recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostala značenja, v. Veli Jože (razvrstavanje).*
**Veli Jože** je književno djelo hrvatskog književnika Vladimira Nazora iz 1908. godine. 

Glavni lik je hrabri i dobri div Jože, "jak kao bik, kuštrave glave",  koji živi u okolici istarskog gradića Motovuna. Knjiga je nastala na temelju narodnih priča i folklornih motiva. To je djelo po kojemu će se prepoznavati Nazorova proza, a koje je on sam smatrao neuspjelim. Veli Jože postao je simbol hrvatske Istre, alegorijska slika nacionalne prošlosti, njezine muke i poniženja, ali i moći i snage kojom se stoljećima opirala odnarođivanju. 

Veli Jože je i simbol velikoga i divovskog, pa je po njemu nazvana Plovna dizalica Veli Jože, najveća je i najsnažnija dizalica na Jadranu, dugo godina i na Sredozemlju, koja nije u upotrebi od 2004. godine.

Kratki sadržaj
--------------

Oko grada Motovuna živio je kmet Jože divovskog izgleda. Radio je najteže poslove za gospodu bez prigovora, dok ga mletački providur nije odveo lađom za Mletke. Bura je potopila lađu, a Jože se spasio. U lađi je poginuo div Galeat Ilija, koji je prije smrti savjetovao Joži, da bude slobodan čovjek. Kada se vratio kući, pobjegao je s ostalim kmetovima na brdo, gdje su kasnije našli zlato. Čak su im i gospodari došli pomagati, kako bi dobili dio zlata. Prilikom dijeljenja posjeda, divovi su se posvađali zbog svoje pohlepe. Jože je bio tužan, zbog nepravedne podjele pa se osvetio spalivši kolibu sa žitom. Progonili su ga, a sklonište je našao kod Civette, koji je postao vođa kmetova i Joži dao najbolju zemlju. U borbama je Jože ubio dva diva, vraćao se svom Motovunu, ali prije ulaska u grad, sjetio se Ilijinih riječi pa je odlučio biti slobodan čovjek,kao što mu je on rekao pa je napustio Civettu i Motovun i nije se vratio.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2011-05-05. Pristupljeno 2017-11-08.
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2015-06-14. Pristupljeno 2017-11-08.
**Eremitorij** (od grčkog: ἔρημος érēmos, latinski: eremus=pustinja) ili **pustinja**, **isposnica** je teško dostupno mjesto u kom živi pustinjak (ili više njih) zbog vjerskih razloga.

Dakle eremitorij je prebivalište pustinjaka, kao što je planinska koliba ili manastir ili jednostavno izolirana kuća. Ili kako sami vjernici kažu, to je mala pustinjačka kućica, mjesto u kom se u tišini i samoći boravi, moli i radi.

Historija
---------

Već od ranog kršćanstva bilo je pustinjaka, zanesenih vjernika koji su se htjeli potpuno predati (i sjediniti) sa Bogom pa su odabrali život u potpunoj samoći (monah), tako su nastale prve zajednice pustinjaka - cenobiti, što je dovelo i do stvaranja prvih monašnih zajednica i prvih manastira. Ispočetka su živjeli po prirodnim spiljama uz koje bi podignuli pokoju kapelu ili neku pomoćnu građevinu. Kako je vremenom pravih prirodnih spilja bilo premalo, počeli su graditi skromne kuće - *eremitorije* u kojima su živjeli i kontemplirali.

Osnivač kamaldolijanskog reda Romuald je početkom 11. vijeka osnovao je dva *eremitorija*; Camaldoli u Provinciji Arezzo i Fonte Avellana u Provinciji Pesaro e Urbino.

U *Eremitoriju Camaldoli* koji je osnovan oko 1012. u brdima Apenina, ispočetka je živjelo pet pustinjaka, oni su se nešto kasnije oko 1085. preselili malo dalje i tu podigli skromni samostan. Ispočetka su živjeli po benediktinskim pravilima, da bi ih kasnije modificirali i uskladili sa svojim pustinjačkim načinom života. Tako je nastala nova kongregacija - Kamaldolijanci, čiji je rad odobrio papa Paskal II 1113.

Isposnica Svetog Save pored Manastira Sopoćani

Eremitoriji po južnoslavenskim zemljama
---------------------------------------

Po dalmatinskim otocima Braču, Šolti i Čiovu podignuti su najveći eremitoriji nakon provale Osmanlija tokom 15. i 16. vijeka.

U Makedoniji je poznati eremitorij Prohora Pčinjskog sa početka 11. vijeka u selu Staro Nagoričane.

U Srbiji je najpoznatija isposnica ona Svetog Save pored Manastira Sopoćani, to su zapravo dvije Donja i Gornja Isposnica, podignute tokom 12. vijeka.

Povezano
--------

* Pustinjak

Izvori
------

1. 1 2  „*Hermitage*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 09. 01. 2018.
2. ↑  „*Naš prvi eremitorij*" (hrvatski). Karmel Božjeg milosrđa. Pristupljeno 09. 01. 2018.
3. 1 2  „*Eremo*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 09. 01. 2018.
4. ↑  „*Isposnica Svetog Save*" (srpski). Zadužbine Nemanjića. Pristupljeno 09. 01. 2018.

Vanjske veze
------------

***Eremitorij*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Isposnica Svetog Save* ()
* *Naš prvi eremitorij* ()
**Dijabetesna nefropatija** je jedna od mnogobrojnih komplikacija šećerne bolesti i predstavlja vodeći pojedinačni uzrok terminalne bubrežne insuficijencije. Javlja se kod 30-40% bolesnika sa dijabetesom. S obzirom da je dijabetes tip 2 mnogo češći, veći broj bolesnika sa terminalnom bubrežnom insuficijencijom čine oboleli od ovog tipa šećerne bolesti.

Pored nespecifičnih nefropatija (nefroangioskleroza, pijelonefritis, akutna tubulska nefroza i dr) koje se mogu javiti i kod nedijabetičnih osoba, za šećernu bolest je karakteristična nefropatija interkapilarna glomeruloskleroza. Ovaj tip nefropatije se naziva i Kimelstil-Vilsonova bolest. Histološki je karakteriše prisustvo loptastih hijalinih telašaca, koja se nalaze na periferiji kapilarnih petlji bubrežnih glomerula i zadebljanje bazalne opne kapilara.

Dijabetesna nefropatija u svom razvoju prolazi kroz pet stadijuma (faza):

* faza glomerulske hiperfiltracije,
* faza normoalbuminurije,
* faza incipijentne nefropatije (koju karakteriše mikroalbuminurija),
* faza manifestne proteinurije,
* faza bubrežne insuficijencije.

Prva dva stadijuma se za sada dijagnostikuju u istraživačke svrhe, dok su ostala tri od velikog kliničkog značaja. Klinička dijabetesna nefropatija se karakteriše stalnom proteinurijom (povećanim prisustvom proteina u urinu od preko 0,5 g na dan), i obično je prati povišeni krvni pritisak i retinopatija.

Dijagnoza
---------

Dijagnoza nefropatije se najčešće postavlja u stadijumu manifestne proteinurije (kliničke nefropatije) kada se pregledom urina test trakom utvrđuje prisustvo proteina u mokraći. Ne mora svaka proteinurija kod dijabetičara biti znak nefropatije, jer ona može biti posledica i nekog drugog bubrežnog oboljenja, teške hipertenzije, srčane insuficijencije i dr. U prilog dijabetesne nefropatije ide i istovremeno postojanje retinopatije, trajanje dijabetesa tip 1 preko 10 godina, povećanje alfa2-, beta- i gama-globulina u krvnom serumu itd.

Lečenje
-------

Dijagnostikovanjem mikroalbuminurije (povećanje urinarnog izlučivanja albumina 30–300 mg na dan) otpočinju se i određene terapijske mere koje se nazivaju i preventivnim, s obzirom da im je osnovni cilj prevencija nastanka kliničke nefropatije. Poseban značaj ima striktna regulacija glikemije (nivoa glukoze u krvi) čime se značajno smanjuje rizik od napretka bolesti, a sličan efekat se postiže i striktnom regulacijom krvnog pritiska.

Ukoliko je došlo do razvoja kliničke (manifestne) nefropatije terapija podrazumeva pre svega striktnu kontrolu arterijskog pritiska, zatim kontrolu glikoregulacije, čime se usporava progresija bolesti ka hroničnoj bubrežnoj insuficijenciji. Kada dođe do razvoja terminalne bubrežne insuficijencije primenjuje se stalna ambulatorna peritonealna dijaliza (engl. ), hemodijaliza ili transplantacija bubrega. Idealna mera lečenja bi podrazumevala simultanu transplantaciju bubrega i pankreasa.
**Gustav Klimt** (Beč, 14. srpnja 1862. - Beč, 6. veljače 1918.) je bio najvažniji slikar austrijske secesije s izrazito istančanim simbolističkim stilom.

Život Gustava Klimta podudara se sa zlatnim dobom Beča s kraja stoljeća. Bilo je to vrijeme umjetničke obnove i umjetničkog bunta te rađanje modernizma. Nova umjetnost, art nouveau, donosi svoje samosvjesne i dekadentne pravce u slikarstvu i literaturi, kroz koje se provlačila snažna opčinjenost erotikom. Bio je to Freudov Beč, koji je izvana još bio u duhu viktorijanskog morala, ali neobuzdano ponašanje bila je glavna tema dana. Bečka zanesenost erotikom našla je u Klimtu velikog pjesnika. Ni jedan drugi umjetnik nije tako slavio Erosa, a iznad svega žene, kao muze vampa i konačnog ispunjenja svrhe života.

Njegovo slikarstvo ispunjeno je naturalističkim prikazima erotskog i težnjom da platna ispuni sjajnim zamršenim dekoracijama. U njegovim najpoznatijim radovima, kao što je *Poljubac*, osjećaji i dekorativna prekomjernost sjedinjeni su na veličanstveni način.

Život i djelo
-------------

*Poljubac (Klimt)*, 1907.-1908. ulje na platnu, 180 x 180 cm, Austrijska galerija, Beč.
Rodio se 14. srpnja 1862. u bečkom predgrađu Baumgartenu. Otac, češki emigrant, nije uspio kao zlatar, te su djeca Klimtovih rasla u neimaštini. Gustav, koji je svoju darovitost pokazao još u Visokoj školi za umjetnost i obrt, dobivao je narudžbe za ukrašavanje velikih javnih zgrada koje su se gradile tijekom 1880-tih i 1890-tih godina. U suradnji s bratom i umjetnikom Franzom Matschom osnovao je podružnicu *Klimt-Matsch* i dobivao gotovo sve važnije poslove.

Godine 1897. skupina umjetnika, koja je željela na moderniji, pustolovniji način stvarati svoja djela, osnovala je secesiju, a Klimt je postao prvim predsjednikom. Njegove dekoracije počele su izazivati oštre kritike konzervativnog Beča, ali je on slikanjem veličanstvenih portreta žena iz otmjenog društva mogao dovoljno ugodno živjeti, oslobođen narudžbi.

Klimt nije bio buntovnik. Klonio se javnosti, a i privatni život držao je za sebe. Iz njegovih slika zrcali se unutarnji svijet i ljepota puna senzualnosti. Umro je u Beču 6. veljače 1918. godine, nekoliko mjeseci prije potpunog sloma Austro-Ugarske i svijeta kakav je poznavao.

* Judita s Holofernovom glavom I. 1901. ulje na platnu, Belvedere, Beč.*Judita s Holofernovom glavom I.*, 1901. ulje na platnu, Belvedere, Beč.
* Detalj "Bethovenovog friza", Austrijska gelerija u Beču.Detalj *"Bethovenovog friza"*, Austrijska gelerija u Beču.
* Danaja, 1907. ulje na platnu u privatnom vlasništvu, Beč.*Danaja*, 1907. ulje na platnu u privatnom vlasništvu, Beč.
* Portret Adele Bloch-Bauer I. je 2006. god. prodat Novoj galeriji u New Yorku za rekordnih 135 milijuna $.*Portret Adele Bloch-Bauer I.* je 2006. god. prodat Novoj galeriji u New Yorku za rekordnih 135 milijuna $.

Eksterni linkovi
----------------

***Gustav Klimt*** na Wikimedijinoj ostavi
**Dmitar Obradović** (Čemernica, 1947 — Topusko, 4. 7. 1992), predsjednik skupštine općine Vrginmosta tokom Republike Srpske Krajine (RSK) ubijen iz zasjede 1992 godine.

Biografija
----------

Dmitar Obradović je rođen 1947 u porodici Stevana Obradovića. Tokom rata u Hrvatskoj, kao umjereni Srbin oženjen Hrvaticom, zalagao se za suživot Hrvata i Srba. On je bio protiv ideje o RSK-u i zalagao se, umjesto toga, za pomirenje sa Hrvatima. Dmitar je osporavao tvrdnju čelnih ljudi RSK da suživot sa Hrvatima nije moguć. Snage RSK su ga likvidirali 4. 7. 1992 godine hicima iz automatskog oružja u jutarnim satima kada se autom vozio na posao iz Topuskog u Vrginmost. Čelništvo RSK je odmah potom za taj zločin optužilo hrvatsku stranu, no kasnije se saznala prava istina o atentatu na Dmitra Obradovića.

Dmitar je u hrvatskim tiskovinama nazvan srpskim Josipom Reihlom-Kirom. 2. 8. 2015 godine čelni ljudi Srpskog narodnog vijeća (SNV) i udruge Documenta, Milorad Pupovac i Vesna Teršelić, položili su cvijeće na grob Dmitra Obradovića u selu Pješčanica u općini Vrginmost ispred crkve sv. Ilije.
Omjer zastave: 2:3
Zastava Nizozemske Gijane (Surinama) 1959–1975
Zastava Guvernera Nizozemske Gijane (Surinama) 1966–1975
**Zastava Surinama** je sastavljena od pet vodoravnih polja: zelenih (rubna, dvostruke širine), bijelih i crvenog (središnje, četverostruke širine). U sredini zastava je žuta petokraka zvijezda. 

Zastava je usvojena 25. studenog 1975. nakon proglašenja neovisnosti Surinama. Zvijezda predstavlja jedinstvo etničkih grupa, crveno polje napredak i ljubav, bijela mir i pravdu, a zelena nadu i plodnost. 

Bivša zastava se sastojala od pet zvijezda povezanih elipsom. Zvijezde su predstavljale etničke grupe: domoroce Indijance, kolonizatore Europljane, Afrikance koji su dovođeni za rad na plantažama, te Hinduse, Javance i Kineze. Elipsa je predstavljala jedinstvo između tih etničkih grupa. 

***Zastava Surinama*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Zastave država i teritorija Južne Amerike |
| --- |
| Afrika • Azija • Evropa • Oceanija • Sjeverna Amerika |
| Samostalne države | 
* Argentina
* Bolivija
* Brazil
* Čile
* Ekvador
* Gvajana
* Kolumbija
* Paragvaj
* Peru
* Surinam
* Urugvaj
* Venezuela

 |
| Zavisni teritoriji | 

|  |  |
| --- | --- |
| Francuska | Francuska Gvajana |
| Nizozemska | 
* Bonaire
* Curaçao

 |
| Ujedinjeno Kraljevstvo | 
* Falklandski otoci
* Južna Georgia i arhipelag Južni Sandwich

 |

 |
Zastava Ukrajine. Razmera 2:3 
Ustav Ukrajine definiše da je **zastava Ukrajine** sačinjena od dve jednake horizontalne linije plave i žute boje.

Poreklo zastave je u čestoj upotreni plave i žute boje na grbovima u području Galicije, a i današnji grb Lavova je zlatni lav na plavoj podlozi. Slične zastave plave i bele boje koristili su i kozaci.

Savremeno poreklo zastave je u nacionalnoj revoluciji iz 1848. godine. Prvi put je tom prilikom na zgradi magistrata Lavova istaknuta žuto-plava zastava. Iako je pokret ostao bez značajnijih političkih posledica, novoformirane ukrajinske divizije u austrijskoj vojci koristile su žuto-plave zastave u svojim oznakama.

Iako su originalne zastave iz 1848. godine bile zasita žuto-plave, s žutom bojom kao gornjom, prelaz ka sadašnjem izgledu izvršen je kako bi širim slojevima ukrajinskog stanovišta bilo lakše objašnjeno značenje. Tako je nastalo uobičajeno tumačenje da zastava predstavlja nebo iznad polja žita, koje se održalo do danas iako nema veze sa istorijskim nastankom zastave.

Zastava Ukrajinske Narodne Republike
Zastava Ukrajine prvi put je usvojena 1918. godine kao zastava kratkotrajne Ukrajinske Narodne Republike. Pored tamnije nijanse plave, zastava je u gornjem levom uglu imala ukrajinski trozubac, koji će danas biti usvojen za grb Ukrajine. U sovjetsko vreme zastava je zamenjena novom koja je bila u upotrebi do 1992. godine.

Vidi još
--------

* Grb Ukrajine

Spoljašnje veze
---------------

*Zastava Ukrajine* na www.fotw.net

|  |
| --- |
| **Državna zastava / Državni grb** |
| Spisak državnih zastava | Spisak državnih grbova |

| * p
* r
* u
Zastave država i teritorija Evrope |
| --- |
| Afrika • Azija • Južna Amerika • Oceanija • Sjeverna Amerika |
| Samostalne države | 
* Albanija
* Andora
* Armenija2
* Austrija
* Azerbejdžan1
* Belgija
* Belorusija
* Bosna i Hercegovina
* Bugarska
* Crna Gora
* Češka
* Danska3
* Estonija
* Finska
* Francuska3
* Gruzija1
* Grčka
* Hrvatska
* Irska
* Island
* Italija
* Kazahstan1
* Kipar2
* Latvija
* Lihtenštajn
* Litvanija
* Luksemburg
* Mađarska
* Malta
* Moldavija
* Monako
* Nizozemska3
* Norveška3
* Njemačka
* Poljska
* Portugal3
* Rumunija
* Rusija1
* San Marino
* Severna Makedonija
* Slovačka
* Slovenija
* Srbija
* Španija3
* Švedska
* Švicarska
* Turska1
* Ujedinjeno Kraljevstvo3
	+ Engleska
	+ Sjeverna Irska
	+ Škotska
	+ Wales
* Ukrajina
* Vatikan

 |
| Nepriznate ilidjelomično priznate države | 
* Abhazija
* Južna Osetija
* Kosovo
* Pridnjestrovlje
* Republika Arcah2
* Sjeverni Kipar2

 |
| Zavisni teritoriji | 

|  |  |
| --- | --- |
| Danska | Farski otoci |
| Finska | Åland |
| Ujedinjeno Kraljevstvo | 
* Gibraltar
* Guernsey
	+ Alderney
	+ Herm
	+ Sark
* Jersey
* otok Man

 |

 |
| 1 Značajan dio teritorija se nalazi u Aziji. • 2 U potpunosti u Aziji, ali ima društvene i političke veze s Evropom. • 3 Posjeduje zavisne ili slične teritorije izvan Evrope. |

***Zastava Ukrajine*** na Wikimedijinoj ostavi
**Miroslav Kraljević** (Gospić, 14. prosinca 1885. - Zagreb, 16. travnja 1913.), hrvatski slikar, rodom iz Požege.

Životopis
---------

Slikarstvo je studirao u Beču i Münchenu, gdje u klasi Huga Habermanna susreće Josipa Račića i Vladimira Becića. Njih će se trojica udaljiti od tada dominantnog akademizma i utemeljiti moderno slikarstvo u Hrvatskoj, a Kraljević se približava impresionizmu i odlazi u Pariz kako bi se bolje upoznao s francuskim slikarstvom toga doba. Među najpoznatijim su mu djelima *Djevojčica s lutkom*, *Autoportret s lulom*, *Mali autoportret s paletom*, *Bonvivant*, *Park Luxembourg* te *Veliki ženski akt*. Umire u 28. godini života od tuberkuloze.

*Bonvivant*, 1912. ulje na platnu, Moderna galerija, Zagreb.
Miroslav Kraljević se svojim opusom ne može eficijentno svrstati u umjetnike koji su slijedili određeni stil. U Kraljevića susrećemo kako impresionističke (na primjer u djelu *Park Luxembourg*), tako i ekspresionističke elemente (*Žene u parku*) kojima je umjetnik dao osobni karakter. U svome repertoaru slika portret, akt, pejzaž, mrtvu prirodu, pri čemu slikajući portret postiže svoj autentični likovni izraz. Koristi se ponekad Cezanneovim metodama (kao na primjer kod slike *Autoportret s lulom* koji je slikao u Parizu).

Eksterni linkovi
----------------

***Miroslav Kraljević*** na Wikimedijinoj ostavi

* Miroslav Kraljević Arhivirano 2008-12-20 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Zastava Vanatua
**Zastava Vanuatua** je usvojena 13. veljače 1980. kada je ova zemlja stekla nezavisnost. Tada su na zastavu stavljene boje sa zastave Vanua'aku partije koja je predvodila revoluciju. 

Zelena boja predstavlja bogatstvo otoka, crvena krv ljudi i veprova, a crna Malenazijski narod. Premijer Vanuatua je inzistirao na žutom rubu da bi se crna isticala, a ovaj Y oblik žute boje nosi simboličko značenje evanđelja koje prolazi kroz otoke na Pacifiku (oko 90% stanovištva Vanuatu su kršćani).

Amblem na crnoj površini je veprova kljova - simbol bogatstva koji se na otocima nosi kao privjesak; pored se nalaze dva lista lokalne paprati koje predstavljaju mir i 39 članica pravne pokrajine Vanuatu.

  


| * p
* r
* u
Zastave država i teritorija Oceanije |
| --- |
| Afrika • Azija • Evropa • Južna Amerika • Sjeverna Amerika |
| Samostalne države | 
* Australija
* Cookovi Otoci1
* Fidži
* Istočni Timor2
* Kiribati
* Maršalovi Otoci
* Mikronezija
* Nauru
* Niue1
* Novi Zeland
* Palau
* Papua Nova Gvineja
* Samoa
* Solomonski Otoci
* Tonga
* Tuvalu
* Vanuatu

 |
| Teritorijisamostalnih država | 
* Havaji (SAD)
* Uskršnji otok (ČIL)

 |
| Zavisni teritoriji | 

|  |  |
| --- | --- |
| Australija | 
* Božićni otok
* Kokosovi otoci
* Norfolk

 |
| Francuska | 
* Francuska Polinezija
* Nova Kaledonija
* Wallis i Futuna

 |
| Novi Zeland | 
* Tokelau

 |
| Sjedinjene Države | 
* Američka Samoa
* Guam
* Sjeverni Marijanski otoci

 |
| Ujedinjeno Kraljevstvo | Pitcairnovi otoci |

 |
| 1 Države u slobodnoj vezi s Novim Zelandom. • 2 Često se ubraja pod Aziju. |

***Zastava Vanuatua*** na Wikimedijinoj ostavi
**Veliki knez** (lat. *magnus princeps*, bjlrus. *вялíкі князь* [*vjaliki knjaz*], njem. *Großfürst*, fin. *suuriruhtinas*, dan. *storfyrste*, rus. *великий князь* [*velikij knjaz*], šved. *storfurste*, slov. *veliki knez*, srp. *veliki župan*/*велики жупан*, lit. *didysis kunigaikštis*, mađ. *nagyfejedelem*, češ. *velkokníže*, polj. *wielki książę*, tur. *büyük prens*, *granprens*, ukr. *великий князь* [*velikij knjaz*]; ž. **velika kneginja**), titula je koja je po časti ispod imperatora i cara, a iznad suverena princa (ili *Fürsta*).

Titule i forme adrese
---------------------

U modernim vremenima ruski veliki knez ili velika kneginja tituliraju se kao *Carska Visost*.

Više informacija
----------------

* *knjaz*
* monarh
* *Fürst*
* principat
* veliki knez Finske
* veliki knez Mađara
* Velika Kneževina Poznan
* veliki knez Litve
* Velika Kneževina Moskva
* veliki knez Poljaka i knez Krakova
* plemstvo
* kraljevski i plemićki rangovi
* plemićke titule
* veliki knez Rusije
„Santa Kloz" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Santa Kloz (razvrstavanje).
Ne poistovijećivati sa Djed Mraz.

Djed Božićnjak, ilustracija iz 1881
**Santa Kloz** (engl.  — **Santa Klaus**), poznat pod domaćim nazivom **Djed Božićnjak** ili **Božić Bata**, jest izmišljeni lik koji djeci donosi darove za Božić, Badnje veče ili na dan Svetoga Nikole. Danas je popularan širom svijeta, a često se, u božićno vrijeme, pojavljuje kao zaštitni znak Coca-Cola kompanije.

Djed Mraz predstavlja istočnoeuropsku varijantu Djeda Božićnjaka, a izvorno je lik iz ruske bajke i njegovo podrijetlo je iz starih religija germanskih i slovenskih naroda (pokrižavanjem ovih naroda, njihova vjerovanja su kombinirana s likom kršćanskoga episkopa Nikole).

Podrijetlo legende o Djedu Božićnjaku
-------------------------------------

Komercijalizirani lik veselog Djede Božićnjaka koji širom svijeta uveseljava djecu poklonima, vuče svoje podrijetlo od kršćanskoga sveca, Nikole. Njegova preobrazba u sekularni lik Djeda Božićnjaka zasluga je protestantske reformacije, započete u britanskoj kolonijalnoj Americi. Američka verzija Djeda nastala je u *New Amsterdamu* (današnji New York) prema nizozemskoj verziji kršćanskoga sveca, pod imenom *Sinterklaas*.

Tijekom 19. stoljeća američki novinari u SAD-u popularizirali su izmijenjenu verziju Svetoga Nikole, koji je postao veseli, debeli djed koji živi na Sjevernomu polu i koji putujući na svojim saonicama u vrijeme Božića donosi djeci poklone. Danas-prepoznatljivi lik Djeda Božićnjaka, djelo je Thomasa Nasta, koji ga je nacrtao prema opisu iz pjesme za djecu iz 1823. godine.

U većini kršćanskih zemalja, osobito u Europi, pa tako i u Hrvatskoj, postoji jasna distinkcija između Djeda Božićnjaka koji djeci donosi darove, komercijalnog Djeda Božićnjaka i kršćanskog sveca Nikole.

Priče o Djedu Božićnjaku
------------------------

Komercijalni Djed Božićnjak
Božićne i novogodišnje priče kazuju da Djed živi u finskom dijelu Laponije sa svojom ženom, Bakom Božićnjak. Tamo postoje radionice gdje vilenjaci izrađuju igračke. Prema tradiciji, potrebno je na Badnju večer, 24. prosinca, objesiti čarape uz kamin. Po noći, Djed, leteći na saonicama koje vuku sobovi, ide do domova, silazi niz dimnjak kuća i ostavlja pod božićnim drvcem darove za djecu.

Djedova imena
-------------

* *Santa Claus* (SAD)
* *Father Christmas* (Velika Britanija)
* *Joulupukki* (finski)
* *Weihnachtsmann* (njemački)
* *Božić Bata* (pravoslavni pandan)

Vanjske poveznice
-----------------

***Djed Božićnjak*** na Wikimedijinoj ostavi

* Sveti Nikola i podrijetlo Djeda Božićnjaka ()
* O Djedu Božićnjaku ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315189402
* LCCN: no2015039717
* GND: 4322773-9
* SUDOC: 028165594
* BNF: cb12005470x (podaci)
* MusicBrainz: 7d0c3f46-3202-42a2-9222-6b42d1ff796c
* NDL: 001123057
* NKC: jo2016908772

 |
**Derna** (arapski: درنة / Darnah) je lučki grad od 60,980 stanovnika (sa širom okolicom 76,596) na sjeveroistoku Libije, u okrugu Derna u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Derna leži istočno od Bengazija, duž mediteranske obale i po istočnim padinama masiva Jebel Akhdar. Centar grada smješten je oko delte malog vadija Derna. Klima u gradu je relativno ugodna jer ga brda u pozadini visoka 350 metara, štite od vrućih južnih vjetrova iz Sahare.

Pogled na grad sa mora

Historija
---------

Današnja Derna je izrasla u 15. vijeku na mjestu antičke grčke kolonije **Darnis** (grčki: Δάρνις) od kog su danas preostale jedino nekropole. Ono što se danas zna o Darnisu, je da je bio jedan od gradova kirenajskog pentapolisa, i da je bio biskupija još prije Nikejskog sabora (325.), a od 367. i metropolija donje Libije sa 6 sufragana, kako je to zapisao Atanazije Aleksandrijski. Kad su Arapi zauzeli Kirenajku u 7. vijeku, spao je na malo selo.

Mjesto je oživilo krajem 15. vijeka dolaskom velikog broja mudéjarskih imigranata iz Al-Andalusa nakon pada Emirata Granada. Osmanski Muhamed beg iz Tunisa značajno je doprinio razvoju grada krajem 17. vijeka, podigavši veliku džamiju.

Derna je sve do 1850-ih bila jedna od važnijih luka za Trgovinu robljem. Američka ratna mornarica zauzela je Dernu 1805. u vrijeme Prvog berberskog rata u znak odmazde protiv paše od Tripolija i njegove podrške piratima koji su napadali i američke trgovačke brodove. Oni su pod vodsvom svog komandanta Williama Eatona podigli fortifikaciju na brdu iznad luke koja je trebala štititi njihove brodove, koja je danas u ruševinama.

Pogled na grad i luku
Tokom 19. vijeka grad je doživio nekoliko tragedija, od epidemije kuge 1816. nakon tog kolere do potresa 1834. godine.

Za Talijansko-turskog rata jedinice Armije Kraljevine Italije nakon žestokog bombardiranja sa mora zauzele su grad 1911. Tokom tog rata (1911. - 1912.) Derna je bila jedan od važnijih garnizona talijanskih snaga protiv otpora tursko-libijskog stanovništva.
Pri samom kraju talijanske kolonijalne uprave 1939. Derna je postala sastavni dio Kraljevine Italije kao jedna od njenih provincija.

Derna je za Drugog svjetskog rata teško razarana, nakon što je nekoliko puta prelazila iz ruku osovinskih i britanskih snaga, sve dok ga konačno nije zauzela Britanska 8 armija 1942.

Današnja Derna je grad bijelo okrečenih kuća, u moru zelenila, što od listova vinove loze koji zasjenjuju ulice što od palmi koje rastu posvuda. 
Luka premda mala jedno je od najboljih sidrišta u Kirenajki.

Privreda i transport
--------------------

Pored trgovine i ribarstva za ekonomiju grada važna je i prehrambena industrija.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Libya, State of Libya*" (engleski). City population. Pristupljeno 20.12. 2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  „*Derna, Libya*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 20. 11. 2019.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Derna*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 20.12. 2018.

Vanjske veze
------------

***Derna (Libija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Derna, Libya* ()
Procesija na Veliki petak u Stuttgartu
**Veliki petak** je kršćanski spomendan Isusove muke i smrti. Slavi se u petak prije Uskrsa. Zajedno s Velikim četvrtkom, Velikom subotom i Uskrsom čini Vazmeno trodnevlje.

Na Veliki petak, ne slavi se euharistijsko (misno) slavlje. Oltar je bez križa, svijećnjaka, cvijeća i oltarnika, da se simbolizira Isusova muka i smrt, a vjernici se u crkvi okupljaju razmljišljajući o Isusovoj muci. Kod katolika, post je obavezan na Veliki petak, za sve osobe od 18 do 60 godina. Ne jede se meso toplokrvnih životinja niti mesne prerađevine, a dopušten je jedan cjeloviti obrok.

Veliki petak u pravoslavlju
---------------------------

U vreme kada je Hristos predao duh Svoj Ocu, u svim pravoslavnim hramovima se iznosi Plaštanica. To je platno na kojem je prikazano Hristovo polaganje u grob. Plaštanica se postavlja ispred oltara, na posebno ukrašen odar, koji predstavlja grob Hristov. Vernici u najvećem redu i sa dubokim poštovanjem, prilaze Plaštanici i celivaju je. Na Veliki petak se strgo posti (hrana se sprema na vodi), zato što sve misli i molitve treba da budu upućene Gospodu i podsećanju da je On Sebe prineo na žrtvu, iz ljubavi prema svima nama.

Bogoslužje
----------

* Služba riječi: čitanja iz Starog i Novog zavjeta, pjesme između čitanja, evanđelje, kratka propovijed i sveopća (vjernička molitva)
* Klanjanje križu
* Pričest

Povezano
--------

* film Pasija
* Bazilika Svetoga groba
* Križni put
* Bičevanje Isusa
* Trnova kruna
* Isusovo razapinjanje
* Isus na križu

***Veliki petak*** na Wikimedijinoj ostavi
**Pelagijski otoci** (talijanski: *Isole Pelagie*, sicilijanski: *Ìsuli Pilaggî*, od grčkog: Πελαγίαι / *Pelagia* što je značilo Otvoreno more) je mali talijanski arhipelag pored južne obale Sicilije.

Geografske karakteristike
-------------------------

To je skupina od 3 otoka; Lampedusa, Linosa i Lampione smještenih u Sredozemnom moru između Malte i Tunisa, ukupne površine 25,5 km².

Karta Pelagijskih otoka
Čitav arhipelag je jedna administrativna jedinica - komuna Lampedusa i Linosa od 6 137 stanovnika, koja je dio u provincije Agrigento, sa administrativnim centrom na najvećem otoku arhipelaga Lampedusi.

Otoci Lampedusa i Linosa su naseljeni a Lampione nije, geološki Linosa i Lampione, pripadaju afričkoj ploči, dok je Lampedusa vulkanskog porijekla.

Čitav arhipelag je 2002. proglašen parkom prirode *Area Marina Protetta Isole Pelagie*.

Privreda
--------

Unatoč tome što i danas postoje oaze zemljišta namjenjenog poljoprivredi, *Pelagi* su jako devastirani i neprirodno neplodni, zbog bezobzirnog krčenja vegetacije i pretvaranja velikih površina u građevinske parcele.

Sve do kraja 1950-ih krajolik arhipelaga bio je bitno drugačiji, jer su postojale brojne male parcele poljoprivrednog zemljišta omeđene suhozidima, po kojima je bilo maslinika, nasada rogača i samoniklih šumaraka kleka. Danas se lokalna ekonomija bazira na ribarstvu i tvornici ribljih konzervi. Turizam se osobito razvio na Lampedusi, koja je postala hit destinacija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Pelagie*" (talijanski). Trecani enciclopedia Italiana. Pristupljeno 12. 06. 2013.

Vanjske veze
------------

***Pelagijski otoci*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Pelagie* na portalu Trecani enciclopedia Italiana ()
Za istoimeni Hitchcockov film, v. The Mountain Eagle.

**Planinski orao** (*Aquila fasciata*) je manji do srednje veliki orao iz porodice jastrebova (Accipitridae) koji se gnijezdi na širokom području u južnoj Europi, Africi, Indiji i Indoneziji. 

Ilustracija planinskog orla iz 1905. god.

Opis
----

Planinski orao u letu na Balearskom otočju
Planinski orao dostiže dužinu od 55 do 65 cm, a krila su mu relativno kratka i zaobljena (142 –175 cm). Ženske su nešto veće od mužjaka. Gornji dijelovi su mu tamno smeđe, a donji bijele boje s tamnim prugama. Dugi rep je siv s bijelom donjom stranom i širokom tamnom prugom na gornjem nastavku. Noge i oči su mu žute. Obično se ne glasa, osim u blizini gnijezda gdje je opet nešto tiši od svojih najbližih srodnika. Zahvaljujući genetičkom istraživanju ova je vrsta premještena u rod *Aquila* )pravi orlovi) iz roda *Hieraaetus*.

Stanište, razmnožavanje i ishrana
---------------------------------

Planinski orao je prica sjedilica koja se gnijezdi na šumovitom, često brdovitom području s nekim otvorenim prostorima. Afrički preferiraju savane, rubove šuma, kultivirana i raščišćena područja, pod uvjetom da tu postoje neka velika stabla. No, ova vrsta ne voli ni vrlo otvorena i niti gusto šumovita staništa.

Ženka polaže najčešće dva jaja, maksimalno do tri.

Planinski orao ima širok spektar plijena, kojega obavezno hvata živog. Obično lovi iz skrovišta, iz krošnji drveta, ali također hvata plijen obrušavanjem na tlo iz zraka poput drugih orlova. Uglavnom se hrani malim sisavcima, pticama i gmazovima.

Izvori
------

1. ↑  Naziv na stranicama Hrvatskog ornitološkog društva Arhivirano 2011-04-08 na Wayback Machine-u, posjećeno 10. lipnja 2013.
2. 1 2  Planinski orao na stranicama IUCN-a () posjećeno 11. lipnja 2013.
3. ↑  A.J. Helbig, A. Kocum, I. Seibold i M.J. Braun, *A multi-gene phylogeny of aquiline eagles (Aves: Accipitriformes) reveals extensive paraphyly at the genus level Arhivirano 2014-11-06 na Wayback Machine-u, Molecular phylogenetics and evolution 35.(1.), 2005. str. 147.-164. (PDF)*

* *Splitting headaches? Recent taxonomic changes affecting the British and Western Palaearctic lists* - Martin Collinson, British Birds vol 99 (June 2006), 306-323
* Lerner, H. R. L. and D. P. Mindell (2005). Phylogeny of eagles, Old World vultures, and other Accipitridae based on nuclear and mitochondrial DNA. Molecular Phylogenetics and Evolution 37: 327-346. PDF

*Aquila fasciata*

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Hieraaetus fasciatus** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Planinski orao** |
Padda-Wah-Ser-Man-Oh (Ten Bears), poglavica bande Ketahto (Don't Wear Shoes), kasnije postaje poglavica Yamparika.
**Yamparika** (Yamparack, Yapparethka, Ditsakana, Widyu, Yapa) /=*root eaters, po običaju jedenja yampa-korijenja*,/ jedna od vodećih skupina Komanča koji dobivaju ime po jestivom yampa-korijenju. Yamparike su bili su najsjeverniji od svih Komanča, koji su se vjerojatno posljednji odcijepili od Wind River Šošona. Oko 1700.-te oni migriraju jugoistočno u sadašnji istočni Colorado i zapadni Kansas, što im postade novo stanište, ali lutaju na jug sve do Canadiana i preko njega. Godine 1786. Španjolci su procijenili da je svih Komanča bilo između 20.000 i 30.000, a Yamparike su imali oko 500 ratnika. 

Yamparike su kao i ostali Komanči živjeli od lova na bizone, a i trgovali su sa selima Taovaya Indijanaca sa rijeke Red River. Njihovi poznatiji poglavice bili su Ten Bears, Shaved Head, Tabananica, White Eagle i Quirts-quip (Chewing Elk). Snaga Yamparika počinje nestajati smrću Ten Bearsa koji je zajedno sa Quirts-quipom bio član Alvordove delegacije u Washington, D. C. 1872. U lipnju 1874. učestvuju još u bici na Adobe Wallsa. Komanči su konačno pokoreni 1875. u bitki na Red Riveru (Red River War), te su prisiljeni na sjedilački život kod Fort Silla na Indijanskom Teritoriju, Oklahoma. Ovdje i danas žive sa Apačima, Kajovama i Kajova Apačima. 

Najstarije ime po kojem su nekada bili poznati je Widyu (=awl; šilo), no smrću njihovo istoimenog poglavice prozvani su imenom Ditsakana (od Ditsä′kŭna, 'sewers'=sewers; krojači). Naziv yamparika dolazi po običaju da su u prehrani koristili yampa-korijenje.

Populacija im je 1869 iznosila 356 a 1872. iznosila je 200

Značajne godine
---------------

* 1775 Yamparika Komanči ratuju sa Lakotama i Šajenima na Black Hillsu.
* 1853 Kajove i Yamparika potpisuju ugovor u Ft. Atkinsonu.

Izvori
------

1. ↑  H. Allen Anderson, Yamparika
2. ↑  Hodge
3. ↑  „Comanche Timeline". Arhivirano iz originala na datum 2012-07-19. Pristupljeno 2014-08-06.
Jamato Takeru prerušen u sluškinju, priprema se za pogubljenje, 1886.
**Jamato Takeru** je bio japanski legendarni junak sin vođe plemena Jamato i poznat je po ratovanju sa neprijateljskim plemenima: Kumaso i Emiši. On se po nalogu cara Kejko borio protiv ova dva plemena i to: protiv plemena Kumaso 97. godine i plemena Emiši 110-120. godine. Ratujući sa plemenom Kumaso, Jamato se zahvaljujući svom mladalačkom izgledu maskirao u ženu i potom sproveo svoj plan, naime pogubio je vođu plemena Kavakamitateru. Tom prilikom i dobijanadimak *Jamato* - junak.

Doduše, postoje pretpostavke da je u liku ovog Heroja objedinjeno više ličnosti - slavnih vojskovođa i slava mnogobrojnih osvajačkih pohoda.

Literatura
----------

* Ponsonby-Fane, Richard (1953). *Studies in Shinto and Shrines*. Kyoto: Ponsonby Memorial Society. [*mrtav link*]
* Morris, Ivan, *The Nobility of Failure: Tragic Heroes in the History of Japan*, Secker & Warburg, London, 1975 (p. 1-14, Chapter 1 *Yamato Takeru*)
* Littleton, C.S. Some Possible Arthurian Themes in Japanese Mythology and Folklore. 1983.
* Littleton, C.S. Yamato-takeru: An "Arthurian" Hero in Japanese Tradition. 1995.

Spoljašnje veze
---------------

***Yamato Takeru*** na Wikimedijinoj ostavi
**Siret** (rumunjski: *Râul Siret*, ukrajinski: *Сірет* ili *Серет*) je rijeka u 
Ukrajini i Rumunjskoj duga oko 700 km, lijeva pritoka Dunava.

Geografske karakteristike
-------------------------

Siret se formira od više manjih vodotoka u Istočnim Karpatima na jugozapadu ukrajinske Bukovine. 
Od tamo teče prema jugu , razdvajajući Istočne Karpate od moldavske visoravni. Sve do sela 
Berehomet teče kao planinski brzak, a nizvodno kao tipična nizinska rijeka sa širokom kotlinom, koja je na pojedinim 
dijelovima močvarna. Kod grada Galaţija uvire u Dunav.

Najveće pritoke u Ukrajini su; Mali Siret (61 km), Migova (21 km), Mihidra (32 km) i Kotovec (18 km). A u Rumunjskoj su to; Moldova, Trotuș, Buzău, Bârlad, Bistrița i 
Putna. Na Bistriți je podignuto nekoliko hidroelektrana.

Karta sliva Sireta
Siret ima sliva velik oko 44952,7 km², prosječni dotok vode na ušću je 185 m3/s.
Dobar dio sliva Sireta (41% od ukupne površine) zauzimaju šume, do visine od 600 metara raste uglavnom hrast, a iznad bukva.

Rijeka nosi značajne količine sedimenata, oko 12 milijuna tona godišnje.
Siret se ledi od decembra do marta, često je plavio, tako su ostale zapamćene poplave; 1911. 1927. 1941. 1947, 1955. 1969. 1970. 1976. 1980. 1995. 1996. 1998. 2001. 2008.

U svom donjem dijelu Siret je i plovan za manje brodove.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Река Сирет и ее притоки - Бассейн реки Сирет*" (ruski). Academic. Pristupljeno 16. 02. 2015.
2. 1 2 3  „*Siret River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 02. 2015.

Vanjske veze
------------

***Siret (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Siret River* na portalu Encyclopædia Britannica ()


  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Zobah** ili **Aram-Zobah** bio je glavni grad rane aramejske države u južnoj Siriji, a koja je u svoje vrijeme imala veliku važnost. Spominje se u 1 Samuelu xiv. 47, gdje se njen kralj navodno borio s židovskim kraljem Saulom. 

Kralj te države Hadadezer bar Rehob se udružio s Amonitima protiv Davida, koji je pak porazio Zobah i njegovo kraljevstvo natjerao da plaća danak Izraelu (II Samuel x.). U ovom ratu je Hadadezer kao saveznike doveo Aramejce s onu stranu Eufrata (II Sam. x. 16). Nakon Solomonovog dolaska na vlast, Zobah je stekao nezavisnost od Izraela (usporedi I Kraljevi xi. 23 et seq.). Berothai, grad koji je pripadao Hadadezer (II Sam. viii. 8) se identificira s Berothahom (Ezekijel xlvii. 16), koji se nalazio između Hamatha i Damaska. Zobah se vjerojatno nalazio blizu ovog grada, iako neki izvori iz Halévyja tvrdi da je Zobah bio Chalkis.

Nakon 10. vijeka pne. Zobah se više ne spominje u Bibliji, ali neki tvrde da je Subiti, spomenut u ljetopisima Assurbanipala kao grad koji su Asirci osvojili u 7. vijeku pne. identičan s njim (compare Schrader, "K. B." ii. 217). Isti grad se spominje na klinopisima, odnosno fragmentarnom popisu gradova povezanih s Hamathom i Damaskom.

Veze
----

* Aleppo Codex
**Operacija Zejdlic** (nem. *Seydlitz*) je bila vojna operacija Vermahta protiv partizana u području Hvara. Vođena je od 6. do 8. septembra 1944. godine.

Tok operacije
-------------

Brodovi mornarice NOVJ 1944.
O iskrcavanju delova nemačkog bataljona »Brandenburg« na Brač i potom na Hvar, Štab 26. divizije NOVJ je bio odmah obavešten od izviđača koji su se, s radio-stanicama, nalazili na tim otocima. Posle nemačkog iskrcavanja na Hvar Štab 26. divizije je odlučio da hitno interveniše i razbije pomenute delove. Štab 26. divizije je naredio Štabu 1. dalmatinske brigade da se s jedinicama prebaci na zapadni deo Hvara i likvidira iskrcane snage neprijatelja.

7. septembra je iz luke Vis do luke Hvar 1. dalmatinska brigada (ojačana 1. četom mornaričke pešadije 4. pomorskog obalskog sektora, jednom baterijom brdskih topova i 4 tenka) prevezena, u četiri konvoja, brodovima 4. pomorskog obalskog sektora. Odmah po iskrcavanju ona je produžila ka Starigradu. Čim su osetili dolazak 1. dalmatinske brigade s tenkovima, delovi bataljona »Brandenburg« povukli su se iz Starigrada ka Jelsi. I dok su delovi 1. brigade pretresali uvale oko sela Rudine, neprijatelj se u Jelsi ukrcao u 5 brodova s namerom da pobegne. Međutim, u toku plovidbe je bio napadnut od angloameričkih aviona i brodova. Tom prilikom su potopljena 4 broda.

Izvori
------

1. 1 2  Todor Radošević: OFANZIVA ZA OSLOBOĐENJE DALMACIJE[*mrtav link*]

Vidi još
--------

* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

Vanjske veze
------------

* Operation "Seydlitz"
**Vasilije (III).** ( oko 1418. - 1448. ) je bio veliki knez Moskve u 1434. - 1435. godine.

**Vasilije** je bio sin velikog kneza Juraja koji uspijeva 1433. godine uzurpirati vlast svome nećaku Vasiliju II.. Nakon smrti oca u srpnju 1434. godine on bez obzira na svoju mladenačku dob dobiva dužnost da nastavi građanski rat protiv oborenog rođaka. Praktički odmah u trenutku krunidbe njegovo brat Dimitrije Šemjaka nezadovoljan takvim razvojem događaja sklapa vojni savez s Vasilijem II. čime je osudio svoga brata na propast. Vojne snage ovoga saveza ubrzo potom osvajaju Moskvu gdje im jedini problem predstavlja utvrđeni Kremlj koji će izdržati sve do 1435. godine.

Po naređenju Vasilija II. **Vasilije (III)** je oslijepljen i pušten na slobodu pošto slijepac po tadašnjem zakonu ne može biti veliki knez. Život ovoga velikog kneza ipak završava nasilno nakon obaranja Dimitrije Šemjake 1448. godine. Još uvijek nesiguran u svoj položaj Vasilije II. slijepi naređuje pogubljenje svojih političkih protivnika. Posljedica toga naređenja postaje smrt Vasilija (III). 


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **veliki knez Moskve** | Nasljednik: |
| **Juraj (II).** | **Vasilije II.** |
**Woluwe-Saint-Lambert** (fr.) ili **Sint-Lambrechts-Woluwe** (niz.) je jedna od 19 dvojezičnih općina u Regiji glavnoga grada Bruxellesa u Belgiji.

Graniči s briselskim općinama Woluwe-Saint-Pierre, Etterbeek, Schaerbeek i Evere, te s flandrijskom općinom Kraainem.

Opis
----

Avenue de Broqueville  
De Broquevillelaan
Ta općina je bogat rezidencijalni kvart Bruxellesa, u kom se nalazi medicinski fakultet Katoličkog univerziteta u Leuvenu i Univerzitetska bolnica Saint-Luc, kao i nekoliko radijskih i televizijskih stanica i mnoštvo trgovačkih centara.

U taj kvart vodi linija 1 briselskog metroa.

Historija
---------

Mjesto se razvilo oko crkve sv. Lamberta koja je podignuta u dolini riječice Woluwe. Za srednjeg vijeka bio je jedna od domena Brabantskog vojvodstva. Sve do početka 20. vijeka to je bio uglavnom ruralan kraj u kom su se stanovnici bavili poljoprivredom, uz poneke dvorce i veleposjedničke kućekoje je gradilo plemstvo i svećenstvo iz nedalekog Bruxellesa.

Prava urbanizacija nastupila je tek početkom 20. vijeka kad su izgrađene mnoge zgrade u stilovima Art Nouveau i Art Deco. U narednom vremenskom razdoblju mjesto je naraslo sa oko dvije tisuće stanovnika koliko je imalo 1880. na oko 50.000 stanovnika.

Vanjske veze
------------

* () () Službena stranica općine

| * p
* r
* u
Općine u Regiji glavnoga grada Bruxellesa |
| --- |
| Zastava Briselske regije | 
 Anderlecht **•**  Auderghem\Oudergem **•**  Berchem-Sainte-Agathe\Sint-Agatha-Berchem **•**  Bruxelles-ville\Stad Brussel **•**  Etterbeek **•**  Evere **•**  Forest\Vorst **•**  Ganshoren **•**  Ixelles\Elsene **•**  Jette **•**  Koekelberg **•**  Molenbeek-Saint-Jean\Sint-Jans-Molenbeek **•**  Saint-Gilles\Sint-Gillis **•**  Saint-Josse-ten-Noode\Sint-Joost-ten-Node **•**  Schaerbeek\Schaarbeek **•**  Uccle\Ukkel **•**  Watermael-Boitsfort\Watermaal-Bosvoorde **•**  Woluwe-Saint-Lambert\Sint-Lambrechts-Woluwe **•**  Woluwe-Saint-Pierre\Sint-Pieters-Woluwe  | Karta općina Briselske regije |

***Woluwe-Saint-Lambert*** na Wikimedijinoj ostavi
**Zmijače** *(Ophiuroidea)* razred su bodljikaša plosnata tijela a tankim, gipkim, oblim, zmijastim kracima kojih je uvijek pet ali se ponekad mogu granati.

Građa tijela
------------

Velika zmijača *(Ophioderma longicauda)*
*Ophiarachna incrassata*, tropska vrsta
Kreću se gibanjem krakova koje mogu savijati na sve strane, vješati se oko biljaka i koralja. Ako neki od krakova pukne, mogu ih nadoknaditi. Njihove prionljive nožice nemaju prianjaljke ni mjehuriće pa ne pridonose kretanju već služe za unošenje hrane u usta koja se nalaze s donje strane tijela. Oko ustiju je 5 pari uskih dugih pukotina u kojima se nalaze dišni i spolni organi.

Razmnožavanje
-------------

Zmijače su većinom odvojena spola, ali su neke dvospolci koji u svakoj spolnoj vrećici imaju po jedan sjemenik i jajnik. Jajašca se većinom razvijaju u moru, kod rijetkih vrsta u tijelu ženke (u vrećicama u pukotinama pokraj ustiju).

Stanište
--------

Naseljavaju kamenito, pjeskovito ili muljevito dno. Cijelu Jadransku obalu. Po danu se skrivaju pod kamenjem i stijenama ili se ukopavaju u pijesak. Mladi primjerci se skrivaju među algama, morskim cvjetnicama, spužvama. Hrane se ostacima uginulih organizama ili su grabežljive, plijen su im poglavito školjkaši, puževi, rakovi.

Razdioba
--------

Poznato je više od 2000 vrsta zmijača, u Jadranskome moru živi 20 vrsta. Iz porodice *Ophiomyxidae* *Ophiomyxa pentagona*, iz porodice dubokomorskih zmijača *Ophiocanthidae Ophiacantha*, iz porodice vrlo dugih krakova *Amphiuridae* *Amphiura chiajei*, *A. filiformis*, *Amphipholis squamata*, iz porodice *Ophiothricidae* dlakava zmijača *(Ophiothrix fragilis)*, *Ophiothrix quinquemaculata*, iz porodice *Ophiodermatidae* česta je velika zmijača *(Ophioderma longicauda)*, vrste iz porodice *Ophiolepidae* imaju ploču prekrivenu ljuskama, *Ophiura grubei*, *O. ophiura*, *O. albida*, iz porodice *Ophiuridae* *Ophiopsila aranea*.

Izvori
------

1. ↑  Ivo Matoničkin, Ivan Habdija, Biserka Primc-Habdija, Beskralješnjaci, biologija viših avertebrata, Školska knjiga, Zagreb, 1999. ISBN 953-0-30824-8

Vanjski linkovi
---------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Ophiuroidea** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Ophiuroidea** |

***Zmijače*** na Wikimedijinoj ostavi
**Yamato period** (大和時代, **Yamato-jidai**?) je period japanske historije koji je ime dobio po tome što je tada japanski carski dvor vladao iz današnje prefekture Nara, u drevno doba poznate kao pokrajina Yamato.

Kao njegov početak se tradicionalno navodi godina 250. iako je ona osporena od strane modernih historičara, koji na temelju arheoloških artefakata početak kulturnih i ekomomskih promjena koje se vezuju za taj period datiraju cca. 150. Period se tradicionalno dijeli na dva dijela - raniji Kofunski period, koji je ime dobio prije svega zahvaljujući arheološkim artefaktima, i kasniji Asuka period, koji je ime dobio po premještanju carske prijestolnice u grad Asuka u prefekturi Nara - događaj koji se tradicionalno smješta u godinu 538. Kraj perioda Asuka, a time i perioda Yamato, se smješta u godinu 710. kada je otpočeo period Nara.

Period Yamato se u mnogo čemu može smatrati početkom "prave" japanske historije; njegovi događaji se po prvi put mogu dovesti vezu u historijskim zapisima iz susjednih zemalja, a državnopravni entitet koji je nastao od strane Yamato klanova na području otoka Honshu predstavlja začetak današnje japanske države. Kada je taj entitet zavladao Japanom nije poznato; sigurno je tek da su Yamato klanovi imali čvrstu hegemoniju nad ostalima u 6. vijeku.

Yamato period je poznat prije svega po uspostavljanju trgovačkih, kulturnih, a na kraju i političkih veza sa istočnoazijskim kopnom, prije svega Korejom i, u manjoj mjeri, Kinom. Jedna od njegovih posljedica je bilo uvođenje budizma u 6. vijeku. U početku 7. vijeka je princ Shotoku reogranizirao državnu upravu po kineskom modelu, a propast korejske države Baekje 660. je omogućila neposredne veze sa Kinom te uvođenje kineskog kalendara, konfucijanstva i taoizma (koji će se razviti u japanski Onmyōdō).

Izvori
------

***Yamato period*** na Wikimedijinoj ostavi

* Paekche of Korea and the Origin of Yamato Japan, Wontack Hong, Seoul: Kudara International, 1994. ISBN 89-85567-02-0 93910 Uneseni ISBN nije važeći. Includes bibliographical references and index. Sections of this book are available to download as PDFs.



---

[ Kofun | Asuka ]  

< Yayoi | Historija Japana | Nara period >