recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostale upotrebe, v. Kaluđerica (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 34′ 20" SGŠ, 22° 30′ 56" IGD

**Kaluđerica** (mak. *Калуѓерица*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Kaluđerica je naselje u okviru opštine Radovište.

Prirodni uslovi
---------------

Kaluđerica je smeštena u jugoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Radovišta, naselje je udaljeno 15 kilometara južno.

Naselje Kaluđerica se nalazi u istorijskoj oblasti Strumica. Naselje je položeno u južnom delu Radoviškog polja, koje tvori Stara reka. Jugozapadno od sela uzdiže se planina Smrdeš. Nadmorska visina naselja je približno 350 metara. 

Mesna klima je blaži oblik kontinentalne zbog blizine Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Kaluđerica je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 838 stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (86%), a manjinsko su Vlasi (11%) i Turci (3%). Do početka 20. veka većinsko stanovništvo bili su Turci, koji su se spontano iselili u maticu.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.radovis.gov.mk Zvanična stranica opštine Radovište

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Radovište |
| --- |
| **Radovište** • 
Ali Koč • 
Ali Lobasi •
Bučim •
Vojislavci •
Damjan •
Držani •
Durutlija •
Zlejovo •
Injevo •
Jargulica •
Kalauzlija •
Kaluđerica •
Karalobosi •
Karadžalar • 
Kodžalija •
Kozbunar •
Novo Selo •
Oraovica •
Papavnica •
Pogulevo •
Podareš •
Pokrajčevo •
Prnalija •
Rakliš •
Sariđol • 
Smiljanci •
Suldurci •
Supurge •
Topolnica •
Ćoselija •
Hudaverlija •
Češme Mahale •
Šajintaš •
Šipkovica •
Šturovo |  |
Zagonetačka biblioteka **Enigmatski rječnici**, biblioteka rječnika s riječima određenog broja slova (2, 3, 3/2, 4, 5, 6 i 7).

* Izdavač: Enigmatsko udruženje "Čvor", Bjelovar, Maršala Tita 24 (ER2, ER3, ER4, ER5); Zagonetačko društvo "Čvor" (ER3/2, ER6, ER7)
* Za izdavača: Stjepan Horvat (i urednik: ER2), glavni i odgovorni urednik (ER3/2, ER6, ER7)
* Urednik: Slavko Peleh (ER3, ER4)
* Urednik: Boris Antonić (ER5)
* Urednik: Tomislav Pejić (ER6/I)
* Urednik: Franjo Tušek (ER6/II-ER6/XII; ER3/2; ER7)
* Korice (uvijek isto dizajnirane, mijenjala se samo boja: ljubičasta - ER2, žuta - ER3, zelena ER4, plava - ER5, žuta - ER6, crvena - ER3/2, zelena - ER7)
* Tisak: NIŠP "Prosvjeta", Bjelovar (ER2, ER3, ER4); NIŠRO "Prosvjeta" (ER5/IV, ER5/V; ER6/I-ER6/VI)
* Tisak: "Grafička galanterija", Bjelovar (ER5/I, ER5/II, ER5/III)
* Tisak: NIGRO "Glas", Banjaluka (ER6/VII-ER6/XI)
* Tisak: "Ognjen Prica", Virovitica (ER6/XII, ER3/2, ER7)
* Dimenzije: 20 x 14 cm (ER2, ER3, ER4, ER5); 23 x 17 (ER3, ER6, ER7)

U svojim časopisima, internim dokumentima i katalozima za knjige iz te biblioteke EU "Čvor" je koristio kraticu ER uz odgovarajući broj (ER2, ER3, ER4, ER4 ER6, ER7).

Zagonetačka biblioteka Enigmatski rječnici
------------------------------------------

**1.** Stjepan Horvat: "Enigmatski rječnik 2", 1973. (35 str.) - Knjiga prva

**2.** Stjepan Horvat: "Enigmatski rječnik 3", 1977. (110 str.) - Knjiga druga

**3.** Radoš Pušonjić: "Enigmatski rječnik 4", 1976. (207 str.) - Knjiga treća

**4.** Branko Polić: "Enigmatski rječnik 5", 1980-1982. - Knjiga četvrta (I dio, II dio, III dio, IV dio, V dio)

\* Knjiga prva A-F, 1980. (256 str.)
\* Knjiga druga G-LJ, 1980. (str. 248)
\* Knjiga treća M-R, 1981. (str. 278)
\* S-T, 1982. (195 str.)
\* U-Ž, 1982. (200. str.
**5.** Tomislav Pejić i Franjo Tušek (urednici): Enigmatski rječnik 6, 1984-1991. - Knjiga peta (I. svezak - XII. svezak)

\* Svezak prvi A-B, 1984. (240 str.)
\* Svezak drugi C-Đ, 1985. (237 str.)
\* Svezak treći E-Hi, 1986. (238 str.) - YU ISBN 86-7303-001-3
\* Svezak četvrti Hi-Kn, 1986. (238 str.) - YU ISBN 86-7303-001-3
\* Svezak peti Kn-L, 1986. (233 str.) - YU ISBN 86-7303-001-3
\* Svezak šesti Lj-Na, 1987. (238 str.) - YU ISBN 86-7303-001-3
\* Svezak sedmi Na-Pl, 1988. (238 str.) - YU ISBN 86-7303-001-3
\* Svezak osmi Pl-Sc, 1988. (238 str.) - YU ISBN 86-7303-001-3
\* Svezak deveti Sc-Šp, 1989. (238 str.) - YU ISBN 86-7303-001-3
\* Svezak deseti Šp-Ur, 1989. (238 str.) - YU ISBN 86-7303-001-3
\* Svezak jedanaesti Ur-Za, 1989. (239 str.) - YU ISBN 86-7303-001-3
\* Svezak dvanaesti Za-Ž, 1991. (238 str.) - YU ISBN 86-7303-001-3
**6.** Franjo Tušek (urednik): Enigmatski rječnik 3, 1990. - Knjiga druga (I. svezak)

\* Prvi svezak Aa-Dm, 1990. (238 str.) - YU ISBN 86-7303-002-1
**7.** Franjo Tušek (urednik): Enigmatski rječnik 7, 1991. - Knjiga šesta (I. svezak)

\* Svezak prvi Aab-Bet, 1991. (238 str.) - YU ISBN 86-7303-001-3
Prof. dr. **Zoran Maksimović** (Beograd, 1923), srpski geolog i akademik.

Životopis
---------

Realnu gimnaziju s velikom maturom završio je u Čačku 1941. godine. Diplomirao je mineraloško-petrografsku grupu PMF-a u Beogradu 1950, a u septembru iste godine izabran je za asistenta Geološkog instituta SAN. Kao stipendist Britanskog savjeta bio je na specijalizaciji u Kembridžu (1954-1956). Doktorirao je 1957. na PMF u Beogradu s tezom *"Geohemija raspadanja ultrabazičnih stena u Srbiji"*. Iste godine izabran je za docenta za geohemiju na istom fakultetu, a zatim za vanrednog (1963) i redovnog profesora na Rudarsko-geološkom fakultetu u Beogradu (1971). Bio je šef Katedre za geohemiju, osnovao je Laboratoriju za geohemiju i bio je osnivač Geohemijske škole na beogradskom Univerzitetu. Učestvovao je po pozivu i kao predavač na mnogim domaćim i međunarodnim skupovima, kao i na univerzitetima u Grčkoj, Kanadi, Mađarskoj, Poljskoj, Rumuniji, Rusiji, SAD i Velikoj Britaniji. Član je Srpskog geološkog društva (1950), Mineraloškog društva Velike Britanije (1954) i počasni član Mineraloškog društva Rumunije (1997).

Naučni rad
----------

Najvažnije naučne aktivnosti akademika Maksimovića mogu se podijeliti na tri grupe: 

* geokemija i mineralogija ultramafičnih stijena, njihovih produkata hidrotermalne alteracije i površinskog raspadanja, uključujući lateritska ležišta nikla
* geokemija i mineralogija karstnih boksita i karstnih ležišta nikla
* geokemija životne sredine, uključujući izvjesne geomedicinske aspekte; s tim u vezi organizirao je u SANU dva međunarodna (1991. i 1996) i jedan domaći simpozij (1993) o deficitarnosti selena; također, organizirao je prvi simpozij o magneziju (1998).

Djela i priznanja
-----------------

* Objavio je oko 300 naučnih radova i 2 monografije. Otkrio je 8 novih minerala nikla i rijetkih zemalja u Jugoslaviji i Grčkoj. Treba istaći veliku citiranost u međunarodnim časopisima.
* Zbog doprinosa nauci izabran je za dopisnog člana SANU 1974. godine, a za redovnog 1985. godine. Predsjednik je Odbora za geohemiju SANU, sekretar Odeljenja za matematiku, fiziku i geo-nauke (od 26. II..1999) i član Predsedništva SANU.
Zvjezdarnica Višnjan
**Zvjezdarnica Višnjan** smještena je usred malog istarskog gradića Višnjana. 

Zvjezdarnica je nastala odlukom skupštine Amaterskog astronomskog društva Višnjan od 13. studenog 1992. godine, kao javna zvjezdarnica, a naknadnim odlukama, Astronomskog društva Višnjan i Znanstveno edukacijskog centra Višnjan, tijekom 2005. godine postala je astronomski institut.

U svom djelovanju istakla se na astrometrijskim mjerenjima i otkrićima malih tijela. Do sredine 2005. godine, zabilježeno je 1750 otkrića asteroida, od čega ih je s primarnim oznakama oko 1400. Na dan 17. rujna 2005. numeriranih je asteroida bilo 1162.

Zvjezdarnica Višnjan je po broju otkrivenih asteroida jedna od dvanaest najproduktivnijih zvjezdarnica svijeta svih vremena:

* Minor Planet Discovery Sites - Mjesta otkrića asteroida: **Zvjezdarnica Višnjan** na 12. mjestu
* Minor Planet Discoverers - Otkrivači asteroida (robotski teleskopi, osobe i timovi): **Korado Korlević** na 10. mjestu

Do rujna, 2005. godine, sedam je asteroida imenovano i to:

* 9244 Višnjan (vidi Višnjan)
* 9429 Poreč (vidi Poreč)
* 7364 Otonkučera (vidi Oton Kučera)
* 9657 Učka (vidi Učka)
* 9814 Ivobenko (vidi Ivo Benko)
* 9813 Rozgaj (vidi Slavko Rozgaj)
* 10175 Aenona (Aenona je staro ime za grad Nin)

Tri su kometa otkrivena iz Višnjana, dva su automatski dobila prezimena otkrivača;

* P/1999 DN3 (Korlević-Jurić) ()
* P/1999 WJ7 (Korlević), ( Arhivirano 2006-01-10 na Wayback Machine-u)
* P/1998 VS24 (LINEAR) ()

**P/1998 VS24 (LINEAR)** je, novim načinom dodjela prava na otkrića, pripao astronomskom projektu američke vojske LINEAR.

Postavljanjem neekološke rasvjete i rezultirajućim porastom svjetlosnog onečišćenja, na području cijele Istre u proljeća 2000. i 2001. godine, nivo sjaja noćnog neba raste do kritične razine i dotadašnji znanstveni rad iz Višnjana biva otežan, da bi 2001. godine prestao u potpunosti.

Dovršenjem gradnje nove zvjezdarnice Astronomskog društva Višnjan i Općine Višnjan na Tičanu (3 km od Višnjana) i postavljanjem opreme za astronomska i geofizička mjerenja na novoj lokaciji, stječu se uvjeti za nastavak rada na mapiranju Sunčevog sustava, a i znanstvena i edukacijska aktivnost se polako seli u pravcu nove lokacije.

Aktivnosti:

* Automatizacija 1m teleskopa
* Osmišljavanje novog razvojnog ciklusa u području praćenja malih tijela
* Geofizička stanica Tičan
* Novi edukacijski projekti

Poveznice
---------

* Astronomsko društvo Višnjan
* Višnjan
* Korado Korlević

Vanjske veze
------------

* Visnjan Observatory Homepage
**Zvonimir Miloš** (Sušak /danas Rijeka/, 14. studenog 1903. - Bazovica 6. rujna 1930.), organizator otpora protiv fašizma.

Životopis
---------

Rođen 1903. godine na Sušaku, u obitelji računovođe Julija Miloša. Članovi obitelji Miloš bili su nacionalno osvješteni, a nakon što se preselio u Trst uključio se u rad slovenskih društava. U Trstu je završio poslovnu školu i radio kao knjigovođa tvrtke Notagrando. Bio je aktivan u klubovima za mlade, a nakon njihova raspuštanja 1927. godine bio je jedan utemeljitelja i vođa tajne organizacije Borba. Sudjelovao je u prosvjednim podmetanjima požara u školama i vrtićima te u postavljanju eksploziva ispod svjetionika pobjede u Trstu - 6. siječnja 1930. i uredništvu fašističkog lista Il Popolo di Trieste 10. veljače 1930. Tijekom masovnih uhićenja pripadnika organizacije TIGR u proljeće 1930. bio je uhićen i mučen u zatvoru. Posebni vojni sud za zaštitu zemlje ga je, na 1. Tržičkogom procesu , održanom od 1. do 5. rujna 1930. osudio na smrt. Miloš je zajedno s Franom Marušičem, Ferdom Bidovcem i Alojzom Valenčićem strijeljan 6. rujna 1930. u 05:40 kod Bazovice.

Odlikovanja
-----------

Godine 1997. Republika Slovenija posmrtno mu je dodijelila Zlatni časni znak slobode republike Slovenije (Zlati častni znak svobode republike Slovenije) povodom 50. godišnjice priključenja Primorja matici Sloveniji.
Jim Dine
**Jim Dine** (Cincinnati, Ohio, 16. lipnja, 1935.), je američki likovni umjetnik.

Život i djelo
-------------

Jim Dine je, kao i Tom Wesselmann, pohađao Sveučilište u Cincinnatiju, te kasnije Sveučilište u Ohiu.

U likovnom svijetu New Yorka postao je zajedno s Claesom Oldemburgom, Allanom Kaprowom i Johnom Cageom poznat po svojim happeninzima - javnim multimedijskim likovnim događajima u kojima su promatrači bili izravno uključeni u stvaralački proces. Ti spontani, kabaretu srodni događaji su likovnu umjetnost slobodno povezivali s različitim medijima: pjesništvom, kazalištem, plesom i dr. Cilj je bio da gledatelj bude uključen, i da osjeti kreativnu energiju trenutka, što svakako valja povezati s ranijim htijenjima dadaizma i nadrealizma, što u ozračju stalno rastućeg otuđenja i posvemašnje automatizacije koja kao da je zarazila i ljude (pa čak i umjetnike, što se opaža u opusu Franka Stelle), svakako ne iznenađuje. Dineov zacijelo najpoznatiji *performance* nosio je naziv *Nasmijani radnik* i održan je u Judson Memorial Church Gallery 1960. Trajao je svega 30 sekundi.
Radilo se o parodiji na umjetnički proces apstraktnih ekspresionista, u kojem je Dine ispio kantu crvene tekućine koja je predstavljala boju. Tako je sam umjetnik postao aktivni subjekt i objekt koji stvara djelo, te istovremeno i njegov kompozicijski element. Slične, za *happening* od tada kanonske postulate, Dine je primijenio i u drugim svojim happeninzima, primjerice Automobilskoj nesreći iz iste 1960. godine.

Tijekom šezdesetih Dine se više okreće slikarstvu. Većina njegovih dijela su asemblaži koncipirani slično onim Wesselmannovim: na veliku oslikanu plohu obično je apliciran neki trodimenzionalni element (npr. dječja lampa na asemblažu Dječji plavi zid iz 1960.), koji razbija jasnu granicu između slike i promatrača, karakterističnu za klasična djela slikarstva.

Tijekom osamdesetih, nezadovoljan pop izrazom, Dime se tematski okreće prirodi.

16. svibnja 2008. u gradu Boras u Švedskoj postavljena je Dineova devet metara visoka brončana skulptura Pinokija. Dine je o tome rekao: „Ideja da cjepanica koja govori postane dječak svojevrsna je metafora umjetnosti, te konačna alkemijska transformacija."

Na koncu, zanimljivo je napomenuti da je do istog zaključka devet godina prije Dinea, radeći na svojem ciklusu "Pinokijeva niska rezolucija", došao naš poznati slikar i sveučilišni profesor Zlatko Keser.

Izvori
------

* Jamie James: Pop Art, London, 1998. ISBN 0-7148-3332-0
* David Joselit: American Art Since 1945, London, 2003, ISBN 0-500-20368-7
* Edward Lucie-Smith: Movements in Art Since 1945. New Edition. London, 2001. ISBN 0-500-20344-X
* Herbert Read: A Concise History of Modern Painting, London, 1997. ISBN 0-500-20141-2
**David Émile Durkheim** (Épinal, 15. travnja 1858. – Pariz, 15. studenog 1917.) je bio francuski sociolog, socijalni psiholog i filozof. Durkheim je utemeljio sociologiju kao akademsku disciplinu te se, uz Karla Marxa i Maxa Webera, smatra jednim od pionira modernih društvenih znanosti. 

Većina Durkheimovog djela bila je usmjerena na problematiku integriranosti i koherentnosti u modernom dobu, dobu u kojem tradicionalne društvene i moralne vrijednosti više nemaju utjecaj pred novim društvenim institucijama. Njegovo prvo veliko sociološko djelo je *De la division du travail social* (*Podjela rada u društvu*, 1893.). Godine 1895. izdaje knjigu *Les Règles de la Méthode Sociologique* (*Pravila sociološke metode*, 1895.) te osniva prvu katedru za sociologiju u Europi, postavši tako prvi europski profesor sociologije. Tri godine kasnije, utemeljio je časopis *L'Année Sociologique*. U svojoj pionirskoj monografiji, *Le Suicide* (*Samoubojstvo*, 1897.), sociološkoj studiji stopa samoubojstva među katoličkom i protestantskom populacijom koja je dala izvanredan uvid u fenomen suicida, kao i njegove razloge, Durkheim je utemeljio moderna društvena istraživanja i uspio napraviti razliku između sociologije i psihologije i filozofije politike. U djelu *Les formes élémentaires de la vie religieuse* (*Elementarni oblici religijskog života*, 1912.) prezentirao je temeljitu studiju iz polja sociologije religije, a posebno interesantna je činjenica da Durkheim nikada nije putovao izvan Francuske, a u ovoj je knjizi, temeljem istraživanja pisanih izvora, dao preciznu i točnu studiju religijskog života primitivnih naroda. 

Durkheim je također bio zaokupljen prihvaćanjem sociologije kao legitimne znanosti. Nije htio slijediti pozitivizam Augustea Comtea već je promovirao pristup koji se može definirati kao epistemološki realizam, kao i hipotetsko-deduktivni model u društvenim istraživanjima. Za njega je sociologija bila znanost institucija, ali samo ako ovaj termin shvatimo u širem smislu, kao "vjerovanja i modele ponašanja koje instituira kolektiv", a cilj te znanosti bio je otkriti društvene činjenice. Durkheim je bio zagovornik strukturalnog funkcionalizma. Njegov pristup društvenim znanostima je bio holistički i smatrao je kako sociologija treba pristupiti problemima iz najšire moguće perspektive. 

Durkheim je bio jedan od vodećih francuskih intelektualaca sve do svoje smrti 1917. godine, držeći predavanja i pišući radove iz serije različitih područja, među kojima su sociologija znanja, moral, društvena stratifikacija, religija, pravo, obrazovanje i devijantnost. Brojni termini iz njegovih radova, poput "kolektivne svijesti", danas su dio poplarnog leksikona.
**Izolator** je dielektrični materijal koji pruža vrlo veliki električni otpor prolazu slobodnih elektrona (ili jona).

Materijali koji su dobri električni izolatori su vakuum, vazduh, staklo, keramika, plastika, guma i drugi. Zbog toga se izolacija električnih žica i kablova najčešće pravi od gume ili plastike, a visokonaponski vodovi nemaju nikakvu izolaciju osim vazduha. Za metalne, betonske i drvene stubove su povezani preko keramičkih izolatora.

Značajne osobine izolatora su njegov otpor (tipično reda gigaoma) i naponska izdržljivost (otpornost na napon prije probijanja iskre).

Na nivou atomske strukture, izolatori imaju vrlo malo slobodnih elektrona, i više od 4 valentna elektrona u posljednjoj elektronskoj ljusci.

Nadzemne mreže elektroenergetskih vodova
----------------------------------------

Izolatori su elementi nazdemne mreže elektro energetskih vodova koji služe da omoguće fizičko odvajanje provodnika i stuba i istovremeno omogućavaju montažu provodnika na stub. Izolatori se rade od porcelana, stakla i u novije vrijeme od sintetickih materijala.

Razlikujemo izolatore za:

* niski
* srednji i
* visoki napon.

Izolatori se na stub montira preko nosača i može se mehanički i električno pojačati. Mehanički pojačati izolator znači umjesto jednog upotrijebiti dva ili više, a električno pojačati izolator znači povećati jednominutni podnosivi napon po kiši pri frekvenciji od 50 Hz, za 15 % u odnosu na jednominutni podnosivi napon preostalog dijela voda

Izolatori za niski napon:

* U upotrebi su izolator za noseći stub Ņ95 i izolator za zatezni stub N80
* U srednjenaponskim vodovima (10, 20, 35 kV) upotrebljavaju se potporni i viseći izolatori. Potporni izolatori se pričvršćuju čvrsto u stubnu konstrukciju, a viseći se upotrebljavaju u obliku izolatorskog lanca i slobodno se njišu oko tačke vješanja.
* Potporni izolatori se primjenjuju smao u vodovima srednjeg napona dok se viseći upotrebljavaju i u vodovima srednjeg i visokog napona.

Najpoznatiji potporni izolatori su: Ps i LSP. Ps izolatori su ređe upotrebljavaju u odnosu na LSP, jer su LSP izolatori znatno bolje mehaničke čvrsoće i izolacione moći i mogu da idu na sve vrste regulisanog i ne regulisanog terena.

Literatura
----------

* Principles of Electric Circuits, 7th edition, Thomas I. Floyd, Prentice Hall, ISBN 0-13-098576-7, strane 25 do 27

Vidi još
--------

* Električni provodnik
* Poluprovodnik

Spoljašnje veze
---------------

***Električni izolator*** na Wikimedijinoj ostavi
Peter Paul Rubens: Otmica Ganimeda, 1611.
**Ganimed** (grč. **Γανυμήδης**, *Ganumēdēs*) bio je sin Trosa, ustanovitelja Troje i Kaliroje; najljepši smrtnik u kojeg se i sam Zeus zaljubio.

Etimologija
-----------

Robert Graves u svome djelu *Grčki mitovi* prijedlaže etimologiju Ganimedova imena: γάνυσθαι + μήδεα = radovanje u muževnosti, zrelosti.

Mitologija
----------

Rembrandt: Ganimed,Zeus otima Ganimeda 1635.
Ganimed je u Frigiji, na brdu Idi čuvao ovce, učio ili činio druge stvari, ovisno o izvorima. Zapazio ga je Zeus i odmah se zaljubio u nj. Poslao je orla po njega ili je sam uzeo obličje orla, ovisno o inačicama priče, te ga donio na Olimp. Ondje je Ganimed postao vinotoča na Olimpu, zamijenivši Hebu, božicu vječne mladosti. Svi su se bogovi radovali njegovu dolasku osim Here koja ga je prezirala. Neki mitografi tvrde da je to bio razlog zašto je u Trojanskome ratu bila protiv Trojanaca. Ganimedov je otac tugovao za svojim sinom. Sažalivši se, Zeus je poslao Hermesa s dvama konjima koji su bili toliko brzi da su i po vodi mogli trčati. Hermes je uvjerio Trosa da mu je sin besmrtan i da je vinotoča bogovima te da se ne brine. U drugoj inačici priče, titanska božica Eos otela je Ganimeda zbog njegove ljepote.

### Simboli

Zeus je poslije postavio Ganimeda kao zviježđe Vodenjak (**Aqu**arius) koje je povezano sa zviježđem Orla (**Aqu**ila). Ganimed je također postao simbol plodnosti, duh rijeke Nil i simbol homoseksualne ljubavi.

Po njemu je nazvan i Jupiterov prirodni satelit Ganimed.

Literatura
----------

* Ovidije: **Metamorfoze**

Eksterni linkovi
----------------

***Ganimed (mitologija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ganimed u grčkoj mitologiji
Karabinijer
Karabinijerski gliser u Veneciji
**Karabinijeri** (tal. *Arma dei Carabinieri*) posebna su policijska postrojba, koja je u Italiji za razliku od redovitih policijskih snaga pod zapovjedništvom vojnog, a ne policijskog stožera, utemeljeni 1814. godine kada je kraljevskim ukazom osnovan odred ljudi (pješaka i konjanika) koji je i tada, kao i danas, imao dvostruko zaduženje: braniti državu sa svim njezinim institucijama kao vojna postrojba i održavati red i mir kao policijska, s posebnim zadaćama i ovlaštenjima. 

Od osnutka karabinijeri su nosili odore zagasito modre boje upotpunjene dvorogim šeširom. Kaput u obliku fraka bio je urešen srebrnim gajtanskim ukrasima na ovratniku i manšetama, a epolete su bile i ostale srebrne boje: njihove rese su bijele za karabinijere konjičke postrojbe, a nebeskoplave za pješake.

Kao rod vojske karabinijeri su podijeljeni na divizije koje se brinu svaka za svoju oblast, a one se dalje dijele na čete (*compagnie*), odnosno namjesništva (*luogotenenze*) koje provode naloge vrhovnog zapovjedništva u jedinicama zvanima postaje (*stazioni*), što se poput kapilara protežu svim državnim područjem u izravnom dodiru sa stanovništvom. Takvo ustrojstvo karabinijera 1842. bilo je dopunjeno posebnom konjaničkom postrojbom koja je nekoć obnašala dužnost kraljevih tjelohranitelja, potom dužnost tjelohranitelja predsjednika Talijanske Republike, dok im je danas naziv: Karabinijerska pukovnija straže Republike (*Reggimento Carabinieri Guardie della Repubblica*).

Karabinijeri ponosno ističu kako su sudjelovali u svim talijanskim pobjedama u proteklih stotinu i pedeset godina. Posebice su se istaknuli u bitkama s Francuzima oko Grenoblea u srpnju 1815. a za vrijeme talijanskog preporoda ključnu su ulogu odigrali u bitci kod Pastrenga 1848. natjeravši protivnika u bijeg. Upravo im je ta bitka, kao rodu vojske, priskrbila srebrnu medalju za vojne zasluge, dok su brončana odličja zaslužena u bitkama kod Custoze, Milana, Peschiere, Sommacampagne, Staffala i Valeggia. Sudjelovali su i u Krimskom ratu 1855. dok ih se potkraj 19. stoljeća moglo vidjeti i u Eritreji kod Coatita i Senafa. Uoči I. svjetskog rata sudjelovali su u talijansko-turskom ratu, dok su u I. i II. svjetskom ratu bili gotovo na svim bojištima. Karabinijeri su sudjelovali i u svim bitkama protiv mafije i bandi. U poratnim godinama osobito na području Kalabrije, Sardinije i Sicilije.

Izvori
------

* Jurica Miletić, *Karabinjeri: vojnici i policajci*, Hrvatski vojnik, broj 23, ožujak 2005. Arhivirano 2009-10-10 na Wayback Machine-u

Povezni članci
--------------

* Žandarmerija

Vanjske veze
------------

* Arma dei Carabinieri

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Carabinieri** |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |    | Ovaj materijal je preuzet sa službenih stranica časopisa *Hrvatski vojnik*.Wikipedia ima **dozvolu** za korištenje materijala s te stranice pod GFDL licencom, uz uvjet isticanja izvora. |
Zgornji Tuhinj
**Zgornji Tuhinj** je naselje u slovenskoj pokrajini Gorenjskoj, u sastavu općine Kamnik.

Geografija
----------

Kao što samo ime ukazuje nalazi se u gornjem dijelu *Tuhinjske doline* pod *Menina planinom* na potoku *Tuhinjščica*. Novije kuće nalaze se i na cesti Kamnik - Ločica pri Vranskem- Na putu za Golice je zaselak *Kovik*. Zgornji Tuhinj je raštrkano naselje na čak 7,65 kvadratnih km i s 390 stanovnika središte je gornjeg dijela Tuhinjske doline.

Povijest
--------

Razglednica Zgornjega Tuhinja iz 1905.
Tuhinj se u urbaru oko 1400. sominje kao sjedište parohija s svih dvanaest gazdinstava. Tada se spominje i *Tuhinjska planina*. Spominje se prvi put 1404, kada je u jednom spisu za Hruševku rečeno da leži u tuhinjskoj parohiji. Tada se Hruševka isto prvi put spominje.

U naselju je crkva sv. Marije iz XV. st.. Višlje stoji obnovljena crkva sv. Vida. Današnji parohijski dom je nekadašnji dvorac Celjskih grofova.

Porijeklo imena
---------------

Prvotno ime *Tuxyn'ь* je stvoreno iz hipokoristika *Tuxynъ*, tj. iz *Tuxa*, koje je lično imen *Tuxomyslь* ili *Tuxoměrъ*. U spomenutom urbaru je mjest upisano kao *Tuchein* kasnije i kao *Tuchen*.

Poznate ličnosti
----------------

U Tuhinju je 1920. rođen botaničar Ernest Mayer
Zastava Mauricijusa
**Zastava Mauricijusa** je usvojena 12. marta 1968. kada je ova zemlja stekla nezavisnost. Sastoji se od četiri jednake horizontalne pruge crvene, plave, žute i zelene boje. 

Civilna zastava je crvena a predsjednička plava sa amblemom državne zastave i grbom Mauricijusa. Mornarska zastava se sastoji od nejednakih vertikalnih pruga crvene, bijele i plave boje, a na njenom centru je amblem.

Boje na zastavi nose simboličko značenje:

* crvena predstavlja borbu za nezavisnost i slobodu-
* plava označava Indijski okean u sred kojeg se i nalazi ova zemlja.
* žuta je simbol novog svjetla nezavisnosti koje obasjava ostrvo.
* zelena - agrikulturu Mauriciusa i njegovu boju tokom cijele godine.

* Civilna zastava Mauricijusa
* Predsjednička zastava Mauricijusa
* Mornarska zastava Mauricijusa

Veze
----

* Grb Mauricijusa

***Zastava Mauricijusa*** na Wikimedijinoj ostavi

Zastave država u Africi

Položaj Afrike
Alžir • 
Angola • 
Benin • 
Bocvana • 
Burkina Faso • 
Burundi • 
Čad • 
Džibuti • 
Egipat1) • 
Ekvatorijalna Gvineja • 
Eritreja • 
Esvatini • 
Etiopija • 
Gabon • 
Gambija • 
Gana • 
Gvineja • 
Gvineja Bisau • 
Jemen1) • 
Južnoafrička Republika • 
Kamerun • 
Kenija • 
Komori • 
Demokratska Republika Kongo • 
Republika Kongo • 
Lesoto • 
Liberija • 
Libija • 
Madagaskar • 
Malavi • 
Mali • 
Mauricijus • 
Mauritanija • 
Maroko • 
Mozambik • 
Namibija • 
Niger • 
Nigerija • 
Obala Slonovače • 
Ruanda • 
Sejšeli • 
Senegal • 
Sijera Leone • 
Somalija • 
Centralna Afrička Republika • 
Sudan • 
Sao Tome i Principe • 
Tanzanija • 
Togo • 
Tunis • 
Uganda • 
Zambija • 
Zelenortska Ostrva • 
Zimbabve

**Teritorije i nepriznate države**: 

Ceuta (Španija) • 
Južni Sudan • 
Kanarska ostrva (Španija) • 
Madeira ostrva (Portugal) • 
Mayotte (Francuska) • 
Melilla (Španija) • 
Reunion (Francuska) • 
Somaliland • 
Sveta Helena (Velika Britanija) • 
Zapadna Sahara • 
Zanzibar (Tanzanija)

1)Smatrani i dijelom Azije.

**Ostale zastave**: 

Zastave Afrike • 
Zastave Azije • 
Zastave Evrope • 
Zastave Južne Amerike • 
Zastave Okeanije • 
Zastave Sjeverne Amerike
**Karaháuyána** (Karah.yána, Karahawyana), pleme američkih Indijanaca nastanjeno u brazilskoj državi Pará. Karaháuyána su jezično neklasificirani i nepoznatog (vjerojatno karipskog) prorijekla. Ostaci ovog gotovo nestalog plemena danas žive na dva odvojena područja u Pari, gdje se okupilo niz nadvladanih plemena slične sudbine, koji se polako asimiliraju od strane najjačeg Wai-Wai plemena. Jedna grupa (Alameida, 1981) od 16 Karaháuyána živi na aldeia Mapuera (općina Oriximiná) zajedno sa (214) Wai-Waia i još 7 plemena i to 136 Katuena, 128 Hixkaryána, 89 Xereu, 64 Mawayana, 20 Tiriyó i po 1 Wapishana i Tunayana. –Iz istog su izvora i podaci za drugu grupu Karaháuyána koja je naseljena na području aldeje Cassauá. ovdje živi još 27 Karaháuyána uz nešto snažniju grupu Hixkaryana (62), zajedno sa posljednjim pripadnicima plemena Xawyana (41); Parukoto (16); Kamarayana (36); Yukwarayana (15); Waiwai (7); Mawayana (1); Karaxana (6); Katuena (1); i Xereu (11).

Vanjske poveznice
-----------------

* Povos Indígenas E Desenvolvimento Hidrelétrico Na Amazônia Arhivirano 2007-05-14 na Wayback Machine-u
Zastava Namibije
**Zastava Namibije** usvojena je 21. ožujka 1990. godine, kad je Namibija postala neovisnom državom.

Boje na zastavi uzete su sa zastave SWAPO-a (*South West African People's Organization*; *Jugozapadna afrička narodna organizacija*), pokreta koji se borio za neovisnost. Zastava postoji od 1971. a njezine boje plava, crvena i zelena glavne su boje Ovambo naroda, najbrojnije etničke grupe.

Zastave država u Africi

Položaj Afrike
Alžir • 
Angola • 
Benin • 
Bocvana • 
Burkina Faso • 
Burundi • 
Čad • 
Džibuti • 
Egipat1) • 
Ekvatorijalna Gvineja • 
Eritreja • 
Esvatini • 
Etiopija • 
Gabon • 
Gambija • 
Gana • 
Gvineja • 
Gvineja Bisau • 
Jemen1) • 
Južnoafrička Republika • 
Kamerun • 
Kenija • 
Komori • 
Demokratska Republika Kongo • 
Republika Kongo • 
Lesoto • 
Liberija • 
Libija • 
Madagaskar • 
Malavi • 
Mali • 
Mauricijus • 
Mauritanija • 
Maroko • 
Mozambik • 
Namibija • 
Niger • 
Nigerija • 
Obala Slonovače • 
Ruanda • 
Sejšeli • 
Senegal • 
Sijera Leone • 
Somalija • 
Centralna Afrička Republika • 
Sudan • 
Sao Tome i Principe • 
Tanzanija • 
Togo • 
Tunis • 
Uganda • 
Zambija • 
Zelenortska Ostrva • 
Zimbabve

**Teritorije i nepriznate države**: 

Ceuta (Španija) • 
Južni Sudan • 
Kanarska ostrva (Španija) • 
Madeira ostrva (Portugal) • 
Mayotte (Francuska) • 
Melilla (Španija) • 
Reunion (Francuska) • 
Somaliland • 
Sveta Helena (Velika Britanija) • 
Zapadna Sahara • 
Zanzibar (Tanzanija)

1)Smatrani i dijelom Azije.

**Ostale zastave**: 

Zastave Afrike • 
Zastave Azije • 
Zastave Evrope • 
Zastave Južne Amerike • 
Zastave Okeanije • 
Zastave Sjeverne Amerike

 

***Zastava Namibije*** na Wikimedijinoj ostavi
Električni grijači u grijalici
**Električni grijač** (električni grejač) je uređaj koji pretvara električnu u toplotnu energiju. Posebno je izrađen tako da se zagrijava do optimalne temperature za rad i prenosi toplotu na svoje okruženje.

Kao pretvarači energije, grijači imaju 100% iskoristivost, zato što se sva utrošena električna energija pretvara u toplotu.

Električni grijači dolaze u raznim oblicima i snagama da zadovolje razne potrebe. Oblici su razni: namotane spirale, spiralni cilindri, trake, ploče i drugi. Primjeri nekih električnih grijača su grijalica (grejalica), grijač sušača za kosu, grijaće ploče na pećima i drugi.

Grijači često koriste nikl-hrom (NiCr) žicu ili neku drugu pogodnu kao otporni element.

Proračun
--------

Proizvedena toplota se može jednostavno izračunati uz pomoć Omovog zakona za snagu, dakle:

{\displaystyle P=U\*I} ili {\displaystyle P=I^{2}\*R} ili {\displaystyle P=U^{2}/R}

Gdje je P snaga u W, U napon u V, i I struja u A.

Na primjer, ako nam je poznato da je otpor žice 100 Oma, a napon je 220 Volti, uzevši formulu:

{\displaystyle P=U^{2}/R}, dobijamo {\displaystyle P=220^{2}/100} = 484 W. Naravno, sa zagrijavanjem žice raste njen otpor, pa je naš proračun tačan samo za male promjene temperature.

Vidi još
--------

* Elektrotehničke komponente

Literatura
----------

* Robert N. Bateson, Introduction to Control System Technology, Prentice Hall. Šablon:Page1, strane 344-346.

Spoljašnje veze
---------------

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Električni grijač***

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* NKC: ph114442

 |
**Kaédi** (arapski: أطار) je grad na jugu Mauritanije od 45,539 stanovnika. On je i administrativni centar regije Gorgol.

Geografija
----------

Kaédi leži na sjevernoj obali rijeke Senegal, udaljen od glavnog grada Nouakchotta i Atlantika oko 435 km jugoistočno. Kod Kaédija ušće u Senegal ima Gorgol i puno manjih pritoka, koje ljeti često presuše, ali zimi najčešće plave pa je čitav kraj pod vodom. Iz ovih razloga je i plodan i ujedno izuzetno gusto naseljen (za mauritanske prilike).

Historija
---------

Kaédi je iznikao kao trgovište poljoprivredno-stočarskog kraja, a to je i danas. Pored ceste koja vodi do glavnog grada Kaédi ima i aerodrom (IATA: GQNK, ICAO: KED) a ima i bolnicu koja služi čitavoj regiji.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Mauritania*" (engleski). City population. Pristupljeno 15.11.2018.
2. ↑  „*Kaédi*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 11. 2018.
3. ↑  „*Kaédi Airport*" (engleski). Great Circle Mapper. Pristupljeno 16. 11. 2018.

Vanjske veze
------------

***Kaédi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kaédi* (`en`)
**Fürstenfeld** (mađarski: *Fölöstöm*) je grad na jugu Austrije od 8,408 stanovnika
, koji administrativno podpada pod Okrug Hartberg-Fürstenfeld u kom je i najveći grad iako nije i administrativni centar.već je to manji Hartberg.

Geografske karakteristike
-------------------------

Fürstenfeld leži na istoku Štajerske u dolini rijeke Feistritz, nedaleko od granice sa Gradišćem.

Historija
---------

Fürstenfeld je osnovan oko 1170. kao istočna pogranična utvrda. Za srednjeg vijeka mjesto je izraslo u značajno trgovište, pa je status grada dobio 1215. 

Gradski bedemi obnovljeni su 1533.

Znamenitosti
------------

Od znamenitosti Fürstenfeld ima još uvijek dobro očuvane dijelove bedema; tri bastiona i jedna gradska vrata.
Pored tog ima i baroknu parohijsku crkvu iz 1772. - 1774. podignutu na temeljima malteškog zamka iz 12. vijeka (najstarijeg takvog objekta u Austriji), nekadašnju augustinsku samostansku crkvu (1365. - 1368) u kojoj je danas gradska vijećnica i barokni Marijanski pil na glavnom trgu iz 1664.

Stari kneževski dvorac pretvoren je 1776. u tvornicu duhana.

Privreda
--------

Od 4,167 zaposlenih koliko ih je bilo 1991. oko 53 % je radilo u tercijarnom sektoru (usluge, trgovina, transport). 

Od industrije Fürstenfeld ima tvornicu duhana, koja je najstarija u Austriji, pored tog ima i manje pogone koji proizvode cigaretni papir, elektroničke komponente, plastične mase, namještaj, lampe, kompresore i čelične konstrukcije

Pobratimski gradovi
-------------------

* Švicarska, Zug
* Mađarska, Körmend
* Rumunjska, Vișeu de Sus
* Njemačka, Aindling

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Steiermark" (engleski). City population. Pristupljeno 20. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Fürstenfeld*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 22. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Fürstenfeld*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Fürstenfelda* (`de`)
Ovo je članak o iranskom jezeru u Sarapskom okrugu.  Za druga značenja, v. Kara-Gol (razvrstavanje).  

**Kara-Gol** (perz. قره گل) je jezero u Istočnom Azarbajdžanu na sjeverozapadu Irana, oko 25 km sjeverno od Saraba odnosno 120 km istočno od Tabriza. Smješteno je na južnim obroncima Sabalana na nadmorskoj visini od 2738 m i jedno je od osam prirodnih jezera na vulkanskoj planini, dok ostala uključuju Atgoli, ardabilski Kara-Gol, Kizil-Bare-Goli, Kizil-Gol, Kuri-Gol, Sari-Gol i kratersko Sabalansko jezero. Kara-Gol ima površinu od 5,0 ha, dubinu do 6,0 m i volumen od 75.000 m³. Elipsastog je oblika i proteže se duljinom od 320 m u smjeru sjever−jug odnosno širinom od 240 m. Jezero se vodom opskrbljuje prvenstveno pomoću istočnih i južnih planinskih pritoka koji nastaju proljetnim otapanjem snijega s vrha Kaleš-Daga, a otječe prema zapadu pritokom Talhe-Ruda koji pripada urmijskom slivu. Najbliže naselje koje gravitira jezeru je Kurtlar, selo udaljeno 5,0 km prema zapadu.

Veze
----

* Geografija Irana
* Popis iranskih jezera
Za rusku pesmu, v. Kaćuša (pesma).
BM-13 *Kaćuša* na kamionu ZIL-157 u vojnom muzeju u Beogradu
***Kaćuša*** (rus. *Катюша* – Katjuša) je ime za sovjetski višecevni lanser raketa, prvo savremeno raketno-artiljerijsko oružje na svetu i jedno od najpoznatijih artiljerijskih oruđa u naoružanju Crvene armije tokom Drugog svetskog rata. Razvijena tokom 1930ih godina, Kaćuša je držana u tajnosti sve do nemačkog napada na SSSR. Baterije ovih raketnih lansera, kojima su do tada rukovale isključivo jedinice NKVD, stavljane su po potrebi na raspolaganje pojedinim komandantima armija na onim sektorima fronta koji su bili posebno ugroženi neprijateljskim napadom. Na bojištu ih je prvi puta koristila u Drugom svetskom ratu Crvena armija 14. jula 1941. godine. Sistem se sastoji od više raketnih lansera postavljenih na šasiju kamiona, što mu daje veliku pokretljivost. Rakete je moguće ispaljivati pojedinačno ili u nizu. *Kaćuše* su oružja male preciznosti, pa je njihova efikasnost ostvarena istovremenim dejstvom većeg broja raketa na istu metu. Korišćene su kao oružje podrške pešadiji i oklopno-mehanizovanim jedinicama. U završnoj fazi rata korišćena je u velikom broju tokom artiljerijske pripreme pre početka ofanzivnih dejstava. Nemački vojnici koji su se po prvi put u borbi susreli sa ovim oruđem nazvali su ga „Staljinove orgulje", zbog specifičnog zvuka koji je raketa proizvodila prilikom lansiranja. Prvobitna verzija ovog raketnog lansera M-13 koristila je rakete na čvrsto gorivo kalibra 132 mm koje su lansirane sa jednostavnog višestrukog šinskog lansera, najčešće montiranog na kamionu sa tri osovine. Paralelno sa M-13 razvijen je i lanser raketa M-30 koji je koristio rakete kalibra 300 mm koje su lansirane iz jednostavnog lansera u obliku pravougaonog rama od čeličnih šipki, u kojem su bile montirane četiri lansirne šine. Poznati su bili sovjetski sistemi **BM-13** i **BM-8**.

Bišecevni bacači raketa su bili vrhunska tajna na početku Drugog svetskog rada. Zbog toga su formirani specijalni odredi tajne policije NKVD-a da upravljaju njima. Eksperimentalna baterija od sedam bacača pod komandom kapetana Ivana Fljorova je prvi put korišćena 14. jula 1941. u bici kod sela Rudnja kod Smolenska. Ta baterija je uništila veliku grupu nemačkih vojnika sa tenkovima, oklopnim vozilima i kamionima.

Tretirana kao jedna od najvećih vojnih tajni, kaćuše su, kada nisu dejstvovale bile pokrivene ciradom. Nemci su zbog specifičnog zvuka kaćuše zvali „Staljinove orgulje".

Tri su momenta naročito bila tajna: raketno gorivo, način opaljivanja (koji je bio iz kamiona) i prevazilaženje faktora trenja između rampe i projektila prilikom lansiranja. Kaćuše su imale ugrađen sistem za samouništenje te tokom Drugog svetskog rata ni jedna nije pala u nemačke ruke.

Ostale su u upotrebi i nakon Drugog svetskog rata sve do 60-ih godina 20. veka, kada su ih zamenili precizniji i učinkovitiji sastavi.

Povezano
--------

* Pancerverfer
* M270 MLRS
* Fadžr-3
* BM-21 Grad
**"katharsis"** je treći samostalni singl japanskog pjevača Tōrua Kitajime, inače forntmena i pjevača benda Ling tosite sigure. Premijerno je izdan 21. studenog 2018. godine od strane Sonyja, producentske kuće koja je izdala i sve dotadašnje Kitajimine singlove. Singl je izdan kao standardno izdanje s jednim diskom, ali i kao posebno [First Press Limited Edition] izdanje s dva diska. Uz naslovnu pjesmu, singl je sadržavao i novu pjesmu naslova "memento"; naslovna pjesma izdana je u tri verzije - standardna, TV Edit verzija i instrumental. 

TV Edit verzija pjesme sadrži skraćenu verziju koja je poslužila kao uvodna pjesma za drugu sezonu animea *Tokyo Ghoul:re*, koja je s emitiranjem započela u listopadu 2018. godine, kada je "katharsis" imala svoju javnu premijeru. Bila je ovo druga Kitajimina suradnja s producentima serijala *Tokyo Ghoul*, nakon singla "unravel", koji je korišten kao uvodna špica prve sezone animea. 

Obje pjesme s ove singlice reizdane su kao posebno *sainou mix* izdanje na albumu 彩脳 iz 2020. godine.

Popis pjesama
-------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| Br. | Naslov | Trajanje |  |
| 1. | "katharsis"   | 4:22 |
| 2. | "memento"   | 6:29 |
| 3. | "katharsis" (TV Edit) | 1:29 |
| 4. | "katharsis" (instrumental) | 4:22 |
| **Ukupno trajanje:** | **16:42** |  |

Vanjske veze
------------

* Diskografija

| * p
* r
* u
TK from 凛として時雨 |
| --- |
| **Diskografija • Ling tosite sigure** |
| Studijski albumi | *flowering • Fantastic Magic • white noise* • 彩脳 |
| *Live* albumi | *feedback from* |
| Kompilacije | *egomaniac feedback* |
| EP | *contrast • Secret Sensation • yesworld* |
| Video materijal | *film A moment* |
| Singlovi | "unravel" • "Signal" • "katharsis" • "P.S. RED I" • "m*e*lt" • "蝶の飛ぶ水槽" • "Dramatic Slow Motion (Reconstructed 2020)" • "will ill" • "Scratch" • "As Long As I Love / Scratch" • "first death" |
„Martín Fierro" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Martín Fierro (razvrstavanje).

'***El gaucho Martín Fierro*** (sh. *Gaučo Martin Fierro*), poznat i pod skraćenim naslovom ***Martín Fierro***, je ep argentinskog književnika Joséa Hernándeza objavljen 1872. godine. Naslovni protagonist je gaučo koji živi u argentinskim pampama, ali ga vlasti prisilno regrutiraju u vojsku te sudjeluje u borbi protiv patagonskih domorodaca, da bi pri povratku kući postao ogorčeni odmetnik. *El gaucho Martín Fierro*, koji je velikim dijelom romantizirao način života gaučosa, stekao je izuzetnu popularnost, a sa vremenom i status argentinskog nacionalnog epa. Godine 1879. je objavljen nastavak pod naslovom *La vuelta de Martín Fierro*.

Oba djela su postala predmetom brojnih književnih, umjetničkih i filmskih obrada.

Vidi još
--------

* *Don Segundo Sombra*

Vanjske veze
------------

* Full book in original language
* Spanish-language web site about *Martín Fierro*
* English version
* English translation by C.E.Ward

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 217036067
* GND: 4517231-6
* BNE: XX1940138

 |
**Jutro** je bila jugoslovenska rok grupa. Postojala je od jeseni 1971. do kraja 1973, kada je transformisana u verovatno najpopularniju rok grupu bivše Jugoslavije - Bijelo dugme.

Jutro su onovali Ismet Arnautalić i Goran Bregović. Prvu postavu su činili Ismet Arnautalić (gitara), Goran Bregović (gitara), Zoran Redžić (bas gitara), Gordan Matrak (bubnjevi) i Zlatko Hodnik (vokal). Kada su ušli u studio početkom 1972, Goran je pozvao Željka Bebeka da peva sa njima.

Nakon što je grupa snimila nekoliko pesama, Ismet je presudio da nije zadovoljan muzikom i napustio je grupu. U isto vreme grupa je pormenila bubnjara (Ipe Ivandić), a klavijaturista Vlado Pravdić je ušao u grupu. Kasnije iste godine, Zoran Redžić je napustio grupu, a zamenio ga je Jadranko Stanković.

Grupa je takođe imala problem sa imenom pošto je Ismet poneo pravo na ime sa sobom. Pošto su bili opšte poznati po svojoj pesmi "*Kad bih bio bijelo dugme*", odlučili su da promene ime u Bijelo dugme. Promena se zvanično desila 1. januara 1974.
**Gametofit** (grčki *gamete, gametes* = supruga, suprug i *phyton* = biljka) je kod biljaka polna generacija koja stvara gamete, ili polne rasplodne stanice. To je, dakle, haploidna faza smjene generacija.

Vrste biljaka kod kojih postoji smena generacija postoje najmanje dva - u pravilu izgledom sasvim različita - pojavna oblika nazvana u spolnoj fazi *gametofit*, a u bespolnoj sporofit. Gametofiti stvaraju gamete (spolne stanice), a sporofiti spore, dakle stanice koje služe bespolnom razmnožavanju.

Gametofit je uvijek višestaničan. Raste iz spore jednog sporofita i zato je uvijek haploidan, što znači da svaka njegova stanica ima samo jednu polovinu kromosomskih parova. Gametofit razvija spolne organe, a u njima gamete. Nakon spajanja dvaju spolnih stanica nastaje jedan diploidni zigot, početak druge generacije (diploidna, sporofitna generacija). Drugim riječima, nakon spajanja dvaju spolnih stanica, zigot odrasta u sporofita, koji iza toga stvara spore iz kojih ponovo niču gametofiti, čime se zatvara krug tih dvaju generacija.

  


| * p
* r
* u
Botanika |
| --- |
| Poddiscipline botanike | Anatomija biljaka • Fiziologija biljaka • Morfologija biljaka • Ekologija biljaka • Paleobotanika • Etnobotanika |
| Biljke | Alge • Mahovine • Lišajevi • Paprati • Golosjemenjače • Kritosjemenjače |
| Dijelovi biljke | Cvijet • Cvat • Plod • List • Korijen • Stabljika • Biljna tkiva • Stablo |
| Biljna stanica | Stanična stijenka • Klorofil • Kloroplast • Fotosinteza • Biljni hormon • Plastidi • Transpiracija |
| Razmnožavanje biljaka | Gametofit • Pelud • Oprašivanje • Sjeme • Spora • Sporofit |
| Taksonomija biljaka | Sistematika biljnog carstva • Botaničko ime • Herbarij • Međunarodni kodeks botaničke nomenklature |
**Kardamonske planine**, znane i kao **planine Krâvanh** (kmerski: ជួរភ្នំក្រវាញ *Chuor Phnom Krâvanh*; tajlandski: ทิวเขาบรรทัด *Thio Khao Banthat*) su planinski lanac koji se proteže kroz jugozapadnu Kambodžu i istočni Tajland. Na jugoistoku se nadovezuju na Slonovske planine, drugi veliki planinski lanac u Kambodži. Najviši vrh je Phnom Aural (1,813 m), ujedno i najviši vrh Kambodže, dok su ostali važni vrhovi Phnom Samkos (1,717 m), Phnom Tumpor (1,516 m) i Phnom Kmoch (1,220 m). 

Planina je naziv dobila po istoimenoj začinskoj biljci, čestoj na području Indijskog potkontinenta. Taj je naziv preuzet iz izvornog naziva na kmerskom jeziku, koji u prijevodu znači upravo to. 

Na zapadnim obrincima lanca nalaze se guste kišne šume s oko 3,800–5,000 mm padalina na godišnjoj razini. S druge strane, istočni dio lanca, koji se nastavlja na Kambodžansku ravnicu, ima samo između 1,000 i 1,500 mm padalina na godišnjoj razini. Upravo se na tim obroncima još uvijek uzgajaju kardamon i papar. 

Planina je znakovita po svom biodiverzitetu, posebice bogatstvu faune, te ima nekoliko zaštićenih područja, kako u Kambodži, tako i u Tajlandu. Dijelovi planinskog lanca su izrazito nepristupačni, što je uvelike doprinijelo očuvanju okoliša, međutim isti ti dijelovi poznati su i kao jedno od posljednjih utočišta Crvenih Kmera tokom Kambodžansko-vijetnamskog rata.
**Enrique III od Kastilje** (Burgos, 4. oktobar 1379. - Toledo, 25. januar 1406.) poznat i pod imenom **Enrique Patnik** (španjolski: Enrique el Doliente) koje je dobio zbog bolešljivosti, bio je monarh Kraljevine Kastilje od 1350. do svoje smrti 1369.

Za svoje vladavine ljubomorno je čuvao Kraljevske prerogative kontrolirajući rad *Kraljevskog savjeta*, *Audiencie* (vrhovni sud) i *Corregidoresa* (magistrata).
Na početku njegove vladavine, kad je još bio dijete, izbili su nemiri usmjereni protiv Židova u Sevilli i drugim gradovima koji su rezutirali njihovim masovnim konvertitsvom.

Biografija
----------

Rođen je kao prvorođeni sin kralja Juana, pa je dobio titulu Princ od Asturije, koju su u to vrijeme dobijali infanti. Ženidbom sa Caterinom od Kastilje, unukom
Pedra I od Kastilje, okončao je dinastičke svađe i učvrstio položaj Dinastije Trastámara.

Enrique je zasjeo na tron kao dječak od 11 godina, pa su umjesto njega vladali regenti, to je bilo vrijeme kad su započeli progoni i maltretiranja Židova potaknuti fanatičnim govorima sa crkvenih propovjedaonica. Vlast je preuzeo u svoje ruke kad je navršio 14 godina, odmah je preuzeo kontrolu nad kraljevskim savjetom i dvorom i zaveo red. Smanjio je utjecaj *Cortesa* (parlamenta) izistirajući na tom da svi zakoni moraju biti pravno valjani. Nastavio je rat sa Portugalom (1396.-98.) pa je nakraju postigao povoljno primirje, kako zbog bolešljivost nije mogao voditi svoju vojsku, postavio je svog mlađeg brata Ferdinanda za komandanta kampanje protiv Granade.

Poslao je emisare na Timurov dvor koji je u to vrijeme vladao Centralnom Azijom i Perzijom, i ovlastio Jean de Béthencourta da zauzme i kolonizira Kanarske otoke.

Enrique III je umro mlad, ostavivši svog sina nasljednika Juana, kao bebu sa nepune dvije godine, tako da su i umjesto njega u prvo vrijeme vladali regenti, što je on precizirao u svom testamentu, dodjelivši te položaje svojoj ženi i bratu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Henry III, king of Castile*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 5.6. 2019.
2. ↑  „*Enrique III de Castilla*" (španjolski). Nubeluz. Arhivirano iz originala na datum 2019-06-04. Pristupljeno 5.6. 2019.

Vanjske veze
------------

***Enrique III od Kastilje*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Enrique III de Castilla* Arhivirano 2019-06-04 na Wayback Machine-u (`es`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Kralj Kastilje (1390. - 1406.)** | Nasljednik: |
| **Juan I od Kastilje** | **Juan II od Kastilje** |