recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dolazak franjevaca u Bosnu** počeo je za vrijeme bana Ninoslava.

Polovinom stoljeća (1248) kaločki nadbiskup Benedikt spremao je krstaški rat protiv bosanskog bana Ninoslava. Papa je poslao svoje izaslanike - senjskog biskupa Filipa i franjevačkog provincijala iz Splita - da utvrde pravo stanje. Bio je to nakratko, prvi dolazak franjevaca u Bosnu. Ninoslav se opravdao i do rata nije došlo. 

Srpski kralj Dragutin, koji je držao sjeveroistočnu Bosnu, zatražio je od pape nekoliko sposobnih svećenika, vještih domaćem jeziku, da obraćaju „krivovjerce". Papa je naredio provincijalu Slavonske (= Hrvatske) provincije da u Bosnu pošalje dva franjevca da trajno rade u tim krajevima kao „istražitelji krivovjerja".

Oko g. 1324. i dalje susreću se u Bosni ponovo franjevci, na čelu s fra Fabijanom iz Motovuna (Istra) i rade na suzbijanju „krivovjerja".

Zadovoljan uspjesima, papa je 1327. godine zabranio dominikancima da se miješaju u poslove franjevačke misije u Bosni pa i okolnim pokrajinama. 

Papa je 1339. poslao vrhovnog poglavara franjevaca, generala fra Geralda Odonis (Eudes ili Ot) do kralja Karla Roberta, da se dogovore sa banom Stjepanom II- kako suzbijati „krivovjerje". Ne želeći vojne sukobe Stjepan II prihvata osnivanje zasebne franjevačke zajednice, sa sjedištem u Bosni. U toku 1340. godine osnovana je Bosanska vikarija, sa fra Peregrinom Saksoncem na čelu. U Bosni je već bilo rudara-Sasa, pa im je njihov zemljak postao duhovna pomoć a oni njemu pomoć u izgradnji samostana. 

Prvi popis kustodija i samostana Bosanske vikarije, u djelu fra Bartolomeja Pizanskog De conformitate vitae B. Francisci, iz perioda 1385/1390, odnosi na stanje Vikarije od petnaestak godina ranije. Prema tom popisu Bosanska vikarija je imala 7 kustodija i 35 samostana. Od današnjih franjevačkih samostana u Bosni, na popisu se nalaze sutješki i visočki, te olovski koji je danas samo hodočasničko svetište. Stari samostani u Fojnici i Kreševu nisu obuhvaćeni ovim popisom, jer su oni nastali nešto kasnije, najvjerojatnije krajem 14. stoljeća

Nakon osmanskog osvajanja Bosne, dolazi do podjele bosanske vikarije 1514. godine na Bosnu Srebrenu (na prostoru pod osmanskom okupacijom) i Bosnu-Hrvatsku (na preostalom području), a obje ove vikarije su 1517. godine izdignute u rang provincija. Godine 1514. spominje se samostan u Fojnici kao jedan od trinaest samostana koji su ostali u Bosanskoj provinciji.

Literatura
----------

Pavao Anđelić, Pogled u franjevačko graditeljstvo XIV. i XV. vijeka u Bosni, u Radovi simpozijuma «Srednjovjekovna Bosna i evropska kultura», Zenica 1973. str. 201-206.
**Daman i Diu** (gujarati: દમણ અને દિવ, Marathi: दमण आणि दीव) je unijska teritorija Indije. Preko 450 godina su te enklave na obali Arapskog mora bile dio Portugalske Indije, zajedno s Goom i Dadra i Nagar Haveli. Goa, Daman i Diu su uključene u Republiku Indiju 19.12. 1961; Portugal nije priznao indijsku aneksiju tih teritorija sve do 1974. Goa, Daman i Diu su predstavljale jedinstvenu unijsku teritoriju sve do 1987, kada je Goa postala državom, ostavivši Daman i Diu kao zasebnu unijsku teritoriju; svaka enklava čini jednu od dva distrikta unije. 

Marathi i gujarati su dva glavna jezika  Arhivirano 2015-02-28 na Wayback Machine-u; korištenje portugalskog je u padu jer više nije u službenoj upotrebi niti se uči u školama (iako ga govori 10% stanovnika Damana). Postoje portugalski kreolski jezici u Damanu (poznati kao *Língua da Casa*, "Kućnu jezik") i Diuu (*Língua dos Velhos*, "Jezik staraca").

Veze
----

* Bitka kod Diua
* Damania

Vanjske veze
------------

***Daman i Diu*** na Wikimedijinoj ostavi

* Daman and Diu - informacije na stranici Wikivoyage

| * p
* r
* u
Države i teritorije Indije |
| --- |
| Države | 
* Andra Pradeš
* Arunačal Pradeš
* Asam
* Bihar
* Čatisgar
* Džarkand
* Goa
* Gudžarat
* Harjana
* Himačal Pradeš
* Karnataka
* Kerala
* Madja Pradeš
* Maharaštra
* Manipur
* Megalaja
* Mizoram
* Nagaland
* Odiša
* Pandžab
* Radžastan
* Sikim
* Tamil Nadu
* Telangana
* Tripura
* Utar Pradeš
* Utarakand
* Zapadni Bengal

 | Karta država i teritorija Indije |
| Unijske teritorije | 
* Andamanski i Nikobarski otoci
* Čandigar
* Dadra i Nagar Haveli i Daman i Diu
* Delhi
* Džamu i Kašmir
* Ladak
* Lakadivi
* Pudučeri

 |
**Davis Cup** je glavno i najprestižnije natjecanje u muškom tenisu. U njemu se umjesto pojedinačnih igrača natječu nacionalni timovi. 

Nacionalni timovi nastoje ući u elitnu Svjetsku grupu 16 država čiji se predstavnici natječu u kup-sistemu igrajući tokom četiri vikenda svake godine. Natjecanje između timova se sastoji od 3-5 mečeva, s time da se prvi dan (petak) igraju dva singl, a drugi dan meč parova, da bi treći dan ponovno bila (po potrebi) dva singl meča. Tim koji osvoji tri meča se smatra pobjednikom. 

Mečevi se igraju na pet setova.

Natjecanje je ime dobilo po Dwightu F. Davisu, studentu s Harvarda koji je 1899. organizirao međunarodni susret između harvardskih i britanskih igrača. To je poslužilo kao model za prvi susret između SAD i Britanije godine 1900. Kasnije su u natjecanje ušle druge zemlje.

Danas se u Davis Cupu natječe 133 nacionalnih timova. Natjecanje organizira i nadzire IFF.

Ženski ekvivalent Davis Cupa je Fed Cup.

Vanjske veze
------------

***Davis Cup*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official Davis Cup website
**Davor Dretar** je hrvatski pjevač, televizijski i radijski voditelj, te TV glumac. Osnivač je sastava "Dreletronic".

Bio je voditelj hrvatskog reality showa "Farma". 2009. godine je nastupio u HRT-ovom zabavnom showu "Zvijezde pjevaju", gdje je zajedno s pjevačicom Zoricom Kondžom završio na 5-om mjestu. Nastupio je i u komičnom showu "Genijalci". Gostovao je i u humorističnim serijama "Stipe u gostima", "Bitange i princeze" i "Zauvijek susjedi". 
2007. godine na Varaždinskoj televiziji je u sklopu Špancirfesta zajedno s voditeljem Kristijanom Petrovićem ušao u Guinnessovu knjigu rekorda s najdužim vođenjem talk-showa. Njihova je emisija trajala 35 sati i 16 minuta.

Filmografija
------------

### Televizijske uloge

* "Stipe u gostima"
* "Bitange i princeze" kao Drele (2007.)
* "Zauvijek susjedi" kao Joža Bednjanec

### Voditeljske uloge

* "Farma (Hrvatska)" kao voditelj (2008.-2010.)
* "Zvijezde pjevaju" kao natjecatelj (2009.)
* "Genijalci" kao pogadač

Osnivač
-------

* Dreletronic

Eksterni linkovi
----------------

* Davor Dretar na IMDb-u (`en`)
*Ovo je japansko ime; porodično ime je* Soga*.*
**Soga no Emishi** (蘇我 蝦夷, ***Soga no Emishi***? 587 – 11. jul 645) bio japanski velikodostojnik i državnik iz Yamato perioda. Poznat je i po imenima **Emishi** () i **Toyora no Ooomi** (). Pripadao je moćnom klanu Soga i nakon smrti njegovog oca Soga no Umakoa, preuzeo ne samo njegovo vodstvo nego i mjesto *Ooomija*, odnosno državnog premijera.

Prema japanskoj kronici *Nihonshiki*, nakon smrti carice Suiko je Soga no Emishi da ubiti jednog od carskih prinčeva kako bi spriječio da na vlast dođe princ Yamashiro, te je tako na vlast doveo princa Tamuru, kasnije poznatog kao car Jomei. Dominaciju svog klana je dodatno osigurao time što je caru za ženu dao svoju kćer Soga no Tetsuki no Iratsume. Ona je rodila princezu Yafa.

Poslije smrti cara Jomeija, prijestolje je preuzela carica Kogyoku. Za vrijeme njene vladavine je godine 643. njegov sin Soga no Iruka ubio princa Yamashira. Sklonost članova Soga da sebi podižu sve raskošnije palače, velebnije čak i od carske, je stvorila dojam da namjeravaju preuzeti prijestolje. To je bio povod princu Naka no Oeu da godine 645. organizira zavjeru, odnosno puč kasnije poznat kao Isshi incident. U njemu je 10. jula ubijen Soga no Iruka. Kada je Soga no Emishi za to čuo, izvršio je samoubistvo tako što je zapalio vlastitu palaču. Tom prilikom su izgorjeli brojni vrijedni spisi i carske dragocjenosti ostavljeni na čuvanje klanu Soga, iako su neki od njih spašeni od strane slugu.

Smrt oca i sina je označila izumiranje glavnog ogranka klana Soga, odnosno omogućila sprovođenje znamenitih Taika reformi od strane novog cara Kotokua.

Literatura
----------

* „Soga Emishi". *Encyclopdedia Britannica*. Pristupljeno 2. V 2009.
**Toskanski arhipelag** (talijanski: *Arcipelago Toscano*) je arhipelag u Tirenskom moru na zapadu Centralne Italije, koji leži između toskanske obale i Korzike.

Geografija
----------

Arhipelag se sastoji od sedam većih otoka: Elbe, Capraje, Pianose, Montecrista, 
Gorgone (administrativno pripadaju provinciji Livorno), Giglia 
i Giannutria (pripadaju provinciji Grosseto) te puno manjih otočića i hridi. Ukupna površina svih otoka arhipelaga iznosi oko 300 km². Otoci imaju vrlo različitu geološku strukturu. Svi su (osim Pianose) ispresijecani brdima, iako niskim, te se smatraju ostatkom kontinentalne ploče uronjene u Tirensko more.

Nacionalni park Arcipelago Toscano osnovan 1989. je prvi veliki talijanski morski park i spada među najveće u Evropi. Ukupna površina parka (svi otoci i more oko njih) iznosi 568 km². Klima je tipično mediteranska, uz jak i povoljan utjecaj mora. Od 1996. u Nacionalni park je uključen i otok Pianosa, koji je inače strogo čuvani zatvor (kažnjenička kolonija), a od 1997. u park je uvršteno i more oko otoka, radi bolje zaštite.

Flora i fauna
-------------

Arhipelag predstavlja važno područje povezanosti sardsko-korzičkog ekosistema i Apeninskog poluotoka, a na njemu žive biljne i životinjske vrste, koje se mogu naći samo na Korzici i Sardiniji. To su između ostalog rijetke vrste galeba (*Ichthyaetus audouinii*). Obale sporadično posjećuju sredozemne medvjedice, morske kornjače, a ponekad i kitovi.

Privreda
--------

Privreda otoka arhipelaga bazira se na poljoprivredi (vinogradarstvo), eksploataciji mineralnih resursa i u najvećoj mjeri turizmu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Toscano, Arcipelago*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 16. 9. 2015.

Vanjske veze
------------

***Toskanski arhipelag*** na Wikimedijinoj ostavi

* Toscano, Arcipelago na portalu Treccani (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 236359453
* GND: 4060487-1
* BNF: cb12130149v (podaci)
* NKC: ge638153

 |
*Ovo je japansko ime; porodično ime je* Soga*.*
**Soga no Iname** (蘇我 稲目, ***Soga no Iname***? 506? - 22. mart 570). Soga no Iname je bio japanski velikodostojnik i državnik, odnosno poglavar klana Soga u doba vladavine cara Kimmeija u Asuka periodu. Bio je prva osoba za koju se pouzdano zna da je noslila titulu *Ōomi* (536). Bio je sin Soga no Kome i otac Soga no Umakoa. 

Soga no Iname je svoju moć ojačao udavši dvije kćeri - Soga no Kitashihime i Soga no Oanegimi - za cara Kimmeiha. Njih dvije su rodile buduće vladare - cara Yōmeiha, cara Sushuna i caricu Suiko - kao i brojne druge prinčeve i princeze.

Soga no Iname je najpoznatiji kao rani pokrovitelj budizma, koga je prema Nihon Shokiju doveo na dvor Yamatoa i Paekchea godine 552.  Protiv Inamea i uvođenja strane religije su se pobunili Mononobe no Okoshi i Nakatomi no Kamako. To je bilo uzrokom dugodišnjem suparništvu klana Soga s jedne, te klanova Mononobe i Nakatomi s druge strane. Godine 587. je Inameov sin Soga no Umako porazio Okoshijevog sina Mononobe no Moriyaa, a nešto kasnije su Inameovi unuk Soga no Emishi i praunuk Soga no Iruka bili poraženi od Kamakovog potomka Nakatomi no Kamatarija u incidentu Isshi 645.

Izvori
------

1. ↑  Prema tekstu *Jōgū Shōtoku Hōō Teisetsu* to se dogodilo 538.
**Tavastija** (finski: *Häme*, švedski: *Tavastland*) je ime jedne od historijskih švedskih 
pokrajina koja se prostirala u sredini južne Finske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Tavastija je graničila je sa Pravom Finskom, Satakuntom, 
Istočnom Botnijom, Savonijom i Uusimajom.

Teritorij Savonije je danas podjeljen na 3 regije; Pravu Tavastiju, Päijänne Tavastiju i Centralnu Finsku.

Zapadom Tavastije dominirao je sliv rijeke Kokemäenjoki, a istočnim]] dijelom jezero Päijänne, dok je na jugu granicu formirao Greben Salpausselkä.
Teren Tavastije bio je ravničarski na jugu, i postepeno je prema sjeveru postajao brdovitiji.

Historija
---------

Tavastija je podpala pod Švedsku za Drugog švedskog križarskog rata u periodu 1239. - 1249. koji je vodio Birger jarl.
Od tad je Švedska je vladala Finskom do 1809. kad je ona pripala Carskoj Rusiji, koja ju je organizirala kao Veliko Vojvodstvo Finska. 

Vojvodstvo je zadržalo staru švedsku administrativnu podjelu na 9 grofovija, koje su prezvane, ali u suštini ostale iste, to su bile; Prava Finska, Åland, Satakunta, Tavastija, Uusimaa, Tavastija, Karelija, Istočna Botnija i 
Laponija.

Ta podjela je zadržana do velike reforme 1992 kad je uvedena nova podjela na 19 regija.

Izvori
------

1. 1 2  „*Maakuntakatsaus*" (finski). Kielikello. Pristupljeno 10. 12. 2015.
**Springfield Model 1861** je bila puška koju su koristili američka Vojska i marinci za vrijeme američkog građanskog rata. Kolokvijalno se zvala "springfieldica" (prema oružarnici Springfield gdje se prizvodila) te je postala najraširenije i najpopularnije oružje u Vojsci Sjevera. 

Cijev puške je bila duga 1,016 m, a ispaljivala je Miniejevo zrno kalibra 14,73 mm (0.58 in). Težina oružja je bila oko 3,6 kg.

Springfield Model 1861 je zamijenila Springfield Model 1855, prvu pušku-žljebušu koja je zamišljena kao standardno oružje američke vojske. Od nje se razlikovala u tome što su Maynardove kapisle zamijenjene pouzdanijim sistemom opaljivanja.

U vrijeme kada je uvedena, pak, ni Model 1855 se nije proširio među vojskom, tako da je na početku građanskog rata većina jedinica bila naoružana sa zastarjelim musketama kao što su Model 1816, 1822 i 1840.

Iako je proizvedeno čak pola miliona primjeraka, pokazalo se kako Oružarnica Springfield nije u stanju zadovoljiti potrebe za novim oružjem. Zato su puške proizvodili i privatne kompanije po licenci, uključujući Colt koji je napravio određene modifikacije poznate kao "Colt Special". Te su preinake poslužile kao osnov novog modela poznatog kao Springfield Model 1863.
Umjetnički prikaz Hrama (crtež Christiaana van Adrichema (1584).)
**Solomonov hram** (hebrejski: , transliteracija *Beit HaMikdash*), također poznat pod nazivom **Prvi Hram**, je, prema Bibliji, bio prvi hram drevne religije Izraelita u Jeruzalemu. Neki moderni historičari, zbog nedostatka arheološkoih dokaza, sumnjaju u njegovo postojanje.

Prema Bibliji, hram je služio kao glavno vjersko središte, mjesto obreda i žrtvovanja poznato kao *korbanot* u drevnom judaizmu. Hram je dovršen u 10. vijeku pne. a uništili su ga Babilonci godine 586. pne. poslije osvajanja Jeruzalema. Na istom mjestu u Jeruzalemu je podignut novi hram, koji je postojao između 516. pne. i 70. n.e. a poznat je kao Drugi Hram.

Hramsko svetiste se sastojalo iz tri osnovna djela. Vanjski dio je bio dvoriste gdje se obavljalo zrtvovanje i dostupno je bilo svim Izraelitima koji su donosili priloge za zrtvu. Iz dvorista u unutrasnjost hrama su imali pristup samo svestenici. Prvi dio hrama poznat kao svetinja imao je kadionik, svijecnjake i stolove za beskvasne kruhove. Drugi dio hrama u koji se moglo uci samo iz svetinje bio je ogradjen zastorom i poznat je kao svetinja nad svetinjom. Taj dio je bio dostupan samo glavnom svesteniku i to jednom godisnje. U svetinji nad svetinjom se nalazio po navodu Biblije kovceg zavjeta (zavjetni kovceg)sa kerubinima. Po istim navodima u kovcegu su se nalazili: Mojsijeve ploce sa zapovijedima, Aronov stap i zdjelica sa manom.

Eksterni linkovi
----------------

***Solomonov hram*** na Wikimedijinoj ostavi

Opće reference
* Telushkin, Joseph, "*The Temple*". Jewish Literacy (Jewish Virtual Library).
* Mystical composition of the Temple of Solomon Arhivirano 2008-06-12 na Wayback Machine-u.
* Larkin, George, "*Solomon's Temple Spiritualized*". London, Two Swans without Bishopgate. 1688.
* Nat, Arnold vander, "*The Temple of Jerusalem Arhivirano 2009-08-21 na Wayback Machine-u*".
* Wells, Steve, "*The Skeptic's Annotated Bible*".
* Resources > Biblical History > Jerusalem, The First Temple Arhivirano 2009-02-05 na Wayback Machine-u Project of the Dinur Center for Research in Jewish History, The Hebrew University of Jerusalem.
* Jewish Encyclopedia Temple of Solomon.
* Roland De Vaux (tr. John McHugh), *Ancient Israel: Its Life and Institutions* (NY, McGraw-Hill, 1961).
* Benjamin Mazar, *The Mountain of the Lord* (Doubleday, NY, 1975) ISBN 0-385-04843-2.
* Hamblin, William and David Seely, *Solomon's Temple: Myth and History* (Thames and Hudson, 2007) ISBN 0-500-25133-9

Websiteovi
* The model of temple of Solomon Arhivirano 2007-08-14 na Wayback Machine-u
* News report on forgery of biblical artifacts found in Israel
**Santa Ana** (španjolski: *Departamento de Santa Ana*) je jedan od 14 departmana na koji je Salvador administrativno podjeljena.

Karakteristike
--------------

Santa Ana se nalazi na krajnjem sjeverozapadu zemlje.
Sa sjevera graniči sa Hondurasom i Gvatemalom, sa istoka sa departmanima Chalatenango i La Libertad, na jugu sa Sonsonateom i Ahuachapánom i na zapadu sa Gvatemalom.

Departman ima površinu od 2,023 km², na kojoj je 2022. živilo 602,636 stanovnika.

Administrativna podjela
-----------------------

Santa Ana je podjeljena na 13 općina (španjolski: *municipalities*), a to su; Candelaria de la Frontera, Chalchuapa, Coatepeque, El Congo, El Porvenir, Masahuat, Metapán, 
San Antonio Pajonal, San Sebastián Salitrillo, Santa Ana, Santa Rosa Guachipilín, Santiago de la Frontera i Texistepeque.

Administrativni centar departmana je grad Santa Ana koji ima 204,340 stanovnika

Historija
---------

Departman Santa Ana je osnovan u januaru 1855. nakon razdvajanja dotadašnjeg Departmana Sonsonate.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Departamento de Santa Ana*" (španjolski). Siges. Pristupljeno 22.3.2023.
2. 1 2  „*Santa Ana Department in El Salvador*" (engleski). City population. Pristupljeno 22.3.2023.
3. ↑  „*Santa Ana in Santa Ana*" (engleski). City population. Pristupljeno 22.3.2023.

Vanjske veze
------------

***Santa Ana (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Departamento de Santa Ana* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Salvadora |
| --- |
| Zastava SalvadoraZastava Salvadora | 
Ahuachapán • Cabañas • Chalatenango • Cuscatlán • La Libertad • La Paz • La Unión • Morazán • San Miguel • San Salvador • San Vicente • Santa Ana • Sonsonate • Usulután
 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Širokopojasni pristup Internetu** (eng. *broadband Internet access*) ili često samo **širokopojasni Internet** je zajednički naziv za načine povezivanja na Internet koji omogućuju velike brzine prijenosa podataka.

Tehnologije koje su uobičajene kod privatnih korisnika, kabelski modem i asimetrična digitalna pretplatnička linija (ADSL) kao i simetrična digitalna pretplatnička linija SDSL, omogućuju brzine veće od 144 kbit/s, što se obično smatra kao donja granica da bi se pristup smatrao širokopojasnim.

Poslovni korisnici, pored toga imaju mogućnost pristupa preko digitalnih zakupljenih vodova koji se ostvaruju različitim tehnologijama digitalne pretplatničke linije (DSL) i optičkih vodova.

U žične tehlologije širokopojasnog pristupa internetu spada i BPL (Broadband Over Powerlines), koji koristi naponske vodove za prijenos signala. Ova tehnologija uzima sve više maha u svijetu kod korisnika u udaljenijim područjima, koja imaju strujno napajanje. Također u zgradama,u kojima je Wi-Fi problem (npr. šalovani betonski zidovi između), ali imaju strujne vodove se ponekad koristi u sprezi sa drugim tehnologijama za proširenje dometa signala.

ISDN, posebno u svojoj inačici PRI (Primary rate interface), kada teoretski dostiže i 2.048 Mbita/s, može se smatrati također širokopojasnim internetom. Ova tehnologija je, u odnosu na DSL, neekonomična.

Također, određene usluge satelitskog pristupa internetu su širokopojasne, pogotovo dvosmjerni satelitski internet. Ovakav pristup se većinom isplati na udaljenim, izoliranim lokacijama.

Optički kabel, između ostalih, koristeći i metodu pristupa poznatu kao "Fiber to the home" (FTTH), tj. "optika do kuće" ima jako veliku propusnost sve do krajnjeg korisnika.

Noviji načini pristupa su bežične tehnologije kao što su Wi-Fi, WiMax i GSM/GPRS/UMTS/HSDPA.
**Douglas Furber** (13. maj 1885 – 20. februar 1961) bio je britanski književnik i tekstopisac, najpoznatiji kao autor stihova za pjesmu "The Lambeth Walk" iz 1937. godine. libreto za mjuzikl *Me and My Girl*. kao i "The Bells of St. Mary's", kasnije korištenu u popularnom istoimenom filmu gdje ju je pjevao Bing Crosby. Ona je nastala 1917. godine u suradnji sa australijskim kompozitorom A. Emmett Adamsom, sa kojim je 1914. posjetio crkvu sv. Marije (St. Mary's) u Southamptonu. Veliki hit mu je bila i pjesma "Limehouse Blues" iz 1924. godine, koju je napisao zajedno sa kompozitorom Philipom Brabhamom.

Izabrana filmografija
---------------------

* *Soldiers of the King* (1933)
* *Queen of Hearts* (1936)
* *So This Is London* (1939)

Izvori
------

1. ↑  Klein, Alvin (21 October 1990). „THEATER; A Finale in Elmsford: 'Me and My Girl'". *The New York Times*. Pristupljeno 1. V 2010.
2. ↑  Hooper, Brian; Henry, Jeff. „The Bells Of St Mary's". Arhivirano iz originala na datum 2010-04-07. Pristupljeno 27 October 2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 36025769
* LCCN: n88600090
* ISNI: 0000 0000 8114 927X
* GND: 142330043
* BNF: cb13795919r (podaci)
* BIBSYS: 3057143
* MusicBrainz: ef8db3cf-4df5-432d-955c-f8bc3b8ccea0
* NLA: 36066713
* NKC: mzk2013769226
* BNE: XX907425

 |
**Univerzitet Fort Hare** (osnovan 1916. godine )je javni univerzitet u pokrajini Eastern Cape u Južnoj Africi. U periodu od 1916. do 1959. godine univerzitet je služio kao ključna institucija za obrazovanje crnačke zajednice u Africi obrazujući sudente iz cijele Subsaharske Afrike. Bivši studenti ovoga univerziteta bili su na čelu mnogih dekolonizacijskih pokreta na kontinentu i u vladama novih neovisnih zemalja poput predsjednika Bocane Seretsa Khame. 1959. institucija je stavljena pod kontrolu nove politike aparthejda. Više sudionika pokreta otpora aparthejdu pohađalo je ovu instituciju, među njima Nelson Mandela, Desmond Tutu i Robert Mugabe. Mandela je u 1940-ima na univerzitetu proveo dvije godine studirajući latinski i fiziku, ali je instituciju napustio zbog sukoba sa vodstvom univerziteta. Naknadno je u autobiografiji napisao da je *"za mladog crnog Južnog Afrikanca poput mene, bio je to Oxford i Cambridge, Harvard i Yale u jednoj instituciji."* U periodu rasnog aparthejda na instituciji je spovedena segregacija (prije je začajan dio studenata dolazio iz indijske zajednice, kao i iz rasno miješane a manjim dijelom i bijele zajednice). Institucija je postala dio sustava bantustanskog obrazovanja. Nakon pada rasističkog režima u Južnoj Africi Oliver Tambo postao je vođa univerziteta.

Vanjske veze
------------

***Univerzitet Fort Hare*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanični veb-sajt‍ Uredi na Wikidati

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 126640077
* LCCN: n50066582
* ISNI: 0000 0001 2152 8048
* GND: 1086387783
* SUDOC: 028368061

 |


1. ↑  [|The Presidency | Republic of South Africa]. „University of Fort Hare".
2. ↑  CHE | Council on Higher Education | Regulatory body for Higher Education in South Africa | Education | Innovation | University | South Africa. „CHE | Council on Higher Education | Regulatory body for Higher Education in South Africa | Education | Innovation | University | South Africa".
Koordinate: 41° 32′ 13" SGŠ, 22° 05′ 21" IGD

**Crveni Bregovi** (mak. *Црвени Брегови*) su naselje u Republici Makedoniji, u središnjem delu države. Crveni Bregovi su naselje u okviru opštine Negotino.

Prirodni uslovi
---------------

Crveni Bregovi su smešteni u središnjem delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Kavadaraca, naselje je udaljeno 20 kilometara severoistočno.

Naselje Krivolak se nalazi u istorijskoj oblasti Tikveš. Selo je smešteno u dolini reke Vardar, u središnjem delu Tikveške kotline. Naselje je položeno na približno 130 metara nadmorske visine, u ravničarskom području. 

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Crveni Bregovi su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 170 stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (53%), a manjine su: Romi (20%), Albanci (14%) i Turci (10%).

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje, a manjinska islam.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* negotino.gov.mk Zvanična stranica opštine Negotino

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Negotino |
| --- |
| **Negotino** • 
Brusnik •
Vešje •
Vojšanci •
Gornji Disan •
Donji Disan •
Dubrovo •
Janoševo •
Kalanjevo •
Krivolak •
Kurija •
Lipa •
Pepelište •
Pešternica •
Timjanik •
Tremnik •
Crveni Bregovi •
Džidimirci •
Šeoba |  |
*Srbulje*
**Srbulje**, stare rukopisne ili štampane (15/16. vijek) crkvenoslavenskim ili staroslavenskim jezikom srpske recenzije. Imamo rukopise ili knjige srpskoslovenske redakcije, ili pisane starosrpskom azbukom; i knjige iz starih srpskih štamparija. Termin *Srbulje* je prvi put upotrebio Vuk Karadžić 1818. godine u *Srpskom rječniku*. Najstariji spomen pojma nalazi se u jednom Vukovom pismu Jerneju Kopitaru od 1. augusta 1816. godine.

Sadržaj knjiga je uglavnom teološki i to isključivo pravoslavni.

Srbulje predstavljaju najveći dio srpskog književnog stvaralaštva od početaka pismenosti do posljednjih knjiga pisanih srpskoslovenskim tokom 18. vijeka. Do 14. vijeka pisane su na pergamentu, a od početka 14. vijeka i na papiru. Najčešće su u pitanju knjige za liturgijsku praksu, teološka literatura, monaško-asketski spisi, dogmatsko-polemičke rasprave, filozofsko-teološka dela, ali i hagiografije.

Umnožavanje knjiga štamanjem počelo je u srpskoj sredini u državi Đurđa Crnojevića gdje su u razdoblju od 1494. do 1496. štampane četiri knjige, između ostalih i prva štampana srpska knjiga *Oktoih*, osmoglasnik iz 1494. godine. Tijekom 16. vijeka srbulje su štampane u Veneciji, u srpskim manastirima u Goraždu (v. Goraždanska štamparija), Gračanici, Mileševi, Mrkšinoj crkvi i Beogradu. U pitanju su knjige teološke sadržine namijenjene za crkvenu upotrebu.

Povezano
--------

* Jerolim Zagurović

Literatura
----------

* *Mala enciklopedija Prosveta* (3 R-Š), Beograd, 1978.
* *Rečnik srpskohrvatskoga književnog jezika*, Novi Sad, 1967-1976.
* *Enigmatski rječnik - 6*, Bjelovar, 1984-1991.
Usporedba dimenzija crvenog diva Arktura i našeg Sunca.
**Crveni div** je zvijezda s malom ili umjerenom masom koja se nalazi na kraju svoje evolucije. Zvijezde u fazi crvenog diva ne fuzioniraju elemente u jezgri nego u ljuskama oko jezgre. Materija u jezgri je lišena elektrona i veoma kompresionirana dok su vanjski slojevi atmosfere rašireni i rijetki. Zbog toga radijus crvenih divova raste, a površinska temperatura pada ispod 5,000 K. Boja crvenih divova može biti od žuto-narančaste do crvene i uključuje zvijezde spektralnog tipa K, M i S, kao i većinu karbonskih zvijezda.

Svojstva
--------

Crveni divovi nastaju od zvijezda glavnog niza čija je masa između 0.4 i 6 sunčevih masa. 

Promjer crvenih divova više stotina puta veća od promjera Sunca. Uzrok tome je potrošen vodik u jezgri zvijezde koji sada izgara u ljuskama oko jezgre. Kako se inertna jezgra sada sastoji od helija i nema vlastiti izvor energije ona se počne urušavati. Kako se urušava tako joj temperatura raste, a pojačana gravitacija kompresira ljuske vodika što uzrokuje brže fuzioniranje. Rast brzine fuzioniranja dovodi i do rasta sjajnosti zvijezde i širenja zvijezde. Kako se zvijezda širi površina kojom ona zrači postaje veća što dovodi do dodatnog rasta sjajnosti ali pada temperature vanjskih slojeva zvijezde. Ako je zvijezda dovoljno masivna bit će moguće fuzioniranje helija. Zvijezde koje doživljavaju ove procese nalaze se na asimptotskoj liniji divova u H-R dijagramu.

Zvijezde mase manje od 0.4 sunčevih mogu u potpunosti prenositi energiju i materiju konvekcijom. Posljedica toga je da se u jezgri neće naći dovoljno helija da zvijezda postane div. Takve zvijezde poznate su pod imenom crveni patuljak.

Zvijezde s velikom masom preskaču fazu drvenih divova i postaju crveni superdivovi. 

Zvijezde s masom između 0.4 i 2.5 sunčevih masa imaju znatno turbulentniju evoluciju. U jednom trenutku helij u jezgri će se naglo početi fuzionirati. Taj efekt se zove helijski bljesak. 
Zvijezde s masom 2.5 ali manjom od 6 sunčevih masa proces evolucije u crvenog diva proživjeti će relativno mirno i jednoliko.

Crveni divovi nisu zvjezdane sfere s jasno određenim granicama kako se vidi na fotografijama. Kao posljedica njihove male gustoće one postepeno se razrijeđuju u koronu.

### Sunce kao crveni div

Sunce će postati crveni div za 4.57 milijardi godina. Proračuni govore da će se ono dovoljno napuhati da proguta orbite Merkura, Venere i Zemlje. Kako će Sunce gubiti masu tako će planeti polagano pobjeći u udaljenije orbite pa je prema sadašnjim teorijama sigurno da će stradati samo Merkur. 

Zbog postepenog zagrijavanja Sunca i njegovog širenja Zemlja će već za 1.5 milijardi godina postati nepogodna za život. Prvo će ispariti oceani što će uzrokovati efekt staklenika kakav danas proživljava Venera. Atmosfera će polako ispariti u Svemir a nakon toga će se površinske stijene rastopiti. Zemlja, a i Venera, tada će svoj kraj doživjeti kao spaljeni planeti u orbiti oko bijelog patuljka.

Poveznice
---------

* Spektralna klasa
* Zvijezde
* Crveni patuljak
* Bijeli patuljak
* Planetarna maglica
**Daksa** je najmanji otočić iz skupine Elafitskih otoka, kod Dubrovnika. Površine je 5ha, najviša točka je 24 metra, na sjeverozapadnom rtu Dakse je svjetionik.

Stoljećima je bio okupljalište religioznih ljudi i redovnika iz cijele Europe koji su boravili u samostanu Svete Sabine, što ga je dao sagraditi Sabo Getaldić 1281. godine. Mir i tišina su odgovarali franjevcima koji su tu živjeli do dolaska Napoleonove vojske 1806. godine. Danas su od ovog samostana ostale samo ruševine. Uz samostan se nalazila crkvica Svete Sabine, četverokatnakula koja je služila kao utvrda i zvonik.

Na Daksi se mogu vidjeti i ostatci kapelica, takozvanih oratorija, jedinstvenog križnog puta na Daksi. Otok su za vrijeme korizme masovno posjećivali građani Dubrovnika, Zatona, Vrbice, Lozice i Gruža, tako da je križni puts postajama u vidu kapelice bio značajan za cijelu okolicu Dakse.

Prije dolaska Napoleona, vojska gradi utvrde i nastambe za svoj smještaj. Nakon što su se izmjenile francuska i austrijska vojska, uništivši sakralne objekte na otoku, Daksu je kupio Aleksandar, knez Poninski, i na prilično opustošenom otoku počeo saditi borove, lovorike, limunova stabla, čemprese. Obnovio je čak i samostan opremivši ga vrijednom i starom bibliotekom s više od 4000 knjiga i 200 manuskripta.

Međutim, prvi i drugi svjetski rat onemogučili su ovaj posljednji pokušaj da se vrati ugled i značaj otoku.

Hrvat Matan Galjuf, južnoamerički bogataš i gimnazijski (Dubrovnik) prijatelj Srbina katolika Petra Kolendića je bio vlasnik ovog otoka.

Na otoku je koncem Drugog svjetskog rata izvršeno masovno pogubljenje nekoliko desetaka istaknutih građana Dubrovnika, poznato kao pokolj na otoku Daksi.

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Daksa** |

| * p
* r
* u
Elafitski otoci |
| --- |
| Crkvina • Daksa • Goleč • Jakljan • Koločep • Kosmeč • Lopud • Mišnjak • Olipa • Ruda • Sveti Andrija • Šipan • Tajan |

***Daksa*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  Kolendić, Petar (1964). *Iz staroga Dubrovnika, pp. 244.*. Biograd: Srpska književna zadruga.
Žegligovo
**Žegligovo** je srednjovekovni naziv za predeo oko Kumanova u Makedoniji.

Pominje se 1354. godine kao baština svestokratora Dejana Žarkovića. Kao takvog ga drže i njegovi sinovi Dejanovići Jovan, Dragaš i Konstantin. Konstantina su po ovoj oblasti zvali Konstantin Žegligovac. Naziv Žegligovo se poslednji put pominje 1512. kada su predeo pustošili Turci.

Žegligovo leži u Kumanovsko-preševskoj udolini, na niskom razvođu (450 m) između slivova Južne Morave i Vardara. Sa istoka izbija na put koji vodi preko Krive Reke, a preko pogodnih prevoja na Skopskoj Crnoj gori je povezano i sa Kosovom. Ima razvijenu poljoprivredu, a najvažnije kulture se žito, duvan i pamuk.

Privredno središte Žegligova u srednjem veku i pod Turcima sve do sredine XVII veka bilo je u Nagoričanu. Premeštanjem administrativnog centra u tursko selo Kumanovo, ovo selo se pretvorilo u gradsko naselje.

Literatura
----------

* Tekst dr. Atansija Uroševića u univ. prof. iz Skoplja u Enciklopediji Jugoslavije, JLZ Zagreb, 1971. tom 8 str. 671.
* Mala enciklopedija Prosveta, Beograd, 1968. 1 tom str. 492.
* Srpska porodična enciklopedija, Narodna knjiga i Politika, 2006. knjiga 9 str. 133.

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Makedonija***  |
*Za ostala značenja, v. Temza (razvrstavanje).*

**Temza** (engl. *River Thames* [temz]) je rijeka u južnoj Engleskoj, koja protiče kroz London. Druga je po dužini rijeka u Velikoj Britaniji, nakon rijeke Severn. Duga je 346 km.

Rijeka je poznata prvenstveno zahvaljujući činjenici da na njenim obalama leži grad London. Iako je druga rijeka po veličini u Europi, ne ubraja se u najveće evropske rijeke. Pored toga, protičući kroz London, Temza teče vrlo sporo te, u usporedbi sa drugim europskim rijekama ima relativno mali protok od oko 66 m³/s što je čak 26 puta manje od rijeke Save.

Poplave
-------

U prošlosti, Temza je često plavila okolna područja, a od 1980. plimne valove spriječava brana kod Woolwicha, jedna od najvećih na svijetu. Poplave Temze su uzrokovane promjenama plime i oseke. Za vrijeme katastrofalne poplave 1953. poginulo je preko 3000 osoba. Preko Temze izgrađeno je mnogo mostova, od kojih je najpoznatiji londonski Tower Bridge.

Zanimljivo je da u kanadskoj provinciji Ontario postoji rijeka s istim imenom, a na njoj se također nalazi gradić s imenom London.

***Temza*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 237292804
* LCCN: sh85134480
* GND: 4119580-2
* NDL: 00628782
* NKC: ge292772
* BNE: XX5046795

 |
**Sveti Georgi** (makedonski: *Црква „Св. Великомаченик Георгиј*) je pavoslavna crkva u Starom Nagoričanu, pored grada Kumanova u Republici Makedoniji. 

*Crkva Sv.Georgi* je zbog svoje arhitekture i fresaka, najznačajniji kulturno povijesni spomenik tog dijela Makedonije.

Historija
---------

Prvotna crkva je izgrađena 1071 godine u vrijeme vladavine bizantskog cara Romana IV Diogena (1068-1071). Ta građevina kako danas pokazuju 
arheološka istraživanja bila je monumentalnih dimenzija, građena je od velikih kamenih blokova. Ni danas se jasno ne zna, kad i od koga je razrušena.

Od 1313 do 1318 godine Raški kralj Stefan Uroš II izradio je novu crkvu, na ostatcima stare. Arhitektonski to je lijepi primjer bizantske crkvene umjetnosti 14. vijeka.
Freske u crkvi su iz vremena dinastije Paleologa ( paleološka renesansa), freske su naslikali solunski slikari Mihailo i Evtihij. Jedna od njihovih fresaka prikazuje samog kralja Stefana Uroša II i njegovu četvrtu ženu Simonidu Paleolog.

U crkvi je pokopan bugarski car Mihajlo Asen III Šišman, koji je podlegao nakon rana dobivenih u bitci kod Velbužda 28. jula 1330 godine.

Vanjske veze
------------

***Crkva sv. Georgi, Staro Nagoričane*** na Wikimedijinoj ostavi

* Crkva Sv. Georgi na Portalu Makedonska kulturna baština

Freska s motivom uskrsnuća
Crkva Sv. Eufemije
**Crkva Sv. Eufemije** (poznata i kao *Sveta Fuma*) najpoznatiji je spomenik u Rovinju. Na mjestu današnje crkve tada je bila mala crkvica sv. Jurja, na čijem se mjestu u 10. stoljeću počinje graditi nova, veća crkva. Bila je to trobrodna crkva, koja je s vremenom zahtijevala sve više popravaka, pa se Rovinjani odlučuju na gradnju još veće crkve. Crkva je rekonstruirana između 1725. i 1736. godine, u baroknom venecijanskom stilu, po projektu venecijanskog arhitekta Giovannija Scalfarotta, čiji projekt nije u potpunosti zadovoljio građane pa ga je dopunio Giovanni Dozzi. Unutar crkve nalazi se sarkofag kršćanske mučenice Sv. Eufemije, koji je u grad dopremljen 800. godine. Sama crkva je duga 51 metar, a široka 30 metara, visina srednje lađe je 17 metara.

Uz crkvu nalazi se i zvonik, čija je izgradnja započela 1651. godine, a trajala je 26 godina. Na vrhu zvonika visokog 62 metra (najviši u Istri) nalazi se bakreni kip Sv. Eufemije postavljen 1758. godine, na mjesto ranijeg drvenog kipa kojega je 1756. godine uništio udar groma. Današnji kip je visok 4,70 metara.

Orgulje
-------

U crkvi postoji velike taljanske orgulje, koje izgradio je Antonio i Murano Barbini 1757. godine. Glazbalo ima ovu dispoziciju:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| **Manual**

---

 |
| 1. | Principali bassi | 16′ |
| 2. | Principali soprani | 16′ |
| 3. | Ottava |
| 4. | Decimaquinta |
| 5. | Decimanona |
| 6. | Vigesima seconda |
| 7. | Vigesima sesta |
| 8. | Vigesima nona |
| 9. | Trigesima terza |
| 10. | Trigesima sesta |
| 11. | Contrabassi |
| 12. | Ottava Contrab. |
| 13. | *Nečitko* |

 | 

|  |
| --- |
|  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
|  |  |
| 14. | Voce umana |
| 15. | Flauto reale |
| 16. | Corno dolce soprani |
| 17. | Corno inglese |
| 18. | Viola ai bassi |
| 19. | Flauto 8-va soprani |
| 20. | Flauto 12-ma bassi |
| 21. | Flauto 12-ma soprani |
| 22. | Flageoletto soprani |
| 23. | Tromboncini bassi |
| 24. | Tromboncini soprani |
| 25. | Violoncello bassi |
| 26. | Violoncello soprani |
| 27. | *Nečitko* |

 |

Literatura
----------

Meder, Jagoda - Vranić, Nino: Orgulje u Hrvatskoj, Globus, Zagreb 1992.
**Crkva svetog Križa** je barokna župna crkva u Svetom Križu Začretje u Hrvatskom zagorju, smještena na južnoj strani Trga kraljice Jelene.

Historija
---------

Crkva je prvi put dokumentirana 1334. u popisu župa Zagrebačke biskupije 1334. pod imenom: *Item ecclesiae sancte crucis petri nuzlini*.

Pretpostavlja se da je podignuta već krajem 12. vijeka, u gotičkom stilu, Od te prvobitne malene crkve nije ostalo gotovo ništa, osim nekoliko kamena u zidovima jednog dijela današnjeg broda. Tokom slijedećih vijekova doživjela je višestruke promjene i dogradnje, koje su slabo dokumentirane. Tokom 17. vijeka popločen joj je dotad zemljani pod
a ispred fasade sa zapadne strane podignut je novi drveni zvonik sa dva zvona.

Kad je zbog porasta stanovništva crkva postala premala, između 1707. - 1708. probijen je sjeverni zid broda i dozidana kapela sv. Josipa. Iz istih razloga probijen je 1729. i južni zid broda i dozidana kapela sv. Marije (kasnije kapela Franje Ksaverskog), današnja kapela Presvetog Srca Isusova.

Nova sakristija podignuta je 1708.

Od 1734.-1738. podignut je novi zvonik, umjesto dotrajalog starog.

Između 1767. - 1778. crkva je doživljela temeljnu restauraciju u stilu baroka. Tih godina je sagrađen novi kor na četiri stupa, u koji su postavljene malene orgulje. Dotadašnji kor je srušen, a ulaz u crkvu, koji je bio ispod njega, je zazidan. Glavni oltar je premješten na mjesto dotadašnjeg ulaza i kora. Glavni portal je probijen ispod novog kora.

Crkva je posvećena 14. juna 1779. a fasada je dovršena 1796.

Nakon tih najkrupnijih zahvata, crkva je manje više samo popravljana i dotjerivana.

Orgulje
-------

Ferdo Heferer je izgradio orgulje crkve (op. 147) 1894. godine. Glazbalo ima ovu dispoziciju:

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
| **I. manual** C–f3

---

 |
| 1. | Bourdon | 16′ |
| 2. | Principal | 8′ |
| 3. | Coppel | 8′ |
| 4. | Regal | 4′ |
| 5. | Spitzflöte | 4′ |
| 6. | Octav | 4′ |
| 7. | Mixtura | 3′ |

 | 

|  |
| --- |
| **II. manual** C–f3

---

 |
| 8. | Geigenprincipal | 8′ |
| 9. | Aeoline | 8′ |
| 10. | Flauto amabile | 4′ |
| 11. | Flageolet | 2′ |

 | 

|  |
| --- |
| **Pedal** C–h

---

 |
| 12. | Subbass | 16′ |
| 13. | Violonbass | 16′ |
| 14. | Principalbass | 8′ |

 |

Spojevi: I-P, II-P, II-I.  

Kolektivi: P, MF, FF.  

Trakture su mehaničke, zračnice su s kliznicama.

Literatura
----------

* Armano, Emin: Orgulje hrvatskih graditelja. Tragom Ladislava Šabana, ITG, Zagreb 2006.

Bilješke
--------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Povijest*" (hrvatski). Župa Uzvišenja Svetog Križa. Pristupljeno 24. 04. 2017.

Vanjske veze
------------

* Župa Uzvišenja Svetog Križa
***Da capo*** - *da kapo*.
Italijanska oznaka ***Da capo***[1] koristi se kao navigacioni marker za ponavljanje sviranja notnog teksta i znači *od početka* (skraćeno ***D.C.*** izgovara se da kapo, *od početka*).[2] Kada se odsvira do oznake *D.C.*, vrati se na početak kompozicije i ponovi se do istog mesta.

Donji notni primer rečeno ilustrije. Svira se od početka do skraćenice ***D.C.*** (***da capo*** = *od početka*),[3] što muzičara navodi da se vrati na sam početak i sve isto da ponavi.

  

Primer za ***Da capo*** u prvom delu kompozicije za klarinet i klavir iz zbirke *Pesme za početnika*   Radivoja Lazića   —    Vlastimira Peričića: *Pesma o klarinetu*.    Play?/i

Upotreba *D.C.* u muzici
------------------------

*Da capo* ili *D.C.* može biti praćen sledećim izrazima:

1. (ital.) **al fine** — *do kraja* (*Fine*).
* *Da capo al Fine* *(D.C. al Fine)* znači *od znaka do kraja*.

2. (ital.) **al coda** — *do kode*
* *Da capo al Coda* *(D.C. al Coda)* znači *od znaka do Kode*.

3. (ital.) **da capo** — *od početka*
* *Da capo al segno* *(D.C. al segno)* znači *od početka do znaka*.

Vidi još
--------

* Abrevijatura
* Abrevijatura (muzika)

Izvori
------

<References>

1. ↑  Vlastimir Peričić, *Višejezični rečnik muzičkih termina*
2. ↑  Radivoj Lazić - V. Peričić, *Osnovi teorije muzike*
3. ↑  Radivoj Lazić, Škola za klarinet: *Učim klarinet* IV
**Crkva Svetog Krševana** iz 12. stoljeća smještena je u staroj šibenskoj gradskoj jezgri s desne strane u Ulici don Krste Stošića. Najstariji je sačuvani sakralni objekt u Šibeniku, izvorno građena u romaničkom stilu. U istoj se ulici nalazi dominikanski samostan Gospe od Ružarija.

Povijest
--------

Prvi put se spominje 1124. godine u doba kada su u njoj utočište našle izbjeglice iz Biograda porušenog od strane Mletačke Republike. 1200. godine crkva se nalazi još uvijek izvan gradskih bedema, unutar kojih će se naći proširenjem srednjovjekovnog Šibenika u 14. stoljeću. Iako je više puta nadograđivana, izvorni romanički stil do danas je vidljiv u oblikovanju njene polukružne apside. U 15. stoljeću crkva Sv. Krševana je doživjela veće izmjene koje nose obilježja gotičkog stila. Tada je, sa zapadne strane crkve, izgrađeno stubište, djelo mletačkog majstora Antonija Bussata koji je radio i na šibenskoj katedrali, ali je uklonjeno sredinom 19. stoljeća. Međutim, do danas je na crkvi ostao vidljiv nadvratnik s ubilježenom godinom gradnje stubišta - 1439. i na njemu uklesan reljef s dvojicom pripadnika bratovštine kako kleče pod nogama Majke Božje. Crkva je služila za bogoštovlje sve do Drugog svjetskog rata u tijeku kojeg je pretrpjela znatna oštećenja. Šibenčani su je znali kao sv. Antu (pustinjaka). Nakon rata je obnovljena i postala je izložbeni prostor gradskog muzeja, dok je danas u njoj smještena umjetnička galerija. Izvan crkve, uz njen južni zid, nalazi se najstarije zvono u Hrvatskoj, iz 1266. koje su na morskom dnu blizu Silbe pronašli ronioci spužvi s otoka Krapnja.
**Župa sv. Petra i Pavla Zagreb-Bešići** je rimokatolička župa u sastavu Zagrebačke nadbiskupije**↓**1. Nalazi se u naselju Gračani u sjevernom dijelu Zagreba.

Položaj i povijest
------------------

Bešići su ulica u istočnom dijelu Gračana. Oko ulice je okupljeno manje naselje. To naselje, kao i okolne ulice, pripadale su župi Uznesenja Marijina u Remetama sve do 1979. godine. Tada nadbiskup Franjo Kuharić donosi Dekret o osnivanju župe, kojim osniva župu sv. Petra i Pavla Zagreb-Bešići. Iste godine je gospodin Stanko Bešić prodao župi svoju kuću i zemljište, a novac za kupnju je prikupljen darom župljana i donacijom nadbiskupije.
Na župni blagdan, 29. lipnja 1983. kardinal Kuharić osobno je posvetio crkvu, odnosno kuću preuređenu za bogoslužje. Ta kuća je nekada služila kao mlin na potoku Bliznecu, no izgubila je svoju prvotnu ulogu nakon što je potoku skrenuto korito. Posebna zanimljivost i sjećanje na prijašnju namjenu zgrade je mlinski kamen žrvanj koji se i danas nalazi ispod oltara crkve i služi kao potporanj oltarnom stolu.

Glavni oltar s mlinskim kamenom
Župa je, iako pravno gledano samostalna, do 2001. godine bila pod upravom oca karmelićana iz Remeta. Početkom rujna u službu je uveden prvi župnik, dijecezanski svećenik vlč. Alfred Kolić. Tada župa i formalno postaje samostalna. Vlč. Kolića 2004. godine zamjenjuje vlč. Marijan Kušenić. Od 2007. godine upravitelj župe je vlč. mr. Stjepan Petika, koji tu službu vrši i danas.

Župa svake godine na Veliki petak organizira pobožnost križnog puta na šumskoj stazi Bliznec**↓**2. 
Zajedno sa susjednim župama Remete i Gračani drugog vikenda u srpnju župljani hodočaste Majci Božjoj Bistričkoj u sklopu više od 120 godina starog zavjetnog hodočašća.

Crkva u starom mlinu je premala za funkciju župne crkve te se planira proširenje ili gradnja nove crkve, no još ništa konkretno nije poduzeto u tom smjeru.

Župno proštenje Petrovo slavi se svake godine 29. lipnja

Izvori
------

* Župni listić "Ribari ljudi"

1. **↑**1
2. **↑**2
**Dabar** je naselje u općini Hrvace, u Splitsko-dalmatinskoj županiji.

Zemljopis
---------

Naselje se nalazi na obali Perućkog jezera u blizini naselja Vučipolja i Zasioka. Kod naselja se nalazi izvor Točilo koji utječe u jezero Peruća.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

Godine 1869. i 1921. u podacima za broj stanovnika naselja su sadržani i podaci naselja Laktac.

Povijest
--------

U NOB-u tijekom Drugog svjetskog rata sudjelovalo je 58 stanovnika.

Gospodarstvo
------------

Stanovništvo Dabra se bavi uzgojem stoke, najviše ovaca, koza i goveda, nešto magaraca kao tegleće životinje te obradom poljoprivrednog zemljišta za vlastite potrebe.

Zanimljivosti
-------------

Blizu Dabra nalazi se špilja Tamnica (lok."pećina Tavnica") koja je u vrijeme turskih osvajanja korištena kao zatvor od strane Turaka.

U selu se nalazi i pravoslavni hram (crkva) iz 1979. godine koji je za vrijeme Domovinskog rata miniran i srušen do temelja od strane nepoznatog počinitelja.

Naselje je zagađeno minama jer se tijekom Domovinskog rata nalazilo na crti razgraničenja te je nekoliko stanovnika u poslijeratnom poginulo i bilo teško ranjeno od mina. Premda razminirano gotovo u cijelosti dio naselja i dalje nije siguran za slobodno kretanje. Mine koje su pronađene u selu su najčešće mine tipa PROM-1.

Sport i rekreacija
------------------

U selu Dabar postoji poligon sa izvrsnim uvjetima za airsoft u organizaciji braniteljske udruge Patriot  udruge na priv

jezera Peruća pogodnih za rekreacijski i sportski ribolov.

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
2. ↑  Iz povijesti Dalmacije (str. 122) - Bernard Stulli ISBN 86-7397-073-3
3. ↑  Službene stranice braniteljske udruge Patriot

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Dabar (Hrvace)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Hrvace |
| --- |
| Dabar • Donji Bitelić • Gornji Bitelić • Hrvace • Laktac • Maljkovo • Potravlje • Rumin • Satrić • Vučipolje • Zasiok |