recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
U logici, matematici, i računarstvu, **arnost** funkcije ili operacije je broj argumenata ili operanada koje funkcija uzima. Izraz dolazi od reči unarno, binarno, ternarno, itd.

Izraz *arnost* se obično koristi kada se govori o operacijama. Ako je *f* funkcija *f* : *S**n* → *S*, gde je *S* neki skup, onda je *f* operacija, i *n* je njena arnost.

Arnosti veće od 2 se retko sreću u matematici, osim u specijalizovanim oblastima, a arnosti veće od 3 se retko sreću u teorijskom računarstvu (mada se u praktičnom programiranju vrlo često javljaju funkcije sa više od 3 argumenta).

Primeri
-------

Izraz *arnost* se retko koristi u svakodnevnoj upotrebi. Na primer, umesto da se kaže *arnost operacije sabiranja je 2*, ili *sabiranje je operacija arnosti 2*, obično se kaže *sabiranje je binarna operacija*.

Načelno, imenovanje funkcija ili operacija date arnosti prati konvenciju sličnu onoj koja se koristi za brojevne sisteme sa osnovom *n*, kao što je binarni ili heksadekadni. Spaja se latinski prefiks za broj sa sufiksom *-arno*, na primer:

* nularna funkcija ne uzima argumente.
* unarna funkcija uzima jedan argument.
* binarna funkcija uzima dva argumenta.
* ternarna funkcija uzima tri argumenta.
* *n*-arna funkcija uzima *n* argumenata.
*Za ostala značenja, v. Salon Kitty (razvrstavanje).*
**Salon Kitty** je bio elitni bordel u Berlinu koji je djelovao za vrijeme Trećeg Reicha, a čiju su klijentelu činili najvišui državni funkcionari, odnosno strani diplomati. Ime je dobio po vlasnici Kitty Schmidt, koju je 1939. godine, neposredno pred izbijanje drugog svjetskog rata, nacistička tajna služba Sicherheitsdienst (SD) prisilila da bordel preuredi na način koji bi omogućio stalno prisluškivanje klijenata, odnosno prikupljanje vrijednih obavještajnih podataka. Od marta 1940. su pri tome služile i specijalno izvježbane agentice SD koje su služile zajedno sa djevojkama Kitty Schmidt. Među prisluškivanim osobama su se tako našle ličnosti kao italijanski šef diplomacije Galeazzo Ciano, SS-komandant Sepp Dietrich i Hitlerov doglavnik Joseph Goebbels. Ta je operacija trajala sve do 1943. godine.

Poslije rata ju je opisao jedan od šefova SD Walter Schellenberg u svojim memoarima, a godine 1970. je o njoj napisao knjigu Peter Norden.  Po motivima potionje je italijanski režiser Tinto Brass godine 1976. snimio istoimeni kontroverzni film.

Eksterni linkovi
----------------

* Salon Kitty from "Spy Fact of the Day".
* Salon Kitty (1976) at IMDB
* Paul Lewis, 2008: Review of the AWE DVD release of *Salon Kitty*. DVDCompare
**Arnold Gehlen** (1904 - 1974) bio je nemački filozof uključujući i filozofiju kulture, imao je fazu filozofije egzistencije i idealizma. Pored toga bio je i antropolog, sociolog, psiholog i teoretičar umetnosti. Malo je studirao i biologiju i fiziku. 

Od 1. maja 1933. godine , zajedno sa ostalima (Hajdeger, Šmit) postaje član Nacionalno-socijalističke Nemačke Radničke Partije. 1933-34 radio je na projektu filozofija nacional socijalizma. Godina 1942. izabran je za predsednika Nemačkog društva filozofa. Već sledeće godine 1943. je moblisan kao SS oficir. Iako se nosio mišlju nacional-socijalizma već 1935.godine odustao je od nje jer je shvatio kuda vodi rasizam i biologizam.

Ghelen je biio klasični nemački konzervativac i za njega misao reda i poretka bilo nešto što mu je najviše odgovaralo. Problem nemačkih konzervativaca za vreme Hitlera bila je oskudna ponuda. Oni su bili ili uz Hitlera, zato što su smatrali da je bolji od liberala i komunista ili protiv njega, pa su bili marginalizovani. Oni koji su bili uz njega kasnije su se masovno razočaravali. Međutim, oni su shvatali razliku između režima i države tako da su i dalje bili lojalni, jer su shvatali da je bi biti protiv nacional-socijalizma ravno biti protiv države, tako da su po pravilu ostajali tu do kraja.

Rasizam je bilo nešto što je njemu bilo strano. Bio je doživotan prijatelj sa Teodorom Adornom koji je bio Jevrejin.

Izabrana djela
--------------

* *Der Mensch. Seine Natur und seine Stellung in der Welt.* (1940) (prevedeno na engleski kao "Man, his nature and place in the world")
* *Urmensch und Spätkultur. Philosophische Ergebnisse und Aussagen.* (1956)
* *Die Seele im technischen Zeitalter.* (1957) (prevedeno na engleski "Man in the age of technology")
* *Moral und Hypermoral. Eine pluralistische Ethik.* (1969)
**Ohio** (engleski: *Ohio River*) je rijeka u Sjedinjenim Američkim Državama - najveća pritoka Mississippija po količini voda duga 1 579 km.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Ohio* se formira na spoju rijeka Allegheny i Monongahela kod grada Pittsburgha u Pennsylvaniji, na nadmorskoj visini od 220 m. Od tamo teče kroz sjeverozapadnu Pennsylvaniju do granice sa državom Ohio nakon tog zaokreće prema jugozapadu i u relativno pravilnom toku teče 1 579 km do svog ušća u Mississippi kod grada Cairo u Illinoisu. 

Karta porječja Ohija
Na svom toku do ušća *Rijeka Ohio* formira granicu između slijedećih američkih država: Ohio - West Virginia, Ohio - Kentucky, Indiana-Kentucky i Illinois-Kentucky.

*Ohio* ima porječje veliko oko 528 100 km², to je plodna gusto naseljena dolina koja se proteže od istoka Sjedinjenih Američkih Država do Velikih nizina američkog srednjeg zapada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Ohio River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Ohio River* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Manjinska vlada** je izraz koji se koristi za vladu, odnosno izvršnu vlast u državi s parlamentarnim sistemom, a koja je sačinjena od predstavnika političke stranke ili stranaka koji u parlamentu nemaju većinu.

Manjinska vlada nastaje onda nakon što najveća stranka ili blok stranaka nije u stanju dobiti, odnosno izgubi dotadašnju apsolutnu većinu u parlamentu, a s druge strane nitko drugi ne može sastaviti apsolutnu većinu, odnosno koalicijsku vladu. U takvim situacijama se umjesto novih i na neuspjeh unaprijed osuđenih pregovora o koaliciji, odnosno novih izbora jedna ili više opozicijskih stranaka odlučuje vladajućoj stranci ili bloku dati tzv. *tehničku podršku*, tj. obavezuje se da će izglasati budžet kako bi omogućila redovno funkcioniranje državne uprave, odnosno da manjinskoj vladi neće izglasati nepovjerenje.

Takav je aranžman obično privremenog karaktera te traje samo do isteka mandata za trenutni saziv parlamenta, odnosno do točno određenog roka. No, čak i prije tog roka se u određenim okolnostima može manjinskoj vladi izglasati nepovjerenje.

Manjinske vlade su, zbog nedostatka podrške za donošenje zakona ili važnih odluka, po svojoj prirodi slabe i privremenog karaktera; zbog toga ih se gotovo uvijek nastoji promijeniti s većinskim, odnosno koalicijskim vladama.

U današnjem svijetu jedan od najpoznatijih i najdugovječnijih primjera manjinske vlade predstavlja Kanada pod konzervativnom vladom Stephena Harpera od 2006. do 2011. Na prostoru bivše Jugoslavije je poznat primjer manjinske vlade bio kabinet srpskog premijera Vojislava Koštunice, sastavljen godine 2004. uz tehničku podršku opozicijskog SPS-a.

V. također
----------

* Blokirani parlament
* Tehnička vlada

Eksterni linkovi
----------------

* CBC Digital Archives – Minority Report: Governing by Minority in Canada
Kapelica u misiji Santa Cruz
**Awaswas** (Santa Cruz Costanoans).- ime za nekoliko malenih tribeleta (malenih plemena) Costanoan Indijanaca nastanjenih u vrijeme kontakta između današnjeg Davenporta i Aptosa u zapadnoj Kaliforniji. Područje što ga oni naseljavahu poznato je danas kao Castle Rock State Park. Awaswas Indijanci prema misiji Santa Cruz nazivani su i Santa Cruz Costanoans, a populacija im je tada procijenjena na nekih 600 osoba, zacijelo preumanjena. –Španjolski kontakt sa Costanoima počinje dolaskom Sebastián Vizcaínom, no istraživanja njihove zemlje Španjolci provode između 1769. i 1776. Misija među Awaswas Indijancima utemeljena je tek 1791. Njihovi dijelovi ipak su još prije završili po misijama drugih srodnih Costanoan plemena, točnije na misijama San Carlos, San Francisco i Santa Clara. 
Costanoan Indijanci, koji ime nose prema obali (costa= obala; Sp. Costaños = "people of the coast"), bavili su se lovom i ribolovom, kao i sakupljanjem mekušaca uz obalu. Žene su se bavili sakupljanjem biljne hrane i njenom pripremom. 
Awaswas Indijanci bijahu podijeljeni na više malenih plemena, to su:

* Uypi (Soquel) u području rijeke San Lorenzo,. Ime su dobili po jednom njihovom vođi. Prije dolaska misionara naseljavvali su ušće San Lorenza
* Cotoni, od ušća San Lorenza do A Año Nuevo. i na istok do Bonny Doon Ridge
* Quirotse, na obali od Bean Creeka do Año Nuevo. 14. dana posljednjeg mjeseca 1793. pripadnici plemena Quirotse napali su misiju Santa Cruz i dijelom spalili.
* Cajastaca od Corralitosa i Watsonvillea. Pokršteni su 1790.-tih
* Chaloctac, duž Loma Prieta Creek.

Vanjske veze
------------

* Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
* Arhivirano 2006-05-03 na Wayback Machine-u
Manjača
**Manjača** je planina u sjevernom dijelu Bosne i Hercegovine. Nalazi se na području općina Mrkonjić Grad i Banja Luka. Njen najviši vrh se zove *Velika Manjača* i smješten je na visini od 1.239 metara.

Planinu odlikuje kraški teren sa dolomitskim i vapnenačkim stijenama, u kojima se nalazi veliki broj pećina i jama. Ovdje se nalazi jedna od najdubljih jama na području Bosne i Hercegovine, koja dostiže 302 metra dubine. Manjaču karakterizira i veliko bogatstvo biljnog i životinjskog svijeta, a okružuju je dvije rijeke: Vrbas (na istoku) i Sana (na zapadu).

Na ovom lokalitetu se nalazila vojarna Vojske Republike Srpske, koja je poznata po tome što se u njoj nalazio zarobljenički logor za vrijeme rata u Bosni i Hercegovini. Logor Manjača je osnovan 1991. godine i u njemu su držani pripadnici hrvatskog i bošnjačkog stanovništva. Prema podacima Međunarodnog komiteta Crvenog križa, u kampu je držano 3.737 zatvorenika.

Manjača je bila krajnja točka dosega HV-a i HVO-a u operaciji Južni potez.
**Rohrbach in Oberösterreich** od 2015. službeno **Rohrbach-Berg** je grad na sjeveru Austrije od 5,074 stanovnika, on je administrativni centar Okruga Rohrbach.

Rohrbach in Oberösterreich se u maju 2015. udružio sa susjednim gradom Berg bei Rohrbach u današnji novi grad - *Rohrbach-Berg*.

Geografske karakteristike
-------------------------

Rohrbach in Oberösterreich leži na sjeveru Gornje Austrije, udaljen 45 km sjeverozapadno od Linza i 21 km istočno od granice sa Njemačkom

Historija
---------

Rohrbach je izrastao u 11. vijeku, od početka 14. vijeka je sjedište vlastite parohije a 1320. dobio je status trgovišta. 

Sve do 1765. podpadao je pod bavarsku biskupiju Passau, a tek od tad pod Austriju.

Znamenitosti
------------

Od znamenitosti Rohrbach ima parohijsku crkvu s gotičkim korom, koja je restaurirana između 1696. - 1700. u baroknom stilu, renesansnu gradsku vijećnicu sa arkadama s kraja 16. vijeka i dvorac Sprinzenstein, koji je prvi put dokumentiran 1253. ali njegov današnji izgled je iz polovine 16. vijeka.

Privreda
--------

Od 2,277 zaposlenih u 1991. najviše ih je radilo u uslužnom sektoru i turizmu.

Gradovi prijatelji
------------------

* Nikaragva, Bonanza

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Oberösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5  „*Rohrbach*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 14. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Rohrbach in Oberösterreich*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada Rohrbacha* (`de`)
**SUDOC** (fr. **Système Universitaire de Documentation**, sh. Univerzitetski sistem dokumentacije) – centralni katalog bibliografskih podataka francuskog visokog obrazovanja.

Razvoj
------

Rad na izradi središnjeg kataloga knjižničnih informacija započeo je 1994. godine. U tu svrhu osnovana je Agence Bibliographique de l'Enseignement Supérieur (sh: Bibliografska agencija za visoko obrazovanje). SUDOC je implementiran 2001. godine, a prema stanju u 2013. godini indeksirao je više od deset milijuna dokumenata (knjiga, časopisa, slika, rukopisa, karata itd.) iz 3212 knjižnice. Zajedno s katalogom Nacionalne knjižnice Francuske i katalogom Patrimoine Base, stvara Katalog collectif de France (engleski: Common French Catalog). Sveukupno upravljanje provodi Agence bibliographique de l 'enseignement supérieur (ABES).

Upotreba baze podataka SUDOC
----------------------------

Normativna kontrola omogućuje nam otkrivanje bibliografskih i normativnih podataka i pronalaženje svih djela autora pod svim oblicima imena pod kojima ista osoba objavljuje. Jer ponekad se u publikaciji pojavljuje objavljivanje autorskog imena (ili pseudonima), koje nije identično s onim imenom koje se najčešće pojavljuje na njegovim djelima. Identifikator SUDOC rješava problem poteškoće u prepoznavanju određenog autora uzrokovan i činjenicom da se neka osobna prezimena mogu formalno promijeniti npr. nakon vjenčanja. Katalog knjižnice pruža pregled knjižničnih materijala i organizira se prema svojoj funkciji, koja potječe od specifičnih korisničkih potreba. Zadatak autorskog knjižničnog kataloga je da se u njemu sva djela jednog autora pokažu na jednom mjestu, bez obzira na ime kojim je potpisao svoj rad.

Vidi još
--------

* Hrvatska znanstvena bibliografija (CROSBI)
* Tko je tko u hrvatskoj znanosti
* Virtualna međunarodna normativna datoteka (VIAF)
* Bibliotečna klasifikacija
* Znanost
* ORCID

Literatura
----------

* Papy, Fabrice (2016). *Digital libraries : interoperability and uses*. London: ISTE Press. ISBN 9781785480454.

Eksterni linkovi
----------------

* SUDOC-ova službena web stranica
**Luksemburžani** su maleni germanski narod nastanjen u Luksemburgu (272,000), te nešto u Njemačkoj (15,000), Belgiji (4,300), Francuskoj (3,600) i (tek 300) u Austriji. Van svoje matice zemlje najviše ih ima u Sjedinjenim Državama (56,000). Luksemburžani su po vjeri katolici a služe se leceburškim jezikom (prema našim prevodiocima N. i J. Paravić; letzeburgesch), članom germanske grane indouropske porodice jezika.

Jezik
-----

Luksemburški jezik, letzeburgesch (engl. Luxembourgisch) germanski je dijalekt s mnogo posuđenica iz francuskog, on je jezik naroda, njihovog identiteta i pripadnosti zajednici. Luksemburg ipak uz leceburški ima još dva službena jezika, to su njemački koji se koristi u trgovini, novinarstvu i crkvi, i francuski u administraciji, odnosno u vladi i na dvoru.

Historija
---------

Luksemburžan imaju snažan osjećaj nacionalnog identiteta, kojega reflektiraju u svom nacionalnom motu ' Mir wëlle bleiwe wat mir sin ' odnosno *Želimo ostati ono što jesmo*. Luksemburg je malena država zapadne Europe. Zatvorena je granicama Francuske, Njemačke i Belgije, utemeljena 963. postaje veliko vojvodstvo 1815. ali 1839. gubi velik dio teritorija u korist Belgije. Punu nezavisnost postiže 1867. Nasljeđe suvremenih Luksemburžana proizlazi najvećim dijelom od Kelta, Franaka i drugih germanskih naroda koji su prolazili ovim važnim raskršćem u vrijeme prije i poslije rimske okupacije.

Kultura
-------

Luksemburžani imaju jedan od najviših standarda na svijetu. Njihove najznačajnije svečanosti integralni su dijelovi kulture Luksemburžana. Uz karnevale koji se održavaju šest tjedana nakon Božića, tu su i Bürgsonndeg (sljedeći tjedan iza Božića) kada pale veliku vatru pod otvorenim nebom. Tradicionalno se još od starih dana (1340.) održava Schueberfouer koje je osnovao Jan od Češke (Johann der Blinde von Luxemburg), Nacionalni dan (23. jun), Genzefest i Bijela nedjelja (Whitsunday; 7. nedjelje iza Uskrsa), i vinski festivali koji počinju u 8. mjesecu.

Eksterni linkovi
----------------

* Being a Luxembourger
**Autoput/autocesta Bratstva i jedinstva** ili **autoput/autocesta "Bratstvo i jedinstvo"** (slo-Avtocesta Bratstvo in enotnost) je bio autoput koji je povezivao većinu republika SFRJ. Prostirao se od Jesenica preko Ljubljane, Novog Mesta, Zagreba, Slavonskog Broda, Vinkovaca, Beograda, Niša, Skoplja do makedonsko-grčke granice.

Izgradnja je započeta posle Drugog svetskog rata kako bi se Jugoslavija dobro saobraćajno povezala, jer je do tad imala samo lokalne i regionalne puteve slabog kvaliteta. U izgradnji autoputa su učestvovale omladinske radne brigade, koje su sačinjavali jugoslovenski i inostrani omladinci i pripadnici Jugoslovenske narodne armije. Jedan strani posmatrač je zapisao da Autoput Beograd-Zagreb nisu izgradile samo omladinske radne brigade, "kako se trubilo na sve strane", nego je njima obilato pomagala i prisilna radna snaga, "klasni neprijatelji" iz buržoaskih redova, "što je možda i jedan od razloga što je auto-put tako loše izgraden." Skoro 300.000 ljudi je učestvovalo u izgradnji. Prva izgrađena deonica je bila Zagreb-Beograd u dužini od 382 km, otvorena 27. jula 1950.

Iako se ovaj put zvao *autoput*, imao je samo dve saobraćajne trake (svaka za po jedan smer). Raskrsnice sa lokalnim putevima su uglavnom bile van nivoa, mada je bilo i raskrsnica u nivou i serpentina. Put je bio predviđen za oko 9000 automobila dnevno, a kasnije i do 40.000 vozila. Veći deo puta je bio izgrađen od betonskih ploča, a negde je bilo asfalta.

U decenijama posle izgradnje, autoput je spao na veoma loše stanje, ali pre ratova devedesetih je već počelo unapređivanje kolovoza i pretvaranje u pravi autoput, sa po dve trake u oba smera. Do 1990. godine deonica Šid-Beograd-Niš je bila završena, kao i Zagreb-Slavonski Brod-Županja i manji izolovani delovi u Sloveniji i Makedoniji.

Od sredine 1991. do jeseni 1995, autoput je bio zatvoren na srpsko-hrvatskoj granici. Danas je autoput skoro kompletan, izuzimajući manje deonice između Grdelice i Kumanova. Godine 1992. autoput je bio, prilikom rata u Hrvatskoj, zatvoren sve do 1995.

Ovaj put je deo evropske mreže puteva:

* Е-61 Austrija-Ljubljana
* Е-70 Ljubljana-Zagreb-Beograd
* Е-75 Beograd-Skoplje-Grčka

Povezano
--------

* Bratstvo i jedinstvo
* Autoput
* Saobraćaj Jugoslavije

Vanjske veze
------------

***Autoput Bratstva i jedinstva*** na Wikimedijinoj ostavi

* Autoput Arhivirano 2006-05-13 na Wayback Machine-u (nemački)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 245857760
* GND: 4780928-0

 |
**Autonomna regija Južni Atlantik** (španjolski: *Región Autónoma de la Costa Caribe Sur*) je jedna od 17 administrativnih jedinica na koji je Nikaragva podjeljena.

Karakteristike
--------------

Autonomna regija Južni Atlantik nalazi se na istoku zemlje, sa sjevera graniči sa Autonomnom Regijom Sjeverni Atlantik, sa zapada sa departmanima Boaco, Chontales i Rio San Juan kojikim graniči i sa juga i sa istoka sa Atlantikom odnosno Karipskim morem.

Južna regija je svojom površinom od 27,260 km², druga u zemlji, na toj površini živi 420,935 stanovnika.

To je najkišovitiji dio zemlje, ali i vrlo vruć pa je obrastao gustom džunglom. Duž obale protežu se dvije velike lagune Perlas i Bluefields, međusobno povezane kanalima.

Najvažnija rijeka je Escondido koja služi kao prometnica za komunikaciju sa pacifičkom obalom.

Administrativna podjela
-----------------------

Regija je podjeljena na 12 općina (španjolski: *municipalities*), to su; Bluefields, Desembocadura de Río Grande, El Ayote, El Rama, Corn Island, Kukra Hill, El Tortuguero, 
La Cruz de Río Grande, Laguna de Perlas, Muelle de los Bueyes, Nueva Guinea i Paiwas..

Administrativni centar regije je grad Bluefields koji ima 55,575 stanovnika

Historija
---------

Južna regija je sve do kraja 19. vijeka bila dio britanskog protektorata Obala komaraca, pa se i danas vidi njen utjecaj, naročito u toponimima (Bluefields, Corn Island, Pearl Lagoon, Monkey Point, Sandy Bay) i raznolikom stanovništvu. 
Mestika ima najviše - 81%, Kreola 8,5%, Miskita 6,5 %, Ulua 2%, Garifuna 1,5% i Rama 0,5%.

Južna regija je do 1987. bila je zajedno sa Autonomnom regijom Sjeverni Atlantik dio Departmana Zelaya, tad su osnovane te dvije autonomne regije.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Costa Caribe Sur, Autonomous Region in Nicaragua*" (engleski). City population. Pristupljeno 20.4.2023.
2. 1 2 3 4  „*Región Autónoma de la Costa Caribe Sur*" (španjolski). Mapa Nicaragua. Pristupljeno 20.4.2023.
3. ↑  „*Bluefields in Costa Caribe Sur*" (engleski). City population. Pristupljeno 20.4.2023.

Vanjske veze
------------

***Autonomna regija Južni Atlantik*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Jinotega* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani i autonomne regije Nikaragve |
| --- |
| Zastava NikaragveZastava Nikaragve | 
Boaco • Carazo • Chinandega • Chontales • Estelí • 
Granada • Jinotega • León • Madriz • Managua • Masaya • Matagalpa • Nueva Segovia • Río San Juan • Rivas • Autonomna regija Sjeverni Atlantik • Autonomna regija Južni Atlantik
 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Autopark** je beogradska petočlana rok grupa.

Biografija
----------

Autopark su 2000. godine osnovali Milan Jovanović (bas, gitara), Nenad Jevtić (klavijature) i Ognjenka Lakićević (vokal). Kroz bend prolazi još nekoliko članova dok 2005. ne postaje šestočlana grupa.

Premijerno puštanje grupe desilo se u emisiji „Moć veštica" autora Fridoma 2001. godine, tada na radiju B92. Pesme Autoparka nalazile su se na domaćim listama (B92 i Studija B). Prve pesme grupe, snimljene u kućnom okruženju, bile su dostupne na internetu pod nazivom *10+1* ili. Nakon toga, gitarista Milan Jovanović, koji je uradio produkciju ovih pesama, odlazi u inostranstvo i njega smenjuje Nikola Berček 2004. godine. Izbor pesama od tada pa nadalje su zabeležene na albumu *Osećanja za poneti*, koji je izdat u decembru 2006.

Izdanja
-------

* *10+1* ili *Our So-Called Record* (2003)
* *Osećanja za poneti* (2006)

Povezano
--------

* Zgrada BIGZ-a
* Nova srpska scena

Vanjske veze
------------

* Zvanična prezentacija Arhivirano 2009-09-26 na Wayback Machine-u (`sh`)
* Autopark na sajtu  (`en`)
* Autopark na sajtu  (`en`)
* Autopark na sajtu  (`en`)
* "Balkanrock.com" интервју са Огнјенком Лакићевић Arhivirano 2010-02-04 na Wayback Machine-u
Lav Tolstoj, jedan od poznatih ruskih autora 19. veka
**Autor**, **tvorac** ili **stvaraoc (dela)**, u najširem smislu te reči, osoba je koja je bilo šta napravila, izumela ili osmislila, a čije autorstvo toj osobi daje odgovornost i mogućnost odluke u vezi sa nastalim delom. Uže definisano, autor je tvorac bilo kog pisanog dela.

Zakonski značaj autorstva
-------------------------

Autorsko pravo se obično definiše kao „način zaštite originalnih dela". Zvanje „autora pisane, dramske, muzičke, umetničke ili neke druge intelektualne svojine" daje prava toj osobi da neometano proizvodi i distribuira svoj rad. Svaka osoba ili entitet koji svoju intelektualnu svojinu želi da zaštiti, to mora uraditi kod licenciranog preduzeća za te poslove, za određenu cenu. Izuzetak su slike i slični mediji koji po nekim zakonima, kao što su oni u SAD, bivaju automatski zaštićeni. Nakon određenog vremena (obično 70 godina, ali može biti i do 100 u nekim državama), autorsko pravo ističe, a intelektualna svojina prelazi u javno vlasništvo, gde se može neograničeno koristiti. Autorsko pravo se može u nekim slučajevima naslediti, a, iako naslednik prava nije autor, uživa iste zakonske povlastice u vezi sa delom.

Izvori
------

1. ↑  Magill, Frank N. (1974). *Cyclopedia of World Authors*, revision, Englewood Cliffs, New Jersey: Salem Press, 1. ISBN 0893561258.
2. ↑   *Copyright Office Basics*, U.S. Copyright Office, jul 2006, arhivirano iz originala na datum 2008-03-28, pristupljeno 3. septembra 2012
**Rimski mozaici na tlu Bosne i Hercegovine** su umjetničke tvorevine iz vremena rimske vladavine, a bile su rađene na podovima.

Tokom istraživanja krajem 19 stoljeća otkriveni su mozaici u: Diluntumu, Domaviji i Aquae S.... Nakon Drugog svjetskog rata otkriveni su mozaici i na lokalitetima u: Višićima kod Čapljine, Paniku kod Bileće, Putovićima kod Zenice, Skelanima i na drugim lokacijama. Ukupno je otkriveno oko 50 mozaika.

Mozaici u najvećoj mjeri potječu iz perioda od 2. - 4. stoljeća n. e.. Izuzetak predstavljaju samo tri mozaička primjerka koja su napravljena nešto kasnije, a pripadaju ranokršćanskoj umjetnosti na ovim prostorima.

Središta mozaičkog stvaralaštva u provinciji Dalmaciji bila su u glavnom gradu Saloni, Epidaurumu i Naroni. Jedna takva radionica bila je i na lokalitetu Aquae S...

Po načinu izrade, u I stoljeću mozaici su rađeni u crno-bijeloj tehnici (dva primjerka iz okoline Zenice i iz Višića kod Čapljine). Od II stoljeća počinju se izrađivati u više boja, sa pojedinačnim likovima, figuralnim prikazima i geometrijskim motivima.

Preovladavaju cvjetni i mitološki motivi sa scenama pantere, personifkacije godišnjih doba, hipokampa, Minotaura, Neptuna, ribe, delfina, morskog thiasosa (svadbene povorke), zmije, nimfe, Kaliope i Orfeja.

Geometrijski motivi zastupljeni su sa velikim brojem kvadrata, pravougaonika, koncentričnih krugova, trouglova, meandra, različitih linija, polukrugova, beskonačnih pletenica, valovitih traka, rombova, jajolikih i srcolikih ornamenata i slično.

Tehnika izrade
--------------

Rimski mozaik predstavlja umjetnost čiji su sastavni dijelovi kockice (tesere) koje čine cjelinu izvedenu na osnovu skice ili nacrta. Obzirom da se mozaik najčešće nalazio na podu, zbog čega je bio izložen intenzivnom korištenju i gaženju, morao je biti čvrst, elastičan, sa kvalitetno izvedenom drenažom. To se postizalo postavljanjem više slojeva, najčešće tri. Prvi sloj, statumen , je bio nosivi i drenažni, drugi, rudus, je pravljen od vapna i lomljenog kamena, treći, nucleus , sastavljan je od mljevene opeke, vapna i vulkanskog pepela i u njega su se polagale tesere (kockice) od kamena ili mramora. Vremenom se razvila tehnika u kojoj se umjesto sitnih kocki – tesera, koriste krupniji komadi, namjenski oblikovani/sječeni.

Literatura
----------

* Adnan Musuladžić, Zemaljski muzej Bosne i Hercegovine, Sarajevo, 2008 -Umjetnosti antičkih mozaika na tlu Bosne i Hercegovine
* Irma Čremošnik, Sarajevo, 1984 -Mozaici i zidno slikarstvo rimskog doba u Bosni i Hercegovini
**SMS *Kaiserin Elisabeth*** bio je zaštićena krstarica klase *Kaiser Franz Joseph I* Austro-ugarske ratne mornarice. Imenovana u čast carice Elizabete, supruge cara Franje Josipa, krstarica je bila oblikovana za prekomorsku službu i zapravo je bila stacionirana u Kini pri izbijanju Prvoga svjetskog rata 1914. godine.

Specifikacije
-------------

Porinut u Pomorskom arsenalu u Puli 25. rujna 1890. godine, *Kaiserin Elisabeth* bio je plovilo s čeličnim trupom i deplasmanom od 3967 tona. Mjerio je 98 m duljine vodne linije i 15 m širine, dok je srednji gaz iznosio 5,8 m. Posadu je činilo 450 časnika i mornara.

### Pogon

Pogon su činila dva skupa vodoravnih trostrukih ekspanzijskih motora s četirima cilindričnim dvokrajnim kotlovima. Naznačena performansa izosila je 6 400 konjskih snaga za 18 čvorova i 8 000 konjskih snaga (6,000 kW) za 19 čvorova (35 km/h). Na pokusima je postigao brzinu od 20 čvorova (37 km/h).

### Naoružanje

Originalno je *Kaiserin Elisabeth* bio naoružan dvama topovima od po 24 cm i šest topova od po 15 cm, obaju tipa Model 1886. Godine 1905.-1906. brod je rekonstruiran s dvama dugocijevnim topovima od po 15 cm i šest kratkocijevnim topovima od po 15 cm, obaju tipa Model 1901. Zaokružujući, njegovo naoružanje činilo je 16 brzopoteznih topova od po 4,7 cm, jedna strojnica i četiri torpedne cijevi od po 360 mm smještene iznad vodne razine od čega po dvije na svakome boku.

Služba
------

Opsada Tsingtaa, japanska litografija.
Iako je *Kaiserin Elisabeth* sagorijevao enormne količine ugljena, on je 1914. godine još uvijek mogao ploviti pri vrlo povoljnoj brzini te je bio stacioniran u Kini. Pri izbijanju Prvoga svjetskog rata *Kaiserin Elisabeth* sudjelovao je u obrani njemačke mornaričke baze u Tsingtau koju su opsjedali Japanci 25. kolovoza 1914. godine. U Tsingtau su bili uz *Kaiserin Elisabeth* njemačka laka krstarica *Cormoran*, topovnjače *Iltis*, *Jaguar*, *Tiger* i *Luchs* te torpiljarka *S90*.

Rano u opsadi *Kaiserin Elisabeth* i *Jaguar* postavili su se protiv Japanaca. Poslije su topovi od 15 cm i 4,7 cm s *Kaiserin Elisabeth* skinuti i postavljeni na bitnicu Elisabeth. Kako je opsada napredovala, morska plovila zarobljena u luci su samopotopljena -- *Cormoran*, *Iltis* i *Luchs* 28. rujna, *S90* 17. listopada i *Tiger* 29. listopada. Konačno, *Kaiserin Elisabeth* je samopotopljen 2. studenoga nakon čega je isto učinjeno s *Jaguarom* 7. studenoga kada se tvrđava predala Japancima.

Bibliografija
-------------

* Greger, René (1976). *Austro-Hungarian Warships of World War I*. London: Ian Allan. ISBN 0-7110-0623-7.
* Gogg, Karl. Österreichische Kriegsmarine 1848-1918, Salzburg, 1967,
* Barovič, Jože. Mornarica dvojne monarhije v I. svetovni vojni, Maribor 2005, COBISS 2022207

Vanjske veze
------------

***SMS Kaiserin Elisabeth*** na Wikimedijinoj ostavi

* k.u.k. Kriegsmarine
* Flickr SMS Kaiserin Elisabeth

| * p
* r
* u
Krstarice klase *Kaiser Franz Joseph I* |
| --- |
| 
* SMS *Kaiser Franz Joseph I*
* SMS *Kaiserin Elisabeth*

 |
| Austrougarska ratna mornarica (Lista brodova) |
| Osobni podaci |
| --- |
| IME | Bakenranef (Bocchoris) |
| ALTERNATIVNA IMENA | {{{Alt}}} |
| KRATAK OPIS |  |
| DATUM ROĐENJA | {{{Datum rođenja}}} |
| MJESTO ROĐENJA | Drevni Egipat |
| VRIJEME SMRTI |  |
| MJESTO SMRTI | Drevni Egipat |

  

**Bakenranef** (također poznat po grčkom imenu **Bocchoris**) bio je staroegipatski kralj iz Dvadeset četvrte dinastije. Vladao je Donjim Egiptom od 725. do 720. pne. Manetho ga smatra jedinim faraonom te dinastije, ali moderni egiptolozi smatraju da je dinastiju osnovao njegov otac Tefnakht. 

Bakenranefovu vladavinu je, prema Manethou, obilježio neobični događaj - ovca je progovorila i rekla kako će Egipat osvojiti Asirci. Bakenranefovo kraljevstvo je, međutim napadnuto s juga. Nubijski vladar Shabaka je nastojao potvrditi svoj status egipatskog faraona te je Bakenranefa zarobio i dao živog spaliti. Tako je nestala XXIV dinastija, a Egipat je nakon vijekova ponovno ujedinjen, ovaj put pod nubijskom XXV dinastijom. 

Usprkos kratke vladavine, Bakenranef je izazvao pažnju kasnijih antičkih pisaca. Diodor ga opisuje kao velikog zakonodavca, odnosno tvorca egipatskog ugovornog prava. Tacit, pak, citira starije izvore da je Bohoris protjerao bolesne podanike svoje zemlje i da su oni, pod vodstvom Mojsije|Mojsija, stvorili židovski narod.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Tefnakht** | **Faraon Egipta**XXIV dinastija | Slijedi:**Shabaka** |

***Bakenranef*** na Wikimedijinoj ostavi
**Rimski most na rijeci Orlji** je jednolučni kameni most na području opštine Olovo, Bosna i Hercegovina.

Ovo nije jedini u narodu poznati *Rimski most*, postoji još mostova koji imaju isti naziv. To ime dobivali su zbog činjenice da se nalaze na nekoj poznatoj lokaciji iz rimskog perioda ili su djelimično građeni od materijala sa tih lokacija. Skoro svi su nastali u osmanskom periodu.

Lokacija
--------

Izvor rijeke Orlje nalazi se oko 6 km vazdušne linije zapadno od Olova. Rijeka izvire iz jakog kraškog vrela, koje je u hidrološkoj vezi s Donjom bijambarskom pećinom (ponor Brodić). Most se nalazi nekoliko stotina metara prije nego što Orlja ulazi u svoj duboki kanjon.

Područje oko izvorišta danas nije naseljeno, ali s obzirom na prirodne pogodnosti i neke tragove iz prošlosti (most, grobovi/mezarje, mlinice), postoji realna pretpostavka da je predio u prošlosti bio stalno naseljen. To potvrđuje i usmena predaja stanovnika naselja Klinčići i Musići.

Most se nalazi na putu koji je iz grada Olova i okolinih naselja (Bakići, Dolovi, Kruševo, Kozjaci, Musići, Klinčići) vodio preko Očevije prema Varešu. Rijeka Orlja je u gornjem toku mala rijeka, obale su joj pristupačne skoro na cijelom gornjem toku. Most je sigurno sagrađen za prelaz ljudi kada je vodostaj velik i za lakši prelaz životinja pod teretom (tovarom).

Opis
----

Sagrađen je u osmanskom periodu, ali se ne zna tačno vrijeme gradnje mosta. Ovaj stari kameni most je zanimljiv jer je u gradnji mosta, kako je tek novijim istraživanjima ustanovljeno, kao materijal korišteno nekoliko srednjovjekovnih nadgrobnih spomenika - stećaka. Stećci su ugrađeni u gornji, danas gazeći dio mosta, tako da su dobro vidljivi. Ukupno je korišteno 4-5 stećaka sljemenjaka i 1-2 u obliku sanduka. U temeljima i u donjem dijelu mosta nisu korišteni stećci. Bočne strane stećaka, koji su ugrađeni u luk mosta, sužene su prema dolje da bi se uklopile u lučnu konstrukciju mosta. Jedan sljemenjak koji je ugrađen u krunu mosta je sa donje strane udubljen po dužini, da bi vrh luka mosta bio oblikovan, tj. da bi most imao istaknut lučni svod.

Raniji autori o starim mostovima u Bosni i Hercegovini ne navode da su za gradnju ovog mosta korišteni stećci. Rimski most na rijeci Orlji je proglašen nacionalnim spomenikom. U odluci nigdje se ne navodi da su za gradnju mosta korišteni stećci.

Literatura
----------

* Šefik Bešlagić, Sarajevo 1971. \_'Stećci, kataloško-topografski pregled
* Džemal Čelić, Mehmed Mujezinović, Sarajevo: Sarajevo - Publishing, 1998. -Stari mostovi u Bosni i Hercegovini.
* Mirnes Hasanspahić, 2014. Baština sjeveroistočne Bosne. br. 6. JU Zavod za zaštitu i korištenje kulturno-historijskog i prirodnog naslijeđa Tuzlanskog kantona, (95-101) -'Kulturno-historijsko naslijeđe oko izvora i gornjeg toka rijeke Orlje u blizini Olova
**Perg** je grad na sjeveru Austrije od 8,143 stanovnika.

Perg je administrativni centar Okruga Perg.

Geografske karakteristike
-------------------------

Perg leži u Gornjoj Austriji, u kotlini riječice Naarn, udaljen 34 km istočno od Linza.

Historija
---------

Perg je dobio status trgovišta 1269. od češkog kralja Otakara II. Loše je prošao za napoleonskih ratova jer je u nekoliko navrata okupiran.

Status grada dobio je tek 1969.

Znamenitosti
------------

Najveće znamenitosti Perga su gotička parohijska crkva podignuta između 1416. - 1530. stup srama iz 1583. osmerokutna fontana iz druge polovice 17. vijeka, kasnobarokna *Kalvarienbergkirche* iz 1754 i nekadašnji zamak *Altenburg*.

Grad ima muzej u kom su najznačajniji izlošci predmeti pronađeni na staroslavenskim nekropolama kod Auhofa i zamka Hinterberg.

Privreda
--------

Perg je 1991. imao 4,343 zaposlenih, koji su radili u građevinarstvu, kemijskoj, tekstilnoj i drvnoj industriji (proizvodnja vrata i prozora).

Nešto malo ljudi radi u turizmu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Oberösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Perg*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 10. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Perg*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Perga* (`de`)
**Mannlicher M1885** je bila brzometna puška koja je 1885. godine uvedena u naoružanje Austro-ugarske vojske i predstavljala prvi komercijalni uspjeh austrijskog oružara Ferdinanda Mannlichera.

Pokusi i korištene
------------------

Skica mehanizma
Dotadašnje sporometne puške u evropskim vojskama su postale zastarjele nakon što je Švicarska bila uvela svoju brzometnu pušku Vetterli M1869 sa magazinom od 12 metaka. Vojnici su zahvaljujući repetiranju stekli izuzetnu brzinu paljbe. 1880-ih je u tadašnjoj Austro-Ugarskoj postalo jasno da je tadašnja standardna puška Werndl-Holub M1867 postala zastarjela, te su započeli pokusi čiji je cilj bio uvesti njenu brzometnu alternativu. 

Okvir sa 5 metaka 11x58 R Werndl
Na njima se posebno istakla repetirka M1885 s poteznim zatvaračem, izum Ferdinanda Mannlichera. Koristila je tadašnje standardne metke 11x58 R Werndl M.77, ali joj je specifičnost bila korištenje metalnog okvira od 5 metaka koji se stavljao u pušku. Kada bi se ispalio posljednji metak, okvir je sam iskakao iz puške (poput kasnije američke puške M1 Garand). Tako je, za razliku od drugih brzometki sa cijevnim magazinima, punjenje bilo daleko brže. Vojska je za testove naručila 5500 komada. Do oktobra 1885. je tvrtka Steyr proizvela 5000 pušaka koje su predane posebno odarbranim jedinicima. Opsežni testovi na terenu su pokazali da je puška dobra za upotrebu, te je sljedeće godine proizvedena nova poboljšana verzija, koja će pod imenom Mannlicher M1886 postati standardno oružje.

Izvori
------

1. ↑  Hartman, Janez (januar 1992). „Puška naših dedov : manliherica". *Revija Obramba* (Zveza častnikov Slovenije): str. 62-65.

Vidi još
--------

* Mannlicher M1886
**Operacija Biting** (engl. ; doslovno "Operacija Griženje") ili **Brunevalski prepad** (engl. ) se odigrala noću 27/28. februara za vrijeme Drugog svjetskog rata kada su britanske snage izvele napad na njemačku radarsku instalaciju u mjestu Saint-Jouin-Bruneval na sjeveru okupirane Francuske. Osim neutralizacije radara, operacija je za glavni cilj imala dobavljanje podataka o njemačkom radarskom sistemu Würzburg. Prije same operacije su britanski planeri zaključili kako je obala ispred Brunevala predobro branjena da bi prepad mogao izvesti pomorskim desantom, te je umjesto toga angažirani pripadnici Padobranske regimente koji su izveli desant u pozadini njemačkih snaga. Akcija je, usprkos žestokog njemačkog otpora, predstavljala potpuni uspjeh - padobranci su uspjeli zauzeti radarsku instalaciju, rastaviti uređaj te se evakuirati natrag u Britaniju preko obližnje plaže zajedno sa dijelovima radara. Operacija Biting je značajno podigla moral Britanaca i Saveznika koji su u tom periodu rata u pravilu trpili neuspjehe i teške poraze, ali je imala još veće značenje s obzirom na to da je RAF-u omogućila da razvija protivmjere za ometanje njemačkih radara.

Akcija je prikazana u britanskom igranom filmu *The Red Beret* iz 1953. godine.

Izvori
------

Fusnote

1. ↑  Frost, p46
2. ↑  Millar, p156
3. ↑  Harclerode, p.210
4. ↑  Frost, p59
5. ↑  Millar, p.181
6. ↑  Millar, p.187

Literatura

* Frost, Major General John (1980). *A Drop Too Many*. Cassell. ISBN 0-85052-927-1.
* Millar, George (1975). *The Bruneval Raid*. Doubleday & Company, Inc. ISBN 0-385-09542-2.
***Prodavač*** (eng. *Salesman*) je američki dokumentarni film iz 1968. godine; režirali su ga braća Albert i David Maysles i Charlotte Zwerin.

Prikazuje četvoricu kolega prodavača koji obilaze siromašne četvrti u Novoj Engleskoj i Floridi te pokušavaju prodati skupe Biblije, kršćanske enciklopedije i molitvenike katoličkim obiteljima iz radničke klase čije adrese preko svoje kompanije dobivaju u lokalnim crkvama. Pri posjetima njihovim domovima koriste se raznim izvježbanim tehnikama uvjeravanja, ali u neugodnim situacijama često nailaze i na odbijanje. Film detaljnije prati rad Paula Brennana, iskusnog prodavača koji se nakon dužeg razdoblja neuspjeha i narušenog samopouzdanja bori za opstanak u poslu, te njegov odnos sa znatno uspješnijim kolegama pred kojima se pokušava opravdati.

Film je sniman izravno, tako što su potencijalni kupci pristali pustiti prodavače i filmsku ekipu u svoje domove. Snimatelji su zabilježili svijet siromašnog američkog predgrađa iz šezdesetih godina, razgovore ciničnih prodavača koji na razne načine moraju uvjeravati često nevoljne kupce, te njihove konferencije na kojima uz proračunate poslovne planove pokušavaju i moralno opravdati svoj rad. Kao *kulturno značajno djelo* pohranjen je u američkoj Kongresnoj knjižnici.

Vanjske poveznice
-----------------

* *The Salesman* Arhivirano 2007-07-17 na Wayback Machine-u - službene stranice
* *Salesman* na IMDb-u (`en`)
* Criterion Collection essay by Toby Miller

| * p
* r
* u
Albert i David Maysles |
| --- |
| Izabrani filmovi Alberta i Davida Mayslesa | 
* *What's Happening! The Beatles in the USA* (1964)
* *Salesman* (1968)
* *Gimme Shelter* (1970)
* *Christo's Valley Curtain* (1974)
* *Grey Gardens* (1975)

 |
| Izabrani filmovi Alberta Mayslesa | 
* *LaLee's Kin: The Legacy of Cotton* (2001)
* *Milwaukee at Last!!!* (2009)
* *The Love We Make* (2011)

 |
| Srodni članci | 
* Susan Froemke

 |
**Plan Blau** (njemački: ; doslovno: "Plavi slučaj") ili **Operacija Blau** je službeni naziv za plan i po njemu izvedenu veliku ofanzivu njemačkih i drugih osovinskih snaga na Istočnom frontu u ljeto 1942. godine, a koja je za cilj imala konačno poraziti SSSR i izbaciti ga iz Drugog svjetskog rata.

Ofanziva je predstavljala nastavak operacije Barbarossa kojom su prethodne godine njemačke snage zauzele najveći dio evropskih oblasti SSSR-a, ali nisu postigle svoj krajnji cilj uništenja sovjetske države i njenih oružanih snag koje su u zimu 1941/42. porazile Nijemce pred Moskvom i prisilili ih na djelomično povlačenje. Iako je Crvena armija bila znatno oslabljena, a pogotovo nakon katastrofalnog poraza u Drugoj bitci za Harkov u proljeće, niti njemačke snage više nisu bile u stanju izvesti istovremenu ofanzivu na cijeloj širini fronte, te su ofenzivu ograničile na njen južni dio. Glavni cilj ofanzive je bio Kavkaz sa za osovinske snage ključnim naftnim resursima, odnosno operativna osnovica za eventualno napredovanje prema Bliskom Istoku, Indiji ili preko Volge.

Njemačka je ofanziva ispočetka imala spektakularne uspjehe, a pogotovo se iskazao njen južni krak, koji je uspio prijeći rijeku Don i izbiti na sjeverne dijelove Kavkaza. Sovjeti su pretrpjeli teške gubitke, ali su, poučeni iskustvima Barbarosse, uglavnom izbjegli masovna opkoljavanja i sačuvali jezgro svojih snaga. Ključnim se trenutkom pokazao žestoki sovjetski otpor pri obrani industrijskog grada Staljingrad koji je sa vremenom, i zbog simboličnih i političkih razloga, gro njemačkih snaga vezao u iscrpljujućoj Staljingradskoj bitci. Brzo njemačko napredovanje je, sa druge strane, pokazalo i njemačke slabosti, prije svega u nedostatku ljudstva i materijalnih resursa, koga su sve više nadoknađivali slabije opremljene i obučene trupe osovinskih saveznika. Operacija Uran, uspješna sovjetska kontraofanziva izvedena krajem jeseni je označila kraj osovinske ofenzive, a nakon uništenja 6. armije u Staljingradu prisilila Nijemce sa povlačenje sa Kavkaza; dio osvojenih teritorija, kao što su grad Kursk i Kubanjska oblast, su zadržani sve do ljeta 1943. godine.

Napomene
--------

Izvori
------

1. ↑  Holt (2009), p. 47.
2. ↑  Antill (2007), pp. 24–25.
3. ↑  Hayward (2001), p. 129.
4. ↑  Antill (2007), p. 29.
5. ↑  Bergström 2007, pp. 49–50.
6. ↑  Antill (2007), p. 87.
7. ↑  Glantz (1995), p. 295.

Literatura
----------

* Antill, Peter (2007). *Stalingrad 1942*. Oxford: Osprey Publishing. ISBN 1-84603-028-5.
* Glantz, David M.; Jonathan M. House (2009). *To the Gates of Stalingrad: Soviet-German Combat Operations, April–August 1942*. The Stalingrad Trilogy. **I**. Lawrence, KS: University Press of Kansas. ISBN 978-0-7006-1630-5.
* Hayward, Joel (1995). *Too Little Too Late: An Analysis of Hitler's Failure in 1942 to Damage Soviet Oil Production*. Lawrence, KS: The Journal of Strategic Studies, Vol. 18, No. 4, pp. 94–135.
Palaco Komunale
**Palaco di Komuna**, u izvorima: ***Palazzo municipale**-**Palazzo di Comune**,* je naziv za staru gradsku vijećnicu u Rijeci. Ova je zgrada bila u funkciji Savjeta (Consiglio) i magistrata (izvršna i sudska vlast) grada Rijeke od 1532. do 1838. godine. Smještena je na Piazza Verde, danas Koblerovom trgu, u Starom gradu. Pored nje je naslonjen antički Rimski luk castruma Tarsatice, tzv. Porta-Vrata.

Povijest
--------

U vijećnici je zasjedalo Veliki i Mali patricijski savjet, a upravljalo se prema Statutu koji je Fiumi potvrdio car Svetog Rimskog carstva Ferdinand I 1530. godine. Zdanje je smješteno preko puta Gradskog tornja na vrhu pjace, a usprkos svojim malim dimenzijama, bilo je dovoljno reprezentativno za potrebe tadašnje male riječke općine. Na pročelju je portal kroz koji se ulazilo u presvođeno predvorje (sada trgovina), odakle su stepenice vodile u salu vijećnice, Građevina je 1560. bila prizemnica s katom renesansnih obilježja, ali joj je u barokno doba (1740.) arhitekt Antonio de Verneda dogradio drugi kat.

U predvorju zgrade se 1779. spominje patricijski kasino, a u gornjim prostorijama uredi. Kada se 1838. općina preselila u zgradu bivšeg augustinskog samostana, Palac je prodan. Na prvom katu bio je smješten gradski filharmonijski zavod, u kojem je bio nastavnik i vojni muzički kapelnik Johann von Zaytz, otac Giovannija Zaytza kompozitora koji je promjenio ime u Ivan Zajc. U toj je zgradi Ivan Zajc i dobio u djetinjstvu svoju prvu muzičku naobrazbu, o čemu svjedoči memorijalni natpis. 

Fontana sa starim "kolodrobom" za papir
Između Palaca Komune i Gradskog tornja bio je javni trg, "Pjaca", na kojem su stoljećima bile burza, tržnica, trgovine, politička arena, a navečer je služio kao promenada. Početkom XIX. stoljeća trg gubi značaj centra grada, postaje isključivo tržnicom, pa se naziva "Zeleni trg" (*Piazza delle Erbe* i *Piazza Verde*). U Drugom svjetskom ratu bombe su srušile zgrade zapadne strane trga, a istočna je restaurirana i prilagođena novim funkcijama. Na trgu je u povodu 150-godišnjice Hartere podignuta fontana sa starim kamenom za mljevenje mase za proizvodnju papira. Trg je dobio ime po riječkom povjesničaru Giovanniju Kobleru (kroatiziran u Ivan Kobler)..

Izvori
------

* Službene stranice Grada Rijeke Arhivirano 2013-10-02 na Wayback Machine-u

Literatura
----------

***Palac Komuna*** na Wikimedijinoj ostavi

* Radmila Matejčić: *Kako čitati grad: Rijeka jučer, danas*, Rijeka, 2007. (ISBN 978-953-219-348-0)
* Radmila Matejčić: "Barok u Istri i Hrvatskom primorju", u: *Barok u Hrvatskoj*, Zagreb, 1982.
**Attignawantan** (Medvjeđi narod; Bear People; Attignaouentan, Attignousntan), vodeće pleme konfederacije Huron ili Wendat (Ouendat), koju negdje 1400.-te godine osnivaju zajedno sa plemenom Attigneenongnahac. Attignawantani su imali 14 sela 1638. godine a nastanjivali zapadnu Huroniju (Wendake), kraj uz Georgian Bay, dok su prema istoku, odnosno jezeru Simcoe držala plemena Ataronchronon, Tahontaenrat, Arendahronon i Attigneenongnahac. Attignawantani uništenjem hjuronskog saveza od strane Irokeza, pobjegoše 1649. među drugo srodno pleme koje nije bilo sa njima u savezu, to su Duhanski Indijanci. Irokezi potom na zimu posljednjeg mjeseca 1649 napadnu i na Tionontate, pa svega 1,000 Attignawantana i Tionontata, potom izbjegoše na otok Mackinac kod Sault Ste. Marie gdje provedoše zimu. Napadi Irokeza nastavit će se i 1851. što ih je nagnalo da se povuku sve do otoka u Green Bayu u Wisconsinu. Na području SAD-a ujedinjeni Attignawantani i Duhanski Indijanci postat će poznati kao Wyandot, a njihovi potomci pod ovim imenom i danas žive u Okalhomi i Kansasu.

Literatura
----------

* Frederick Webb Hodge, Handbook of American Indians North of Mexico

Vanjske poveznice
-----------------

* Huronia[*mrtav link*]
* A Brief History of the Wyandotte Nation Arhivirano 2008-01-19 na Wayback Machine-u
**Promagistrat** je bio rimski funkcioner koji je imao vlast i nadležnosti magistrata, ali nije vršio magistratske funkcije. Promagistrati su uspostavljeni za vrijeme rimske republike, s ciljem da obezbjede da Rim ima svoje namjesnike u svim prekomorskim teritorijama, a ne da svake godine biraju sve više magistrata. Promagistrati su bili imenovani ukazom senata (lat. *Senatus consultum*). Kao i svi akti senata, i ova imenovanja nisu bila potpuno legalna i rimske narodne skupštine su mogle poništiti imenovanja i imenovati nove.

Promagistrati su mogli biti prokvestori (umesto kvestora), propretori (umesto pretora) i prokonzuli (umesto konzula). Promagistrati su imali jednak autoritet nad svojom provincijom kao odgovarajući magistrati nad Rimom i imali su isti broj liktora u pratnji.

Takođe je postojao prokurator koji je originalno upravljao provincijskim finansijama. Prokurator nije imao magistratsku vlast, ali kada im je car Klaudije dao vlast, omogućio im je da mogu upravljati provincijom.

Institucija promagistrata je nastala zvog toga što su Rimljani smatrali neprimerenim da nastave povećavati broj redovnih magistrata kako bi mogli upravljati novoosvojenim provincijama. 

Provincijalni namjesnik je skoro imao neograničenu vlast nad svojom provincijom i maksimalno je opterećivao populaciju novim porezima i nametima. Imao je takođe puni imunitet od krivičnog gonjenja za vrijeme svoje službe. Bilo je gotovo uobičajeno da se provincijski namjesnici ponovo kandiduju za istu službu kako bi izbjegli krivično gonjenje.

Vidi još
--------

* Rimski magistrat
* Propretor
* Prokonzul