recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Operacija Viking** (njem. *Wikinger*, Vikinger) je bila vojna operacija Vermahta protiv partizana na jadranskim otocima. Vođena je od 30. maja do 2. juna 1944. godine, za zauzimanje grupe ostrva na odseku Novi — Senj — Jablanac.

U pothvatu „Vikinger" učestvovao je Drugi i Treći bataljon 847. puka 392. legionarske divizije. Iskrcavanje na otoke počelo je 31. maja a već 1/2. juna Nijemci su se povukli u polazne baze.

Naziv
-----

Operacija je nazvana Viking, prema nordijskim precima koji su na prekomorska osvajanja išli brodićima.

Tok operacije
-------------

Da bi sprečile prevoženje materajala s Visa na kopno, nemačke jedinice (2. bataljon 893. puka, 2. bataljon 891. puka 264. divizije i 2. četa 771. pionirskog bataljona) iz Zadra, noću 30/31. maja, izvršile su desantni prepad na Dugi otok i Kornat. Istovremeno su se 2. i 3. bataljon 847. puka 392. divizije iz Senja i Novog iskrcali na ostrva: Olib, Silba, Premuda, 1st i Molat. Na Dugom otoku su 2. i 3. pomorsko-obalski sektor sa Otočkim NOP odredom pružili otpor nemačkim delovima, zadržavši ih na istočnoj obali ostrva. S Kornata, gde nije bilo borbenih jedinica, povukli su se zbeg, ambulanta i neki kursevi na ostrvo Lavšu, ali pri pokušaju da se sledeće noći prevezu na Vis nenaoružanim brodovima bili su zarobljeni od tri nemačka borbena čamca južno od Kornata.

Raspolažući znacima za raspoznavanje partizanske mornarice, nemački borbeni čamci su tako zarobili nenaoružane motorne jedrenjake »Sokol« i »Palmu« i četiri manja broda sa oko 320 lica, pretežno iz zbega. Noću 1/2. juna, kada su sa ostrva 2irja krenuli ka Visu, na isti način su zarobljeni motorni jedrenjaci »Anđeo«, »Mali Ante« i »Sv. Juraj« i mali brod »Tramontana« sa oko 130 lica iz zbega i 40 vojnika i ranjenika. Svi zarobljeni odvedeni su u Split. Iste noći je naoružani brod »Kornat« imao vrlo tešku borbu s četiri nemačka torpedna čamca južno od ostrva Blitvenice.

Izvori
------

1. ↑  ZBORNIK NOR-a. tom V - BORBE U HRVATSKOJ - knjiga 28 - lipanj 1944.
2. ↑  Izveštaj 847. grenadirskog puka od 2. juna 1944. Štabu 392. legionarske divizije o toku i rezultatima operacije »Vikinger«
3. 1 2  OSLOBODILAČKI RAT NARODA JUGOSLAVIJE - knjiga 2

Vidi još
--------

* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji
* Vis u u Narodnooslobodilačkoj borbi

Vanjske veze
------------

* Izveštaj 847. grenadirskog puka od 2. juna 1944. Štabu 392. legionarske divizije o toku i rezultatima operacije »Vikinger«

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **bitkama i ratovima** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Luj Dager** (fr. *Louis-Jacques-Mandé Daguerre*; 18. novembar 1787 — 10. jul 1851) je bio francuski umetnik, hemičar i pionir fotografije. Poznat je po patentu koji nosi njegovo ime - dagerotipija.

Biografija
----------

Rođen je u severnom predgrađu Pariza. Bavio se arhitekturom, pozorištem i crtanjem panorama. Nakon prve fotografije u svetu, autora Nisefora Nijepsa 1827, koja je zvana heliografija, Dager se udružio sa njim. Saradnja je trajala 4 godine, do Nijepseove smrti 1833.

Godine 1839. Dager je predstavio svoju prvu dagerotipiju. Iste godine francuska vlada je patentirala dagerotipiju i omogućila slobodnu upotrebu širom sveta. Luj Dager je time stekao svoju penziju.

Luj Dager prvi je otkrio praktičnu složenu metodu izrade fotografija koju je nazvao dagerotipija. Tehnika dagerotipije polazi od heliografije koje je kao medijum upotrebljavala ploče srebra ili jako posrebrenog bakra koja se stavljala u ormarić sa kristalima joda. Tanki sloj na površini bio je srebrni jodid koji je osetljiv na svetlo. Za ekspoziciju je bila upotrebljavana kamera opskura a osvetljavanje, odnosno ekspozicija, je trajala od nekoliko minuta pa i do nekoliko časova. Svetlo na ploči je redukovano na srebro koje je imalo tamnu boju. Eksponovana ploča bi bila preneta u tamni ormarić gde je bila izlagana živinim parama koje su na ploči na osvetljenim mestima stvarali amalgam mlečno bele boje a slika je bila ustaljivana u rastvor kuhinjske soli. Metod ustaljenja je napravljen na osnovu pronalazka Džona Heršela.

Luj Dager je umro severnom delu Pariza, gde mu je na mestu groba postavljen i spomenik.

Literatura
----------

1. Velika knjiga o fotografiji, Time-Life, prevod M. Hausler Prosveta Zagreb 1980.

Vidi još
--------

* Fotografija

Spoljašnje veze
---------------

***Luj Dager*** na Wikimedijinoj ostavi

* Daguerre (1787–1851) and the Invention of Photography from the Metropolitan Museum of Art.
* Louis Daguerre (1787–1851) Arhivirano 2012-12-17 na Archive.is-u from World Wide Art Resources.
* Daguerre, Louis Jacques Mande by Robert Leggat.
* Daguerre and the daguerreotype Arhivirano 2008-05-09 na Wayback Machine-u An array of source texts from the Daguerreian Society web site
* Daguerre Memorial in Washington D.C. Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
* Louis Daguerre Encyclopedia Britannica
* Louis Daguerre's "Ruined Gothic Colonnade"
* the small lunar crater named after Louis Daguerre Arhivirano 2012-01-19 na Wayback Machine-u
**Lua greška in package.lua at line 80: module 'Module:Hatnote list' not found.**

Gradovi su najveća odlika ljudske civilizacije
**civilizacija** (franc. *civilisation*, od lat. *civilis*: građanski, od *civis*: građanin), kompleksno društvo karakterisano urbanim razvojem, socijalnom stratifikacijom, simboličkim komunikacionim formama (tipično pismovnim sistemima) i percipiranom separacijom od prirodne okoline i dominacijom nad njom od strane kulturne elite. Rečju civilizacija označavamo viši stepen razvoja ljudskog društva. Civilizovano društvo, u odnosu na praistorijsko, koristi pismo, poseduje visok stepen specijalizovanih znanja i umeća, i ima zajedničku upravu, koja nastaje iz prirodne potrebe ljudi da žive bezbedno i prema ustaljenom redu.

Definicija civilizacije
-----------------------

Definicija civilizacije koju daje Vil Durant je definiše kao društveni red koji koji promoviše stvaranje kultura. Konstituišu je četiri elementa: ekonomija, politička organizacija, moralna tradicija i potraga za znanjem i umetnošću. Kada je strah prevladan, konstruktivnost i radoznalost su oslobođeni i ljudi su podstaknuti prirodnim impulsom prema razumevanju i unapređenju života.

Fizički i biološki uslovi su samo preduslovi civilizacije, oni je ne konstituišu i ne generišu je. Moraju biti uključeni i faktori psihologija. Mora postojati socijalni red, čak i ako je blizak haosu, kao u renesansa Firenca ili Rimu, ljudi se moraju osećati slobodno. Mora postojati nekakvo jedinstvo jezika za kulturnu razmenu. Kroz institucije kao što su crkva, familija, škola i slično mora biti postavljen unifikovani moralni kod, pravila igre života koja su prepoznata čak i od onih koji ih krše. Možda je neophodno i neko jedinstvo koje daje vera u nešto natprirodno ili utopijasko - što podiže moral od kalkulacija prema posvećenosti i daje plemenitost i značaj bez obzira na pritisak smrtnosti. I na kraju, mora postojati nekakvo obrazovanje - neka tehnika, makar i primitivna, potrebna za transmisiju kulture. Bez obzira da li se obrazovanje vrši kroz imitaciju, inicijacijau ili instrukcije, kroz oca i majku, učitelja ili sveštenika, nasleđe plemena - jezik i znanje, moral i običaji, tehnologija i umetnost - moraju biti preneti mladim naraštajima kao instrument koji ih pretvara iz životinja u ljude.

Vanjske veze
------------

***Civilizacija*** na Wikimedijinoj ostavi

Zadužbina Vila Durantga Arhivirano 2006-03-21 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **historiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Ola Lindgren** (Halmstad, 29. veljače 1964.) je umirovljeni švedski rukometaš i reprezentativac, aktualni izbornik reprezentacije Finske. Ranije je bio izbornik reprezentacije Švedske, zajedno sa Staffanom Olssonom. 

Tokom igračke karijere, Lindgren je igrao ili na poziciji lijevog vanjskog ili onoj pivota. Karijeru je započeo 1981. u švedskom HK Drottu, gdje se vratio nakon dvogodišnjeg igranja za njemački TSV Dutenhofen. Drott ponovo napušta 1995. godine te prelazi u HSV Düsseldorf, gdje od 1996. do 1998. obavlja funkciju trenera-igrača. Istu funkciju imao je u HSG Nordhornu, gdje je igrao do 2003. godine, nakon čega je još 6 godina (do 2009. godine) boravio u klubu kao trener. 

Na reprezentativnom nivou, Lindgren je igrao od 1986. do 2003. godine, postigavši 482 gola u 376 nastupa. S reprezentacijom je bio četverostruki europski prvak, dvostruki svjetski te trostruki osvajač srebrne medalje na Olimpijskim igrama. Svemu tome, nadodao je još i dva srebra i dvije bronce sa svjetskih prvenstava. 

Kao trener, od 2009. do 2010. je vodio Rhein-Neckar Löwen, a od 2012. godine vodi švedski IFK Kristianstad. Još dok je radio u Nordhornu, 2008. godine, on i bivši reprezentativni kolega Staffan Olsson postali su izbornici rukometne reprezentacije Švedske, s kojom su osvojili srebrnu medalju na Olimpijadi 2012. godine u Londonu.

***Ola Lindgren*** na Wikimedijinoj ostavi
**Iker Romero Fernández** (Vitoria-Gasteiz, 15. lipnja 1980.) je umirovljeni španjolski rukometaš i reprezentativac koji je igrao na poziciji vanjskog igrača. 

Profesionalnu karijeru započeo je 1997. godine u BM Valladolidu. Prve značajne uspjehe ostvario je s BM Ciudad Realom, s kojim je tokom tri sezone osvojio kup i dva superkupa. Godine 2003. prelazi u FC Barcelonu, gdje igra sve do 2011. godine. U tom je periodu osvojio dva prvenstva, četiri kupa, dvije Lige prvaka i još nekoliko odličja. Nakon osam godina u Barceloni, potpisuje za njemački Füchse Berlin, gdje je 2015. godine završio karijeru. 

Za španjolsku reprezentaciju je odigrao 200 utakmica i postigao 753 gola te je godinama bio jedan od najvažnijih igrača. Sa reprezentacijom je bio svjetski prvak 2005. a osvojio je još i svjetsku broncu, europsko srebro i olimpijsku broncu. 

| * p
* r
* u
Sastav Španije  na  EHF Euru 2012. – 4. mjesto |
| --- |
| 
* 1 Hombrados
* 2 A. Entrerríos
* 3 Gurbindo
* 4 Rocas
* 5 Maqueda
* 8 Tomás
* 9 R. Entrerríos
* 11 Sarmiento
* 12 Sierra
* 13 Aguinagalde
* 14 R. García
* 15 Ugalde
* 17 J. García
* 18 Romero
* 21 Cañellas
* 24 Morros
* 30 Guardiola
* Izbornik: Rivera

 | Španija |
**Snežnik-Ždrocle** ili Bijela planina kako su je Rimljani zvali, je ogromno zatvoreno šumsko područje na prelaznom području između Jadranskog mora i evropskog kontinenta. Administrativno pripada opštini Ilirska Bistrica, Slovenija. To je najviša slovenska planina izvan Alpa, visine 1796 m. Obiluje zanimljivim kraškim obilježjima, fenomenima i staništima kojima dominiraju dinarske bukove i jelovo-bukove šume sa dijelovima prašume.

Šume su dom mnogim različitim vrstama životinja, a najznačajnije su divlje zvijeri (smeđi medvjed, vuk, ris), jeleni i divokoze. Zbog specifičnih uslova koje stvara blizina mora i velika nadmorska visina planine Snežnik, bukva formira gornji drvored i svjedoči o snazi preživljavanja u najekstremnijim uslovima. Zbog toga je Snežnik proglašen za šumski prirodni rezervat.

### Svjetska baština

Na UNESCO-vu popisu svjetske baštine, pod službenim nazivom Iskonske bukove šume Karpata i drugih regija Evrope, vodi se transnacionalno serijsko vlasništvo koje se sastoji od 93 sastavna dijela u 18 zemalja. Predstavljaju izvanredan primjer relativno neporemećenih, složenih šuma umjerenog područja i pokazuju širok spektar sveobuhvatnih ekoloških obrazaca i procesa čistih i mješovitih sastojina evropske bukve u različitim ekološkim uvjetima.

U Sloveniji su dva šumska rezervata prepoznata kao područja posebne univerzalne vrijednosti: Prašuma Krokar i Snežnik-Ždrocle.

Oba područja proglašena su Svjetskom baštinom UNESCO-a na sjednici komiteta UNESCO-a 2017. godine u Krakovu, Poljska.

Izvori
------

1. ↑  Snežnik – "UNESCO baština bukovih šuma - Pristupljeno 16.1.2024
2. ↑  Prirodni rezervat Snežnik-Ždrocle i Prašuma Krokar upisani na listu svjetske baštine UNESCO-a - 16.1.2024
3. ↑  „Slovenija, spomenici upisani na listu svjetske baštine". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 10. 1. 2024.
4. ↑  „Snežnik-Ždrocle". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 8. 1. 2024.
|  |
| --- |
|  |

**Ujedinjene provincije Rio de la Plate** (španjolski: *Provincias Unidas del Río de la Plata*) ispočetka zvano **Ujedinjene provincije Južne Amerike** bila je kratkotrajna država nastala na tlu španjolskog Vicekraljevstva Río de la Plata koja je egzistirala od 1810. do 1831.

Historija
---------

Kad je Prvo Francusko Carstvo 1807. okupiralo Španjolsku, razbuktao se Argentinski rat za nezavisnost taj val zahvatio je i Vicekraljevstvo Río de la Plata koje je 1810. bilo gotovo mrtvo.

Formirana je nova republikanska vlast koja je bila slobodna od bilo kakve direktne španjolsku kontrole. Iako Ujedinjene provincije Južne Amerike nisu formalno proglasile nezavisnost, kao što je to učinila Venecuela, ipak su se uspjele othrvati pokušajima samoproglašenog vicekralja Francisco Javier de Elío, da preuzme vlast 1811. 
ipak su bile su daleko od stabilnosti. S jedne strane Španjolci su se borili da povrate svoje izgubljene kolonije sve do 1818. a s druge strane zaratile su i bivše kolonije provincije nove države zbog granica.

Tajj veliki politički entitet je 1814. prezvan je u Ujedinjene provincije Rio de la Plata, sa glavnim gradom Buenos Airesom. U tom je procesu izgubljen Paragvaj koji je oformio vlastitu nezavisnu državu, kao i Čile na zapadu. Sam Buenos Aires sada je bio pod kontrolom vrhovnog direktora, ali se ubrzo ispostavilo se da je taj položaj vrlo nesiguran. 

Sa frakcija na republikanskoj strani koje su se međusobno borile, tako da se nisu mogle dogovoriti oko mandatara. Drugi direktor je smijenjen [[puč|državnim udarom, a naredni su bili samo vršitelji dužnosti. Na kraju je sistem zakazao i država se raspala.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „United Provinces of South America / La Plata" (engleski). History Files. Pristupljeno 22.09. 2023.

Vanjske veze
------------

***Ujedinjene Provincije Río de la Plate*** na Wikimedijinoj ostavi

* *United Provinces of South America / La Plata* (na portalu History Files) ()
**Karlien van Jaarsveld** (rođena 21. prosinca 1985. godine u Paarlu) je afrikanerska pjevačica. Njen prvi album, *As die Gordyn Val*, izašao je 2010. godine. Ranije je bila član rock sastava Revolusie, ali ga je napustila pred kraj 2008. godine.

Životopis
---------

Karlien van Jaarsveld je najstarija od troje djece. Njen brat, Bobby van Jaarsveld, također je pjevač.

Počela je nastupati zajedno sa svojim bratom Bobbyjem van Jaarsveldom 2005. godine kao njegov gitarista i prateći vokal. Također je otpjevala jedan duet sa Bobbyjem na njegovom prvom albumu. 

Karlien je tijekom 2006. godine odlučila da krene svojim putem i tad je osnovala rock sastav, Revolusie. Bila je osnivačica i glavni vokalista sastava. Oduvijek ju je zanimala rock glazba i njene dvije godine zajedno sa Revolusie smatra važnom životnom školom. Ipak, Karlien se u listopadu 2008. godine odlučila na solo karijeru i napušta Revolusie.

Produkcijska kuća Johan Vorster Songs započinje suradnju s Karlien. Tada izlazi Karlienin prvi album *Jakkals Trou met Wolf se Vrou*. Također su snimljeni i spotovi za pjesme *Beter as Liefde* i *Jakkals Trou met Wolf se Vrou*. Album je u prodaji dostigao *platinum* status.

Karlien se pojavila u afrikaans filmu Platteland zajedno sa Steveom Hofmeyrom, Bokom van Blerkom, Jayjem i Lianie May. Igrala je ulogu drske kćerke maturantice.

Karlien se vjenčala s bivšim Springbokom i Blou Bulom Derrickom Hougaardom. Pred kraj 2013. godine rodila je sinove blizance. Pjesma "Daniël en Eliah" na njenom albumu *My Hartjie* posvećena je njima. Kasnije se vjenčala sa Joeom Breytenbachom, bivšim ragbijašem.
Njihovo prvo dijete, kćerka Elah, rođena je u listopadu 2017. godine.

Nagrade i nominacije
--------------------

* 2011: Huisgenoot Tempo nagrade: **Najbolji debitant** (osvojila), *Najbolji pop album* (nominacija), *Najbolji ženski izvođač* (nominacija)
* 2012: Ghoema nagrade: **Najbolji ženski izvođač** (osvojila), *Pjesma godine za "Jakkals Trou met Wolf se Vrou"* (nominacija), **Glazbeni spot godine za "Jakkals Trou met Wolf se Vrou"** (osvojila), *Album godine za "Jakkals Trou met Wolf se Vrou"* (nominacija), **Najbolji pop album za "Jakkals Trou met Wolf se Vrou"** (osvojila)

Diskografija
------------

* 2010: *As die Gordyn Val*
* 2011: *Jakkals Trou met Wolf se Vrou*
* 2013: *Uitklophou*
* 2015: *My Hartjie*
* 2017: *Sing vir Liefde*

Filmografija
------------

* 2011: *Platteland*
* 2013: *As jy sing*

Kazalište
---------

* 2015: *Aspoestertjie*

Izvori
------

1. ↑  Kollig: Karlien van Jaarsveld Arhivirano 2010-12-17 na Wayback Machine-u, Huisgenoot (af)
2. ↑  www.asjysing.com (af)

Vanjske poveznice
-----------------

* Karlienina službena stranica Arhivirano 2010-11-13 na Wayback Machine-u (af)
* Karlienin Facebook profil (af)
* Karlienin Twitter profil (af)

### Glazbeni spotovi

* Jakkals Trou met Wolf se Vrou na YouTube
* Beter as Liefde na YouTube
* My Hartjie na YouTube
* Geskeurde Jeans na YouTube
* Ek wil nie kwaad gaan slaap nie na YouTube
* Dans In Die Reën na YouTube
**Hvarska procesija križa** je naziv za noćnu procesiju u više mjesta (Jelsa, Pitva, Vrisnik, Svirča, Vrbanj i Vrboska) na otoku Hvaru, Hrvatska. Tradicionalno se održava nekoliko vijekova u noći Veliki četvrtak na Veliki petak. 

Nastanak procesije križa veže se uz raspeće Svetog križića, koji se od 1510. godine čuva u hvarskoj katedrali. Okosnica procesije je Gospin plač, osmerački pasionski tekst iz 15. vijeka koga u formi dijaloga pjevaju izabrani pjevači (kantaduri).

Procesija povezuje šest procesija istovremeno, koje kreću u 22 časa iz šest župnih crkava središnjeg dijela ostrva Hvar. Kreću se po tačno određenom krugu, i ne smiju se međusobno susresti. Ujutro, oko 7 sati, vraćaju se u svoje polazište, nakon pređenih 25 km. 

Na čelu je križonoša koji nosi križ težak do 18 kilograma, u znak molbe ili zahvalnosti, kao vlastiti ili porodični zavjet. Najčešće se javno ne govori razlog za nošenje križa. Nije rijetkost da se već djeca zapisuju ili ih roditelji zapisuju za nošenje. U pojedinim mjestima čeka se i po 20 godina na nošenje križa. 

Križonoša se u procesiji kreće u pratnji pomoćnika (dva pratioca), koji nose velike svijećnjake, dva glavna pjevača i više odgovarača koji pjevaju Gospin plač. Zatim slijede muškarci iz njegove porodice (otac, braća, sinovi, nećaci, ujaci i stričevi) koji ga prate odjeveni u crno odijelo i bijele bratimske tunike, i na kraju i ostali vjernici.

Nematerijalna svjetska baština
------------------------------

Hvarska procesija križa je na UNESCO-voj Reprezentativnoj listi nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element kulturne baštine u Hrvatskoj. Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog naslijeđa na zasjedanju koje je održano od 13. do 18. decembra 2009. u Abu Dabiu.

Izvori
------

1. ↑  Hrvatska nematerijalna kulturna baština na UNESCO-ovim listama - Hrvatsko ministarstvo kulture - Pristupljeno 17.1.2024
2. ↑  UNESCO: Nematerijalna svjetska baština u Hrvatskoj - ich.unesco.org - Pristupljeno 19.11.2021.()
3. ↑  UNESCO: Hvarska procesija križa - ich.unesco.org, Pristupljeno, 7. 1. 2023.()

***Hvarska procesija križa*** na Wikimedijinoj ostavi
**Guéric Kervadec** (La Garenne-Colombes, 9. siječnja 1972.), umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac koji je igrao na poziciji pivota. Nadimka *Le Menhir* (sh. "menhir"), Kervadec je slovio za jednog od najboljih pivota za vrijeme aktivne igračke karijere. 

Nakon preseljenja njegove obitelji u Belley, Kervadec se u novom gradu počeo aktivno baviti rukometom. Godine 1988. potpisao je ugovor s Vénissieuxom, klubom iz predgrađa Lyona, s kojim je 1991. i 1992. osvojio francuska kupa i prvenstvo Francuske 1992. godine. Sljedeće godine potpisao je za USAM Nîmes, s kojim je osvojio još jedan kup, a već je 1994. godine potpisao za US Créteil, s kojim je 1997. godine osvojio svoj četvrti nacionalni kup. Iste godine prelazi u njemački SC Magdeburg, gdje su mu suigrači bili Joël Abati, Henning Fritz, Christian Gaudin i Ólafur Stefánsson. S Magdeburgom je u dva navrata osvajao EHF Kup (1999. 2001.) te po jednom prvenstvo njemačke (2001.) i Ligu prvaka (2002.); sljedeće godine postao je sedmi igrač i tek drugi stranac nakon Stefánssona koji je primljen u Kuću slavnih SC Magdeburga. 

Nakon osvajanja Lige praka, godine 2002. vratio se u US Créteil. S Créteilom je 2003. godine osvojio Liga kup, što mu je bio posljednji trofej u karijeri, koju je završio 2009. godine zbog ozljede ramena. U prosincu te godine morao je na operaciju ramena, ali je oporavak trebao trajati predugo tako da nije mogao očekivati povratak na terene prije početka sljedeće sezone; iz tih se razloga odlučio umiroviti. Ipak, 2014. godine se vratio rukometu, potpisavši za amaterski klub Marolles HB iz lige Nationale 3 (5. razina), za koji je igrao jednu sezonu i bio kapetan, prije nego je 2015. godine otišao u Pays d'Auray HB, također amaterski klub. 

Guéric Kervadec je za reprezentaciju Francuske debitirao 1993. godine na Mediteranskim igrama, na kojima je osvojio srebro. Već je sljedeće godine igrao na prvom Europskom prvenstvu u rukometu, gdje je Francuska osvojila šesto mjesto. Već je 1995. godine, na Islandu, postao svjetski prvak, a na Olimpijadi 1996. osvojio je četvrto mjesto. Na Svjetskom prvenstvu 1997. godine u Japanu osvojio je brončanu medalju i bio proglašen za najboljeg pivota turnira. Nakon Olimpijskih igara 2000. u Sydneyju, Kervadec se odlučio povuči iz reprezentacije, kazavši da mu se "nisu svidjela određena ponašanja tijekom turnira", tako da nije sudjelovao u francuskom osvajanju zlata na Svjetskom prvenstvu 2001. godine. Ipak, vratio se u reprezentaciju 2003. godine te se ponovo - i konačno - umirovio nakon osvajanja bronce na Svjetskom prvenstvu 2005. godine u Tunisu.

Njegov sin Ewan također je rukometaš.
**Ivan Matetić Ronjgov** (Ronjgi kraj Sv. Mateja, 10. travnja 1880. – Lovran, 27. lipnja 1960.), kompozitor i melograf. Život je posvetio proučavanju i promociji muzičkog folklora svojeg rodnog kraja, Istre i Hrvatskog primorja. Pritom je postavio teorijsku osnovu istarsko-primorske narodne muzike i uspostavio »istarsku ljestvicu«.

Njegove su kompozicije demonstrirale vrijednost muzičkih idioma njegova rodnog kraja, a dokazao je da oni koji žele stvarati na osnovi bogatstva narodne muzike, mogu pokrenuti nove pravce. Bio je prvi kompozitor koji je istarsko-primorski muzički idiom upotrijebio u vokalnoj muzici.

Biografija
----------

Ivan Matetić rodio se 10. travnja 1880. u zaseoku Ronjgima kraj Sv. Mateja (danas Viškovo), od oca Josipa Matetića i majke Marije rođ. Tibljaš. Po završetku učiteljske škole u Kopru, gdje se školovao u klasi A. Dekleve i J. Sokola, službovao je od 1899. kao učitelj u školama središnje Istre: u Žminju, Barbanu, Kanfanaru, Sv. Petru u Šumi, Gologorici i Pićnu te od 1912. do 1919. u Opatiji. Zbog talijanske okupacije Istre emigrirao je u Zagreb, gdje je na Muzičkoj akademiji u klasi Franje Dugana starijeg učio kompoziciju i diplomirao 1922. Od 1921. do 1925. bio je nastavnik muzike u gimnaziji u Šušaku, gdje je osnovao prvi privatnu muzičku školu. Vratio se ponovo u Zagreb gdje je do umirovljenja 1938. bio tajnik i bibliotekar Muzičke akademije u Zagrebu. Poslije umirovljenja odlazi u Beograd gdje je kod kćeri Ivke proveo ratne godine. Poslije rata vratio se u Zagreb i predavao je folklor na Muzičkoj akademiji 1945 – 1947. Od 1947. živio je u Rijeci, kraće vrijeme kao honorarni nastavnik u školi koja danas nosi njegovo ime, a nakon toga se potpuno posvetio kompozitorskom radu i skupljanju narodnih pjesama. Umro je u bolnici u Lovranu 27. lipnja 1960. a sahranjen je na groblju u Opatiji.

Vidi još
--------

* istarska ljestvica
* Matetićevi dani
* Ustanova »Ivan Matetić Ronjgov«
* Večeri pul Matetićevega ognjišća

Vanjske veze
------------

* *Pod Učkun kućice bele* (video) u izvedbi hrvatskog ženskog zbora Rondo Histriae na YouTube
* Glazbena škola Ivana Matetića-Ronjgova u Puli Arhivirano 2015-04-28 na Wayback Machine-u
**Muzej suvremene umjetnosti** je muzej u Zagrebu. Nalazi se na Aveniji Dubrovnik u Novom Zagrebu. Građen je prema projektu arhitekta Igora Franića. Kamen temeljac je postavljen 2003. a muzej je otvoren 11. prosinca 2009.

Povijest
--------

Muzej je utemeljen 21. prosinca 1954. godine osnivanjem Gradske galerije suvremene umetnosti, s ciljem dokumentiranja i promoviranja suvremene umjetnosti. U sklopu prvog muzeja se osim galerije suvremene umjetnosti nalazio Centar za fotografiju, film i televiziju, te knjižnica.

Unutrašnjost muzeja.
Isprva se nalazio u palači Kulmer na Gornjem gradu. U početku je muzej imao malu zbirku, ali je ubrzo obogaćen novim radovima. Zbog malog prostora muzej nikada nije imao stalni postav.

Odluka o gradnji novog muzeja na križanju Avenije Većeslava Holjevca i Avenije Dubrovnik u Novom Zagrebu donesena 1998. godine. Na arhitektonskom natječaju izabran je rad arhitekta Igora Franića.

Novi muzej
----------

Zgrada Muzeja suvremene umjetnosti ima ukupno 14.609,65 m2, od toga 3,500 m2 za stalni postav, a 1500 m2 za povremene izložbe. Muzej još ima knjižnicu, multimedijalnu dvoranu, knjižaru, VIP salon, kafić, restoran, pedagošku dvoranu i apartman za posjetitelje i kustose.

Dvostruki tobogan.
Muzej sadrži nekoliko zbirki te radove mnogih hrvatskih i svjetskih modernih umjetnika. Najvažniji je arhiv fotografija Toše Dapca, zbirka iz ateljea Ivana Kožarića, zbirka Vjenceslava Richtera, Benka Horvata i donacija Silvane Seissel. U novootvorenom postavu je najpoznatiji rad "Tobogan" Carstena Höllera.

Zanimljivosti
-------------

Ekran koji pokriva veći dio zapadne strane muzeja najveći je ekran u ovom dijelu Europe.[*nedostaje referenca*]

***Muzej suvremene umjetnosti*** na Wikimedijinoj ostavi

Izvori
------

1. ↑  Informacije za posjetitelje – Muzej suvremene umjetnosti Zagreb
2. ↑

* www.msu.hr

45°46′42″N 15°58′54″E﻿ / ﻿45.7784562025601°N 15.9815561771393°E﻿ / 45.7784562025601; 15.9815561771393
**Gheorghe Gruia Marinescu** (Bukurešt, 2. listopada 1940. – Ciudad de México, 9. prosinca 2015.), rumunjski rukometaš, trener i sportski djelatnik. Igrao je na poziciji desnog vanjskog, a smatra ga se jednim od najboljih rukometaša svih vremena.

Rođen u Bukureštu 1940. godine, Gruia se rano počeo baviti rukometom te je već početkom 1960-ih godina počeo ostvarivati značajne rezultate. Cijelu igračku karijeru proveo je kao član Steaue Bukurešt, s kojim je 1963. godine osvojio svoj prvi od ukupno osam naslova prvaka Rumunjske. Za reprezentaciju Rumunjske debitirao je 1962. godine te je već 1964. godine osvojio svoj prvi naslov svjetskog prvaka. Tri godine kasnije Rumunjska je osvojila broncu, a Gruia je bio najbolji desni vanjski turnira. Godina 1968. bila je za Gruiju izrazito uspješna - sa Steauom je obranio naslov prvaka, ali osvojio i Kup prvaka, dok je s reprezentacijom osvojio zlato na Univerzijadi u Njemačkoj.

Godine 1970. s Rumunjskom je ponovo postao svjetski prvak, a dvije godine kasnije u Münchenu osvojio je broncu na Olimpijadi; s 37 golova bio je najbolji strijelac na Igrama. Godinu dana kasnije, Gheorghe Gruia otišao je u mirovinu. Godine 1978. preselio se u Meksiko, gdje je radio na popularizaciji rukometa i gdje je proveo ostatak života. Trenirao je nekoliko meksičkih klubova, a u dva je navrata bio i izbornik reprezentacije Meksika. U Meksiku je zbog svog djelovanja dobio titulu "oca rukometa".

Iz aktivnog rukometnog rada povukao se 1991. godine, a godinu dana kasnije IHF ga je proslasio najboljim igraćem svih vremena. Godine 2000. našao se i na popisu igrača koji su bili u užem izboru za igrača XX. stoljeća. Umro je 2015. godine u Meksiku od posljedica srčanog udara.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 12145376241383720835
* GND: 1081403713

 |
**Milenko A. Perović** (Vrbas, 14. novembar 1950 - Novi Sad, 25. decembar 2023) bio je filozof koji je živio i radio u Srbiji. Većinu knjiga i radova posvetio je problematici istorije filozofije, etike i praktičke filozofije. Hegelova filozofija je njegova stalna filozofska preokupacija.

Biografija
----------

Rodio se u Vrbasu (Vojvodina), u kome je pohađao osnovnu školu i gimnaziju. Maturirao je 1969. godine. Studije filozofije završava u Beogradu 1974. godine. Doktorsku disertaciju pod naslovom »Vrijednosni sistem i moralna svijest malograđanstva«, pod mentorstvom Milana Kangrge, odbranio je na Filozofskom fakultetu u Zagrebu 1984. godine.

Od 1987. godine, kada se izabran za docenta filozofije, do odlaska u penziju 2016. godine radio je kao profesor filozofskih predmeta (etika, filozofija njemačkog idealizma, praktička filozofija, antička filozofija, filozofija prava, filozofija ekonomije) na Odseku za filozofiju Filozofskog fakulteta u Novom Sadu.

Osnovao je Studijsku grupu za filozofiju i Katedru, a potom i Odsek za filozofiju na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu 1988. godine.

Utemeljio je magistarske i doktorske studije filozofije na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu.

Suosnivač je filozofskog časopisa »Arhe« koji izlazi na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu od 2004. fodine.

Suosnivač je Bioetičkog društva Srbije koje djeluje od 2008. godine.

Bio je predsjednik Komisije za standardizaciju crnogorskog jezika koja je 2010. godine objavila Pravopis crnogorskoga jezika i Gramatiku crnogorskoga jezika.

Nakon kraće bolesti, umro je u Novom Sadu, 25. decembra 2023. godine.

Djela
-----

Objavio je oko sto pedeset filozofskih članaka, preko pet stotina kolumnističkih članaka, kao i 20 knjiga na srpskohrvatskom, odnosno, crnogorskom jeziku, od koji se mogu izdvojiti:

* Svijet malograđanina (Zagreb, 1989),
* Hegel i problem savjesti (Novi Sad, 1989),
* Granica moraliteta (Novi Nad, 1992),
* Problem početka u filozofiji. Uvođenje u Hegelovu filozofiju (Novi Sad, 1992)
* Istorija filozofije (Novi Sad, 1994, 1997, 2003)
* Etika (Novi Sad, 2001)
* Praktička filozofija (Novi Sad, 2004),
* Vrijeme cinizma (Podgorica, 2007),
* Filozofske rasprave (Zagreb 2011),
* Pet studija o Hegelu (Novi Sad, 2012),
* Karakteri. Etička parerga (Podgorica, 2012),
* Filozofija morala (Novi Sad, 2013),
* Filozofski brevijar (Novi Sad, 2014).
* Montenegrinski eseji (Podgorica 2014),
* Studije iz filozofije jezika (Cetinje, 2017).

Važniji tekstovi
----------------

* Der moderne Begriff der Zeit und der Begriff der Geschichte (Über das Fundament der Heidegger'schen Auseinandersetzung mit Hegel, 2007).
* Hegel und die Frage der philosophischen Begründung der Bioethik (2007),
* Das Methodenproblem in der Ethik und Bioethik (2009).
* Die philosophisch-axiologischen Grundlagen der Bioethik (2010),
* Ethik gegen Bioethik (2010),
* Der Begriff des Lebens bei Kant und Hegel (2014).
**Edin Bećković** (Zemun 1977.), srbijanski majstor borilačkih vještina. Nositelj je 5. Dana u aikidu.

Životopis
---------

Edin Bećković je rođen u Zemunu 1977. godine. Aikido je počeo vježbati u septembru 1992. godine u aikido klubu "Zemun". Redovnim vežbanjem stiče osnovna znanja, a uzimajući učešće na seminaru u Aranđelovcu 2000. godine, koji je vodio Masatomi Ikeda, polaže za 1. Dan. Nakon toga 2002. godine pohađa sate na seminaru u Beogradu koji je vodio majstor William Smith i na istom polaže za 2. Dan. Godine 2005. polaže ispit za 3. Dan na seminaru u Beogradu, ovoga puta ispred ispitivača Philip Smith. Godine 2009. na seminaru u Beogradu koji je vodio Gordon Jones polaže za 4. Dan.

Godine 2005. godine prvi put putuje u Japan i tom prilikom vježba kod doshu-a Moriteru Ueshibe. Godine 2013. po drugi put putuje u Japan i u vremenu od mjesec dana vježba sa glavnim instruktorima Hombu dojo-a, kao što su: Yoshinobu Irie, Katsurada Eiji, Kanazawa Takeshi, Seki Shoji i Yasuno Masatoshi.

Godine 2005. sa Predragom Tadićem osniva prvi u nizu aikido klubova pod nazivom "Yamatokan". Nakon stabilizacije kluba, isti prepušta Predragu Tadiću i osniva novi aikido klub pod nazivom "Aikido dojo Edo" koji djeluje od 2010. godine. Kako bi se trend širenja aikida u Beogradu nastavio, od siječnja 2018. godine počinje rad na još jednoj lokaciji (Karaburma) u prostorijama "Omladinskog judo kluba Beograd" počinje da predaje sate u "Omladinskom aikido klubu Beograd".

Edvin Bećković razvija saradnju sa regionalnim organizacijama okupljenim oko aikido škole Christiana Tissiera i posjetama Budimpešti ostvaruje saradnju sa mađarskim aikidokama, te redovno prati seminare na kojima, podučava Bruno Gonzalez. Pošto su ovi seminari najviše uticali na njegov aikido razvoj, donosi odluku da organizira seminare u Beogradu, te pozove Pascala Guillemina, jednog od asistenata Christiana Tissiera. Sa Pascalom Guilleminom postiže dogovor kojim postaje tehnički direktor novonastale aikido organizacije Aikido Association Fujiyama, na čijem čelu je od 2014. godine.

Spoljašnje veze
---------------

* Aikido dojo Edo
**Florent Dimitri Payet** (Saint-Pierre, 29. ožujka 1987.) je francuski nogometaš i bivši reprezentativac. Uglavnom igra kao ofenzivni vezni, mada može igrati i u napadu. 

Payet je rođen na francuskom otoku Réunion, gdje je i počeo nogometnu karijeru, igrajući za lokalne klubove AS Saint-Philippe i JS Saint-Pierroise. Godine 1999. seli u Francusku, gdje potpisuje za Le Havre AC. Payet je četiri godine proveo u klubu prije nego se vratio kući i dvije godine igrao za AS Excelsior. Godine 2005. potpisuje za FC Nantes te, nakon uspješne druge sezone u klubu, odlazi u AS Saint-Étienne, s kojim potpisuje četverogodišnji ugovor. U tom je klubu Payet prvi puta igrao u europskom klupskom natjecanju, zaigravši u UEFA Kupu. Tokom 2010. godine, proglašen je igračem mjeseca u izboru UNFP-a zbog velike pomoći svom klubu. Nakon te sezone, u lipnju 2011. potpisuje za Lille OSC, odakle 2013. odlazi u Olympique de Marseille. Nakon dvije sezone na jugu Francuske, potpisuje za West Ham United, gdje postaje jedan od najboljih igrača. U siječnju 2017. godine, ponovno potpisuje za Marseille, gdje igra do 2023. godine.

Payet je jedno vrijeme igrao za U-21 reprezentaciju Francuske prije nego ga je Laurent Blanc 2010. godine prvi puta pozvao u seniorsku reprezentaciju. Debitirao je 2010. godine protiv Rumunjske u kvalifikacijama za UEFA Euro 2012. ušavši kao zamjena s klupe. 

| * p
* r
* u
Sastav Francuske  na  UEFA Euru 2016. (2. mjesto) |
| --- |
| 1 Lloris (c) • 2 Jallet • 3 Evra • 4 Rami • 5 Kanté • 6 Cabaye • 7 Griezmann • 8 Payet • 9 Giroud • 10 Gignac • 11 Martial • 12 Schneiderlin • 13 Mangala • 14 Matuidi • 15 Pogba • 16 Mandanda • 17 Digne • 18 Sissoko • 19 Sagna • 20 Coman • 21 Koscielny • 22 Umtiti • 23 Costil • Izbornik: Deschamps | Francuska |
**Međimurska popevka** je narodna pjesma koja se izvodila najviše u ruralnim sredinama, u različitim prilikama (prazničke proslave, krštenja, svadbe, žetve, berba grožđa i sl.). Pjevanje je ponekad bilo praćeno tradicijskim plesom – međimurskim kolom. Pretežno je solistički vokalni žanr kojim su se bavile žene međimurskog kraja, u sjeverozapadnom dijelu Hrvatske. Danas je izvode i muškarci i žene, pojedinačno i u grupama, u vokalnim, vokalno-instrumentalnim, instrumentalnim, monofonim i višeglasnim izvedbama, kao muzički žanr ili uklopljeno u ples. Najaktivniji izvođači su članovi kulturno-umjetničkih društava i udruženja sa dugom tradicijom u zemlji, u kojima pojedini solisti imaju ključnu ulogu.

Tekstovi popevke su od velikog značaja i predstavljaju osnovu za razvrstavanje, između ostalih, na ljubavne, tužno-melanholične, duhovite i crkvene popevke. Najstariji sačuvani tekstualni zapisi popevke potieču iz 16. stoljeća.

Nematerijalna svjetska baština
------------------------------

Međimurska popevka nalazi se UNESCO-voj Reprezentativnoj listi nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element kulturne baštine u Hrvatskoj. Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog naslijeđa na zasjedanju koje je održano od 15. do 19. novembra 2018. u Port Louisu, Mauricijus

Izvori
------

1. ↑  Hrvatska nematerijalna kulturna baština na UNESCO-ovim listama - Hrvatsko ministarstvo kulture - Pristupljeno 17.1.2024
2. ↑  UNESCO: Nematerijalna svjetska baština u Hrvatskoj - ich.unesco.org - Pristupljeno 16.1.2024.()
3. ↑  UNESCO: Međimurska popevka - ich.unesco.org, Pristupljeno, 7. 1. 2024.()
**Zvonimir Boban** (Imotski, 8. listopada 1968.), hrvatski nogometaš

Legendarni kapetan i igrač hrvatske nogometne reprezentacije. Igrao je u sredini terena, u dresu s brojem 10. Uz Roberta Prosinečkog i Aljošu Asanovića Boban je najbolji vezni igrač kojeg je Hrvatska ikad imala. 1987. nastupa na U-20 Svjetskom prvenstvu u Čileu gdje osvaja zlato, a upravo je u finalu izveo posljednji jedanaesterac u seriji koji je odlučio pobjednika. Dvostruki je dobitnik Državne nagrade za šport "Franjo Bučar" kao član reprezentacije 1998. i osobno 2002.

Klupska karijera
----------------

Igrao za klubove: 

* Dinamo Zagreb (1985.-1991.),
* AC Milan (1991.-2002.),
* A.S. Bari (1991.-1992.),
* Celta Vigo (2001.-2002.).

Većinu klupske karijere proveo je u AC Milanu, s kojim je 1994. godine postao prvak UEFA-ine Lige prvaka, te je također osvojio 4 naslova prvaka Italije. Zbog svog iznimnog doprinosa u uspjesima AC Milana, proglašen je najboljim stranim igračem u povijesti kluba. Veliku popularnost i nogometnu veličinu Zvonimira Bobana, najbolje pokazuje veličanstveni, vjerojatno i najveći, oproštaj od nogometa 7. listopada 2002. na Maksimiru, kada je Boban okupio mnoge nogometne legende, a prepun stadion uzvikivao njegovo ime.

Reprezentativna karijera
------------------------

Član jugoslavenske i hrvatske nogometne reprezentacije za koju je nastupio 51 utakmicu i postigao 12 golova.

Drugi najbolji igrač (iza Roberta Prosinečkog) juniorskog svjetskog nogometnog prvenstva u Čileu.

Vodio vatrene kao kapetan na EP u Engleskoj 1996.. i do trećeg mjesta na SP 1998. u Francuskoj.

Zanimljivosti
-------------

Nije prošao zahtjeve Hajdukovih skauta - nije im kao igrač puno obećavao i "imao je pretanke noge".

Poznat po "domoljubnom" skok-udarcu na jugo-milicajca, braneći Dinamova navijača od premlaćivanja, dok su u isto vrijeme navijači Crvene zvezde nekažnjeno divljali po stadionu na Maksimiru. Uz Bobana Dinamove su navijače skočili braniti Vjekoslav Škrinjar i Josip Kuže.

Hrvatski radijski športski komentator Ivo Tomić ga je u svojim prijenosima nazivao "zagrebački nogometni ban Zvone Boban" (nakon što se koncem 1980-ih smjelo više govoriti o banu Jelačiću).

Izvori
------

1. ↑  Zvonko Alač: Kockar, boem i lutalica nije bio "jedan od nas", jer je uvijek sam sebe demistificirao, Index.hr, 17. lipnja 2013.

| * p
* r
* u
Sastav Hrvatske  na  EP 1996. |
| --- |
| 1 Ladić • 2 Jurčević • 3 Jarni • 4 Štimac • 5 Jerkan • 6 Bilić • 7 Asanović • 8 Prosinečki • 9 Šuker • 10 Boban (c) • 11 Bokšić • 12 Mrmić • 13 Stanić • 14 Soldo • 15 Pavličić • 16 Mladenović • 17 Pamić • 18 Brajković • 19 Vlaović • 20 Šimić • 21 Cvitanović • 22 Gabrić • Izbornik: Blažević | Hrvatska |

| * p
* r
* u
Sastav Hrvatske  na  FIFA Svjetskom prvenstvu 1998. (3. mjesto) |
| --- |
| 1 Ladić • 2 Krpan • 3 Šerić • 4 Štimac • 5 Jurić • 6 Bilić • 7 Asanović • 8 Prosinečki • 9 Šuker • 10 Boban (c) • 11 Marić • 12 Mrmić • 13 Stanić • 14 Soldo • 15 Tudor • 16 Kozniku • 17 Jarni • 18 Mamić • 19 Vlaović • 20 Šimić • 21 Jurčić • 22 Vasilj • Izbornik: Blažević | Hrvatska |
„Crna gora (planina)" preusmjerava ovdje. Za druge planine, v. Crna gora (razvrstavanje).

| Skopska Crna Gora |
| --- |
|  |
| Nadmorska visina: | 1 651 |
| Mesto: |  Severna Makedonija Srbija /  Kosovo |
| Koordinate: | 42°17′N 21°43′E﻿ / ﻿42.283°N 21.717°E﻿ / 42.283; 21.717 |
| Topo. mapa: | Skopska Crna Gora na mapi Severne MakedonijeSkopska Crna GoraSkopska Crna Goraclass=notpageimage| Pozicija Skopske Crne Gore na karti Makedonije |

**Skopska Crna Gora** (mak. *Скопска Црна Гора*, alb. ), često je zvana i samo kao **Crna gora** (mak. *Црна Гора*, alb. ), je srednje velika planina između Kosova na sjeveru i Severne Makedonije, na jugu.

Planina se izdiže iz skopske doline (na jugu), Kumanovske kotline (na istoku), Gnjilanske kotline (na sjeveru) i doline rijeke Lepenac (na zapadu). 
Na padinama Skopske Crne Gore, leže gradovi; Skoplje (na jugu), Kumanovo (na istoku), Kačanik (na zapadu) i Gnjilane (na sjeveru).
Planina se proteže u pravcu jugozapad-sjeveroistok, najviši vrh je **Ramno** sa 1 651 m. Kanjonom Lipkovske reke, koja izvire na planini, Skopska Crna Gora podijeljena je na dva dijela; viši zapadni i niži istočni, zvani – Karadag (tur. *Karadağ* – "Crna gora", mak. *Карадаг*, alb. ).

***Skopska Crna gora*** na Wikimedijinoj ostavi
**Leonard Ernest "Nipper" Read**, QPM (Nottingham, 31. ožujka 1925. – Ujedinjeno Kraljevstvo, 7. travnja 2020.) je bivši britanski policijski inspektor i boksački službenik.

Rođen u Nottinghamu, Read je tokom Drugog svjetskog rata služio kao časnik u *Royal Navyju*. Godine 1947. pridružio se Metu, a 1967. je premješten u Odjel za ubojstva gdje mu je prvi zadatak bilo rušenje zloglasne braće Kray. Ronnie i Reggie Kray su bili zloglasni londonski mafijaši koji su širili strah i trepet u londonskom East Endu. Iako su indikacije i upletenost u zločine bile jasne, atmosfera straha koju su Krayjevi stvorili, kao i njihove političke veze, onemogućila je vođenje efektivne policijske istrage. Također, nitko se nije usudio svjedočiti protiv Krayjevih. Read nije podlegao pritisku te je nastavio istragu i skupio dovoljno dokaza protiv Krayjevih, no nedovoljno za formalno podizanje optužnice. Pritisak je s vremenom postao sve snažniji tako da je Read formalno zatvorio istragu.

Ipak, to se pokazala kao genijalna farsa koju je Read izveo kako bi dokrajčio Krayjeve. Od vrha Odjela za ubojstva je dobio 3 mjeseca da dotuče Krayjeve u sklopu tajne misije. Naime, Read je okupio tim u Tintangel Houseu odakle su vršili sve informacije. Službeno, tim nije postojao i gotovo nitko nije znao da je Readova istraga još u tijeku. Krayjevi su tako stekli osjećaj lažne sigurnosti što je Read iskoristio i tokom 1968. godine skupio dovoljno dokaza da izvede Krayjeve pred sud. Ronnie, Reggie i Charlie su na koncu osuđeni, a Read je slavljen kao jedan od najgenijalnih detektiva u historiji britanske policije.

Tokom života je bio član uprave nekoliko boksačkih organizacija, uključujući Nadzorni odbor britanskog boksa, Svjetsko boksačko vijeće (potpredsjednik) i Svjetski boksački savez (potpredsjednik). Umro je 7. travnja 2020. godine, tjedan dana nakon svog 95. rođendana od kratke bolesti.

Za života je objavio dvije autografije (koje je zapravo napisao James Norton) - *Nipper* (1991.) i *Nipper Read: The Man Who Nicked the Krays* (2001.). Godine 2015. "Nippera" Reada je u filmu *Legend* tumačio Christopher Eccleston, poznat kao deveta inkarnacija Doktora u popularnoj seriji *Doctor Who*.
**Christian "Blacky" Schwarzer** (Braunschweig, 23. listopada 1969.), umirovljeni njemački rukometaš i reprezentativac koji je igrao na poziciji pivota; danas radi kao trener. Schwarzer je svojedobno slovio za jednog od najboljih aktivnih pivota u svjetskom rukometu. 

Rođen u Braunschweigu, Schwarzer je svoju profesionalnu karijeru započeo 1987. godine u VfL Fredenbecku, gdje je igrao do 1991. godine. U tom je periodu (21. studenog 1989.) debitirao i za reprezentaciju tadašnje Zapadne Njemačke u utakmici protiv Istočne Njemačke u Wilhelmshavenu. Od 1991. do 1999. godine igrao je za TV Niederwürzbach, nakon kojeg prelazi u Barcelonu, s kojom osvaja nacionalno prvenstvo, nacionalni kup i Ligu prvaka. Barcelonu napušta nakon dvije sezone te 2001. godine potpisuje za TBV Lemgo, gdje igra sve do 2007. godine. Umirovio se 2009. godine kao igrač Rhein-Neckar Löwena.

U gotovo dvadesetogodišnjoj reprezentativnoj karijeri, Schwarzer je nastupio na čak šest Svjetskih prvenstava, pet Europskih prvenstava i na čak tri Olimpijade. U karijeri je bio svjetski (2007.) i europski (2004.) prvak, a s Olimpijade 2004. ima i srebrnu medalju; uz to, godine 2003. je bio najbolji pivot i najkorisniji igrač Svjetskog prvenstva u Portugalu, gdje je Njemačka osvojila srebrnu medalju. Schwarzer se inicijalno umirovio 2004. godine, međutim je 2007. godine rekao kako je spreman igrati na Svjetskom prvenstvu ukoliko bude potrebe; našao se na širem popisu, ali u konačnici nije uvršten u momčad. Ipak, nakon ozljede Andreja Klimovetsa, Schwarzer je usred turnira pozvan u reprezentaciju, s kojom je postao i svjetski prvak. Naredne godine nastupio je i na Olimpijadi u Pekingu, nakon koje je otišao u konačno reprezentativno umirovljenje. 

Nakon prekida igračke karijere, Schwarzer se posvetio trenerskoj karijeru.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 311071730
* GND: 1088347002

 |
**Afaf Ali Kamel al-Sabahi** (arap. , Tanta, 6. maja 1931. – Kairo, 16. januara 2020), poznatija pod umjetničkim pseudonimom **Magda** (arap. ), bila je egipatska filmska glumica, koja je vrhunac popularnosti uživala 1950-ih i 1960-ih.

Rodila se u relativno bogatoj, ali strogo muslimanskoj porodici. Glumačku karijeru je započela u dobi od 16 godina, kada ju je slučajno upoznao režiser Saif ed-Din Šaukat te angažirao kao zvijezdu svog filma *El-naseh.* Kada je to rekal roditeljima, oni su joj, smatrajući glumačku profesiju "nečasnom", zabranili izlazak iz kuće. Film je na kraju snimala krišom, praveći se da ide u školu. Režiser joj je izašao u susret tako da ju je potpisao sa pseudonimom "Magda". Kada su roditelji za to doznali, podnijeli su tužbu protiv Šaukata i izbio je veliki skandal, ali su se na kraju ipak pomirli sa time da će im kćer biti glumica.

Sa vremenom je postala velika zvijezda, a 1958. snimila svoj najpoznatiji film *Djamilah,* posvećen tada aktualnom Alžirskom ratu za nezavisnost. Već prije toga je osnovala vlastitu produkcijsku komapniju.

Bila je u kratkotrajnom braku s vojnim pilotom Ehabom Nafijem, sa kojim je dobila kćer Gadu, koja je i sama postala glumica.

Vanjske veze
------------

***Magda al-Sabahi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Magda na sajtu IMDb
* Profil na elcinema.com () ()
* Profil na elfilm.com Arhivirano 2014-05-12 na Wayback Machine-u ()
**Joško Juvančić** (Dubrovnik, 1936. – 24. 3. 2021.) bio je hrvatski kazališni redatelj i kazališni pedagog.

Životopis
---------

Rodio se u Dubrovniku 1936. godine. U Dubrovniku je završio osnovnu i srednju. Studirao je književnost na Filozofskom fakultetu. U Zagrebu je studirao režiju na Akademiji za kazališnu umjetnost u Zagrebu. 

Nakon što je diplomirao bio je asistent Gavelli te poslije Spaiću. 
Radi kao profesor glume od 1960. godine do danas. Pod njegovom je paskom školovano mnoštvo danas poznatih i cijenjenih hrvatskih glumaca. Bio je dekanom Akademija dramske umjetnosti u Zagrebu od 1984. do 1986.

Kazališne je predstave prvo režirao u dubrovačkom kazalištu. Hrvatsko ga kazališno gledateljstvo primjećuje sredinom 1960-ih kad je režirao u zagrebačkim kazalištima u Teatru &TD, Gavelli i HNK.

Posebno poglavlje njegovog umjetničkog rada u svezi je s Dubrovačkim ljetnim igrama. Na istima je nazočan u umjetničkom rukovodstvu bez prekida nekih dvadesetak godina. Od 1986. je godine i umjetničkim direktorom Igara i umjetničkim ravnateljem dramskog programa.

Dobio je mnoge prestižne hrvatske nagrade: nagradu Vladimir Nazor, nagradu Dubravko Dujšin 1982. nekoliko nagrada Hrvatskog društva dramskih umjetnika (Nagrada hrvatskog glumišta za najboljeg redatelja 1998./1999. i 2003./2004. Nagrada hrvatskog glumišta za najbolju predstavu u cjelini 1998./1999. za Vojnovićevu Dubrovačku trilogiju i 2003./2004. za Vojnovićev Ekvinocijo, obije na Dubrovačkim ljetnim igrama, Nagrada Marul za režiju 1992. za Gundulićev Osman u Zagrebačkom kazalištu lutaka), nagradu za najbolju predstavu u cjelini 2009. na Festival hrvatske drame za djecu "Marulić" za višestruko nagrađenu predstavu Plakir, 1996. Veliku nagradu za najbolju predstavu u cjelini na Danima satire Fadila Hadžića za Goldonijeve Ribarske svađe i dr.

Izvori
------

* Dubrovačke ljetne igre - Joško Juvančić[*mrtav link*]
* Hrvatsko društvo dramskih umjetnika Nagrada hrvatskog glumišta