recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
„Sudac" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Sudac (razvrstavanje).

**Sudija** ili **sudac** je fizičko lice kome se poverava pravo i dužnost da u određenoj spornoj situaciji sam ili u sadejstvu sa drugim sudijama donese odluku kojom se ta sporna situacija rešava.

  

Pojam sudije obično se vezuje za pravo i sport. U pravnom sistemu neke zemlje sudija je postavljeni ili izabrani pojedinac kome je povereno rešavanje sporova kao pojedincu ili u sastavu sudskih veća (vidi Skabinski sistem suđenja), sa ili bez učešća još nekih učesnika u odlučivanju (npr. porota). Pored piramide državnih sudskih organa, sudije se mogu javiti i u drugim profesionalnim udruženjima i udruženjima građana, gde obavljaju funkciju presuđivanja u sastavu specijalizovanih nedržavnih sudskih organa. Takvi su na primer sudovi časti i etički sudovi u privrednim komorama ili udruženjima novinara.

Za sudije u sastavu sudske vlasti kao grane državne vlasti karakteristično je formalno pravno obrazovanje, a u zavisnosti od sistema i neki drugi uslovi vezani za iskustvo ili lične osobine. Postoje i izuzeci, tj. primeri sudija bez pravnog obrazovanja (npr. u engleskom pravosudnom sistemu). Ovo bi trebalo razlikovati od sudija-porotnika, gde se već u nazivu vidi da su u pitanju obični građani. U velikom broju zemalja postoji običaj da sudije nose posebne odore, što bi trebalo da ukazuje na dostojanstvenost njihove dužnosti i značaj njihovog položaja.

Termin sudija upotrebljava se u sportu da označi lice nadležno za sankcionisanje prekršaja pravila igre tokom određenog sportskog dešavanja (utakmice, borbe, trke i drugih sportskih nadmetanja). U zavisnosti od sportske discipline broj sudija može da varira, a ponekad se isti termin upotrebljava i za pomoćnike sudija.

Kao sinonim se često upotrebljava reč arbitar, što nije netačno i u suštini znači isto, ali je u pravnoj terminologiji reč arbitar (i arbitraža) vezana za postupak u kome same stranke u postupku biraju određeno lice da presuđuje u njihovom sporu.
Kao i o sudu kraljice juga vodi sud luka milčic advokat zastavni pravni sud zahteva zatvor relje na trideset godina zatvora i kao dve vile u americi i beogradu zbig dusvene boli i iskoriscavanja i sandre sase koja je plasila i nanela bol osudjena na dvadeset godina zatvora. Henny pijem je platio taksu od dve hiljade evra nikolija je neduzna i nije kriva zbig toga sto je htela dati nivac sud o sudu zatvara se danas

Vidi još
--------

* Sud
* Suđenje

Spoljašnje veze
---------------

* Društvo sudija Srbije Arhivirano 2007-03-21 na Wayback Machine-u
* Udruženje košarkaških sudija Beograda

***Sudija*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostale upotrebe, v. Harmonija (razvrstavanje).*
**Harmonija** (gr. ἁρμονία – suglasje, sklad) predstavlja sklad, jedinstvo, srazmerni odnos delova koji su sastavni deo celine.

U psihološkom smislu harmonija (harmoničnost) podrazumeva skladnost interakcija između različitih činilaca koji učestvuju u razvoju pojedinca, delovanju grupe ili reciprociteta u odnosima pojedinca, grupe i zajednice.

U filozofiji
------------

Pitagorejci su bili usredotočeni na problem odnosa ili brojevnih proporcija, što su nazivali harmonijom. Koncept harmonije, izvučen iz matematičko-muzičkih istraživanja, bio je temelj pitagorejske doktrine. Za njih je harmonija bila univerzalna ideja koja se proširila na sva područja prirode i ljudskog života. Shvaćena je kao princip reda kozmosa jer se posredstvom harmonije uređuju različiti elementi koji čine svijet. Isto tako, prepoznata je kao vrlina, kao univerzalno dobro, kao stup prijateljstva i temelj ljepote.

Red, proporcija i mjera temeljni su za stvaranje harmonije. Aristotel, govoreći o pitagorejcima, ne odvaja njihovu doktrinu harmonije od doktrine brojeva:

> Zato što su oni vidjeli da se modifikacije i odnosi muzičke ljestvice mogu izraziti brojevima; budući da su sve ostale stvari u svojoj sveukupnoj prirodi vjerojatno bile oblikovane brojevima, i izgleda da su brojevi bili prve stvari u čitavoj prirodi, smatrali su da su elementi brojeva bili elementi svih stvari i čitavo je nebo bilo muzička ljestvica i broj.
> 
> – Aristotel

Izvori
------

1. ↑  Aristotel, Metafizika (str. 18), Zagreb, 2001.
2. ↑  
Ovaj članak, ili jedan njegov segment, izvorno je preuzet iz knjige Ivan Vidanović "*Rečnik socijalnog rada*" uz odobrenje autora.
3. 1 2  Nadiia Kulhava – Pitagorino učenje I – II
**Stjepan Šipek** (1942 – 23. juni 2019), takođe poznat umjetničkim imenom **Steve Hawkes** (Stiv Hoks), bio je američki glumac i vlasnik utočišta za životinje.

Život
-----

Šipek je rođen u mjestu koje je danas u Hrvatskoj; preselio se u Kanadu 1959. godine, a poslije toga glumio u B-filmovima kao Stiv Hoks. Igrao je, uz Kiti Svan (Kirsten Svanholm), Tarzana u filmu španske produkcije, *Tarzán en la gruta del oro* (1969); film je sniman u Surinamu, na Floridi, u Africi, Španiji i Italiji. Nastavak iz 1972. godine, *Tarzan and the Brown Prince*, sniman je dijelom u Rainbow Springsu na Floridi; tu su Šipek i Svanholm doživjeli nesreću kada je vatra izmakla kontroli.

Bio je scenarista, režiser i glumac i u drugim filmovima, kao što su *Blood Freak* i *Stevie, Samson and Delilah*.

Kao ljubitelj životinja, preselio se u Loksahači na Floridi, gdje je osnovao azil za životinje. Odatle je kasnije pobjegao bengalski tigar; uhvaćen je i ubijen. Šipek je uhapšen u svom domu na Floridi, a njegove životinje konfiskovane 27. februara 2012. godine zbog ’neregulatorne usklađenosti’ po pitanju dozvola za životinje.

Umro je 23. juna 2019. godine.

Vanjski linkovi
---------------

* Steve Hawkes na sajtu IMDb
* Steve Hawkes, erbzine.com ()
Mitraistički reljef iz 2. vijeka, Louvre
**Mitraizam** je naziv za religiju, odnosno kult indoiranskog božanstva Mitre koji je uživao veliku popularnost na teritoriji Rimskog Carstva od 1. do 3. vijeka. Vjeruje se da je na područje Carstva došao iz istočnih provincija, odnosno da su ga donijeli legionari. Prvi put se spominje krajem 1. vijeka, a vrhunac je dobio krajem 2. i početkom 3. vijeka kada poklonici Mitre, kome je dana tiula "nepobjedivo Sunce" (*Sol Invictus*) postaju i pojedini carevi, među kojima će biti i mladi Konstantin. Mitraizam je, međutim, relativno brzo iščezao nakon što je u Carstvu službena religija postalo kršćanstvo, tako da posljednji tragovi datiraju iz 5. vijeka.

Sami sljedbenici mitraizma nisu ostavili pisanih tragova, te se jedini koliko-toliko pouzdani podaci mogu dobiti na temelju svjedočanstava njihovih poganskih ili kršćanskih suparnika, odnosno zahvaljujući arheološkim artefaktima. Na osnovu tih podataka se zaključilo da je kult sinkretički kombinirao određene elemente dotadašnje grčko-rimske religije, prije svega preko misterijskih obreda, ali i krščanstva - kroz promoviranje "kreposnog" života za koga slijedi nagrada na drugom svijetu. S druge strane, kult je bio ograničen na muškarce, i ograničen uglavnom na legionare i vojsku, pa se vjeruje da je to jedan od razloga zašto se nikada nije proširio poput krščanstva.

Mitraizam u Bosni i Hercegovini
-------------------------------

*Glavni članak: Mitraizam u Bosni i Hercegovini*
Kult je bio raširen po svim provincijama Rimskoga carstva, uključujući i provinciju Dalmaciju u čijim je granicama bio i najveći dio današnje Bosne i Hercegovine.

U Konjicu, je arheološko nalazište **Konjički Mitrej** (svetilište boga Mitre). Pronađeni su temelji pravougaonog svetilišta, 9x6 metara. Svetilište je okrenuto od zapada prema istoku, i sastoji se od jedne prostorije koja se zvala cella ili crypta.

Mitreji su nađeni i u Golubiću i Pritoci kod Bihaća, Jajcu, Milama kod Jajca i Potocima kod Mostara.

Izvori
------

1. ↑  „Alojz Benac-Đuro Basler-Borivoj Ćović-Esad Pašalić-Nada Miletić-Pavao Anđelić - KULTURNA ISTORIJA BOSNE I HERCEGOVINE". *Veselin Masleša, Sarajevo, 1966*. Pristupljeno 9. 2. 2016.

Vanjske veze
------------

***Mitraizam*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Electronic Journal of Mithraic Studies Arhivirano 2015-05-18 na Wayback Machine-u Academic site.
* Mithraeum A website with a collection of monuments and bibliography about Mithraism.
* L'Ecole Initiative: Alison Griffith, 1996. "Mithraism" Arhivirano 2004-04-27 na Wayback Machine-u A brief overview with bibliography.
* Cumont, "The Mysteries Of Mithra" Old English translation of obsolete intro to his book.
* Mithras: literary references Collection of primary source references to Mithras in ancient texts.
* David Ulansey's article "The Cosmic Mysteries of Mithras" from *Biblical Archaeology Review*, summarizing his book *The Origins of the Mithraic Mysteries* (Oxford Univ. Press, 1989).
* Google Maps: Map of the locations of Mithraea
**Vitomil Zupan** (18. januar 1914. Ljubljana, Austro-ugarska - 14. maj 1987. Ljubljana, Jugoslavija) bio je slovenački pripovedač, romansijer, dramaturg i pesnik, poznat po pustolovnom i bomeskom životu koji se odrazio na njegov opus zbog koga je stekao epitet "slovenačkog Hemingveja".

Biografija
----------

Rođen je kao sin austrougarskog oficira Ivana i učiteljice Ivanke (rođena Korban). Otac mu je ubijen u Prvom svetskom ratu 1916, nakon čega mu se majka ponovo udala. Gimnaziju je završio u Ljubljani, nakon čega se upisao na tehnički fakultet u Ljubljani. Studije građevine završio je tek 1959. Vitomil Zupan je živeo boemskim životom. Dosta je putovao, uz put radeći sitnije poslove; radio je na engleskom brodu kao ložač, učitelj skijanja u Bosni, kao bokser, moler u Francuskoj i postavljač gromobrana.

U domovini je bio povezan sa levičarskim studentskim organizacijama, takođe, bio je član Sokola. Početkom Drugog svetskog rata postao je deo oslobodilačkog fronta Slovenije. Nakon hapšenja, Italijani ga šalju u logor Čiginje 1942, a potom u Gonars, odakle se sam spasio bekstvom i pridružio partizanima. Pre rata i za vreme borbe bio je aktivan pisac.

Nakon rata bio je urednik kulturnog programa na Radiju Ljubljana. Posle odsluženog zatvora završio je fakultet građevinarstva, nakon čega je delovao kao samozaposlen pisac. Imao je dva sina i jednu kćer. Pokopan je na ljubljanskom groblju Žale.

Izvori
------

1. ↑  Marjeta Žebovec: *Slovenski književniki*. Ljubljana: Karantanija, 2006. (COBISS)
2. ↑  Inkret Andrej. "Zupan Vitomil". Slovenski biografski leksikon. Slovenska biografija. Ljubljana: ZRC SAZU, 2013. (COBISS)
3. ↑  Janko Kos in drugi, Interpretacije: Vitomil Zupan. Ljubljana: Nova revija, 1993. (COBISS)

Vanjske veze
------------

* Vitomil Zupan na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 79426868
* LCCN: n80064246
* ISNI: 0000 0001 1072 7228
* GND: 119478471
* SUDOC: 074305255
* BNF: cb165755090 (podaci)
* BIBSYS: 3053311
* NLA: 35848609
* NKC: js20020925256
* CONOR.SI: 1317987
* NSK: 000001011

 |
**Zarah Leander** (Karlstad, 15. ožujka 1907. - Stockholm, 23. lipnja 1981.) bila je švedska glumica i pjevačica, najpoznatija po tome što je postala najvećom zvijezdom njemačke kinematografije u nacističkom periodu.

Leander je počela svoju karijeru u kasnim 1920.-im. Od sredine 1930.-ih postigla je uspjeh u Europi, osobito u Njemačkoj i skandinavskim zemljama pa je dobila poziv, da ode u Sjedinjene Američke Države. Odlučila je radije ostati u Europi, zbog djece. Od 1936. radi za njemački "Universum Film AG" (UFA), dok i dalje pjeva. Kasnije je rekla, da iako su njezini filmovi bili uspješni, njezin rad kao pjevačice bio je više isplativ.

Budući da, je radila za njemačko državno poduzeće UFA u vrijeme Adolfa Hitlera, došla je na udar kritike, makar nije davala nikakve političke izjave. Vratila se u Švedsku, kada je Berlin bio bombardiran tijekom zračnog napada. Dugo vremena je izbjegavala nastupe i nakon Drugog svjetskog rata. Prošlo je nekoliko godina prije nego se vratila umjetnosti, a kritike su je pratile cijeli život.

Ponovno je nastupala diljem Europe, ali nije ponovila prethodnu popularnost. Umrla je u dobi od 74 godine u Stockholmu.

Filmografija
------------

(naslovi filmova su u originalu) 

* 1930. – "Dantes Mysterier"
* 1931. – "Falska Millionären"
* 1935. – "Äktenskapsleken"
* 1936. – "Premiere"
* 1937. – "Zu neuen Ufern"
* 1937. – "La Habanera"
* 1938. – "Heimat"
* 1938. – "Der Blaufuchs"
* 1939. – "Es war eine rauschende Ballnacht"
* 1939. – "Das Lied der Wüste"
* 1940. – "Das Herz der Königin"
* 1941. – "Der Weg ins Freie"
* 1942. – "Die große Liebe"
* 1942. – "Damals"
* 1950. – "Gabriela"
* 1952. – "Cuba Cabana"
* 1953. – "Ave Maria"
* 1954. – "Bei Dir war es immer so schön"
* 1959. – "Der blaue Nachtfalter"
* 1964. – "Das Blaue vom Himmel" (TV-film)
* 1966. – "Das gewisse Etwas der Frauen"

Vanjske poveznice
-----------------

***Zarah Leander*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zarah Leander na sajtu IMDb
***Sumorna jesen*** je jugoslavenska crno-bijela igrana TV-serija emitirana 1969. godine. Nastala je u produkciji TV Zagreb i po scenariju Ivana Šibla, djelomično inspiriranog njegovim iskustvima u Drugom svjetskom ratu. Radnja se događa u Zagrebu u jesen 1941. godine, nedugo nakon uspostave NDH, i prati kao su dotada bezbrižni životi nekoliko mladića i djevojaka prekinuti, odnosno kako se dio njih priključuje pokretu otpora. Serija, koja je bila prva prava igrana TV-serija partizanskog žanra u historiji jugoslavenske televizije, a Zvonimir Črnko, koji tumači glavni lik ilegalca, ostvario jednu od najzapaženijih uloga u karijeri. Usprkos toga je jedna od danas najamnje poznatih jugoslavenskih TV-serija. Razlog za to je bio u tome što je Šibl nedugo potom, poslije sloma Hrvatskog proljeća, pao u nemilost te je serija završila u bunkeru i više se nije prikazivala sve do 2013. godine.

Vanjske veze
------------

* *Sumorna jesen* na sajtu IMDb
* Profil na mojtv.hr
* Jurica Pavičić (21. XI 2013). „Nikada Zagreb nije tako dobro snimljen kao u ovoj TV seriji". Jutarnji list.
**Filip de Diversis** (Lucca, druga polovina 14. stoljeća - Dubrovnik, nakon 1452.), punim imenom *Philippus De Diversis de Quartigianis*, talijanski pedagog i humanist koji je djelovao u Dubrovniku.

Godine 1434. Dubrovčani su ga (uz dobru plaću) primamili napustiti učiteljsko mjesto u Veneciji i doći u Dubrovnik za učitelja vlasteoske mladeži. Radi svog temperamenta i čestog odlaženja u Veneciju dolazio je u sukobe s dubrovačkim vlastima, pa je 1441. i otpušten. Dubrovnik je napustio, vjerojatno, 1444. godine. Bio je oduševljen Dubrovnikom, njegovim ljepotama i životom u njemu. To je bio razlogom napisati poznato djelo *Opis slavnoga grada Dubrovnika* u kojemu je ostavio dragocjena svjedočanstva o Dubrovniku u prvoj polovici 15. stoljeća. Rektor gramatičke škole u Dubrovniku bio je cijelo desetljeće, od 1434. do 1444. Opisao je život Dubrovnika svoga doba, njegove zgrade, običaje, zanimanja stanovništva i na taj način dao prvi iscrpan prikaz toga grada i života njegovih ljudi, pod imenom *Situs aedificiorum, politiae et laudabilium consuetudinum inclytae civitatis Ragusii ad ipsius senatum descriptio* (1440. objavljeno 1882.). Promicao je humanizam i reformirao školstvo u Dubrovniku. Potkraj 1441. izabran je za učitelja u Lucci, ali je ostao u Veneciji i 1452. natjecao se za mjesto mletačkog kancelara u Koroni na Peloponezu. Kao službeni orator držao je svečane govore u Dubrovniku, npr. u povodu smrti kralja Žigmunda 20. siječnja 1438. u povodu izbora kralja Albrechta 26. veljače iste godine i nakon njegove smrti 7. prosinca 1439. godine. Između 1434. i 1440. zapisao četiri riječi na autohtonom dubrovačkom dalmatskom jeziku (pen: kruh, teta: otac, chesa: kuća, fachir: činiti) izrijekom navodeći da je riječ o jeziku različitom od domaćega hrvatskog i od talijanskoga.

U djelu *Opis slavnoga grada Dubrovnika* pisao je o potrebi uvođenja ćirilice i slavenskog ureda u Dubrovniku.

> Najprije postoje četiri pisara za knjige ugovora, presuda statuta i izbora raznih činovnika. Oni su ljudi od pera koji su dobro izučili latinski jezik i ostalo. Oni su i čuvari knjiga koje vode. Nijedan od ove četvorice nije i ne može biti Dubrovčanin... Postoji još jedan stranac kojeg nazivaju knjigovođom... Sva ta petorica stalno su bili, a i sada su, Talijani. Ali pošto u susjedstvu toga grada vladaju slavenski gospodari koji pišu ugovore, povlastice, sporazume i pogodbe s dubrovačkim gospodarima ćirilicom, posebno je da Dubrovnik ima i kancelara ili pisara koji je podjednako izučio talijanski i slavensko pismo. Takav pisar u Dubrovniku postoji i njegova je dužnost te ugovore, povlastice, sporazume i pogodbe ćirilicom upisivati, čitati njihova pisma i po naređenju vlade pažljivo zavoditi odgovore.
> 
> – iz *Opisa slavnoga grada Dubrovnika*

Izvori
------

1. Tolja, N: Dubrovački Srbi katolici - istine i zablude, Dubrovnik, 2011.

1. ↑  proleksis.lzmk.hr, "Diversis, Filip de"
2. ↑  hebeta.lzmk.hr[*mrtav link*], "Diversis [dive'rsis], Filip de

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 88124423
* ISNI: 0000 0000 9378 8386
* GND: 115477616
* NKC: jx20080108008
* CONOR.SI: 65545827

 |
Hapšenje Isusa, gotička freska iz 14. veka, Nojzes, Njemačka.
"**Ko se lati mača, od mača će poginuti**" je Isusova metaforička izreka u značenju da određeno ponašanje, u ovom slučaju nasilno, na kraju povratno utiče na nečiju sudbinu.

Izreka
------

Izreka potiče iz Evanđelja po Mateju, kada Isusov učenik (identifikovan u Evanđelju po Jovanu kao Simon Petar) poteže mač da bi odbranio Isusa od hapšenja i odseca uho jednom od stražara (Malchusu), nakon čega ga Isus opominje da spusti oružje:

> I gle, jedan iz Isusovog društva pruži ruku, isuka svoj mač i udari prvosveštenikovog slugu, te mu odseče uho. Tada mu reče Isus: vrati svoj mač na njegovo mesto; jer svi koji se maše za mač - od mača će poginuti.
> 
> – Evanđelje po Mateju, glava 26:51-52

Tumačenja
---------

U ovim rečima koje je Isus uputio apostolu Petru, Tertulijan je video uputstvo za "razoružanje svih vojnika" i dezertiranje iz vojske. U spisu *De idolatria* iz 202. godine Tertulijan kaže:

> I kako može (hrišćanin) stupati u borbu, štaviše, kako može služiti čak i u miru vojnu službu bez mača koji mu je Gospod oduzeo?
> 
> – Tertulijan

Uobičajeno savremeno tumačenje je da "oni koji žive nasilno će umreti nasilno", sugerišući nenasilje i pacifizam kao alternativu. Takođe se koristi za razne situacije koje sadrže element poetske pravde. Na primer, za opisivanje onih koji redovno voze pijani da bi na kraju bili ubijeni u nesreći prouzrokovanoj od strane drugog pijanog vozača.

Ova izreka se takođe nalazi i u Knjizi otkrovenja (glava 13:10): "Ko u ropstvo vodi, biće u ropstvo odveden; ko mačem ubije valja da mačem bude ubijen."

Izvori
------

1. 1 2  Milorad Tomanić, Srpska crkva u ratu i ratovi u njoj
2. ↑  „Idiom definition at www.usingenglish.com".

Vidi još
--------

***Hapšenje Isusa*** na Wikimedijinoj ostavi

* Isusove parabole
* Hapšenje Isusa
* Malchus

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **religiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Fagot**, skraćeno , je drveni duvački instrument, sa dvostrukim jezičkom od trske. Dosta dugačka cev (oko 2,5 metara) ima dva uporedna dela, koji su povezani u tzv. kolenu – donjem, dvostruko izbušenom, kao latinično slovo. U kraći od gornjih krakova utaknuta je metalna cevčica, izvijena kao latinično slovo , takozvana -cev, a u nju jezičak. Drugi, duži gornji krak je završni deo cevi i okrenut je uvis. Kao i drugi drveni duvački instrumenti, fagot ima niz rupica na svim delovima cevi i složen mehanizam poklopaca i poluga koje ih pokreću. Zahvata veliki tonski raspon dubokog i srednjeg registra. Ton mu je u dubini masivan, iako ne prodoran, a u višem registru mek i raspevan (tzv. *saksofonski registar*). U tehničkom pogledu je dosta pokretljiv, pa se koristi i za živahne teme, često šaljivog karaktera, ali i za izrazite, mirne melodije. Čini dobar bas y grupi drvenih duvača, a osim u orkestru, ne retko nalazi mesta i u kamernim ansamblima, pre svega u duvačkom kvintetu, kao najniži glas. Fagot se razvio već početkom 16. veka iz velike basovske bombarde, ali je postepeno usavršavanje, otežano velikim dimenzijama, dovršeno tek u 19. veku. Međutim, već od baroknog doba, fagot povremenom nalazi i solističku, koncertantnu primenu.

  

Fagot se zapisuje i u bas- () ključu, kao i u tenorskom -ključu. Nekada se koristila registarska varijanta fagota, tzv. **bas-fagot** (zvuči kvintu niže), ali danas se više ne koriste druge registarske varijante, osim kontrafagota koji zvuči oktavu niže.

*Obim fagota*  

Obim fagota

***Fagot*** na Wikimedijinoj ostavi

  

OD VATIKANA DO IRANA
Skulptura dobrog Samarićanina u Holandiji.
**Ljubi bližnjeg svog** (ili **voli svog suseda**) je etičko načelo koje zastupaju mnoge svetske religije.

Judaizam
--------

U knjizi Levitskoj, čije se autorstvo tradicionalno pripisuje Mojsiju, je zapisano:

> Ne budi osvetljiv, i ne nosi srdnju na sinove naroda svog; nego ljubi bližnjeg svog kao sebe samog.
> 
> – Knjiga Levitska, 19:18

Jevreji Mojsija smatraju za najvećeg proroka, a hrišćani i muslimani ga takođe poštuju. Knjiga Levitska je deo jevrejske Tore i hrišćanske Biblije.

Hrišćanstvo
-----------

Na više mesta u Novom zavetu i u apokrifima su zabeležene sledeće Isusove reči:

> Ljubi brata svojega kao dušu svoju. Čuvaj ga kao oko u glavi.
> 
> – Evanđelje po Tomi, izreka 25

Isus je često naglašavao ljubav prema bližnjem, smatrajući je jednom od dve najveće zapovesti:

> Ljubi Gospoda Boga svog svim srcem svojim, i svom dušom svojom, i svom misli svojom. Ovo je prva i najveća zapovest. A druga je kao i ova: Ljubi bližnjeg svog kao samog sebe. O ovima dvema zapovestima visi sav zakon i proroci.
> 
> – Evanđelje po Mateju, 22:35-40

On je govorio da na njima leže čitava Tora i Knjiga Proroka, odnosno da „druge zapovesti veće od ovih nema." Za razliku od Tanaha, odnosno Starog zaveta, Isus načelo ljubavi proširuje i na neprijatelje:

> Čuli ste da je kazano: Ljubi bližnjeg svog, i mrzi na neprijatelja svog. A ja vam kažem: ljubite neprijatelje svoje, blagosiljajte one koji vas kunu, činite dobro onima koji na vas mrze i molite se Bogu za one koji vas gone.
> 
> – Evanđelje po Mateju, glava 5:43-44

U Pavlovoj poslanici Galatima ljubav prema bližnjem postaje načelo čitavog zakona:

> Jer se sav zakon izvršuje u jednoj reči, to jest: Ljubi bližnjeg svog kao sebe.
> 
> – Poslanica Galatima, glava 5:14

Tumačenja
---------

Vaso Pelagić smatra da je Isus "pripadao taboru socijalista" jer se zauzimao za sirotinju i družio se s njome, i govorio: "ljubi bližnjeg svog kao samog sebe, a bližnji naš jeste svaki čovjek na svijetu".

Izvori
------

1. ↑  Evanđelje po Marku, 12:28-31
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2013-03-25. Pristupljeno 2013-03-23.

Vidi još
--------

* Zlatno pravilo
* Deset zapovesti
* Priča o dobrom Samarićaninu
Vakizaši spreman za sepuku
**Sepuku** (切腹) je vrsta ritualnog samoubistva, karakteristična za kulturu Japana. Sepuku je jedan od ključnih delova bušida, kodeksa japanskih ratnika samuraja. Samoubistvo su činile osobe koje su izgubile čast ili im je to naredio gospodar, te kao izraz protesta u slučajevima kada se vlastita moralna načela nisu slagala s gospodarovom naredbom.

U Evropi i Americi je raširen izraz **harakiri** (腹切り) (iz jap. *hara* = trbuh i *kiru* = seći), no on opisuje samo jedan deo rituala i njegovo korišćenje u Japanu može biti uvredljivo. Žene su počinjavale sepuku zabadanjem noža u srce.

Istorija
--------

Prvi zabilježeni slučajevi takvog samoubistva sežu u 11 vek, i prodor Budizma u Japanu, te prihvaćanja Bušida. Svi detalji i formalnosti oko izvršenja tog čina su usvojeni i propisani tokom 15. i 16. veka. i od tada se nisu menjali.

Valja napomenuti da su sepuku vršili pripadnici klase samuraja, te plemići, a u određenim, ipak retkim slučajevima, i njihove žene i deca. Premda su se žene najčešće ubijale zabijanjem bodeža ili dugačke igle za kosu u srce.

Postojali su mnogobrojni razlozi za sepuku, kao npr. kazna za razne zločine, za koje bi običan građanin bio smaknut, a pripadnicima navedenih klasa se ostavljala mogućnost da izvrše časno samoubistvo. Zatim, smrt gospodara - slučaj kod samuraja (mada niti on nije bio tako čest kako se to misli), zatim kao izraz neslaganja sa nekom gospodarevom odlukom, ili jednostavno kao prikaz vlastite rezignacije određenim situacijama, zatim, kako bi se izbeglo zarobljavanje (po bušidu najveća sramota koja može zadesiti samuraja je da padne u zarobljeništvo).

Ritual
------

Čin sepuku rituala iskazan umetničkim delom
Prikaz svečane ceremonije rituala
Sepuku
Sam ritual se odvijao u zoru, te bio prakticiran u vrtovima, budističkim hramovima ili sudnicama. Svako ko bi se krenuo ubiti mogao je izabrati pomagača - kaiškunina, ili profesionalca, kako se to onda zvalo specijalistu za ubijanje jednim potezom mača iaijutsuka ili nekog svog prijatelja, kojemu je tako iskazivao veliku čast, a ponekad se on i zvanično dodeljivao od strane suda.

U globalu, sepuku se i nije sastojao u doslovnom samoubistvu, već u zadavanju smrtonosnih rana, ubodom bodeža u levu donju stranu trbuha i paranjem u desnu stranu, nakon čega bi mu pomagač odsekao glavu. No. «po pravilima» glava je morala ostati visiti na jednom komadiću kože.

Nakon obreda, u kojem su nerijetko učestvovali i gledaoci, bodež, katana te drveni stolić bili bi uništeni jer su na sebi nosili pečat smrti.

Nestanak sepukua
----------------

Godine 1868. Sepuku je zabranjen u Japanu. Kad je car Hirohito, 10. avgusta 1945. objavio kapitulaciju u ratu protiv Sjedinjenih Američkih Država, poraz je značio izgubljenu čast i dosta Japanaca je vjerovalo da će car počiniti sepuku, što on nije učinio.

Posljednji počinilac ove krvave tradicije bio je japanski pisac Jukio Mišima. 1970. počinio je pred novinarima najavljeni sepuku, a asistirao mu je jedan prijatelj.

Spoljašnje veze
---------------

***Seppuku*** na Wikimedijinoj ostavi
**Jonathan Harshman Winters III** (rođen 11.11. 1925. u Daytonu) je američki fiolmski i televizijski glumac. Winters potječe od Valentinea Wintersa, osnivača lokalne banke Winters National Bank.

Nakon školovanja u Springfiledu i Vojnoj akademiji Culver, Jonathan se priključio marincima u dobi od 17 godina i za vrijeme drugog svjetskog rata sudjelovao u borbama na Južnom pacifiku. Nakon demobilizacije je studirao karikature na Daytonskom institutu za umjetnost, gdje je sreo Eileen Schauder, s kojom se vjenčao 1948.

Dok je studirao na Kenyon Collegeu u Gambieru počeo se baviti glumom i stand up komedijom. S vremenom je našao posao na radio-stanici WIZE u Springfieldu.

S vremenom je njegov humoristički talent počeo biti bilježen na gramofonskim pločama, a zatim i česta gostovanja na televizijskoj emisiji *Tonight Show* s Johnnyjem Carsonom. Slijedila je i filmska i televizijska karijera, od koje su 1960-ih najpoznatije one u fimovima *It's a Mad, Mad, Mad, Mad World* i *The Loved One*.

1970-ih je Winters imao vlastitu TV-emisiju *The Wacky World of Jonathan Winters* (1972-1974) a potom stekao popularnost kao Morkov sin Mearth u TV-seriji*Mork & Mindy*. Robin Williams je zbog te serije Jonathana Wintersa nazvao svojim najvećim glumačkim uzorom.

Godine 1991. Winters je dobio Emmy za svoju ulogu u humorističkoj seriji *Davis Rules*.

Winters je, inače, prije nekoliko godina priznao da je 1961. doživio slom živaca i proveo nekoliko mjeseci u privatnoj duševnoj bolnici. Kasnije mu je dijagnosticiran bipolarni poremećaj.

Diskografija
------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * 
 | *The Wonderful World of Jonathan Winters* | (1960, ponovno izdan 2003) |
| * 
 | *Down To Earth* | (1960) |
| * 
 | *Here's Jonathan* | (1961) |
| * 
 | *Another Day, Another World* | (1962) |
| * 
 | *Jonathan Winters' Mad, Mad, Mad, Mad World* | (1964) |
| * 
 | *Whistle Stopping with Jonathan Winters* | (1964) |
| * 
 | *The Russians are Coming the Russians are Coming* | (1966) |
| * 
 | *Jonathan Winters...Wings it!* | (1969) |
| * 
 | *Crank(y) Calls* | (2000) |
| * 
 | *Outpatients* | (2000) |
| * 
 | *Paul Bunyan* | (2001) |
| * 
 | *Stuff'n Nonsense* | (2003) |
| * 
 | *Old Folks* | (2006) |

Eksterni linkovi
----------------

***Jonathan Winters*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jonathan Winters na sajtu IMDb
* Jonathan Winters' Official Homepage
* Archive of American Television interview with Jonathan Winters Part 4 of 5 Arhivirano 2007-11-14 na Wayback Machine-u
* Archive of American Television interview with Jonathan Winters - Index[*mrtav link*]
**Kineski poštanski sistem romanizacije** (tradicionalni kineski: ; pinyin: *Yóuzhèngshì Pīnyīn*) odnosi se na sistem romanizacije za kineska imena mesta koji je stupio na korišćenje u kasnoj Ćing dinastija i zvanično odobren od strane Imperijalna poštanska zajednička sjednica konferencije (), koja je održana u Šangaju prolećem 1906. Ovaj sistem romanizacije je zadržan nakon pada dinastije Ćing 1912. godine i budući da je bila u upotrebi na službenom poštanskom atlasu u Republici Kini, ostala je najčešći način pisanja kineskih imena mesta u Zapadu (za kartografere na primer) za veći deo dvadesetog veka. Nakon osnivanja Narodne Republike Kine, sistem se postepeno zamenjuje pinjinom, koji je sada gotovo univerzalno prihvaćen.

Sistem je zasnovan na Vejd-Džajlsu za poštanske svrhe, posebno za nazive mesta u službenom poštanskom atlasu, pisma i poštanske marke. Koristi neke već uobičajene evropske nazive za kineska imena mesta koja zamenjuju Vejd-Džajls, uključujući neka kineska narječja i istorijska izgovora.

Glavne razlike sa Vejd-Džajlsom uključuju:

* Kompletan nedostatak dijakritičkih znakova.
* , i  (pinjin: [*ji, qi*] Greška: {{Lang}}: text has italic markup (pomoć), i ) su pretstavljeni sa , i  i , i  zavisno o povjesnom izgovoru, npr.
	+ Peking (Pei-ching, Beijing)
	+ Tientsin (T'ien-chin, Tianjin)
	+ Tsinan (Chi-nan, Jinan)
* Vejd-Džajlsovo  postaje , osim ako je jedini samoglasnik u slogu, npr,
	+ Ankwo (An-kuo, Anguo)
	+ Chinchow (Chin-chou, Jinzhou)
* Guangdong, Guangxi, i Fujian imena mesta su latinizovani iz domaćih narečja, kao hakka, kantonski, i min (nazivi takođe su uzeti iz Džajlsove *Kineski-engleski Rečnik*).
	+ Amoy (Hsia-men, Xiamen)
	+ Swatow (Shan-t'ou, Shantou)
	+ Quemoy (Chin-men, Jinmen)
* Popularne već postojeće (od 19. veka ili ranije) Evropska imena za mesta u Kini se zadržavaju, kao što su one za ugovorne luke.
	+ Canton (Kuang-chou, Guangzhou)

Ostale pravopisne karakteristike uključuju:

* postaje  ili , npr, Kishien (od )
* (šva) i  oba postaju , npr, Chengteh (od ) i Pehkiao (od ).  takođe ponekad mogu biti  ili .
* zadnji  ponekad postaje , npr, Wensuh (od )

Vidi još
--------

* Poštanske marke i poštanska istorija Kine

Izvori
------

* "" ()  (). Peking:  (), 1998.
**Abercije** (lat. *Abercius*, grč. *Aberkios*), svetac, koji se slavi 22. listopada.

Životopis
---------

Prema predaji bio je hieropolski biskup u Maloj Aziji kod Sinode. Živio je za cara Marka Aurelija. Njegov je život opisan u grobnom natpisu, što ga je sam Abercije dao uklesati prije svoje smrti.

Arheolog William Ramsay otkrio je 1883. godine dva odlomka izvornog nadgrobnog spomenika. Sultan Abdul Hamid pokloni papi Leonu XIII. veći komad natpisa, a Ramsay mu je ustupio manji komad, te se oba glavna odlomka nalaze sada u lateranskom muzeju. Već 1881. godine otkrio je Ramsay kod Sinode drugi grobni natpis nekoga kršćanina Aleksandra. Na tom se nadgrobnom spomeniku nalaze tri prva i tri posljednja stiha Abercijeva natpisa uz promjenu imena i uz datum 216. godine. Svakako je Abercijev spomenik stariji. Točan prijevod ovoga grčkoga natpisa glasi:

> »Kao građanin izabranoga grada podigao sam ovo za svog života, da za vremena nađem počivalište za tijelo. Moje je ime Abercije, učenik sam svetoga Pastira, koji pase stada ovaca na brdima i u ravnicama, koji ima velike oči. što prodiru sve. Ovaj me je uputio ... u pouzdano znanje. U Rim me je poslao, da promatram kraljevstvo i da vidim kraljicu u zlatnoj odjeći sa zlatnom obućom. Tu sam također vidio puk sa sjajnim pečatom. I sirsku sam ravnicu vidio i sve gradove, pa i Nisibis, pošto sam prešao Eufrat. Svuda sam stekao istomišljenike, jer sam imao Pavla za pratioca. Svuda me je vodila vjera, i svagdje mi je ponudila za jelo ribu iz vrela, golemu, čistu, koju je čista Djevica obujmila. I tu je ribu davala prijateljima za sveudilj-nu gozbu uz izvrsno pomiješano vino s kruhom. Ja, Aber-cije, naložio sam, da se ovo u mojoj nazočnosti napiše, kad sam već 72 godine proživio. Tko ovo razumije, svaki vjerski drug neka se moli za Abercija.
> Ali neka nitko ne položi drugoga u moj grob. Ako se ipak drzne to učiniti, neka rimskoj blagajni plati 2000 zlatnika i mom milom zavičaju Hieropolu 1500 zlatnika.«
> 
> 

Autentičnost ovog spomenika i kršćansko-euharistijski sadržaj i značaj grobnog natpisa danas je već gotovo svuda priznat.

Izvori
------

*Ovaj članak uključuje tekst iz **Hrvatske enciklopedije**, objavljivane od 1941. do 1945. godine, koja je javno dobro.*
Šablon:Portal Kršćanstvo
**Divovski mravojed** (lat. *Myrmecophaga tridactyla*) je najveći od četiri vrste mravojeda i jedini je pripadnik roda *Myrmecophaga* (od grčkog *murmekos* što znači mrav i *phagein*, jesti). Živi na području Srednje i Južne Amerike.

Divovski mravojed u Pantanalu, Brazil

Odlike
------

Divovski mravojed u zoološkom vrtu u Aalborgu, Danska
Divovski mravojedi mogu narasti i do 1,5 m, a težina varira između 29 i 65 kg. Imaju tanko tijelo prekriveno dugim krznom oštrih dlaka koje na repu mogu doseći dužinu i do 40 cm. Mladunčad posjeduje mekano krzno do spolnog sazrijevanja. Dominantna boja krzna je siva do smeđa, ali svi imaju dijagonalnu bijelu liniju na ramenima. Na prednjim nogama ima velike, srpasto svinute pandže kojima otvara mravinjake i termitnjake.

Glava im je mala, a nos i gornja usna su produljeni u dugo rilo. Zubi uoće nema, dok mu je jezik izrazito dug (i do 60 cm), a širok je u prosjeku 1,25 cm. Hrapavi jezik je prekriven bodljicama i ljepljivom slinom na koju se lijepe mravi. Prilikom hvatanja mrava, veliki mravojed uvlači i izvlači jezik i do 150 puta u minuti.

Prosječna tjelesna temperatura im je 32,7 °C, što je jedna od najnižih temperatura kod svih živućih sisavaca.

Žive individualno, a mogu se naći na raznovrsnim područjima uključujući livade, šume i kišne šume. Hrane se mravima i termitima (nekad i do 30.000 insekata dnevno) koje pronalazi istančanim njuhom, dok su mu vid i sluh slabo razvijeni. Aktivni su i danju i noću, a spavaju u dupljama drveća ili u grmlju, pri čemu čupav rep obmotaju oko tijela. Hodaju polako i pritom gaze gornjom stranom prednjeg stopala kako se ne bi oštetile pandže, dok stražnjim nogama gaze cijelim stopalom. Pandžama se mogu i braniti od predatora (kao što je puma ili jaguar), ali najčešće bježe od opasnosti. Ženke kote po jedno mladunče koje dugo nose na leđima.

Prema ljestvici IUCN-a divovski mravojed je ugrožena vrsta (kojoj se populacija smanjila za 20% u posljednjih 10 godina), uglavnom zbog gubitka staništa. Pretpostavlja se da ih u divljini ima oko 5.000 jedinki, dok ih se nekoliko stotina nalazi u svjetskim zoološkim vrtovima.

Izvori
------

1. ↑  Ross Piper, *Extraordinary Animals: An Encyclopedia of Curious and Unusual Animals*, 2007. Greenwood Press.
2. ↑  Ivana Buj i Marko Ćaleta, *Životinjsko carstvo*, Kraš, Zagreb, 2000. str. 32.

Vanjske poveznice
-----------------

* Divovski mravojed na online anteater Arhivirano 2013-08-13 na Wayback Machine-u ()

### Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Divovski mravojed** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Myrmecophaga tridactyla** |

***Divovski mravojed*** na Wikimedijinoj ostavi
|  |
| --- |
|  |

**Giudicato Agugliastra** (talijanski: *Giudicato di Agugliastra*) ili **Giudicato Ogliastra** je bio jedan od manjih srednjovjekovnih guidicata Sardinije (nešto poput evropskih kneževina ili kraljevina), koji je egzistirao od početka 10. vijeka do kraja 11. vijeka.

Giudicato Agugliastra prostirao se na istoku Sardinije duž obala Tirenskog mora, a njegova prijestolnica bio je Tortolì, sa sjevera je graničio sa Giudicatom Gallura, sa zapada sa Giudicatom Arborea a na jugu sa Giudicatom Cagliari.

Historija
---------

Giudicato Agugliastra iznikao je iz bizantske administrativne jedinice, koja se osamostala nakon što su muslimani osvojili Siciliju 827. i tako onemogućili komunikaciju između Sardinije i Bizanta. On je jedini manji poznati giudicat srednjovjekovne Sardinije, a pretpostavlja se da ih je bilo puno više. 

Već na početku 11. vijeka podpao je pod uticaj Republiku Pise, a već krajem vijaka pod vlast susjednog Giudicata Cagliari i prestao postojati. Iako se i nadalje spominjao kao vladarska titula onih koji su vladali tim krajem sve do 17. vijeka (Kapetan Giudicata Ogliastra).

Izvori
------

1. ↑  „*Giudicato*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 28. 5. 2013.

Vanjske veze
------------

* *Giudicato* na portalu Treccani ()
* *Giudicale* na portalu Sardegna cultura ()
**Calleigh Duquesne** je izmišljeni lik policijske detektivke i forenzičarke koja je predstavljala jednog od protagonista američke TV-serije *CSI: Miami*, odnosno jednu od troje koja je status protagonista zadržala od njenog početka do kraja.

Fiktivna biografija
-------------------

Calleigh Duquesne je rodom iz Louisiane. Njen otac Kenwall "Duke" Duquesne (čiji je lik tumačio John Heard) je advokat, a neimenovanu majku je kasnije opisivala kao "prijateljicu umjesto autoriteta", te da je u njihovoj kući "glas razuma bila dadilja". Roditelji su joj se razveli 1992. godine nakon "izuzetno gorkog procesa", a tome je velikim dijelom kumovao "Dukeov" alkoholizam. Usprkos svemu tome, Calleigh je ostala privržena ocu te imala običaj voziti ga kući kada bi zaglavio zbog opijanja.

Calleigh je tokom odrastanja naučila tečno govoriti španski, ali i razvila veliku ljubav prema streljaštvu i vatrenom oružju. Diplomirala je fiziku na Tulane University, prije nego što se priključila Policiji Miami-Dadea, odnosno forenzičkom timu koga vodi Horatio Caine.

Calleigh se među članovima tima ističe izuzetnom vedrinom i optimizmom, usprkos mračne prirode svog posla, kao i brojnih opasnih situacija i incidenata u kojima se i sama našla kao žrtva. Zbog svoje atraktivnosti privlači pažnju muškaraca, a sa nekoliko njih tokom serije ima ljubavne veze, pri čemu su oni u pravilu ili njeni kolege ili osobe vezane uz policiju i vojsku. Tako se u jednoj epizodi kao lik pojavljuje njen bivši momak, marinski snajperist koji njenom timu pomaže uhvatiti snajperista koji ubija ljude po ulicama Miamija. Njena kratka veza sa policijskim detektivom Johnom Hagenom (koga glumi Holt McCallany) završava kada on u trenutku duševnog rastrojstva počini samoubistvo. Potom ima vezu s agentom Tajne službe Peterom Elliottom, za koga se kasnije ispostavi da je bio dio istrage koju je državna tužiteljica Monica West vodila protiv Forenzičke laboratorije; zbog toga njihova veza propada, ali na kraju postanu prijatelji. Calleigh potom ima mnogo dužu i ozbiljniju vezu sa tajnim agentom ATF Jakeom Berkeleyeom, ali i ona na kraju propadne. Na kraju njen kolega Eric Delko prizna da je zaljubljen u nju, i ona priznaje da je zaljubljena u njega, pa započinju vezu. Iako se neće vjenčati, Calleigh usvaja dvoje djece - Austina i Patty North.

Vanjske veze
------------

* Calleigh Duquesne na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
*CSI: Miami* |
| --- |
| 1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • Sve epizode |
| Epizode | "Majami/Nju Jork Nonstop" • "Krivični let" • "Srećan Put" |
| Likovi | Horejšio Kejn • Keli Dukejn • Rajan Volf • Frenk Trip • Natalija Boa Vista • Džesi Kardoza  • Volter Simons • Megan Doner • Jelina Salas • Aleks Vuds • Tim Spidl • Tara Prajs • Erik Delko |
| Crossoveri | "Majami/Nju Jork Nonstop" • "Krivični let" • "Srećan Put" |
| *CSI: Miami* službeni website |
|  |
| --- |
|  |

**Giudicato Logudoro**, zvan i **Giudicato Torres** (talijanski: *Giudicato di Logudoro*, talijanski: *Rennu de Torres*), bio je jedan od četiri velika srednjovjekovna guidicata Sardinije, koji je egzistirao od 10. do 1259. godine. Giudicato Logudoro prostirao se po sjeverozapadu Sardiniji, njegova prva prijestolnica bio je drevni Torres (današnji Porto Torres), ali kako je stalno bio izložen saracenskim napadima s mora, prijestolnica je premještena dalje od obale, u sigurniju Ardaru, a na kraju u Sassari.

Historija
---------

Giudicato Logudoro iznikao je iz bizantske administrativne jedinice, koja se osamostala nakon što su muslimani osvojili Siciliju 827. i tako onemogućili komunikaciju između Sardinije i Bizanta, pa su otokom vladali lokalni vladari zvani giudici (iudiki ili iuighi). Negdje oko sredine 10. vijeka, Sardinija je podijeljena na četiri guidicata koji su bili nalik na tadašnje evropske kneževine ili kraljevine.

Giudicato Logudoro izašao je iz magle srednjeg vijeka 1065. za vrijeme vladavine Barisonea I (vladao poprilici od 1038. do 1073). On je doselio benediktinske redovnike na otok iz opatije Monte Cassino uz pomoć tadašnjeg opata Desideriusa (kasniji papa Viktor II), a u tome ga je podržavao i papa Aleksandar II i Godfrid III Lotarinški, markgrof Toskanske marke. Istovremeno, tomu su se žestoko protivili pizanski nadbiskupi koji su dotad imali glavni vjerski utjecaj na otoku. Nakon što je umro Barisone I, Arborea je izabrala vlastitog vladara (giudica) Mariana I, dok je Giudicato Logudoro izabrao Andreju Tanca Lacona. Negdje na početku 11. vijeka udružili su se Giudicato Logudoro i Giudicato Arborea.

Giudicato Logudoro egzistirao je do 1259. kada je umrla njegova posljednja vladarica (giudicessa) Adelasija, bez nasljednika. Nakon toga, Logudorom su vladale feudalne dinastije iz Genove, Doria i Malaspina, te dinastije iz Arboreje. U međuvremenu je Sassari postao nezavisna gradska komuna, država za sebe.

Izvori
------

1. ↑  „*Giudicato*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 2. 6. 2013.
2. 1 2 3  „*I giudicati come regni*" (talijanski). Regione Autonoma della Sardegna. Pristupljeno 2. 6. 2013.

Vanjske veze
------------

* *I giudicati come regni* na portalu Sardegna cultura ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 12144898592750291453
* GND: 1079325263

 |
|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Primjeri modernih džilbaba u plavim (lijevo) i ljubičastim tonovima (desno) |  | Primjeri modernih džilbaba u plavim (lijevo) i ljubičastim tonovima (desno) |
| Primjeri modernih džilbaba u plavim (lijevo) i ljubičastim tonovima (desno) |

**Džilbab** (arap. جلباب) je vrsta ogrtača koji se nosi u arapskom svijetu odnosno Arabiji, Levantu i Sjevernoj Africi. Seže od vrata odnosno ramena do gležnjeva i navlači se preko druge odjeće. Najsličniji je također arapskoj abaji uz razliku što se kopča s prednje strane, kao i zapadnjačkim dužim mantilima ili laganijim kaputima. Džilbab nema kapuljaču, no često se nosi u kombinaciji s raznim arapskim pokrivalima za kosu (al-amira, šajla, kimar), a ponekad i nikabom koji prekriva donji dio lica. Termin *džilbab* se za razliku od hidžaba i raznih drugih tipova arapske odjeće spominje u Kuranu:

> O poslaniče, reci svojim ženama, kćerima i vjernicama neka navuku svoje džilbabe, tako će se najlakše prepoznati pa neće biti napastovane.
> 
> – Kuran, 33:59

Međutim, značenje džilbaba nije precizno određeno i najčešće se interpretira kao duga lagana haljina starovjekovnog predislamskog porijekla. Današnji džilbabi mogu biti raznih boja i nisu isključivo ženska odjeća – specifične tipove nose i muškarci. U Indoneziji, džilbabi imaju drugačije značenje u odnosu na arapski svijet i podrazumijevaju svaku vrst odjeće koja pokriva kosu.

Veze
----

* Abaja

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  () El Guindi, Fadwa (1999.). *Veil: Modesty, Privacy and Resistance*. Oxford; New York: Berg Publishers, str. 136. 139.-140. i 143. ISBN 9781859739242, OCLC 491013959.
2. ↑  () Condra, Jill (2013.). *Encyclopedia of National Dress: Traditional Clothing Around the World*. Santa Barbara, California: ABC-CLIO, str. 442. ISBN 9780313376375, OCLC 780481236.
3. ↑  () Arimbi, Diah Ariani (2009.). *Reading Contemporary Indonesian Muslim Women Writers: Representation, Identity and Religion of Muslim Women in Indonesian Fiction*. Amsterdam: Amsterdam University Press, str. 71.-72. ISBN 9789089640895, OCLC 759876150.

Vanjske veze
------------

* Lockerbie, John (2023.): *Women’s dress*, Catnaps: Society 3

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Džilbab** |
|  | Potražite izraz ***džilbab*** u W(j)ečniku, slobodnom rječniku. |
**Matthew Nathan Drudge** (27. oktobar 1966 -) je američki novinar, webmaster i konzervativni politički komentator poznat kao osnivač i urednik novinskog internetskog portala *Drudge Report*. Slavu je stekao krajem 1990-ih kada je prvi "provalio" detalje o izvanbračnoj vezi predsjednika Billa Clintona sa Monicom Lewinski, pokrenuvši skandal poznat kao Monicagate. Otada je Drudge Report postao jedan od najčitanijih i najuticajnijih medija u SAD i svijetu, a sam Drudge jedna od najvažnijih ličnosti američke desnice. Iako ima konzervativne poglede na niz društvenih pitanja, pa je tako gorljivi protivnik prava na abortus, sam sebe voli opisivati kao libertarijanca.

Izvori
------

Eksterni linkovi
----------------

* Drudge Report
* Drudge Podcast Arhivirano 2020-12-11 na Wayback Machine-u - MP3 archive and podcast of Matt Drudge's Sunday evening radio show
* Drudge Report Archives (since Nov. 2001)
* Transcript, audio, video of Matt Drudge's National Press Club speech
* Matt Drudge na sajtu IMDb
**Hammer Film Productions** je britanska kompanija za proizvodnju filmova sa sjedištem u Londonu, najpoznatija po izuzetno hvaljenim i uticajnim horor filmovima 1950-ih i 1960-ih.

U svom originalnom obliku je nastala 1934. godine kada ju je osnovao glumac William Hinds, koji je nazvao po svom umjetničkom imenu "Will Hammer"; ubrzo nakon toga se Hinds povezao sa španskim emigrantom Enriqueom Carrerasom, sa kojim je istovremeno osnovao i distributersku kompaniju pod naslovom Exclusive Films. Hammer Films je otišao u bankrot tri godine kasnije, ali je Exclusive preživio i nastavio se baviti distribucijom sve do 1946. kada je Carreras ponovno pokrenuo snimanje filmova i obnovio Hammer Films. Produkcija je sve vrijeme bila žanrovski raznorodna, a njome su prvih decenija dominirali kriminalistički filmovi, često napravljeni po uzoru na hollywoodske film noire. Hammer se tek od sredine 1950-ih počeo orijentirati prema horor i SF žanru, a pri čemu su značajan doprinos dali režiseri Val Guest i Terence Fisher; potonji je napravio izuzetno popularne serije o grofu Drakuli i baronu Frankensteinu koje su učinile zvijezde od Christophera Leeja i Petera Cushinga. Hammer se sve vrijeme nastojao prilagoditi trendovima, pa je tako bio među prvima koji je koristio boju u horor-žanru, ali i slabljenje cenzorskih standarda karakteristično za 1960-e, što je omogućilo eksploatacijski sadržaj njihovih ostvarenja, najprimjetnije u tzv. filmovima o spiljskim djevojkama, čija su glavna atrakcija bila oskudno odjevene žene, poput Raquel Welch u *One Million Years B.C.*, odnosno lezbijske vampirice u tzv. Karnsteinskoj trilogiji početkom 1970-ih. U drugoj polovioi 1970-ih se Hammer pokazao manje sposobnosnim suočiti s konkurencijom iz Hollywooda i drugih kinematografija, te je počeo producirati sve manje filmova, sve do *The Lady Vanishes* iz 1979. godine, koji je bio njegov posljednji film u 20. vijeku. Nakon nekoliko pokušaja da se produkcija obnovi, Hammer je 2008. na MySpaceu distribuirao horor film *Beyond the Rave* čime počinje njegova suvremena djelatnost.

Vanjske veze
------------

***Hammer Film Productions*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official Hammer web site
* Hammer Film Productions na sajtu IMDb
* Hammer Horror BFI Screenonline article
* Hammer Horror Films List Arhivirano 2017-10-19 na Wayback Machine-u