**Grb Balšića (segment s kacigom i vukom)**
**Zeta** je srednjovjekovna država koju je osamostalila i njome upravljala dinastija Balšića.

Naziv
-----

Naziv ***Zeta***, država je dobila po istoimenoj rijeci Zeti koja protječe kroz centralni dio suvremene Crne Gore i kod glavnog grada Podgorice se ulijeva u rijeku Moraču. 

Sam naziv rijeke Zete (*Zenta*) nema slavensko porijeklo.

Zeta u Duklji
-------------

U Ljetopisu popa Dukljanina pominje se prvi put u XXX glavi kao centralna oblast Gornje Dalmacije. Od početka XII vijeka naziv *Zeta* je sve više potiskivao raniji naziv države — *Duklja* (ovo ime se zadržalo još samo u kraljevskoj tituli Nemanjića i kasnijim titulama nekih njegovih nasljednika). 

Kao župe Zete navodi pop Dukljanin: *Lusku* (*Lješkopolje*), *Podlužje* (okolo kasnijeg Žabljaka Crnojevića), *Gorsku* (oblast albanskoga plemena Hoti), *Kupelnik* (istočna obala Skadarskoga jezera), *Oblik* (ime i utvrde kod grada *Skadra*), *Prapratnu* (također i ime utvrde između Bara i Ulcinja), Crmnicu, Budvu, *Čevo*, i *Grbalj* (kod Kotora).

Zeta pod Nemanjićima
--------------------

**Donja i Gornja Zeta (sredina 14. stoljeća)**
Zeta u doba Nemanjića je istoriografski naziv za srednjovekovnu oblast Zetu u doba vladavine dinastije Nemanjići, od vremena vladavine velikog župana Stefana Nemanje (1166-1196) do vremena vladavine cara Uroša (1355-1371). Tokom tog razdoblja, Zeta je obuhvatala središnje i južne delove današnje Crne Gore i severne delove današnje Albanije. Prema tadašnjoj podeli zemalja, Zeta je spadala u Pomorske zemlje, koje su davane na upravu članovima dinastije Nemanjića.

Tijekom 13. stoljeća *Zeta* je obuhvaćala prostor od Boke kotorske do rijeka Bojane i *Drima* (suvremena Albanija). Sredinom 14. stoljeća *Zeta* se dijeli na *Gornju* (planinsko-kontinentalnu) i *Donju* (primorsku).

Nakon smrti posljednjeg vladara iz dinastije Vojislavljevića, nastalo je razdoblje političkih borbi oko nasleđa prijestola i razdora među vlastelom u Duklji. To će prouzrokovati ponovnu prevlast Vizantije. Veliki župan Raške, Stefan Nemanja, nije ratovao samo na istočnim granicama, prodirući u dubinu vizantijske teritorije. On je sa vojskom upao u Duklju, prodirući do Dukljanskog jezera (Skadarsko jezero) i Jadranskog mora. U konačnom uspostavljanju vlasti nad osvojenom teritorijom, Nemanja će proterati u Dubrovnik dukljansku kneginju Desislavu i kneževsku porodicu. Po kralju Stefanu Prvovenčanom, Nemanja je smatrao da kneževinu Duklju „nasiljem drži grčki narod", koji su (Grci) i svoje gradove tamo sazidali, a sagradivši ih Duklju su sasvim prisvojili, nazivajući je samo „grčkom oblašću". Takođe, Stefan Prvovenčani navodi da je njegov otac, Stefan Nemanja, isticao da je to (Dioklitija i Dalmacija) njegovo otčastvo i rođenje, prava mu dedovina, kazujući da otac po pustošenju gradova u Duklji „istrijebi grčko ime, da se nikako ne pominje ime njihovo u toj oblasti". Ovaj nalet raških Srba praćen je pustošenjem značajnijih mjesta, centara moći i utvrda, u kojima su se nalazili administracija i vizantijski garnizoni.

Tokom 1185. godine, osvajanjem su razoreni dukljanski gradovi: Danj, Sard, Skadar, Svač i Ulcinj. Bezuspješno su se pokušavali suprotstaviti samo vizantijski vojnici u utvrđenim garnizonima, starosjedelački stanovnici (još u starom veku romanizovani) u primorskim gradovima i pristalice vizantijske vlasti, ali ne ostalo slovensko stanovništvo u plodnim župama, van gradova. Osvajanje gradova u Duklji završeno je 1186. godine. Grad Bar je pao kasnije (oko 1189.) i izgleda sačuvao svoju autonomiju, jer je zatečeno uređenje odgovaralo novom gospodaru. Grad Kotor je pošteđen razaranja, a Stefan Nemanja je u njega prenio i jednu od svojih rezidencija („dvor"). Romeji (kako su Vizantinci sebe nazivali) i njihove pristalice, proterani su iz gradova, a oni koji su Stefanu Nemanji izrazili lojalnost, nastavili su sa uobičajenim izvršavanjem obaveza, ali sada prema njemu, kao novom vladaru.

O tome Stefan Prvovenčani kaže: „Narod svoj u njima nepovređen ostavi, da služi državi njegovoj, sa strahom i sa urečenim dankom od Svetoga". Dakle, „narod svoj" su bili svi oni koji su spremni da uredno plaćaju danak. Feudalizam je na ovim prostorima bio tek u usponu, a pri osvajanju Duklje Stefan Nemanja se u „srednjovekovnoj svesti" prvenstveno rukovodio interesima svojim i svoje porodice, budućih nasljednika, pa tek potom interesima ostale vlastele i „naroda svoga". Zbog toga za legitimne vladare Duklje tu nije bilo mjesta. Kneževska porodica, kao vizantijski vazali (što je bio i sam Nemanja, do 1180. godine) bila je nepoželjna, bez obzira na Nemanjine veze sa dukljanskim kneževima, na koje se u osvajanju pozivao. Supruga velikog kneza Mihaila (posljednjeg vladara iz dukljanske dinastije) pred Nemanjom se povukla u Dubrovnik, 20. avgusta 1189. godine. Zabilježeno je da su se u njenoj pratnji nalazili: nadbiskup barski Grgur, župani Črneha i Crepun, kaznac Grdomil i druga dukljanska vlastela.

Stefan Nemanja se nije zadržao na osvajanju Duklje već je od 1184 do 1185. godine pokušao osvojiti i Dubrovnik sa Korčulom, ali bez uspjeha. Sa Dubrovčanima je potom zaključio mir, 1186. godine (sačuvan je primerak ugovora na latinskom jeziku, sa potpisom Stefana Nemanje). U ovom periodu, osamdesetih godina XII veka, nastao je rukopis Miroslavljevog jevanđelja, napisan za humskog kneza i brata Nemanjinog, Miroslava. U njemu su uporedo zastupljena dva pravopisa: zetsko-humski i raški.

Samostalna Zeta
---------------

**Balšića država na svom vrhuncu** 1370-ih
Za vrijeme dinastije Balšića, *Zeta* se osamostalila oko 1360. godine.

Na vrhuncu je *Zeta* za doba vladavine Đurađa I. Balšića. Teritorij je Zete obuhvaćao dio Kosova, uključujući gradove Peć, Đakovica i Prizren, u Albaniji gradove *Berat* i *Drač*, U njenom su sastavu bili Konavli, Dračevica i Trebinje, te, izuzev Dubrovnika i Kotora, svi drugi gradovi na obali Jadranskoga mora u području, i to Ulcinj, Bar, Budva i Cavtat, te u zaleđu Skadar, *Lješ*, *Drivast*, Plav itd, a njeni novi vladari *Balšići* se 1369. godine vraćaju katoličkoj vjeri.  kako bi se pored ostalog potpuno odvojili od Srbije.

*Zeta* je, po ugledu na Bizant, imala organiziranu dvorsku službu sa *logotetom* na čelu. Državnim je financijama rukovodio je visoki činovnik. *Balšići* su imali talenta za gospodarstvo i surađivali su s trgovcima iz zemlje i inozemstva. 

Kovali su *Balšići* svoju monetu - *dinar*. 

U kontinentalnome dijelu *Zete* vlast su imali potčinjeni oblasni plemići, dok su primorski gradovi, po tradiciji, imali gradske knezove.

Sudska je vlast u *Zeti* bila dvostupna. Oblasni su plemići donosili prvostepene a vladari iz dinastije *Balšića* su rješavali o žalbama.

Posljednji Balšić
-----------------

Balša III. posljednji vladar od Balšića, umro 1421. godine, a svoju državu je testamentom poklonio Srpskoj Despotovini pod čijom će vlasti Zeta istatu do 1451. godine. 

No, ta je srpska vlast bila osporena, te u konačnom i potpuno zbačena od strane Crnojevića, moćne obitelji iz planinskoga djela *Zete*, između planine Lovćen i Skadarskoga jezera koji se nazivao *Crna Gora*.

Nakon što je 1451. Stefan I. Crnojević zbacio srpsku upravu, za Zetu će se trajno ustaliti novi naziv Crna Gora.

Vidi još
--------

* Dukljansko kraljevstvo
* Crnojevića država

Zanimljivost
------------

Pored rijeke Zete, naziv *Zeta* je ostao i za raničarski teritorij od glavnog crnogorskog grada Podgorice do *Skadarskoga jezera*. To je područje, pod imenom Golubovci, danas podgorička gradska općina.

Neki sportski klubovi nose ime drevne Zete, na primjer FK Zeta Golubovci.

Izvori
------

1. ↑  Ljetopis popa Dukljanina
2. ↑  Pismo pape Urbana V. trojici Balšića

***Zeta (država)*** na Wikimedijinoj ostavi