recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Džamija Hasan-paše Predojevića** nalazi se u Polju, Grabovica, opština Bileća, Bosna i Hercegovina. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 16. do 22 maja 2006. godine, donijela je odluku da se džamija proglasi za nacionalni spomenik BiH. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća komisije), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo i Tina Wik

Lokacija
--------

Džamija se nalazi u jugoistočnom - ravnom dijelu grada – u Polju. Podignuta je na lokalitetu Plitine, kod sela Grabovice.

Historija
---------

Osnivač ove džamije (a možda i one u gradu) je Hasan-paša Predojević, koji je rodom iz bilećkih Rudina. On je kao adžami-oglan odveden u Istambul, gdje je na carsckom dvoru odgojen, primio islam, dobio ime Hasan, i postao starješina svih sokolara na dvoru. Na dužnost beglerbega u Bosni postavljen je 1591. god. Poznat je po osvajanju Bihaća 1592, a poginuo je 1593. god u pokušaju da zauzme Sisak.

Opis
----

Džamija u Bileći pripada tipu jednoprostornih džamija sa četvorovodnim krovom i kamenim četverokutnim minaretom. Krovna ravan sa sjeverozapadne strane bila je produžena i na taj način prekrivala sofe. Ostaci krova – ležišta kamenih ploča, vidljivi su na tijelu minareta sa jugozapadne strane. Vanjske dimenzije iznose 11,76 x 8,37 m. C

Pretpostavlja se da je na području istočne Hercegovine bilo 14 džamija slične arhitekture. Ovakva arhitektura sa dominantnom pravougaonom munarom, je spoj hrišćanske i islamske arhitekture jer su ih gradili majstori sa Jadrana odnosno iz Dubrovačke Republike te su koristili crkvene tornjeve kao primjer za gradnju munara. O izgledu munare ove džamije danas se govori iz ugla jedinstvenog arhitektonskog oblikovanja u osmanskoj arhitekturi. Isti graditeljski pristup može da se vidi i na džamiji Muje Kotezlije u selu Kotezi u Popovom Polju, s tim što je munara valjkastog oblika.

Munara džamije ima približno kvadratinu osnovu, dimenzija 1,83 x 2,00 m i zidana je od grubo tesanog kamena sa krečnjačkim malterom kao vezivnim sredstvom. Ulaz u munaru nalazi se na visini od oko 2,50 m, u zapadnom uglu i ostvaren je kamenim stepeništem, širine oko 80 cm. Visina zidanog dijela munare, mjereno sa vanjske strane, iznosi 7,12 m. i završen je plitko profiliranim kamenim vijencem. Pri samom vrhu izvedena su četiri polukružno završena prozorska otvora, dimenzija 30 x 80 cm. Vrh je u formi četverostrešnog plitkog krova, sa kamenim pokrivačem od ploče.

Dijelovi minbera se još uvijek nalaze u objektu i moguća je njegova rekonstrukcija, dok je kameni vijenac minareta na nekoliko mjesta oštećen;
Ostaci objekta ugroženi su samoniklim niskim i visokim raslinjem, ali su i dalje u dobrom građevnom stanju, iako je džamija već 65 godina napuštena.

Literatura
----------

Mehmed Mujezinović - Islamska epigrafika Bosne i Hercegovine, Knjiga III, Sarajevo Publishing, 1998

Vanjski linkovi
---------------

* Džamija Predojevića - Kulturni centar Trebinje
* Istorija - GAZI HASAN-PAŠA PREDOJEVIĆ - Preporod Bijeljina
Proslava Dana Evrope 2006. godine u Briselu
**Dan Evrope / Dan Europe** obilježava se **9. V.** svake godine. Naime, 9. V. 1950. Robert Schuman (Šuman), tadašnji ministar vanjskih poslova Francuske, predstavio je svoj prijedlog formiranja Evropske zajednice za ugljen i čelik. Taj prijedlog, poznatiji kao "Šumanova deklaracija", smatra se početkom formiranja onoga što je danas poznato kao Evropska Unija.

Evropski simboli
----------------

Danas se deveti maj / deveti svibnja, uz himnu i zastavu, uzima kao evropski simbol. Vijeće Evropske Unije u Milanu 1985. godine donijeo je odluku kojom se 9. V. svake godine obilježava kao "Dan Evrope".

Dan Evrope je prilika za aktivnosti i festivale koji Evropu približavaju njenim građanima. Za posjetioce su tog dana sve Institucije Evropske Unije otvorene. Slogan pratećih akcija svake godine određuje zemlja koja je u tom periodu predsjedavajuća Evropske Unije.

Europski tjedan (Hrvatska)
--------------------------

Dan Evrope obilježava se i u Hrvatskoj i to tako da se tjedan u koji pada 9. svibnja obilježava kao Europski tjedan.

***Dan Evrope*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostale upotrebe, v. Danas.*

**Danas** je bio informativno-politički tjedni časopis koji je izlazio u Zagrebu u izdanju novinske kuće *Vjesnik* od 1982. do 1992. godine. Iako je zbog svoje, za tadašnju političku klimu relativno slobodne, uređivačke politike povremeno bio predmetom nezadovoljstva, pa i pritisaka komunističkog vodstva tadašnje Hrvatske, vrlo brzo se, zbog niza mladih i talentiranih kadrova, kao i kvalitetnoj grafičkoj opremi etablirao kao jedan od najuglednijih časopisa takve vrste na prostoru bivše Jugoslavije. Svoj vrhunac je doživio krajem 1980-ih, kada je otvoreno kritizirao Slobodana Miloševića i antibirokratsku revoluciju. Iako je bio među prvim listovima koji je stranice otvorio dotada proskribiranim disidentima, uključujući i hrvatske nacionaliste, nakon dolaska HDZ-a na vlast iz državnih krugova ga se optužuje za *jugonostalgiju*. Suočen s administrativnim i drugim pritiscima, ekonomskim problemima izazvanim ratom, te konkurencijom *žutih* listova kao što su *Slobodni tjednik* i *Globus*, Danas je krajem proljeća 1992. godine prestao s radom.

Nekoliko mjeseci kasnije, privatni poduzetnik Emil Tedeschi ga je pokušao oživjeti pod naslovom *Novi Danas*, ali je zbog sprečavanja da se pojavi na kioscima, prestao izlaziti nakon osam brojeva. Godine 1993. je, pak, HDZ, nastojeći svoj stranački list Glasnik HDZ preimenovao u *Danas*, ali je i on nakon nekog vremena prestao izlaziti.

Vanjske veze
------------

* [ Članak Gojka Marinkovića o *Danasu* na stranicama Hrvatskog novinarskog društva]
St. Cäcilien
**Sankt Cäcilien** (*Sveta Cecilija*) je nazv za jednu od dvanaest romaničkih crkava u starom dijelu njemačkog grada Köln, kojom upravlja Zaklada za romaničke ckrve u Kölnu. Današnja zgrada, koja se malo promijenila od svog nastanka, potiče iz perioda 1130-60. Od 1956. je u njoj smješten Muzej Schnütgen za srednjovjekovnu umjetnost.

Na njeom mjestu je postojala crkva, prvi put podignuta u 9. vijeku za vrijeme stolovanja nadbiskupa Williberta (870-888). Bila je sagrađena na ruševinama nekadašnjeg rimskog javnog kupališta.

Izvori
------

1. ↑  Walter Geis: Westfassade St. Cäcilien. In: Förderverein Romanische Kirchen Köln e. V. (Hrsg.): Colonia Romanica. Nr. VIII, Köln 1993, ISSN 0930-8555, page 121.
2. ↑  Museums of Cologne; official website Arhivirano 2009-12-27 na Wayback Machine-u pristup 11. I 2010
3. ↑  Wietzorek, Paul. Das Historische Köln. Michael Imhof Verlag, 2006. Page 151

Eksterni linkovi
----------------

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***St. Cäcilien***
* St. Cäcilien Arhivirano 2016-09-17 na Wayback Machine-u on Förderverein Romanische Kirchen Köln e.V. (`de`)

Koordinate: 50°56′6″N 06°57′5″E﻿ / ﻿50.93500°N 6.95139°E﻿ / 50.93500; 6.95139

  



***St. Cäcilien*** na Wikimedijinoj ostavi
Proslava Dana svetog Patrika u Chicagu, povodom čega je rijeka pobojana u zeleno
Dan svetog Patrika u Buenos Aires (Argentina)
**Dan Svetog Patrika** (irski. *Lá Fhéile Pádraig*) je svetkovina u čast sv. Patrika, stara više od tisuću godina. Slavi se 17. marta, najviše u Irskoj.

Na Dan sv. Patrika, koji je tijekom korizme, irske obitelji tradicionalno idu u crkvu ujutro i slave popodne. Korizmeni post se prekida na dan, i ljudi plešu, piju i jedu tradicionalna irska jela pripravljena od slanine i kupusa. Tradicionalno su list djeteline i zelena boja simboli ovog dan.

U modernoj Irskoj, Dan svetog Patrika se tradicionalno smatrao religioznom svetkovinom. Sve do 1970. irski zakoni su zabranjivali ugostiteljskim objektima, da rade na taj dan.

Početkom 1995. irska vlada započinje kampanju da se Dan svetog Patrika iskoristi kao reklama za turizam i promociju Irske. Festival za Dan svetog Patrika u Dublinu posjeti preko milijun ljudi.

***Dan svetog Patrika*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4688508-0

 |
**USS *K-4* (SS-35)** (izvorno *USS Walrus*) bila je četvrta američka podmornica klase K.

Povijest
--------

Izgrađena je u brodogradilištu *Moran* u Seattleu. Porinuta je 19. ožujka 1914. i u operativnu uporabu primljena je 24. listopada 1914.

### Operativna uporaba

Pridruživši se Pacifičkoj torpednoj flotili, djeluje duž obale Kalifornije provodeći vježbe i eksperimente kako bi usavršila tehnike podmorničarskog ratovanja. Od 14. listopada 1915 do 31. listopada 1917. s istim zadatkom djeluje oko Havajskog otočja.

Ulaskom Sjedinjenih Država u Prvi svjetski rat, prebazira na Floridu gdje do kraja rata sudjeluje u ophodnim operacijama. Nakon rata, sljedeće četiri godine služi kao trenažna podmornica za nove časnike i mornare.

24. ožujka 1923. stiže u Hampton Roads gdje ostaje do povlačenja iz službe 19. svibnja iste godine. Dana 3. lipnja 1931. prodana je kao staro željezo.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*K-4*" (engleski). Arhivirano iz originala na datum 2010-12-07. Pristupljeno 2013-09-06.  History.navy.mil (4.3.2010.)

| * p
* r
* u
Podmornice klase *K* |
| --- |
| *K-1 • K-2 • K-3 • K-4 • K-5 • K-6 • K-7 • K-8* |
**Dan ustanka naroda Bosne i Hercegovine** je bio državni praznik u Socijalističkoj Republici Bosni i Hercegovini, koji se proslavljao 27. jula. 

Dan ustanka obeležavo je godišnjicu oružane akcije koju su 27. jula 1941. godine izveli gerilski odredi Bosanske krajine. Oni su tada, uz pomoć seljaka iz okolnih mesta, napali i zauzeli Drvar i Bosansko Grahovo, uništili žandarmerijske stanice Oštrelj, Manastir Rmanj, Potoke, Grkovce i razbili nekoliko manjih odreda ustaša, žandarma i domobrana koji su pokušali da od Srnetice, duž železničke pruge, prodru u Drvar. Kasnije, krajem jula i početkom avgusta narodni ustanak, pod rukovodstvom Pokrajinskog komiteta Komunističe partije Jugoslavije za Bosnu i Hercegovinu, je dobio masovne razmere i proširio se na istočnu Bosnu i Hercegovinu.

U vreme SFRJ cela slika "Dana ustanka naroda Bosne i Hercegovine" bila je idealizovana i nije se pominjalo da je na isti dan, kao neselektivna ustanička odmazda za ustaške zločine, izvršen pokolj Hrvata u Bosanskom Grahovu i pokolj kod Drvara.

Posle raspada SFRJ, 1991. godine, ovaj praznik je ukinut, a današnja Bosna i Hercegovina zvanično ne proslavlja ni jedan dan kao Dan ustanka, dok se 27. juli i dalje nezvanično proslavlja u organizaciji Saveza antifašista i boraca Narodnooslobodilačkog rata Bosne i Hercegovine (bivši SUBNOR BiH) i grupa građana.

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | Portal NOBSegment isključivo posvećen **Narodnooslobodilačkoj borbi.** |

* **Vojna enciklopedija** (knjiga druga), Beograd 1971. godina

  



|  |  |
| --- | --- |
|  | Dani ustanka naroda Jugoslavije |
| Dan ustanka naroda Bosne i Hercegovine | Dan ustanka naroda Makedonije | Dan ustanka naroda Slovenije | Dan ustanka naroda Srbije  Dan ustanka naroda Hrvatske | Dan ustanka naroda Crne Gore i Dan borca |
**Drvena puhačka glazbala** je skupina glazbenih instrumenata kod kojih se zvuk proizvodi puhanjem, u većini slučajeva iz usta i pluća svirača. Strujanje zraka pokreće na treperenje jezičce od trske u glazbalu.

Poznati su i pod imenom "aerofoni instrumenti", od grčkog **αερο** (zrak) i **φονος** (zvuk). Nazivi na drugim jezicima:

talijanski: Legni   

njemački: Holzblas  

francuski: instruments à vent de bois  

engleski: Wood-winds  

ruski: духовые инструменты

Ta se glazbala nazivaju drvenima jer svi osim saksofona potječu od glazbala koja su bila u potpunosti drvena, iako se danas izrađuju i od metala ili kombinacije drveta i metala.

Drvena puhačka glazbala
-----------------------

* pikolo flauta (*Piccolo Flauto – Picc..*)
* flauta (*Flauto – Fl.*)
* oboa (*Oboa – Ob.*)
* engleski rog (*Corno inglese – C.i.*)
* klarinet (*Clarinetto – Cl.*)
* bas klarinet (*Clarinetto Basso – Cl.B.*)
* saksofon (*Saxofono – Sax.*)
* fagot (*Fagotto – Fg.*)
* kontrafagot (*Contrafagotto – Cfg.*)

### Posebna drvena puhačka glazbala

* Didžeridu
* Duduk
* Gajde
* Kaval
* Uana
* Zurla
* Šupeljka

Drvena puhačka glazbala imaju razne uloge u orkestru. Iako u tehničkom i izražajnom pogledu nemaju tako širok raspon mogućnosti kao gudački instrumenti, ipak se pojedinačna glazbala, pored karakterističnih boja, odlikuju i velikom pokretljivošću, a i čitav velik zvučni fond orkestra u svim registrima pokriven je tonovima koje proizvode drveni puhači. Moguće ih je stoga primijeniti u svakom trenutku za svaku melodijsku liniju u bilo kojem registru. Ipak, oni imaju jedan veliki nedostatak, kao i limeni puhači, a to je fizička ograničenost ljudskim dahom.

Broj drvenih puhača u orkestru ovisi o veličini orkestra i zahtjevima skladatelja. Obično se smatra da je u komornim ili manjim orkestrima potreban i poželjan **jednostruki sastav**, odnosno po jedan predstavnik osnovne registarske varijante:

* **jednostruki sastav**
	+ 1 flauta (*Fl.*)
	+ 1 oboa (*Ob.*)
	+ 1 klarinet (*Cl.*)
	+ 1 fagot (*Fg.*)

U većim orkestrima razlikuju se sljedeći sastavi:

* **dvojni sastav**
	+ 2 Fl.
	+ 2 Ob.
	+ 2 Cl.
	+ 2 Fg.

Katkad se u ovom sastavu može predvidjeti da izvođač II. flaute svira i pikolo flautu (označava se *II Fl. muta in Picc.* ), a također su mogući *II Ob. muta in C.i.* (engleski rog), kao i *II Cl. muta in Cl.B* (bas klarinet), ali rjeđe.

* **trojni sastav** (najčešći sastav)
	+ 1 Picc.
	+ 2 Fl. (ili 3 Fl. pri čemu *III Fl. muta in Picc.*)
	+ 2 Ob.
	+ 1 C.i. (ili 3 Ob. pri čemu *III Ob. muta in C.i.*)
	+ 2 Cl.
	+ 1 Cl.B (ili 3 Cl. pri čemu *III Cl. muta in Cl.B.*)
	+ 2 Fg.
	+ 1 Cfg. (ili 3 Fg. pri čemu *III Fg. muta in Cfg.*)
* **četvorni sastav**
	+ 1 Picc. (rjeđe IV Fl.)
	+ 3 Fl. (*III Fl. muta in Fl. contralto*)
	+ 3 Ob.
	+ 1 C.i.
	+ 3 Cl. (*III Cl. muta in Cl. in Eb*)
	+ 1 Cl.B (rjeđe IV Cl.)
	+ 3 Fg.
	+ 1 Cfg. (rjeđe IV Fg.)

Povezano
--------

* Aerofoni instrumenti
* Duvački instrumenti
* Podela muzičkih instrumenata
**USS *H-5* (SS-148)** bila je peta američka podmornica klase H.

Povijest
--------

Jedna od 18 podmornica klase H koje je naručila mornarica Carske Rusije. Uslijed izbijanja tamošnje revolucije 1917. godine, nedovršena je ostala u Sjedinjenim Državama. Dana 20. svibnja 1918. kupila ju je američka mornarica i 30. rujna iste godine uvela u operativnu uporabu.

### Operativna uporaba

S matičnom lukom u San Pedru, prvo je djelovala u sklopu Podmorničarske Divizije 6 a zatim i 7. Zajedno s drugim sestrinskim podmornicama duž zapadne obale SAD-a provodila je borbene vježbe i obuku, s povremenim prekidima zbog remonta i ophodnih zadataka.

Dana 25. srpnja 1922. isplovila je iz San Francisca prema Norfolku u kojem je povučena iz uporabe. S flotnog popisa izbrisana je 26. veljače 1931. i 28. studenog 1933. prodana je kao staro željezo.

Izvori
------

1. 1 2  „*H-5*" (Engleski). Arhivirano iz originala na datum 2010-11-28. Pristupljeno 2013-09-13.  History.navy.mil (31.5.2010.)

| * p
* r
* u
Podmornice klase *H* |
| --- |
| *H-1 • H-2 • H-3 • H-4 • H-5 • H-6 • H-7 • H-8 • H-9* |
**Rosa od Lime** ili prevedeno **Ruža od Lime** (Lima, 20. april 1586. - Lima, 30. august 1617.) bila je dominikanska redovnica koja se pročula svojom pokorom i proslavila kao prva svetica iz Latinske Amerike.

Biografija
----------

Rođena je kao *Isabel Flores de Oliva* u mnogobrojnoj porodici španjolskog nižeg plemića.

Još kao djevojčica bila je jako pobožna i radišna, dane je provodila u molitvi i vezu, kojim je pomagala svojoj porodici da se prehrani.
Nakon što je pročitala hagiografiju Katarine Sijenske odlučila se da će kao i ona svoj život posvetiti vjeri i Bogu.
I pored svih nagovaranja roditelja odbijala je da se uda, zbog tog je čak i odrezala kosu da bi bila što neprivlačnija i tako odbila prosce.

Sa dvadeset godina ušla je u red dominikanaca trećoredaca u kom se istakla asketskim životom i pokorom. 
Stalno je postila, na glavi je nosila metalnu krunu sa šiljcima (prikrivenim ružama) i teški željezni lanac oko struka. 
Kako bi patila kao Isus sama je napravila postelju, od krhotina stakla, kamenčića i trnja.

Nakon njezine smrti navodno su se dogodila brojna čudesa. Blaženom ju je proglasio papa Klement IX, 1667. a sveticom prvi papa iz Latinske Amerike Klement X. 1671.

Blagdan joj se slavi 30. augusta, a insignija joj je kruna od ruža.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*St. Rose of Lima*" (engleski). Catholic organisation. Pristupljeno 20. 03. 2023.
2. ↑  „*St. Rose of Lima*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 20. 03. 2023.

Vanjske veze
------------

***Rosa od Lime*** na Wikimedijinoj ostavi

* *St. Rose of Lima* (na portalu Encyclopaedia Britannica) (`en`)
**USS *K-5* (SS-36)** (izvorno *USS Walrus*) bila je peta američka podmornica klase K.

Povijest
--------

Izgrađena je u brodogradilištu *Fore River Shipyard* u Quincyju. Porinuta je 17. ožujka 1914. i u operativnu uporabu primljena je 22. kolovoza 1914.

### Operativna uporaba

U Newportu se pridružuje 4. diviziji Altantske torpedne flotile s kojom provodi vježbe i eksperimente u svrhu unaprijeđivanja podmorničarskog ratovanja. Tri godine djeluje na području od Nove Engleske do Meksičkog zaljeva sudjelujući u bojevim gađanjima, podvodnim manevrima i obuci podmorničara.

Dana 12. listopada 1917. iz New Londona upućuje se na službu u Atlantik; 27. listopada zajedno s K-1, K-2 i K-6 stiže na Azore gdje obavaljaju ophodne zadatke. 18. travnja 1918. upućuje se natrag u SAD.

Izvori
------

1. ↑  „*K-5*" (engleski). Arhivirano iz originala na datum 2010-12-07. Pristupljeno 2013-09-06.  History.navy.mil (4.3.2010.)

| * p
* r
* u
Podmornice klase *K* |
| --- |
| *K-1 • K-2 • K-3 • K-4 • K-5 • K-6 • K-7 • K-8* |
Slika *Sv. Alberta Velikog O.P*, Tommasa da Modena, 1352.
**Tommaso Barisini**, poznatiji kao **Tommaso da Modena** ponekad i kao **Tommaso Baffini** (1326. – 1379.) bio je italijanski slikar iz sredine 14. vijeka.

Biografija
----------

Tommaso je izučio slikarstvo u Veneciji i radio je uglavnom u Sjevernoj Italiji, ali i na dvoru Karla IV. u Pragu. Dvije se slike u dvorcu Karlstein pripisuju njemu *Ecce Homo* i *Madonna*. Slika *Sv. Katarine* nalazi se u Gallerie dell'Accademia u Veneciji. Vjerojatno najvažniji Tommasovi radovi naslikani su u Trevisu.

Godine 1352. Tommaso je kao izraz svojeg dominikanskog intelektualnog zvanja dobio posao izrade ciklusa fresaka s prikazom 40 dominikanskih učenjaka uključujući i pape, kardinale, teologe i filozofe. Rad se nalazi u u bivšem dominikanskom samostanu sv. Nikole u Trevisu, danas sjemeništu. Između ostalih, ciklus freski prikazuje i kardinala Annibalea Annibaldija, crkvenog naučitelja Tomu Akvinskog, kardinala Hugha Aycelina i kardinala Latina Malabrancu Orsinija, koji su bili profesori na dominikanskom *studiumu* na Santoj Sabini preteči Papinskom univerzitetu "Sveti Toma Akvinski" *Angelicum*. Prikazan je i biskup i crkveni naučitelj Albert Veliki osnivač dominikanskog *studiuma* u Kölnu, i čuveni biblijski komentator kardinal Hugh of Saint-Cher. Portret Saint-Chera je najraniji poznati prikaz osobe koja nosi naočale.

Bilješke
--------

1. ↑  (`it`) Barisini Tomaso, Dizionario Biografico degli Italiani, Treccani.it, 1964.
2. ↑  Citirao Filippo Baldinucci u njegovoj biografiji Serafina Serafinija,Notizie De' Professori Del Disegno Da Cimabue, svezak 2, 1686. str. 110.
3. ↑   pristupljeno 3. 1. 2013;  Arhivirano 2015-02-08 na Wayback Machine-u pristupljeno 3. 1. 2013.

Izvori
------

* Farquhar, Maria (1855). Ralph Nicholson Wornum. ur. *Biographical catalogue of the principal Italian painters*. Woodfall & Kinder, Angel Court, Skinner Street, London; digitalizirao Googlebooks sa kopije iz Univerziteta u Oxfordu 27. juna 2006.. str. 107.

***Tommaso da Modena*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 95774905
* LCCN: n83049501
* ISNI: 0000 0001 0786 4037
* GND: 118802488
* SELIBR: 326844
* SUDOC: 149595646
* ULAN: 500015314
* NKC: xx0123411
* RKD: 77801

 |
**Teofrast** (pravo ime Tirtam), filozof, književnik, rođen 370. pne. na ostrvu Lezbosu, jedan od najcitiranijih autora antike. Prvo je bio Platonov učenik, ali je posle njegove smrti napustio njegovu i prešao u Aristotelovu školu. Aristotel ga je imenovao za vođu i naslednika svoje peripatetičke škole, za staratelja svom sinu i za nasledika biblioteke. U toku 34 godine njegove uprave, školu je pohađalo više od 2000 učenika.

Diogen Laertije je ostavio najviše podataka o Teofrastu u delu „Životi i mišljenja istaknutih filozofa". Testament Teofrastov, koji navodi Laertije, je vrlo važan istorijski dokument iz koga se doznaje pravo stanje u peripatetičkoj školi. Držao je predavanja iz filozofije, prirodnih nauka, etike, retorike, psihologije, poetike i dr. 

Sačuvana su tri njegova dela: „Istorija biljaka" u devet knjiga, „Poreklo biljaka" u šest knjiga i satirično komična zbirka „Karakteri". Izgubljeno delo „O stilu" bavilo se pitanjima književne teorije i stila, a delimično su sačuvana dela „Metafizičke aporije" i „Istorija fizike". Njegove rasprave o logici su komentari i dopune Aristotelovog „Organona". Aktivno je učestvovao u političkom životu. Živeo je 85 godina.

*Historia plantarum*, 1549

Literatura
----------

***Teofrast*** na Wikimedijinoj ostavi

Teofrast. 1975. Karakteri (predgovor Petar Pejčinović). Sarajevo: IP „V. Masleša".
Rt Sounion, s pogledom na obližnji otok Patroklou
Suton na Rtu Sounion.
Rt **Sounion** (suvremeni grčki: *Aκρωτήριο **Σούνιο*** - *Akrotírio **Soúnio***; starogrčki: *Άκρον **Σούνιον*** - *Άkron **Soúnion***; latinski: ***Sunium** promonturium*; venecijanski: *Capo Colonne* - "Rt Kolona") je rt smješten 69 km u smjeru jug-jugoistok od Atene, na najjužnijoj točki Atičkog poluotoka u Grčkoj.

Rt Sounion je poznat kao mjesto gdje se nalaze ruševine znamenitog Posejdonovog hrama, posvećenog bogu mora u klasičnoj grčkoj mitologiji. Ostaci su sa tri strane okruženi morem. Na njima se nalazi ugravirano ime engleskog romantičnog pjesnika, Lorda Byrona (1788 - 1824).

Mjesto je danas izuzetno popularno među turistima koji dolaze iz Atene, s obzirom da suton u Egejskom moru, kada se gleda iz ruševina, pruža spektakularan prizor.

Eksterni linkovi
----------------

***Sounion*** na Wikimedijinoj ostavi

* Sanctuary of Poseidon and Athena at Sounion - Greek Ministry of Culture
* 360 Panorama from Temple of Posiedon Arhivirano 2015-09-24 na Wayback Machine-u
**Dekemhare** (ponekad *Decamare*,tigrinjski ደቀምሓረ) eritrejski je grad smješten jugoistočno od Asmare. Pod talijanskom vlašću razvio se u industrijsko središte, poznato i po okolnim vinogradima. Tijekom Rata za nezavisnost znatno je razoren.

Povijest
--------

Naselje Dequ-Mehari, koje se danas nalazi iznad grada, u 15. stoljeću bilo je malena zajednica poljoprivrednika. Nakon invazije 1935. godine Talijani su uloižili znatna sredstva u razvoj Dekemharea kao prevozničkog središta. Sagradili su glavnu cestu do Nefasita kako bi grad povezali s morem što je otvorilo mnoga radna mjesta. Tako je grad postao glavno logističko uporište talijanske vojske u ratu protiv Etiopije. Grad je postao i poljoprivredno središte Talijanske Istočne Afrike oko kojeg su bili zasađeni uglavnom vinogradi, ali su proizvodili i tjesteninu i krušne proizvode.

Mnogo je građevina između 1936. i 1938. izgrađeno u Arte Deco stilu. Godine 1938. grad je imao 12.000 stanovnika od kojih je polovina bilo Talijana.

Tijekom Drugog svjetskog rata, kad su Britanci osvojili ovo područje, većina je Talijana napustila grad. Međuetnički sukobi 1947. naveli su većinu preostalih Talijana da napuste Dekemhare. Industrijska postrojenja nisu radila sve dok Britanci nisu 1951. područje prepustili Etiopiji. Dugo su se mogle čuti glasine da je vlada Hailea Salaessiea sprječavala strane tvrtke u izgradnji tvornica.

Tijekom Rata za nezavisnost (1961.-1991.), grad je bio glavno uporište Eritrejskog oslobodilačkog fronta. Poprište prvih vojnih djelovanja Eritrejskog oslobodilačkog fronta protiv etiopske vlade pobunjenici su zauzeli 1977. i u njemu osnovali svoj stožer. Vladine snage ponovo su zauzele grad kad se je Eritrejski narodnooslobodilački front povukao iz ovog područja. Do kraja rata grad je bio izložen svim vrstama nasilja, od uličnih borbi i topničkih napada do bombardiranja avionima. Zbog žestokih borbi 1990. i 1991. većina stanovnika napustila je grad. Dne 21. svibnja 1991. EPLF je ponovo zauzeo Dekemhare što je uzrokovalo paničan bijeg vladinih snaga i poraz Asmare, a samim tim i prestanak širih borbenih djelovanja.

Znamenite ličnosti
------------------

* Zeudi Araya, glumica

Izvori
------

1. ↑  (`en`) Marked Growth Reported In Size And Residents Of Dekemhare Town Pristupljeno 21. srpnja 2013.
2. 1 2 3 4 5 6 7  (`en`) Connell, Tom; Tom Killion (2011.). Historical Dictionary of Eritrea. Lanham, MD: Scarecrow. str. 166.
3. ↑  (`en`) Shillington, Kevin (2005.) Encyclopedia of African History. Taylor & Francis.
4. 1 2   (`en`) Pateman, Roy (1998). Eritrea: Even the Stones are Burning. Red Sea Press: Lawrenceville, NJ
Uru Indijanci sa plovećih otoka jezera Titicaca na granici Bolivije i Perua.
**Uru** (Uro; pl. Urus, Uros), indijanski narod porodice Uru-Chipaya, i mogući ogranak Velike porodice Arawakan, naseljeni na plovećim otocima na jezeru Titicaca na granici Bolivije i Perua. 

Urosi žive na oko četrdesetak otoka, a na većim, Toranipata, Huacavacani, Santa María, Paraíso, Pacha Mama, Taquile, Tupiri, živi oko 30 do 50 ljudi, u kućama od totore. Od ove biljke koja raste na obalama jezera Titicaca građeni su i njihovi ploveći otoci, njihove kuće i njihova plovila poznata pod imenom balsa. Alcide d' Orbigny je 1830. procijenio da ih je oko 1.000. Alfred Métraux je 1927. nabrojao manje od stotinu Urosa. Od ovog broja 1950. je doktor Vellard pronašao tek dvanaestoricu čistokrvnih. Današnji Urosi mješanci su Urosa, Aymara i Quechua. 

Uru-Indijanci na svojim otocima. Čamac je glavno prijevozno sredstvo, a izvorno se radio od totore (Schoenoplectus californicus ssp. tatora).
Jezero Titicaca na kojem živi pleme Uru, površine oko 8,000 četvornih kilometara, te dužinom od 160 kilometara i širine oko 60 kolimetara, dom je plemena čija se prapostojbina i podrijetlo ne zna. Bertrand Flornoy (1910. Pariz - † 25. travanj 1980), smatra ih jednim od najzapadnijih Arawaka. Oni sebe smatraju najstarijim narodom na svijetu, te da su nastali od mulja jezera Titicaca, u ono vrijeme kada ga je prvi puta sunce obasjalo. Prema jednoj drugoj predaji, Uru Indijance dopremio je poglavica Tacuilla sa obale Pacifika, kao robove na područje jezera Titicaca. Ovdje su se oni prilagodili životu na jezeru, živeći od bogatstava koje je ono nudilo, to su riba i trska-totora.

Vanjske poveznice
-----------------

* Uros Indians
* The End of the Uros Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
**Teoksenija** (starogrčki: , doslovno "primanje bogova", od θεός = "bog" i ξένια = "gostoprimstvo"), nazvana i **teodesija** (θεοδαίσια, doslovno "čašćavanje bogova", od θεός = "bog" i δαίς = "gozba") naziv je, u grčkoj mitologiji, za prilike kad su olimpska božanstva tokom herojskog doba posećivala smrtnike na Zemlji, kao što je, na primer, prisustvo bogova svadbama Peleja i Tetide te Kadma i Harmonije.

Ideja o tome da bogovi posećuju smrtnike starija je od grčko-rimske antike. U Homerovim epovima bogovi prisustvuju prinošenju žrtvi i, uopšte, kreću se među ljudima iskušavajući njihovo poštenje. To je element koji se nalazi u samoj srži tipičnog mita o teokseniji, u kome smrtnik nekom božanstvu, koje mu, dakako, dolazi prerušeno u običnog čoveka, pruža ili odbija gostoprimstvo, te nakon spoznaje da se radi o bogu biva nagrađen ili, pak, kažnjen. Mit o Penteju primer je "neuspešne" teoksenije, dok su se one uspešne često nalazile u temelju osnivačkog mita mnogih kultova, posebno Demetre i Dionisa; u tom slučaju domaćin koji je ugostio božanstvo često je poštovan kao heroj, nakon što ga je to božanstvo podučilo nekoj važnoj veštini, kao što je vinogradarstvo. Možda najpoznatiji primer teoksenije u književnosti jeste Ovidijeva priča o Filemonu i Baukidi.

U historijsko doba "teoksenija" je označavala i vrstu svetkovine koja je priređivana u mnogim grčkim polisima i u kojoj bi se postavili stolovi s mestima ostavljenim za božanske goste. Ljudi bi se počastili celim priređenim obedom, po čemu se ta svetkovina razlikovala od uobičajenog prinošenje žrtve, kod kojeg se pravila jasna razlika između jela priređenih za ljude i onih za bogove. Najpoznatija takva svetkovina održavana je u Delfima, na kojoj su dočekivani gosti iz cele Grčke, ali je bio očekivan i dolazak mnogih bogova, prvenstveno Apolona. Dioskurima su teoksenije priređivane na Parosu i u Akragantu, kao i širom Peloponeza i u drugim dorskim krajevima. Rimski običaj priređivanja lektisternija verovatno potiče od ovih grčkih gozbi za bogove.

Literatura
----------

* Hornblower, Simon; Spawforth, Antony (2003). *The Oxford Classical Dictionary*. New York: Oxford University Press.
* Peck, Harry Thurston (1898), „Theoxenia", *Harpers Dictionary of Classical Antiquities*, New York: Harper and Brothers
* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.
***Teogonija*** (starogrčki: ) Heziodov je spjev u 1022 heksametra. U prijevodu znači "postanak bogova". Uz Homerove „Odiseju" i „Ilijadu", „Teogonija" je najstariji izvor grčke mitologije. Ona je prva grčka mitološka sinteza koja raspravlja o postanku svijeta i rodoslovlju bogova. Pokušava afirmirati Zeusa koji pobjedom nad Titanima postaje svemogući čuvar pravde. Heziod nalazi svoje mjestu unutar mitološkog i kozmološkog pjesništva.

Sadržaj
-------

Heziod je u proemiju ovoga djela opisao kako su ga posjetile Muze. Naime, čuvao je svoje stado na Helikonu te su ga one posjetile u gustoj magli. Ovjenčale su ga lovorom, te su glasovi muza u njemu pobudili poriv za pjesništvom. U djelu „Poslovi i dani" spominje ovaj događaj jer govori kako je jednom, pobijedivši na pjesničkom natjecanju, za nagradu dobio tronožni kotao koji je posvetio helikonskim Muzama. Heziod također govori kako je govor Muza često neistina pod prividom istine, ali ponekad i prava istina. To je alegorija na pisce toga vremena koji ne pišu istinito te se ovo smatra jednim od začetaka prvih književnih polemika.

Kulminacijska točka epa jest takozvana „Titanomahija" gdje Zeus pobjeđuje Krona i Titane te postaje vrhovni grčki bog. Heziod bogove prikazuje uzvišeno, za razliku od Homera koji ih je antropomorfizirao - učinio ih nalik ljudima.

Teogonija započinje i „Kozmogonijom", postankom svemira i svega što postoji. U početku je nastao Kaos, kaže Heziod, ali se ne kaže odakle je nastao. Kasnije govori kako su nastali Zemlja i Eros koji su, očito, proizašli iz samih sebe, a nisu bili stvoreni. Nakon toga iz Kaosa nastaju Ereb (Tama) i Noć. Iz njihove veze nastaju Eter (čisti, gornji zrak) i Dan. Nakon toga se rađa sve ostalo, a glavne ostaju tri grane: potmostvo Noći, potomstvo Urana i Geje i potomstvo Mora.

Heziod je povijest podijelio na doba - zlatno, srebrno, brončano, željezno i doba junaka. Heziod je živio u željeznom dobu, kao i mi danas. To je doba Pandore koja je pustila sva zla na svijet iz svoje kutije. Heziod govori o ovome dobu kao najgorem.

Na završetku „Teogonije" Heziod je najavio novu pjesmu koja će pjevati o ženama koje su kao ljubavnice bogova rodile slavno potomstvo. Zato se pjesma zvana „Katalog žena" često smatrala njegovom. „Katalog" je imao 5 knjiga i sadržavao je velik broj mitoloških priča iz različitih krajeva Grčke.

Vanjske poveznice
-----------------

* „Teogonija" (engl.jezik)
* „Teogonija" (grč. jezik)

| * p
* r
* u
Hesiodska poezija |
| --- |
| Sačuvana dela | 
* *Teogonija*
* *Poslovi i dani*
* *Štit Heraklov*

 |  |
| Fragmentarna dela | 
* *Katalog žena*
* *Velike Eeje*
* *Keikova svadba*
* *Melampodija*
* *Piritojev silazak*
* *Daktili idski*
* *Hironova uputstva*
* *Veliki poslovi*
* *Astronomija*
* *Egimije*
* *Grnčarska peć*

 |
|  |
| --- |
|  |

**Druga Republika Venezuela** (španjolski: *Segunda República de Venezuela*) bila je nepriznata republika na teritoriju današnje Venezuele koja je postojala od 1813. do 1814. godine, a na čijem je čelu bio revolucionar Simón Bolívar. Druga Republika proglašena je samo godinu dana nakon neuspjele prve, ali je ultimativno doživjela istu sudbinu te je bila ugušena nakon vojne intervencije španjolske Krune. Za razliku od Prve Republike, koja je bila konfederacija i koja je, unatoč ustaljenom historiografskom terminu, nosila drugačiji naziv, Druga Republika bila je prva koja je službeno nosila naziv **Republika Venezuela** (španjolski: *República de Venezuela*).

Nakon pada Prve Republike, Bolívar odlazi u egzil na otok Curaçao, odakle je isplovio za nedavno proglašene Ujedinjene provincije Nove Granade. U Cartageni, Bolívar je potpisao manifest u kojemu je iznio razloge pada Prve Republike i svoje viđenje budućnosti cijele regije. Želeći osloboditi Venezuelu, Bolívar je zamolio i dobio podršku Nove Granade te se 1813. godine uputio s vojskom u španjolsku kapetaniju. U seriji vojnih pogoda, koji će dobiti naziv Divna kampanja (španjolski: *Campaña Admirable*), Bolívar je uspješno nanosio poraze Španjolcima da bi, naposlijetku, ušao u Caracas 6. kolovoza 1813. godine i tu proglasio osnivanje Druge Republike; istovremeno, revolucionar Santiago Mariño je vodio paralelnu kampanju s jednakim uspjegom. Bolívar je sebe proglasio poglavarom nove republike, što Mariño nikada nije u potpunosti priznao, mada su dvojica vojskovođa blisko surađivali. 

Slično kao što je bio slučaj i s Prvom Republikom, nepriznata republika ubrzo je postala meta vojnih akcija. I dok su rojalisti tek postepeno vraćali teritorij pod kontrolu Krune, glavni problem Bolívaru predstavljalo je domaće, ruralno stanovništvo koje nije priznalo republiku zbog animoziteta prema gradskom stanovništvu. Pobunjenike je predvodio španjolski imigrant, José Tomás Boves, koji je uz pomoć rojalista brzo osvajao teritorij i stvarao enormne probleme ujedinjenim snagama Bolívara i Mariña. Situacija je kulminirala u srpnju 1814. godine, kada je Boves sa svojim snagama došao do Caracasa i prisilio patriote na povlačenje; tim je činom dokinuta Druga Republika. Boves je nedugo nakon upada u Caracas poginuo u borbi, međutim Venezuela je još jednom vraćena pod kontrolu rojalista.
*Za ostale upotrebe, v. Bitka kod Fontenay-le-Comtea.*

Druga **bitka kod Fontenay-le-Comtea** se odigrala na zapadu Francuske 25. maja 1793. godine za vrijeme rata u Vendéeu između vandejskih kontrarevolucionarnih pobunjenika na jednoj, i snaga republikanske vlade na drugoj strani. Do nje je došlo devet dana nakon prve bitke, odnosno neuspjelog pokušaja pobunjenika da zauzmu mjesto Fontenay-le-Comte, koje je branilo nekoliko hiljada republikanskih vojnika pod generalom Chalbosom. Pobunjenici su bili izuzetno demoralizirani tim porazom, kao i gubitkom većine artiljerije i pušaka, ali im je moral porastao nakon što im se pridružila grupa pod komandom Charlesa de Bonchampsa, čime im je broj narastao na čak 25.000 ljudi. Bonchamps je od svih pobunjeničkih vođa imao najbolje naoružano i obučeno ljudstvo, koje je nosilo uniforme i borilo se poput redovne vojske, te, kada je odlučeno da se Fontenay-le-Comte ponovno napadne, upravo Bonchamps zauzeo položaj na centru. Kada je 25. maja došlo do napada, postalo je više nego jasno da se brojčano nadjačani republikanci tome ne mogu uspješno oduprijeti. Chalbosovi pokušaji da, slično kao u prethodnoj bitci, pobunjenički napad zaustavi smjelim konjičkim prepadom, nisu doveli do rezultata, te su samo izazvali sveopću konfuziju u republikanskim redovima. Nakon toga je došlo do povlačenja, prilikom koga je najveći broj republikanskih vojnika zarobljen, dok se ostatak u neredu povukao prema Niortu. Nedugo nakon same bitke je Bonchamps ranjen hicem kojeg je ispalio jedan od zaostalih republikanskih vojnika. Usprkos toga, druga bitka kod Fontenay-le-Comtea je predstavljala jedan od najvećih pobunjeničkih pobjeda u dotadašnjem toku sukoba, prilikom čega je posebno bilo važno da su se pobunjenici dočepali preko 1000 pušaka i skoro sve artiljerije koje su bili izgubili u prethodnoj bitci, kao i oslobodili veliki broj zarobljenih drugova, od koje su neke republikanci bili osudili na smrt. Pobunjenici su također zarobili preko 3250 republikanskih vojnika, koje su, pak, odmah oslobodili, ali pod uvjetom da obećaju da se više neće boriti u Vandeji.

Izvori
------

Literatura
----------

* Émile Gabory (2009). Robert Laffont. , p. 163-165. Plume
* Charles-Louis Chassin, *La Vendée Patriote (1793-1800)*, Tome I, édition Paul Dupont, 1893-1895, Šablon:P.398-404.
* Yves Gras, *La Guerre de Vendée*, éditions Economica, 1994, Šablon:P.45-46.
* Jean Tabeur, *Paris contre la Province, les guerres de l'Ouest*, éditions Economica, 2008, Šablon:P.85-86.
* Benjamin Fillon. *Recherches historiques et archéologiques sur Fontenay*. , p. 388. tekst na Google Books

Vanjske veze
------------

* Ernest Colon : Cartes de lieux de batailles durant la guerre de Vendée
Atenski primjer, s tobolcem. Nacionalni arheološki muzej u Ateni
Rekonstrukcija
***Diadumenos*** ("nositelj dijadema"), zajedno s *Doryphorosom*je jedan od tri najpoznatija tipa figure koje je izvajao znameniti antički kipar Poliklet, odnosno tako stvorio matricu za buduća djela starogrčkog vajarstva koja daju striktno idealizirani prikaz mladića na uvjerljivo naturalistički način.

Diadumenos je bio pobjednik sportskih natjecanja, još uvijek nag, a prikazan je kako diže ruke kako bi zavezao dijademu, odnosno vrpcu koja ga je prikazuje kao pobjednika. Originalna verzija iz 420. pne. je imala dijademu od bronce. Figura stoji u kontrapostu s težinom na desnoj nozi, s lijevom nogom blago nakrivljenom i glavom prema nadesno, samozadovoljna i zamišljena. Fidija je također napravio sličnu figuru pobjednika natjecanja u Olimpiji ; osim Polikleta, slične su figure napravili Lizip i Skopant.

Napomene
--------

1. ↑  U helenističko doba je dijadema postala kraljevski simbol; u Polikletovom *Diadumenosu*, dijadema je tek pobjednička vrpca.

Izvori
------

* Herbert Beck, Peter C. Bol, Maraike Bückling (Hrsg.): *Polyklet. Der Bildhauer der griechischen Klassik. Ausstellung im Liebieghaus-Museum Alter Plastik Frankfurt am Main*. Von Zabern, Mainz 1990 ISBN 3-8053-1175-3
* Detlev Kreikenbom: *Bildwerke nach Polyklet. Kopienkritische Untersuchungen zu den männlichen statuarischen Typen nach polykletischen Vorbildern. "Diskophoros", Hermes, Doryphoros, Herakles, Diadumenos*. Mann, Berlin 1990, ISBN 3-7861-1623-7

Eksterni linkovi
----------------

***Diadumenos*** na Wikimedijinoj ostavi

* (Skulpturhalle Basel) Manuela Cimeli and Tomas Lochman, "Der *Diadumenos* des Polyklet"
* Martial, *Diadumenos* (Latin)
* smARThistory: *Diadumenos* Arhivirano 2007-05-18 na Wayback Machine-u
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Drozd**. Za druga značenja, v. Drozd (razvrstavanje).* |

**Drozdovi** (lat. *Turdidae*) su porodica ptica koja pripada redu vrapčarki (*Passeriformes*). Nalaze se na svim kontinentima osim na Antartici. U Europi živi 14 vrsta. Nastanjuju šumovita područja. Najčešće su sive ili smeđe boje, a krila su srednje veličine i obojena su jarkim bojama. Rep ima dvanaest pera. Veliki su 14.5 cm-33 cm, a teški 21-178 g. Većina vrsta jako lijepo pjeva.

Razmnožavanje
-------------

Drozdovi su monogamni, ali se pare i sa drugim jednikama ako se ukaže prilika. Gnijezdo najčešće prave od sitnih grančica. Staništa gnijezda najčešće su stabla, grmovi i špilje. U gnijezdu se nalazi 2-5 jaja. Mladi se izlegu slijepi, bez perja i ne mogu letjeti. Oba roditelja pomažu u podizanju mladih.

Prehrambene navike i rasprostranjivanje sjemenki
------------------------------------------------

Drozdovi jedu raznoliku i lako dostupnu hranu. Većinom jedu gliste, ličinke, tvrdokrilce i druge kukce. Neki drozdovi jedu velike količine voća i raznih sjemenki. Potom probave neoštećene sjemenke, pomoću čega se rasprostranjuju neke biljke. Ove ptice rasprostranjuju sjeme imele na neki drugi način. Sjemenka im se zalijepi za perje, pa dođu na neko drvo ga očistiti. Sjemenka pada na granu i nakon nekog vremena naraste nova imela.

Status zaštite
--------------

|  |  |
| --- | --- |
| Kritično ugroženi | 7 vrsta |
| Ugroženi | 5 vrsta |
| Osjetljivi | 18 vrsta |
| Najmanja zabrinutost | 22 vrste |
| Nedovoljno podataka | 3 vrste |
| Izumrli | 3 vrste |

Većina od oko 300 vrsta drozdova koje pripadaju 54 roda su sigurne i zaštićene.

Rodovi
------

* *Turdus*
* *Platycichla*
* *Nesocichla*
* *Cichlherminia*
* *Psophocichla*
* *Zoothera*
* *Catharus*
* *Hylocichla*
* *Ridgwayia*
* *Ixoreus*
* *Geomalia*
* *Cataponera*
* *Sialia*
* *Grandala*
* *Cichlopsis*
* *Entomodestes*
* *Myadestes*
* *Neocossyphus*
* *Cochoa*
* *Chlamydochaera*

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  Campbell, B. and E. Lack. A Dictionary of Birds.: Harrell Books, 1985.
3. ↑  Perrins, C. (1991). Forshaw, Joseph. ur. *Encyclopaedia of Animals: Birds*. London: Merehurst Press. str. 186–187. ISBN 1-85391-186-0.

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Drozdovi** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Drozdovi** |

* Thrush videos on the Internet Bird Collection
* High-resolution photo gallery of around 100 species.
* Story on thrush ingenuity Arhivirano 2009-06-05 na Wayback Machine-u
***Steambath*** (sh. *Parna kupelj*) je drama američkog književnika Brucea Jaya Friedmana, premijerno izvedena u njujorškom Off-Broadway teatru Truck and Warehouse Theater 1970. godine. Radnja prikazuje zagrobni život u obliku parne kupelji koju vodi Bog u obliku portorikanskog direktora, a protagonist je nedavno preminuli muškarac po imenu Tandy koji se ne može pomiriti sa svojim stanjem i očajnički želi povratak u svijet živih. Dramu je na premijeri režirao Anthony Perkins, koji je također nastupio u ulozi Tandyja, dok je lik Boga tumačio Hector Elizondo. Predstava se isticala time da su glumci u pojedinim scenama nastupali goli.

*Steambath* je dobila svoju adaptaciju u obliku istoimene TV-drame prikazane na programu javne mreže PBS 4. maja 1973. godine. U jednoj sceni se glumica Valerie Perrine pojavila golih grudi, a što je bio prvi takav slučaj u historiji američke televizije.

Vanjske veze
------------

* *Steambath (1973 TV version)* na IMDb-u (`en`)
* *Steambath* at the Off-Broadway database Arhivirano 2012-09-25 na Wayback Machine-u
**Caska** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Novalje, Ličko-senjska županija.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 23 stanovnika te 6 obiteljskih kućanstava.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:** Iskazuje se kao dio naselja od 1880. pod imenom Časka. U 1890 i 1900. bez stanovnika. U 1931. i 1971. podaci su sadržani u naselju Novalja iz kojeg je 1991. izdvojeno kao samostalno naselje.

Povijest
--------

U moru ispred Caske nalaze se ostaci starog grada Cisse, koji je postojao od antičkog doba, pa do kraja 4. stoljeća. Cissa je potonula uslijed potresa, pa su se stanovnici preselili južnije, u današnji grad Pag, na mjesto koje se danas naziva Starim gradom.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Caska** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**DLX** je arhitektura procesora tipa RISC koju su osmislili DŽon L. Henesi i Dejvid A. Paterson, glavni kreatori MIPS i Berkeley RISC arhitektura (respektivno), dva osnovna primera RISC arhitekture. DLX je, zapravo, uprošćena varijanta MIPS procesora, sa prostom 32-bitnom load/store arhitekturom. Namenjena prvenstveno za obrazovne svrhe, DLX arhitektura se često koristi na univerzitetskim kursevima arhitekture računara. Ovo je slično MIX i MMIX arhitekturama Donalda Knuta iz serije knjiga The Art of Computer Programming.

Kod prvobitne MIPS arhitekture, jedna od metoda za poboljšanje performansi bila je ta da se sve instrukcije završe u jednom taktu, zbog čega je prevodilac morao da ubacuje operacije bez dejstva u slučajevima kada bi instrukciji trebalo više vremena za izvršavanje, na primer kod pristupa memoriji. Kod DLX arhitekture, korišćen je malo moderniji pristup za duge instrukcije: sistem prosleđivanja podataka i promena redosleda instrukcijama. U ovom slučaju, duže instrukcije se "zaustavljaju" u svojim funkcionalnim jedinicama, a onda se vraćaju u instrukcijski tok kada se završe. Spolja bi izvršavanje i dalje delovalo linearno.

Instrukcije DLX procesora mogu da se podele na tri grupe: *R-tip*, *I-tip* i *J-tip*. Instrukcije R-tipa su čiste *registarske* instrukcije, sa referencama na tri registra koje se nalaze u 32-bitnoj reči. Instrukcije I-tipa određuju dva registra i koriste 16 bitova da smeste *neposrednu* vrednost. Konačno, instrukcije J-tipa su *skokovi*, koji sadrže 26-bitnu adresu.

Kodovi operacija su dugi 6 bita, tako da postoji ukupno 64 moguće osnovne instrukcije. 5 bitova je potrebno za odabir jednog od 32 registra. U slučaju instrukcija R-tipa, ovo znači da je u upotrebi samo 21 bit u 32-bitnoj reči, što omogućuje upotrebu nižih 6 bitova za "proširene instrukcije". Zbog ovoga, DLX podržava više od 64 instrukcija, pod uslovom da te dodatne instrukcije rade samo sa registrima. Ovo je korisno za stvari kao što je podrška za jedinicu za računanje u pokretnom zarezu.

DLX, kao i MIPS arhitektura, bazira svoju brzinu na upotrebi instrukcijske protočne obrade (pajplajn). Kod DLX arhitekture, protočna obrada je prilično jednostavna i sastoji se iz 5 stepeni:

* IF - dohvatanje instrukcije (instruction fetch)

u ovom stepenu se instrukcija dohvata iz memorije.
* ID - dekodovanje instrukcije (instruction decode)

ova jedinica dobija instrukciju pročitanu u IF stepenu i na osnovu nje određuje kod operacije i operande. Takođe dohvata vrednosti registara ako to operacija zahteva.
* EX - izvršavanje (execution)

u ovom stepenu se izvršava instrukcija, tako što aritmetičko-logička jedinica daje rezultat na osnovu operanada
* MEM - pristup memoriji (memory access)

ova jedinica dohvata podatke iz operativne memorije, na osnovu parametara iz ID i EX stepeni.
* WB - upis nazad u registre (write back)

u ovom stepenu se rezultat instrukcije upisuje u neki od registara.

Spoljašnje veze
---------------

* DLX procesor
* Instrukcije DLX procesora
* WinDLX Arhivirano 2008-01-17 na Wayback Machine-u
* DLX simulator (GNU GPL)
**Stažnjevec** je naselje koja teritorijalno spada pod grad Ivanec, Varaždinska županija. Smješten je na istočnome dijelu Bednjanskog polja, u mikrogeniji doline Bednje u sjeverozapadnoj Hrvatskoj, 5 km sjeveroistočno od grada Ivanca. 

Prema popisu iz 2001. godine ima 333 stanovinka (ili 102 domaćinstva), a prosječni godišnji prirodni prirast stanovništva bilježi negativnu stopu od -0,52% (1991. - 2001.). Područje Stažnjevca obuhvaća područje površine 4,11 km2. Prosječna gustoća naseljenosti je 81 st./km2. Gospodarska osnova Stažnjevca čini poljodjelstvo, vinogradarstvo i stočarstvo, trgovina, ugostiteljstvo i obrti. 

Pripada Župi sv. Margarete djevice i mučenice iz Margečana, Gornjovaraždinski dekanat Varaždinske biskupije.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Ivanca |
| --- |
| Bedenec • Cerje Tužno • Gačice • Gečkovec • Horvatsko • Ivanečka Željeznica • Ivanečki Vrhovec • Ivanečko Naselje • Jerovec • Kaniža • Knapić • Lančić • Lovrečan • Lukavec • Margečan • Osečka • Pece • Prigorec • Punikve • Radovan • Ribić Breg • Salinovec • Seljanec • Stažnjevec • Škriljevec • Vitešinec • Vuglovec • Željeznica |