i treneri
--------------------------

|  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| * Manel Sánchez
* Jorge Racca
* Sabahudin Bilalović
* Džanan Musa
* Velimir Perasović
* Santi Abad
* José Miguel Antúnez
* Alfonso Martínez
* Alfredo Pérez
* Alfonso Reyes
* Jeff Allen
* Tanoka Beard
* Charlie Bell
 |   | * Anthony Bonner
* Devin Davis
* James Donaldson
* Greg Foster
* Bob Fullarton
* Kenny Green
* Pete Mickeal
* Claude Riley
* Harper Williams
* Jeff Adrien
* Joseph Gomis
* Vladimir Petrović
 |   | * Marco Carraretto
* Andrea Pecile
* Kaspars Cipruss
* Nebojša Bogavac
* Đuro Ostojić
* Torgeir Bryn
* Nikola Lončar
* Javi Rodríguez

**Treneri*** Andreu Casadevall
* Moncho López
 |   |  |
| Bistra |
| --- |
| Planina Bistra pod snijegom |
| Nadmorska visina: | 2,163 |
| Mesto: |  Severna Makedonija |
| Venac: | Šara |
| Koordinate: | 41°21′N 20°25′E﻿ / ﻿41.350°N 20.417°E﻿ / 41.350; 20.417 |
| Topo. mapa: | Planina Bistra na karti Republike MakedonijePlanina BistraPlanina BistraPozicija Bistre na karti Makedonije |

**Bistra** (makedonski: *Бистра*) je planina na zapadu Republike Makedonije, dio je većeg šarplaninskog gorskog lanca. Graniči sa planinama; Šara, Bukovik, Stogovo, Krčin, Dešat i Korab. Na jugoistočnim padinama planine nalazi se kičevska kotlina i grad Kičevo. Sa sjevera se nalazi Mavrovsko jezero. Sa zapadne strane kanjon je rijeke Radike, dijeli planinu Bistru od planine Stogovo.

Karakteristike
--------------

Geološki, planina Bistra je kraška planina, i ima brojne vrtače, udubine, pećine i erozijske udoline tipične za kras. Ima 14 većih kraških polja, Tonivoda, Govedarnik, Bardaš, Sultanica, Solumnica, Suvo pole, Mal Brezovec, Golem Brezovec, Čukni Topanica, Dolno Polce, Gornjo Polce, Tri Bari, Tri Groba i Lazaropole. Od pećina su najpoznatije **Alilica** i **Kalina Dupka**.
U prošlosti je bila poznata je po brojnim pašnjacima, i stadima ovaca, a danas se na njoj nalazi skijaški centar - **Zare Lazarevski** (*Mavrovo - Bistra*). Planina Bistra, graniči sa Nacionalnim parkom Mavrovo, i dobar dio ove planine dio je ovog poznatog parka.

Vrhovi
------

Najviši vrh planine je **Medenica** na 2 163 metara, a ima još nekoliko vrhova viših od 2 000 metara a to su; *Trebiška dupka* (2151 m), *Kjurkov dol* (2110 m), *Bistra* (2101 m), *Jaročkač* (2015 m) i *Govedarnik* (2011 m). Do vrha vodi vodi lagana staza, od
planinskog sela Galičnik (nalazi se na 1 350 nadmorske visine). Ovo selo je u novije vrijeme poznato je po etno priredbi - **Galička svadba**.

Vanjske veze
------------

* O planini Bistra (`en`)
* ski centar Zare Lazarevski, Mavrovo Arhivirano 2011-02-09 na Wayback Machine-u
Koordinate: 41° 26′ 49" SGŠ, 22° 12′ 02" IGD

**Bistrenci** (mak. *Бистренци*) su naselje u Republici Makedoniji, u južnom delu države. Bistrenci su naselje u okviru opštine Demir Kapija.

Prirodni uslovi
---------------

Bistrenci su smešteni u južnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kavadaraca, selo je udaljeno 30 kilometara istočno.

Selo Bistrenci se nalazi u istorijskoj oblasti Tikveš. Selo je smešteno u dolini Vardara, a selo leži na levoj (istočnoj) obali reke. Nadmorska visina sela je približno 115 metara nadmorske visine, a okolno područje je dolinsko. Severno od naselja izdiže se Konečka planina. 

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Bistrenci su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 364 stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju su Makedonci (87%), a manjina su Turci (11%). Početkom 20. veka Turci su činili oko 5/6 seoskog stanovništva.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* opstinademirkapija.gov.mk Zvanična stranica opštine Demir Kapija

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Demir Kapija |
| --- |
| **Demir Kapija** • 
Barovo •
Besvica •
Bistrenci •
Dračevica •
Dren •
Iberlija •
Klisura •
Košarka •
Koprišnica •
Korešnica •
Prždevo •
Strmaševo •
Čelevec •
Čiflik |
**Basilina** (starogrčki: βασιλίννα = "kraljica") bila je titula koju je u drevnoj Atini nosila supruga arhonta basileusa.

Svake godine tokom festivala Antesterija basilina se udavala za boga Dionisa u svečanom verskom obredu "svetog venčanja" *(hieros gamos)*, najverovatnije da bi se od boga dobila naklonost i sigurnost za ceo polis. Nije poznato šta je tačno taj obred podrazumevao, no svakako se radilo o važnoj ulozi za jednu ženu, koja bi inače ― prema Plutarhu i Solonu ― svoj život provodila uglavom u kući i u anonimnosti. U tom su obredu pomagale tzv. "gerare" (γεραραί / *gerarai*), tj. četrnaest sveštenica boga Dionisa. Basilinu su vozili u kočijama u povorci koja je nalikovala svadbenoj, i koja je išla od svetilišta "Dionisa u Barama" do jedne zgrade na atinskoj agori koja se zvala Bukolej (*Boukoleion*, doslovno = "štala za goveda") i koja je bila sedište arhonta basileusa; u toj zgradi basilina je konzumirala sveti brak s Dionisom, koga je gotovo sigirno predstavljao sam arhont basileus.

Ovaj obred hijerogamije objašnjava se mitom o Tezeju i Arijadni, kad je Tezej (koji će kasnije postati atinski kralj) pobegao sa svojom dragom Arijadnom, ćerkom kritskog kralja Minosa. No Dionis su je odmah zatražio za sebe, odnosno, po drugoj verziji, Arijadna je već ranije bila obećana Dionisu.

Izvori
------

* Otto, Walter F. *Dionysus, Myth and Cult.* Spring Publications (1989). ISBN 0-88214-214-3.

Vanjske veze
------------

* The Anthesteria Arhivirano 2007-08-20 na Wayback Machine-u *Bibliotheca Arcana* (1997). (`en`)
* Dionysos at Athens: Tragedy, Comedy, and Cult. (`en`)
**Bizamski štakor** (lat. *Ondatra zibethicus*) je vrsta glodavaca, koji živi u priobalnim područjima. To je jedina vrsta iz roda *Ondatra*. Porijeklom je iz Sjeverne Amerike, odakle je prenijet u dijelove Europe, Azije i Južne Amerike. Vrlo se uspješno prilagođava različitim klimatskim uvjetima i životnim okruženjima, svejed je i vrlo prilagodljiva invazivna vrsta. Dobio je ime po krznu "bizam". Vrlo kvalitetno krzno koristi se za izradu odjevnih predmeta.

Opis
----

Odrasli bizamski štakor dug je 40 do 60 cm. Gotovo pola dužine predstavlja rep. Teži između 0,7 i 1,8 kg. Prekriven je gustom, kratkom dlakom srednje do tamno smeđe boje. Trbuh je malo svjetliji, a starenjem postaje siv. Ima dvoslojno krzno, kojim se štiti od hladne vode. Dugi rep je prekriven ljuskama i malo je bočno spljošten. Njime se pomaže pri plivanju. Pri hodanju, rep se vuče po zemlji.

Provodi veliki dio vremena u vodi, na što je vrlo dobro prilagođen. Pod vodom može izdržati 12 do 17 minuta. Uši se mogu zatvoriti u vodi, čime se sprječava prodor vode. Na zadnjim nogama ima plivaću kožicu.

Donekle sliči nutriji, ali se radi o različitim vrstama. Manji je i ima bočno spljošten rep u odnosu na nutriju.

Bizamski štakor na poštanskoj marki SSSR-a iz 1967.
Ovo je kratak prikaz nekih bolesti krvi. 

Za detaljan popis bolesti krvi vidi MKB-10 Poglavlje III: Bolesti krvi i krvotvornih organa i određeni poremećaji imunološkog sustava

Dijagram predstavlja način nasljeđivanja hemofilije.
Postoji veliki broj bolesti kojima je čovjekova krv podložna. 

Jedna od tih bolesti je hemofilija. Ona se ispoljava kao nemogućnost zgrušnjavanja krvi, zbog čega svaka, pa i najmanja rana može krvariti danima. Ta bolest je nasljedna i ispoljava se najviše kod muškaraca, a kod žena, koje su prenosioci, vrlo rijetko. 

Nakon operacije, upale krvnih sudova i sl. može doći do zgrušavanja krvi unutar samog krvnog suda. Tako dolazi do nastanka ugruška ili tromba (grč. *trombus*-gruda) koji začepi krvni sud pa dođe do tromboze. Može se desiti da se dio ugruška odlomi i krvotokom dođe do srca ili mozga, gdje zapne. Tada dolazi do embolije (grč. *emballo*-baciti unutra). Tako nerijetko dolazi do iznenadne smrti. 

Nakon dugotrajne bolesti ili velikog krvarenja može doći do jakog smanjenja broja eritrocita. To se naziva anemijom ili malokrvnošću. Rjeđe se javlja njezin opasniji oblik, teška ili perniciozna anemija. Kod toga oboljenja je sadržaj hemoglobina jako smanjen. Simptomi anemije su brz zamor, gubitak apetita, smanjene fizičke i psihičke sposobnosti itd. Boravak na zraku u prirodi, bavljenje lakšim sportovima i jednostavna hrana spadaju u prirodne lijekove protiv anemije. Kod perniciozne anemije potrebne su injekcije vitamina B12.

Povećanje broja leukocita uz opadanje broja eritrocita je rijetka pojava, a naziva se leukemija (grč. *leukos*-bijel i *haima*-krv). Ponekada uzrokuje i smrt. Ozdravljenje je moguće uz pravovremeno i dugotrajno liječenje.