recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Karta Francuske koja prikazuje približni položaj oblasti Vexin.
Karta Vexina; autor: Christophe Nicolas Tassin, 1634.
**Vexin** (francuski izgovor: []) je historijska grofovija, odnost oblast na sjeverozapadu Francuske. Pružalo e na visoravni na desnoj obali rijeke Seine, između Pontoisea na istoku i Romilly-sur-Andellea na zapadu (oko 20 km od Rouena), te Auneuila na sjeveru i rijeke Seine kraj Vernona na jugu. Kroz visoravan su prolazile rijeke Epte i Andelle.

Ime je dobila po antičkom galskom plemenu Veliocasses od čijeg je glavnog naselja nastao Rouen. Sporazomom u Saint-Clair-sur-Epteu 911. godine je francuski kralj Charles Glupi vikinškom vođi Rollou predao zapadni dio grofovije, koji pod imenom Normanski Vexin (*Vexin normand*) postao dio Normandijskog Vojvodstva; ostatak, pod imenom Francuski Vexin (*Vexin français*) je postao dio oblasti provincije Île-de-France. 

Danas je Vexin podijeljen između departmana Val-d'Oise i Yvelines u regiji Île-de-France; Oise u regiji Picardie; i Eure i Seine-Maritime u regiji Haute-Normandie. Važniji gradovi su Pontoise, Vernon, Meulan-en-Yvelines, Gisors i Les Andelys.
**Tespija** (grčki Θεσπιαι, *Thespiai*) je bio drevni grčki grad u Beotiji. Nalazio se na visoravni koja se pružala na istok od podnožja planine Helikon prema Tebi. Kroz historiju je bila poznata kao suparnik i neprijatelj Tebe.

Za vrijeme Kserksovog pohoda na Grčku 480. pne. odbio se pridružiti drugim beotskim gradovima koji su podržavali Perzijance, pa su umjesto toga tespijske snage sudjelovale u termopilskoj bitci. Perzijanci su grad zato spalili. Izbjeglice su godinu dana kasnije sudjelovale na strani Grka u bitci kod Plateje. Godine 424. pne. za vrijeme peloponeskog rata je tespijski kontingent je teško stradao u bitci kod Delija. Tebanci su to iskoristili da godinu dana kasnije grad, pod optužbom za šurovanje s Atenom, prisile na rušenje vlastitih zidova. Za vrijeme korintskog rata je Tespija bila na strani Sparte, a nedugo nakon bitka kod Leuktra|bitke kod Leuktre su Tebanci grad razorili i stanovništvo poslali u progonstvo. Tespija je nekoliko vijekova kasnije obnovljena, a spominje se kao slobodan grad u Plinijevim tekstovima.

Eksterni linkovi
----------------

* What the Thespian Hoplites' looked like? - a small peer-reviewed article discussing the Thespian hoplite in 450 to 420 B.C.E
Udaraljke
**Udaraljke** u muzičkoj terminologiji označavaju set instrumenata koji daju zvuk udaranjem u kožu, metal ili drvo. Ovi instrumenti se koriste u orkestru i drugim muzičkim sastavima da bi izveli razne efekte, akcente i prvenstveno da bi držali muzički ritam. U prošlosti udaraljke nisu imale značajno mjesto u orkestrima i inače u muzici, ali danas u modernom načinu sviranja zauzimaju značajno mjesto i često se koriste u muzičkim sastavima.

Folklorna muzika Indije, Afrike, Kube, Brazila i dr. utjecala je na današnju pop muziku. Kako je muzika ovih zemalja izrazito ritmički orijentirna, tako se u i današnjoj pop muzici koriste njihovi ritmički obrasci i instrumenti a poglavito udaraljke.

Iako nije pravilo, većina modernih setova udaraljki sastoji se uglavnom od tradicionalne afro-kubanske muzike: konge, bongosi, timbalesi, cow-bell (zvono), maracas i dr.

Podjela udaraljki prema materijalu
----------------------------------

Osnovna podjela je na udaraljke sa određenom i neodređenom visinom tona

### Opnozvučne

Udarcem palice treperi zategnuta opna, odnosno membrana. Predstavnici su timpani i razne vrste bubnjeva.

### Metalozvučne

Udarcem palice o metalne cijevi, šipke i pločice nastaje zvuk. Udaraljke sa određenom visinom tona su zvona, zvončići, čelesta, vibrafon a bez određene visine su trijangl, gong, čineli (zvuk se dobiva udaranjem dva tanjurića – "piatti" jedan o drugi) i sl.

### Drvozvučne

Zvuk, odnosno ton, nastaje udarom palice o drvene pločice, kutije, štapove i školjke. Predstavnici su klaves, drveni doboš, kastanjete, ksilofon, marimba, itd.

Povezano
--------

* Podela muzičkih instrumenata

Vanjske veze
------------

***Udaraljke*** na Wikimedijinoj ostavi

* pas.org - muzička zajednica udaraljki
* Drumdojo.com - Sve o instrumentu udaraljke
Grb Surinama
**Grb Surinama** je usvojen 25. novembra 1975. godine, danom sticanja nezavisnosti. Sastoji se od štita čija lijeva strana simbolizira prošlost (brod koji dovodi robove iz Afrike), a desna strana sadašnjost (kraljevska palma, simbol čovjeka). U sredini štita je zeleni dijamant sa žutom zvijezdom. Oko štita stoje dva domorodca koji pridržavaju štit, a ispod štita je traka s motom "Justitia, pietas, fides" (Pravda, pobožnost, odanost).

Povezano
--------

* Zastava Surinama

***Grb Surinama*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Grbovi država i teritorija Južne Amerike |
| --- |
| Afrika • Azija • Evropa • Oceanija • Sjeverna Amerika |
| Samostalne države | 
* Argentina
* Bolivija
* Brazil
* Čile
* Ekvador
* Gvajana
* Kolumbija
* Paragvaj
* Peru
* Surinam
* Urugvaj
* Venezuela

 |
| Zavisni teritoriji | 

|  |  |
| --- | --- |
| Francuska | Francuska Gvajana |
| Nizozemska | 
* Bonaire
* Curaçao

 |
| Ujedinjeno Kraljevstvo | 
* Falklandski otoci
* Južna Georgia i arhipelag Južni Sandwich

 |

 |
**Tesmoforije** (grč. τὰ Θεςεσμοφόρια / *Thesmophoria*) bio je trodnevni verski festival koji se održavao drevnoj Atini i u mnogim drugim gradovima stare Grčke u čast boginje Demetre. U ovoj svetkovini mogle su učestvovati samo žene, a i one, kako se čini, samo ako nisu bile device.

U Atini je ovaj festival proslavljan od 11. do 13. pijanepisona (tj. u oktobru/novembru po našem kalendaru). Sve ceremonije na Tesmoforijama smatrane su "misterijama" i u njih su zato bili posvećene samo neposredne učesnice. 

Svrha Tesmoforija bila je, kako se čini, da osiguraju dobar rod useva žita koje se sejalo u to doba godine. Osobitost ovog festivala bilo je izvlačenje ostataka prasića i drugih simbola plodnosti, koji su bili bačeni u jamu na jednom od festivala održanih ranije u godini. To su možda bile Skiroforije, no to je i dalje samo jedna od mogućnosti. Ti ostaci polagani su na žrtvenike, a zatim ukopavani u zemlju zajedno sa semenom kako bi pospešili urod. Možda su te ostatke zvali θεσμοί (*thesmoi*, doslovno = položeni), pa je po njihovom nošenju (φόρος, *phoros*) i cela svetkovina dobila ime.

Tokom sva tri dana trajanja ovog festivala žene su spavale van svojih kuća, pa su podizale neku vrstu privremenog tabora na određenoj udaljenosti od grada. U Atini prvi dan svetkovine zvao se ἄνοδος (*anodos* = "put nagore"),  i bio je posvećen uređivanju tzv. Tesmoforija, tj. mesta na kome će se obavljati svete ceremonije, te podizanju skloništa za noćenje. Drugi dan bio je νηστεία (*nēsteia* = post) i završavao se ritualnom razmenom uvreda među učesnicama svetkovine (αἰσχρολογία, *aischrologia*), što je pojava koja se sreće i na Eleusinskim misterijama; Aristofan radnju svojih *Tesmoforijazusa* smešta upravo u ovaj dan svetkovine. Treći dan bio je nazvan *καλλιγένεια* (*kalligeneia*), no danas se ne zna ništa o ceremonijama koje su održavane na taj dan. Ime se može prevesti kao "roditeljica lepog poroda" i možda se odnosi na boginju Demetru. 

Učesnice ovog praznika očito su dobro čuvale tajne svete misterije Tesmoforija, kako se vidi i iz činjenice da Aristofanova komedija ne pruža nikakvih značajnih detalja o samoj svetkovini.
**Enchiridion pape Lava III.** (lat. *Enchiridion Leonis Papae*) je priručnik kršćanskih molitvi u formi bajalica i čini kojeg tradicija pripisuje papi Lavu III. († 816.), mada se zapravo radi o tekstu iz kasnijeg vremena. Premda se ne radi o klasičnom tekstu ceremonijalne magije, ovo djelo se ipak kategorizira kao grimorij te se smatra knjigom crne magije.

Povijest
--------

Prema legendi, franački je kralj Karlo I. Veliki dobio *Enchiridion* od pape Lava III. na poklon. U toj su knjizi navodno sadržane moćne čini koje čovjeka mogu zaštititi od ozljeda, vatre, divljih zvijeri i otrova. Ova legenda ima svoje izvorište u pismu Karla Velikog papi u kojem mu piše da ga, otkako posjeduje Enchiridion, prati sreća. Međutim, takvo pismo nije pronađeno u vatikanskim arhivima te je vrlo vjerojatno da se također radi samo o legendi.

Osim molitvi sadržanih u knjizi, i sama knjiga predstavlja određenu vrst talismana kojeg, prema tradiciji, vlasnik mora umotati u kožu i držati uz sebe.

Izvori
------

1. 1 2 3  The Enchiridion of Pope Leo III – FREE The Enchiridion of Pope Leo III information | Encyclopedia.com: Find The Enchiridion of Pope Leo III research

Vanjske veze
------------

* sacred-texts.com Arhivirano 2010-02-01 na Wayback Machine-u Arthur E. Waite o Enchiridionu
Gundahar naređuje Hagenu da baci zlato u Rajnu, slika Petera van Corneliusa iz 1859.
**Gundahar** (latinski: , poznat i kao *Gundohar*, *Gundihar* ili *Guntiar*, ? - 437) bio je kralj Burgunda, poznat i kao lik iz nordijske mitologije, odnosno *Pjesme o Nibelunzima*.

Historijski izvori navode kako je bio sin kralja Gebike, a da je oko 411. naslijedio starijeg brata Gundomara, odnosno naslijedio ili vladao zajedno sa starijim bratom Giselherom. Već 411. su Burgundi, koji su se u dolinu Rajne doselili za vrijeme Velike seobe naroda bili dovoljno snažni da podrže zapadnorimskog generala Jovina u pokušaju otimanja carske krune od Honorija. U to vrijeme su se Burgundi naselili na lijevoj obali Rajne i zauzeli današnjeg gradove Worms, Speyer i Strasbourg. Sa vremenom su se pomirili Honorija, koji je priznao njihova osvajanja. Međutim, njihovi pljačkaški upadi u provinciju Galiju Belgiku su se nastavili, te je 436. zapadnorimski vojskovođa Flavije Aecije angažirao hunske najamnike da napadnu Burgunde. Oni su to i učinili, zauzveši Worms i pobivši veliki broj Burgunda, uključujući i njihovo plemstvo na čelu sa Gundaharom. Dio Burgunda je, međutim, preživio tu katastrofu te se preselio na jug u dolinu Rhone gdje je pod Gondiocom osnovano novo burgundsko kraljevstvo.

Njegovo staronordijsko ime Gunnar je popularno među današnjim skandinavskim narodima, isto kao i njemačke verzije Gunther ili Gunter.

Literatura
----------

* Hans Hubert Anton: *Gundahar*. In: *Reallexikon der Germanischen Altertumskunde*. Bd. 13 (1999), S. 193f.
* Reinhold Kaiser: *Die Burgunder*. Kohlhammer, Stuttgart u.a. 2004.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Giselher**  |  **kralj Burgundije** ?–437 | Slijedi: **Gunderik**  |
**Varaždinske barokne večeri** su hrvatski glazbeni festival.

Festival je osnovan 1968. godine, a održava se od 1971. godine. Na repertoaru je barokna glazba. Glavnina programa održava se u Varaždinu, a dio programa i u obližnjim hrvatskim gradovima te u gradovima u susjednim državama. Mjesta održavanja koncerata su: crkve, dvorci, palače i koncertne dvorane. Na festivalu su nastupili brojni hrvatski i inozemni glazbeni solisti, operni pjevači, orkestri i filharmonije. Vrijeme održavanja festivala je kraj rujna i početak listopada. Uz izvođenje barokne glazbe, u popratnom programu organiziraju se likovne izložbe, predstavljanja knjiga, glazbeni seminari i sl. obično također na temu baroka. Festival se redovito održava pod pokroviteljstvom Predsjednika Republike Hrvatske. Na kraju festivala dodjeljuju se nagrade: 

* nagrada "Ivan Lukačić" za muzikološki rad koji pridonosi istraživanju hrvatske glazbene baštine te za najviši izvodilački domet ansambla.
* nagrada "Jurica Murai" za najbolju interpretaciju.
* nagrada "Kantor" za najbolju izvedbu djela Johanna Sebastiana Bacha.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica Varaždinskih baroknih večeri
**Cuthred** ili *Cuþræd* (? - 756) bio je kralj Wessexa od 740. (739. prema Simeonu od Durhama, 741. prema Johnu od Worcestera) do smrti 756. Na prijestolje je došao naslijedivši svog rođaka Æthelhearda, za koga se špekulira da mu je mogao biti i njegov brat.

Cuthred je na prijestolje došao kada je Wessex bio vazal Mercije, susjednog anglosaksonskog kraljevstva koje je tada bilo na vrhuncu moći. Pod vodstvom kralja Aethelbalda je bio prisiljen boriti se protiv Velšana 743. Njegova je vladavina bila obilježena pobunama i nasiljem; tako je godine 748. Cuthredov aetheling Cynric, moguće i sin, ubijen (prema Henryju od Huntingdona u pobuni), dok je 750. ealdorman Æthelhun vodio neuspjeli ustanak.

Cuthred je usprkos toga 752. pokrenuo uspješni ustanak prilikom koga je Æthelbalda porazio kraj Battle Edge u blizini Burforda, a zbog čega je Wessex sljedeće četiri godine, sve do njegove smrti, ostao nezavisan. Godine 753. je vodio rat i sa susjednim Kornvolcima.

Izvori
------

* Cuthred, King of Wessex1 (M)d. 756 at thepeerage.com

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Æthelheard**  |  **kralj Wessexa** 740–756 | Slijedi: **Sigeberht**  |

| * p
* r
* u
Monarsi Wessexa |
| --- |
| Dinastija Wessex • Porodično stablo |
| 
Cerdic •
Cynric •
Ceawlin •
Ceol •
Ceolwulf •
Cynegils •
Cwichelm •
Cenwalh •
Penda od Mercije •
Cenwalh *vraćen na prijestolje* •
Seaxburh •
Æscwine •
Centwine •
Cædwalla •
Ine •
Æthelheard •
Cuthred •
Sigeberht •
Cynewulf •
Beorhtric •
Egbert •
Æthelwulf •
Æthelbald •
Æthelberht •
Æthelred •
Alfred •
Edward •
Ælfweard •
*Kraljevina Engleska*
 |
**Vjekoslav Afrić**  (Hvar, 26. kolovoza 1906. - Split, 28. srpnja 1980.), hrvatski glumac, redatelj i scenarist.

Životopis
---------

Nakon završetka *Državne glumačke škole* u Zagrebu 1927, Afrić radi kao glumac u Splitu, Sarajevu i Beogradu, a od 1930. u Zagrebu, gdje glumi najčešće klasične dramske likove; Hamleta , Raskoljnikova, kneza Miškina i slične karaktere.

Već od 1942. priključuje se partizanima, tamo organizira kazališnu djelatnost (vidi Kazalište narodnog oslobođenja). Vjekoslav Afrić je zaslužan za očuvanje izvornog teksta Jame Ivana Gorana Kovačića.

Nakon oslobođenja 1945 godine, Afrić je jedan od začetnika nove jugoslavenske kinematografije. Isprva se okušao kao glumac u sovjetsko - jugoslavenskoj koprodukciji u filmu *V gorah Jugoslaviji* (U planinama Jugoslavije), 1946.

Prema vlastitu scenariju režirao je prvi poslijeratni jugoslavenski dugometražni igrani film, antologijsku Slavicu (1947.) priču o požrtvovnosti i pogibiji mlade partizanke (Irena Kolesar). Taj film imao je dobar prijam kod publike onoga doba. Nakon toga snimio je film Barba Žvane (1949.) o hrabrom istarskom starcu-rodoljubu, koji pomaže partizanima. Njegov treći film *Hoja! Lero!* iz 1952. priču iz daleke slavenske prošlosti, kritika nije dobro ocijenila, te je nakon toga Afrić napustio rad na filmu. Nakon toga posvetio se pedagoškom radu, bio je jedan od osnivača *Visoke filmske škole* u Beogradu.

* Za svoj rad dobio je 1973. tadašnju najvišu državnu - *Nagradu AVNOJ-a*.

U popularnoj kulturi
--------------------

Vjekoslav Afrić se pojavljuje kao lik u biografskom filmu *Lea i Darija*, gdje ga tumači Joško Ševo.

Filmografija
------------

### Režija

* Hoja! Lero! (1952.) cjelovečernji igrani film
* Barba Žvane (1949.) cjelovečernji igrani film
* Slavica (1946.) cjelovečernji igrani film

### Scenarij

* Barba Žvane (1949.) cjelovečernji igrani film

### Gluma

* **Ubica na odsustvu** (1965.), u ulozi B. Boškovića
* *Dani* (1963.)
* Operacija Ticijan (1963.), u ulozi Uga Bonačića
* *Major Bauk* (1951.), u ulozi N. Popovića
* *Živjeće ovaj narod* (1947.), u ulozi Josipa Broza
* *V gorah Jugoslaviji* (1946.), Mosfilm, u ulozi generala Draže Mihailovića

Literatura
----------

* Sergio Grmek Germani: *La meticcia di fuoco : oltre il continente Balcani*, „Lindau", Torino, 2000. ISBN 88-7180-312-4, (`it`) p 201

Vanjske poveznice
-----------------

* O Vjekoslavu Afriću na portalu Film.hr Arhivirano 2011-11-25 na Wayback Machine-u
* Vjekoslav Afrić na IMDb-u (`en`)
**Dajti** (albanski: *Mali i Dajtit*) je planina i nacionalni park u središnjoj Albaniji, istočno od Tirane. Najviši vrh je na 1613 metra. Tijekom zime planina je često prekrivena snijegom, popularno je izletište lokalnom stanovništvu iz Tirane u kojoj rijetko pada snijeg. Padine planine prekrivene su šumom borova, hrasta i bukve, dok unutrašnjost sadrži kanjone, slapove, pećine, jezera i drevne dvorce.
Planina Dajti je proglašena nacionalnim parkom 1966. godine, a ima proširenu površinu od oko 29.384 ha od 2006. U nadležnosti je Grada Tirane, dok je prije bio pod Šumarskim odjelom Tirane.
Nacionalni park se nalazi 26 km istočno od glavnog grada i 50 km istočno od Zračne luke Majke Tereze. Osim planine Dajti park sadrži planinu Prisku na jugu i Brari na sjeveru.

Na planinu se može doći uskom asfaltiranom planinskom cestom. Nekada je na planini bio ljetni kamp, na čijem se mjestu danas nalaze restorani i radio/TV odašiljač. Od lipnja 2005. godine, izletnici i posjetitelji planine mogu koristiti gondolu koja vozi od istočnog predgrađa Tirane na 1050 metara nadmorske visine. 

U posljednje vrijeme, tragovi prapovijesnog naselja i utvrda iz kasnijih razdoblja otkriveni su u tom području.

Ozbiljan problem za okoliš na planini je smeće. To je djelomično uzrokovano restoranima i hotelima koji ostavljaju smeće. Još jedan veliki problem na planini je krčenje šuma, te zagađenje voda i zraka uzrokovanog automobilima koji prelaze planinske ceste.

Izvor
-----

1. ↑

Vanjske poveznice
-----------------

***Dajti*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dajti Ekpres gondola

* All Dajti Mt Trails Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u

* Pješačke staze na planini

* Planinarenje na vrh Dajti planine Arhivirano 2015-07-11 na Wayback Machine-u
**Gunnar Nordahl** (Sandviken, Švedska, 19. listopada 1921. - Alghero, Italija, 15. rujna 1995.) je švedski nogometaš i trener.

Igračka karijera
----------------

### Švedska

Nordahl je započeo karijeru u Hörneforsu 1937. godine, nakon toga igra od 1940. do 1944. za IFK Norrköping. S Norrköpingom osvaja četiri švedska prvenstva od 1945. do 1948. Tijekom igranja za švedske klubove Nordahl je postigao 149 golova u 172 utakmice.

### Italija

Nordahl je prešao u talijanski A.C. Milan 22. siječnja 1949. godine. Za Milan je igrao osam sezona, pet sezona bio je najbolji strijelac Serie A (1949.-1950. 1950.-1951. 1952.-1953. 1953.-1954. i 1954.-1955.). Najbolji je strijelac Milana svih vremena s 210 ligaških golova, te je još uvijek treći najbolji strijelac Serie A svih vremena, sa 225 golova u 291 utakmici. Bolji od njega su samo Silvio Piola i Francesco Totti. Nakon što je napustio Milan, Nordahl igrao za Romu dvije sezone. 

Za Švedsku nogometnu reprezentaciju odigrao je 33 utakmice i postigao 43 utakmice. Na Olimpijskim igrama u Londonu 1948. osvojio je zlatnu medalju. Zajedno s Gunnarom Grenom i Nilsom Liedholmom čini trio Gre-No-Li.

Trenerska karijera
------------------

U Romi je u sezoni 1958.–1959. bio igrač i trener. Nakon Rome trenirao je osam švedskih klubova, zadnji IFK Norrköping 1980. godine.

Vanjske poveznice
-----------------

* Gunnar Nordahl profil na FIFA.com Arhivirano 2015-08-05 na Wayback Machine-u
* Popis švedskih igrača i trenera u Italiji nakon 1945, - RSSSF
* Detalji međunarodnih nastupa igolova od strane Roberta Mamruda RSSSF
**Ракита** је назив за врсту врбе (*Salix purpurea*), а као топоним (географско име) може се односити на:

* Ракиту, село у општини Бабушница у Пиротском округу у Србији са 340 становника,
* Ракиту, село у општини Бијело Поље у Црној Гори са 120 становника или
* Ракиту, село у општина Шипово у Републици Српској са 3 (по последњем попису) становника;

или

* Ракиту, реку у Македонији.

Вишезначна одредница*Ова страна је разврставање: списак чланака повезаних истим насловом. Ако вас је на ову страну довела унутрашња веза, можда бисте желели да промените везу да показује директно на намењени чланак.*
Interijer kuće
**Ukrašene kuće u Hälsinglandu** su sedam velikih drvenih seoskih kuća (od preko hiljadu preživjelih drvenih konstrukcija) u području Hälsinglanda, na tlu Švedske, koje su proglašene za UNESCO-ovu svjetsku baštinu.

Podignute su uglavnom u 18. i 19. stoljeću i odražavaju tradiciju drvene gradnje koja je nastala u srednjem vijeku (12.-16. stoljeće). Predstavljaju najuglednije i dobro očuvane primjere lokalne arhitektonske i dekorativne tradicije s bogato ukrašenim interijerima.

Seoske kuće i pripadajući ekonomski objekti, smješteni u dugim plodnim dolinama unutar šumskog pejzaža Tajge, odražavaju vrhunac prosperiteta poljoprivrednog područja u 19. stoljeću zasnovanog na ekonomskom višku od eksploatacije lana i šume. Poljoprivrednici su naručivali umjetnike iz Hälsinglanda ili putujuće slikare iz susjedne Dalarne kako bi im izrađivali dekorativne interijere koji su odražavali njihov društveni i socijalni status. Istovremeno, gradnja kuća i njihovo ukrašavanje može se smatrati konačnim procvatom narodne kulture s dubokim korijenima u sjeverozapadnoj Europi.

Nalaze se u:

* Gästgivars, Vallsta, opština Bollnäs
* Bommars, Letsbo, opština Ljusdal
* Bortom åa, Fågelsjö, opština Ljusdal
* Kristofers, Järvsö, opština Ljusdal
* Jon-Lars, Alfta, opština Ovanåker
* Pallars, Alfta, opština Ovanåker
* Erik-Anders, Söderala, opština Söderhamn

Izvori
------

1. ↑  „Ukrašene kuće u Hälsinglandu - br.1282". *UNESCO: Svjetska baština - whc.unesco.org*. Pristupljeno 9. 3. 2023. (`en`)
2. ↑  „Švedska - Svjetska baština". *UNESCO: Svjetska baština - whc.unesco.org*. Pristupljeno 9. 3. 2023. (`en`)

***Ukrašene kuće u Hälsinglandu*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostale upotrebe, v. Varda.*
 *Za ostale upotrebe, v. Bardas (razvrstavanje).*
Vardino ubistvo, ilustracija u *Madridskom Skilici*, 12. vijek
**Varda Mamikonijan** (grčki: ; latinski: ; ? - 21. april 866) bio je bizantski plemić i velikodostojnik. Bio je brat carice Teodore i pod njenim mužem Teofilom se uspeo u sam vrh tadašnje bizantske vlasti. Nakon Teofilove smrti je došao u drugi plan zahvaljujući Teodorinom regentstvu pod kojim je upravom dominirao Teoktist. Usprkos međusobnom neprijateljstvu, Teoktist i Varda, koji se smatraju jednim od najprosvjećenijih intelektualaca tog doba, su surađivali na obnovi rada znamenite Magnaurske škole u Carigradu. Godine 855. je njegov nećak Mihailo postao punoljetan i formalno predao vlast Vardi, koji je nedugo potom dao likvidirati Teoktista, a vlastitu sestru prognati u manastir. Sljedećih deset godina je Varda bio *de facto* vladar Bizantskog Carstva, a 862. je preuzeo i formalnu titulu *cezara*. Varda se pokazao kao sposoban vladar, prije svega na vojnom i vanjskopolitičkom planu. Godine 863. su bizantske trupe nanijele abasidskim Arapima težak poraz u Lalakaona, što je ne samo zaustavilo dotadašnju arapsku ofenzivu nego omogućilo Carstvu da povrati niz teritorija u Maloj Aziji. Varda je također podržao i misiju pokrštavanja Slavena pod Ćirilom i Metodom, a najveći uspjeh mu je bilo pokrštavanje Bugara. Međutim, svi ti uspjesi nisu mogli spriječiti da nećak pronađe novog favorita u liku Vasilija; Vasilije je svog suparnika dao ubiti, a potom godinu dana kasnije i samog Mihaila, što je označilo početak nove Makedonske dinastije bizantskih careva.

Eksterni linkovi
----------------

* Joseph P. Farrell: The Epic of Bardas (Kaiser Vardas) with Timeline Arhivirano 2011-01-01 na Wayback Machine-u
**Tetrijebi** (lat. *Tetrao*) su rod šumskih ptica iz reda kokoški (Galliformes) koji obuhvaća četiri vrste. Znanstvena zajednica nije jedinstvena o statusu porodice, pa se tako u starijim sistematikama svrstava u porodicu Tetraonidae, dok ju danas veći dio zajednice smatra potporodicom (Tetraoninae) porodice fazanki, Phasianidae. 

Tetrijebi uglavnom naseljavaju vrhove planina. Ženke tetrijeba imaju perje crvenkastostosive boje sa crnim prugama, dok su mužjaci različito obojeni i imaju znatno bogatije perje. Nastanjuju najčešće mirnija staništa, a hrane se pupoljcima, sjemenkama, šumskim voćem, različitim vrstama kukaca i sl.

Sezona parenja ovih ptica obuhvaća period od sredine ožujka do kraja svibnja. Mužjaci vode borbu za ženke i nastoje skupiti što veće jato ženki. Nakon parenja jedinke se razilaze. Ženka snese 4-12 jaja i na njima leži 28 dana.

Prirodni neprijatelji tetrijeba su lisica, sove, divlja mačka i dr.

Sistematika
-----------

* Tetrijeb ruševac, *Tetrao tetrix*
* Kavkaski tetrijeb, *Tetrao mlokosiewiczi*
* Tetrijeb gluhan, *Tetrao urogallus*
* *Tetrao parvirostris*
**David Geffen** (21. februar 1943.-) je američki direktor muzičke kuće, filmski producent, teatarski producent i filantrop. Geffen je poznat po tome što je 1970. godine osnovao diskografsku kuću Asylum Records (koju je 1972. godine spojio s Elektra Records u Elektra/Asylum Records), te godine 1980. Geffen Records, a kasnije je postao poznat kao jedan od trojice osnivača holivudskog filmskog studija Dreamworks SKG 1994. godine.

Geffenovo bogatstvo se procjenjuje na 6,5 milijardi dolara, zbog čega se on danas smatra jednim od najbogatijih ličnosti svjetske industrije zabave.

Kao deklarirani gej 1990-ih bio predmetom stalnih, iako lažnih glasina da se u privatnom aranžmanu sklopio brak s glumcem Keanu Reevesom.

Geffen je stekao reputaciju kao istaknuti filantrop zahvaljujući financijskim donacijama za medicinska istraživanja, organizacije za borbu protiv AIDS-a, te umjetničke i teatarske institucije. Bio je također poznat kao jedan od najranijih pristaša Billa Clintona te bio izdašni donator za njegove političke kampanje. Godine 2001. se s Clintonom posvađao kada je predsjednik odbio, usprkos Geffenovog lobiranja, pomilovati Leonarda Peltiera.

Kasnije, Geffen se istaknuo kao jedan od najranijih i najvatrenijih pristaša Baracka Obame u utrci za predsjednika te je organizirao spektakularnu zabavu na Beverly Hillsu na kojoj je skupljeno 1,3 milijuna za kampanju budućeg predsjednika. Prilikom predsjedničke kampanje 2008. je žestoko kritizirao Hillary Clinton zbog politike njenog muža.

Izvori
------

1. 1 2  „The 400 Richest Americans: #49 David Geffen". Forbes Magazine. 17. 9. 2008. Pristupljeno 20. 11. 2008.
2. ↑  Keanu Reeves - Reeves Ignores Gay Rumours
3. 1 2  BBC NEWS | Magazine | Faces of the week
4. ↑  What Geffen Said About Hillary

Vanjske veze
------------

* David Geffen na IMDb-u (`en`)
* Forbes.com: Forbes World's Richest People Arhivirano 2008-10-19 na Wayback Machine-u
* Is David Geffen gearing up to buy the LA Times? Arhivirano 2007-09-26 na Wayback Machine-u
* Šablon:Amg
* 'I Remember David Geffen', by Steve Holt

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 36486386
* LCCN: no92031355
* ISNI: 0000 0000 8441 9909
* GND: 120547481
* MusicBrainz: a0b14708-8196-4fce-bfb4-62e27c9bcf1a
* NKC: xx0049240

 |
*Za ostale upotrebe, v. The Stepford Wives.*

***The Stepford Wives*** (sh. *Stepfordske supruge*) je science fiction horor roman američkog književnika Ire Levina, originalno objavljen 1972. godine, poznat kao jedno od najpopularnijih i najuticajnijih djela svog vremena.

Protagonistica je Joanna Eberhart, uspješna fotografkinja koja se iz New Yorka zajedno sa mužem i dvoje djece doseljava u mirni i naizgled idilični gradić Stepford u Connecticutu, i tamo postaje uznemirena spoznajom da su sve žene u njemu potpuno pokorne svojim muževima ili opsjednute održavanjem savršenih domaćinstava, uključujući njene poznanice koje su dotle bile feministkinje i inzistirale na profesionalnim karijerama. Radnja prikazuje njene napore da otkrije pozadinu tog fenomena, pri čemu se ispostavlja da se svi muškarci u gradu okupljaju u klubu, među čijim su članovima umjetnici i inženjeri sposobni izrađivati ginoide.

Levinov roman se osnovnim zapletom, protagonsitkinjom i mračnom završnicom velikim dijelom oslanjao na njegov raniji hit *Rosemaryna beba*, ali je također sadržavao i snažnu komponentu satire. Osnovni koncept filma je bio inspiriran tada aktualnim trendovima u američkom društvu, kada je donedavno buntovna generacija *baby boomera* nakon odrastanja i stvaranja vlastitih karijera i porodica počela konformistički preuzimati ne samo materijalne vrijednosti, nego i životni stil i dotada omražene konzervativne vrijednosti njihovih roditelja. To je posebno bilo izraženo kod žena koje su prilikom školovanja inzistirale na feminističkim idealima, da bi ih po njegovom završetku žrtvovali porodicama. Roman je zbog toga postigao uspjeh, a izraz "stepfordska supruga" (engl. ) ušao u engleski jezik kako bi se opisivale žene koje konformistički žrtvuju vlastitu individualnost konzervativnim vrijednostima porodice i šire okoline.

Roman je poznat i po dvije istoimene ekranizacije - hit-filmu *The Stepford Wives* iz 1975. godine u kome je glavni lik tumačila Katharine Ross, i koji je dobio još nekoliko nastavaka u obliku TV-filmova, te filmu *The Stepford Wives* iz 2004. godine sa Nicole Kidman u glavnoj ulozi, a koji je žanrovski bio bliži komediji i koji je predstavljao neuspjeh.

| * p
* r
* u
Djela čiji je autor Ira Levin |
| --- |
| Romani | 
* *A Kiss Before Dying* (1953)
* *Rosemary's Baby* (1967)
* *This Perfect Day* (1970)
* *The Stepford Wives* (1972)
* *The Boys from Brazil* (1976)
* *Sliver* (1991)
* *Son of Rosemary* (1997)

 |
| Drame | 
* *No Time for Sergeants* (1956)
* *Interlock* (1958)
* *Critic's Choice* (1960)
* *General Seeger* (1962)
* *Dr. Cook's Garden* (1968)
* *Veronica's Room* (1974)
* *Deathtrap* (1978)
* *Break a Leg: A Comedy in Two Acts* (1981)
* *Cantorial* (1982)

 |
| Mjuzikli | 
* *Drat! The Cat!* (1965)

 |
Koordinate: 41° 01′ 31" SGŠ, 20° 48′ 49" IGD

**Jelšani** (mak. *Елшани*) su naselje u Republici Makedoniji, u jugozapadnom delu države. Jelšani pripadaju opštini Ohrid.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Jelšani je smešteno u krajnje jugozapadnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Ohrida, naselje je udaljeno 14 km južno.

Jelšani se nalaze u istorijskoj oblasti Ohridski kraj, koja se obuhvata istočnu i severoistočnu obalu Ohridskog jezera. Naselje je smešteno iznad istočne obale Ohridskog jezera, na omanjoj zaravni, a istočno od njega se strmo izdiže planina Galičica. Nadmorska visina naselja je približno 880 metara.

Klima u naselju, i pored znatne nadmorske visine, ima župne odlike, pa je pre umereno kontinentalna nego planinska.

Istorija
--------

* Rani 13. vek: pojavljuje se prvi pisani trag o Jelšanima;
* 1395.: Jelšani padaju pod vlast Osmanlija;
* 1408.: izgrađena Crkva Svetog Ilije;
* Kraj XIX veka: Jelšani imaju 240 stanovnika;
* 1912.: selo oslobođeno od Osmanlija;
* 1915.: selo je pod bugarskom vojnom okupacijom tokom Prvog svetskog rata;
* 1918.: Jelšani ulazi u sastav Kraljevine SHS
* 1941.: Italijanska fašistička okupacija u okviru tzv. „Velike Albanije";
* 1943.: Bugarska okupacija;
* 1944.: Jelšani ulaze u sastav Socijalističke Republike Makedonije.

Stanovništvo
------------

Crkva Svetog Ilije, glavna u selu
Jelšani su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 590 stanovnika. 

Većinu stanovništva čine etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje. Najstarija crkva potiče iz 1408. godine. U selu postoje dva srkve: Glavna crkva, Crkva Svetog Ilije (obnovljena 1859, živopisana 1944.) i Crkva Svetog Mine (izgrađena 1994.). KPored toga, postoji i Kapela Svete Petke od 1947.

Privreda
--------

Vekovima se stanovnici Jelšana bave stočarstvom, no poslednjih nekoliko decenija ova delatnost zamire.

U današnje vreme, stanovništvo se više bavi turizmom i drugim srodnim delatnostima. Dobro su razvijene uslužne delatnosti: trgovina, ugostiteljstvo i saobraćaj.

Vidi još
--------

* Opština Ohrid

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Elšani*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.ohrid.gov.mk Zvanična stranica opštine Ohrid

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Ohrid |
| --- |
| **Ohrid** • 
Vapila • 
Velgošti • 
Velestovo •
Gornji Lakočerej • 
Donje Konjsko • 
Donji Lakočerej • 
Zavoj • 
Jelšani •
Konjsko • 
Kosel • 
Kuratica •
Lagadin • 
Leskojec • 
Livojišta • 
Ljubaništa • 
Openica •
Orman • 
Peštani • 
Plaće •
Podmolje • 
Ramne •
Rasino • 
Rečica • 
Svinjišta •
Sirulja • 
Skrebatno • 
Trpejca •
Šipokno |  |
**Cullera** je turistički grad od 21,999 stanovnika na istoku Španjolske, koji administrativno podpada pod
Autonomnu zajednicu Valenciju i Provinciju Valenciu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Cullera leži na ušću rijeke Júcar u Valencijski zaljev, udaljena četrdesedesetak kilometara južnije od administrativnog centra Valencie.

Historijski centar grada leži u kotlini na sigurnoj udaljenosti od mora, za razliku od tog moderni dio grada sa hotelima i apartmanima podignut je duž obale.
Nešto sjevernije leži Rezervat prirode Albufera sa lagunom San Lorenzo.

Historija i znamenitosti
------------------------

Cullera kao naselje egzistira od neolita, ime - **Qulayra** je dobila u vrijeme dok su njome vladali Mauri, a ono je značilo vrh. Oni su naime na brdu koje dominira nad čitavim krajem podignuli utvrdu. 
Za rekonkviste koju je vodio aragonski kralj Jaime I kršćani su zauzeli Culleru 1239.

Mauri su protjerani nakon bune 1247. prilikom koje su zauzeli utvrdu.

Tokom 14 i 15. vijeka podignut je novi kršćanski grad. Tokom 16. vijeka Cullera je trpila od čestih napada berberskih pirata.Jedan od njih Dragut ga je 1550 uspio zauzeti i orobiti, pritom je odveo dio stanovnika kao roblje. To je toliko preplašilo stanovnike da je dekadama nakon tog ostao poluprazan. Zbog tog je kralj Felipe II dao podići niz utvrda.

Cullera je iz dotad malog poljoprivrednog gradića, poznatog po proizvodnji riže, naglo izrasla tokom 1960-ih kao kupališni turistički centar.

Znamenitosti
------------

Najveće znamenitosti grada su utvrda izgrađena na vrhu brda, koje dominira gradom i morem, sagrađena je u 13. vijeku nad temeljima starije maurske gradnje. 
Unutar utvrde nalazi se svetište Djevice od Castilla (Virgen del Castillo), podignuto u 19. vijeku. Tu se nalazi neoklasicistička crkva iz 17. vijeka podignuta na temeljima starije gotičke crkve.

Tokom 15. vijeka na rijeci Júcar izgrađen je toranj Marenyet, za odbranu od tada učestalih napada berberskih pirata.

Privreda
--------

Cullera je poznata po turistička destinacija Valencijanske rivijere.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Bourget, Francuska
* Francuska Ouroux-en-Morvan, Francuska
* Njemačka Jever, Njemačka
* Rusija Siktivkar, Rusija

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spain: Comunitat Valenciana (Comunidad Valenciana)*" (engleski). City population. Pristupljeno 03 09. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Cullera*" (engleski). Spain-Holiday. Pristupljeno 04 09. 2018.
3. 1 2  „*Historia de Cullera, Epoca Arabe*" (spanjolski). Culleraturismo. Arhivirano iz originala na datum 2018-10-06. Pristupljeno 04 09. 2018.
4. ↑  „*Historia de Cullera, Epod Media y Moderna*" (spanjolski). Culleraturismo. Arhivirano iz originala na datum 2018-10-06. Pristupljeno 04 09. 2018.

Vanjske veze
------------

***Cullera*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ajuntament de Cullera* (`en`)
**Glavoč pločar** (lat. *Gobius cobitis*) riba je iz velike porodice glavoča, (lat. Gobiidae). Ovaj glavoč je najveći mediteranski glavoč, a ujedno i najveći glavoč u Jadranu. Naraste do 27 cm duljine i do 0,5 kg težine, što ga čini divom u odnosu na velik broj svojih rođaka. Ima izduljeno tijelo, zaobljen trbuh i tupo zaobljenu gubicu s debelim usnama. Tijelo mu je prekriveno šarama, u nijansama zelene, smeđe, žute i sive, tako da se vrlo dobro prilagođava boji okoline. Obitava na kamenitom terenu, gdje u raznim udubinama i rupama ima zaklon. Odgovara mu i bočata voda te se može naći i na mjestima s izvorima slatke vode. Živi na manjim dubinama, do 10 m, ponekad i u samom plićaku, a hrani se svime što može uhvatiti ili naći, od algi, preko manjih životinjica do otpadaka. Pari se krajem proljeća, kada ženka polaže jajašca na skrovito mjesto, a mužjak ih ostaje čuvati do izlijeganja. Glavoč pločar živi oko 10 godina.

Zanimljivost
------------

Glavoč pločar se u prirodi zna križati s glavočem mrkuljem (Gobius pagenellus).

Rasprostranjenost
-----------------

Glavoč pločar živi u istočnom Atlantiku od južnih djelova Britanije do Maroka, i u Mediteranu i Crnom moru. Prolaskom kroz Sueski kanal nastanio se i u Crvenom moru .

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Giant goby (fishbase.org)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavoč pločar** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavoč pločar** |

***Glavoč pločar*** na Wikimedijinoj ostavi
**Grimoald Alferanit** ili **Grimoald Alferanites** (1117 - 1132fl. 1117 - 1132) bio je langobardski knez, odnosno vladar grada Bari, koji je vladao od oko 1121. do 1132. Na vlast je došao nakon ustanka u kome su građani ubili tadašnjeg nadbiskupa i zarobili Constance, udovicu normanskog kneza Bohemonda I od Antiohije. Constance je puštena 1120. na intervenciju pape Kalista II, ali je kasnije priznala Grimoalda kao vladara Barija. U maju 1122. je Grimoald sklopio savez sa Mlečanima, a u oktobru 1127. podržao Rogera II u njegovom nastojanju da zavlada Apulijom. Kada je, pak, 1129. godine papa Honorije II priznao Rogera kao vladara Apulije, Grimoald je zajedno sa lokalnim plemstvom Južne Italije digao ustanak, ali je bio prisiljen odustati nakon intervencije flote pod Giorgijem Antiohijskim. Novi ustanak je digao zajedno sa Tankredom od Conversana na Božić 1131. godine, ali su ga građani, nakon što je grad stavljen pod opsadom predali Rogeru; na njegovo mjesto je Roger imenovao Tankredovog sina Tankreda.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**none** | **princ (knez) Barija**1121–1132 | Slijedi:**Tankred** |

Literatura
----------

* Norwich, John Julius. *The Normans in the South 1016-1130*. Longman: London, 1967.
* Norwich, John Julius. *The Kingdom in the Sun 1130-1194*. Longman: London, 1970.
* Caravale, Mario (ed). *Dizionario Biografico degli Italiani*. Roma, 2003.
**Difuzija** je spontani transport materije ili energije pod uticajem odgovarajućeg gradijenta iz zone više u zonu niže energije ili koncentracije. Kao i mnogi spontani procesi, difuzija je entropijski vođen proces u kojem se energija ili materija koja difunduje uniformno raspoređuje u raspoloživom prostoru podižući time entropiju sistema.

Svaki proces difuzije odvija se pod uticajem odgovarajućeg gradijenta. Recimo difuzija materije se odigrava pod uticajem gradijenta koncentracije a difuzija toplote pod uticajem gradijenta temperature. 
Difuzija je diretkna posledica drugog principa termodinamike, koji kaže da entropija nekog neravnotežnog sistema može samo da raste, sve dok sistem ne dođe u ravnotežu. Obzirom da materija difunduje iz oblasti veće koncentracije u oblast manje koncentracije, sistem prelazi iz uređenijeg u manje uređen sistem, tj. entropija raste.

Kvantitativno, difuzija se opisuje Fikovim zakonima (prvi i drugi).
Prvi Fikov zakon kaže da je fluks (J) proporcionalan gradijentu koncentracije. Drugi Fikov zakon se izvodi iz jednačine kontinuiteta. U jednodimenzionom sistemu:

Jednačina kontinuiteta:

{\displaystyle {\frac {\partial c}{\partial t}}=-{\frac {\partial J}{\partial x}}}

### 1. Fikov zakon

{\displaystyle J=-D{\frac {\partial c}{\partial x}}}

### 2. Fikov zakon

{\displaystyle {\frac {\partial c}{\partial t}}={\frac {\partial }{\partial x}}\left(D{\frac {\partial c}{\partial x}}\right)}
Pri čemu za konstantan koeficijent difuzije, D, sledi:  

{\displaystyle {\frac {\partial c}{\partial t}}=D{\frac {\partial ^{2}c}{\partial x^{2}}}}.

### 2. Fikov zakon u trodimenzionom sistemu

{\displaystyle {\frac {\partial c}{\partial t}}=\nabla \cdot \left(D\nabla c\right)}
Rešavanje difuzione jednačine je po pravilu veoma komplikovano, tj. moguće samo uz pomoć primene numeričke matematike.

Difuzija ima izvanredno važnu ulogu u svakodnevnom životu i u nauci. U većini procesa u kuhinji difuzija igra važnu ulogu od mariniranja (difuzija začina u namirnicu) do kuvanje čaja (čaj od sleza - ostavi se da iz korena sastojci budućeg čaja difunduju u vodu).

Difuzija je ključni proces u biološkim sistemima.

### Poveznice

Difuzija kroz ćelijsku membranu

***Difuzija*** na Wikimedijinoj ostavi
Ilustracija vile, Sophie Anderson
**Vile** su mitološke djevojke neobične ljepote, obdarene čarobnim moćima. Mitovi o vilama dio su narodnog folklora mnogih europskih naroda, a osobito su zastupljene u keltskoj i slavenskoj mitologiji.

Opisuju se kao vječno mlade djevojke s bujnom raspletenom kosom, katkad odijevene u duge bijele, prozračne haljine. Vjeruje se da žive pod zemljom ili u blizini starih brjegova, špilja i izvora.

Narodne predaje razlikuju *dobre vile* koje pomažu ljudima te *zle vile* koje im nastoje naštetiti, međutim, razlika među tim dvjema skupinama ponekad je prilično nejasna.

U slavenskoj mitologiji
-----------------------

*Glavni članak: Vila (slavenska mitologija)*
U slavenskoj mitologiji, vile su natprirodna ženska bića koja obitavaju u oblacima i na planinama i plešu *vilinsko kolo* kraj jezera. Pomažu ljudima u nevolji, no ponekad su i osvetoljubive i zavidne, vidaju rane i bratime se s junacima.

Među južnoslavenskim narodima na Balkanu, postoji intenzivan mit o vilama. U narodnim pričama i legendama, vile se opisuju kao lijepe i mlade djevojke, najčešće s krilima, no ponekad imaju i čudan tjelesni nedostatak (magareći ili kozji papci umjesto stopala i sl.).

U keltskoj mitologiji
---------------------

U keltskim zemljama Irske, Škotske i Walesa vile su poznate kao *Tuatha De Danann* (Narod božice Dana). U Irskoj ih nazivaju i *Sidhe* (brđani), a u Walesu *Bendith y mamau* (majčin blagoslov).

Vidi još
--------

* Rusalka

Bilješke
--------

1. 1 2  Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, str. 253.
2. ↑  Opća enciklopedija, str. 519.
3. ↑  Faust, Viktoria, str. 15.
4. ↑  Faust, Viktoria, str. 67.-68.
5. ↑  Faust, Viktoria, str. 35.
6. ↑  Faust, Viktoria, str. 14.

Literatura
----------

* *Faust, Viktoria, Vile, Zagreb, 2002.* ISBN 953-6234-98-X
* *Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, sv. XX, Zagreb, 2007.* ISBN 978-953-7224-20-5 Uneseni ISBN nije važeći.
* *Opća enciklopedija, sv. VIII, Zagreb, 1982.*

***Vila (mitologija)*** na Wikimedijinoj ostavi
Morski pojasevi prema međunarodnom pravu

**Epikontinentalni pojas** obalne države obuhvaća morsko dno i njegovo podzemlje izvan njezinoga teritorijalnog mora preko čitavoga prirodnog produžetka njezinoga kopnenog područja (tzv. kontinentalna ravnina) do vanjskog ruba kontinentalne orubine, ili do udaljenosti od 200 morskih milja od polaznih crta od kojih se mjeri širina teritorijalnog mora, tamo gdje vanjski rub kontinentalne orubine ne seže do te udaljenosti.

Prava obalne države na epikontinentalnom pojasu
-----------------------------------------------

Obalna država ostvaruje nad epikontinentalnim pojasom suverena prava radi njegova istraživanja i iskorištavanja njegovih prirodnih bogatstava. Prava obalne države isključiva su u tom smislu da, ako obalna država ne istražuje epikontinentalni pojas ili ne iskorištava njegova prirodna bogatstva, nitko ne može poduzeti te djelatnosti bez izričitog pristanka obalne države.

Prava obalne države na epikontinentalni pojas ne zavise o stvarnoj ili fiktivnoj okupaciji, niti o bilo kakvom izričitom proglasu (za razliku od isključivog gospodarskog pojasa kojeg obalna država mora proglasiti).

Prirodna bogatstva na koja obalna država polaže suverena prava obuhvaćaju rudno i drugo neživo bogatstvo morskog dna i podzemlja kao i živa bića koja pripadaju vrstama od dna, tj. bića koja su u stadiju u kojem se mogu loviti bilo nepomična na morskom dnu ili ispod njega ili su nesposobna pomicati se ako nisu u stalnom fizičkom dodiru s morskim dnom ili podzemljem.

Pravni položaj voda i zračnog prostora iznad epikontinentalnog pojasa
---------------------------------------------------------------------

Prava obalne države na epikontinentalnom pojasu ne diraju u pravni položaj voda iznad njega, niti zračnog prostora iznad tih voda. Dakle, ukoliko obalna država nije proglasila svoj gospodarski pojas, ona nema nikakva suverena prava na stupu vode iznad epikontinentalnog pojasa, kao i na zračnom prostoru.

Ostvarivanje prava obalne države na epikontinentalnom pojasu ne smije povrijediti, niti na bilo koji neopravdan način ometati plovidbu i druga prava i slobode drugih država.

Linkovi
-------

* Kontinentalna ravnina

Izvori
------

* Konvencija Ujedi­njenih naroda o pravu mora
**Hrvatsko šumarsko društvo** (HŠD) ima izvor u Hrvatsko-slavonskom gospodarskom društvu, koje je na inicijativu šumara osnovano u Zagrebu 1841. godine. Unutar njega, zaslugom šumara Dragutina Kosa 1846. godine, osnovano je šest sekcija. Šumarska sekcija utemeljena je 26. prosinca 1946. u Prečecu kraj Zagreba. Taj se dan uzima kao početak rada Hrvatskoga šumarskoga društva, iako su šumari bili u većini pri osnivanju Hrvatsko-slavonskog gospodarskoga društva.

Društvo je pokretačem svih značajnih postignuća šumarske prakse, obrazovanja i znanosti. Ako bismo nabrajali samo najznačajnije, onda su to: pokretanje donošenja "Zakona šumskoga" već 1852. te njegove stroge primjene od 1858; početak rada Gospodarsko-šumarskoga učilišta u Križevcima 1860; priprema i tiskanje znanstveno-stručnoga i staleškoga glasila "Šumarski list Arhivirano 2011-11-24 na Wayback Machine-u" 1. siječnja 1877. god. koji je otada do danas kontinuirano izlazi; priprema i sudjelovanje na Milenijskoj izložbi u Budimpešti 1896. godine, gdje su Kraljevine Hrvatska i Slavonija imale svoj izložbeni prostor, a šumarstvo i prerada drva svoj posebni paviljon; gradnja Hrvatskoga šumarskoga doma (na današnjem Mažuranićevu trgu) 1898. godine i u njemu početak rada Šumarske akademije (20. listopada 1898), kao četvrte visokoškolske ustanove Sveučilišta u Zagrebu (tada još "prislonjene" uz Mudroslovni fakultet); utemeljenje Šumarskoga muzeja u istoj zgradi; osnivanje Akademije šumarskih znanosti 1996.
Društvo danas okuplja oko 2700 članova i ponosi se kontinuitetom i "potrajnošću" svog djelovanja, bez obzira na promjene vlasti, država, tehnologija i uvjeta življenja. 

U internetska vremena više informacija o Društvu dostupno je na jedinstvenoj adresi www.sumari.hr, a tu je, osim općih informacija moguće dobiti i uvid u Imenik hrvatskih šumara, koji detaljno predstavlja biografije oko 12000 šumara, koji su ikad djelovali u Hrvatskoj, najnoviji broj ali i bibliografiju svog znanstveno-stručnog i staleškog glasila Šumarskog lista Arhivirano 2011-11-24 na Wayback Machine-u, koje je u 130 godišta, u preko 1000 svezaka objavilo preko 14000 članaka od 1650 autora.
**Duga Međa** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Zdenci, Virovitičko-podravska županija.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 208 stanovnika te 76 obiteljskih kućanstava.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:** Do 1948. iskazivano kao dio naselja. U 1991. povećano pripajanjem dijela područja naselja Bijeljevina Orahovička, grad Orahovica, i za dio područja naselja Zdenci. U 1869. i 1921. podaci su sadržani u naselju Zdenci, kao i dio podataka u 1857. od 1880. do 1910. i od 1931. do 1981. Do 1981. dio podataka sadržan je u naselju Bijeljevina Orahovička, grad Orahovica.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Duga Međa** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Zdenci |
| --- |
| Bankovci • Donje Predrijevo • Duga Međa • Grudnjak • Kutovi • Obradovci • Slavonske Bare • Zokov Gaj • Zdenci |
**Suruí do Pará** (Suruí do Tocantins, Mudjetire, Aikewara, Aikewar, Suruí, Sororós), pleme američkih Indijanaca iz skupine Tenetehara, jezična porodica tupian, nastanjeno u brazilskoj državi Pará, na području općine São João Araguaia na rezervatu Terra Indígena Sororó. Sami sebe nazivaju Aikewara, dok su ih Xikrin prozvali Mudjetire. Ovo pleme stradalo je u kontaktu sa bijelcima 1960.-tih godina kada su razne bolesti pokosile 2/3 plemena, pa ih je od 126 preostalo oko 40. 

Danas im se populacija malo popravlja: 191 (1995 AMTB); 185, 1997; 264 (Funasa - 2006). Jezično u im najbliži Asuriní do Tocantins i Parakanã. Ne smiju se brkati sa plemenom Suruí Paíter (Suruí do Jiparaná, Suruí de Rondônia) iz Rondônije, koji pripadaju porodici Mondé.

Vanjske poveznice
-----------------

* Suruí Arhivirano 2008-12-24 na Wayback Machine-u

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uTupí-Guaraní: Tenetehara |
| --- |
|  |
| Asuriní do Tocantins • Avá-Canoeiro • Cara Preta • Guajajára • Parakanã • Suruí do Pará • Tapirapé • Tembé • Turiwára |

 |