recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Drawsko Pomorskie** (njemački: *Dramburg*) je grad od 11,523 stanovnika na sjeverozapadu Poljske u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Drawsko leži duž obala rijeke Drawe udaljen stotinjak km istočno od Szczecina.

Historija
---------

U 12. vijeku Drawsko je bio utvrđeno naselje na rijeci Drawiu kraju poznatom kao *Sarcthicze desertum* (Šuma Sarcthicze).

Nakon ubistva vojvode Przemysła II poljski utjecaj u Pomeraniji je nestao, pa je od 1297. u vlasništvu Markgrofovija Brandenburg.

Drawsko je dobilo gradska prava 1297. od brandenburgških markgrofova pod imenom *Drawenborch*, od 1368. zove se *Drawenburg*, a nakon tog sve do 1945. *Dramburg*.

Grad je često mijenjao vlasnike, u početku je pripadao Markgrofoviji Brandenburg, od 1400. do 1455. Teutonskom viteškom redu, nakon tog Ivanovacima, pa Kraljevini Pruskoj i na kraju Njemačkom Carstvu i Trećem Reichu. 
Intenzivniji razvoj doživio je nakon izgradnje željezničke pruge Koszalin-Szczecin 1877.

Pobratimski gradovi
-------------------

Drawsko ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

* Njemačka Bad Bramstedt, Njemačka
* Njemačka Strasburg (Uckermark), Njemačka
* Poljska Złocieniec Poljska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „History of the city" (engleski). Drawsko Pomorskie. Arhivirano iz originala na datum 2021-04-10. Pristupljeno 9.04. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Poland: Zachodniopomorskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 9.04. 2021.
3. ↑  „Twin cities" (engleski). Drawsko Pomorskie. Arhivirano iz originala na datum 2021-04-10. Pristupljeno 9.04. 2021.

Vanjske veze
------------

***Drawsko Pomorskie*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Drawsko Pomorskie* (službene stranice) Arhivirano 2021-04-10 na Wayback Machine-u (`pl`)
**Krešimir Blažević** (Slavonski Brod 1958. - Zagreb 19. ožujka 2007.) hrvatski pjevač, osnivač Animatora

Životopis
---------

Poznat i kao "hrvatski Elvis Costello", Blažević je rođen 1958. u Slavonskom Brodu gdje je završio realnu gimnaziju i osnovnu glazbenu školu za violinu i gitaru. Na Filozofskom fakultetu u Zagrebu diplomirao je etnologiju i komparativnu književnost. Radio je sve što se u glazbi može raditi. Od 1982. intenzivno se bavi glazbom kada je osnovao vlastitu grupu Animatori te u njoj bio skladatelj, tekstopisac, pjevač i gitarist.

1989. bio je glazbeni urednik i organizator programa u Glazbenom klubu Kulušić, te glazbeni producent. 1991. radio je kao urednik publishinga u Croatia Recordsu.

Objavio je zbirku poezije i jedne i druge i knjigu pripovijedaka *Sam u koloni*. Pisao je glazbene kritike u časopisima Vijenac, Kana i Cantus. Bio je član Hrvatskog društva skladatelja, Hrvatske glazbene unije, čiji je jedan od osnivača, a njegova kratka biografija nalazi se i u izdanju Sveučilišta Cambridge Who is Who in Popular Music. 2001. zajedno s Brankom Bogunovićem Pifom snimio je album "Julija je bacila svoj krevet kroz prozor." Autor je prve domaće rock autobiografije naziva "Ostat ću mlad".
Struktura krila vretenca
Krilo leptira
Krilo ose
**Krila kukaca** su organi za letenje koji se nalaze s gornje strane srednjeg i stražnjeg prsnog kolutića. Svi kukci imaju dva para krila i po krilima se razlikuju od svih drugih beskralješnjaka.

Evolucija
---------

Krila kukaca nastala su od leđnih izdanaka koji su služili kao padobrani pri skakanju ili padanju s drveća. Razvitkom mišića padobrani su postali pokretni i razvili su se u krila. Nastajanje krila od leđnih izdanaka posredno se vidi se pri preobrazbi kukaca s nepotpunom preobrazbom (npr. skakavci i vretenca) kojima postupno rastu krila.

Vrste krila
-----------

Kod vretenaca su oba para krila jednake opnaste strukture i pokreću se neovisno, kod većine drugih kukaca prednja i stražnja krila se pokreću skupa. Kod mrežokrilaca su krila isprekrižena rebrima, kod opnokrilaca i leptira su stražnja krila manja od prednjih, kod dvokrilaca su stražnja krila smanjena u neznatne maljice, kod ravnokrilaca su stražnja krila veća od prednjih, kod kornjaša su prednja krila hitinizirana u zaštitno tvrdo pokrilje ispod kojega je presložen mnogo veći opnasti stražnji par krila, kod polukrilaca je jače hitinizirana samo prednja polovica prednjih krila, šturaka i rovaca prednja su krila mnoga manja od stražnjih, kod resičara krila su znatno reducirane krilne plohe a funkcionalnost leta postižu resastim nastavcima. 
Krila su posve nestala u nametnika: buha, ušiju, stjenica, spiljskih kukaca. Krila su nestala samo ženkama krijesnica, nekih grbica, kod smokvine kovnarice (*Blastophaga psenes*) su samo mužjaci bez krila. Bez krila su radnici mrava i termita dok su spolni oblici krilati. Nametnička muha, ovčja ušara (*Melophaus ovinus*) leti okolo dok ne nađe domadara, a kad zasjedne na domadara odbaci krila.

Izvori
------

1. ↑  Ivo Matoničkin, Ivan Habdija, Biserka Primc-Habdija, Beskralješnjaci, biologija viših avertebrata, Školska knjiga, Zagreb, 1999. ISBN 953-0-30824-8

***Krila kukaca*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kriminal bijelog ovratnika** je izraz koji u najširem smislu označava kriminalne akte osoba koja pripadaju srednjim i višim slojevima nekog društva. Ime je dobio po engleskom izrazu *white-collar* (*bijeli ovratnik*) koji, pogotovo u SAD, označava radnu snagu koja se bavi uglavnom intelektualnim radom, pa stoga zauzima više položaje u preduzećima, ima bolje plate, te veći ugled i položaj u društvu od klasične radničke klase (*blue-collar*) koja se bavi uglavnom fizičkim radom.

U užem smislu izraz kriminal bijelog ovratnika označava kriminalne akte, odnosno krivična djela koja su specifična za osobe tog društvenog statusa, a to su u pravilu djela financijskog kriminala kao što su prevare, podmićivanja, pronevjere, krivotvorenje, utaja poreza, insajdersko trgovanje vrijednosnim papirima i sl. 

Kriminal bijelog ovratnika se često od ostalih vrsta kriminala razlikuje i po tome što obično ne izaziva veliku pažnju javnosti, ali ni policijskih, odnosno pravosudnih organa države. Razlozi za to su u činjenici da su počinitelji tih djela obično ne samo dobro situirani, nego i povezani s vodećim predstavnicima vlasti, odnosno vrhunski školovani odnosno stručno osposobljeni da dugo vremena kriju postojanje svojih zločina. 

Drugi važan razlog je u tome što kriminal bijelog ovratnika u pravilu ne sadrži elemente nasilja, pa ga stoga ni javnost ni država ne shvaćaju kao ozbiljnu prijetnju. 

S druge strane, dio ekonomista, sociologa i kriminologa drži da je kriminal bijelog ovratnika daleko opasniji po društvo od drugih vrsta kriminala jer je u stanju ozbiljno potkopati financijsku sigurnost države i širokim slojevima stanovništva učiniti daleko više štete nego pojedinačni akti nasilja i drugog "običnog" kriminala.

Vanjske poveznice
-----------------

* Ante Vranović Ministarstvo pravosuđa svjesno štiti pravosudnu mafiju, u: Pravosudna i policijska mafija (zbornik radova), urednik Darko Petričić magistar politologije, Zagreb, 2016. str. 60.-86

V. također
----------

* Kriminal plavog ovratnika
**Cree** su domorodački narod Sjeverne Amerike čija se domovina prostire od Stjenovitih planina do Atlantskoh oceana u Kanadi i Sjedinjenim Državama. Danas predstavljaju najveću skupinu Prvih naroda u Kanadi, dok se u SAD tretiraju kao Domorodački Amerikanci. Cree jezik je algonkvinski jezik koji je jednom bio najrasprostranjeniji jezik Sjeverne Amerike. Danas, pak, svi Cree ne mogu s njim govoriti, odnosno više se koriste s engleskim i francuskim.

Kao vješti lovci na bufale i konjanici, Cree su bili u savezništvu s klanom Assiniboine naroda Sioux prije nego što su sreli engleske i francuske doseljenike u 16. vijeku. 

Trenutno Cree u SAD žive u rezervatu Rocky Boy, kojeg dijele s narodom Chippewa. 

U Kanadi ih ima 200.000. Tradicionalno su živjeli u miru s bijelcima, s obzirom da im je zemlja relativno slabo naseljena i nezanimljiva evropskim doseljenicima. No, to se promijenilo 1970-ih kada je kvebečka vlada pokrenula ambiciozni hidroenergetski James Bay projekt. Pleme Cree je, uz pomoć grupa za zaštitu okoline, vodila spor s vladom koje je sporazumo riješen tek nedavno.

Vanjske veze
------------

***Kri*** na Wikimedijinoj ostavi

* Grand Council of the Crees (GCC) website
* Lac La Ronge Band website Arhivirano 2007-08-18 na Wayback Machine-u
* Dammed river Arhivirano 2006-02-18 na Wayback Machine-u from Canadian Geographic

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85033881
* NKC: ph929566

 |
**Glavočić crnobok** (lat. *Gobius vittatus*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Ova mala ribica naraste samo do 5,8 cm duljine, a živi na koraljnom dnu, na dubinama do 15-85 m , a najčešće na plićem dijelu, do nekih 50 m. Duguljastog je tijela, vretenastog oblika, tupaste glave, zaobljene repne peraje. Boja tijela mu je žućkasto-smeđa, a karakteristična crna pruga mu se proteže po sredini boka cijelom duljinom tijela i koja zauzima otprilike 1/3 bočne površine. Hrani se kopepodima, harpaktikoidima, sitnim račićima, kao i algama.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavočić crnobok živi samo u Mediteranu , tj. on je endemska vrsta Mediterana. Rasprostire se od Francuske obale Mediterana, pa do Jadrana, uključujući i Egejsko more .

Izvori
------

1. ↑  (`en`) Striped goby (fishbase.org)

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavočić crnobok** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavočić crnobok** |

***Glavočić crnobok*** na Wikimedijinoj ostavi
Za galij-indij-arsen, v. GaInAs.
**Gainas** (? - 400) je bio gotski vojskovođa u rimskoj službi koji je kao *Magister Militum* služio careve Teodozija I i Arkadija.

Opisuje se kao čovjek skromnog, odnosno "nikakvog" porijekla, a karijeru u rimskoj vojsci je počeo kao obični vojnik. Godine 394. je napredovao dovoljno visoko da postane komandant gotskog kontingenta u Teodozijevoj vojsci koja se borila protiv uzurpatora Eugenija. Sljedeće godine, nakon Teodozijeve smrti, sklopio je savez sa zapadnorimskim generalom Stilihonom i carskim komornikom Eutropijem, te je nakon toga likvidiran dotle svemoćni ministar Rufin.

Godine 399. se okrenuo protiv Rufina, a u čemu mu je kao dobra prilika došao ustanak ostrogotskih najamnika pod Tribigildom u Frigiji. Rufin je njegovu vojsku poslao protiv ustanika, ali je Gainas, za koji dio historičara vjeruju da je bio u rodu, a možda čak i dosluhu, sa Tribigildom, pokazao nesklonost da se protiv njega borbeno angažira i umjesto toga od cara zatražio da započne pregovore sa ustanicima. Kada se činilo da ništa ne može zaustaviti ustanike, Arkadije je pristao, a kao žrtva je pao Eutropije, koji je uhapšen, a potom pogubljen.

Gainas je tako nakratko postao najmoćniji čovjek Carstva, ali se pokazalo da kao barbarin, i još k tome, arijanac teško može očekivati naklonost tamošnjeg, pretežno pravoslavnog stanovništva. Po povratku u grad su izbili neredi, a potom i opći ustanak koga je pokrenula carica Elija Eudoksija. Najveći dio Gainasove gotske vojske od 7000 ljudi je masakriran. Dio koji je uspio pobjeći preko Bospora je dokrajčila bizantska mornarica pod Fravitom. Gainas je sa posljednjim ostacima pokušao pronaći utočište preko Dunava kod Huna. Međutim, hunski poglavica Uldin ga je dao ubiti i Gainasovu glavu poslao kao poklon u Konstantinopol.

Izvori
------

* Zosimus Book V
* Socrates of Constantinople Book VI
* Sozomen Book VIII
* Theodoret Book V
* Alan Cameron and Jacqueline Long, *Barbarian and Politics at the Court of Arcadius*, Berkeley et Los Angeles, 1993.
* Alexander Kazhdan (éd.), The Oxford Dictionary of Byzantium, 3 vols. Oxford University Press, 1991 (ISBN 0-19-504652-8)
* (fr) André Piganiol, *L'Empire chrétien*, PUF, Paris, 1972.
* Herwig Wolfram, *History of the Goths* (1978) tr. 1988.
**Drugi sjeverni rat** (zvan i **Prvi** ili **Mali sjeverni rat**) vodio se između Kraljevine Švedske i njenih protivnika Poljsko-Litavska Unije (1655. - 1660.), Carske Rusije (1656. - 1658.), Brandenburg-Prusije (1657. - 1660.), Habsburške Monarhije (1657. - 1660.), Dansko - Norveške (1657. - 1658. i 1658. - 1660.) i Nizozemske Republike kao završna faza borbe oko poljsko - švedske sukcesije
.

Tok rata
--------

Švedski kralj Karl X Gustav objavio je 1655. rat Poljsko-Litavskoj Uniji pod izgovorom da ga poljski kralj Jan II Kazimir Vasa odbija priznati kao suverenog monarha. 
Pravi razlog je bila Karlova želja da se teritorijalno proširi po Baltiku.

Tadašnji švedski saveznik Brandenburg-Prusija, napao je Poljsku pa su saveznici brzo napredovali i zauzeli Varšavu.
Tad su Carska Rusija, Danska i Habsburška Monarhija objavile rat 
Švedskoj, pa je Brandenburg-Prusija napustila Šveđane i pridružila se protivničkoj koaliciji. 
Nakon tog su Šveđani protjerani iz Poljske, ali su dvaput napali Dansku i prislili je da napusti Skaniju. 

  

Rusija koja je tad bila u ratu sa Poljsko-Litavskom Unijom (Rusko - Poljski rat (1654 -1667)) sklopila je primirje sa Poljskom i napala Švedsku. Taj potez je razbjesnio glavnog saveznika Rusije, ukrajinskog hetmana Bogdana Hmeljnickog koji je ostao švedski saveznik, jer su mu obećali veću samostalnost da se nastavio boriti protiv Poljaka.

Rat je završio tako što su se poljski vladari iz Dinastije Vasa odrekli prava na švedski tron, a Šveđani zauzeli 
Skaniju od Danaca.

Izvori
------

1. 1 2 3   „*First Northern War*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 09. 2015.

Vanjske veze
------------

***Drugi nordijski rat*** na Wikimedijinoj ostavi

* *First Northern War* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
*Za ostala značenja, v. Grey Gardens (razvrstavanje).*

***Grey Gardens*** (sh. *Sivi vrtovi*) je američki dokumentarni film snimljen u režiji braće Alberta i Davida Mayslesa, poznat kao jedno od najznačajnijih ostvarenja tog žanra 1970-ih.

U njemu se prikazuje Edith "Velika Edie" Bouvier Beale i njene kćer Edith Bouvier Beale, bivše pripadnice američkog otmjenog društva, provode život na svom nekoć luksuznom, a potom posve zapuštenom imanju Grey Gardens okružene prljavštinom, otpadom, divljim mačkama i rakunima te gotovo potpuno odvojene od ostatka svijeta. Film se odlikovao inzistiranjem na realizmu, te je osim prikaza njihovih dnevnih rituala koji uključuju pjesme i plesove, dao priliku da govore o svom nekadašnjem životu, često sa brutalnom iskrenošću.

Braća Maysles su originalno namjeravali snimiti film o nećaci "Velike Edie" - bivšoj Prvoj dami Jacqueline Kennedy. Tokom priprema su, prikupljajući građu o njenom ranom životu u East Hamptonu, posjetili Grey Gardens i na kraju zaključili da će imanje i njene stanarke biti bolja tema za film. Maysles i ekipa su na imanju proveli godinu dana.

Film je s obzirom na svoju temu, ali i sadržaj, izazvao veliku pažnju te su obje žene postale svojevrsni celebrityji. Mnogo godina kasnije je i sam film i njegovo snimanje postalo predmetom nekoliko dokumentarnih filmova, a 2006. je sudbina dvije žene postala predmetom brodvejskog mjuzikla *Grey Gardens*. Snimanje je 2009. godine rekonstruriano u televizijskom filmu *Grey Gardens* u produkciji HBO-a.

Izvori
------

1. ↑  „*GREY GARDENS* (A)". *Mainline Pictures*. British Board of Film Classification. January 29, 1980. Pristupljeno 15. X 2013.

Vanjske veze
------------

* Službeni veb-sajt
* *Grey Gardens* na IMDb-u (`en`)
* *Grey Gardens* na AllMovie-u (`en`)
* *Grey Gardens* na filmskoj bazi podataka TCM
* *Grey Gardens* u katalogu Američkog filmskog instituta
* *Grey Gardens* na Rotten Tomatoes-u (`en`)
* "Notes on *Grey Gardens*". Criterion Collection essay by Hilton Als
* Article on Albert Maysles

| * p
* r
* u
Albert i David Maysles |
| --- |
| Izabrani filmovi Alberta i Davida Mayslesa | 
* *What's Happening! The Beatles in the USA* (1964)
* *Salesman* (1968)
* *Gimme Shelter* (1970)
* *Christo's Valley Curtain* (1974)
* *Grey Gardens* (1975)

 |
| Izabrani filmovi Alberta Mayslesa | 
* *LaLee's Kin: The Legacy of Cotton* (2001)
* *Milwaukee at Last!!!* (2009)
* *The Love We Make* (2011)

 |
| Srodni članci | 
* Susan Froemke

 |
**Drugi rat dijadoha** je naziv za oružani sukob između dijadoha, odnosno generala Aleksandra Velikog, koji se od 319. pne. do 315. pne. vodio za nadzor nad Aleksandrovim carstvom.

Povod je bila smrt regenta Antipatera, odnosno njegova neočekivana odluka da na samrtnoj postelji novim regentom proglasi starog generala Poliperhona umjesto svog sina Kasandra. Ta je odluka izazvala zbunjenost među dijadosima, ali i pobunu od strane Kasandra kojoj su se priključili mnogi nezadovoljnici, uključujući guvernera Egipta Ptolemeja, guvernera Male Azije Antigona, ali i Euridiku, ambicioznu suprugu slaboumnog nominalnog kralja Filipa Arideja. 

Poliperhon je, pak, na svoju stranu doveo Eumena, bivšeg Aleksandrovog sekretara i odmetnutog satrapa u Maloj Aziji. Eumen je iskoristio savez kako bi zauzeo Siriju i Feniciji i organizirao veliku vojsku kojoj su kontingente dali satrapi s krajnjeg istoka Carstva. Antigon je Eumena porazio u bitci kod Gabijene 316. pne.

U međuvremenu je Kasandar godine 318. pne. osvojio Makedoniju i najveći dio Grčke, te prisilio Poliperhona da utočište traži u Epiru gdje je sklopio vojnički slab, ali politički važan savez sa Aleksandrovom majkom Olimpijadom te Roksanom, Aleksandrovom udovicom i majkom njegovog sina i zakonitog nasljednika Aleksandra IV. Poliperhon i epirski kralj Eakid su u jesen 317. pne. napali Makedoniju, a Aridejeva vojska se, umjesto da ih zaustavi, prešla na njihovu stranu. Olimpijada je tada zarobila i pogubila Arideja i veliki broj Kasandrovih pristalica, ali je njen uspjeh bio kratkotrajan. Godine 316. pne. je Kasandar krenuo u protivofenzivu, opsjeo Olimpijadu u Pidni, prisilio je na predaju te potom mučki ubio. Sljedeće je godine sklopljeno primirje kojim je rat završen.

Međutim, već 314. pne. je spoznaja kako je Antigonu naglo narasla moć dovela do sklapanja novog saveza i početka trećeg rata dijadoha.

V. također
----------

* Dijadosi
Japanska ilustracija Ge Honga
**Ge Hong** (kineski: ; pinyin: *Gě Hóng*; Wade-Giles: **Ko Hung**, 283–343), kurtoazno ime **Zhichuan** (稚川), bio je kineski državni službenik u doba dinastije Jin, poznat po proučavanju taoizma, alkemije i tehnika za dugovječnost, te kao autor religijskih i ezoteričnih tekstoiva. 

Iako je bio izuzetno plodan pisac, većina Geova djela, kao što su rapsodije (*fu*), stihove (*shi*), historijski komentari i biografije, su danas izgubljeni. Većina očuvanih djela se odnosi na:

* jedan tom hagiografija pod naslovom *Shenxian zhuan* (Tradicije božanskih transcedenata);
* dva toma eseja i alkemičarskih spisa od sedamdeset poglavlja, poznatih kao *Baopuzi* (抱朴子) ili "Učitelj koji prihvaća jednostavnost", što je bio Geov nadimak.

U *Neipianu* (Unutrašnjim poglavljima) *Baopuzija*, Ge zdušno brani postizanje božanske transcedentnosti ili "besmrtnosti" kroz alkemiju; *Waipian* (Vanjska poglavlja) su posvećena društvenoj i književnoj kritici.

Većina Geovih sačuvanih djela odaje uticaj znamenitih esejista i mislilaca dinastije Han kao što su Sima Qian i Wang Chong, te pjesnika iz post-Han ere kao što su Ji Kang (223-262) i Zuo Si (cca. 253-309). Suvremeni učenjaci su prepoznali njegov uticaj na kasnije pisce, kao što je Li Bai (701-762), pjesnik iz doba dinastije Tang koga su inspirirali prizori transcedencije i osamljenosti.

Eksterni linkovi
----------------

***Ge Hong*** na Wikimedijinoj ostavi

* Internet Encyclopedia of Philosophy entry
* Djela čiji je autor Ge Hong na Projektu Gutenberg
**Glavočić rašljorepić** (lat. *Pomatoschistus knerii*) ili glavočić Knerov je riba iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Naraste do 4,0 cm duljine, a živi na manjim dubinama, na poljima posidonije .Narančasto - crvenkaste je boje, sa velikom tamnom mrljom na bazi repne peraje. Mužjaci imaju brojne poprečne tamne pruge, a ženke ih imaju samo 3-4 i slabije vidljive. Također, mužjaci imaju tamnu mrlju na bazi prve leđne peraje. Nema zaobljenu repnu peraju kao većina glavoča.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavočić rašljorepić je endemska vrsta Mediterana, a i tu živi samo na par mjesta i to u Jadranu, te zapadno od Italije.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Pomatoschistus knerii (fishbase.org)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavočić rašljorepić** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavočić rašljorepić** |

***Glavočić rašljorepić*** na Wikimedijinoj ostavi
**Dubrovački zakon o zabrani trgovanja robljem** od 27. siječnja 1416. godine pionirski je važan pravni dokument iz doba renesanse kojim se nastoji suzbiti trgovina robljem: takvu je trgovinu Katolička Crkva svojim utjecajem u to doba već više stoljeća nastojala suzbiti, ali se ona upravo na području Mediterana uvijek iznova oživljavalo. Tome su osobito pridonosili opetovani ratova sa Arapima i Turcima, koju su redovno dovodili ratne zarobljenike (vojnike i civile) kao nove robove.

U preambuli (arengi) tog zakona sadržano je moralno objašnjenje dotičnoga pravnoga čina. U njemu su dubrovački parlamentarci početkom XV. stoljeća izrazili svoj odnos prema trgovini robljem i istaknuli da je ona »sramotna, opaka, nečovječna i protiv svake ljudskosti«. Taj humanistički, etički i svjetonazorni odnos upotpunjuje državnički, ekonomski i politički razlog: »takva trgovina postaje ne mali teret i sramota za našu državu«. Slijedi antropološka i teološka prosudba robovlasničkih odnosa: njima se »ljudska vrsta – načinjena na sliku i priliku našega Stvoritelja – pretvara u trgovačku robu i prodaje kao da su nerazumne životinje«.

Zakon nedvosmisleno zabranjuje trgovanje robljem: »Htijući se pobrinuti da se od sada ubuduće tako ne čini: odlučujemo i određujemo da se odsad unaprijed ni jedan naš državljanin ili stranac i svaki onaj koji se smatra Dubrovčaninom ni na koji način ili pod kojim izgovorom ne usudi ili drzne kupovati ili prodavati roba ili ropkinju ili biti posrednik pri takvoj trgovini, niti imati društvo ili dioništvo u takvom poslu«.

Za svakog roba kojeg bi počinitelj kupio, prodao, ili u prodaji posredovao, propisana je zakonom iz 1416. godine kazna od po 6 mjeseci zatvora i dodatna novčana kazna od 25 perpera: u to doba je vol vrijedio 7 perpera.

Posjedovanje robova za vlastite potrebe (jako raširena praksa u to doba) tim zakonom iz 1416. godine još nije bila zabranjena; međutim je provođenjem zabrane trgovanja - te također zahvaljujući jasnoj društvenoj osudi robovlasništva, koju je zakonodavac unio u sam tekst zakona - bilo na području Dubrovačke Republike ropstvo postepeno iskorijenjeno do sredine XV. stoljeća, tj. za manje od jednog naraštaja.

Na drugoj strani se tvrdi da je Republika "...nezvanično prećutkivala i šta više pomagala trgovinu robljem".

Poveznice
---------

* Wikiizvor: Tekst zakona iz 1416. godine (latinski izvornik i hrvatski prijevod)

Izvori
------

1. ↑  Dragan Roller, Dubrovački zanati u XV. i XVI. stoljeću, Zagreb, 1951. str. 122.
2. ↑  "Politika", 30. maj 1935
Orest i Pilad ubijaju Egista, scena na crvenofiguralnoj apulijskoj oinochoe-vazi, 430–300. pne. Louvre
**Egist** (starogrčki: , *Aigisthos*) bio je, u grčkoj mitologiji, sin Tijesta i Tijestove kćerke Pelopije.

Mitologija
----------

Jedne noći Tijest je silovao svoju kćerku Pelopiju, jer mu je bilo prorečeno da će mu se iz te incestuozne veze roditi sin koji će osvetiti sve nepravde koje je Tijest pretrpeo od svog brata blizanca Atreja. Nedugo nakon toga Pelopijom se oženio Atrej, a ona je u potaji rodila dečaka i izložila ga u brdima, gde su ga pronašli pastiri i othranili ga kozjim mlekom, zbog čega su mu dali ime Egist (αἴξ = "koza"). Kasnije je Atrej pronašao dečaka, doveo ga na svoj dvor i odgojio ga kao vlastitog sina, tako da su svi verovali da je Egist doista njegovo dete. Kad je Egist odrastao, Atrej mu je naložio da ubije Tijesta, koga su u međuvremenu Agamemnon i Menelaj utamničili. Egist je sišao u tamnicu da izvrši ovo naređenje, ali Tijest mu je uspeo izbiti iz ruke mač, kojim ga je naoružala Pelopija, a koji je ona zapravo one noći kad je bila silovana uspela oteti Tijestu. Sad je Tijest prepoznao taj mač i, kad je od Egista čuo da ga je ovaj dobio od majke, otac i sin su se prepoznali. Tijest je naredio Egistu da odmah dovede svoju majku u tamnicu, što je ovaj i učinio. Kad je ona došla i ispričala da je mač otela strancu koji ju je silovao u mraku, izašla je na videlo sva istina, i Pelopija je dograbila mač i oduzela sebi život. Tijest je naložio Egistu da okrvavljeni mač odnese Atreju kao dokaz da je izvršio njegovo naređenje o Tijestovom ubistvu. Ugledavši mač s koga se slivala krv Atrej je pohitao na morsku obalu da prinese bogovima žrtvu zahvalnicu, ali u tom trenutku prišao mu je Egist i bez milosti ga usmrtio. Nakon toga egist i njegov otac zavladali su Mikenom.

Kod Homera o svemu ovome nema ni spomena, nego se samo pripoveda o tome šta se s Egistom događalo tokom trojanskog rata i nakon povratka grčkih junaka u domovinu. Prema Homeru, nakon Tijestove smrti Egist je vladao Mikenom i nije učestvovao u trojanskom ratu. I pored svih upozorenja olimpskih bogova, udvarao se Klitemnestri, supruzi Atrejevog sina Agamemnona, i naposletku ju je zaveo i doveo na svoj dvor, pa se čak usudio zahvaliti bogovima za taj uspeh. Kad su se ahejski junaci stali vraćati iz Troje, Egist je na morskoj obali postavio stražare da mu jave kad ugledaju Agamemnonov brod. Kad je godinu dana potom stigao Agamemnon, Egist ga je ljubazno dočekao i pozvao na gozbu, ali je u međuvremenu postavio zasedu, pa je posle gozbe dvadeset boraca napalo Agememnona i njegovu pratnju. U tom su okršaju izginuli svi osim Egista. Egist i Klitemnestra zatim su sedam godina vladali Mikenom, a osme godine kući se vratio Agamemnonov sin Orest, koji je osvetio očevu smrt i ubio Egista.

Literatura
----------

* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.
* Schmitz, Leonhard (1867), „Aegisthus",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston

Vanjske veze
------------

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Egist***
**Dubrovački misal** (lat. Missale Ragusinum) je katolička misna knjiga nastala u Dubrovniku u 12. stoljeću.

Nastao je u Dubrovniku, gdje se od 12. stoljeća koristio za vrijeme Svete Mise u dubrovačkoj katedrali. Pisan je beneventanskim pismom i notacijom te najbolje predstavlja beneventansko pjevanje u južnoj Dalmaciji i spomenik je nulte kategorije. U njemu se nalazi 230 molitava i 230 napjeva koji se mogu usporediti s najljepšim napjevima svjetske baštine.  Napjevi koji se sreću u Misalu su raznoliki. Neki su istovjetni ostalim europskim napjevima, neki su inačice sličnih napjeva, a neki su, poput exulteta, posve drukčiji i ne nalaze se nigdje drugo. Pokazuje, da je u Dubrovniku bilo visoko razvijeno gregorijansko muziciranje.

Misal je nestao iz Dubrovnika pod nepozantim okolnostima, a ponovno je nađen na aukciji u Veneciji 1817. godine. Dio je zbirke venecijanskog isusovca Mattea Luigija Canonicija, koja je nakon njegove smrti završila na spomenutoj aukciji. Danas se čuva u knjižnici Bodleian Library u Oxfordu u Engleskoj. Elias Avery Loew prvi je ustvrdio dubrovačko podrijetlo Misala i to zbog spominjanja svetaca i kotorskih mučenika Petra, Andrije i Lovrijenca zbirnog naziva Petilovrijenci. 

Misal je prije četrdesetak godina u oxforskoj knjižnici pronašao hrvatski muzikolog don Miho Demović. Uz dozvolu iz Oxforda, objavljeno je izdanje pretiska Dubrovačkog misala 2011. godine u izdanju Dubrovačkih knjižnica, a donacijom umirovljene dubrovačke gimnazijske profesorice engleskog jezika Pavice Šper Šundrice.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2011-07-22 na Wayback Machine-u Preuzeto 25. srpnja 2011.
2. ↑   Preuzeto 25. srpnja 2011.
3. ↑   Preuzeto 25. srpnja 2011.
4. ↑   Preuzeto 25. srpnja 2011.
5. ↑   Preuzeto 25. srpnja 2011.
**Egipatsko-etiopski rat** vođen je od 1874. do 1876. između Egipatskog Kedivata i Etiopskog Carstva, završio je pobjedom Etiopljana.

Tok rata
--------

Ambiciozni egipatski kediv Ismail-paša želio je proširiti granice svoje države i na čitav Plavi Nil i Jezero Tana na Etiopskoj visoravni, za što je imao prešutnu podršku Britanaca. 
Za tu kampanju opremio je popriličan korpus kojim su komandirali manje više strani oficiri (dobar dio njih bili su oficiri poraženih Konfederativnih Američkih Država).

Korpus se u novembru 1874. iskrcao na obali današnje Eritreje i krenuo prema Etiopskoj visoravni.

Isprva je tadašnji etiopski Neguš negasti (car) Johanes IV molio i kumio Britance da nekako zaustave svog egipatskog saveznika, pa se čak i namjerno povlačio da zorno pokaže da je žrtva a Ismail-paša agresor. 
Nakraju je shvatio da Britanci neće poduzeti ništa, te je okupio svoju vojsku i krenuo ususret egipatskim snagama.

### Bitka kod Gundata

Dvije vojske sukobile su se u Bitci kod Gundata (Guda-Gude) u jutarnjim satima 16. novembra 1875. etiopske snage zauzele su položaje i sačekale egipatsku vojsku koja je sama upala u stupicu. Oni su u zbijenim pješadijskim kolonama ušli u usku kotlinu, tad je etiopska artiljerija sa okolnih brda otvorila paljbu i uništila gotovo cijelu egipatsku vojsku. 
U Egiptu se o ovom porazu šutjelo, iz straha da bi to moglo ugroziti kedivovu vlast. 
To nije bio i kraj rata, jer se razjareni Ismail-paša, želio osvetiti za poraz kod Gundata, pa je poslao nove snage u napad.

### Bitka kod Gura

Ponovno ih je presreo Johanes IV i uz pomoć svog sposobnog komandanta Alula Engida, porazio u Bitci kod Gura vođenoj od 7 do 9. marta 1876.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Emperor Yohannes IV (1872-1889)*" (engleski). Ethiopian Treasures. Arhivirano iz originala na datum 2020-07-11. Pristupljeno 17.7. 2020.
2. ↑   „*The Ethiopian- Egyptian War: 1874 –1876*" (engleski). Ethiopian Treasures. Pristupljeno 17.7. 2020.

Vanjske veze
------------

* *The Ethiopian- Egyptian War: 1874 –1876* (`en`)
**Grb Grada Slavonskog Broda** ima oblik polukružnog štita. Na plavome preko srebrne/bijele grede zlatna/žuta čaplja s ribom u kljunu i rotulusom (svitkom) u podignutoj desnoj nozi. U gornjem desnom kutu pet šesterokrakih zlatnih/žutih zvijezda (tri, dva). Ukoliko se grb koristi s nazivom grada, naziv se nalazi polukružno ispod štita. 

Grb se nalazi u sredini zastave Grada Slavonskog Broda koja je bijele boje.

Opisan riječima on izgleda ovako: u močvarnom tlu stoji bijela čaplja ili sveždir (žabogut), Egretta alba - Linne), koja gleda u pet šestokrakih zlatnih zvijezda koje ju zaštićuju svojim jakim sjajem pod kojim potamnjuje srebrni stari mjesec, turski grb, uzmičući natraške. Pozadina je daleka i ovijena u plavom nebu. Noge i kljun su crveno-svježe.

Defigurativnim tumačenjem taj grb predstavlja (pticu močvaricu) da su Brođani doseljenici koji su se postavili protiv Turčina, čiji je grb zlatni mlađak, ali on tamni te je slabiji i obojen je srebrno dok su pet šestokrakih zvijezda zlatne boje. Pet zvijezda predstavlja brodske bastione sagrađene na močvarnom tlu i štite bijelu čaplju ili žaboguta koji sve proždire i pobjeđuje. Šestokrake zvijezde znače da je bastione osnovao car, ili točnije princ, Eugen Savojski, čija je zvijezda šestokraka pa je pogrešno da je brodski grb u sebi ikada imao petokrake zvijezde, koje su znak Otomanskog Carstva, a u 19. stoljeću francusko-talijanskih narodnih heraldičkih dekoracija te u 20. stoljeću komunističke ideologije.

Galerija
--------

* Zastava Grada Slavonskog BrodaZastava Grada Slavonskog Broda

Izvori
------

1. ↑  Statut Grada Slavonskog Broda - pročišćeni tekst, Službeni vjesnik Brodsko-posavske županije, br. 17/2010

Vanjske poveznice
-----------------

* Simboli grada, službene stranice Grada Slavonskog Broda
**Dromihet** (starogrčki, "Δρομιχαίτης") je oko 300. pne. bio vladar getskih plemena na obje strane donjeg toka Dunava (današnja Rumunjska i Bugarska). Antički izvori navode kako je vladao iz prijestolnice zvane Helis, koja se tradicionalno smješta u Vlašku nizinu. Neki od suvremenih historičara vjeruju da je Helis zapravo bio u Sveštariju današnjem bugarskom Ludogorju , na temelju ostataka tračkih grobova i velikih zgrada iskopanih godine 1982.

Antički izvori navode kako je godine 292. pne. porazio i zarobio Lizimaha, dijadosi|dijadoha koji je vladao Trakijom i pokušao osvojiti Dromihetovu zemlju. Dromihet je svom zarobljeniku priredio raskošnu gozbu na kojoj mu je servirano zlatno i srebrno posuđe, dok su Geti koristili samo drveno. Dromihet je na pitanje zašto odgovorio kako je njegova zemlja siromašna, te da želi pokazati kako je nema smisla osvajati. Lizimah je, impresioniran time, pristao s Dromihetom sklopiti savez i dati mu ruku njegove kćeri.

Izvori
------

1. ↑  Delev, P. (2000). „Lysimachus, the Getae, and Archaeology (2000)". *The Classical Quarterly, New Series* **50** (Vol. 50, No. 2): 384–401. DOI:10.1093/cq/50.2.384.

Eksterni linkovi
----------------

* Dromichaites, philological and linguistical aspects Arhivirano 2012-01-05 na Wayback Machine-u (`ro`) at Sorin Olteanu's LTDM Project (soltdm.com) Arhivirano 2007-11-13 na Wayback Machine-u
**Pištolj HS 2000** (Hrvatski samokres 2000), poluatomatski pištolj koji se prodaje pod tim nazivom na domaćem tržištu i tržištima izvan SAD-a, dok se na američkom tržištu prodaje pod imenom **Springfield Armory XD** ("*X-treme Duty*"). Trenutačno se proizvodi više od 40 modela pištolja, od čega su tri modela osnovna, u tri kalibra. Svaki od njih se može naći u kratkoj, standardnoj ili dugoj verziji, s polimernim rukohvatom u nekoliko boja.

### Povijest i opis pištolja

Godine 2000. u karlovačkoj tvrtki *HS Produkt* su u suradnji s institutima u Hrvatskoj i Fakultetom strojarstva i brodogradnje i savjetima iz MORHa uspjeli proizvesti novi pištolj, koji je svojim konstrukcijskim rješenjima, malom težinom i velikom pouzdanošću pri rukovanju dobio priznanja vojske i policije. Svi dijelovi hrvatskog samokresa, osim njemačke cijevi se proizvode u Hrvatskoj.

Prvi ugovor je *HS Produkt* sklopio s američkom tvrtkom *Intrac Arms Int*. S obzirom da je HS 2000 od početka slovio kao izuzetno kvalitetan pištolj, koji podjednako odgovara i dešnjacima i ljevacima, nakon godinu dana ispitivanja *HS Produkt* je potpisao ugovor s jednom od najpoznatijih tvrtki za proizvodnju kratkog i dugog pješačkog naoružanja *Springfield Armory*. Od tada se na američkom tržištu pojavljuje pod nazivom SA-XD, gdje kratica XD označava da se radi o pištolju za službene svrhe, koji može izdržati najekstremnije uvjete. Svoju kvalitetu potvrdio je i dobivanjem titule pištolja 2002. godine koja je dodijeljena po izboru specijaliziranih časopisa za oružje poput *Handgunnera*, *Guns Magazinea*, *Guns & Ammo* i proglašavanje najboljim pištoljem 2003. i 2006. g. od *NRA* (National Rifle Association).

Korisnici
---------

•  Hrvatska: Oružane snage Republike Hrvatske i MUP  

•  Irak: 10 000 pištolja za iračku policiju  

•  Sjedinjene Američke Države: Izdano i odobreno nekoliko policijskim odjelima

Vanjske veze
------------

* Službena stranica Springfield Armory
* Test izdržljivosti
* NRA's Handgun of the Year for 2003
* Priručnik za vlasnike XDM-a (na engleskom jeziku) Arhivirano 2013-05-24 na Wayback Machine-u
**Kurška laguna** (**Kurski zaljev**; rus. *Куршский залив*, lit. *Kuršių marios*, njem. *Kurisches Haff*) je laguna (zaljev) odvojen od Baltičkog mora Kurškom prevlakom - sprudi, koja završava tjesnacem kod litavskog grada Klaipede.

Karakteristike
--------------

Kurška laguna se proteže u dužinu od nekih stotinjak km, od Sambijskog poluotoka u Kalinjingradskoj oblasti do Klaipede u Litvaniji.
Laguna ima površinu od 16000 km², od tog 12000 km² pripada ruskoj Kalinjingradskoj oblasti, a 4000 km² Litvaniji.

Laguna je dosta plitka - prosječna dubina joj je 3,7 metara, ali je bogata ribom, ukupno 53 vrste, od potočne pastrve, šarana, jegulje, klena do papalina i bakalara.

Voda u laguni je gotovo uvijek svježa, jer u nju uviru brojne rijeke; Njemen, Dejma... pa je vodostaj u laguni 12-15 cm viši nego u Baltičkom moru.
Zbog tog je voda u laguni gotovo slatkovodna (salinitet ne prelazi 8 promila).
U Kurškoj laguni ima puno ptica močvarica - raznih vrsta od gusaka do pataka, pa je popularan i lov na njih, godišnje se odstreli do 40000 jedinki.

Kurška prevlaka je najduža pješčana sprud na svijetu, danas je dio istoimenog nacionalnog parka.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Куршский залив-Калининградская область*" (ruski). Russia Travel. Arhivirano iz originala na datum 2022-01-18. Pristupljeno 16.01. 2022.

***Kurška laguna*** na Wikimedijinoj ostavi

Vanjske veze
------------

* *Куршский залив* Arhivirano 2022-01-18 na Wayback Machine-u (`ru`)
Dom omladine Beograda, pre rekonstrukcije
**Dom omladine Beograda** (DOB) je kulturni centar u Beogradu prvenstveno posvećen omladini. U okviru svoje delatnosti, organizuje brojne programe u oblasti savremene umetnosti i kulture, kao i obrazovno-debatne programe: oko 1.000 različitih programa godišnje, koje poseti preko 180.000 mladih. DOB se trudi da obuhvati sve umetničke discipline: prozu, poeziju, muziku, pozorište, film, vizuelne umetnosti, nove medije i druge.

Dom omladine nastoji da funkcioniše kao platforma za promovisanje novih umetnika, ideja i inicijativa. Takođe, Dom omladine nastoji da bude ključna tačka susreta za domaće i strane umetnike, zbog čega je DOB član brojnih lokalnih, regionalnih i međunarodnih mreža.

Osnovan je 1964. pod pokroviteljstvom Sekretarijata za kulturu Skupštine Beograda, koja je i dalje njegov finansijer.

Organizacija
------------

Aktivnosti DOB-a su organizovane u 5 centara:

* Centar za razvoj muzike,
* Centar za vizuelne umetnosti i multimediju,
* Centar za edukaciju i interaktivnu komunikaciju,
* Centar za izdavačku delatnost, i
* Laboratorija inicijativa - *Art & creativity unlimited*.

Prostor
-------

Dom omladine se nalazi u poslovnoj zgradi u centru Beograda, nedaleko od Trga Republike. Za održavanje svojih programa, na raspolaganju ima sledeće:

* Velika sala (520 mesta za sedenje ili 1200 mesta za stajanje)
* Sala Amerikana (300 mesta za sedenje ili 800 mesta za stajanje)
* Klub (100 mesta za sedenje ili 300 mesta za stajanje)
* Galerija
* Tribinska sala (60 mesta za sedenje)
* Američki kutak
* Holovi

Izdvojeno od ove zgrade, DOB poseduje i "Magacin" u ulici Kraljevića Marka - preuređeni magacin sa preko 5000 kvadratnih metara prostora.

Vanjske veze
------------

* Zvanični sajt Doma omladine Beograda
*Ukoliko ste tražili ostrvo u Egejskom moru, v. Egina.*
**Egina** (starogrčki: ) bila je, u grčkoj mitologiji, nimfa Najada, kći rečnog boga Asopa.

Mitologija
----------

"Egina čeka Zevsov dolazak", Ferdinand Bol, 17. vek
Prema mitu, Zevs je na sebe uzeo obličje orla ili, prema drugima, vatre i onda je oteo lepu Eginu i odneo je na ostrvo Enonu, koje je potom prozvano Egina.

Na tom ostrvu Egina je rodila Zevsu sina Eaka. Neki kažu da je ostrvo bilo još nenaseljeno u doba kad je Eak rođen te da je Zevs tamošnje mrave (μύρμηκες) pretvorio u ljude, koji su nazvani Mirmidoncima i kojima je Eak potom vladao, odnosno, prema drugima, da su ljudi po Zevsovom nalogu izrasli iz zemlje. S druge strane, Ovidije pretpostavlja da to ostrvo nije bilo nenaseljeno pre Eakovog rođenja te kaže da je tokom Eakove vladavine boginja Hera, ljubomorna na Eginu, opustošila ostrvo poslavši na njega bolest i strašnog zmaja, koji je odneo gotovo sve tamošnje stanovnike, pa je naposletku Zevs ponovo naselio ostrvo pretvarajući mrave u ljude. Te su legende verovatno bile mitski odraz nekadašnje kolonizacije ostrva Egine.

Asop je uzalud tražio svoju kćerku sve dok mu Sizif, koji se s Akrokorinta video šta se dogodilo, nije rekao da mu je Eginu oteo sam Zevs. Zevs je ošinuo Asopa munjom i naterao ga da se vrati u svoje korito, a Sizifa je u Hadu kaznio zato što ga je odao. U vezi s jednim izvorom koji se nalazio iza Afroditinog hrama na Akrokorintu, Pausanija kaže da su tamošnji ljudi pričali kako je taj izvor bio Asopov dar, darovan Sizifu, jer je ovaj saznao da je Asop oteo Asopovu kćer Eginu, ali je odbio da bilo šta Asopu kaže sve dok od njega na Akrokorintu ne dobije izvor. Taj se događaj jasno odnosio na reku Asopa na Peloponezu, koja protiče kroz Flijunt i Sikion. U tekstu se kaže i da Flijunćani pričaju i to da je Asop izrodio kćeri Korkiru, Eginu i Tebu, a da se Tebanci s tim ne slažu i tvrde da je Teba bila kći beotskog, a ne flijuntskog Asopa.

Egina je kasnije otišla u Tesaliju, gde se udala za Aktora i rodila mu Menetija, potonjeg Patroklovog oca.

Literatura
----------

* Schmitz, Leonhard (1867), „Aeacus",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.
**Kiwano** (lat. *Cucumis metuliferus*) vrsta je biljke iz porodice *Cucurbitaceae*. Kiwano, ili afrička rogata dinja, je porijeklom iz Afrike, a uzgaja se na Novom Zelandu. Do 1930. godine bio je malo poznat izvan rodne Afrike, nakon čega je uspješno kultiviran na području Novog Zelanda i Australije, gdje je i dobio svoje ime kiwano zbog sličnosti sa kivijem. Kiwano je član porodice Cucurbitaceae, zajedno sa dinjom, krastavcima i tikvicama, a sa kivijem nije u nikakvoj botaničkoj vezi. Meso kiwana je svijetlo zelene boje, a sadrži puno sjemenki. Okusom nalikuje banani s prizvukom citrusa. Čest je sastojak voćnih salata, a jede se sirov. Ovo hranjivo voće je dostupno gotovo tokom cijele godine, a u sezoni je tokom ljetnih mjeseci.

Prehrambeni sastav
------------------

Kiwano je prvenstveno dobar izvor vitamina C, kalija i željeza. Ostali minerali prisutni u manjim količinama su magnezij, fosfor, cink, bakar, kalcij i natrij. Sjemenke sadrže niz masnih kiselina, uključujući linolnu i oleinsku masnu kiselinu.
Linolna kiselina je jedna od omega-6 masnih kiselina koje su bitne za ljudsko zdravlje. Oleinska kiselina je također prisutna u maslinovom ulju, a smatra se korisnom u borbi protiv visokog krvnog pritiska.

Dva antioksidansa prisutna u kiwanu su a- tokoferol i y-tokoferol. Oba su organski oblici vitamina E, koji ima brojna pozitivna djelovanja na zdavlje kože, srca, mišića, živaca i crvenih krvnih zrnaca. Vitamin E također pomaže neutralizaciju štetnih slobodnih radikala, koji mogu uzrokovati hronične bolesti poput kardiovaskularnih bolesti i raka. Također postoje i neki dokazi koji sugerišu da vitamin E može pomoći u smanjenju rizika od oboljevanja Alzheimerovom i Parkinsonovom bolesti.

Upotreba
--------

Najlakši način da se konzumira kiwano je da ga se prereže na dvije polovice i kašikom odstrani pulpa zajedno sa sjemenkama. 
Sjeme i pulpa kiwana su također ukusne u kombinaciji sa sladoledom, sorbetima ili jogurtom. Može se koristiti u izradi preljeva za salatu, kao zamjena za sirće ili u kombinaciji s njim. Kiwano se okusom dobro slaže sa slanim sirevima, poput feta sira, te sa krastavacem i paradajzom u povrtnim salatama.
Žućkasto-zeleni pigment u sjemenkama i pulpi kiwana sadrži karotenoid, tj. beta karoten poznatiji kao vitamin A. Beta karoten pomaže ojačavanje imunološkog sistema i održava zdravlje očiju i kože.
Jede se samostalno ili se od njega pravi salata u kombinaciji s drugim tropskim voćem. Narezan na kriške služi u dekoraciji. Blagi okus kiwana dobro se uklapa u primjerice koktel od škampa.

Potiče iz Zimbabvea u Africi. Najviše se uzgaja na Novom Zelandu, Čileu i u Kaliforniji. U malim količinama uzgaja se i u Hrvatskoj. Može se pronaći u bolje opskrbljenim trgovinama voćem.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*
**Drava** (slovenski i talijanski: *Drava*, mađarski: *Dráva*, njemački: *Drau*, engleski: *Drave*) je rijeka u središnjoj Europi. 

Drava izvire u Južnom Tirolu (kod jezera Dobiaco) u Italiji, odakle nastavlja teći prema istoku, kroz austrijsku saveznu zemlju Korušku, Sloveniju, Hrvatsku, zatim dijelom formira Hrvatsko-Mađarsku granicu. Kod Donjeg Miholjca Drava skreće u dubinu Hrvatske, prema Osijeku, te napokon kod Aljmaša, na granici Hrvatske sa Vojvodinom (Srbija), utiče u Dunav. Drava u svom krajnjem dijelu čini granicu između regija Slavonije i Baranje. Ukupna dužina Drave je 725 km. Drava je plovna oko 90km, od ušća u Dunav do mjesta Čađavica u Hrvatskoj. 

Drava teče kroz ova veća naselja:

* **Austrija**: Lienz, Spittal an der Drau, Villach, Ferlach,
* **Slovenija**: Dravograd, Vuzenica, Muta, Ruše, Maribor, Ptuj, Ormož
* **Hrvatska**: Varaždin, Valpovo, Osijek
* **Mađarska**: Barcs

Glavne pritoke Drave su:

* lijeve pritoke: Gail (Austrija), Mislinja (Slovenija), Dravinja (Slovenija) i Bednja (Hrvatska)
* desne pritoke: Gurk (Austrija) i Mura (pored Legrada) (Hrvatska)

Regionalni park
---------------

Vlada Republike Hrvatske je 10. februara 2011. donijela Uredbu o proglašenju Regionalnog parka Mura - Drava kojom je je čitav tok rijeke Mure i Drave zaštićen u kategoriji regionalnog parka. Ovo je ujedno i prvi regionalni park u Republici Hrvatskoj. Obuhvaća poplavno područje formirano duž riječnih tokova, a uključuje i prijelazno područje s poljoprivrednim površinama i manjim naseljima uz rijeke sve do ušća Drave u Dunav kod Aljmaša.

Regionalni park Mura Drava se proteže kroz pet županija: Međimursku, Varaždinsku, Koprivničko-križevačku, Virovitičko - podravsku i Osječko - baranjsku županiju, u ukupnoj površini od 876,80 km². Upravljanje Regionalnim parkom se obavlja putem koordinacije postojećih županijskih javnih ustanova za upravljanje zaštićenim dijelovima prirode na način da svaka javna ustanova upravlja dijelom regionalnog parka koji se nalaze unutar teritorija njene županije.

Rijeke Mura i Drava područja su visoke biološke i pejzažne raznolikosti te bogate geološke i kulturno-istorijske baštine. Zaštita u kategoriji regionalnog parka omogućit će njihovo očuvanje, dopuštajući istodobno privredne aktivnosti te otvarajući novu perspektivu održivog razvoja.

Vanjske veze
------------

***Drava*** na Wikimedijinoj ostavi

* Rijeka Drava, galerija slika Arhivirano 2006-06-30 na Wayback Machine-u
* MSN Encarta - World Atlas - Map of Drava (river), Europe Arhivirano 2006-02-28 na Wayback Machine-u
**Domagoj Vidović** (Metković, 20. studenog 1979. – ), hrvatski lingvist i onomastičar.

Biografija
----------

Rođen je u Metkoviću gdje je pohađao osnovnu školu i gimnaziju. Dio osnovnoškolskog obrazovanja završio je u Pučišću, na otoku Braču. Diplomu profesora stječe u ožujku 2004. obranom rada *Nacrt za vidonjsku antroponimiju i toponimiju* na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Iste godine zapošljava se u Institutu za hrvatski jezik i jezikoslovlje i upisuje poslijediplomski studij lingvistike. Doktorsku disertaciju *Antroponimija i toponimija Zažablja* završava u travnju 2011. pod mentorstvom Dunje Brozović Rončević.

Do sada je objavio tri autorske knjige i više znanstvenih radova. Trenutačno je voditelj podružnice IHJJ-a u Metkoviću. Od 2014. glavni je urednik *Hrvatskoga neretvanskog zbornika*, te povremeni člano uredništva *Humskoga zbornika*. Bavi se i prevođenjem s esperanta. Predmet njegova djelovanja je onomastika rubnih hrvatskih prostora i akcentologija.

Za suautorstvo u *Školskom rječniku hrvatskog jezika* dobio je Nagradu Grada Zagreba 2013. Dobitnik je Godišnje državne nagrade za popularizaciju i promidžbu znanosti u području humanističkih znanosti Hrvatskoga sabora za 2014.

Objavljene autorske knjige
--------------------------

* *Školski rječnik hrvatskoga jezika*, Zagreb: Institut za hrvatski jezik i jezikoslovlje (u suradnji s Mateom Birtić, Gorankom Blagus Bartolec, Lanom Hudeček, Ljiljanom Jojić, Barbarom Kovačević, Kristianom Lewisom, Ivanom Matas Ivanković, Milicom Mihaljević, Irenom Miloš i Erminom Ramadanović), Školska knjiga Zagreb, 2012. (ISBN: 978-953-0-40038-2)
* *Metkovski prezimenski mozaik*, Gradsko kulturno središte Metković, 2014. (ISBN: 978-953-6120-41-3)
* *Zažapska onomastika*, Institut za hrvatski jezik i jezikoslovlje Zagreb, 2014. (ISBN: 978-953-7967-00-0)

Izvori
------

1. 1 2  Životopis na stranicama IHJJ-a (pristupljeno 27. prosinca 2015.)
2. ↑  Dobitnici Nagrade Grada Zagreba za 2013. (pristupljeno 27. prosinca 2015.)
3. ↑  Državne nagrade za znanost za 2014. godinu Arhivirano 2016-01-05 na Wayback Machine-u (objavljeno 5. listopada 2015. pristupljeno 27. prosinca 2015.)

Vanjske veze
------------

* Znanstvena bibliografija Domagoja Vidovića
* Znanstveni radovi Domagoja Vidovića Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305673966
* LCCN: n2019020652
* ORCID: 0000-0002-1000-0237
* GND: 1179219287
* SUDOC: 25020522X
* NSK: 000397515

 |