recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Trojni pakt**, isto tako poznat kao **Pakt tri sile**, **Osovinski pakt**, **Pakt tri pravca** ili **Trojna pretnja** je pakt koji je potpisan u Berlinu, Nemačka, 27. septembra 1940. godine. Potpisali su ga Saburo Kursu iz Carevine Japan, Adolf Hitler iz Nacističke Nemačke i Galecio Đano (ministra inostranih dela Italije) iz Fašističke Italije. Time je zvanično stvoren vojni savez Sila osovine u Drugom svetskom ratu kao suprotnost silama saveznicima.

Pozadina i sporazum
-------------------

Sporazum je formalizovao savezništvo sila osovina, koji je uperen protiv još uvek formalno neutralnih Sjedinjenih Država u slučaju da se umešaju u Drugi svetski rat.

Trojnom paktu pristupila je Mađarska (20. novembra 1940.), Rumunija (23. novembra 1940.) i Slovačka (24. novembra 1940.). Bugarska je pristupila 1. marta 1941. godine.

Tekst pakta
-----------

Vlade Nemačke, Italije i Japana smatraju kao preduslov trajnog mira da svaka nacija na svetu treba da ima prostor koji joj je potreban. 

ČLAN 1. Japan priznaje i poštuje vođstvo Nemačke i Italije u zavođenju novog reda u Evropi.

ČLAN 2. Nemačka i Italija priznaju i poštuju vođstvo Japana u zavođenju novog reda u Istočnoj Aziji.

ČLAN 3. Japan, Nemačka i Italija složili su se da sarađuju na svim poljima. Obavezuju se se da se pomažu svim političkim, ekonomskim i vojnim sredstvima ako jedna od tri ugovorene strane bude napadnuta od neke sile, koja se ne nalazi u evropskom ratu ili kinesko-japanskom sukobu.

Kraljevina Jugoslavija
----------------------

Dana 25. marta 1941. godine, knez Pavle Karađorđević, prvi namesnik Kraljevine Jugoslavije pristao je na Trojni pakt. Hitleru nije bilo lako da natera Jugoslaviju na ovaj sporazum. Postojala je vrlo jaka antinemačka struja u zemlji, prvenstveno kod većinskog srpskog stanovništa. Sporazum je zbačen vojnim udarom 27. marta 1941. godine. Puč je izvela grupa jugoslovenskih oficira, uz britansku podršku, i tom prilikom dovela maloletnog kralja Petra II Karađorđevića na vlast.

Povezano
--------

* Antikominternski pakt

***Trojni pakt*** na Wikimedijinoj ostavi
**Hematit**, željezov oksidni mineral, kemijska formula α-Fe2O3, najstabilniji je i najrasprostranjeniji od svih željezovih oksida. Ime hematit izvedeno je od grčke riječi "haima" što znači krv, a odnosi se na crvenu boju ovog minerala. Hematit je glavni član hematitove grupe minerala koju čine četiri minerala identične kristalne strukture s općenitom kemijskom formulom R2O3 gdje je R = Al3+(korund), V3+(karelianit), Cr3+(eskolait) ili Fe3+.

Kristalna struktura
-------------------

Struktura hematita temelji se na heksagonskoj gustoj slagalini kisikovih aniona (O2-) s dvije trećine oktaedarskih šupljina popunjenim željezovim (Fe3+) kationima. Hematit kristalizira u heksagonskom kristalnom sustavu, prostorna grupa *R*3*c* s parametrima jedinične ćelije *a* = 5.03 Å, *c* = 13.74 Å.

Fizička svojstva
----------------

Boja mu ovisi o kristalnosti, a kreće se od crvene za fini prah do sive i crne za uzorke većih kristala. Tvrdoća Hematita je od 5 do 5,5 na Mohsovoj skali, a specifična težina varira od 4,9 do 5,3, ovisno o uzorku.

Hematit je slabo feromagnetičnan materijal na sobnoj temperaturi. Ispod temperature Morinovog prijelaza od 260 K magnetsko uređenje je antiferimagnetsko, a iznad Curieve temperature od 956 K postaje paramagnetsko. Tali se pri temperaturi od 1565 °C.

Literatura
----------

1. R. M. Cornell, U. Schwertmann, The Iron Oxides, Structure, Properties, Reactions, Occurrence and Uses, VCH Publ. Corp. D-69451 Weinheim, Njemačka, 1996.

  


***Hematit*** na Wikimedijinoj ostavi
**Weekly Shonen Jump** (週刊少年ジャンプ Shūkan Shōnen Janpu) je tjedni shōnen manga časopis (časopis namijenjen mlađim muškim čitateljima) u Japanu kojeg izdaje Shueisha u sklopu *Jump* serije časopisa. Najbolje je prodavan manga časopisa Japana, te jedan od najdužih: prvo izdanje je objavljeno 2.7. 1968. Stripovi obuhvaćaju razne žanrove: akcija, komedija, pustolovni i fantastika.

Sredinom 1980-ih i 1990-ih je zabilježeio rekordnu cirkulaciju (6,53 milijuna kopija), i to se smatra "zlatnim razdobljem *Jumpa*". Ipak, od tada je zabilježio drastičan pad, te mu je cirkluacija bila tek 2,4 milijuna 2015. godine.

Izvori
------

1. ↑  „2009 Japanese Manga Magazine Circulation Numbers". Anime News Network. 2009-01-18. Pristupljeno 2013-11-30. »The bestselling manga magazine, Shueisha's Weekly Shonen Jump, rose in circulation from 2.79 million copies to 2.81 million.«
2. ↑  „Top Manga Magazines' Circulation Dropped 10%+ in 1 Year". Anime News Network. 2015-04-28. Pristupljeno 2015-04-28.

Spoljašnje veze
---------------

* Službeni website (`ja`)
**Zvone Mornar** (Kaštel Novi, 5. veljače 1920. – Zagreb, 7. siječnja 2008.), jugoslavenski i hrvatski novinar i publicist.

Životopis
---------

### Počeci

Nakon završetka gimnazije polazio je Vojnu akademiju. Kao pripadnik prve generacije domobranskih časnika bio je od 1941. do 1945. poručnik pa natporučnik u Zagrebu, Varaždinu i Slavonskom Brodu, djelujući kao nastavnik u vojnim učilištima.

### Novinarski rad

U športskom novinarstvu bio je od 1945. Sve do mirovine 1984. radio je u istom listu, *Ilustriranim fizkulturnim novinama* (od 1945. *Narodni sport*, od 1962. *Sportske novosti*). Počeo je učeći od Miroslava Habuneka i Žarka Susića. Prvo je bio reporter, pa urednik nogometne rubrike, zatim od 1957. do 1972 zamjenik glavnog urednika, te napokon glavni i odgovorni urednik od 1972. do 1984. i direktor od 1976. do 1984.
Pisati je nastavio i u mirovini, kao stalni kolumnist *Slobodne Dalmacije*.
Pisao je o mnogim sportovima, ali je najviše dao kao kroničar, analitičar i komentator nogometnih zbivanja.
Izvještavao je sa šestorih Olimpijskih igara (1960. 1964. 1968. 1972. 1976. i 1980.), sa četvorih svjetskih prvenstava u nogometu (1954. 1966. 1974. i 1982.), sa svjetskih prvenstava u gimnastici i stolnom tenisu te s europskih prvenstava u plivanju i vaterpolu.

Bio je predsjednik Sekcije sportskih novinara Hrvatske čak 21 godinu, od 1950. do 1971. te predsjednik je Udruženja sportskih novinara Jugoslavije od 1971. do 1974. Šest puta je između 1965. i 1974. predstavljao državnu udrugu na kongresima Međunarodne udruge sportskih novinara (AIPS).

Bibliografija
-------------

* *Nezaboravne utrke* (1951.)
* *Na pet kontinenata* (1953.)
* *Prvi u Švicarskoj* (1954.)
* *Desetljeće nogometnih trijumfa* (1955.)
* *Prvaci opet na sceni* (1958.)
* *Tko je tko u nogometu* (1960.)
* *80 godina hrvatskog nogometa* (1993.).

Nagrade i priznanja
-------------------

* Majska nagrada Republičkog sekretarijata za prosvjetu, kulturu i fizičku kulturu Hrvatske (1962.)
* Trofej za fizičku kulturu (1970.)
* *Zlatno pero* Društva novinara Hrvatske (1974.)
* Nagrada Milan Milanović za životno djelo SFKH (1976.)
* Orden zasluga za narod sa srebrnim zracima (1976.)
* Nagrada za životno djelo Udruženja sportskih novinara Jugoslavije (1979.)
* Zlatna plaketa *Vjesnika* (1984.)
* Nagrada za životno djelo »Otokar Keršovani« (1987.)
* Diploma časti Međunarodnog odbora za fair play UNESCO-a za promicanje fair playa.
* Nagrada za životno djelo Hrvatskog zbora sportskih novinara (1994.)
* Trofej Hrvatskog zbora sportskih novinara (1999.)

Izvori
------

1. ↑  jutarnji.hr Arhivirano 2012-12-03 na Wayback Machine-u, objavljeno: 07.01.2008.
2. ↑
**Zapotec** je naziv za domorodački narod u Meksiku, njihovu jezičku porodicu koja se sastoji od više od 15 jezika, te njihovu kulturu i tradiciju, uključujući pretkolumbovsku zapotečku civilizaciju. Danas je najveći broj zapotečkih jezika ugrožen.

Lokacija
--------

**Zapoteci** se nalaze u državi Oaxaca na jugu centralnog Meksika. U predkolumbijska vremena su predstavljali jednu od velikih mezoameričkih civilizacija. Arheološki dokazi pokazuju da im je kultura stara oko 2500 godina. Ostavili su arheološke doklaze u ranom i impresivnom drevnom gradu Monte Albán; u obliku zgrada, loptačkih igrališta, veličanstvenih grobnica i grobnih artefakata koji su sadržavali fini zlatni nakit. Monte Albán bio je prvi veliki grad u zapadnoj hemisferi i centar zapotečke države koja je dominirala većinom današnje države Oaxaca.

Tehnologija
-----------

Zapoteci su razvili kalendar i logofonetički sistem pisanja koji je koristio različite simbole za različite slogove u jeziku. Ovaj sistem se smatra osnovom drugih mezoameričkih pisama koje su kasnije razvile civilizacije Maja, Mištekai Asteka. U astečkom glavnom gradu Tenochtitlanu su živjeli zapotečki i mištečki obrtnici čiji je posao bila izrada nakita za aztečke Tlatoanije ili vladare. To je uključivalo i slavnog Motecuhzomu II. Odnosi s centralnim Meksikom su još stariji i mogu se pronaći u arehološkim ostacima zapotečkom naselja unutar Teotihuacana i "gostinskoj kući" u stolu Teotihuacana koja se nalazi u Monte Albánu. Ostala važna prekolumbijska nalazišta Zapteka uključuju Lambityeco, Dainzu, Mitla, Yagul, San Jose Mogote i Zaachilu.

Religija
--------

Imali su vrlo složen religijski sistem koji je uključivao i prinošenje ljudskih žrtava.

Osvajanje Meksika
-----------------

U doba osvajanja Meksika Zapoteci su bili nezavisni od the Asteka kojima su sličili po običajima. Porazili su ih Španci tek nakon nekoliko pohoda između 1522. i 1527. a konačno pokorili tek 1551. Bili su sjedilački narod vrlo razvijene civilizacije koji je živio u velikim selima i gradovima, u kućama sagrađenim od kamena i žbuke. Najvažnije događaje svoje historije su bilježili hijeroglifima, a u borbi su koristili oklop od pamuka. Pripisuju im se slavne ruševine Mitla i Zapoteci smatraju da su tamo grobovi njihovih predaka.

Zapoteci danas
--------------

Danas u Meksiku živi izmežu 300.000 i 400.000 Zapoteka. Većina njih govori isključivo domorodačkim jezikom. Iako su danas uglavnom katolici, među njima su ostala i drevna vjerovanja i običaji, poput sahranjivanja novca s mrtvacima. Prvi misionari među Zapotecima bili su Bartolomé de Olmeda, Mercedarijanac i Juan Díaz, svećenik laik, koji je postao mučenikom nakon što su ga domoroci u Quechuli blizu Tepeace ubili zbog rušenja njihovih idola.

Najpoznatiji Zapotek svih vremena bio je Benito Juárez, koji se smatra najvećim predsjednikom u historiji Meksika.

Izvori
------

1. ↑

Vanjske veze
------------

***Zapoteci*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zapotec Culture Arhivirano 2006-05-03 na Wayback Machine-u (in English and Spanish)
* Zapotec Language Arhivirano 2009-10-08 na Wayback Machine-u (including variants, in English and Spanish)
**Digresija** (*lat. digressio - udaljavanje*), u govoru ili književnom djelu, mjesto na kojem se autor udaljava od glavne teme kako bi ispričao anegdotu, opisao krajolik ili uspomenu, iznio promišljanja, i slično. Autor se nakon privremenog udaljavanja vraća na glavnu temu, s kojom digresija može biti u znatnoj ili jedva zamjetnoj vezi.

U književnom pripovijedanju, autor digresijama prekida glavnu nit izlaganja i slabi jedinstvo radnje. Takav postupak kod čitatelja može postići nekoliko efekata. Digresija može poslužiti kao razonoda i odmor za čitatelja, ili još više pojačati interes za tekst. Važan je stilski postupak u književnosti, i može se izvesti na velik broj načina. Zauzima značajno mjesto u epici.

Osim kao tehnika u književnom pripovijedanju, digresija se koristi i u ne-književnim oblicima pisanja te u govorništvu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  *Tvrtko Čubelić*, Književni leksikon, str. 109, 3. izdanje, Zagreb, 1972.
2. 1 2  *Chris Baldick*, Concise dictionary of literary terms, Oxford University Press, 2004. str. 67, ISBN 978-0-19-860883-7
Орвил Рајт
Орвил Рајт (19. август 1871 - 30. јануар 1948), један од двојице браће Рајт. Амерички пилот и конструктор авиона, пионир авијације, који је 1903. године с братом Вилбуром, у авиону који су сами конструисали, извео први лет у историји ваздухопловства.

Први лет су извели 1903. године, потом су 1908. године заинтересовали Министарство рата САД и потписали уговор о производњи првог војног авиона. После смрти брата Вилбура 1912. године наставља сам да води предузеће Рајт. Свој удео ипак продаје 1915. године и од тада самостално ради на развоју авиона. Године 1929. добија тек установљену медаљу Данијел Гугенхајм за заједнички допринос, са братом Вилбуром, у развоју авијације.

Види још
--------

* Браћа Рајт

Референце
---------

1. ↑  „Telegram from Orville Wright in Kitty Hawk, North Carolina, to His Father Announcing Four Successful Flights, 1903 December 17". World Digital Library. 1903-12-17. Pristupljeno 2013-07-22.

Спољашње везе
-------------

* Биографија браће Рајт и опис првог лета Arhivirano 2008-01-30 na Wayback Machine-u
Zastava Republike Kongo
Zastava Narodne republike Kongo (1970-1991)
**Zastava Republike Kongo** je usvojena 18. avgusta 1958. Iako je 1970. zamijenjena drugom zastavom, 10. juna 1991. ponovo je usvojena ova zastava. 

Na zastavi se nalaze panafričke boje, zelena, zlatna i crvena. Pruge su postavljene dijagonalno. Na zastavi nema nikakvog grba.

Vidi još
--------

* Grb Republike Kongo

Zastave država u Africi

Položaj Afrike
Alžir • 
Angola • 
Benin • 
Bocvana • 
Burkina Faso • 
Burundi • 
Čad • 
Džibuti • 
Egipat1) • 
Ekvatorijalna Gvineja • 
Eritreja • 
Esvatini • 
Etiopija • 
Gabon • 
Gambija • 
Gana • 
Gvineja • 
Gvineja Bisau • 
Jemen1) • 
Južnoafrička Republika • 
Kamerun • 
Kenija • 
Komori • 
Demokratska Republika Kongo • 
Republika Kongo • 
Lesoto • 
Liberija • 
Libija • 
Madagaskar • 
Malavi • 
Mali • 
Mauricijus • 
Mauritanija • 
Maroko • 
Mozambik • 
Namibija • 
Niger • 
Nigerija • 
Obala Slonovače • 
Ruanda • 
Sejšeli • 
Senegal • 
Sijera Leone • 
Somalija • 
Centralna Afrička Republika • 
Sudan • 
Sao Tome i Principe • 
Tanzanija • 
Togo • 
Tunis • 
Uganda • 
Zambija • 
Zelenortska Ostrva • 
Zimbabve

**Teritorije i nepriznate države**: 

Ceuta (Španija) • 
Južni Sudan • 
Kanarska ostrva (Španija) • 
Madeira ostrva (Portugal) • 
Mayotte (Francuska) • 
Melilla (Španija) • 
Reunion (Francuska) • 
Somaliland • 
Sveta Helena (Velika Britanija) • 
Zapadna Sahara • 
Zanzibar (Tanzanija)

1)Smatrani i dijelom Azije.

**Ostale zastave**: 

Zastave Afrike • 
Zastave Azije • 
Zastave Evrope • 
Zastave Južne Amerike • 
Zastave Okeanije • 
Zastave Sjeverne Amerike

 

***Zastava Republike Kongo*** na Wikimedijinoj ostavi
Zastava Nigera
**Zastava Nigera** usvojena je prije neovisnosti.

To je trobojka narančaste, bijele i zelene boje. U sredini je narančasti krug kao simbol Sunca.

Narančasta predstavlja saharski sjever, bijela čistoću, a zelena nadu i plodnost.

Neuobičajne dimenzije nemaju simbolički značaj.

Zastave država u Africi

Položaj Afrike
Alžir • 
Angola • 
Benin • 
Bocvana • 
Burkina Faso • 
Burundi • 
Čad • 
Džibuti • 
Egipat1) • 
Ekvatorijalna Gvineja • 
Eritreja • 
Esvatini • 
Etiopija • 
Gabon • 
Gambija • 
Gana • 
Gvineja • 
Gvineja Bisau • 
Jemen1) • 
Južnoafrička Republika • 
Kamerun • 
Kenija • 
Komori • 
Demokratska Republika Kongo • 
Republika Kongo • 
Lesoto • 
Liberija • 
Libija • 
Madagaskar • 
Malavi • 
Mali • 
Mauricijus • 
Mauritanija • 
Maroko • 
Mozambik • 
Namibija • 
Niger • 
Nigerija • 
Obala Slonovače • 
Ruanda • 
Sejšeli • 
Senegal • 
Sijera Leone • 
Somalija • 
Centralna Afrička Republika • 
Sudan • 
Sao Tome i Principe • 
Tanzanija • 
Togo • 
Tunis • 
Uganda • 
Zambija • 
Zelenortska Ostrva • 
Zimbabve

**Teritorije i nepriznate države**: 

Ceuta (Španija) • 
Južni Sudan • 
Kanarska ostrva (Španija) • 
Madeira ostrva (Portugal) • 
Mayotte (Francuska) • 
Melilla (Španija) • 
Reunion (Francuska) • 
Somaliland • 
Sveta Helena (Velika Britanija) • 
Zapadna Sahara • 
Zanzibar (Tanzanija)

1)Smatrani i dijelom Azije.

**Ostale zastave**: 

Zastave Afrike • 
Zastave Azije • 
Zastave Evrope • 
Zastave Južne Amerike • 
Zastave Okeanije • 
Zastave Sjeverne Amerike

 

***Zastava Nigera*** na Wikimedijinoj ostavi
**Wesley Kanne Clark** (Chicago, 23. prosinca 1944.) je američki demokratski političar, poduzetnik i umirovljeni vojni general, najpoznatiji kao zapovjednik NATO snaga za vrijeme kosovskog rata i bombardiranja SR Jugoslavije.

Kao zapovjednik savezničkih snaga NATO-a u Europi od 1997. do 2000. godine, Clark je zapovjedao Operacijom *Saveznička sila* za vrijeme kosovskog rata. Bio je kandidat za predsjedničku nominaciju Demokratske stranke u Americi 2004. godine, ali se povukao iz trke 11. veljače. Tečno govori 4 jezika, uključujući španjolski i ruski.

Otpušten je prijevremeno s položaja glavnozapovijedajućeg NATO-vih snaga za Europu. Između ostalog, razlog za to bilo je i njegovo naređenje britanskom general-pukovniku Mikeu Jacksonu, u tijeku operacije zauzimanja prištinskog aerodroma za vrijeme NATO-vog napada na SR Jugoslaviju 1999. za napad na tamo stacionirane ruske trupe. General Jackson je to naređenje odbio i time spriječio sukob širih razmjera.

Prema izjavama ruskog generala Leonida Ivašova na Haaškom tribunalu pri suđenju Slobodanu Miloševiću, Clark je odbijao sve ponude Rusije u pravcu deeskalacije na Kosovu i još 1997. vršio pripreme za napad na SR Jugoslaviju, djelomično u suradnji s albanskom vojnom organizacijom *OVK*. Clark je tu tvrdnju opovrgnuo.

Postoje dvije ulice u svijetu koje se zovu po Wesleyu Clarku. Jedna je u Prištini, koja je dobila to ime od većinskog albanskog stanovništva u tom gradu zbog Clarkovih napora da se protjera srpska vojska sa Kosova. Druga ulica je u Alabami, SAD.

Vanjske poveznice
-----------------

* Kratka biografija Arhivirano 2013-07-31 na Wayback Machine-u
* Pregled stavova Wesleya Clarka
* Intervju o ratu na Kosovu na PBS-u
Aleksandar Babic (Karlovac 05.11.1988.) istaknuti svetski vozac teretnih motornih vozila na daleko poznatiji od svog sugradjanina Petra Josipovica

Životopis
---------

Zora Preradović rodila se u Aradu u Rumunjskoj 1867. godine. Kćerka je hrvatskoga pjesnika Petra i Eme Preradović (rođ. Regner pl. Bleyleben). Slikarsku školu polazila je u Beču a kasnije je učila i kod Marije Egner i u *Kunstschule fur Frauen und Madchen*. Tri sezone provela je i u slikarskoj koloniji u Dachauu kod Münchena. U Beču je živjela i izlagala u Kunstlerhausu a od 1918. godine živjela je i radila u Zagrebu te poučavala u slikanju u vlastitoj slikarskoj školi za djevojke.

Umrla je u Zagrebu 1927. godine i sahranjena je u Arkadama na Mirogoju.

Djelo
-----

Radila je uglavnom mrtve prirode (osobito cvijeće) i pejsaže u ulju, gvašu i akvarelu. U Zagrebu priredila niz samostalnih izložbi u salonu *ULUH*.

Izvori
------

1. ↑  Biografije.org: Petar Preradović Arhivirano 2010-06-02 na Wayback Machine-u, preuzeto 3. veljače 2012.
2. 1 2 3  Izložba: Preradović Zora Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u, preuzeto 3. veljače 2012.
3. ↑  Donacija dr. Josip Kovačić: Zora Preradović, preuzeto 3. veljače 2012.
4. ↑  Nina Ožegović, *28 hrvatskih slikarica plave krvi* Arhivirano 2012-07-17 na Wayback Machine-u, *Nacional*, br. 371. 24. prosinca 2002. preuzeto 3. veljače 2012.
5. ↑  Gradska groblja Zagreb - P, preuzeto 3. veljače 2012.
**Hum** se nerijetko spominje kao najmanji grad na svijetu. Ima svega 17 stanovnika i očuvane gradske institucije. Nalazi se u središnjoj Istri, 14 kilometara jugoistočno od Buzeta. 

Iako se u mnogim internetskim izvorima navodi da je kao najmanji grad na svijetu ušao i u Guinnessovu knjigu rekorda, činjenica je da se Hum u njoj zasad ne spominje, premda mu je titula najmanjeg u više navrata dodjeljivana od različitih institucija.

Unutar očuvanih gradskih bedema dvije su male ulice, župna crkva Marijinog Uznesenja sagrađena 1802. godine, romanička crkva sv. Jeronima iz 12. stoljeća, oslikana freskama pod bizantskim utjecajem, s mnogo glagoljskih natpisa i grafita, Majstora Antuna iz Padove (Kašćerge). 

U Humu je do danas sačuvan običaj "*biranja župana na leto dan*" kad svi muškarci iz župe u gradskoj loži urezivanjem glasova na drveni štap "*raboš*" biraju seoskog poglavara. Poznata je gastronomska ponuda Humske konobe, jedinog mjesta gdje se može dobiti "biska", ljekovita rakija od imele, spravljena prema stoljećima starom receptu.

Poznat je po svojoj Aleji glagoljaša.
Vrata Huma, kroz koja se ulazi u Hum, posljednje je obilježje spomenute Aleje. Vrata su metalna, a okolo se nalazi dvanaest medaljona koji prikazuju mjesece. Škole diljem Hrvatske posjećuju Hum.

Povijest
--------

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine u Humu obitava 17 stanovnika.

Prema popisu stanovništva iz 2011. godine, naselje je imalo 30 stanovnika.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

Napomena: U 1921. i 1931. sadrži podatke za naselja Brnobići, Erkovčići, Kotli i Kras, a u 1931. za naselja Benčići i Duričići.

Gospodarstvo
------------

Spomenici
---------

Manifestacije
-------------

Izvori
------

1. ↑  DZS - Popis stanovništva 2001. godine
2. ↑  Popis stanovništva 2011. Grad Buzet, www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Galerija
--------

* HumHum
* Crkva u HumuCrkva u Humu
* Ulica Ulica

Poveznice
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Hum** |

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Hum (Buzet)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Buzeta |
| --- |
| Baredine • Bartolići • Barušići • Benčići • Blatna Vas • Brnobići • Buzet • Cunj • Čiritež • Črnica • Duričići • Erkovčići • Forčići • Gornja Nugla • Hum • Juradi • Juričići • Kajini • Klarići • Kompanj • Kosoriga • Kotli • Kras • Krbavčići • Krkuž • Krti • Krušvari • Mala Huba • Mali Mlun • Marčenegla • Marinci • Martinci • Medveje • Negnar • Paladini • Pengari • Peničići • Perci • Počekaji • Podrebar • Podkuk • Pračana • Prodani • Račice • Račički Brijeg • Rim • Rimnjak • Roč • Ročko Polje • Salež • Selca • Seljaci • Senj • Sirotići • Sovinjak • Sovinjska Brda • Sovinjsko Polje • Stanica Roč • Strana • Sušići • Sveti Donat • Sveti Ivan • Sveti Martin • Šćulci • Škuljari • Štrped • Ugrini • Veli Mlun • Vrh • Žonti |
Vansolarne prema godinama otkrića
Umjetnički prikaz vansolarnog planeta
**Vansolarne planete** su planete koje nisu u sklopu Sunčevog sistema, tj. sve one planete koje je kruže oko Sunca. Nazivaju se još i *egzoplanete* ili *izvansolarne planete*.

Pronalaženje
------------

Gotovo svi do danas otkriveni planeti imaju mase jednake ili veće masama plinovitih divova u sunčevom sustavu. Takve planete je lakše otkriti jer zbog svoje mase, odnosno gravitacijskog privlačenja, ostvaruju mjerljive učinke na kretanje matičnih zvijezda. Iako se pretpostavlja da bi ti planeti mogli biti slični plinovitim divovima sunčevog sustava, još nema konačnog odgovora. Neki od takvih planeta, otkriveni u posljednje vrijeme, imaju vrlo eliptične orbite koje ih dovode ekstremno blizu matičnoj zvijezdi. Zbog toga je na njih mnogo veći utjecaj sunčevog vjetra i zračenja, nego na plinovite divove u sunčevom sustavu, čime postaje upitno jesu li istog tipa. Prvi otkriveni egzoplanet je 51 Pegasi b.

Povezano
--------

* PSR 1257+12 A, egzoplanet
* PSR B1620-26c, egzoplanet
* GQ Lupi b, egzoplanet

***Ekstrasolarni planet*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **astronomiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Центар за студије Торе
**Универзитет Јешива** (engleski: ) је приватни универзитет са седиштем у Њујорку, са шест кампуса у Њујорку и једним у Израелу. Универзитет је основан 1886. године, а 2012. проглашен је 45. најбољим универзитетом у САД-у од стране *U.S. News & World Reportа*. Универзитет похађа око 31 000 студената на преддипломским студијама, 3 500 на дипломским студијама и око 1 000 кандидата који се образују за рабине.

Види још
--------

* Амерички јеврејски универзитет
* Акредитација институција за високо образовање у САД-у

***Универзитет Јешива*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 138207272
* LCCN: n79125873
* ISNI: 0000 0004 1936 7638
* GND: 1011990-5
* SUDOC: 115051856
* BNF: cb12328747w (podaci)
* NKC: ko2010575345

 |
**Vid II** (umro posle 1233.) je bio krčki knez iz porodice Frankopana.

Biografija
----------

Vid je bio sin Bartola I Frankopana, odnosno unuk Dujama I, rodonačelnika porodice Frankopan. Zajedno sa bratom Henrikom pominje se po prvi put u povelji koju je mletački dužd Enriko Dandolo izdao Bartolovim sinovima. Vid II i Henrik stupili su u službu ugarskog kralja Andrije II pre 1213. godine kada je dužd Pjetro Zjani potvrdio za krčkog kneza samo Vidovog sina Ivana I. Braća Vid II i Henrik učestvovala su u Petom krstaškom ratu 1217. godine u sklopu armije Andrije II, na poziv pape Honorija III. Ratuju protiv Neretljana 1220. godine, Kačića i bosanskih jeretika. Andrija II je za stečene zasluge darovao braću ostrvima Brač, Hvar, Korčula i Lastovo, sa okolnim manjim ostrvima. Braća, međutim, nikada nisu uspela da uspostave svoju vlast nad tim ostrvima. Papa je 1221. godine posebnom ispravom potvrdio Andrijinu darovnicu. Andrija je falsifikovao isprave po kojima je Bartol II, treći sin Dujama, darovao svoje posede u Modruškoj i Vinodolskoj županiji Vidu II. Nakon povratka na Krk, braća su se sukobila sa krčkim knezom Ivanom I, sinom Vida I. Dogovor o upravljanju nad ostrvom postigli su 1232. godine, a predviđao je naizmenično šestomesečno upravljanje trima delovima ostrva tokom šest godina. Dogovor je 1233. godine potvrdio mletački dužd Đakomo Teupolo i Veliko veće. Vid se ovde po poslednji put pominje kao živ. Imao je četvoricu sinova: Ivana II (1242-1243), Fridriha I (1242-1251), Bartola III (1242-1251) i Vida III (1242-1251).

Izvori
------

* Hrvatski biografski leksikon, pdf
**Charles-Émile Reynaud** (8. decembar 1844 - 9. januar 1918) bio je francuski naučnik, nastavnik i pronalazač, najpoznatiji kao izumitelj praksinoskopa, uređaja za prikazivanje pokretnih slika. Njega je 1880-ih usavršio u sistem poznat kao Théâtre Optique koji je omogućavao projekciju pokretnih slika na ekran. Godine 1892. je pomoću njega javno prikazao *Pauvre Pierrot*, seriju od oko 500 rukom crtanih sličica koja se danas često navodi kao prvi animirani film u historiji. Slava i bogatstvo koju je Reynaud tako stekao je kratko trajala, jer su samo nekoliko godina kasnije braća Lumiere demonstirala svoje pokretne fotografske slike, koje su bile jeftinije ali popularnije kod publike. Reynaud je posljednje godine života proveo siromašan i zaboravljen. Ogorčen time je neke od svojih djela bacio u Seinu.

Vanjske veze
------------

* Charles-Émile Reynaud na IMDb-u (`en`)
* Kinodinamico Arhivirano 2013-04-11 na Wayback Machine-u
* Who's Who of Victorian Cinema Biography
* Biography
* Biography Arhivirano 2003-11-01 na Wayback Machine-u

***Émile Reynaud*** na Wikimedijinoj ostavi
**Hipostil** (od grčke sintagme ὑπόστυλος, ὑπό (*ispod*) + στυλος (*stup*]]), što znači *ispod stupova* je metoda gradnje velikih prostorija - **Hipostilnih dvorana** u hramovima, palačama i javnim zgradama bez korištenja lukova (svodova) koji nose krov.

Historija
---------

Ta metoda gradnje dugo se koristila u Drevnom Egiptu, odličan primjer za to je hram boga Amona u Karnaku, i u Perziji - gdje ruševine u Persepolisu svjedoče o izvanrednim primjerima gradnje hipostilnih dvorana.

Iako su brojni najčešće vrlo masivni stupovi po prirodi stvari zauzeli velik dio prostora tih dvorana, taj nedostatak je pretvoren u prednost kad su stupovi iskorišteni kao podloga za klesanje - reljefa sa herojskim ili religioznim motivima.
Hipostili se od novog vijeka rijetko koriste u arhitekturi zbog efikasnijih metoda za nošenje krovišta.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Hypostyle hall*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 2.8. 2020.

Vanjske veze
------------

***Hipostil*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Hypostyle hall* (`en`)
Координате: 44° 26′ 19" СГШ, 20° 41′ 57" ИГД

**Селтерс Бања** или **Младеновачка бања** се налази у Младеновцу, на пространом терену, на обронцима планине Космај 46км југоисточно од Београда.

Клима је пријатна, а Бања је позната по чистом ваздуху и прелепо уређеном парку, са доста зеленила. У близини се налазе културно-историјски споменици и излетишта. 1898. године је на овом простору откривена лековита минерална вода.

Она помазе код повреда зглобова и мишића, обољења крвних судова и горњих дисајних путева, ... Лековито својство ове воде познато је и употребљава се више од 100 година.

У саставу бање су и једнокреветне, двокреветне и трокреветне собе, амфитеатар, ресторан за ручавање (за 250 особа), банкет сала и базен са топлом водом.

Велике заслуге за развој Селтерс Бање има др Томислав Малишић.

Референце
---------

1. ↑  Биографија за читав роман („Вечерње новости", 10. август 2014)

| * p
* r
* u
Бање у Србији |
| --- |
| 
Врњачка Бања **•** Соко Бања **•** Нишка Бања **•** Сијаринска Бања **•** Бања Врујци **•** Матарушка Бања **•** Врањска Бања **•** Бадања **•** Бујановачка Бања **•** Брестовачка Бања **•** Рибарска Бања **•** Гамзиградска Бања **•** Луковска Бања **•** Буковичка Бања **•** Бања Ковиљача **•** Пролом Бања **•** Бања Горња Трепча **•** Куршумлијска Бања **•** Овчар Бања **•** Стара Бања **•** Бања Звонце (Бабушница) **•** Селтерс Бања **•** Бања (Прибој) **•** Богутовачка Бања **•** Бања у Старом Сланкамену **•** Слатинска Бања |  |
Za ostale osobe s istim imenom, v. Hipomen (razvrstavanje).
*Atalanta i Hipomen*, Guido Reni, oko 1622–1625
**Hipomen** (starogrčki: ), poznat i kao **Melanion** (Μελανίων) ili **Milanion** (Μειλανίων), bio je, u grčkoj mitologiji, sin Arkađanina Amfidamanta ili, prema drugima, sin Megareja iz Onhesta, te suprug čuvene lovkinje Atalante. Bio je jedan od Hironovih učenika i druge je prevazilazio svojom spremnošću i željom da se prihvati najtežih zadataka. Na natpisima se spominje kao jedan od učesnika u lovu na kalidonskog vepra.

Mitologija
----------

Osnovni mit o Hipomenu tiče se njegovog udvaranja slavnoj lovkinji Atalanti, a zabeležili su ga Pseudo-Apolodor, Ovidije i Higin.

Hipomen se zaljubio u Atalantu, devicu i lovkinju koja je iskazivala izrazitu odbojnost prema udaji. Uznemirena muškarcima koji su se divili njenoj lepoti dok je trčala šumom, objavila je da će se udati za onoga koji je pobedi u utrci (budući da je sama bila poznata kao vrlo brza trkačica), a da će one koji u utrci pretrpe poraz kazniti smrću. Prema drugoj verziji, kojub prenosi Higin, otac je od nje zahtevao da se uda, što je ona odbijala, pa se složila s idejom da se utrkuje s proscima znajući da u takvom nadmetanju nikad neće izgubiti. 

Atalanta je pobedila sve svoje prosce osim Hipomena, koji ju je pobedio lukavstom, a ne brzinom. Naime, Hipomen je znao da ne može pobediti Atalantu, pa se za pomoć obratio boginji Afroditi, kojoj se ionako nije sviđalo to što je lovkinja prezrela ljubav. Afrodita mu je dala tri zlatne jabuke ― koje su, prema Ovidiju, bile ubrane s njenog svetog drveta u Tamasu na Kipru ili, prema Serviju, iz vrta Hesperidâ ― te mu je savetovala da ih tokom utrke ispušta jednu po jednu kako bi odvukao pažnju Atalanti. Nakon što je bacio prvu, a zatim i drugu jabuku, Atalanta je uspela da ponovo pređe u vodstvo, ali kad se zaustavila da bi uzela treću jabuku, Hipomen je odneo pobedu u utrci i tako dobio Atalantu za ženu.

Boginja Kibela pretvorila je Atalantu i Hipomena u lavove kao kaznu za to što su vodili ljubav u jednom njenom hramu, u koji su svratili na putu Hipomenovoj kući. (Grci su verovali da se lavovi ne pare međusobno, nego samo s leopardima.) Ovidije i Servije, pak, kažu da je Hipomen zaboravio da se oduži Afroditi za njenu pomoć, pa ih je stoga, kad su odseli u Kibelinom hramu, Afrodita nagnala da polude od požude i vode ljubav, znajući da će to uvrediti Kibelu, koja ih je onda pretvorila u lavole. Prema Higinu, u lavove ih je pretvorio Zevs. Nakon toga njih dvoje bili su uprgenuti u Kibeline kočije, koje Servije izjednačava sa samom Zemljom.

Prema nekim izvorima, Hipomen (Melanion) bio je otac Partenopejev. Prema drugima, Atalanta je svog sina rodila Aresu ili Meleagru još pre no što se udala za Hipomena.

Literatura
----------

* Schmitz, Leonhard (1867), „Hippomenes (1)",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, **1**, Boston, pp. 8
**Widnes** je grad od 61,464 stanovnika na sjeverozapadu Engleske u Grofoviji Cheshire.

On je i administrativni centar Unitarne jedinice Halton.

Geografske karakteristike
-------------------------

Widnes leži na sjevernoj obali rijeke Mersey, na južnoj periferiji Liverpoolske metropole. S druge strane Merseya leži Runcorn.

Historija
---------

Widnes je sve do 1845. bio naselje od par kuća. kod Woodenda, tad je podignut željezničko - kanalski kompleks koji se tad zvao Dokovi Widnesa, a danas Otok Spike. Zahvaljujući nedalekim rudnicima soli u Cheshiru i ugljenokopima po Lancashiru Widnes je postao jedan od najvećih centara britanske kemijske industrije.

Prvi pogon kemijske industrije podigao je 1847. John Hutchinson.

Proizvodnja sapuna i drugih kemijskih proizvoda privukla je brojne stanovnike u brzo rastući grad. Centar grada podignut je u drugoj polovici 19. vijeka oko Trga Victoria. Istovremeno su njegove tvornice proizvodile ogromne količine otrovnog i opasnog otpada, kog su nesmetano bacale kojekuda,. To je donekle postroženo nakon donošenja prvog Zakona o opasnom otpadu iz 1862.

Stanje sa okolišem se polako poboljšano 1920-ih i 1930-ih. Nakon Drugog svjetskog rata postojao je veliki program izgradnje novih raznovrsnijih industrijskih pogona, ali kemijska industrija je i nadalje ostala dominantna.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Widnes*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 21. 04. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Halton*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 21. 04. 2017.

Vanjske veze
------------

***Widnes*** na Wikimedijinoj ostavi

* Widnes Historical Society Arhivirano 2017-05-07 na Wayback Machine-u (`en`)
Zgrada Ureda državne uprave
Zgrada Ureda državne uprave iz Zanonove ulice
**Zgrada ureda državne uprave**, nekadašnji je hotel Europe, na riječkoj Rivi.

Povijest
--------

Preko puta Orlandovoga gata na probranom položaju stoji zgrada Ureda državne uprave Primorsko-goranske županije, bivši Hotel "Europe", građen 1874. godine, po projektu slavnog tršćanskog arhitekta Giuseppea Brunia, graditelja palače Modello i Municipija u Trstu. Veleposjednik Josip Gorup vizionarski osjeća da se Rijeka pretvara u kozmopolitski emporij te investira svoj kapital u prvi riječki palace, hotel smješten na putničkoj obali, koja je u vrijeme inteziviranog parabrodarskog prometa postala nova fasada grada. Palača "Europe" zrcali se na moru i jedan je od krasnih primjera venecijanskog elektricizma oslonjenog na mediteransko poimanje stapanja arhitektonskih struktura s prirodom. Jedno je od najkoherentnijih arhitektonskih ostvarenja u Rijeci.

Izvori
------

***Zgrada Administracije u Rijeci*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Grada Rijeke Arhivirano 2013-10-02 na Wayback Machine-u
**Gornji Rogolji** su naselje u općini Okučani u Brodsko-posavskoj županiji. Nalaze se sjeverno od Okučana i Donji Rogolja na planini Psunju.

Prema popisu stanovništva iz 2011. godine Gornji Rogolji su imali 26 stanovnika, dok su 2001. imali 34 stanovnika od toga 9 Hrvata i 23 Srbina. 

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**\*Napomena:** Naselja Donji Rogolji i Gornji Rogolji iskazuju se od 1948. Do 1931. iskazivano je naselje Rogolje. Za to bivše naselje sadrži podatke od 1857. do 1931. U 1948. iskazano pod imenom Gornje Rogolje, a od 1953. pod imenom Gornji Rogolji.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva Republik Hrvatske 2011. www.dzs.hr
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Gornji Rogolji** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u općini Okučani |
| --- |
| Benkovac • Bijela Stijena • Bobare • Bodegraj • Cage • Čaprginci • Čovac • Donji Rogolji • Gornji Rogolji • Lađevac • Lještani • Mašićka Šagovina • Okučani • Širinci • Trnakovac • Vrbovljani • Žumberkovac |
*Za ostala značenja, v. Vim (razvrstavanje).*

**Vim** (***V**i **IM**proved*) je nasljednik **vi** editora. Postoji u verzijama za dosta operativnih sistema, a usto nudi i veliku dokumentaciju, što ga čini jednim od najpopularnijih editora teksta zajedno sa Emacsom. Uz sam editor dolazi veliki broj *help* fajlova koji objašnjavaju od samog početka pa
do najnaprednijih načina editovanja teksta.. Lista podržanih jezika je takođe ogromna, a ako postoji neki jezik koji nije tu, dodati podršku za njega je veoma 
jednostavno. Proširivost njegovih mogućnosti je omogućena putem skriptiranja (Vim-ov skriptni jezik, 
dosta sličan Perl jeziku), što uključuje i izraze (*regular expressions*).

Vanjski linkovi
---------------

* Službena stranica ((en))
* FTP stranica ((en))
* Priručnik ((en))
* Priručnici starijih verzija Arhivirano 2014-04-13 na Wayback Machine-u ((en))

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **računarstvu** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


***Vim*** na Wikimedijinoj ostavi
**Zgrada Ante Štambuka** je objekat visoke ambijentalne i dokumentarne vrijednosti vezan za austrougarski period – pripada jednoj od najznačajnijih gradskih ambijentalnih cjelina – Titovoj ulici u Sarajevu, Bosna i Hercegovina. Do danas je zadržala kontinuitet stambeno-poslovne funkcije i nalazi se u vrlo dobrom konstruktivnom stanju i primjerno je održavana, uključujući konzervatorsko-restauratorske radove na fasadama. Proglašena je za nacionalni spomenik BiH. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo.

Historija
---------

Izgrađena je tokom prve decenije XX vijeka za porodicu Štambuk, kada je u Sarajevu izgrađen veći broj objekata u duhu secesije.. Projekat zgrade izradio je Josip Vancaš 1905. godine, a izvedena je po izmijenjenom projektu iz 1907. godine.

U vrijeme građenja ove palate na snazi je je novi Građevinski red za „Zemaljski glavni grad Sarajevo", objavljen 5. augusta 1893. godine. Ovim građevinskim redom vodi se računa o budućem izgledu grada, pa su u pogledu građenja i primjene građevinskog materijala postavljeni novi standardi.. Nakon toga zgrada je nekoliko puta mijenjala vlasnika.

Opis
----

Zgrada Ante Štambuka spada u red stambeno-poslovnih najamnih zgrada u nizu, nastalih kao interpolacija u prethodno izgrađenom području.
Izgrađena je kao uglovnica približno pravougaone tlocrtne osnove dimenzija 30,00 m x 15,00 m. dok visina iznosi 19,20 m. U funkcionalnom smislu, podijeljena je na prizemlje - gdje je predviđen poslovni prostor i spratove na kojima je prvobitnim projektom bila predviđena isključivo stambena funkcija..

Tijekom Drugog svjetskog rata nisu zabilježena posebna oštećenja. Početkom šezdesetih godina XX. stoljeća je nacionalizirana, ali ne mijenja svoju poslovno-stambenu funkciju. Tokom zadnjeg rata u BiH (period 1992.-95.) fasadne plohe su oštećene usljed granatiranja, ali nije došlo do oštećenja koja bi mogla ugroziti stabilnost konstrukcije objekta. 

Godine 2006. na zgradi su izvršeni konzervatorsko-restauratorski radovi na uličnim fasadama, i to od strane Kantonalnog zavoda za zaštitu kulturnog i prirodnog naslijeđa, pa se zgrada nalazi u vrlo dobrom konstruktivnom stanju.

Literatura
----------

* Alija Bejtić -Ulice i trgovi Sarajeva. Sarajevo: Muzej grada Sarajeva 1973. Godine
* Ibrahim Krzović - Arhitektura secesije u Bosni i Hercegovini, Kulturno naslijeđe, Sarajevo
* Nedžad Kurto - Sarajevo 1492-1992, Oko, Sarajevo.
* B. Zlatar, M. Ganibegović, Š. Gavraović, V. Žujo. Sarajevo, ulice, trgovi, mostovi, parkovi i spomenici – općina Centar. Sarajevo: "Mediapress", 2007.
* Jela Božić, -Arhitekt Josip pl. Vancaš, Značaj i doprinos arhitekturi Sarajeva u periodu austrougarske uprave, doktorska disertacija, Sarajevo, 1989.
Brončana kovanica koju je izdao **Vima Takto**, odnosno "Soter Megas" (vl. cca. 80-90).  

**Pismo:** Bista Vime Taktoa, sa grčkom kraljevskom vrpcom i blještećim skeptrom; iza njega trostruka tamgha.  

**Glava:** Kralj na konju s grčkom kraljevskom vrpcom, nosi skeptar. trostruka tamgha; legenda na iskvarenom grčkom ΒΑΣΙΛΕΥ ΒΑΣΙΛΕΥΩΝ ΣΩΤΗΡ ΜΕΓΑΣ "Basileu Basileon Sotir Megas": "Kralj kraljeva, veliki spasitelj".
**Vima Takto** ili **Vima Taktu** bio je kušanski vladar koji je vladao područjem današnjeg Afganistana i Sjeverne Indije od oko 80. do 90. n.e.

Dugo vremena je među historičarima bio poznat kao "Bezimeni kralj", s obzirom da su jedini njegovi tragovi bili u obliku kovanica. Tek kasnije je Rabatački zapis spojio kovanice sa konkretnim imenom.

Pretpostavlja se da je Yangaozhen (kineski:閻高珍), koji se navodi u *Knjizi Kasnijeg Hana* kao sin osnivača Carstva Kudžule Kadfiza upravo Vima Takto.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodni:**Kudžula Kadfiz** | **Kušanski vladar**(80-90) | Slijedi:**Vima Kadfiz** |

Fusnote
-------

* Falk, Harry 2009. *The name of Vema Takhtu*. W. Sundermann, A. Hintze & F. de Blois (eds.), Exegisti monumenta - Festschrift in Honour of Nicholas Sims-Williams (Iranica, 17). Wiesbaden : Harrassowitz, pp. 105-116.
* Hill, John E. (2009) *Through the Jade Gate to Rome: A Study of the Silk Routes during the Later Han Dynasty, 1st to 2nd Centuries CE*. BookSurge, Charleston, South Carolina. ISBN 978-1-4392-2134-1.

Vanjske veze
------------

* Coins of Vima Takto
* More coins of Vima Takto
* Hill, John E. 2004. *The Western Regions according to the Hou Hanshu.* Draft annotated English translation.
**Iki** (いき ili 粋) je tradicionalni japanski estetski ideal ljudskog ponašanja i volje; grubo rečeno stil ophođenja. Smatra se da su osnove iki-ja nastale među građanima (*čonin - 町人*) Edo perioda. Iki se često pogrešno shvata kao holistička ideja koja podrazumeva *sve japansko*; međutim, iki je zapravo specifični estetski ideal, drugačiji od ostalih površnih gledišta. Iz tog razloga su se obično samuraji i seljani, kao viša i niža društvena klasa smatrali slojem ljudi koji ne poseduju kvalitete iki-ja, već podpadaju u *jabo* (野暮 - antonim iki-ja). U isto vreme, savremena popularna predstava, prikazuje individualne borce kao značajne nosioce atributa *iki*. Na samu popularizaciju korišćenja izraza iki među modernom intelektualnom elitom, uticalo je delo Kuki Šuzo-a, *Iki no kozo* (「いき」の構造 - *Struktura iki-ja*) iz 1930. godine.

S obzirom da je iki *skovan* od strane srednje klase japanskih trgovaca, može se smatrati savremenijim izrazom od tradicionalnog *vabisabi* (侘寂). Iki odražava karakteristike jednostavnosti, sofisticiranosti, spontanosti i originalnosti. On je takođe efemeran, romantičan, direktan, odmeren, smeo, mudar i nesvestan. Iki može da predstavlja ljudsku osobinu ili veštačku pojavu koja poseduje ljudsku volju ili svest. Dobar predstavnik iki-ja je pisac Haruki Murakami (1949. -), koji piše čistim i odlučnim stilom, donekle sentimentalnim i sa primesama fantastike. Za razliku od Murakami-ja, Jasunari Kavabata (1899. - 1972.) piše više poetski, sa većim naglaskom na unutrašnje emotivno stanje svojih likova, okrećući se ka izrazu *vabisabi*.
**Gaj Kasije Longin** (*Gaius Cassius Longinus*, 2. vijek pne.) je bio rimski političar i vojskovođa iz doba Trećeg makedonskog rata. Na samom početku sukoba je izabran za konzula. Dok je njegov kolega Publije Licinije Kras s vojskom preko Jadrana otišao u Grčku, Kasije je s vojskom otišao na sjeveroistok Italije, odnosno tadašnju granicu Republike kako bi je branio od eventualnog kopnenog napada Makedonaca. Tamo je osjetio duboko nezadovoljstvo time što ne sudjeluje u neposrednim borbama, te je odlučio na svoju ruku napasti Makedonce marširajući na jug preko Balkanskog poluotoka. Kada mu se vojska nalazila na maršu, iz Rima je stiglo izričito naređenje Senata da obustavi pohod i vrati se na početne pozicije. Kasije je poslušao naredbu, ali je vojsku pri povratku proveo kroz zemlju Skordiska koje je pri tome napao, zapalio im sela i hiljade ljudi uzeo kao roblje. Skordisci, koji prije toga nisu imali neprijateljstva s Rimljanima, žalili su se Senatu, koji im je pristao dati odštetu.

Longin je godine 154. pne. postao cenzor. Mandat mu je obilježen izgradnjom teatra - prvog građevine takvog tipa koja je u Rimu izgrađena od kamena. Ona, međutim, nije potrajala jer ju je Publije Kornelije Scipion Nasika proglasio povredom rimskih običaja i dao srušiti.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Gaius Popillius Laenas iPublius Aelius Ligus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Publijem Licinijem Krasom* 171. pne. | Slijedi: **Aulus Atilius Serranus i Aulus Hostilius Mancinus**  |
**Hrvatsko aktuarsko društvo**  (HAD) je udruga stučnjaka aktuara u Hrvatskoj čiji je cilj promicanje i razvoj aktuarske znanosti i struke te njena praktična primjena te usavršavanje i izobrazba novih aktuara. 

HAD je osnovano 1996. godine te broji 53 redovna, 43 pridružena i 2 počasna člana. 

Hrvatsko aktuarsko društvo je redovni član International Actuarial Association (IAA) i član promatrač Groupe Consultatif Actuariel Europeen. Društvo trenutačno radi i na ispunjavanju uvjeta za prijem u članstvo Groupe Consultatif kao pridruženi član.

Članstvo u HAD-u
----------------

Društvo je organizirano na takav način da su moguće tri različite vrste članstva i to kao:

**Redovni član**  može biti osoba koja se u znanstvenom ili praktičnom smislu bavi aktuarskom strukom, prihvaća odredbe statuta HAD-a i prema njemu se povodi u radu, ima visoku stručnu spremu i te ima završenu specijalističku izobrazbu iz aktuaristike u skladu sa IAA i sa odlukom o kriterijima za prijam u redovno članstvo koju donosi skupština HAD-a te ima minimalno dvije godine praktičnog rada u aktuarskim poslovima.

**Pridruženi član**  može biti osoba koja se obrazuje za aktuarski posao ili radi na aktuarskim poslovima, a ne zadovoljava uvjete za prijam u redovno članstvo, ili osoba zainteresirana za praćenje aktuarske struke.

**Počasno članstvo**  može dobiti osoba koja je osobito zaslužna za HAD, za razvoj aktuarske znanosti i njezine primjene ili pak priznati znanstveni djelatnik.

Taskođer pogledati
------------------

* Aktuar

Eksterni linkovi
----------------

* Službene stanice Hrvatsko aktuarsko društvo
* International Actuarial Association (IAA)
* Groupe Consultatif Actuariel Europeen[*mrtav link*]
**Hrvatsko-srpska koalicija** je naziv za koaliciju hrvatskih i srpskih nacionalističkih stranaka koje su djelovale na području tadašnje Austro-Ugarske, a današnje Hrvatske početkom 20. vijeka. Njeni lideri su bili Hrvat frano Supilo, a u kasnije vrijeme Srbin Svetozar Pribićević. 

Sklapanju koalicije, kojoj su prethodile Riječka i Zadarska deklaracija u oktobru 1905. godine, povod je bio narodni pokret protiv omraženog bana Khuena Hedervaryja 1903. godine, kome su se uz hrvatske priključile i srpske seljačke mase. Shvativši da od hrvatsko-srpskih podjela najviše profitiraju mađarska vlada, odnosno Beč, kao i italijanski iredentistički pokret u Dalmaciji, hrvatski pravaški političari na čelu s Franom Supilom su sklopili sporazum s Pribićevićevom Srpskom samostalnom strankom i formirali koaliciju kojoj je, između ostalog, program bio i stvaranje šire južnoslavenske zajednice - bilo u obliku jugoslavenske države, bilo u obliku trijalistički uređene Habsburške Monarhije.

Koalicija je formalno stvorena u decembru 1905. a pristupili su joj: 

* Hrvatska stranka prava
* Hrvatska napredna stranka
* Srpska narodna samostalna stranka,
* Srpska narodna radikalna stranka
* Socijaldemokratska stranka Hrvatske.

Socijaldemokrati i radikali nisu ostali dio koalicije.

Stvaranje te koalicije je 1908. godine od strane bečke vlade shvaćeno kao velika opasnost, pa je njeno čelništvo suđeno na Veleizdajničkom procesu. Supilo je nakon tog procesa marginaliziran, a Pribićević preuzima čelništvo i ublažava stav prema mađarskoj vladi, s kojom je 1913. godine sklopljen i formalni sporazum.

Za vrijeme prvog svjetskog rata Hrvatsko-srpska koalicija je bila lojalna prema vladi u Beču i sve do posljednjeg trenutka se zalagala za očuvanje Austro-Ugarske. Nakon stvaranja Države SHS, a potom Kraljevine SHS, većina njenih predstavnika se priključila vladi u Beogradu i zalagala za centralističko uređenje države i Vidovdanski ustav.

1919. godine Hrvatsko-srpska koalicija pod vođstvom Svetozara Pribićevića se sjedinjuje sa tri srbijanske partije: Samostalnom radikalnom strankom i dvije manje, Srpskom naprednom strankom i Liberalnom strankom, kao i sa slovenskim liberali, a novostvorenoj zajednici pristupaju raznorazne liberal-demokratski političari i grupacije iz Bosne i Hercegovine, Makedonije i Crne Gore. Simbolički je osnivačka skupština održana u Sarajevu, radije nego u Beogradu. Osnovana je Demokratska stranka pod vođstvom Ljubomira Davidovića, koja postaje shodno svojem širokom članstvu, najjača politička snaga u novostvorenoj Kraljevini Srba Hrvata i Slovenaca.