recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mateo Jesús Garralda Larumbe** (Burlada, 1. prosinca 1969.), umirovljeni španjolski rukometaš i aktualni rukometni trener. Garralda je igrao na poziciji desnog vanjskog, a većinu svoje igračke karijere proveo je u Španjolskoj. Od 2023. godine trener je talijanskog kluba Albatro Siracusa.

Garralda se rukometom počeo baviti u rodnoj Burladi. Godine 1988. imao je svoj profesionalni debi u dresu BM Granollersa, odakle je 1991. godine prešao u Atlético Madrid. Nakon raspuštanja kluba 1992. prelazi u klub Teka Cantabria, s kojim je u dva navrata osvojio španjolsko prvenstvo, jedan superkup, jedan EHF Kup i jednu Ligu prvaka. Nakon dvije godine prelazi u Barcelonu, s kojom je u više navrata osvajao prvenstvo te domaće i međunarodne kupove. Uspješnu karijeru, mada ne tako trofejnu kao u Barceloni, imao je i u Portlandu, s kojim je također osvojio nekoliko prvenstava te nekoliko kupova. Godine 2006. u dobi od 37 godina, prelazi u Ademar León, gdje igra dvije sezone, prije nego prelazi u danski KIF Kolding. S Koldingom je 2009. godine postao danski prvak. Godine 2011. prelazi u AD Guadalajaru, gdje igra do 2012. godine kada odlazi u igračku mirovinu. Garralda je dugo vremena bio rekorder po broju nastupa u španjolskoj ligi, a do 2011. godine je bio i rekordni strijelac lige. 

Za reprezentaciju Španjolske debitirao je 1988. godine te je igrao sve do 2007. osvojivši niz međunarodnih odličja s reprezentacijom. Bio je dio reprezentacije koja je osvojila zlatnu medalju na Svjetskom prvenstvu 2005.; na tom je turniru bio proglašen za najboljeg desnog vanjskog turnira, što mu je bilo drugo takvo priznanje, nakon 1993. godine, kada je bio i treći najbolji strijelac prvenstva. Uz svjetsko zlato, ima tri srebra i jednu broncu s Europskih prvenstava te dvije brončane medalje s Olimpijskih igara. 

Nakon umirovljenja, Garralda se posvetio trenerskoj karijeri. Dvije je godine vodio AD Guadalajaru, nakon čega je jednu sezonu vodio rumunjski Știința Dedeman Bacău. Tokom 2015. godine kratko je vodio Portoriko da bi 2016. godine preuzeo reprezentaciju Čilea, koju je odveo na niz međunarodnih natjecanja. S klupe Čilea odlazi 2022. godine, nakon čega se posvećuje klupskom rukometu.
**Voitsberg** je grad na jugu Austrije od 9,437 stanovnika, on je i administrativni centar Okruga Voitsberg.

Geografske karakteristike
-------------------------

Voitsberg leži na jugu Štajerske u dolini rijeke Kainach, nedaleko od nešto većeg Köflacha.

Historija
---------

Najstarije naselje dokumentirano 1103. podignuto je oko crkve sv. Margarete (srušena 1890.) kod potoka - Tregistbach.
Novo naselje osnovao je babenbergovski vojvoda Leopold VI oko 1200. 
Voitsberg je 1245. prvi put dokumentiran kao grad, što je značilo da je dobio status grada.

Znamenitosti
------------

Od znamenitosti Voitsberg ima još uvijek dobro očuvane dijelove srednjovjekovnih gradskih bedema i bastion.

Pored tog ima i parohijsku crkvu iz 1690. - 1708. crkvu karmelićanskog samostana s kraja 17. vijeka sa baroknim enterijerom, kasnoromaničko - gotičku crkvu sv. Mihaela (prvi put dokumentiranu 1268), barokni Marijanski pil na glavnom trgu iz 1753. i ruševine zamka Obervoitsberg, koji je prvi put dokumentiran 1183.

Privreda
--------

Voitsberg je grad energetike sa dvije termoelektrane, starije iz 1956. snage 65 MW i novije iz 1982. snage 330 MW, pored tog ima i jednu hidroelektranu podignutu 1925. na rijeci Teigitsch (pritoka Kainacha) snage 30 MW.

Od 4,490 zaposlenih koliko ih je bilo 1991. oko polovice je radilo u tercijarnom sektoru.
Industrija Voitsberga proizvodi pumpe, cijevi, stakloa i alate.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Italija, San Martino Buon Albergo

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Steiermark" (engleski). City population. Pristupljeno 22. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Voitsberg*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 22. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Voitsberg*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Voitsberga* ()
Bodljikava žica.
**Bodljikava žica** je posebna vrsta žice namijenjena za izradu prepreka za vojne i druge namjene, naročito ograđivanje polja za ispašu stoke. Uz to se koristi za ograđivanje zatvora i koncentracionih logora.

Pronalazač je Amerikanac Džozef Gliden (Joseph Glidden) koji je 1874. na glatkoj žici svoje ograde ručno dodao bodlje radi bolje zaštite bašte. Patent je dobio te godine za mašinu za izradu dvostruke bodljikave žice. Njena upotreba brzo raste i već 1900. je proizvodnja oko 200000 tona godišnje.

U vojsci se masovno koristi od Burskog rata 1899-1902. a masovno je primijenjena u Prvom svjetskom ratu.

Konstrukcija
------------

Razne vrste bodljikave žice.
Po konstrukciji b. može biti jednostruka, dvostruka i trostruka.

Jednostruka je od čelika sa kvadratnim presjekom da se spriječi okretanje bodlji.

Dvostruka je najčešće u upotrebi za fortifikacije, ima 2 žice sa upletom dužine oko 50 mm. Žica je prečnika do 3 mm, gvozdena, modrožarena, savitljiva, otporna na rđanje i otpornosti na kidanje do 40 kp/mm2. Za veću otpornost protiv rđe može biti i pocinkovana. Bodlje su dužine oko 20 mm na svakih 100-150 mm, i obično imaju 4 šiljka od 2 komadića žice.

Upotreba
--------

Za 1 km jednoredne ograde treba oko 800 kg bodljikave žice, za dvorednu 2400 kg, i trorednu 3200 kg žice.

Tipovi
------

Postoji mnogo različitih vrsta bodljikave žice. Neke umjesto bodlji od žice koriste oštre komade metala (kao žilet).

Vidi još
--------

* Prepreke
* Fortifikacija
* Bangalor torpedo

Korištena literatura
--------------------

* Vojna enciklopedija, Beograd, 1970. knjiga prva, strana 650.

Vanjske veze
------------

***Bodljikava žica*** na Wikimedijinoj ostavi

* Muzej bodljikave žice Arhivirano 2011-02-22 na Wayback Machine-u
* Fotografije
* Istorija bodljikave žice[*mrtav link*]
**Grčka istinski pravoslavna crkva**, poznata i kao **Grčka starokalendarska crkva**, verska je zajednica nekanonskog pravoslavlja. Nepriznata je od strane Vaseljenske patrijaršije i ostalih pomesnih crkava.

Istorija
--------

Nastala je odvajanjem od Grčke pravoslavne crkve nakon što je ova prihvatila novojulijanski kalendar. Njeni pripadnici su poznati kao *„starokalendarci"*, zbog svog istrajavanja na starom kalendaru. Odbacuju ekumenizam kao jeres i kritikuju Grčku pravoslavnu crkvu zbog njenog članstva u Svetskom savetu crkava. Ona nema molitveno opštenje sa Grčkom pravoslavnom crkvom ni sa svim drugim pomesnim crkvama koje su članice SSC ili su u molitvenom opštenju sa nekom od članica.

Poznat je svetogorski manastir Esfigmen, koji im pripada, a koji je u javnosti zapažen po svojoj crnoj zastavi koja je istaknuta na njegovim zidinama, a na kojoj piše *„Pravoslavlje ili smrt"*.

Vidi još
--------

* Nekanonsko pravoslavlje
* Ruska istinski pravoslavna crkva

Izvori
------

* Nekanonsko pravoslavlje[*mrtav link*]
* Ep. Atanasije (Jevtić): „Zablude raskolnika tzv. 'Starokalendaraca'" Arhivirano 2011-08-23 na Wayback Machine-u
* Raskoli i sekte u istoriji Crkve, Pravoslavlje br. 901 Arhivirano 2014-05-16 na Wayback Machine-u
* Pravoslavlje kao izvor savremenog sektaštva, 16. mart 2011. Arhivirano 2011-10-17 na Wayback Machine-u

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična stranica Grčke istinski pravoslavne crkve Arhivirano 2012-03-13 na Wayback Machine-u ()
**Anatopija** je bila privremeno protesno selo u Papenburgu u Nemačkoj. Podignuto je 4. jula 1991. kada je omladina skvotirala ogroman gradilišni prostor (12km dugačak, 3km širok) na kom je kompanija Mercedes planirala izgradnju ceste za testiranje vozila.

Ekološko selo je podignuto da bi zaštitili retke biljne i životinjske vrste od izgradnje auto-puta. Selo je imalo mnoštvo kuća i koliba, podignutih od recikliranih otpadaka društva (plastičnih flaša, automobilskih guma i slično). U njemu su živeli razni ljudi sa raznih krajeva sveta, mnoge životinje i putnici, koji su često navraćali. Selo je promovisalo život u skadu sa prirodom, bez struje, vodovoda i automobila, a stanovnici su obrađivali zemlju i kuvali vegansku hranu zajedno. Pored toga, neprestano su se trudili da privuku pažnju javnosti na njihove anti-Mercedes proteste i otvorili su infošop koji je širio informacije o protestima i dešavanjima. 

Početkom 1994. je naređeno iseljenje Anatopije, a talas akcija uperenih protiv Mercedesa i Zelene partije, koja je prodala zemlju Mercedesu, je zapljusnuo Nemačku. Akcije su uključivale proteste, sabotaže i uništavanje Mercedesove imovine, a ukupna šteta je iznosila preko 200.000 eura. 

7. januara 1995. Anatopija je iseljena.

Vanjske veze
------------

* Članak o Anatopiji Arhivirano 2019-12-25 na Wayback Machine-u (na engleskom)

| * p
* r
* u
Skvotovi |
| --- |
| 
ABC No Rio • 
AKC Akcija • 
ASCII • 
Anatopija • 
Blauwe Aanslag • 
Bussana Vecchia • 
Can Masdeu • 
Can Pasqual • 
Centro Popolare Autogestito • 
Cine Princesa • 
DžKC • 
Ernst-Kirchweger-Haus • 
ELF eksperiment • 
Ex-Steffi • 
Elektromadonna • 
EuroDusnie • 
Grande Hotel Beira • 
Hafenstrasse • 
Köpi • 
KTS (Freiburg) • 
KUDRUC • 
Karlo Rojc • 
Kristijanija • 
Kulturzentrum Reithalle • 
Kunsthaus Tacheles • 
Leonkavalo • 
Londonski socijalni centar • 
Metelkova mesto • 
Molino • 
NDSM • 
Navalkejigo • 
Prestes Maia • 
Rampart socijalni centar • 
Rebel House • 
Rote Fabrik • 
Rote Flora • 
Slaakhuys • 
St. Agnes Place • 
Ungdomshuset • 
Univerzalna ambasada • 
Užupis • 
Villa Amalia • 
Vila Kiseljak • 
Villaggio Globale
 |  |
**Budslavska proslava** (bjeloruski: Будслаўскі абраз Маці Божай) je proslava u čast Budslavske ikone Blagoslovljene Djevice Marije koja se nalazi u bazilici Djevice Marije u selu Budslavu, Minsk, Bjelorusija. Samostanska grkva uvrštena je među deset crkava sa čudotvornim Gospinim ikonama.

Ikonu je uradio nepoznati umjetnik u 16. stoljeću. Papa Klement VIII poklonio je ikonu 1598. god. vojvodi od Minska Janu Dominikoviču povodom njegovog prelasku iz Protestanske u Katoličku crkvu. Nakon njegove smrti, ikona je prešla kapelanu Isaku Skalaju koji ju je 1613. god. poklonio bernardinskom samostanu u Budslavu.

Nematerijalna svjetska baština
------------------------------

Proslava ikone se održava u selu Budslav, u Minskoj oblasti. Od sedamnaestog vijeka, svake godine prvog vikenda u julu, desetine hiljada hodočasnika iz cijele Bjelorusije i drugih zemalja dolazilo je u Budslav kako bi učestvovalo u proslavama u čast ikone Gospe od Budslava. Ikona, zaštitnica beloruskog naroda, poznata je po mnogim čudima, a Budslav je prepoznat kao mjesto gde se, prema legendi, Gospa ukazala vjernicima jula 1588.

Dijelovi proslave: doček hodočasnika sveštenika, mise, noćna procesiju sa ikonom i svijećama, molitveno bdjenje mladih i sate molitve Majci Božjoj. Tradicija je sastavni dio istorije i kulture mjesne zajednice Budslav, čiji su nosioci ljudi svih uzrasta i društvenih statusa.

Budslau proslava se nalazi na UNESCO-voj Reprezentativnoj listi nematerijalnog svjetskog naslijeđa kao element nematerijalnog kulturnog naslijeđa u Bjelorusiji. Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog naslijeđa na zasjedanju koje je održano od 26. novembra do 1. decembra 2018. u Port Louisu u Mauricijusu.

Izvori
------

1. ↑  UNESCO: Nematerijalna kulturna baština u Bjelorusiji - ich.unesco.org, Pristupljeno, 4.1.2024()
2. ↑  „Budslavska proslava". *UNESCO - ich.unesco.org*. Pristupljeno 9. 12. 2023. ()

***Budslavska proslava*** na Wikimedijinoj ostavi
**Nanos** je kraška planina na istočnim granicama Notranjske u Sloveniji visoka 1262 metara.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Nanos* leži na sjeveroistoku Vipavske doline, a sa sjevera se nadovezuje na Trnovski gozd. Ta stjenovita planina duga je 12 i široka nekih 6 km, po nižim djelovima obrastla je šumama bukve, a po višim rastu borovi. Sam vrh ima oblik visoravni, a najviši vrh **Pleša** nalazi se sa istočne strane.

Karta sa pozicijom planine Nanos
Neposredno ispod vrha nalazi se planinarski dom - Vojkova koča, koji posjeti do 30.000 planinara i izletnika. Do njega je moguće doći i automobilom makadamskom cestom iz sela Podnanos u Vipavskoj dolini.

Nanos se uzdiže gotovo neposredno od autoputa Ljubljana - Koper, udaljen nekih 60 km kako od Ljubljane tako i od Nove Gorice i Rijeke, a Kopar je nešto bliži. Najveći broj planinara penje se strmijim istočnim padinama iz sela Razdrto.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Nanos*" (engleski). SummitPost. Pristupljeno 12. 05. 2014.

Vanjske veze
------------

***Nanos (planina)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Nanos* na portalu SummitPost ()
Yuichiro Miura, japanski skijaš i alpinista, prvi čovjek koji se na skijama spustio niz Everest
**Japanske ekspedicije na Mount Everest** počele su se pripremati 1963. godine. Od 1965 - 1969 godine nepalske vlasti su zabranili uspone na najveći dio himalajskih vrhova, tako da su svoje ciljeve Japanci mogli ostvariti 1970. godine. U podnožju Everesta istovremeno su se našle dvije japanske ekspedicije, koje su organizaciono i financijski bile potpuno nezavisne jedna od druge.

Japanska Mount Everest ekspedicija
----------------------------------

Prvu ekspediciju organizovao je Japanski alpinistički klub (*Japanese Alpine Club*). Brojala je 39 članova, uključujući 9 reportera, 21 Šerpa, 30 nosača i 30 u Baznom kampu, pa je po tome bila jedna od najbrojnijih ekspedicija. Vodio ju je Saburo Matsukata (70 godina).

Sa dva uspješna pokušaja Jugoistočnim grebenom, Japanci su prvi put osvojil Mount Everest, a na vrh su se popeli: 

* Teruo Matsuura,
* Naomi Uemura, japanski avanturista, prvi čovjek koji je solo dosegao Sjeverni pol, splavario niz Amazon i prvi se solo popeo na Denali. Poginuo je prilikom solo uspona na Denali u zimskim uslovima, jedan dan poslije svog 43. rođendana.
* Katsutoshi Hirabayashi i
* Chottare Šerpa

Pokušaj uspona preko Jugozapadne strane nije uspio zbog pogibije jednog penjača i jednog nosača. Ekspediciju je obilježila i smrt jednog japanskog penjača i jednog Šerpe.

Japanska Everest ski ekspedicija
--------------------------------

Druga japanska ekspedicija (JESE 1970) sastojala se od 34 člana među kojima su bila dva skijaša i 10 kamermana. Glavni cilj je bio obaviti prvi ski spust padinama Everesta i o tome snimiti dokumentarni film. Yuichiro Miura, kao član ekspedicije, je prvi čovjek koji se 6. maja 1970. godine na skijama spustio niz padine Everesta. Njegov silazak je iznosio vertikalno oko 2000 metara, u trajanju 2 minuta i 20 sekundi, počevši sa Južnog prevoja, sa visine preko 8000 metara. Ovaj uspjeh je dokumentovan 1975 godine kanadskim filmom *Čovjek koji se skijao niz Everest* (The Man Who Skied Down Everest). Američka akademija za dokumentarne filmove (Academy Award for Documentary Feature) te godine dodijelila je filmu prvu nagradu.

Tokom ekspedicije stradalo je 6 Šerpa na visini 5.700 m. pod naletom ledene lavine.

Yuichiro Miura je poznat kao prvi čovjek koji se 2003 godine u dobi od 70 godina popeo na Mount Everest. Uspon je ponovio i 2008 godine.Ovaj poduhvat je zabilježen u Ginisovoj knjizi rekorda. Godine 2013 ponovo se popeo na vrh, ali nije bio u stanju da se vrati, pa su ga iz Kampa na visini 6500 metara helikopterom spustili u Bazni kamp na 5.364 metara, odnosno u Katmandu.
**Malopoljska** (poljski: *Małopolska*, latinski: *Polonia Minor*) je ime za jednu od historijskih regija Poljske.

Danas postoji pod sličnim imenom jedno od 16 Poljskih vojvodstava - Malopoljsko vojvodstvo, ali na znatno manjem teritoriju.

Drevna *Malopoljska* prostirala se od Czestochowe na zapadu do Lublina na istoku, i od planina Zapadnih Karpata na jugu do blagih brežuljaka i zelenih dolina na sjeveru.

To je kraj gornjeg sliva rijeke Visle pored Krakova, u kom je još od antike živjelo zapandoslavensko pleme Vislani.
Krakov je 1038. postao Poljska prijestolnica, sa kraljevskom rezidencijom na brdu Wawel iz koje puca pogled na grad.

Na brežuljku Krakovskog starog mjesta se još uvijek mogu vidjeti ostaci crkve iz 10. vijeka. A dokaze o još starijem naselju iskopali su arheolozi na glavnom trgu Starog mjesta ispod temelja crkve sv. Vojtjeha Praškog iz 10. vijeka, to je bio paganski spomenik.

U novije vrijeme, od Podjele Poljske (1795.-1914.) - Malopoljska je bila austrijska pokrajina Galicija.
Kako je austrijska vladavina nad Malopoljskom bila nešto liberalnija u usporedbi sa prusko - njemačkom u Šleziji ili ruskom u Kongresnoj Poljskoj - Malopoljska je postala mjesto u kom se poljski patriotizam najeksplicitnije izrazio. 

Iz Malopoljske je najviše objekata iz Poljske upisano na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi, to su; Krakovsko staro mjesto, Drvene crkve u južnoj Malopoljskoj, Auschwitz, Kalvarija Zebrzydowska i rudnici soli Wieliczka i Bochnia.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Malopolska (Little Poland)*" (engleski). University at Buffalo. Arhivirano iz originala na datum 2011-06-04. Pristupljeno 25.01.2021.
2. ↑  „*O Małopolsce*" (poljski). Oficjalny portal województwa małopolskiego. Pristupljeno 25.01.2021.

Vanjske veze
------------

***Malopoljska*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Malopolska (Little Poland)* ()
**Otlica** (nem. *Ottelz*, ital. *Ottelza*) je naseljeno mjesto u sastavu općine Ajdovščina, regija Goriška, Slovenija.

Geografija
----------

Naselje se nalazi na obrubu Trnovskog gozda nad sjeverozapadnim rubom Vipavske doline, na cesti Predmeja-Col u Općini Ajdovščina.

Naselje čine posabni zaselci: ***Cerkovna vas***, ***Kitajska***, ***Kurja***, ***Sibirija*** i pojedinačna poljopriredna imanja u okolici. Otlica je duga približno 3 km. Mještani ime svojeg mjesta izgovaraju kao [**wtlca**].

Znamenitosti
------------

* Otlica je poznata prije svega po prirodnim znamenitostima, kraškom prirodnom mostu, nazvanom *Otliško okno* (približne visine od 12 m, a u najširem dijelu mjeri do 7 m). Kroz tu »gorsku voltu«, se pruža pogled na Vipavsku dolinu. je naselje dobilo ime »Otlica«.

* 2004. je Damjan Popelar u blizini *Otliškog okna* izradio kamenu spiralu, imenovanu *Puž*.

Univerzitet u Novoj Gorici je na Otlici 2005 postavio lidarski opservatorij, namijenjen snimanju aerosola.

Opis mjesta
-----------

Od javnih ustanova na Otlici su osnovna škola, crkva, Zadružni dom, dvorana, gostionica *Angora* (Angelska Gora), trgovina, i dr. Osnovnu školu na Otlici polaze djeca iz tri sela Otlica, Predmeja i Kovk.

Historija
---------

Za vrijeme II. svjetskog rata ovo je naselje često bilo strateško ishodište jedinici 9. korpusa NOVJ te mjesto ratnih sukoba 1943-1945.

Veliko Otliško okno
Do teritorijalne reorganizacije u Sloveniji nalazila se u sastavu stare općine Ajdovščina.

Stanovništvo
------------

Na popisu stanovništva 2011. godine, Otlica je imala 306 stanovnika.

| Broj stanovnika po popisima |
| --- |
| 1991 | 2002 | 2011 |
| 325 | 319 | 306 |
|

Galerija
--------

* unutrašnjost crkveunutrašnjost crkve
* Polžev stožec*Polžev stožec*

Otlica, panoramaOtlica, panorama

Vanjski linkovi
---------------

***Otlica*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Koordinate: 48° 17′ 60" SGŠ, 39° 43′ 60" IGD

**Sorokine** (ukr. *Сорокине*) je grad Ukrajini u Luganskoj oblasti. Prema proceni iz 2012. u gradu je živelo 44.574 stanovnika. 

Smešten je u Donbasu, a lokalna privreda mu se temelji na eksploataciji uglja. Predstavlja jedno od mlađih naselja u Ukrajini, s obzirom da je osnovan 1914. godine pod imenom Sorokino. U sovjetskom periodu je 1938. preimenovan u Krasnodon.

Najpoznatiji je po tome što se za vreme Drugog svetskog rata našao pod nemačkom okupacijom koja je trajala od 20. jula 1942. do 14. februara 1943. godine. U tom periodu je u gradu delovao pokret otpora poznat pod imenom Mlada garda, a čijim pripadnicima su u poratnom periodu posvećeni romani i istoimeni film. U gradu danas postoji muzej posvećen aktivnostima Mlade garde.

Stanovništvo
------------

Prema proceni, u gradu je 2012. živelo 44.574 stanovnika.

|
|  |
Kretanje broja stanovnika| 1979. | 1989. | 2001. | 2012. |
| --- | --- | --- | --- |
| 47.868 | 52.885 | 50.560 | 44.574 |

Spoljašnje veze
---------------

***Sorokine*** na Wikimedijinoj ostavi

Šablon:Klica-grad-Ukrajina
**Vercelli** je grad od 46.308 stanovnika u Italiji, glavni grad istoimene provincije Vercelli u Pijemontu.

Geografija
----------

Vercelli leži duž desne obale rijeke Sesije, udaljen 80 km istočno od regionalnog centra Torina.

Historija
---------

Bazilika Sant'Andrea
Katedrala Sant'Eusebio
Vercelli je nastao kao pristolnica Lebecila (Libicija), jednog od ligurskih plemena, a kad su ga zauzeli Rimljani postao je municipij. Na lokalitetu Campi Raudii (Raudijinim poljima) pored Vercellija, Hanibal je 218. pne. izvojevao svoju prvu pobjedu na Apeninskom poluotoku. Tu je i rimski general Gaj Marije 101. pne. pobjedio germansko pleme Kimbre.

Vercelli je još u 4. vijeku postao biskupsko središte, ali je tek 1817. postao nadbiskupija. Tokom srednjeg vijeka Vercelli je bio snažna nezavisna komuna, sve dok 1335. nije podpao pod vlast milanskih Viscontija. Od 1427. grad je pod savojskom dinastijom. Španjolci su ga okupirali u razdoblju od 1638. do 1659. godine.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost Vercellija je njegova katedrala Sant'Eusebio (temeljno rekonstruirana 1572), u čijoj se riznici čuva *Codex Vercellensis*, manuskript s kraja 10. vijeka. Vercelli ima i lijepu romaničko-gotičku baziliku Sant'Andrea izgrađenu od 1219. do 1224. te crkve San Cristoforo, San Paolo i San Francesco.

Privreda
--------

Vercelli je važno željezničko čvorište i značajni centar trgovine poljoprivrednog kraja poznatog po proizvodnji riže na dobro navodnjavanim poljima. Vercelli je i značajni industrijski centar, s velikim mlinovima i tvornicama tekstila, kemikalija, strojeva i prehrambenih artikla.

Gradovi prijatelji
------------------

* Francuska Arles
* Španija Tortosa

Izvori
------

1. ↑  „*ITALY: Piemonte*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 22. 5. 2013.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Vercelli*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 5. 2013.

Vanjske veze
------------

***Vercelli*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada Arhivirano 2013-06-04 na Wayback Machine-u ()
* *Vercelli* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 123150932
* LCCN: n80040568
* GND: 4119399-4
* SUDOC: 119904012
* NKC: ge416437

 |
**Varese** (latinski: *Baretium*, njemački: *Väris, Varès in Varesino*) je grad od 79.793 stanovnika u Italiji, glavni grad istoimene provincije Varese u Lombardiji.

Geografija
----------

Varese se prostire od obronaka masiva Campo dei Fiori (dio Alpa) do obala jezera Varese. Grad je udaljen oko 55 km sjeverno od regionalnog centra Milana, pa je ladanjsko izletnički grad, s puno vila i hotela.

Historija
---------

Varese je već od ranog srednjeg vijeka sjedište biskupa. U 11. vijeku Varese je kao komuna sudjelovao u međusobnim borbama s Milanom i Comom. U 13. vijeku je podpao pod uticaj milanskih Viscontija, tako da je od tada bio u sjeni tog grada. U 14. vijeku Varese je dobio statut, s visokim stupnjem samouprave koja je trajala gotovo do kraja 18. vijeka. Carica Marija Terezija poklonila je 1765. Varese Francescu Esteu, vojvodi od Modene, kao njegov privatni posjed. On je u njemu izgradio svoj dvorac koji je postao centar kulturno-političkog života kraja u tom vremenu.

Nakon što je Lombardija postala austrijska, Varese je postao administrativni centar jedne od šest provincija, kako je tad Lombardija podjeljena. Nakon poraza Napoleona i povratka austrijske vlasti u Lomabardiji, Varese je 1816. dobio status grada. Kod Varesea su 1859. jedinice Giuseppea Garibaldija pobjedile austrijske snage predvođene feldmaršalom Karlom von Urbanom. Varese je bio prvi talijanski grad koji je plebiscitarno odlučio za pripajanje Kraljevini Sardiji i tako ubrzao stvaranje Kraljevine Italije 1861. godine.

Znamenitosti
------------

Bazilika San Vittore
Velika znamenitost Varesea je bazilika San Vittore (1580–1615) s freskama lombardijske škole iz 17. vijeka i baroknim zvonikom, kao i palača gradske uprave, nekadašnji dvorac vojvoda d'Este izgrađen između 1766. i 1772. sa svojim veličanstvenim parkom. Lokalni muzej ima eksponate od prahistorijskih i rimskih do modernih vremena, uz prirodoslovnu kolekciju.

Pored grada nalazi se planina Sacro Monte di Varese sa hodočasničkom crkvom Santa Maria del Monte (1684), a ona je jedna od devet lokaliteta Sacri Monti na listi mjesta svjetske baštine u Evropi. Na masivu Campo dei Fiori nalazi se park prirode s poznatim opservatorijem.

Privreda
--------

Varese je važan centar industrije kože (poznat po cipelama), teksila, strojarstva i plastike.

Gradovi prijatelji
------------------

* Francuska Romans-sur-Isère
* Rumunija Alba Iulia

Izvori
------

1. ↑  „*ITALY: Lombardija*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 15. 5. 2013.
2. 1 2 3 4  „*Varese*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 5. 2013.

Vanjske veze
------------

***Varese*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada Arhivirano 2013-05-22 na Wayback Machine-u ()
* *Varese* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 155418799
* LCCN: n79038502
* GND: 4119370-2
* HDS: 007137
* NKC: ge737248

 |
**Verbania** je grad od 30.332 stanovnika u Italiji, glavni grad provincije Verbano-Cusio-Ossola u Pijemontu.

Geografija
----------

Verbania leži na jugozapadnoj obali jezera Maggiore, udaljena 185 km sjeveroistočno od regionalnog centra Torina. Grad ljeti postaje ladanjsko mjesto za velike talijanske gradove Milano i Torino.

Historija
---------

Verbania je novi grad, nastao tek 1939. kada su se gradići Pallanza i Intra sa svim svojim predgrađima ujedinili u jedinstveni grad. Za ime su odbrali antički naziv jezera Maggiore (*Verbania*). Veće i značajnije naselje Intra izrasla za srednjeg vijeka iz starijeg rimskog naselja. Tokom historije čitav kraj često je mjenjao gospodare, od milanskih Viscontija i Španjolaca do savojske dinastije. U gradu je između 1927. i 1952. živio slavni dirigent Arturo Toscanini.

Znamenitosti
------------

Šetnica uz jezero
Najveća znamenitost Verbanije je botanički vrt Villa Taranto. U centru se nalaze i dvije crkve iz 16. vijeka, San Secondo i Madonna di Campagna, a atrakcija je i Palazzo Dugnani iz 18. vijeka, u kom je danas smješten gradski muzej.

Privreda
--------

Uz turizam koji je danas najvažnija privredna grana Verbanije, grad ima i nešto industrije koja proizvodi tekstil, prehrambene artikle i strojeve.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Francuska Bourg-de-Péage
* Hrvatska Crikvenica
* Ujedinjeno Kraljevstvo East Grinstead
* Njemačka Mindelheim
 | * Španija Sant Feliu de Guíxols
* Austrija Schwaz
* Rumunija Piatra Neamț
 |

Izvori
------

1. ↑  „*ITALY: Piemonte*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 22. 5. 2013.
2. 1 2 3 4 5  „*Verbania*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 5. 2013.

Vanjske veze
------------

***Verbania*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada ()
* *Verbania* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 132522548
* LCCN: n80089398
* GND: 4356850-6
* BNF: cb12254814p (podaci)

 |
**Sergej Vadimovič Stepašin** (ruski Серге́й Вади́мович Степа́шин; 2.3. 1952. -) je ruski političar i obavještajac koji je nakratko služio kao premijer Ruske Federacije neposredno pred izbijanje Drugog čečenskog rata 1999. godine. Stepašin je poznat kao jedan od najodanijih suradnika predsjednika Borisa Jeljcina, koji ga je godine 1994. postavio za ministra federalne sigurnosti, odnosno načelnika FSK; njegova služba, koju su obilježili ruski neuspjesi u Prvom čečenskom ratu je okončana nakon talačke krize u bolnici Buđonovsk. U ruskoj javnosti je, osim zbog nesposobnosti, bio predmetom kritika zbog navodne prevelike bliskosti i "mekanog" pristupa prema čečenskim separatistima, odnosno izjava da "Rusija sebi može dozvoliti gubitak Dagestana", a što se tumačilo kao ohrabrenje vahabitskoj invaziji 1999. godine. Stepašin je smijenjen nedugo nakon invazije, a zamijenio ga je tadašnji šef FSB Vladimir Putin. Nakon toga se priključio liberalnoj političkoj stranci Jabloko na čijoj je listi izabran u Dumu na izborima u decembru 1999. godine. Svoje je zastupničko mjesto napustio kako bi postao predsjednik Računske komore Ruske Federacije, na čijem se mjesto nalazi dan-danas.
*Za ostale upotrebe, v. Mesta (razvrstavanje).*

**Mesta** (u Bugarskoj) ili **Nestos** (u Grčkoj) (grčki: Νέστος, bugarski: Места, turski: Mesta Karasu) je rijeka u jugoistočnoj Bugarskoj i sjeveroistočnoj Grčkoj. U antici rijeka Nestos bila je granica između Makedonije 
koja se prostirala zapadno od rijeke i Trakije koja je bila istočno od rijeke. To je peta po veličini rijeka u Bugarskoj i Grčkoj.

Geografske karakteristike
-------------------------

### Tok rijeke kroz Bugarsku

Rijeka Mesta formira se nakon spoja dviju rijeka koje izviru na obroncima Planine Rila, od rijeke *Černa Mesta* i Rijeke *Bjala Mesta* kod kordinata 42°07′10″N 23°35′10″E﻿ / ﻿42.11944°N 23.58611°E﻿ / 42.11944; 23.58611. 
Dužina rijeke kroz Bugarsku iznosi 110 km, Mesta ima 25 pritoka, od toga 13 prvoga reda. Tok rijeke u Bugarskoj je većim dijelom planinski, rijeka ima veliku visinsku razliku, a na pojedinim dijelovima teče kroz uske klisure. Rijeka ima prosječni istjek od 1,462 m³/s kod izvora (Černa Mesta) do 29,850 m³/s kod Hadžidimova kad napušta Bugarsku.

### Tok rijeke kroz Grčku

Mesta u bugarskim Rodopima
Dužina rijeke **Nestos**, kako se rijeka zove u Grčkoj je 120 km, u ovom dijelu rijeka ima 18 pritoka od kojih je najveći rijeka Dospat koja dolazi iz Bugarske. Nakon prolaza kroz sutjeske i klisure Rodapskog masiva, gdje teče kao brzica, rijeka u svom donjem dijelu teče kroz nizinu kao mirna ravničarska rijeka.

Ušće rijeke u Egejsko more nalazi se istočno od grada Kavala kod kordinata 40°50′51″N 24°48′15″E﻿ / ﻿40.84750°N 24.80417°E﻿ / 40.84750; 24.80417 nasuprot otoku Tasos (kod gradića Krisopoli). Tu rijeka tvori veliku deltu (440 km²), koja je danas nacionalni park.

U sjevernom planinskom dijelu rijeke izgrađene su dvije hidroelektrane, sa 3 velike brane i akomulaciona jezera; Tisavros, Platanovrisi i Temenos, koje proizvode ukupno 665 GWh električne struje.

Bibliografija
-------------

* Andreas Schulze: *Lagunen, Dünen, Urwälder: Nestos-Delta*, ISBN 978-3-89763-799-3.

Eksterni linkovi
----------------

***Mesta*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fotografije rijeke Arhivirano 2009-09-28 na Wayback Machine-u
* Bazen rijeke Meste ()
**Vibo Valentia** (latinski: *Hipponium*, do 1928. zvan **Monteleone di Calabria**, kog stanovnici i danas zovu **Monteleone**) je glavni grad istoimene talijanske provincije Vibo Valentije u Kalabriji. Grad je 2012. imao 33.118 stanovnika.

Geografija
----------

Vibo Valentia leži na jugu Italije, pored zaljeva Santa Eufemije, udaljen 100 km sjeverno od regionalnog centra Reggio Calabrije.

Historija
---------

Palača Luigi Razza (sjedište provincijskog parlamenta)
Vibo Valentia je izrastao na mjestu grčke kolonije *Hipponion*, o kojoj je u 1. vijeku pne. puno pisao i hvalio je rimski državnik i pisac Ciceron. Na ta vremena posjećaju ostatci zidina (izvan središta grada) i brojni predmeti koji se čuvaju u lokalnom muzeju. Nakon propasti Zapadnog Rimskog Carstva grad su razorili Arapi, a obnovljen je u 13. vijeku. Nakon tog bio je dio Napuljskog Kraljevstva kao i ostala Kalabrija, sve do ujedinjenja Italije. Vibo Valentia leži na trusnom tlu, pa je više put razaran i obnavljan nakon potresa. Posljednji veliki potresi zbili su se 1783. i 1905. godine.

Znamenitosti
------------

Normansko-hohenstaufenska tvrđava
Najveća znamenitost Vibo Valentije je normanski tvrđava iz 13. vijeka, koju je obnovio i proširio Fridrik II, car Svetog Rimskog Carstva. U gradu se nalaze i crkve San Michele i barokna Collegiata di San Leone Luca.

Privreda i transport
--------------------

Vibo Valentia je centar poljoprivrednog kraja, poznat po proizvodnji paradajza i njegovih konzervi. Grad ima i industriju vagona i strojeva.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Italija Corleone
* Poljska Ruda Slaska
 | * Srbija Vrnjačka Banja
* Argentina Ituzaingó
 |

Izvori
------

1. 1 2  „*Italy: Calabria*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 4. 7. 2013.
2. 1 2 3 4 5  „*Vibo Valentia*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 6. 7. 2013.

Vanjske veze
------------

***Vibo Valentia*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada ()
* *Vibo Valentia* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 141967957
* LCCN: n85278138
* GND: 4267384-7
* BNF: cb145148526 (podaci)

 |
**Protest** (od latinskog glagola: *protestari* = protiviti se) je termin iz građanskog prava, to je službena sudska potvrda da mjenica nije u roku plaćena.

Ili pravničkim jezikom, rečeno, *Protest* je javna isprava, kojom je nadležno tijelo potvrdilo nastupanje barem jedne od činjenica koje zakonitom imaocu mjenice daju pravo mjeničnog regresa i kojom se ujedno svjedoči kako je imalac mjenice poduzeo sve propisane za to potrebne radnje. Ako mjenični ovlaštenik podnese mjenicu na akcept, a trasat odbije akceptirati mjenicu ili je akceptira samo djelomično ili propusti datirati mjenicu koja dospijeva na određeno vrijeme po viđenju, ili ako trasat o dospijeću ne isplati čitavu mjeničnu svotu, mjenični ovlaštenik ima pravo podići - *protest* odnosno zahtijevati od nadležnog tijela da potvrdi postojanje činjenice - koja se stvarno dogodila.

Izvori
------

1. ↑   Bratoljub Klaić (1978). „Rječnik stranih riječi" (hrvatskosrpski). Nakladni zavod Matice Hrvatske. str. 1103. Pristupljeno 14. 02. 2013.
2. ↑  „*protest*" (hrvatski). Limun. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-05. Pristupljeno 14. 02. 2013.

Vanjske veze
------------

* *Protest* na portalu Limun Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u ()
**Terni** (ital. *Terni*) je grad u Centralnoj Italiji. Terni je najveći grad i administrativni centar istoimene provincije Terni u regiji Umbriji, u kojoj je drugi po veličini grad.

Geografija
----------

Via Roma, tipična ulica starog Ternija
Grad Terni nalazi se u središnjem delu Italije, na jugu Toskane. Grad leži 80 km južno od Perugie, centra regije. Od glavnog grada Rima je udaljen 115 km severno.

**Reljef**: Terni se razvio u ravnici reke Nere koja je okružena brdima i planinama središnjeg dela Apenina. Grad se prostire na visini od oko 130 m.

**Klima**: Klima u Terni je izmenjeno sredozemna zbog unutarkopnenog položaja grada.

**Vode**: Kroz Terni protiče reka Nera, svega par kilometara od njenog uliva u reku Tibar zapadno od grada.

Historija
---------

Naselje na mestu Ternija postojalo je još za vreme praistorije, a prvi poznati stanovnici bili su Sabinjani. Rimljani su ovo područje zauzeli u 3. veku pne. i osnovali grad pod nazivom **Interama** (latinski: *Interamna*), u prevedu "između dve reke". Iz ovog naziva nastao je današnji naziv grada.

Na početku srednjeg veka od 755. Terni je u sastavu Langobardskog kraljevstva. Posle toga grad postaje polunezavisna komuna u okviru Umbrije, da bi krajem srednjeg veka bio priključen Papinskoj Državi. Sledećih nekoliko vekova Terni ostaje u ovom stanju, ali se u gradu dešava rana industrijalizacija povezana sa proizvodnjom čelika.

1870. g. Terni je pridružen novoosnovanoj Kraljevini Italiji. Grad se naglo razvija zahvaljujući razvoj industrije (naročito proizvodnje čelika). Međutim, ovaj pogodnost pokazala se kao strahovit problem u toku Drugog svetskog rata, kada je grad bombardovan više od 100 puta da bi se uništila za rat ključna grada industrije. Posle rata grad je obnovljen.

Stanovništvo
------------

Prato danas ima preko 112.000 stanovnika, mahom Italijana. To je 3 puta veće nego pre jednog veka. Tokom proteklih decenija u grad se doselilo mnogo doseljenika iz inostranstva, najviše Kineza.

Privreda
--------

Terni je poznat po proizvodnji čelika i čeličanama.

Galerija slika
--------------

* Gradska katedralaGradska katedrala
* Eksponati u gradskom arheooškom muzejuEksponati u gradskom arheooškom muzeju
* Palata SpadaPalata Spada
* Crkva sv. FranjeCrkva sv. Franje

Gradovi prijatelji
------------------

Terni im ugovore o prijateljstvu i suradnji sa slijedećim gradovima:

* Španija Cartagena
* Francuska Saint-Ouen
* Češka Prag (8 distrikt)
* Mađarska Dunaújváros

Vanjske veze
------------

***Terni*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni portal grada ()
* AboutTerni.com Arhivirano 2005-03-28 na Wayback Machine-u
* Gradski portal ()
* TerniWeb Arhivirano 2008-06-25 na Wayback Machine-u ()
* Terni na portalu UmbriaTravel Arhivirano 2015-03-01 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 157121985
* LCCN: n81149900
* GND: 4106179-2
* NKC: ge305393

 |
U **ekonomiji**, **bruto domaći proizvod** (**BDP** ili **GDP**\*) predstavlja ukupnu produkciju roba i usluga, ostvarenu u nacionalnoj ekonomiji (domicilnoj zemlji), bez obzira na vlasništvo. To podrazumeva da BDP uključuje vrednost produkcije stranih lica (kompanija) u zemlji, a isključuje aktivnosti firmi u vlasništvu domaćih rezidenata u inostranstvu. BDP predstavlja ukupno stvoren domaći dohodak. Sama definicija BDPa po rječima osnivača tih mjerenja nema nikakve veze s predstavljanjem podataka o poboljšanje ili pogoršanje kvalitete života stanovnika neke države.

**Bruto domaći proizvod po tržišnim cenama** (*gross domestic product at market prices* – po tržišnoj koncepciji) predstavlja krajnji rezultat proizvodne aktivnosti. Sastoji se od ukupne proizvodnje dobara i usluga umanjene za međufaznu potrošnju. Dobija se a) zbrajanjem bruto dodatne vrednosti svih proizvodnih jedinica rezidenata ili b) zbrajanjem svih dohodaka ostvarenih u tekućoj proizvodnji (zarade zaposlenih, poslovni višak, amortizacija osnovnih sredstava) i poreza na proizvode umanjenih za subvencije ili v) zbrajanjem vrednosti dobara i usluga za finalnu potrošnju, obračunatih po nabavnim cenama i umanjenih za vrednost uvoza dobara i usluga.

Najčešće korišćen makroekonomski agregat u Sistemu nacionalnih računa je bruto domaći proizvod, koji predstavlja meru finalne proizvodnje. Naime, proizvodnja se u sistemu nacionalnih računa definiše po širem konceptu i obuhvata niz usluga (finansijske, obrazovne, zdravstvene, socijalne zaštite, delatnosti državne uprave i odbrane, privrednih i stručnih udruženja, humanitarnih organizacija, udruženja građana itd.) koje nisu obuhvaćene društvenim proizvodom po materijalnom konceptu proizvodnje.

### Bruto društveni (nacionalni) proizvod naspram bruto domaćeg proizvoda

**Bruto društveni proizvod** ili **bruto nacinalni proizvod** (**BNP**; engl. ) predstavlja ukupnu produkciju roba i usluga jedne nacinalne ekonomije, u određenom periodu po tržišnim cenama. On uključuje sve dohotke domaćih lica ostvarene ekonomskim aktivnostima u zemlji i inostranstvu. GNP meri ukupan dohodak zarađen od strane nacije. Na primer, ako građanin Srbije poseduje stambenu zgradu u Minhenu, zakupni dohodak koji zaradi je deo nemačkog GDP , zato što je zarađen u Nemačkoj. Ali kako je ovaj zakupni dohodak činilac plaćanja inostranstvu, u krajnjem svođenju računa ipak nije deo nemačkog GDP, već srpskog. Drugim rečima, domaći bruto društveni proizvod uključuje dohotke (plate, profite i zakupninu – rentu) od ostatka sveta, a isključuje plaćanja činilaca dohotka ostatku sveta, tj.: Smohaa

Vidi još
--------

* Nacionalni dohodak

***Bruto domaći proizvod*** na Wikimedijinoj ostavi
Topografska karta Pamira
Administrativna podjela Pamira
Etnička karta Pamira
Zaštićena područja na Pamiru
**Pamir** je planinski masiv koji se nalazi na sjecištu planinskih lanaca Tanšan, Karakorum, Kunlun i Hindukuš. Većina planina nalazi se u Tadžikistanu. Dijelovi Pamira prositiru se i u državama: Kirgistan, Afganistan i Pakistan. Wakhan koridor prolazi kroz Pamir.

Geografija
----------

Tri najviša vrha su Ismoil Somoni (7495 m, od 1932. do 1962. poznat kao Staljinov vrh, te od 1962. do 1998. kao Vrh komunizma), zatim Vrh nezavisnosti (7165 m) i Pik Korženevski (7105 m). U gorju se nalazi i mnogo ledenjaka, uključujući i 72 km dugi ledenjak Fedčenko, najveći u bivšem SSSR-u i najveći izvan polarne regije.

Klima
-----

Pamir je tokom čitave godine prekriven snijegom. Prevladavaju duge i oštre zime te kratka i hladna ljeta.

Ekonomija
---------

Ugljen se kopa na zapadnom dijelu, dok je u ostatku planinske regije glavni izvor zarade uzgajanje ovaca.

Prijevoz
--------

Masivom prolazi Pamirski autoput, drugi najviši put svijeta, nakon Karakorumskog autoputa. Pamirski autoput povezuje Dušanbe u Tadžikistanu i Oš u Kirgistanu te predstavlja glavnu liniju snadbijevanja ove izolirane regije.

Povezano
--------

* Nacionalni park Tadžikistan

Vanjske veze
------------

***Pamir*** na Wikimedijinoj ostavi

* Informacije i fotografije
* *The Pamirs. 1:500.000 - Turistička karta Gorno-Badkshan-Tadžikistana i informacije o regiji.* Verlag „Gecko-Maps", Switzerland 2004 (ISBN 3-906593-35-5)
* Turistički ured u Khorogu (Tadžikistan) Pamirs Tourism Association

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 242535951
* GND: 4044435-1
* NDL: 00629008
* NKC: ge130363

 |
**Trevi** (akronim **R. II.** ) je drugi od 22 riona talijanskog glavnog grada Rima, koji leži istočno od obale rijeke Tibar, odmah do riona Colonna. Njegovo ime *Trevi* potječe od *Treio*, *Treghio* ili *Trevio*. Ove riječi su za srednjeg vijeka značile nešto kao raskršće jer su se kod današnje Fontana di Trevi spajale tri ulice (latinski: *trivium*).

Historija
---------

Trevi je rione još od vremena Rimske Republike, za Rimskog Carstva bio je podjeljen na dva riona, *VI. - Alta Semita* i *VII. Via Lata*. Za srednjeg vijeka Trevi je bio naseljen gibelinima među kojima je dominirala porodica Colonna. Od renesanse do 17. vijeka Trevi je bio rezidencija papa koji su tu stanovali u Kvirinalskoj palači odnosno palači Barberini.

Fontana di Trevi
Najpoznatiji stanar Trevija bio je Michelangelo Buonarroti koji je u njemu 1564. i umro, u dobi od 89 godina. Njegovog doma u *Macel de 'Corviju* danas više nema, a nalazio se pored trga Piazza Venezia. Michelangelo je i pokopan u Treviju, konkretno u klaustru Bazilke Santi Apostoli, ali nije dugo ostao jer mu je jedne noći leš ukraden i prebačen u Firencu.

Trevi je u svom današnjem obliku službeno postao rimski rione 1743. godine, dekretom pape Benedikta XIV. Kvart je nakon 1870. značajno promijenio izgled jer je dobar dio malih kuća porušen zbog gradnje ulice Tritone i tunela Umberto.

Znamenitosti
------------

* Palazzo Barberini
* Fontana di Trevi
* Fontana del Tritone
* Kvirinalska palača

Izvori
------

1. ↑  „Popolazione iscritta in Anagrafe" (talijanski). Laboratorio Roma. Pristupljeno 12. 4. 2018.
2. 1 2 3 4 5  „*Rione Trevi*" (engleski). RomaSegreta. Pristupljeno 14. 4. 2018.

Vanjske veze
------------

***Trevi (regija u Rimu)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Rione Trevi* ()

| * p
* r
* u
Rajoni Rima |
| --- |
| I - Monti • II - Trevi • III - Colonna • IV - Campo Marzio • V - Ponte • VI - Parione • VII - Regola • VIII - Sant'Eustachio • IX - Pigna • X - Campitelli • XI - Sant'Angelo • XII - Ripa • XIII - Trastevere • XIV - Borgo • XV - Esquilino • XVI - Ludovisi • XVII - Sallustiano • XVIII - Castro Pretorio • XIX - Celio  • XX - Testaccio • XXI - San Saba • XXII - Prati |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 304911310
* GND: 4458842-2

 |
**Tetanure** (lat. Tetanurae, "kruti repovi") su kladus u koji spada većina dinosaura teropoda, zajedno sa pticama. Tetanure (ili tetanurini) prvi put se javljaju tokom perioda rane do srednje jure.

Definicija
----------

Jacques Gauthier je 1986. tetanurama dao njihov naziv iz kladističkih razloga i okarakterisao ih kao veliku grupu dinosaura teropoda. Gauthierov članak bila je prva ozbiljna primjena kladistike u paleontologiji kičmenjaka.

Tetanure se definira kao sve teropode koji su u bližem srodstvu sa današnjim pticama nego s rodom *Ceratosaurus* (npr. Padian et al. 1999). Gauthier je smatrao da se ona sastoji od skupina Carnosauria i Coelurosauria, mada kasniji istraživači smatraju mnoge "karnosaure" celurosaurima ili primitivnim tetanurama (međutim, vidjeti Rauhut, 2003). Paul Sereno (1999) je stvorio naziv **Neotetanurae** za čvor koji spaja skupine Carnosauria (kod njega Allosauroidea) i Coelurosauria, a isključuje druge tetanure poput megalosauroida. Padian et al. (1999) su dali sinonimnu definiciju za **Avetheropoda** Gregoryja Paula (1988), ali je ta definicija objavljena malo kasnije.

Raspon
------

Porijeklo tetanura još uvijek nije sigurno utvrđeno. Tvrdi se da je *Cryolophosaurus* bio prvi pravi pripadnik te grupe (mada su neki osporili takvu identifikaciju, te se čini da je *Cryolophosaurus* u bližem srodstvu sa dilofosauridima). Čak i ako je *Cryolophosaurus* zaista pripadnik tetanura, prema tome ne bi postojali fosili tetanura iz trijasa, kada je ta grupa trebalo da je nastala, s obzirom na prisustvo celofisoida (ukoliko se koristi stara definicija ceratosaura). To daje veću validnost novijem viđenju da tetanuri i ceratosauri dijele zajedničkog pretka i zajedno formiraju kladus naprednih teropoda.

Veliki grabežljivi spinosauridi i alosauridi raširili su se tokom kasne jure i rane krede, naročito u Gondvani, ali čini se da su izumrli prije kraja krede, moguće zbog kompeticije sa abelisauridima i tiranosauridima. Raznoliki celurosauri opstali su do kraja mezozoika, nakon kojeg su izumrli svi osim krunske grupe ptica. Današnje ptice jedini su živući predstavnici kladusa Tetanurae.

Izvori
------

* Gauthier, J. A. (1986). „Saurischian monophyly and the origin of birds". u: Padian, K.. The Origin of Birds and the Evolution of Flight. Memoirs of the California Academy of Sciences. **8**. California Academy of Sciences. str. 1–55. ISBN 0-940228-14-9
* Padian, K.; Hutchinson, R. M.; Holtz, T.R. Jr. (1999). „Phylogenetic definitions and nomenclature of the major taxonomic categories of the carnivorous Dinosauria (Theropoda)". *Journal of Vertebrate Paleontology* **19** (1): 69–80. DOI:10.1080/02724634.1999.10011123.
* Paul, G. S. (1988). *Predatory Dinosaurs of the World*. New York: Simon and Schuster. ISBN 0-671-61946-2.
* Rauhut, O. W. M. (2003). *The interrelationships and evolution of basal theropod dinosaurs*. Special Papers in Palaeontology. **69**. Wiley. ISBN 0-901702-79-X.
* Sereno, P. C. (1999). „The evolution of dinosaurs". *Science* **284** (5423): 2137–2147. DOI:10.1126/science.284.5423.2137. PMID 10381873.