recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Esther Freud (u sredini), zajedno sa Williamom Dalrympleom (lijevo) i Hanan Ashrawi (desno).
**Esther Freud** (London, 2.5. 1963. - ) je britanska spisateljica romana. Rođena je kao kći slikara Luciana Freuda i njegove partnerice Bernadine Freud što je čini praunukom Sigmunda Freuda. S obzirom na očevu sklonost ljubavnim avanturama, smatra se da ima najmanje 40 polubraće i polusestara. Sestra s kojom je odrasla je modna dizajnerica Bella Freud. Stric joj je političar i komičar Sir Clement Freud, a među rodbinom joj se nalazi medijski poduzetnik Matthew (oženjen za Elisabeth Murdoch) i TV-spikerica Emma.

Kao malo dijete je često putovala po svijetu sa svojom hippie majkom, uključujući boravak u Maroku, a tek povremeno je živjela u Londonu gdje se trajno nastanila u dobi od šesnaest godina pokušavajući postati glumica. U The Drama Centreui je radila kao glumica, a kasnije na televiziji kao glumica i scenaristica.

Godine 1992. je izazvala dosta pažnje s poluautobiografskim romanom *Hideous Kinky*, koji je kasnije adaptiran u film sa Kate Winslet u glavnoj ulozi.

Oženjena je za glumca Davida Morriseya, s kojim ima tri djece.

Djela
-----

* *Hideous Kinky* (1991)
* *Peerless Flats* (1993)
* *Gaglow* (1997)
* *The Wild* (2000)
* *The Sea House* (2003)
* *Love Falls* (2007)

Vanjske veze
------------

***Esther Freud*** na Wikimedijinoj ostavi

* Interview Penguin site Arhivirano 2007-10-27 na Wayback Machine-u
* Biography Contemporary Writers
* Career Agent's website Arhivirano 2011-05-19 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 85380084
* LCCN: n91129459
* ISNI: 0000 0001 0921 517X
* GND: 120019981
* SUDOC: 033606404
* BNF: cb12445686c (podaci)
* BIBSYS: 90630932
* NLA: 35994255
* NDL: 00722098
* NKC: xx0012412
* BNE: XX968501
* CiNii: DA07383837

 |
Boris Šumjacki godine 1924.
**Boris Zaharovič Šumjacki** (ruski: ; 16. novembar 1886 - 29. jul 1938) bio je sovjetski novinar, političar, diplomat i *de facto* glavni producent sovjetske kinematografije 1930-ih, također poznat i kao jedna od istaknutijih žrtava Velike čistke.

Rodio se u Sibiru, u mjestu Verhneudinsk (današnji Ulan-Ude) kraj Bajkalskog jezera. Godine 1903. se priključio tadašnjoj Ruskoj socijaldemokratskoj partiji, odnosno njenoj boljševičkoj frakciji. Nakon Oktobarske revolucije je bio najistaknutiji partijski funkcionar u Sibiru, a od novembra 1920. do aprila 1921. vršio dužnost premijera Dalekoistočne Republike. Od 1923. do 1925. bio je sovjetski izaslanik u Iranu.

Iako nije imao nikakvih iskustava sa filmom, Staljin ga je u novembru 1930. imenovao za direktora Sojuzkina, organizacije koja je trebala koordinirati cjelokupnu filmsku proizvodnju u SSSR-u. Na tom je mjestu ostao i nakon što se 1933. Sojuzkino transformiralo u GUKF. Na tom je mjestu inzistirao na dosljednjom provođenju socrealističkih načela u sadržaju sovjetskih filmova, kao i čišćenju "nepodobnih" kadrova iz filmske industrije, uključujući nekadašnje pripadnike sovjetske filmske avangarde. Nakon posjeta Hollywoodu je, duboko impresioniran tamošnjim studijima, je iznio ideju da se cjelokupna sovjetska industrija preseli u Odesu gdje bi se trebao sagraditi novi "filmski grad" odnosno Kinograd.

Među filmašima sa kojima se sukobio bio je i proslavljeni Sergej Ejzenštejn kome je 1935. na kraju ipak odobrio snimanje filma *Bežin lug*. Projekt se pretvorio u katastrofu, s obzirom da je Ejzenštejnu, usprkos stalnih nadosnimavanja scena tokom dvije godine i dva miliona potrošenih rubalja, Šumjacki pod izgovorom da je "politički nepodoban" odbijao dati dozvolu za nastavak projekta i konačno u proljeće 1937. obustavio projekt. Propast tog projekta, ali Šumjackijevi neuspjesi u nastojanju da snimi preko 120 cjelovčerenjih filmova godišnje su, ga doveli u Staljinovu nemilost. 9. januara 1938. je uhapšen pod optužbom da je za račun "stranih sila" sabotirao filmsku industriju; nekoliko mjeseci kasnije je osuđen na smrt i pogubljen. Sve reference na njegov život i rad su nakon toga godinama bile "očišćene" iz službenih sovjetskih zapisa i filmskuh historija.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 63046801
* LCCN: n86843056
* ISNI: 0000 0000 8249 1616
* GND: 1051719690
* NKC: jx20091218023

 |
**Artur Carlos Maurício Pestana dos Santos**, poznatiji kao **Pepetela** (Benguela, 29. listopada 1941.) je angolski pisac. Iako je *luso-angolano* (Portugalski Angolac), Pepetela, rođen u Bengueli, borio se na strani MPLA tokom Angolskog rata za nezavisnost. U tom je periodu dobio nadimak **Pepetela**, koji na kimbundu jeziku znači "trepavica", a zapravo je prijevod njegova stvarnog prezimena, Pestana. 

Većina njegovih djela bavi se povijesti Angole u XX. vijeku. Primjerice, roman *Mayombe* prati sudbinu gerilaca u Cabindi, *Yaka* prati bijele imigrante u okolici Benguele, dok roman *A Geração da Utopia* prikazuje otrježnjenje u Angoli koje je uslijedilo nakon sticanja nezavisnosti. Pepetela je, doduše, pisao i o drugim temama. Tako u romanima *A Gloriosa Família* i *Lueji* govori o starijoj povijesti Angole, dok je u seriji priča o Jaimeu Bundi prešao i u satiru. Od recentnijih djela ističu se *Predadores*, kritika suvremenog angolskog društva, *O Quase Fim do Mundo*, postapokaliptična alegorija i *O Planalto e a Estepe*, prikaz povijesti komunizma u Angoli. 

Godine 1997. postao je prvi angolski pisac kojemu je uručena nagrada Camões, najprestižnija literarna nagrada za književnost na portugalskom jeziku.

Eksterni linkovi
----------------

* Službeni website Arhivirano 2009-12-18 na Wayback Machine-u
* Profil autora Arhivirano 2016-03-31 na Wayback Machine-u
* Profil autora
***Manuscrit trouvé à Saragosse*** (sh. *Rukopis nađen u Saragossi*) je roman koga je godine 1815. na francuskom jeziku napisao poljski književnik Jan Potocki. Okvirni zaplet započinje za vrijeme Napoleonskih ratova u Španiji, kada neimenovani francuski oficir u Zaragozi pronalazi tajanstveni rukopis za koga se ispostavi da predstavlja memoare Alfonsa von Wordena, valonskog oficira u španskoj službi u 18. vijeku, a u kojima se opisuje njegove bizarne i na trenutke gotovo fantastične pustolovine vezane uz Cigane, Maure, kabaliste i tajna društva. *Rukopis* jd Potocki do svoje smrti napisao u nekoliko verzija, od kojih je integralna verzija na poljskom jeziku objavljena tek 1847. Na sadržaj su značajno uticala iskustva koje je sam Potocki stekao prilikom svojih brojnih putovanja, ali i klasične zbirke priča kao što su *Decameron* i *1001 noć*.

Godine 1965. je u Poljskoj po romanu snimljen popularni istoimeni film sa Zbigniewom Cybulskim u glavnoj ulozi.

Vanjske veze
------------

* Irwin, Robert, The Arabian Nights: A Companion (New York: Penguin Books, 1995), 255-60. ISBN 0140098631.
* "Stories Within Stories: An Outline of The Manuscript Found in Saragossa, *Looking for the Manuscript Found in Saragossa*, accessed 6 February 2015.
* "Bibliography: Sources of information about The Manuscript Found in Saragossa and its author, Jan Potocki, available in English", *Looking for the Manuscript Found in Saragossa*, accessed 18 April 2015.
Lloyd Nolan kao Martin Kane.
***Martin Kane, Private Eye*** (sh. *Martin Kane, privatni detektiv*) je američka kriminalistička radio i televizijska serija koja se emitirala krajem 1940-ih i početkom 1950-ih. Emitiranje je otpočela istovremeno na radio-mreži Mutual Broadcasting System, gdje se prikazivala od 1949. do 1951. godine i na TV-mreži NBC od 1949. do 1954. godine. Naslovni lik je bio njujorški privatni detektiv koji je pušio lulu; njega je u radio-verziji ispočetka tumačio William Gargan, a u televizijskoj verziji Lloyd Nolan, koji je neko vrijeme nastupao i u radio-verziji. Smatra se jednom od prvih redovno emitiranih serija tog tipa. Seriju je sponzorirao proizvođač cigareta United States Tobacco Company, pa je, između ostalog, i zbog toga naslovni lik imao običaj u svakoj epizodi posjećivati njenu trgovinu. 1957. je Gargan nastupio u TV-seriji *New Adventures of Martin Kane*, snimljenoj u Evropi, ali distribuiranoj izvan mreže.

Audio-snimke
------------

* OTR Radio with Bobb Lynes: Mark Stevens in *Martin Kane, Private Eye* (second of three shows)[*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* *Martin Kane, Private Eye* at IMDB
* *The New Adventures of Martin Kane* at IMDB
* Šablon:Internet Archive film clip
* Thrilling Detective: *Martin Kane*
**Petar Babić** (Križevci, 10. travnja 1974.) je hrvatski književnik.

Životopis
---------

Osnovnu i srednju školu završio je u Križevcima, diplomirao je kroatistiku na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Objavio je roman Abecedarij (Naklada MD, biblioteka Quorum, Zagreb, 1997.) i roman-novine Babylondon (Matica hrvatska – Ogranak Križevci, 2001.). Uvršten je u antologiju nove hrvatske proze devedesetih Igora Štiksa i Dalibora Šimprage 22 u hladu (Celeber, Zagreb, 1999.). Suautor je u zajedničkoj zbirci proze Pet autora traži naslov (KVARK&Dataart+, Čakovec, 2005.). Dobitnik je više nagrada za kratku priču: Zlatne bravure Pričigina 2009. za priču Era vodennarodnjaka, Brončane bravure Pričigina 2008. za priču Ljubav jednog klona, Druge nagrade Galovićevih jeseni 2011. za kratku priču Pijetlovo oko, 3. nagrade Karlovačkog književnog kruga 2002. za priču Svinje predosjete klanje, 1. nagrade Stjepan Kranjčić 2009. za priču Ispovjedaonica, 3. nagrade Stjepan Kranjčić 2010. za priču Ja, Marko Krizin, Hrvat iz zagrebačke dijaceze. Prozu je objavljivao u brojnim časopisima i novinama: Republici, Vijencu, Večernjem listu, Karlovačkom listu, SamoTresu, Nagnućima te po internetskim portalima.

Živi i radi u Križevcima kao profesor hrvatskog jezika gdje moderira književne večeri Poluvrijeme poezije.
***Izgubljeni zavičaj*** je jugoslavensko/hrvatski dramski film iz 1980. koji je režirao Ante Babaja. Film je nastao slobodnom adaptacijom dvaju proznih djela Slobodana Novaka: kratkog romana *Izgubljeni zavičaj* te segmenta *Nekropola* iz romana *Izvanbrodski dnevnik*, koji je iskorišten kao okvir priče filma. Glavne uloge tumače Nereo Scaglia, Zvonimir Črnko, Miljenko Mužić i Neda Spasojević. Radnja se odvija oko jednog gospodina koji odlazi na otok radi sprovoda člana obitelji, ali iskapanja arheologa kraj groblja potiču kod njega uspomene te se prisjeti svojeg djetinjstva, kada je živio na imanju Kontese Valerije čijim je imanjem upravljao njegov otac. Sudjelovao je u berbi grožđa i ulovu riba, ali mu se s vremenom zgadilo kako se njegov otac podcjenjivački i nepravedno ponašao prema malim seljacima s jedne strane, a vrlo podložno prema Valeriji s druge.

Prema anketi 44 filmskih kritičara iz 1999. u kojoj se određivala lista 20 najboljih hrvatskih filmova, *Izgubljeni zavičaj* se našao na 13. mjestu.

Glavne uloge
------------

* Nereo Scaglia - Otac
* Zvonimir Črnko - Povratnik
* Miljenko Mužić - Mali
* Neda Spasojević - Mada
* Ines Fančović - Kontesa Valerija
* Ivo Gregurević - Tona
* Miodrag Krivokapić - Baja
* Marija Kohn - Stara Ines

Kritike
-------

Filmski leksikon navodi sljedeće o filmu:

"Poetskoga filmskog izričaja i polagana ritma (karakterističnih za redatelja), *Izgubljeni zavičaj* više je misaono i čuvstveno djelo, nego film određenih događaja odnosno radnje, čemu pridonosi i Monteverdijeva glazba. Babaja se poigrava s prustovskim motivom sjećanja potaknutog sitnicom – zvukom sita kroz koje arheolozi pročišćavaju zemlju. Kroz takvo (metaforičko) sito prolazi i junak, pročišćavajući se od životnih nakupina, te se vraća u čisto djetinjstvo, a to je i najdojmljiviji dio filma, u kojemu redatelj izvrsno ocrtava aspekte mediteranskoga ruralnog života. Prigušenoj erotici (scena u čamcu) pridonosi i lirska Trbuljakova fotografija. Nešto slabiji je prikaz suvremenosti, iako je i tu film intelektualno izazovan (posebice kraj)."

Izvori
------

1. ↑  „"Tko pjeva, zlo ne misli" najbolji hrvatski film svih vremena". Slobodna Dalmacija. 28. 11. 1999.
2. ↑  D. Rafaelić (2003). „Izgubljeni zavičaj". Filmski leksikon.

Eksterni linkovi
----------------

* *Izgubljeni zavičaj* na Internet Movie Databaseu

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Ante Babaja |
| --- |
| 
* *Carevo novo ruho* (1961)
* *Breza* (1967)
* *Mirisi, zlato i tamjan* (1971)
* *Izgubljeni zavičaj* (1980)
* *Kamenita vrata* (1992)

 |
***Jack's Return Home*** (sh. *Jackov povratak kući*) je kriminalistički roman engleskog pisca Teda Lewisa objavljen 1970. godine, najpoznatiji kao predložak za kultni film *Sredite Cartera*.

Protagonist je Jack Carter, gangster koji obavlja poslove "izvršioca" za londonsko podzemlje. Radnja prikazuje kako se vraća u svoj rodni grad na sjeveru Engleske kako bi rasvijetlio smrt brata sa kojim godinama nije razgovarao, te kako njegov povratak izaziva nelagodu među lokalnim podzemljem, ali i kako Carter ne bira sredstva kako bi došao do istine.

Lewisov roman je sljedeće godine adaptiran kao *Sredite Cartera*, te je Lewis, potaknut njegovim uspjehom, nakon nekoliko godina napisao dva prednastavka - *Jack Carter's Law* i *Jack Carter and the Mafia Pigeon*.

Osim za *Sredite Cartera*, roman je 1972. poslužio i kao predložak za blaxploitation film *Hit Man*. Godine 2000. je roman poslužio za još jednu adaptaciju, odnosno američki remake pod naslovom *Sredite Cartera* i sa Sylvesterom Stalloneom u glavnoj ulozi.
|  |
| --- |
| ***Jazon i Medeja*** |
|  |
| **John William Waterhouse**, 1907. |
| ulje na platnu , 134 × 107 cm |
| privatna kolekcija |

**Jazon i Medeja** (eng. Jason and Medea) je ulje na platnu engleskog prerafaelitskog slikara Johna Williama Waterhousea koji je poznat po svojim slikama s tematikom iz grčke mitologije i književnosti.

Slika prikazuje čarobnicu Medeju koja priprema čarobni napitak za grčkog junaka Jazona kako bi mu pomogla da obavi zadatke koje je pred njega stavio njezin otac Et, kolhindski kralj. Naime, Et je obećao Jazonu da može uzeti zlatno runo ako uspije izvršiti tri teška zadatka. Kad ih je vidio, Jazon pada u depresiju ali pomaže mu božica Hera. Ona naime uspijeva uvjeriti svog sina Erosa da ljubavnom strelicom pogodi Etovu kćer Medeju nakon čega se ona zaljubi u Jazona. Tako zaljubljena, Medeja pomaže Jazonu u izvršavanju zadataka.

Djelo se danas nalazi u privatnoj kolekciji.

Izvori
------

1. ↑  Djela J. W. Waterhousea iz 1900-ih

Vanjske veze
------------

* Jason and Medea
*Za ostale upotrebe, v. Eumel (razvrstavanje).*
**Eumel iz Korinta** (starogrčki: , 8–7. vek pne.), sin Amfilitov, bio je polulegendarni starogrčki pesnik, pripadnik plemićke porodice Bakhijadâ, koja je vladala Korintom sve do 657. pne.

Prema antičkim vestima, njegovo je glavno delo bila epska *Korintska pesma*, u kojoj je opevao mitsku prošlost svoga grada. Ta je pesma kasnije prerađena u prozu, pa u 2. veku naše ere Pausanija piše: "Eumel, Amfilitov sin, jedan iz roda takozvanih Bakhidâ, za koga se priča da je sastavljao epove, kaže u *Istoriji Korinta*, ukoliko je ova istorija doista njegovo delo, da se najpre u ovom kraju nastanila Efira, Okeanova kći".

Eumel je napisao i *Europiju*, gde je obradio mit o Europi, ćerki feničanskoga kralja Agenora, a možda i razne legende iz tebanskog ciklusa. Pripisivala mu se i epska pesma *Bugonija*, koja je poznata samo po naslovu; jedni smatraju da se bavila pčelama (starogrčki: ), dok drugi drže da se njena tematika ne može odrediti, odnosno da se možda radi o alternativnom naslovu za *Europiju*.

Neki autori pripisivali su Eumelu i *Titanomahiju*, pesmu čijim se autorom ponekad smatrao i Arktin iz Mileta.

Eumel se smatrao autorom i jedne znamenite prosodije, tj. ophodne pesme, koju se u heksametrima sastavio za Mesenjane kad su slali žrtvu u Apolonovo svetilište na Delosu (προσόδιον ἐς Δῆλον): "Za kraljevanja Finte, Sibotinog sina", piše Pausanija, "Mesenjani su prvi put poslali Apolonu na Delos žrtvu i muški hor; ophodnu pesmu u čast bogu sročio im je Eumel i ona je, kako se veruje, jedina njegova izvorna pesma".

Sholijast uz Pindarovu 13. olimpijsku odu Eumelu pripisuje autorstvo kikličkog epa *Povratak* (Νόστοι), koja je opevala povratak (νόστος) Grkâ iz Troje, i pri tom pesnikovo ime pogrešno beleži kao Eumolpo.

Eumelovo delovanje obično je smeštano u period između 760. i 740. pne. Prema Martinu Westu, epske pesme koju mu se pripisuju verovatno su nastale krajem sedmog i u šestom veku pne. dakle kasnije od vremena u koje su Grci obično smeštali Eumela.

U autentičnost i starost navedenih dela i dalje se ozbiljno sumnja.
**Petar Toma Bogašinović** (Dubrovnik, oko 1625.—Dubrovnik, 1700.) je bio hrvatski barokni pjesnik iz Dubrovnika. Djed je hrvatske pjesnikinje Lukrecije Bogašinović.

Rodom je iz dubrovačke pučanske obitelji. Radio je kao brijač, bilježnik, liječnik, vicekancelar, kancelar i trgovac.

Pisao je u razdoblju baroka.
Najvažnije mu je djelo ep *Beča grada obkruženje od cara Mehmeta i kara-Mustafe velikoga vezjera*, u kojem je veličao Ivana Gundulića i carskog generala Gundulića te Ivana Sobieskog. Vremenski djelo obuhvaća Drugu opsadu Beča 1683. te zbivanja poslije opsade. Diplomatsko držanje odrazilo mu se i u djelu: hvali dubrovačke branitelje Beča, jer je u Beču prepoznao novog zaštitnika Dubrovnika, namjesto dotadašnjeg Osmanskog Carstva. Osmansku vojsku nije prikazivao samo u negativnom surječju, jer uvrštava i razumne i pomirljive likove s turske strane te u tekstu suosjeća s poraženim turskim vojnicima.

Izvori
------

* Slavica Stojan: Osvrti i kritike. Lukrecija Bogašinović, Djela (priredila Lahorka Plejić Poje). Zadar: Thema, 2007. Anali Dubrovnik 46 (2008)
* Slavica Stojan: Osvrti i kritike. Lukrecija Bogašinović, Djela (priredila Lahorka Plejić Poje). Zadar: Thema, 2007. Anali Dubrovnik 46 (2008)
* Hrvatski plus - Zagrebačka slavistička škola Davor Dukić: Osmanizam u hrvatskoj književnosti od 15. do sredine 19. stoljeća
* Marko Dragić: Književnost katoličke obnove i prvoga prosvjetiteljstva (hrvatska barokna književnost) Arhivirano 2011-12-18 na Wayback Machine-u, fakultetski priručnik, Split, 2006. ISBN 978-953-7395-02-5
**Petar Pereža** (Split, 24. prosinca 1979.), hrvatski televizijski voditelj, urednik i novinar.

Životopis
---------

Novinarstvom se počeo baviti sa 16 godina, kao honorarni suradnik na Radio Dalmaciji u Splitu. S nepunih 18 godina postao je samostalni urednik i voditelj vijesti. Na Radio Dalmaciji bez prekida provodi punih 9 godina, od 1996. do 2005. Pereža je magistrirao poslovnu ekonomiju na Ekonomskom fakultetu u Splitu – smjer financije. Tijekom studija s grupom studenata i profesora pokrenuo je studentski list „Feniks" čiji je glavni urednik bio pune tri godine. 2004. godine počinje raditi kao reporter Nove TV u Splitu i Zagrebu.

Potpunim preseljenjem u Zagreb 2005. godine, napušta radijski i reporterski posao, te počinje raditi kao voditelj središnje informativne emisije 'Dnevnik Nove TV'. Od 2006. postaje urednikom Vijesti na Novoj TV. Godine 2006. u Zagrebu upisuje i Fakultet političkih znanosti – smjer novinarstvo.

Voditeljske uloge
-----------------

* "Dnevnik Nove TV" kao voditelj (2005.*-danas*)

Privatni život
--------------

Od 2006. godine je u braku sa suprugom Moranom s kojom ima dva sina Tomu i Šimuna.

Vanjske poveznice
-----------------

* Stranica informativnog programa Nove TV

Izvori
------

1. ↑  "Obitelj".
Za ostala značenja, vidi Pigret.
**Pigret** (grčki: Πίγρης, 5. vek pne.), "Karanin iz Halikarnasa" (Κὰρ ἀπὸ Ἁλικαρνασοῦ), bio je brat ili sin karijske kraljice Artemizije I. *Suda* (koji na navedenom mestu meša dve Artemizije i Pigreta pogrešno povezuje s Artemizijom II, ženom Mauzolovom) smatra Pigreta autorom komičnog epa *Margita* i parodijske pesme *Batrahomiomahije*. Ovu drugu pesmu pripisuje mu i Plutarh. Takođe, Pigret je navodno nakon svakog heksametra u *Ilijadi* dopisivao jedan svoj pentametar, npr.

Μῆνιν ἄειδε θεὰ Πηληϊάδεω Ἀχιλῆος
Μοῦσα· γὰρ σὺ πάσης πείρατ᾽ ἔχεις σοφίης.
Srdžbu mi, boginjo, pjevaj Ahìleja, Peleju sina,
zato jer, Muzo, ti cijelu mudrost imaš.
Georg Heinrich Bode verovao je da Pigret *Margita* nije napisao, ali da ga je u nekoj meri preradio, te je ta pesma u tako prerađenom obliku sačuvana do danas. Neki pretpostavljaju da je jampske stihove, koji se prepliću s heksametrima u *Magritu*, dodao upravo Pigret. On je možda bio prvi pesnik koji je koristio jampski trimetar.
**Plínio Salgado** (São Bento do Sapucaí, 22. siječnja 1895. – São Paulo, 8. prosinca 1975.) je bio brazilski fašistički političar, pisac, novinar i teolog, najpoznatiji kao osnivač i predvodnik pokreta brazilskog integralizma, ekstremno desnog fašističkog pokreta organiziranog po uzoru na Mussolinijev talijanski fašizam.

Rođen je u konzervativnoj zajednici, a kao dijete je pokazao interes za matematiku i geometriju, ali se kasnije prebacio na psihologiju i filozofiju. Tokom svog školovanja je odbio materijalističku filozofiju i pronašao spas u katoličkoj teologiji, koja će ga ideološki oblikovati. Godine 1918. oženio se Marijom Amélijom Pereira, a sljedeće godine je par dobio kćerku Mariju Améliju Salgado. Supruga mu umire 15 dana nakon rođenja, što je bio glavni razlog njegova odbacivanja materijalizma. Salgado se ponovo oženio 17 godina kasnije za Carmelu Patti. Godine 1926. objavio je svoj prvi roman, *O Estrangeiro*. Tokom 20-ih i 30-ih godina postaje dio nacionalističkog pokreta, što je kulminiralo osnivanjem stranke *Ação Integralista Brasileira*, koja bila stranačko utjelovljenje ideologije brazilskog integralizma.

Salgado i integralisti su isprva podržavali desnu diktaturu Getúlija Vargasa, no kada ih je ovaj 1937. godine, kada mu više nisu bili od koristi, zabranio (zajedno s ostalim strankama u zemlji), pokušali su izvesti državni udar i ubiti Vargasa, no pokušaj je neslavno propao. Stranka se raspala, a Salgado je poslan u egzil u Portugal. Po povratku osniva novu stranku, *Partido de Representação Popular*, koja mu osigurava mandat u parlamentu, no tamo nije imao prevelikog utjecaja. Svoje predsjedničke ambicije pokušao je ostvariti na izborima 1955. no osvojio je samo 8.28% glasova. Podržao je državni udar 1964. godine koji je uveo vojnu diktaturu te je ponovo dobio mjesto u parlamentu. Iz politike se povukao 1974. godine, samo godinu dana prije svoje smrti u São Paulu.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 100209123
* LCCN: n80149420
* ISNI: 0000 0001 1810 2257
* GND: 118794221
* SUDOC: 028650514
* BNF: cb12044212s (podaci)
* NKC: kup19980000086183

 |
**Pola Negri** je poljska kazališna i filmska glumica, poznata kao jedna od velikih zvijezdi i fatalnih žena Hollywooda u doba nijemog filma. 

Rođena je 3. januar 1897. kao **Barbara Apolonia Chałupiec** u poljskom mjestu Lipno. Glumu je studirala na Akademiji dramskih umjetnosti u Varšavi, a na pozornici debitirala 1913. godine. Nakon toga na poziv Maxa Reinhardta seli u Berlinu gdje ostaje 5 godina i postiže svjetski uspjeh glumeći u najvećim njemačkim filmovima tog doba. Godine 1922. odlazi u Hollywood i potpisuje ugovor s Paramountom (za 3000$ na tjedan). Tako je postala prva holivudska "uvozna" zvijezda, a njen egzotični izgled privukao je milijune Amerikanaca pa joj se plaća uskoro povećala na 10 000$ na tjedan. Osim po filmovima je bila poznata i po burnom ljubavnom životu - aferom s Charliejem Chaplinom i melodramatičnim tvrdnjama o zarukama s Rudolphom Valentinom.

S dolaskom zvučnog filma popularnost joj opada jer se publika nije mogla naviknuti na njen težak poljski naglasak. Zbog toga se preslila u Njemačku, gdje je snimila nekoliko popularnih filmova u studiju UFA pod pokroviteljstvom nacističkog ministra propagande Josepha Goebbelsa. Njemačku je napustila zbog glasina o židovskom porijeklu. U SAD se vratila 1941. godine. Ostatak života provela je povučeno, eventualno snimiviši posljednji film Hi Diddle Diddle (1941.) i objavivši autobiografiju "Pola Negri: Memoirs of a Star".

Eksterni linkovi
----------------

***Pola Negri*** na Wikimedijinoj ostavi

* Pola Negri na sajtu IMDb
* Arhivirano 2011-12-18 na Wayback Machine-u
* Virtual History - Tobacco cards
Spomen-ploča u predvorju Pete gimnazije u Zagrebu, posvećena Predragu Herucu i Bogdanu Ogrizoviću.
**Predrag Heruc — Braco** (Križevci, 3. srpnja 1926. — Kupčina, 7. ožujka 1945.), športaš i sudionik Narodnooslobodilačke borbe.

Životopis
---------

Rođen je 1926. godine u Križevcima. Pohađao je gimnaziju u Zagrebu. Već kao učenik, isticao se kao športaš rukometaš i skijaš. Bio je reprezentativac Jugoslavije u tim športovima kao junior.

Na Petoj realnoj gimnaziji u Zagrebu, nakon proglašenja NDH, ilegalno je bio povezan s profesorom Bogdanom Ogrizovićem. U studenom 1943. godine, zbog opasnosti da njegovo ilegalno djelovanje otkriju ustaše, morao je prijeći u partizanski odred. Od 1944. bio je član komisije za razmjenu zarobljenika, jer je dobro znao njemački jezik. Te je godine prešao u borbenu jedinicu. Iste je godine postao poručnik-komesar bataljuna Prve karlovačke udarne brigade NOVJ. Na toj dužnosti poginuo je 7. ožujka 1945. godine u Kupčini, u borbi s ostatcima fašističkih postrojbi.

Nasljeđe
--------

Njegovim imenom nazvana je industrija tekstilne konfekcije, športskih potrepština „Sport-Heruc" u Zagrebu 1947. godine. Tvrtka je 1990-ih promijenila ime u „Heruc galerija".

Nekad su se svake godine pod imenom „Heruc memorijal" priređivala skijaška natjecanja u spustu i slalomu.

Literatura
----------

* Stipe Ugarković, dr. Ivan Očak, *Zagreb grad heroj: spomen-obilježja revoluciji*. „August Cesarec", Zagreb 1979. godina.
**Radoslav Bratić**, rođen 28. juna 1948. u Bresticama u Hercegovini, Jugoslavija, srpski književnik.

Posle školovanja u rodnoj Hercegovini, studirao je jugoslovensku i svetsku književnost na Filološkom fakultetu u Beogradu.

Do sada je objavio romane *Smrt spasitenja*, *Sumnja u biografiju* i *Trg soli*, knjige pripovedaka *Slika bez oca*, *Strah od zvona* i *Zima u Hercegovini*, poetičku knjigu o čitanju *Šeherezadin ljubavnik*, knjigu eseja i kritike *Pisac i dokument* i knjige izabranih propovedaka *Zima u Hercegovini i druge priče* i *Najlepše priče Radoslava Bratića*. 

Napisao je i više drama za radio i televiziju. Sam ili sa saradnicima, pripremio je više antologija tekstova iz inostranih književnosti (lužičkih Srba, kineske, indijske, američkih crnaca). Kao urednik u BIGZ-u, uredio je desetak biblioteka domaće i strane književnosti. 

Bio je član redakcije ili urednik u više časopisa, a sada je glavni urednik časopisa Nova Zora.

Dobio je više nagrada: lista Mladost, Isidora Sekulić, Andrićevu, Ćamil Sijarić, Meša Selimović, Borbina, Kočićeva, plaketa Miloš Crnjanski, Zlatna povelja Car Dušan.
**Robert Elliott Burns** (10. maj 1892 – 5. jun 1955) bio je američki kriminalac i publicist, najpoznatiji kao autor autobiografske knjige *I am a Fugitive from a Georgia Chain Gang!*, koja je razotkrila zlostavljanja osuđenika u južnjačkim državama i potakla ukidanje zloglasnog sistema tzv. *chain gangova*.

Burns se rodio u gradu Pallisade u državi New Jersey. Za vrijeme prvog svjetskog rata je služio u vojsci kao bolničar. Nakon demobilizacije se nije mogao zaposliti, te je postao skitnica i godine 1922. završio u Atlanti, gdje je zajedno s još dva čovjeka opljačkao trgovinu. Za taj je zločin osuđen na kaznu zatvora u trajanju od 6 do 10 godina.

Ubrzo je pobjegao iz zatvora, i došao u Chicago gdje je stekao ugled kao urednik i izdavač časopisa *Greater Chicago Magazine*. Kada je njegova stanodavka Emily del Phino Pacheo otkrila njegov identitet, pod prijetnjom potkazivanja ga je da se oženi za nju. Sedam godina kasnije se Burns zaljubio u Lillian Salo i zatražio razvod od supruge. Ona ga je umjesto toga prokazala vlastima. Javnost u Chicagu, je, međutim, stala na njegovu stranu i pomagala mu da se na sudu bori protiv izručenja. Sam Burns je, međutim, dobrovoljno pristao vratiti se u Georgiu i odslužiti ostatak kazne nakon što su mu vlasti obećale "blagi" tretman.

Pri povratku je Burns otkrio da vlasti ne namjeravaju ispuniti obećanje, te je bio izložen zlostavljanju. Nakon nekoliko neuspješnih pokušaja da ishodi uvjetni otpust, Burns je 4. septembra 1930. uspio ponovno pobjeći. Došao je u rodni New Jersey gdje se izdržavao slabo plaćenim poslovima i uz pomoć brata, pjesnika Vincenta Godfreya Burnsa, napisao svoju knjigu. Nakon što je objavljena 1932. godine je postala bestseler, a iste godine je po njoj snimljen znameniti film *I Am a Fugitive from a Chain Gang* sa Paulom Munijem u glavnoj ulozi.

U međuvremenu je Georgia kod vlasti New Jerseya pokrenula postupak izručenja, ali je guverner te države pod pritiskom javnosti odbio taj zahtjev. Godine 1945. je Burns službeno pomilovan od guvernera Georgije te je posljednjih deset godina života proveo kao slobodan čovjek.

Njegov život je 1987. postao predmet biografskog filma *The Man Who Broke 1000 Chains* sa Valom Kilmerom u glavnoj ulozi.

Bibliografija
-------------

* *I Am a Fugitive from a Georgia Chain Gang* (Vanguard Press, 1932)

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Robert Elliott Burns na Find a Grave

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 91281461
* LCCN: n81066355
* ISNI: 0000 0001 1684 7685
* GND: 127438998
* SUDOC: 198611692
* BNF: cb14044328q (podaci)
* BIBSYS: 90682971

 |
**Rubin "Hurricane" Carter** (6. maj 1937 - 20. april 2014) bio je američki aktivist i bivši bokser u srednjoj kategoriji, poznat po tome što je od 1966. do 1985. bio zatvoren zbog trostrukog ubistva u restoranu *Lafayette Bar and Grill* u gradu Patersonu. Carter i njegov navodni suučesnik John Artis su godine 1967. proglašeni krivima za ubistva i osuđeni na doživotni zatvor.

Carter je sve vrijeme tvrdio da je nedužan, odnosno da su mu kao crncu ubistva namjestili rasistički policajci. Godine 1975. u kampanju za njegovo oslobađanje uključili su se Muhamed Ali i brojne poznate ličnosti iz Hollywooda, uključujući Boba Dylana, koji mu je posvetio znamenitu protestnu pjesmu *The Hurricane*.

Njihovi napori su plodom kad je 1976. održano novo suđenje, tokom koga je Carter privremeno pušten na slobodu. Međutim, i na novom suđenju bio je proglašen krivim te je vraćen u zatvor. Godine 1985. federalni sudac Haddon Lee Sarokin uvažio je Carterovu žalbu i poništio obje presude; vlasti New Jerseya tada su odustale od daljeg progona te je Carter konačno izašao na slobodu. Preselio se u Kanadu i pridružio organizacijama za ukidanje smrtne kazne i prava pogrešno osuđenih zatvorenika.

Carterov slučaj je književnik Nelson Algren obradio 1983. u romanu *Devil's Stocking*. Godine 1999. o njegovom životu snimljen je biografski film *The Hurricane*, u kojem je njegov lik tumačio Denzel Washington.

Eksterni linkovi
----------------

* Rubin Carter na sajtu IMDb
* Profesionalni bokserski podaci za Rubin Carter sa BoxRec

***Rubin Carter*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 64816064
* LCCN: nr92018777
* ISNI: 0000 0001 0909 8620
* GND: 119392305
* SUDOC: 185713408
* BNF: cb14085451k (podaci)
* MusicBrainz: 9ef2a5b8-5a0d-4714-9bbe-1a581c334297
* BNE: XX5037292
* CONOR.SI: 243802723

 |
Rudolf Steiner godine 1900.
**Rudolf Steiner** (Donji Kraljevec, Hrvatska, 27.2. 1861. - Dornach, Švicarska, 30.3. 1925.) bio je austrijski filozof, odgajatelj, 
književni kritičar predavač i pisac. Glavni je začetnik duhovnog pokreta-antropozofije.

Realnu gimnaziju završava u Bečkom Novom Mjestu, a studij prirodnih znanosti u Beču. 

Danas se Steinerovo učenje o djetetu i odgoju primjenjuje u više od 800 "Valdorfskih" škola širom svijeta.

Vanjske poveznice
-----------------

* WHO WAS RUDOLF STEINER?

***Rudolf Steiner*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 12315364
* LCCN: n79049580
* ISNI: 0000 0001 2095 6016
* GND: 118617443
* SELIBR: 171496
* SUDOC: 02714819X
* BNF: cb11925493d (podaci)
* BIBSYS: 90052580
* ULAN: 500005014
* HDS: 009079
* NLA: 35522448
* NDL: 00457589
* NKC: jn19990009728
* BNE: XX1642350
* CiNii: DA00267270
* TLS: Rudolf\_Steiner
* SIKART: 13239575
* RKD: 113952
* CONOR.SI: 27305571
* NSK: 000004362

 |
**Semir Atić** (Tuzla, 1964) bosanskohercegovački je profesor književnosti i novinar.

Životopis
---------

Diplomirao je na odsjeku za jugoslavenske književnosti i maternji jezik na Filozofskom fakultetu u Sarajevu 1990. godine.

Kao mladi novinar radio je na Televiziji Sarajevo, a kasnije (u ratnom periodu) bio je jedan od urednika na Televiziji Tuzla. Pamti ga se po izuzetno kvalitetnim prilozima iz kulture.

Godine 1994. bio je izabran za asistenta na novoosnovanom Filozofskom fakultetu u Tuzli za predmet Općeslavenski jezik.

Od 1995. godine živi i radi u Mariboru. Za belgijsku nevladinu organizaciju Causes Communes radio je na projektu demokratizacije elektronskih medija na prostoru bivše Jugoslavije nakon rata (urednik uredništva TV Demo u Mariboru pri veleposlanstvu lokalne demokracije). Bio je član međunarodne novinarske ekipe (u ekipi je, između ostalih, bio i BiH-režiser Danis Tanović), koja je za "Causes Communes" i Evropsku komisiju medijski obrađivala prve poslijeratne izbore u BiH.

Danas radi u Mariborskoj knjižnici.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* CONOR.SI: 294098019

 |
Ovo je članak o ljekaru/književniku.  Za glumca, vidi Silas Weir Mitchell (glumac).  
Silas Weir Mitchell
**Silas Weir Mitchell** (15. februar 1829 – 4. januar 1914) bio je američki ljekar i književnik. Rodio se u Philadelphiji kao sin uglednog ljekara Johna Kearsleya Mitchella, a medicinu je 1850. diplomirao na Jefferson Collegeu. Njegova iskustva s pacijentima za vrijeme građanskog rata su mu potakla interes za neurologiju; Mitchell je postao jedan od glavnih zagovornika terapije mirovanjem za slučajeve neurastenije i histerije. Njegovo neuspješno liječenje feminističke spisateljice Charlotte Perkins Gilman je kasnije postalo predmetom njene pripovjetke *The Yellow Wallpaper*. Weiru se, s druge strane, priznao doprinos razvoju neurologije i time što je eritromelalgija dobila ime "Mitchellova bolest"; s nekim od njegovih tehnika je na početku karijere eksperimentirao i Sigmund Freud. Mitchell se osim medicinom bavio i književnošću, te je napisao nekoliko historijskih romana. Bio je poznat kao pokrovitelj umjetnosti.

Njegov istoimeni potomak je ugledni glumac.

Vanjske veze
------------

* Silas Weir Mitchell. Biography at *WhoNamedIt*
* Works by Silas Weir Mitchell at Internet Archive (scanned books original editions color illustrated)
* Djela čiji je autor Silas Weir Mitchell na Projektu Gutenberg (plain text and HTML)
* Portrait of Silas Weir Mitchell by John Singer Sargent Arhivirano 2007-07-05 na Wayback Machine-u
* S. Weir Mitchell Award of the American Academy of Neurology Arhivirano 2009-08-15 na Wayback Machine-u
* Silas Weir Mitchell na Find a Grave

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 56749017
* LCCN: n50036751
* ISNI: 0000 0000 8135 8805
* GND: 135676452
* SUDOC: 035180498
* BNF: cb131725242 (podaci)
* BIBSYS: 1011416
* NLA: 35429897
* NKC: nlk20000091199
* CiNii: DA04515272

 |
**William Hooker Gillette** (24. jul 1853 - 29. april 1937) bio je američki kazališni glumac, producent i dramski pisac, najpoznatiji po ulozi Sherlocka Holmesa u kazališnoj adaptaciji djela Arthura Conana Doylea, a zbog čijeg uticaja i na kasnije inkarnacije se ponekad naziva i svojevrsnim ko-autorom popularnog lika.

Gillette je odrastao u uglednoj porodici iz Connecticutta; otac mu je bio senator Francis Gillette, a majka vukla porijeklo puritanskog vođe Thomasa Hookera koji je osnovao grad Hartford. Njegova dva starija brata su umrla mladi - jedan od tuberkuloze, drugi u građanskom ratu. Otac mu se protivio glumačkoj karijeri, ali je na kraju pristao. Gillette se iskazao kao neobično talentirani i inovativni izvođač koji je nastojao u američki teatar unijeti realizam, kao i niz novih scenskih tehnika i trikova. Brzo stečena popularnost se prenijela preko Atlantika gdje je uspio razbiti predrasude tadašnje britanske javnosti prema "nerafiniranim" američkim glumcima. Zbog toga je bez mnogo poteškoća adaptirati Doyleov tekst, po prvi put unijevši znamenitu frazu "Elementary, my dear Watson". Gilletteova popularnost se održala do duboke starosti. Holmesa je glumio u preko 1300 predstava, a honorare je, između ostalog, potrošio na velebni zamak Gillette Castle koji je nakon njegove smrti Connecticut proglasio svojim državnim parkom.

Vanjske veze
------------

* William Gillette na sajtu IMDb
* William Gillette Introduction
* The Baker Street Journal – writings about Sherlock Holmes
* Gillette Castle State Park in East Haddam, Connecticut
* William Gillette na Find a Grave
* Gillette Castle Train Restored & Unveiled
* Portrait of William Gillette ; University of Washington, Sayre collection
* William Gillette Portrait gallery; NY Public Library, Billy Rose collection
* William Gillette; PeriodPaper.com about 1910 Arhivirano 2012-03-20 na Wayback Machine-u
* Website for biographer Henry Zecher.

***William Gillette*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 59644232
* LCCN: n82087710
* ISNI: 0000 0001 0906 4738
* GND: 108982793
* SUDOC: 118255614
* BNF: cb14681193r (podaci)
* BIBSYS: 90088207
* NLA: 35745488
* NKC: xx0170976
* BNE: XX5136245
* CiNii: DA01471931

 |
William Godwin
**William Godwin** (3.3. 1756 – 7.4. 1836) bio je engleski novinar, politički filozof i književnik. Smatra se jednim od prvih zagovornika utilitarijanizma, i jednim od prvih modernih zagovornika minarhističke filozofije. Godwin je najpoznatiji po dvije knjige koje je izdao iste godine: *An Enquiry Concerning Political Justice*, napad na političke institucije, i *Things as They Are: The Adventures of Caleb Williams*, koja napada aristokratske povlastice, ali se također smatra i prvim detektivskim romanom. Zbog tih dviju knjiga, Godwin je bio važna ličnost na radikalnoj sceni Londona 1790-ih. Prilikom konzervativne reakcije na britanski radikalizam, Godwin je bio napadan, između ostalog i zbog svog braka za proto-feministicu Mary Wollstonecraft 1797 i iskrenosti koje je pokazao napisavši njenu posthumnu biografiju; njihova kči, Mary Godwin, kasnije Shelley, napisalo je *Frankenstein* i udala se za Percyja Bysshea Shelleya. Usprkos stalnih napada, Godwin je ostao plodan pisac, stvarajući raznorodne knjige sve do svoje smrti. Zajedno sa svojom drugom suprugom, Mary Jane Clairmont, pisao je dječje knjige na temelju biblijskih i klasičnih izvora, koje je izdao zajedno s *Tales From Shakespeare* Charlesa i Mary Lamb. Godwin se smatra tvorcem filozofskog anarhizma, a imao je značajan utjecaj na britansku kulturu i razvoj književnosti.

Važnija djela
-------------

* *Enquiry concerning Political Justice, and its Influence on General Virtue and Happiness* (1793)
* *Things as They Are or The Adventures of Caleb Williams* (1794)
* *The Enquirer* (1797)
* *Memoirs of the Author of A Vindication of the Rights of Woman* (1798)
* *St. Leon* (1799)
* *Fleetwood* (1805)
* *Mandeville* (1817)
* *History of the Commonwealth* (1824-28)

Bilješke
--------

1. ↑  Stanford Encyclopedia of Philosophy, Godwin entry

Vanjske veze
------------

***William Godwin*** na Wikimedijinoj ostavi

* William Godwin Arhivirano 2016-12-22 na Wayback Machine-u
* Godwin archive;
* Stanford Encyclopedia of Philosophy: William Godwin
* Djela čiji je autor William Godwin na Projektu Gutenberg
*Home Insurance Building* i Chicagu, sagrađena 1885.
*Leiter II Building*, ulice South State & East Congress, Chicago, Cook County, Illinois
Kuća u Chicagu projektovana za Waltera Cassa Newberrya, 1889
**William Le Baron Jenney** (25.09.1832—14.06.1907) bio je američki arhitekta i inženjer poznat po tome što je 1884. projektovao prvi neboder i te je nazvan "ocem američkog nebodera". Ta zgrada bila je projektovana u sistemu čeličnih ramova. Imala je devet spratova, a porušena je 1929. godine. Po uzoru na nju kasnije su projektovali mnogi arhitekti, kao što su Louis Sullivan, William Holabird, Daniel Burnham i John Wellborn Root. Važna odlika ovog pravca, Osim metalnog skeletnog konstruktivnog sistema, jeste takozvani "čikaški prozor", koji se i danas često koristi u Americi. Čikaška škola arhitekture postavila je temelje modernoj arhitekturi i izgradnji solitera.

Jenney se 1998. godine našao na 89. mestu u knjizi *1.000 godina, 1.000 ljudi: rang-lista muškaraca i žena koji su oblikovali milenij* *(1,000 Years, 1,000 People: Ranking the Men and Women Who Shaped the Millennium)*.
**William Makepeace Thackeray** (Calcutta, Indija, 18. juli 1811. - London, 24. decembar 1863.), je bio engleski književnik i uz Charles Dickensa jedan on najvažnjih engleskih pisaca viktorijanskog doba.

  

Dobro poznavajući više krugove engleskog društva razvio se u jednog od najistaknutijih satiričara 19. vijeka koji ne škrtari na satiri i sarkazmu. Pod uticajem prosvjetitelja iz 18-tog vijeka, vjerovao je u poučno-etičku poruku književnog djela, pa je u svojim romanima, prikazujući čitavu galeriju likova i njihove složene međusobne odnose, ismijavao mane suvremenika.
Isprva je surađivao u časopisima i pod pseudonimima objavljivao eseje, satire i romane u nastavcima. Svjetsku slavu donio mu je roman "*Sajam taštine*" s dopunskim naslovom - roman bez glavnog junaka, koji je u nastavcima izlazio 1847. i 1848. U tom književnom remek-djelu Thackery je epskim zamahom satirički prikazao društvene prilike i sve važnije predstavnike engleskog građanskog i aristokratskog društva.

Djela
-----

* "*Sajam taštine*", 1846.
* "*Knjiga o snobovima*", 1848.
* "*Arthur Pendennis*", 1848.
* "*Ruža i prsten*" 1855.
* "*Virginijanci*"
* "*Četiri Georgea*"

Vanjski linkovi
---------------

***William Makepeace Thackeray*** na Wikimedijinoj ostavi

* Works Arhivirano 2008-10-11 na Wayback Machine-u available at eBooks @ Adelaide Arhivirano 2006-09-03 na Wayback Machine-u
* Djela čiji je autor William Makepeace Thackeray na Projektu Gutenberg
* On Charity and Humor, discourse on behalf of a charitable organization
* *Pegasus in Harness: Victorian Publishing and W. M. Thackeray* by Peter L. Shillingsburg
* "Bluebeard's Ghost" by W. M. Thackeray (1843) Arhivirano 2008-12-02 na Wayback Machine-u
***Jigoku*** (地獄, ****Jigoku****? "Pakao") je japanski horor film snimljen 1960. u režiji Nobua Nakagawe. Protagonist, koga tumači Shigeru Amachi, je student teologije koji jedne večeri zajedno sa svojim psihopatskim prijateljem, koga tumači Yoichi Numata, skrivi smrt čovjeka u prometnoj nesreći, ali nema hrabrosti za to preuzeti odgovornost. Radnja prikazuje kako mu nakon toga život postane serija bizarnih i tragičnih događaja, koji će se nastaviti i nakon njegove smrti, nakon koje dolazi u pakao. Jigoku se često navodi kao jedan od prvih japanskih horor-filmova koji je, dijelom u nastojanju da "oživotvori" vizije pakla i kazni koje čekaju grešnike u budističkim ikonama, prvi počeo eksplicitno koristiti bizarne i ultranasilne scene prolijevanja krvi. Film je snimala kuća Shintoho i to neposredno prije svog financijskog kraha; usprkos toga i relativno niskog budžeta, scene u paklu su za tadašnje prilike uvjerljivo stvorene u filmskom studiju.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Jigoku* na AllMovie-u ()
* *Jigoku* na sajtu IMDb
* () *Jigoku* at the Japanese Movie Database
* *Jigoku* na Rotten Tomatoes-u ()
* *Jigoku* na filmskoj bazi podataka TCM
* Criterion Collection essay by Chuck Stephens
**Stanko Mrduljaš** (Split, 25. kolovoza 1935.) nekadašnji vratar RNK Splita.

Juniorski uspon
---------------

U početku branio u nogometnom klubu Borac, koji se natjecao u tzv. *Divljoj ligi* koja se u to vrijeme odigravala u Splitu. Tu biva zapažen kao veliki talenat i biva pozvan u Hajduka. Kao juniorski vratar, stasao je skupa sa suigračima Ivom Begom, Antom Žanetićem i drugima.

U prvoj momčadi Hajduka
-----------------------

Stanko Mrduljaš službeno je branio na 7 Hajdukovih utakmica. Najpoznatija mu je bila u Firenzi 4. rujna 1955. Ušao je kao zamjena tadašnjem prvom vrataru Anti Vuliću kod rezultata 2:0 u korist Fiorentine i branio za ocjenu 10. Zapažen je od strane tadašnjeg velikog novinarskog pera Zvone Mornara kao velika nada. Ipak, u Hajduka se nije dugo zadržao. Na jednom sastanku sa Hajdukovim vratarima došlo je do razmimoilaženja sa Franom Matošićem, tadašnjim kapetanom momčadi. Mrduljaš iz ponosa nije htio ostati u momčadi.

U dresu RNK Splita
------------------

Kada je Luka Kaliterna postao trener RNK Splita, pozvao je Mrduljaša da prijeđe u redove budućeg prvoligaša. Stanko je to prihvatio i postao vratar drugog splitskog kluba.
Branio je u Splitovoj prvoj prvoligaškoj sezoni i nastupio 18 puta.

Nastavak karijere
-----------------

Nakon Splita, Stanko Mrduljaš odlazi u Zagreb i brani na vratima Trešnjevke. Potom brani i u dresu Vardara, Osijeka, odlazi u Njemačku i u Sjedinjene Američke Države. Karijeru okončava 1972. godine.
***A House Divided*** (sh. *Podijeljena kuća*) je 54. epizoda američke dramske TV-serije *Dallas*, premijerno prikazana 21. marta 1980. godine kao završna epizoda treće sezone. Radnja prikazuje kako glavni lik, teksaški naftaš J.R. Ewing, pokreće niz drskih i okrutnih spletki protiv članova porodice, prijatelja te poslovnih partnera i suparnika, a završava dramatičnom scenom u kojoj je pogođen metkom koji je ispalio nepoznati počinitelj. Epizoda je svoj nastavak dobila tek nakon osam mjeseci u obliku epizode *Who Done It*, odnosno tek tada su gledaoci dobili priliku doznati kakva je sudbina J.R. Ewinga, i tko je na njega ispalio metak. U tih osam mjesei je kompanija CBS pokrenula izuzetno efikasnu marketinšku kampanju pod naslovom *Tko je ustrijelio J.R.-a?* kojom je održavala pažnju ne samo američke, nego i međunarodne javnosti na seriju, te osigurao izuzetnu gledanost četvrtoj sezoni. Zbog toga se *A House Divided* smatra jednim od najuspješnijih i najpoznatijih cliffhangera u historiji televizije.

Vanjske veze
------------

* "A House Divided" na sajtu IMDb
* "A House Divided" Arhivirano 2020-07-13 na Wayback Machine-u at TV.com
**Tamara Visković** (Split, 20. prosinca 1966.) hrvatska je filozofkinja i povjesničarka umjetnosti, djelatnica u kulturi i politička aktivistkinja. Bila je bibliotekarka, novinarka, likovna i glazbena kritičarka, producent u kulturi, voditeljica Multimedijalnog kulturnog centra, članica Gradskog poglavarstva Splita zadužena za kulturu, te voditeljica u Centru za kulturu i cjeloživotno obrazovanje Zlatna vrata (u čijem je sastavu i Splitska kinoteka), a sada je član upravnog vijeća istog.

Tamara Visković 2020.

Biografija
----------

Tamara Visković je djelovala kao glazbena kritičarka Feral Tribune, pisala je i za Nomad\_(časopis), te druge medije i pisala stručne eseje, te sudjelovala u međunarodnim konferencijama, a bila je i članica žirija Berlinale festivala.

Vodila je Zlatna vrata do isteka prvog mandata, no nije reizabrana 2018. od strane vladajuće koalicije koja je imala svog kandidata (kontra stručne javnosti) sve do gubitka većine.

Politika
--------

Tamara Visković je za Hrvatske parlamentarne izbore 2020. godine bila nositeljica liste Zeleno-lijeve koalicije ispred Možemo! iz X. izborne jedinice.

Izvori
------

1. ↑   *Zlatna vrata - Tim*. Pristupljeno 2020-12-05.
2. ↑   *FNE at Berlinale 2020: Croatian Film in Berlin - FilmNewEurope.com*. 2020-12-05. Arhivirano iz originala na datum 2020-12-05. Pristupljeno 2020-12-05.
3. ↑   *Jutarnji list - POZADINA JEDNE OD NAJVEĆIH SPLITSKIH KULTURNIH AFERA Zlatna vrata zlatna su koka za nekretninske manipulacije*. 2020-09-22. Arhivirano iz originala na datum 2020-09-22. Pristupljeno 2020-12-05.
4. ↑  Ljudi - Možemo! - politička platforma (hr). *Možemo! -- politička platforma*. Archived from the original on 2020-12-08. Preuzeto 2020-12-05.
5. ↑   *Slobodna Dalmacija - Tamara Visković izlazi na izbore: bit će nositeljica liste Možemo! u X. izbornoj jedinici*. 2020-06-05. Arhivirano iz originala na datum 2020-06-05. Pristupljeno 2020-12-05.

Vanjske povezice
----------------

* Tamara Visković izlazi na izbore: bit će nositeljica liste Možemo! u X. izbornoj jedinici