recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*20,000 Leagues Under the Sea*
***20,000 Leagues Under the Sea*** (sh. *20000 liga ispod mora*) je američki crno-bijeli nijemi pustolovni SF-film snimljen 1916. u režiji Stuarta Patona. Temelji se na znamenitom istoimenom romanu Julesa Vernea kao i romanu *Tajanstveni otok* istog autora. Radnja prikazuje francuskog znanstvenika koji zajedno sa svojom kćeri sudjeluje u potrazi za morsko čudovište, za koje se na kraju ispostavi da je podmornica kojom upravlja tajanstveni kapetan Nemo. Film je danas najpoznatiji kao prvi koji je koristio tehnike podvodne fotografije, razvijene od strane braće Williamson, koji su likom publici predstavljeni na početku filma. Te su scene snimane na Bahamima, odnosno istim lokacijama koje će biti korištene u mnogo poznatijoj Disneyejevoj verziji 38 godina kasnije. Suvremeni kritičari su, međutim, neskloni filmu zbog prevelikog odstupanja od Verneovog predloška, melodramatske glume i loših specijalnih efekata. Film je bio basnoslovno skup i za tada mladi Universal Studios je predstavljao komercijalni promašaj; nakon njega se u Hollywoodu godinama više nitko nije usudio ekranizirati Verneovo djelo.

Vanjske veze
------------

***20,000 Leagues Under the Sea (film, 1916)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *20,000 Leagues Under the Sea* na sajtu IMDb
* *20,000 Leagues Under the Sea* dostupan kao besplatni download na Internet Archive
Boris Vujčić
**Boris Vujčić** (Zagreb, 2. lipnja 1964.), hrvatski ekonomist, sveučilišni profesor, guverner Hrvatske narodne banke i zamjenik glavnog pregovarača Hrvatske s Europskom Unijom.

Životopis
---------

### Obrazovanje

Osnovnu i srednju školu završio je u Zagrebu. Diplomirao je na Ekonomskom fakultetu u Zagrebu 1988. godine, gdje je i doktorirao 1996. godine na temu "Ponuda rada žena i njen utjecaj na tržište rada:primjer Hrvatske".

### Poslovna karijera

Poslovnu karijeru započeo je kao asistent na Ekonomskome fakultetu u Zagrebu 1989. godine, da bi 1996. godine bio imenovan direktorom Direkcije za istraživanja Hrvatske narodne banke. Godine 1997. postao je docentom na Ekonomskome fakultetu u Zagrebu, a 2003. izvanrednim profesorom. Od 2000. obnaša funkciju zamjenika guvernera Hrvatske narodne banke, a 2012. postaje guverner.

Izvori
------

1. ↑  „'Rukovodstvo Hrvatske narodne banke'". Arhivirano iz originala na datum 2013-03-17. Pristupljeno 2014-07-27.
2. ↑  fakultet u Zagrebu'
3. ↑  „EU'". Arhivirano iz originala na datum 2007-08-16. Pristupljeno 2014-07-27.

Vanjske veze
------------

* Boris Vujčić u Tko je tko u hrvatskoj znanosti
* Djela čiji je autor Boris Vujčić u Hrvatskoj znanstvenoj bibliografiji

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 205084716
* GND: 171082621

 |
**Eiji Yoshikawa** (吉川 英治, *Yoshikawa Eiji*?, 11. august 1892 – 7. septembar 1962) bio je japanski književnik, najpoznatiji kao autor popularnih historijskih romana. Od njih se najuspješnijim smatra *Musashi*, posvećen znamenitom istoimenom samuraju, a koji je ekraniziran u popularnu seriju filmova sa Toshirom Mifuneom u glavnoj ulozi.

Život
-----

Rođen je kao Jošikava Hidecugu u prefekturi Kanagava, današnjem dijelu Jokohame. Zbog propasti očeva obrta, morao je otići iz osnovne škole i početi raditi s 11 godina. Kad je navršio osamnaestu godinu, preselio se u Tokio. Pridružuje se pjesničkom društvu i počinje pisati haiku pjesme pod pseudonimom Kiđiro.

Na Zapadu je postao poznat kroz svoje romane "*Musaši*" i "*Taiko*".

U romanu Taiko, Jošikawa opisuje epohu japanskog ujedinjenja, koje se završava u bitki kod Sekigehare, djelo događanja na početku knjige "Musaši". U potonjem djelu govori o poznatome mačevaocu Mijamotu Musašiju.

Jošikava je jedan od najčitanijih pisaca Japana.

Vanjske veze
------------

* Website kuće i muzeja Yoshikawe Eijija Arhivirano 2009-05-05 na Wayback Machine-u ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 76324519
* LCCN: n81015343
* ISNI: 0000 0001 2140 060X
* GND: 119033968
* SUDOC: 027201511
* BNF: cb119295255 (podaci)
* NDL: 00097414
* NKC: ola2002101111
* BNE: XX1002000
* CiNii: DA01564089
* CONOR.SI: 73116771

 |
**3D** ili **3-D** (**trodimenzionalni**) **film** ili **S3D** (**stereoskopski 3D**) **film** je film koji pojačava iluziju percepcije dubine. Potiče od stereotoskopske fotografije, a nastaje tako da običan sistem kamera snima slike iz dvije perspektive (ili kompjuterska grafika stvara dvije perspektive u postprodukciji), nakon čega se specijalni projektori i naočale koriste za stvaranje iluzije dubine prilikom gledanja filma. 3D filmska tehnologija nije ograničena na kino-dvorane; televizijske emisije i direct-to-video filmovi su također koristili iste metode, posebno nakon razvoja televizije i Blu-ray 3D.

3D filmovi su u određenim oblicima postojali još od 1915. godine, ali su uglavnom bili na marginama svjetske kinematografije prije svega zbog izuzetno skupe opreme i složenih postupaka za snimanje i prikazivanje 3D filmova, kao i nedostatka standardnih formata. 1950-ih je američka kinematografija počela značajnije koristiti novu tehnologiju u nastojanju da se suprostatvi sve većoj popularnosti televizije, iako su takvi filmovi relativno brzo izašli iz mode. 1980-ih i 1990-ih je došlo do renesanse 3D filma, i to zahvaljujući popularnosti IMAX kino-dvorana i Disneyjevih tematskih parkova. 3D filmovi su postali uspješni tek 2000-ih i to zahvaljujući dotada rekordnom uspjehu filma *Avatar* krajem 2009. i početkom 2010. godine.

Izvori
------

1. ↑  Cohen, David S. (15. IX 2009). „Filmmakers like S3D's emotional wallop". *Variety*.

Vanjske veze
------------

* *"How They Make Movies Leap At You"* , April 1953, Popular Science early article on the technology then of 3D movies
* Aspect Ratio - October 2012 Arhivirano 2014-01-08 na Wayback Machine-u [November 4, 2012] Television interview between John Morrison and independent filmmaker Robert Bloomberg about 3D films in general
* 2014 3D Release Calendar List of 3D Movies

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85088126
* GND: 4183126-3

 |
Za ostale osobe s istim imenom, v. Michael Richards.

**Michael Anthony Richards** (24.7. 1949.) je američki komičar i filmski i televizijski glumac, najpoznatiji po ulozi ekscentrika Cosma Kramera u TV-seriji *Seinfeld*, ulozi zbog koje je dobio tri nagrade Emmy.

Richards je započeo karijeru kao *stand up* komičar, a nacionalnu slavu stekao nastupom u prvoj specijalnoj kablovskoj emisiji Billy Crystala. Kasnije je postao član stalne glumačke postave u ABC-ovoj TV-seriji *Fridays*. Prije *Seinfelda* je često gostovao u televizijskim serijama kao što su *Cheers*, *Night Court*, *Miami Vice* i *St. Elsewhere*. Među filmskim ulogama se ističu *So I Married an Axe Murderer*, *Problem Child* i *UHF*. Nakon Seinfielda, Richards je glumio u vlastitom sitcomi *The Michael Richards Show*, koja nije izdržala niti jednu sezonu. Nakon prekida snimanja, vratio se svojim korijenima i nastupa kao *stand up* komičar.

U novembru 2006. postao je predmetom kontroverze kada je uputio rasne uvredecrnim članovima publike koji su ga provocirali za vrijeme nastupa. Nakon nekoliko dana se ispričao zbog svojih riječi.

Richards je također producent, pisac i mason. Iz braka s Cathleen Richards ima kći Sophiju, a danas je zaručen za glumicu Beth Skipp.

Bilješke
--------

1. ↑  TMZ Staff (2006). „"Kramer's" Racist Tirade -- Caught on Tape". *In The Zone*. TMZ.com. Pristupljeno 20. XI 2006.
2. ↑  Richards Facing Ruination Or Opportunity?

Eksterni linkovi
----------------

***Michael Richards*** na Wikimedijinoj ostavi

* Michael Richards na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 76526516
* LCCN: n96072285
* ISNI: 0000 0001 1448 5553
* GND: 143574000
* SUDOC: 192116754
* BNF: cb14220446w (podaci)
* CONOR.SI: 177414755

 |
***491*** je švedski crno-bijeli igrani film snimljen 1964. u režiji Vilgota Sjömana, poznat zbog toga što je zbog za tadašnje standarde eksplicitnog prikaza seksualnosti postao jedno od najkontroverznijih filmskih ostvarenja svog vremena.

Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Larsa Görlinga, koji je također napisao i scenario. Nominalni protagonisti su šestorica mladih kriminalaca koji postaju predmetom socijalnog eksperimenta te umjesto u zatvor budu poslani u unajmljeni stan gdje će živjeti pod nadzorom dvoje socijalnih radnika, od kojih je jedan naivni idealist, a drugi cinični oportunist.

*491* se isticao kritičkim stavom prema društveno-reformatorskim i socijalno-liberalnim tendencijama tadašnje švedske države, odnosno što je prikazivao sve akutniji generacijski jaz u švedskom društvu kroz mlade genercaije koje potpuno odbacuju tradicionalne vrijednosti i umjesto toga prakticiraju nihilistički i često destruktivni hedonizam. Daleko više pažnje je, međutim, privukao kršenjem dotadašnjih tabua u prikazu određenih oblika seksualnosti, pa tako jedan od likova u filmu postaje žrtvom homoseksualnog silovanja, dok djevojka (čiji lik tumači Lena Nyman) prakticira bestijalni odnos sa psom. Sjöman je velikim dijelom iskoristio kolaps dotadašnjih cenzorskih standarda u Švedskoj izazvan "puštanjem" Bergmanovog filma Šutnja prethodne godine. U drugim državama, međutim, prema *491* nisu imali previše razumijevanja, te ja tako u Norveškoj bio zabranjen za prikazivanje sve do 1971. godine. Nakon premijere je trebao biti prikazan na Berlinskom filmskom festivalu, ali je pod pritiskom konzervativnih i crkvenih krugova tadašnje Zapadne Njemačke izbačen iz programa. Sjöman je nekoliko godina kasnije sa Lenom Nyman snimio još eksplicitniji film *Ja sam radoznala*, koji se često navodi kao jedno od najznačajnijih ostvarenja seksualne revolucije na svjetskom filmu.

Uloge
-----

* Lars Lind ... Krister
* Leif Nymark ... Nisse
* Stig Törnblom ... Egon
* Lars Hansson ... Pyret
* Sven Algotsson ... Jingis
* Torleif Cederstrand ... Mesar
* Bo Andersson ... Fisken
* Lena Nyman ... Steva
* Frank Sundström ... Inspektor
* Åke Grönberg ... Velečasni Mild

Vanjske veze
------------

* *491* na sajtu IMDb
* *491* na Svensk Filmdatabas

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Vilgot Sjöman |
| --- |
| 
* *The Mistress* (1962)
* *Ingmar Bergman*  (1963)
* *491* (1964)
* *My Sister, My Love* (1966)
* *Stimulantia* (1967)
* *I Am Curious (Yellow)* (1967)
* *I Am Curious (Blue)* (1968)
* *Blushing Charlie* (1970)
* *A Handful of Love* (1974)
* *The Pitfall* (1989)

 |
**Mihailo Atalijat** (grč. Μιχαὴλ Ἀτταλιάτης, 11. vek) bio je vizantijski pisac, istoričar i državnik, koji se rodio u značajnom pamfilskom gradu Ataliji (Ἀτταλία) na južnoj obali Male Azije, odakle se preselio u Carigrad između 1030. i 1040. godine.

Vrlo obrazovan i vaspitan u klasičnom duhu, Atalijat je u Carigradu stekao i bogatstvo i društveni ugled, te je brzo napredao, pod različitim carevima, na najviše državne dužnosti, među kojima je bila i dužnost sudije vrhovnog sudskog tela u Vizantiji. Godine 1072. Mihailo Atalijat se bavio pisanjem raznih govora i pravnih spisa od kojih je sačuvan samo mali broj. Sastavio je za cara Mihaila VII Duku jedan zbornik vizantijskog prava. Pored toga, napisao je *Pravila siromašne kuće i manastira*, koji je osnovao u Carigradu 1077. godine. To je delo značajno za istoriju vizantijskog društva i njegovih običaja tokom 11. veka, a sadrži i popis knjiga koje su se nalazile u manastirskoj biblioteci.

Atalijatov književni rad poznat je naročito po njegovom istorijskom delu, koje nije stigao da dovrši jer ga je, izgleda, pisao pri kraju svog života. Svoju *Istoriju*, koja obuhvata vreme od 1034. do 1079. godine, pisac je posvetio caru Nikiforu III Votanijatu. To delo daje živopisni i pouzdani opis dvorskih revolucija i dominacije žena iz carskog okruženja, što su karakteristike ovog perioda prelaza sa zlatnog doba vizantijske istorija iz vremena makedonske dinastije na doba Komnina. Atalijat piše kao savremenik i očevidac događaja koje obrađuje. Premda opterećen uobičajenom pristrasnošću koja odlikuje vizantijske istoričare ovog perioda, njegov stil je tečniji i skladniji u odnosu na njegove neposredne prethodnike. Krumbacher hvali Atalijatove tačne ocene i osećaj za pravdu. U oba ova elementa on je bolji od svoga prethodnika, panegiričara i dvorjanina Mihaila Psela.

Atalijat zauzima istaknuto mesto u vizantijskoj književnosti. Svojim literarnim radom on se, slično Pselu, javlja kao vesnik preporoda koji doživljava vizantijska književnost u doba Komnina.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 61411948
* LCCN: nr92038111
* ISNI: 0000 0001 1654 8300
* GND: 100953824
* SUDOC: 086159267
* BNF: cb101125263 (podaci)
* BIBSYS: 13018758
* NLA: 61540392
* NKC: jo2013746926
* BNE: XX1589128
* CONOR.SI: 173994339
* NSK: 000134800

 |
Elio Vittorini
**Elio Vittorini** (Sirakuza, 23. srpnja 1908. - Milano, 12. veljače 1966.) bio je talijanski pisac neorealizma.

Bio je samouk, a postupno prevladava provincijske okvire fašističke Italije i u uzorima suvremenih stranih književnika nalazi perspektive za novu prozu, kojoj je namijenio socijalnu i etičku funkciju. 1937. godine je izbačen iz Fašističke partije zbog javnog izražavanja simpatija za republikansku stranu u španskom građanskom ratu. Godine 1941. je svoje neslaganje s fašističkim režimom izrazio u romanu Razgovor na Siciliji, zbog koga je završio u zatvoru. Nakon toga se priključio Komunističkoj partiji Italije i za vrijeme drugog svjetskog rata sudjelovao u pokretu otpora. Nakon rata je kraće vrijeme bio urednik komunističkog lista *L'Unita*. U komunizam se razočarao nakon sovjetskog gušenja mađarske revolucije 1956.

U svojim djelima je uzdizao ideale pravde, slobode i humanosti. Stvorio je osebujan izraz, lirski i ekspresivan, simboličan i alegorijski. Nakon rata uređivao je revije *"Il Politecnico" i "Il Menabo".*

**Odabrana djela prevedena na hrvatski:**

* *Crveni karanfil* (*Il garofano rosso*, 1933-1934)
* *Razgovor na Siciliji* (*Conversazione in Sicilia*, 1941)
* *Ljudi i neljudi* (*Uomini e no*, 1945)
* *Simplon namiguje Frejusu* (*Il Sempione strizza l'occhio al Frejus*, 1947)
* *Mesinske žene* (*Le donne di Messina*, 1949)
* *Otvoreni dnevnik* (*Diario in pubblico*, 1957)
* *Gradovi svijeta* (*Le città del mondo*, 1969)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 27072824
* LCCN: n79060053
* ISNI: 0000 0001 2125 1544
* GND: 11876876X
* SELIBR: 225681
* SUDOC: 027188671
* BNF: cb11928572f (podaci)
* BIBSYS: 90087208
* NLA: 35583247
* NDL: 00459808
* NKC: ola2003172314
* BNE: XX853971
* CiNii: DA02102271
* CONOR.SI: 5696867
* NSK: 000049760

 |
**Emir Fejzić** (Visoko, 9. januar 1987) je bosanskohercegovački diplomirani glumac.

Biografija
----------

Emir Fejzić rođen je u Visokom, a diplomirao je na Odsjeku za glumu na Akademiji scenskih umjetnosti (ASU) u Sarajevu predstavom "Tape" pod mentorstvom doc. Alena Muratovića u klasi prof. Admira Glamočaka i doc. Alena Muratovića. Proglašen je najboljim studentom Odsjeka za glumu u 2007/08 godini za ulogu Gospodina Martina u ispitnoj predstavi "Ćelava pjevačica". Na ASU ostvario je uloge u predstavama među kojima su i Antigona, Buđenje proljeća, Tramvaj zvani čežnja, Ifigenija u Aulidi, Ćelava pjevačica, Plastelin i Tape. Profesionalni angažmani obuhvataju i uloge u predstavama Kaligula (NPS), Ružno pače (East West), Plavi zec (KUD Seljo) i Suprugoubice u samostalnoj produkciji a ostvario je i zapažene uloge u filmovima SS-Jaw, Memory full i Jasmina. Od oktobra 2009. godine, dobiva zvanje asistenta na predmetu Ples na Akademiji scenskih umjetnosti u Sarajevu, gdje trenutno radi. Uradio je i nekoliko radio drama za BHT 1.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑

Vanjske veze
------------

*
**Erich von Stroheim** (22.9. 1885 – 12.5. 1957.) bio je austrijski filmski glumac i režiser, hvaljen zbog niza prestižnih ostvarenja u Hollywoodu 1920-ih zbog kojih je stekao reputaciju proto-autora, ali i poznat po aroganciji i megalomaniji, nalik na likove njemačkih aristokrata koje je često znao tumačiti.

Biografija
----------

Erich von Stroheim se rodio u Beču kao Erich Oswald Stroheim, sin židovskog šeširdžije. Godine 1909. je emigrirao u SAD gdje je s vremenom počeo tvrditi da mu je pravo ime Grof Erich Oswald Hans Carl Maria von Stroheim und Nordenwall, odnosno da je član austrijske plemićke obitelji. Kada je u Evropi izbio prvi svjetski rat, Stroheim je ponudio usluge Hollywoodu kao svojevrsni konzultant za njemačku i austrijsku aristokraciju, te počeo glumiti takve likove u filmovima.

Od godine 1919. je počeo raditi i kao režiser, pri čemu je do izražaja došlo tiransko ophođenje s glumcima i megalomanija, ali i neosporan talent, zahvaljujući kojima su njegovi filmovi *Foolish Wives* (1922) i *Merry-Go-Round* doživjeli veliki uspjeh. Međutim, njegov pokušaj da roman Franka Norrisa *McTeague* pretvori u devetosatni film, doveo je do svađe s producentima i studijom. Iako je postigao još nekoliko uspjeha, snimanje filma *Queen Kelly* 1929. godine se pretvorilo u katastrofu.

Nakon toga je Stroheimu karijera režisera u Hollywoodu bila završena te je za život morao zarađivati kao karakterni glumac. Povremeno je odlazio u Francusku te imao zapaženu ulogu njemačkog oficira u Renoirovom filmu *La Grande Illusion*. Još jedna zapažena uloga je bio Max von Mayerling, njegov alter ego u znamenitom filmu Bulevar sumraka. Posljednje je godine života proveo u Francuskoj gdje je odlikovan ordenom Legije časti.

Filmografija (kao režiser)
--------------------------

* *Blind Husbands* (1919)
* *The Devil's Passkey* (1920)
* *Foolish Wives* (1922)
* *Merry-Go-Round* (1923)
* *Greed* (1924)
* *The Merry Widow* (1925)
* *The Wedding March* (1928)
* *The Honeymoon* (1928)
* *Queen Kelly* (1929)
* *Walking Down Broadway aka Hello, Sister* (1933)

Eksterni linkovi
----------------

***Erich von Stroheim*** na Wikimedijinoj ostavi

* Erich von Stroheim na sajtu IMDb
* All about Erich Arhivirano 2008-05-23 na Wayback Machine-u
* The Stroheim Wing
* The Great Gabbo (Portrait of Erich)
* Find-A-Grave profile for Erich von Stroheim
* The Films of Erich von Stroheim, ToxicUniverse.com article by Dan Callahan Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
* Blind Biographers: The Invention of Erich von Stroheim Arhivirano 2006-04-18 na Wayback Machine-u
* Stroheim's Review of Citizen Kane, June 1941
* The Man They Loved to Hate Arhivirano 2009-01-08 na Wayback Machine-u
* Bibliography
**Ernie Gigante Dešković** (Opatija, 1979.) je hrvatski književnik i kulturolog.

Piše na talijanskom i hrvatskom jeziku. Dobitnik je nekoliko nagrada, uglavnom inozemnih. Objavio puno kratkih priča (većinom SF) i eseja. Piše za nekoliko novina. Njegova djela prevođena su na slovenski, engleski, njemački i francuski.

Pored pisanja bavi se politikom, znanstvenim radom i aktivan je u više organizacija, među kojima su (Istarska akademija znanosti i kulture, Književni krug, Hrvatsko književno društvo, Mensa).

Švicarske i talijanske novine koje pišu o kulturi 2005. navele su ga kao jednog od najboljih mladih europskih autora.

Njegovi su radovi bili tema na kalifornijskim forumima.

U američkoj nacionalnoj knjižnici u Washingtonu naveden kao jedan od predstavnika mladih europskih pisaca iz južne Europe.

Obnašao dužnost zamjenika gradonačelnika Grada Opatija. Bio u više mandata Gradski vijećnik.

Knjige
------

* *Creatio* (2002.), zbirka dvaju horor romana *Pandora* i *Prisutnost*
* *Posrnuli* (2003.), horror roman
* *Disceptatio* (2006.), zbirka politoloških i kulturoloških eseja
* *Serenijeva enigma* (2008.), kompleksni roman
* *Rijeka za radoznale 1* (2008.), zbirka kulturoloških eseja
* *Rijeka za radoznale 2* (2009.), zbirka kulturoloških eseja
* *Rijeka za radoznale 3* (2010.), zbirka kulturoloških eseja
**Ferdinand Fellner** (mlađi) (Beč, 19. april 1847. - Beč, 22. mart 1916.) bio je austrijski arhitekt.

Biografija
----------

Ferdinand Fellner je rođen kao sin graditelja i arhitekta *Ferdinanda Fellnera (starijeg)*. Studirao je na bečkoj *Technischen Hochschule*, ali je studij prekinuo i počeo raditi u očevu ateljeu. Ferdinand je 1870. napravio je svoj prvi samostalni projekt za teatarsku zgradu *Interimstheater* u Brnu. 

Teatar *Etablissement Ronacher* u Beču.

Nakon očeve smrti, vodio je njegov atelier i započete poslove poput bečkog *Stadttheatra*, koji je 1884. izgorio.

Ferdinand je 1873. osnovao je sa svojim školskim drugom Hermannom Helmerom zajednički arhitektonski biro Büro Fellner & Helmer, koji je postao najznačajniji projektantski studio za teatarske zgrade 
(i druge zgrade javnog značaja) u Austro-Ugarskoj monarhiji. 
Uspjehu biroa umnogome je pomoglo Felnerovo prijateljstvo sa *Heinrichom Laubeom* kasnijim direktorom bečkog *Burgtheatra*. Uvijek je angažirao najpoznatije umjetnike za opremu enterijera, poput Gustava Klimta.
Njegov najpoznatiji samostalni rad je bečki *Volkstheater*, od arhitekture se odmakao kad je 1903. postao je šef k.u.k. Višeg ureda za planiranje.

*Ferdinad Fellner* je za Hrvatsku značajan jer je zajedno sa svojim partnerom Helmerom napravio najznačajnije teatarske zgrade u Zagrebu, Rijeci i Varaždinu.

Teatar u Odesi

Lista značajnijih projekata
---------------------------

* Stadttheater, Beč (1884.) odnosno pregradnja iste zgrade u teatar *Etablissement Ronacher* (Ronacher Theater), (1888.)
* Volkstheater, Beč (1873. - 1893.)
* Univerzitetski opservatorij, Beč (1874. - 1878.)
* Robna kuća Thonet, Beč (1884.)
* Groblje Margaretenhof, Beč (1885.)
* Stephaniewarte, na brdu Kahlenberg, Beč (1887.)
* Konzerthaus, Ravensburg (1896. - 1897.)
* Schauspielhaus, Hamburg (otvoren 1900.)
* Glavna fasada teatra, Theater an der Wien, Beč (1902.)
* Konzerthaus, Beč (1913.)
* Hessisches Staatstheater, Wiesbaden (1894.)

* Za zajedničke projekte koje je *Fellner* napravio sa svojim partnerom *Helmerom* pogledajte: Biro Fellner & Helmer

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Fellner, Ferdinand, d. Jüngere*" (njemački). Austria-Forum. Pristupljeno 08. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

* O Ferdinandu Fellneru (mlađem) na stranicama bečkog arhitektonskog leksikona Arhivirano 2006-10-04 na Wayback Machine-u(de icon)
* O Ferdinandu Fellneru na donjoaustrijskom leksikonu(de icon)
* Popis teatara koju su podignuli Fellner & Helmer (en icon)
**Filoksen od Mabuga** (sirijski: , *Aksenāyâ Mabûḡāyâ*) (cca. 450 - 10. decembar 523) bio je sirijski kršćanski vođa i pisac, poznat po mijafizitskim stavovima.

Rodio se u Tahalu, na istočnoj obali Tigrisa, odnosno području koje je bilo pod vlašću Sasanidskog Carstva, ali je većinu života proveo na bizantskim teritorijama. Živio je i radio u Edesi. Kasnije je postao biskup Mabuga, i na tom mjestu sudjelovao u smjenjivanju halkedonskih patrijarha Antiohije, uključujući Flavijana II 512. koga je smijenio mijafizit Sever. Oko godine 508. je napisao novi sirijski prijevod Biblije, od koga su se do danas očuvali fragmenti; pored toga je poznat i kao autor 30 sačuvanih propovijedi. Kada je na bizantsko prijestolje došao halkedonskom vjerovanju skloni Justin I, Filoksen je izložen progonima. Protjeran je u Filipopolis u Trakiji gdje je ubijen.

Sirijska pravoslavna crkva ga slavi kao sveca.

Literatura
----------

* Walters, James E. "The Philoxenian Gospels as Reconstructed from the Writings of Philoxenos of Mabbug"Hugoye: Journal of Syriac Studes 13.2 (Summer 2010).
* *Filoksen od Mabuga*. In: *Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon* (BBKL). ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 256760175
* LCCN: n79008221
* ISNI: 0000 0003 7907 0134
* GND: 118594060
* SELIBR: 83773
* SUDOC: 030096529
* BNF: cb121581136 (podaci)
* BIBSYS: 90666830
* NLA: 35658120
* BNE: XX985113
* CiNii: DA03062707
* CONOR.SI: 205269091

 |
|  |
| --- |
| ***Bitka s Amazonkama*** |
|  |
| **Peter Paul Rubens**, 1618. |
| uljene boje na dasci , 121 × 165,5 cm |
| Alte Pinakothek, München |

**Bitka s Amazonkama** je slavno ulje na drvu Petera Paula Rubensa iz 1618. godine koje je jedno od najdramatičnijih slika baroka i europskog slikarstva općenito.

Historija
---------

Sliku je Rubens vjerojatno naslikao već 1615. godine za Antwerpenskog trgovca Cornelisa Van der Geesta, koji je prvi prepoznao umjetnikov talent. Uz njegovu pomoć je Rubens uspio dobiti narudžbu za oslikavanje "Podizanja križa" iz 1610. godine za Antwerpensku prvostolnicu.
Danas se slika nalazi u pinakoteci (Alte Pinakothek) u Münchenu.

Odlike
------

Slika predstavlja mitološku bitku Argonauta s divljim ženama ratnicama - Amazonkama (*Amazonomahija*). To je kovitlac ljudskih i životinjskih tijela, bujnost i jedrina oblika i uzavrelost pokreta, isprepletena slojevitost kompozicije koja je sve oblike sažela u jedinstvenu cjelinu – elipsu. Svaki naslikani detalj odražava sjaj oblika i materijala, a tema je preplet mitološke teme i aktualne političke situacije – najava Tridesetogodišnjeg rata.

Izvori
------

1. ↑  M. Jaffé, *Rubens è un italiano*, in *Rubens. Catalogo completo*. Milano, Rizzoli, 1987, str. 66-84. ISBN 881725701X.

Veze
----

* Barokno slikarstvo
* Podizanje križa (Rubens)
Adolphe Blanqui
**Adolf Blanki** (francuski *Jérôme-Adolphe Blanqui*, 21.11. 1798, Nica - 28.1. 1854, Pariz) - francuski ekonomista i novinar.

Žerom-Adolf je sin člana Konventa Žana Dominika Blankija i brat poznatog francuskog političara Luja Ogista Blankija. Studirao je na lokalnom liceju, a u Parizu filologiju i političku ekonomiju. Godine 1826. na preporuku poznatog ekonomiste Seja pozvan je za predavača na Pariskoj komercijalnoj školi, a 1830 godine postao je njenim direktorom. Mnogo je učinio za prosperitet škole.

Godine 1833. Blanki je postao profesorom na zanatsko-umetničkom konzervatoriju (*Conservatoire des arts et m é tiers*), a 1838. izabran je za člana Akademije moralnih i političkih nauka. Akademija ga šalje na Korziku i u Alžir radi proučavanja stanovništva tih zemalja. Dao je odličan opis tih zemalja, a putovao je i po drugim zemljama Evrope, te je objavljivao rezultate svojih putovanja u više dela. Proputovao je među ostalim zemljama i evropski deo Turske carevine, te je dao izvanredan opis autonomne Srbije i neoslobođenih bugarskih krajeva — *Voyage en Bulgarie pendant l'année 1841* (1845). Na srpskohrvatski jezik je prevedeno njegovo delo *Considérations sur l'état social des populations de la Turquie d'Europe — Izvestie o stanju naroda u evropskoj Turskoj* (Novi Sad 1850). Blanki je umro 28.1. 1854. godine u Parizu.

Blanki je napisao prvo naučno delo o istoriji ekonomskih doktrina (*Histoire de l'économie politique en Europe*, Pariz 1838). Bio je veran Sejev učenik, ali kasnije je pristao uz sen-simoniste.

***Adolphe Blanqui*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 106962398
* LCCN: n85251112
* ISNI: 0000 0001 1579 6548
* GND: 117606308
* SELIBR: 356266
* SUDOC: 031858309
* BNF: cb12299483f (podaci)
* NLA: 35211718
* NKC: skuk0000123
* BNE: XX1081672

 |
**Borivoj Jurković** (Sarajevo, 25. III. 1928. — Zagreb, 4. VI. 2006), hrvatski novinar, novinski urednik, prevoditelj, pisac, enigmatičar.

Životopis
---------

Studirao je arhitekturu u Zagrebu, a od 1952. radio u "Zagrebačkom tjedniku", Radio-Zagrebu, "Filmskom vjesniku" i "Globusu". Od 1959. do umirovljenja 1992. godine radio je u novinskoj kući "Vjesnik" kao novinar i urednik u revijalnim izdanjima "Svijet", "Studio", "Izbor", "Start", "Trag", "Zov strip", "Popaj", "RS magazin" i drugima. Godine 1974-84. bio je glavni urednik Redakcije Romani i stripovi, u čijem je okrilju izlazio SF-časopis "Sirius".

Znanstvena fantastika
---------------------

Jurković je pokrenuo i uređivao "Sirius" od 1. do 108. broja, prevodio strane novele za "Sirius", a također je pisao znanstvenu fantastiku. Objavio je oko stotinu novela i kratkih priča u "Areni", "Dometima", "Studiju" i "Siriusu", katkad koristeći pseudonim *Pineas Runner*.

Vjerojatno je najzaslužniji za razvoj znanstvene fantastike (ZF) u Hrvatskoj i bivšoj Jugoslaviji. Za te zasluge je 1986. primio SFerinu povelju. Teško je precijeniti njegovu važnost i utjecaj: stajao je na čelu visokoprofesionalnog časopisa, koji je ne samo objavljivao klasike i recentnu produkciju ZF-a, već je sustavno poticao domaće stvaralaštvo. Časopis "Sirius" ostao je njegovo najveće životno djelo, a Borivoj Jurković ostaje zapamćen kao jedan od velikana hrvatske znanstvene fantastike.

Za svoj žurnalističko-publicistički rad odlikovan je Ordenom zasluga za narod sa srebrnom zvijezdom 1978. godine, a 2005. uvršten je u "Hrvatski biografski leksikon".

Enigmatika
----------

Prvi od više hiljada različitih enigmatskih radova objavljen mu je u zagrebačkom "Problemu" oko 1948. godine. Surađivao je u zagrebačkom i sarajevskom "Problemu", "Rebusu", "Iks-u", "Džepnoj križaljci", "Enigmi", "Vjesnikovom kvizu", "Svijetu", "Vjesniku" i nizu drugih časopisa i listova.

Svojim enigmatskim novitetom smatrao je krimi-križaljku. Brojne radove potpisivao je pseudonimima *Borivoj* i *BO-JU*.

Od 1984. do 1990. bio je glavni urednik "Vjesnikovog kviza", a 1992. pokrenuo je i do 1997. uređivao mjesečnik "Dječji klub", časopis koji je u početku bio isključivo enigmatski list za najmlađe, a i danas - iako donosi i druge sadržaje namijenjene mališanima - ima veliki umetak s enigmatikom za djecu koji se zove *"Zagonetni klub"*.

Izvori
------

* 
* (Autor: Hrvoje Prćić, pristupljeno 17. V. 2011)
* Stjepan Horvat : *Leksikon zagonetača Jugoslavije*. Bjelovar : Enigmatsko udruženje "Čvor", (1979).
|  |
| --- |
| ***Mljekarica*** |
|  |
| **Johannes Vermeer**, 1658. |
| ulje na platnu , 45,5 × 41 cm |
| Nizozemska Rijksmuseum, Amsterdam |

**Mljekarica**, slavna slika koju je naslikao nizozemski barokni slikar Johannes Vermeer oko 1658. godine.

To je prikaz mirne koncentracije tijekom svakodnevnih poslova koji poprima monumentalnu veličinu zahvaljujući gotovo religijskoj posvećenosti služavke. Okupane u hladno svjetlo podrumskog prozora površine i materijali, kao što su: mjed, vrč, lončarija i kruh, naslikani su preciznim realizmom, dok je samo mlijeko prikazano viskoznom bojom tako da se doima kako teče bez prestanka. Komplementarni pigmenti plave i žute dovode do gotovo apstraktnog sklada prizora. Plava je vjerojatno ultramarin koji se pravi od poludragog kamena *lapis-lazuli*, što ga je činilo najskupljim pigmentom i u prošlim stoljećima bio je rezerviran za važne dijelove slike, primjerice „Gospin ogrtač". Ova mljekarica se može protumačiti kao utjelovljenje dobrotvorstva jer nas prisustvo kruha i mlijeka navodi na zaključak da služavka zapravo sprema kašu, koja je u to doba bila osnovna hrana invalida i male djece. Kutija na podu pored pločice s prikazom Kupida, je zapravo drvena klupica koja je služila za nošenje užarenog ugljena za grijanje postelje.

Detalj slike sa sjajnim detaljem služavkine plave haljine i grijačem nogu pored Kupida na zidnoj pločici.
Tragovi svjetla na kruhu nagovješćuju da je za njihovo slikanje korištena *camera obscura*. Ta je naprava bila prethodnik suvremene kamere, a sastojala se od tamne kutije s malenim otvorom (kasnije s lećom) na jednom zidu. Svjetlo koje je prolazilo kroz rupu bi stvorilo naopaku sliku stvarnosti s druge strane zida, a koju je umjetnik mogao vjerno kopirati. Vermeer je, po uzoru na druge delftske umjetnike kao što je Carel Fabritius (1622.-1654.), najvjerojatnije koristio ovu spravu kako bi razvio svoje kompozicije.

Izvori
------

1. ↑  *30,000 Years of Art: The story of human creativity across time and space*, Phaidon Press Inc. 2007. New York, str. 794. ISBN 978-0-7148-4789-4

Vanjske veze
------------

***Mljekarica (Vermeer)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Rijksmuseum page for this work Arhivirano 2012-07-13 na Wayback Machine-u
* 'Essential Vermeer' detailed, interactive analysis on 'The Milkmaid' ()
*Za kanadskog biznismena v. Albert D. Cohen*.
**Albert Cohen** (Krf, Grčka, 16.8. 1895 - Geneva, Švicarska, 17.10. 1981.) bio je židovsko-švicarski romanopisac porijeklom iz Grčke koji je pisao na francuskom jeziku. Radio je kao službenik za razne međunarodne organizacije, kao Međunarodnu organizaciju rada. Od 1919. godine bio je švicarski državljanin.

Opus mu je pretežbno bio autobiografskog karaktera, i u njemu je kroz lik Solala prikazao sukob između židovskog identiteta i ne-židovskog društvenog statusa. Najpoznatiji od tih romana je *Belle du Seigneur*.

Romani
------

* *Paroles juives* - (1921)
* *Solal* - (1930)
* *Mangeclous* - (1938)
* *Le livre de ma mère* - (1954)
* *Belle du Seigneur* - (1968)
* *Les valeureux* - (1970)
* *Ô vous, frères humains* - (1972)

Vanjske veze
------------

***Albert Cohen*** na Wikimedijinoj ostavi

* () Atelier Albert Cohen

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 2468375
* LCCN: n80131676
* ISNI: 0000 0003 6859 7715
* GND: 118676571
* SELIBR: 181938
* SUDOC: 026793016
* BNF: cb118971711 (podaci)
* BIBSYS: 90233384
* HDS: 016196
* NLA: 35495456
* NDL: 01063709
* NKC: xx0008458
* BNE: XX1068679
* CiNii: DA01255084
* CONOR.SI: 31945315
* NSK: 000534627

 |
**Aleksandar Romanovič Beljajev** (ruski: ; 16. mart 1884 - 6. januar 1942) bio je ruski i sovjetski književnik, najpoznatiji kao autor popularnih science fiction i pustolovnih romana, zahvaljujući kojima je stekao reputaciju "ruskog Julesa Vernea".

Rodio se u porodici pravoslavnog svećenika. Trebao je naslijediti očevo zanimanje, ali je u sjemeništu postao ateist te se umjesto toga odlučio posvetiti studiju prava. Kako bi financirao njega i vlastitu porodicu počeo se baviti pisanjem. Nakon studija prava je započeo advokatsku karijeru koja je bila toliko uspješna da je samo nakon nekoliko godina mogao priuštiti putovanja po svijetu, koja će mu kasnije postati inspiracija za opus. Godine 1914. se odlučio u potpunosti posvetiti književnosti, ali mu je iste godine dijagnosticirana tuberkuloza od čijih će posljedica neko vrijeme biti paraliziran i trpiti do kraja života. Slavu je stekao 1920-ih u Moskvi gdje je paralelno sa objavljivanjem prvih romana radio za sovjetsku vladu. Godine 1934. se preselio u Lenjingrad. U obližnjem mjestu Puškin ga je zatekla njemačka invazija 1941. godine; zbog bolesti se nije stigao evakuirati prije dolaska njemačkih snaga. Umro je nekoliko mjeseci kasnije od gladi; njegov grob je danas nepoznat.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Aleksandar Beljajev na Internet Speculative Fiction Database
**Aleksander Nikolajevič Ostrovski**
**Aleksander Nikolajevič Ostrovski** (Moskva, 12. travnja 1823. - Ščelnikovo, 14. lipnja 1886.) bio je ruski književnik.

Djetinjstvo je proveo u moskovskom trgovačkom predgrađu. Neko vrijeme je bio činovnik na sudu, što mu je pomoglo da upozna junake svojih drama. Napisao je oko 50 kazališnih komada, a najveći dio rada posvetio je prikazivanju "mračnog carstva" patrijarhalnog trgovačkog staleža. Bogati trgovci i njihov moral, nevolje pokrajinskih glumaca, poslovni ljudi koji stječu ugled "pametnim novcem", propadanje plemstva i varljiva idiličnost života u provinciji, sve je to obuhvatio u svome dramskom djelu.

Pisao je i povijesne drame, u kojima je idealizirao rusku povijest. Služeći se folklorom, napisao je "novi mit u poetskom obliku", "proljetnu bajku" "Snježana". Kao dramski pisac, prevoditelj klasika, kazališni radnik označio je čitavu epohu u razvoju ruskog teatra. Stvorio je realistički nacionalni repertoar ruskog kazališta.

**Djela**:

* "Siromaštvo nije porok"
* "Bez krivnje krivi"
* "Šuma"
* "Oluja"
* "Unosno mjesto"
* "Vuci i ovce"
* "Talenti i obožavatelji"

***Aleksandar Ostrovski*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 12359459
* LCCN: n80082539
* ISNI: 0000 0001 2120 9186
* GND: 118787306
* SELIBR: 81991
* SUDOC: 027470636
* BNF: cb12221581n (podaci)
* BIBSYS: 14070201
* MusicBrainz: c925ed65-ad15-4376-89a0-594d14ec8438
* NLA: 35402798
* NDL: 00524935
* NKC: jn19990210474
* BNE: XX1122814
* CiNii: DA02965507
* CONOR.SI: 47528035
* NSK: 000050633

 |
**Alem Ćurin** (rođen 8. 9. 1953. u Splitu), strip-autor i crtač, slikar, skulptor, ilustrator, grafički dizajner i pisac.
Godine 1978. prekida studij grafike na Akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu da bi se posvetio stripu. Kako onda tako i danas, strip drži svojom prvom profesinalnom ljubavi, premda u tom mediju, i nakon trideset godina, još nije doživio veći uspjeh.
Razočaran neuspjehom komercijalnog stripa zbog kojeg je prekinuo školovanje, okreće se slikarstvu i kiparstvu, ali se ne odriče stripa te, svoje autorske stripove tokom osamdesetih povremeno objavljuje u omladinskoj štampi, Omladinska iskra i Studenski list.

Početkom 1991. postaje grafički dizajner za HNK Split; autor je većine plakata teatarske produkcije za HNK te Splitsko ljeto sve do kraja devedesetih. Iste, 1991. godine, postaje suradnik Profila, podlistka Nedjeljne Dalmacije, kao ilustrator i grafički urednik. Godine 1993. nakon kontroverzne privatizacije Slobodne Dalmacije prelazi u najnaagrađivaniji hrvatski tjednik Feral Tribune, postaje tamošnji ilustrator i jedan od najprepoznatljivih grafičkih znakova (THINK INK) tih novina. U Feral Tribuneu ostaje do prestanka izlaženja lista 2008.

Zahvaljujući autorskom stripu, kojim se nikad nije prestao baviti, iako ih je većina ili neobjavljena, ili je izložena u galerijama, u društvu Ivice Ivaniševića, Ante Tomića, Jurice Pavičića i Renata Baretića pokreće kulturni časopis *Torpedo*, klicu iz koje je kasnije izrastao FAK.

Koautor je Utorkaških zbirki kratkih priča.

Dobitnik je Grand-prixa na Međunarodnom beogradskom salonu stripa 2008.
Alfred Döblin.
**Alfred Döblin** (Stettin, 10.8. 1878. - Emmendingen, 26.6. 1957.) bio je njemački književnik, najpoznatiji po romanu *Berlin Alexanderplatz*.

Odrastao je u židovskoj porodici. Poslije studija medicine u Berlinu i Freiburgu postao je specijalist za živčane bolesti. Još za vrijeme studija se počeo baviti pisanjem. Za vrijeme prvog svjetskog rata je kao liječnik služio u njemačkoj vojsci. Surađivao je u ekspresionističkom časopisu "Der Sturm" , a izdavao je "Das goldene Tor".

Nakon dolaska nacista na vlast emigrirao je u Francusku 1933. godine, a zatim u SAD. U domovinu se vratio iza drugog svjetskog rata, ali je posljednje godine života proveo u Francuskoj.

U odnosu na ideje i stil u njegovim djelima prepoznaju se raznorodni utjecaji (Tolstoj, Joyce, Passos). Njegovo djelo obuhvaća mnoštvo tema i odnosa: židovsko pitanje, motivi iz južnoameričke povijesti, povijest i običaje Kine, narav i sudbinu pojedinca tehnokratskog razdoblja naše civilizacije. U romanima mu se miješa fantastika i realnost, sirovost svakidašnjice i tvorevina umjetnosti.

Djela
-----

* "Gore, mora i divovi"
* "Berlin Alexanderplatz"
* "Umorstvo žabokrijeka"
* "Studeni 1918"

Vanjske veze
------------

***Alfred Döblin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Alfred Döblin Society (German)
* Collection of links from Berlin university Arhivirano 2004-10-14 na Wayback Machine-u (German)
* Döblin's Berlin novels
* novel *Berlin Alexanderplatz* Arhivirano 2008-12-11 na Wayback Machine-u
* Döblin in Southern California Arhivirano 2006-05-24 na Wayback Machine-u
* Döblin links at allLearn.com
* Döblin at kirijasto.sci.fi Arhivirano 2007-06-08 na Wayback Machine-u
* First editions of Döblin’s works Arhivirano 2007-01-13 na Wayback Machine-u (Documentation in German)
* Dr. A. W. Riley fonds (Alfred Döblin scholar)[*mrtav link*] at Queen's University Archives

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 51688166
* LCCN: n80126219
* ISNI: 0000 0001 2101 2877
* GND: 118526200
* SELIBR: 184274
* SUDOC: 027379574
* BNF: cb11898864x (podaci)
* BIBSYS: 90069925
* MusicBrainz: 8f6de900-988c-4278-ae5e-1248a547a010
* NLA: 35038580
* NDL: 00438021
* NKC: jn20000601373
* BNE: XX1163594
* CiNii: DA01317239
* CONOR.SI: 8764259
* NSK: 000037206

 |
**Amber Reeves** (1. jul 1887 - 26. decembar 1981.) je bila britanska feministička spisateljica i politička aktivistica.

Odrasla je kao kći novozelandskog političara i društvenog reformatora Williama Pembera Reevesa i fabijanske feministkinje Maud Pember Reeves. Kao mlada djevojka se kretala fabijanskim društvom gdje je upoznala uglednog pisca H.G. Wellsa s kojim je započela ljubavnu vezu i rodila kći Annu-Jane. Wells, međutim, nije htio napustiti svoju suprugu, te joj je uredio brak s advokatom George Rivers Blanco Whiteom. Njemu je rodila sina Thomasa i kći Justin. Detalje afere, koja je izazvala skandal u edvardijanskoj Engleskoj, Wells je opisao u romanu a clef pod nazivom *Ann Veronica*.

Opus
----

* *The Reward of Virtue* (1911)
* *A Lady and her Husband* (1914)
* *Helen in Love* (1916)
* *Give and Take: A Novel of Intrigue (1923)*
* *The Nationalisation of Banking (1934)*
* *The New Propaganda* (1938)
* *Worry in Women* (1941)
* *Ethics for Unbelievers* (1949)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 112361623
* LCCN: n50041622
* ISNI: 0000 0000 8309 1219
* GND: 129410888
* NLA: 35781108
* CiNii: DA06296078
* CONOR.SI: 87437923

 |
**Alphonse Daudet** (Nîmes, 13. svibnja 1840. - Pariz, 16. prosinca 1897.), francuski književnik .

Rođen je 1840. godine u malom gradiću po imenu Nimes, na jugu Francuske. Autor je "Tartarinove trilogije", koja je remek-djelo francuske humoristične proze. Daudet je najsnažniji u slikanju napuštenih i progonjenih ljudi gradske periferije. Od ostalih djela izdvajaju se "Pisma iz mog mlina", te drama "Arležanka". Djetinjstvo je proveo u Provansi gdje je dobio inspiraciju za svoja djela. Daudet je po svojim političkim stavovima bio monarhist i duboko je prezirao Treću republiku, a također je dijelio i antisemitske stavove, koji su bili predmet njegove koresponedncije sa Richardom Wagnerom. Privatni život mu je obilježila sklonost ženama, odnosno česte veze sa ljubavnicama svojih kolega; zahvaljujući tome je obolio od sifilisa; svjedočenja o zdravstvenim problemima je ostavio u svom dnevniku. Umro je godine 1897.

Njegovi sinovi Leon i Lucien Daudet su kasnije također postali istaknuti pisci.


***Alphonse Daudet*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 4928621
* LCCN: n50037948
* ISNI: 0000 0001 2118 4572
* GND: 118523872
* SELIBR: 183446
* SUDOC: 026812703
* BNF: cb118987232 (podaci)
* BIBSYS: 90095583
* ULAN: 500524348
* MusicBrainz: 587f63de-8afe-422f-9d47-2c632f36125e
* NLA: 35033519
* NDL: 00437268
* NKC: jn19990001635
* BNE: XX1150666
* CONOR.SI: 18036579
* NSK: 000100275

 |
**Anatolij Kudrjavcev** (Split, 26. listopada 1930. - Split, 23. ožujka 2008.), teatrolog, sveučilišni profesor, književnik i dugogodišnji kazališni kritičar. Sin Rusa i Splićanke.

Osnovnu školu i Gimnaziju je završio u Splitu. Studij Kroatistike završio je na Filozofskom fakultetu u Zadru, te zatim magistrirao i doktorirao u području komparativne književnosti na Filozofskom fakultetu u Zagrebu.

Godine 1980. godine nagrađen je Sterijinom nagradom za kazališnu kritiku. Sudjelovao je na znanstvenim simpozijima iz područja književnosti i teatrologije, a bio je i član Društva hrvatskih književnika.

Objavljivao je eseje, feljtone i putopise u književnim časopisima i u novinama, npr. u "Mogućnostima", "Zadarskoj reviji", "Oku", "Kulturnoj baštini", "Vidiku", "Prologu" itd. Petnaest godina radi kao dramski kritičar u "Slobodnoj Dalmaciji". Prevodio je s ruskoga, talijanskog i engleskog jezika. Često je bio članom stručnih žirija i selektorom za kazališne festivale.

Bio je strastveni ljubitelj splitskog športa picigina, o kojem je za novine "Slobodna Dalmacija" napisao .

Njegov otac Aleksander došao je iz rodne Moskve. Imao je kuću na Crvenom trgu, koja je kasnije srušena, zbog urbanisitičkih potreba grada. Groblje u Moskvi na kojem su bili njihovi preci, potopljeno je, zbog potreba hidroregulacije.

Publikacije
-----------

* Gledalac sa zadatkom (1983.) - zbirka kazališnih kritika
* Sitnice (1987.)
* Vječni Split (1985.)
* Splite moj - poezija o Splitu (1999.)
* Ča je pusta Londra (2002.)
* U potrazi za izgubljenim Mediteranom (2001.)
* Povist Splita šćeto neto i Splitske face(2006.)

Izvori
------

1. ↑  - opsežan tekst

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Anatolij Kudrjavcev** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 58483732
* ISNI: 0000 0000 3632 0867
* NKC: js20211127346

 |
**Anita Leskovec** (Postojna, 28. 6. 1965), slovenska spisateljica i autorica zagonetaka.

Životopis
---------

Rodila se 28. 6. 1965. u Postojni. Djetinjstvo je provela u Cerknici. Po završetku Osnovne škole Notranjskog odreda u Cerknici školanje je nastavila u gimnaziji u Postojni, gdje je maturirala 1984. Studirala je na Pedagoškoj akademiji, smjer slovenski jezik s književnošću i knjižničarstvo. Diplomirala je 1987.

Od 1987. zaposlena je u Knjižnici Jožeta Udoviča u Cerknici.

S porodicom stanuje u Dolenjoj vasi kod Cerknice. Majka je četvero djece i baka.

Stvaralaštvo
------------

Objavljivati je počela u školskoj godini 2006/07. u časopisima Ciciban i Cicido, za koje piše zagonetke (slovenski: *uganke*), pjesme, slikopise i priče. Od januara 2010. objavljuje u časopisu EKO velikan.

Djela
-----

* *Uganke*, Tržič, Avrora, 2009.
* *Pisane uganke*, Jezero [i. e. Preserje], Morfem, 2009.
* *Najin kotiček V: 2. literarni zvezek Zgodbe iz knjižnice: Kako diši moja knjižnica*, Ljubljana, Sekcija za splošne knjižnice pri Zvezi bibliotekarskih društev Slovenije, 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 825146998434418940696
* GND: 1108838413
* CONOR.SI: 82439779

 |
**Borislav „Borko" Stefanović** (Novi Sad, SFR Jugoslavija, 5. februar 1974) je srpski političar i narodni poslanik, izabran sa izborne liste Demokratske stranke u Skupštini Republike Srbije. On je predsednik političkog udruženja „Pokret Levica Srbije - Borko Stefanović". U Vladi Mirka Cvetkovića bio je politički direktor u Ministarstvu spoljnih poslova Republike Srbije i Šef pregovaračkog tima za razgovore sa tzv. „Republikom Кosovom" (Prištinom).

Rođen je u Novom Sadu, detinjstvo je proveo u naselju Liman. Završio je gimnaziju u Sremskim Кarlovcima, nakon čega upisuje Pravni fakultet. Bio je član novosadskog pank-rok benda Generacija Bez Budućnosti, u kojem je svirao bas-gitaru. Prvo zaposlenje mu je bilo kao advokatski pripravnik.

Posle petooktobarskih promena i smene Slobodana Miloševića prijavio se 2001. na javni konkurs u Ministarstvo inostranih poslova SR Jugoslavije. Godine 2003. Ministarstvo inostranih poslova ga je poslalo na rad u ambasadu Državne zajednice Srbije i Crne Gore u Vašingtonu u kojoj je ambasador tada bio Ivan Vujačić. Stefanovićev posao je bio lobiranje u američkom kongresu, gde je uspešno stvorio temelje srpskog kokusa na Кapitol hilu. Zbog uspešnog rada, unapređen je na mesto zamenika ambasadora. Maja 2007. za ministara spoljnih poslova Srbije bio je izabran Vuk Jeremić koji ga je pozvao u Beograd i postavio za šefa svog kabineta, kao i političkog direktora u svom ministarstvu.

Nakon ideoloških razmimoilaženja, istupio je iz Demokratske stranke 10. decembra 2015. godine.

Spoljašnje veze
---------------



* Biografija Borislava Stefanovića na sajtu Demokratske stranke
* Uspeh srpske diplomatije u Damasku, RTS, 25. maj 2009.
* Politički direktor ministarstva spoljnih poslova, Dragoslav Grujić, Vreme, br. 1040, 9. decembar 2010.
* Borislav Stefanović šef tima za razgovore sa Prištinom Arhivirano 2012-03-07 na Wayback Machine-u, BETA, Pres, 21. januar 2011.
* Stefanović: Otarasićemo se loših momaka - intervju („Večernje novosti", 17. avgust 2012)

***Borislav Stefanović*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 7104154260532324480000
* LCCN: n2018066071
* GND: 1171539339
* NKC: js20191033240

 |