recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Monte Titano** (prevedeno Planina Titana) je planina na Apeninskom poluotoku pored istočne obale Jadranskog mora.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Monte Titano* je sa svojih 739 m  najviša točka Republike San Marino, on se uzdiže istočno od zadnjih kuća, grada San Marina.

Planina u historiji
-------------------

Prema legendi o osnivanju San Marina, na ovoj planini je Sveti Marin u 14. vijeku osnovao svoju pustinju koja je u 8. vijeku prerasla u samostan. Planina je pružala izvrstan pogled okolice i tako postala presudna za opstanak Republike San Marino. Zbog tog je ona na njoj izgradila fortifikacijske objekte; tornjeve, zidine i bastione - znane kao **Tre torri** (Tri tornja San Marina).

Od tri tornja na vrhovima Monte Titana najstariji je **Guaita** (ili **Rocca**), izgrađen u 11. vijeku. Toranj je stekao slavu kao neosvojiv, što je unaprijed obeshrabrilo mnoge potencijalne osvajače grada. Tokom križarskih ratova u 13. vijeku, izgrađen je drugi toranj, **Cesta** (na najvišem vrhu), a treći najmanji - **Montale**, na posljednjem vrhu brda, krajem 13. vijeka. 

Ta tri tornja postali su simboli San Marina, te se nalaze na zastavama i grbovima Republike i grada San Marina.

Planina danas
-------------

Historijski centar grada San Marina i Monte Titano su 2008. uvršteni na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi kao rijedak primjer očuvane arhitektonske baštine i male srednjovjekovne republike, koju nije narušio i ugrozio industrijski razvoj. 

Zaštićeno područje ima površinu od 55 hektara, te prijelazno područje od 167 ha.

Galerija slika
--------------

* Toranj GuaitaToranj Guaita
* Toranj CestaToranj Cesta
* Toranj MontaleToranj Montale

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*San Marino*" (talijanski). Encyclopedia Italiana Treccani. Pristupljeno 12. 11. 2012.
2. ↑  „*San Marino*" (engleski). UNESCO. Pristupljeno 12. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

* Territorio San Marino na na portalu Il portale della Repubblica di San Marino ()

***Monte Titano*** na Wikimedijinoj ostavi

43°55′42″N 12°27′08″E﻿ / ﻿43.92833°N 12.45222°E﻿ / 43.92833; 12.45222
**Ramzes I** je bio osnivač devetnaeste dinastije egipatskih faraona. Nije sigurno kada je vladao, ali najverovatnije je to bilo od 1306. pne. do 1304. pne. ili od 1292. pne. do 1290. pne.

U početku nazvan **Paramesu**, Ramzes I nije bio kraljevskog porekla. On je rođen u uglednoj porodici, koja je poticala iz Avarisa, nekadašnje prestonice Hiksa. Bio je profesionalni vojnik. Horemhab je Ramzesa I postavio za princa regenta za vreme svog života, sa sličnim titulama koje je on sam nosio za vreme dok je Tutankamon bio živ. Ramzes je, takođe, imao religijske titule i služio Amonu. Kao takav, odigrao je značajnu ulogu u ponovnom oživljavanju stare egipatske religije (posle Akhenatonovog atonizma).

Horemheb i drugi vladari koji su ga nasledili, birali su nekad naslednike nekraljevskog porekla. Tako je Horemheb, koji nije bio kraljevskog porekla, postepeno napredovao u vojsci, postao kraljevski savetnik, i napokon faraon. On je imenovao Ramzesa I za princa, i ovaj ga je, posle Horemhebove smrti, nasledio na prestolu. Sa Ramzesom I je počela devetnaesta dinastija, iako su neki ramesidski faraoni smatrali Horemhaba njenim osnivačem.

Kada je stupio na presto, Ramzes je uzeo *pranomen*, ili kraljevsko ime **Menpetire**, koje znači približno „postavljen snagom Raa". Ipak, one je poznatiji po svom ličnom imenu, koje se nekad izgovara **Ramesu** ili **Rameses**, i znači „rođen od Raa".

Ramzes I je već bio u godinama kada je krunisan. On je postavio svog sina Setija I, da služi kao vezir. Ramzes je umro nakon svoje veoma kratke vladavine. Sahranjen je u Dolini kraljeva. Njegova grobnica je otkrivena 1817. godine.

Vidi još
--------

* Spisak faraona

Literatura.
-----------

* Ijan Šo. Oksfordska istorija starog Egipta. Klio (Clio), 2004. ISBN 86-7102-137-8

Spoljašnje veze
---------------

* Ramesses I: The search for the Lost Pharaoh Arhivirano 2011-02-28 na Wayback Machine-u
* Ramesses I: Founder of the 19th Dynasty

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Horemheb** | **Egipatski faraonDevetnaesta dinastija** | Nasljednik:**Seti I** |

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Ankh | Značajni stari Egipćani | Ankh |
| **Vladari starog carstva**: Narmer | Menes | Džoser | Sneferu | Khufu | Khafra | Menkaura | Pepi II |
| **Vladari srednjeg carstva**: Mentuhotep II | Mentuhotep IV | Senusret III | Amenemhat III | Sobekneferu |
| **Vladari novog carstva**: Hatšepsuta | Tutmos III | Amenhotep III | Akhenaton | Tutankamon | Ramzes I | Ramzes II |
| **Ostali vladari**: Psametikus I | Šošenk I | Piankhi (Pije) | Taharka | Ptolemi I | Kleopatra VII |
| **Supruzi i supruge vladara**: Tetišeri | Ahmos-Nefertari | Ahmos | Tije | Nefertiti | Ankesenpaten | Nefertari | Marko Antonije |
| **Dvorski zvaničnici**: Imhotep | Veni | Ahmos, sin Ebane | Ineni | Senemut | Ija | Maja | Juni | Maneto | Potinus |

***Ramzes I*** na Wikimedijinoj ostavi
**Adžari**, ili **Adžarci** (gruz. *აჭარლები*), su etnička podgrupa Gruzijaca, koja pretežno živi u Gruziji, odnosno u Adžarskoj Autonomnnoj Republici. Adžari su većinom islamske veroispovesti, a govore dijalektom gruzijskog jezika, koji spada u gruzijsku grupu južnokavkaske porodice jezika.

Adžari su vlastiti identitet službeno dobili tek na sovjetskim popisima stanovništva iz 1926. godine. Prije toga su se izjašnjavali kao "muslimanski Gruzijci".

Od raspada Sovjetskog Saveza i proglašenja nezavisnosti Gruzije 1991. godine, Adžarija je uživala *de fakto* nezavisnost. Nakon svrgavanja Eduarda Ševarnadzea u Revoluciji ruža godine 2003, nova gruzijska vlada je godine 2004. uspjela svrgnuti adžarskog vođu Aslana Abašidzea i značajno smanjiti autonomiju Adžarije. Kao posljedica svega toga navodi se da je došlo do značajne "re-kristijanizacije" Adžarije, odnosno nastojanja da se uguši posebni adžarski identitet, tako da je danas službeno među Adžarcima pravoslavlje zamijenilo islam kao većinsku vjeru. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **etnologiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


***Adžari*** na Wikimedijinoj ostavi
**José Luandino Vieira**, rođen kao **José Vieira Mateus da Graça** (Ourém, 4. svibnja 1935.) je portugalsko-angolski pisac, najpoznatiji po svojim kratkim pričama i romanima. 

Iako je rođen u Portugalu te je i po nacionalnosti Portugalac, Luandino je 1938. godine s roditeljima preselio u Angolu, gdje je odrastao u većinski afričkim četvrtima (*musseque*) Luande. Kada je započeo pisati, koristio je jezik karakterističan za te *musseque*, zapravo svoj portugalskog i kimbundua. U dobi od 15 godina napustio je školu i zaposlio se kao mehaničar. 

U mladosti je bio u potpunosti posvećen nezavisnosti Angole. Godine 1961. nakon intervjua za BBC u kojem je otkrio tajne popise dezertera iz portugalske vojske koji su se borili u Africi, uhapšen je te je u zatvoru proveo punih 11 godina. Prva značajna zbirka priča, *Luuanda*, objavljena mu je 1963. godine te je, unatoč činjenici da je bila nagrađena, bila zabranjena u Portugalu do 1974. godine zbog prikaza opresivnosti portugalske uprave u Angoli. U svojim je tekstovima Luandino pratio strukturu afričke usmene predaje i analizirao surovu realnost portugalske vladavine u Angoli. U noveli "A vida verdadeira de Domingos Xavier" (1974.) istovremeno analizira i okrutnost portugalske uprave i hrabrost običnih Angolaca u tom periodu. 

Nakon što je Angola stekla nezavisnost 1975. godine, Luandino je ostao i novoj zemlji, pomažući u razvoju književnosti. Godine 2006. Luandino je odbio prestižnu portugalsku nagradu Camões i novčanu nagradu od €100,000, navodeći osobne razloge za tu odluku.

Vanjske poveznice
-----------------

* Luandino Vieira biography. Arhivirano 2011-07-17 na Wayback Machine-u
**Jovan Skilica** (grč. Ιωάννης Σκυλίτζης, druga polovina 11. veka) bio je vizantijski hroničar.

Skilica je napisao *Kratku istoriju* (Σύνοψις Ἱστοριῶν) kao povest vizantijskih careva, pa je i klasifikacija građe izvedena na tom principu. U ovom delu, datom kao nastavak Teofanove *Hronike*, Skilica obrađuje vreme od 811. do 1057. godine. U predgovoru daje važan pregled i karakteristike vizantijskih istorijskih dela koja su delimično izgubljena. U jednom od rukopisa delo se završava tek 1079. godinom: taj nastavak, kompilacija nepoznatog autora, označava se kao *Scylitzes Continuatus*, i predstavlja, najvećim delom, parafrazu dela Mihaila Atalijata.

Skilica je sebi stavio u zadatak da na osnovi usmenih svedočanstava i starijih dela, koja su po njegovom shvatanju bila netačna, tendenciozna i kontradiktorna, ispiše nov istorijski pregled oslobođen svih ovih nedostataka. Za doba od 811. godine do sredine 10. veka služio se pre svega *Teofanovim nastavljačem*, Josifom Genesijem i drugima. Za kraj 10. i početak 11. veka koristio je izvore koji su danas izgubljeni: Teodora iz Sevastije, odnosno Teodora iz Side, Dimitrija iz Kizika i Jovana Lida. U tome i leži veliki značaj Skilicinog dela: za skoro ceo jedan vek njegova istorija je danas osnovni i najvredniji izvor.

Sklicino delo po kompoziciji pripada među carske hronike; vladi svakog cara posvećen je, naime, poseban odeljak. Skilica se, međutim, ne drži strogog hronološkog reda, već zbivanja za vreme vladavine jednog cara predstavljaju osnovnu temu na koju on nadovezuje ostale događaje. Dešava se da se pisac često vraća unatrag, da opisuje sporedne događaje koji su doveli do određenih situacija, da povezuje u jednu celinu ranije događaje, da anticipira druge, da radi boljeg razumevanja ponavlja izvesne stvari, bez obzira na osnovni hronološki red hronike.

Eksterni linkovi
----------------

***Jovan Skilica*** na Wikimedijinoj ostavi

* Notes by Paul Stephenson
* Biography of Basil II with notes on Scylitzes by Catherine Holmes

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 102322433
* LCCN: n86082370
* ISNI: 0000 0004 5380 5136
* GND: 100950396
* SELIBR: 191661
* SUDOC: 028104722
* BNF: cb120005584 (podaci)
* BIBSYS: 95004568
* NKC: mzk2010591797
* BNE: XX897072
* CONOR.SI: 190170211
* NSK: 000134946

 |
Južna Italija godine 1112.
**Sergio VII** (*Sergije*; ? - 30. oktobar 1137) bio je 39. po redu i posljednji vojvoda Napulja ("dux" i "magister militum"), koji je vladao od oko 1120. do smrti. Njegovu vladavinu je obilježio uspon italo-normanskog vladara Rogera II od Sicilije, sa kojim je došao u sukob. On je eskalirao nakon što se Roger 1127. proglasio vojvodom Apulije, a 1130. okrunio za kralja. Sljedeće godine je bio prisiljen priznati Rogera kao svog sizerena nakon neuspjelog pokušaja da pomogne pobunjenom gradu Amalfi. Godine 1134. se priključio još jednoj pobuni, ovog puta pod vodstvom Roberta II od Kapue i Ranulfa II od Alifea, a što je 1135. dovelo do dugotrajne i teške opsade Napulja, koja je uspješno razbijena. Međutim, već sljedeće godine, kada je postalo jasno da pobunjenicima neće stići pomoć od rimsko-njemačkog cara Lotara III, Sergio se predao Rogeru. Godine 1137. je pak sudjelovao u Rogerovom pohodu protiv Ranulfa II; u njemu je poginuo prilikom bitke kod Rignana. Nakon toga se građani Napulja nisu mogli dogovoriti tko će biti novi vojvoda; godine 1139. je grad formalno na to mjesto izabrao Rogerovog sina Alfonsa od Hautevillea čime je Napulj de facto izgubio nezavisnost.

Izvori
------

* Norwich, John Julius. *The Kingdom in the Sun 1130-1194*. Longman: London, 1970.
* Alexander of Telese. *The Deeds Done By King Roger of Sicily*.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Giovanni VI** | **vojvoda Napulja**1120–1137 | Slijedi:**Alfonso** |
**Janne Petteri Ahonen** (Lahti, 11. svibnja 1977.) je skijaš skakač iz Finske.

Debitirao je u svjetskom kupu 13. prosinca 1993. godine u Ruhpoldingu i osvojio je 56. mjesto. Od tada je (do 6. siječnja 2008.) ostvario 35 pojedinačnih pobjeda, 41 druga mjesta i 27 trećih mjesta. 2003./2004. i 2004./2005. je odnio ukupnu pobjedu u svjetskom kupu. On je skakač s najviše postolja u povijesti (103) i skakač s najviše pobjeda u jednoj sezoni (12). Jedan je od trojice skakača koji su uspjeli pobjediti 6 puta za redom.

Vlasnik je i dva olimpijska odličja. Momčadska srebra ima iz 2002. i 2006. Na svjetskim prvenstvima osvojio je 10 odličja, što na maloj, što na velikoj skakaonici (4 zlata, 2 srebra, 4 bronce). Uspješan je bio i na svjetskim prvenstvima u letovima: srebro iz 1996. bronca iz 2000. srebro iz 2004. te dva momčadska srebra iz 2004. i 2006.

Turneja četiri skakaonice
-------------------------

16 sezona je nastupao na Novogodišnjoj turneji četiri skakaonice. Ima devet pojedinačnih pobjeda i pet ukupnih pobjeda (1999. 2003. 2005. 2006. i 2008.) Pobjedom na turneji 2008. godine postao je prvi skakač u povijesti koji je slavio pet puta. Zanimljiv je podatak da je 1999. godine odnio ukupnu pobjedu, a da nije upisao niti jednu pojedinačnu pobjedu na turneji.

Privatni život
--------------

Živi sa suprugom Tiijom i sinom Micom. Najdraže mu je jelo tjestenina, a piće pivo. Najviše voli gledati akcijske filmove i slušati finski bend Vieraileva Tahti. Životni moto mu je: *Uvijek se smij*.

Literatura
----------

***Janne Ahonen*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 103817202
* ISNI: 0000 0000 7657 9048
* GND: 140284192
* NKC: osa2014816296

 |
**Svetozar Damjanović** (Darda, ??. ??. 1851. - Subotica, 16. III. 1925), **profesor** "srpskog jezika i književnosti, nemačkog jezika, opšte povesnice i zemljopisa".

Školovanje
----------

Nižu gimnaziju završio u Sremskim Karlovcima, a višu i ispit zrelosti u Osijeku. Na Filozofskom fakultetu u Budimpešti slušao pet semestara kao Tekelijin pitomac, a šesti semestar slušao na Filozofskom fakultetu u Beču.

Nastavnička karijera
--------------------

Godine 1887. izabran za nastavnika Više devojačke škole u Pančevu, u kojoj je predavao zemljopis, istoriju i prirodopis, a ponekad srpski jezik i pisanje. Od 1888. do 1895. godine bio upravitelj u toj školi, a onda prešao na dužnost profesora Učiteljske škole u Somboru. Godine 1884. položio nastavnički ispit pred povjereništvom u Zagrebu iz "slovničko-historičke grupe" (hrvatski i njemački jezik, zemljopis, povijest, pedagogija, metodika i logika).

Djela
-----

Radeći u Učiteljskoj školi dugo godina, napisao dva udžbenike iz zemljopisa. U Školi organizovao đačku družinu "Prehodnica", dugo godina je vodio i o njenom radu pisao u školskim izvještajima. Poslije penzionisanja preselio se u Suboticu.

Bibliografija
-------------

* *"Zemljopis Austro-Ugarske Monarhije : za srpske učiteljske i učiteljske škole"*, Sremski Karlovci, 1911.
* *"Osnovni pojmovi iz astronomskog i fizikalnog zemljopisa : za srpske više devojačke škole"*, Sremski Karlovci, 1912.

(Naslovi udžbenika navedeni prema elektronskom katalogu Biblioteke Matice srpske.)

Izvor
-----

* mr Drago Njegovan: *"Znameniti Srbi iz Baranje (od početka XVI. do sredine XX. veka)"*, u: *"Međunarodni naučni skup Srbi u istočnoj Hrvatskoj"*, Osijek, 2003, str. 129-140.
**Jim Brown** (St. Simons, Georgia, 17. veljače 1936. – 18. kolovoza 2023.), igrač američkog nogometa, glumac i društveni aktivist.

Rano djetinjstvo
----------------

Rodio se na otoku St. Simons u obalnoj Georgiji kao član duboko religiozne baptističke obitelji. Roditelji su mu se razveli kad je bio malen.

Jim je bio sjajan sportaš. U srednjoj školi bavio se raznim sportovima među kojima su i američki nogomet, bejzbol, košarka, lacrosse, i atletika.

Sportska legenda
----------------

Devet godina bio je član momčadi Cleveland Browns u kojoj je postigao puno rekorda te sudjelovao na 9 Pro Bowlova. Dobio je još niz uglednih priznanja, što svjedoči o njegovom utjecaju na tu igru. Brownsi, koji su umirovili njegov dres s brojem 32, izabrali su ga 1957. godine kao šesti izbor u prvom krugu. Iskazao se pretrčavši više od 15.000 jardi u karijeri. Postigao je 126 polaganja u karijeri, rekord koji nije uspio mnogim sportašima. Od 1963. do 1984. bio je rekorder po broju pretrčanih jardi u karijeri. S trona ga je srušio igrač Chicago Bearsa. Bio je visok 188 centimetara, a težak 105 kilograma. Igrati je prestao nakon 29. godine života. Tri puta dobio je MVP nagradu (nagradu za najkorisnijeg igrača).

Život nakom američkog nogometa
------------------------------

Od glumačkih angažmana najpoznatija mu je uloga Roberta Jeffersona u filmu "Dvanaestorica žigosanih". Prvi puta se na filmu pojavio u filmu "Rio Conchos". Primljen je u kuću slavnih američkog nogometa, lacrossea, i igrača footballa na koledžu. To je trostruka kruna koju su rijetki dobili.

Društvu se odužio aktiviranjem i radom s djecom u bandama. Radi u zatvorima, i gradovima u unutrašnjosti SAD-a. Dva puta je bio oženjen i s drugom ženom je imao dvoje djece. Bio je i komentator mečeva u ultimate fightu.

Vanjske veze
------------

***Jim Brown*** na Wikimedijinoj ostavi

* Pro Football Hall of Fame profile
* Sporting News: Football's 100 Greatest Players Arhivirano 2005-03-11 na Wayback Machine-u page on Jim Brown (#1)
* Biography about Jim Brown Arhivirano 2007-04-29 na Wayback Machine-u
* Jim Brown na sajtu IMDb
* OrangeHoops Profile on Jim Brown Arhivirano 2008-12-09 na Wayback Machine-u
* Jim Brown at Yahoo movies
* Member of the Cold, Hard Football Facts.com "All-Time 11" Arhivirano 2008-12-22 na Wayback Machine-u (2006)
* National Lacrosse Hall of Fame profile Arhivirano 2008-12-24 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 77557971
* LCCN: n50040061
* ISNI: 0000 0001 2028 9559
* GND: 1024131599
* SUDOC: 160346819
* BNF: cb14083224n (podaci)
* BIBSYS: 7015103
* MusicBrainz: 78675b7f-735d-437f-a31e-13fb045e4636
* NKC: xx0171873
* BNE: XX4738268

 |
**Le Verdon-sur-Mer** (prevedeno: Verdon na moru) je općina i luka od 1,350 stanovnika na jugozapadu Francuske u Regiji Akvitanija - Departman Gironde.

Geografske karakteristike
-------------------------

Verdon leži na uskom trokutu između obali Estuarija Gironde i Biskajskog zaljeva, udaljen stotinjak kilometara sjeverozapadno 
od centra Bordeauxa. On je krajnja točka vinogradarskog Médoca, kraja poznatog po vrhunskim crnim vinima.

Historija
---------

Početkom 18. vijeku na ušću Gironde stajale su tri utvrde za topovske baterije i ništa više 
osim dina, slanih močvara i ogromnih prostranstava vode.
Estuarij Gironde kod Verdona, koristili su jedrenjaci još od kraja srednjeg vijeka kao sigurnu 
luku, dok se vjetar ne smiri prije isplovljavanja u Biskajski zaljev.

Nešto malo ljudi kojil su živjeli u tom malaričnom kraju bavilo se proizvodnjom i švercom soli i ribarstvom.

Još u vrijeme Francuske revolucije Verdon je bio malo beznačajno selo od svega 300 stanovnika, ali je do 
1874. toliko narastao da je razdvojen od Soulaca.

Pogled na Biskajski zaljev i Girondu
Period prosperiteta Verdona bile su 30-e prošlog vijeka kad je podignut trajektni
terminal (otvoren u julu 1933.), koji je mogao primiti najveće brodove na svijetu.

Pješčana plaža
Terminal je razoren za Drugog svjetskog rata 1944. i nikad nije obnovljen, nade da će na njegovom mjestu biti izgrađen naftni terminal izjalovile su se zbog ekonomskih kriza.

Privreda
--------

Pored toga što je kontejnerska luka Bordeauxa (u estuariju) Verdon se ljeti pretvara u ljetovalište (na Biskaju) ljudi skromnije 
kupovne moći, koji se zadovoljavaju boravkom u kućnoj radinosti i divljim plažama.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „Le Verdon-sur-Mer" (engleski). City population. Pristupljeno 30. 5. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*La Pointe du Verdon vers 1780*" (francuski). Ville Verdon. Pristupljeno 30 05. 2018.

Vanjske veze
------------

***Le Verdon-sur-Mer*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Actualites* ()
**Jēkabpils** (njemački: *Jakobstadt*, poljski: *Jakubów*) je grad od 21,686 stanovnika na jugoistoku Latvije.

Geografske karakteristike
-------------------------

Jēkabpils se nalazi na pola puta između Rige (137 km) i Daugavpilsa (89 km), duž rijeke Zapadne Dvine, koja ga dijeli na dva dijela, i nekadašnja dva grada *Jēkabpils* na lijevoj i *Krustpils* (njemački: *Kreutzburg*) na desnoj obali.

Ta dva grada ujedinjena su 1962. u vrijeme Latvijske SSR.

Grad je još od srednjeg vijeka raskršće latvijskih historijskih regija Zemgalije, Latgalije, Vidzeme i Selije. Čak se i stari *Krustpils* nalazio u Latgaliji a *Jēkabpil* u Seliji.

Historija
---------

Dvorac Krustpils
Panorama grada na Zapadnoj Dvini
Jēkabpils je nastao početkom 16. vijeka kao naselje ruskih izbjeglica - Starovjeraca, kod gostionice na lijevoj obali Zapadne Dvine.
Brzom rastu naselja Slobode (kako su je nazvali), pomogla je činjenica da je u to vrijeme bio gust promet šlepova po rijeci, čiji se teret upravo kod Slobode morao pretovarirati na zaprežna kola, jer šlepovi nisu mogli ploviti dalje zbog brzaka na Dvini.

Naselje Sloboda je 1670. dobilo status grada od Jakoba Kettlera tadašnjeg kneza
Kneževine Kurlanije i Semigalije. Tad je i preimenovano u - *Jakobstadt* (kasnije Jēkabpils) u čast kneza koji se smatrao osnivačem grada, jer je dozvolio naseljavanje izbjeglica.

Krustpils na drugoj obali prvi put je dokumentiran 1237. kao mjesto u kom je riški biskup Nikolaus von Nauen sagradio zamak Kreutzburg.
Iako je stariji ostao je manji jer je tek 1920. dobio status grada.

Znamenitosti
------------

Jēkabpils je poznat kao jedan od gradova u čijem se parku nalazi stanica Struveovog geodetskog luka koji je podizan od 1816. do 1855. i proteže se kroz 10 zemalja, a od 1979. je upisan u UNESCO-v popis svjetske baštine.

Privreda
--------

Jēkabpils se počeo industrijski razvijati početkom 20. vijeka, kad je imao tvornicu šibica, parni mlin, predionicu i štampariju. Velika šećerana otvorena je 1932. a most 1936.

Pobratimski gradovi
-------------------

Jekabpils ima ugovore o pobratimstvu sa slijedećim gradovima;

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Poljska Sokołów Podlaski, Poljska
* Poljska Czerwionka-Leszczyny, Poljska
* Litvanija Rokiškis, Litvanija
 | * Belorusija Lida, Belorusija
* Njemačka Melle, Njemačka
* Estonija Maardu, Estonija
 | * Azerbejdžan Karačuhur, Azerbajdžan
* Ukrajina Mirgorod, Ukrajina
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*History*" (engleski). Jekabpils. Pristupljeno 25.12.2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Latvia: Regions, Cities and Towns*" (engleski). City population. Pristupljeno 25.12. 2021.
3. ↑  „*Twin Cities*" (engleski). Jekabpils. Pristupljeno 25.12.2021.

Vanjske veze
------------

***Jēkabpils*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Jekabpils* ()
***The Hate That Hate Produced*** (sh. *Mržnja koju je mržnja proizvela*) je američki crno-bijeli dokumentarni film snimljen u produkciji Mikea Wallacea i Louisa Lomaxa i premijerno u nastavcima prikazan na programu njujorške TV-stanice WNTA-TV od 13. do 17. jula 1959. godine. U njemu su Wallace i Lomax prikazali aktivnosti tadašnjih ekstremnih crnačkih organizacija, prije svega Nacije islama, odnosno, u manjoj mjeri, Ujedinjenog afričkog nacionalističkog pokreta Jamesa R. Lawsona. Emitiranje filma je izazvalo šok u tadašnjoj američkoj javnosti, prije svega među bijelcima, koji dotada uopće nisu bili svjesni da tada u pravilu mirni i nenasilni pokret za građanska prava crnaca ima radikalnu alternativu, odnosno da bjelački rasizam ima svoj odraz u crnačkim suprematističkim organizacijama koje cjelokupnu bjelačku rasu smatraju izvorom sveg zla na svijetu. Na publiku je najveći dojam ostavio karizmatski Malcolm X koji se od dotada marginalnog i posve nepoznatog aktivista odjednom pretvorio u jednu od najpoznatijih ličnosti i ikona tadašnje američke politike. Serija je također i od Wallacea učinila veliku zvijezdu, odnosno omogućila mu da postane jedan od najvećih televizijskih novinara 20. vijeka.

Vanjske veze
------------

* *The Hate That Hate Produced* at the Internet Archive
* Portions of *The Hate That Hate Produced*, The Malcolm X Project at Columbia University
**Ikšķile** (njemački: *Uexküll*) je grad od 7,317 stanovnika u centru Latvije.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ikšķile leži na desnoj obali rijeke Zapadne Dvine, udaljen 28 km uzvodno od prijestolnice Rige i svega 7 od Ogrea.

Historija
---------

Ikšķile je jedno od najstarijih naselja u Latviji, koje postoji još od 9. vijeka kao livonsko selo. 
I njegovo ime - livonski: *ükskül*, znači selo.

Ostatci prve Meinardove crkve iz 1185.
Mjesto je postalo jedno od prvih uporišta germanskih križara u Baltičkim zemljama. Oni su još 1185. podigli prvu kamenu građevinu u Latviji - crkvu Livonske biskupije. Odmah nakon tog 1186. pored crkve podigli su i zamak u kom je stolovao prvi livonski biskup Meinard.

Zamak i crkva su razoreni za kasnijih ratova, a nakon podizanja brane i akumulacionog jezera za hidroelektranu Riga 1965. njihovi ostatci nalaze se na otoku usred Zapadne Dvine.

Treći livonski biskup Albert preselio je iz sigurnosnih razloga početkom 13. vijeka biskupiju u Rigu i to je bio kraj važnosti mjesta.

Kasnije u 17. vijeku na teritoriju mjesta bilo je osam vlastelinstava, a najveći su bili *Ikšķile* i *Tīnūži* osnovano 1638.
Kad je u 19. vijeku u neposrednoj blizini izrastao grad Ogre, teren Ikšķile se počeo radikalno smanjivati.

Nakon izgradnje željezničke pruge Riga-Daugavpils 1861. u Ikšķilu su bogatiji građani Rige počeli graditi ljetnikovce.

Prvi svjetski rat nanio je veliku štetu mjestu, jer se našlo na prvoj crti fronta.

Poslije Drugog svjetskog rata nakon elektrifikacije željezničke pruge Riga-Ogre, Ikšķile se nastavio razvijati kao ladanjsko mjesto, izgradnjom brojnih vikendica.

Nakon izgradnje hidroelektrane Riga na poplavnom području 70-ih izgrađen je autoput koji je prostorno podijelio Ikšķile na dva dijela.

Ikšķile je status grada dobio 17. januara 1992.

Pobratimski gradovi
-------------------

Ikšķile ima ugovore o pobratimstvu sa slijedećim gradovima;

* Estonija Haapsalu, Estonija
* Belorusija Stolinski rajon, Belorusija

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Latvia: Regions, Cities and Towns*" (engleski). City population. Pristupljeno 6.01. 2022.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Vēsture*" (latvijski). Ikšķile. Arhivirano iz originala na datum 2022-01-08. Pristupljeno 6.01.2022.
3. 1 2 3 4 5  „*Ikšķile*" (engleski). Latvijas centrs. Pristupljeno 7.01.2022.
4. ↑  „*Sadraudzības partner*" (engleski). Ikšķile. Arhivirano iz originala na datum 2022-01-08. Pristupljeno 6.01.2022.

Vanjske veze
------------

***Ikšķile*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ikšķile* Arhivirano 2022-01-08 na Wayback Machine-u ()
**George "The Gipper" Gipp** (18. februar 1895 – 14. decembar 1920) bio je američki igrač akademske verzije američkog fudbala koji je nastupao za Univerzitet Notre Dame, i koji se smatra jednim od najnadarenijih i najsvestranijih igrača u historiji sporta. Umro je od streptokoknog faringitisa nedugo nakon što je proglašen najboljim igračem u SAD za 1920. godinu.

Danas je poznat prije svega po apokrifnoj priči prema kojoj je na samrtnoj postelji zamolio svoj klub da "pobijedi jednu uatkmicu za njega", a što je trener Knute Rockne iskoristio u znamenitom govoru kojim je 1928. Notre Dame potakao na iznenađujuću pobjedu nad timom Vojske SAD.

Njegov lik je u biografskom filmu *Knute Rockne, All American* iz 1940. godine tumačio Ronald Reagan, koji je poslije i sam dobio nadimak "Gipper", a izraz "pobijediti ovu utakmicu za Gippera" je postao jedan od neslužbenih pokliča Republikanske stranke.

Vanjske veze
------------

* George Gipp. CMG Worldwide.
* "Win just one for the Gipper" speech na YouTube.
* CollegeSports.com article about George Gipp Arhivirano 2006-03-29 na Wayback Machine-u
* Near Hometown of the Gipper, Protests Over an Exhumation
* George Gipp na Find a Grave
**Ogre** (njemački: *Oger*) je grad od 23,022 stanovnika u sredini Latvije.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ogre se nalazi na ušću rijeke Ogre u Zapadnu Dvinu, udaljen 36 km istočno od glavnog grada Rige.

Sastoji se od tri kvarta (nezavisna naselja; Jaunogre (Novi Ogre), Ogra (centar) i Pārogra (uz rijeku po kojoj je dobio ime.

Historija
---------

Mjesto je prvi put dokumentirano 1206. kao selo sa njemačkim imenom *Oger*.

Ogre je jedan od rijetkih gradova u Latvije koji je započeo razvoj kao lječilište i ladanjsko mjesto. Izrastao je nakon što je otvorena željeznička pruga Riga - Daugavpils 1861. koja je prošla kroz mjesto. Okružen šumama, brdima i rijekama, pitoreskni Ogre brzo je postao popularan među bogatim građanima Rige koji su u njemu gradili vile. 
Već prije Prvog svjetskog rata bilo ih je oko 300. Ogre je dobio status grada 1928.

Novi spa centar otvoren je 1962.

Privreda
--------

Najveće firme su; *TMMetal Baltic*, *Prometāls*, *Hansa Electronics*, *Fazer Bakeries* i *Our Home Vegetables*.

Pobratimski gradovi
-------------------

  

Ogre ima ugovore o pobratimstvu sa slijedećim gradovima;

|  |  |
| --- | --- |
| * Estonija Jõhvi, Estonija
* Litvanija Kelmė, Litvanija
* Švedska Općina Bollnäs, Švedska
 | * Ukrajina Černigiv, Ukrajina
* Ukrajina Popasna, Ukrajina
* Francuska Joué-lès-Tours, Francuska
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Latvia: Regions, Cities and Towns*" (engleski). City population. Pristupljeno 3.01.2022.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Ogre*" (engleski). Adventures. Pristupljeno 3.1.2022.
3. ↑  „*Par novadu*" (latvijski). Ogre. Pristupljeno 3.01.2022.
4. ↑  „*Pilsētas svētkos piedalās viesi no ārvalstīm*" (poljski). Ogre. Pristupljeno 3.01.2022.

Vanjske veze
------------

***Ogre (Letonija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ogre* ()
**Julio Radilović - Jules** (Maribor 25. 9. 1928.) hrvatski crtač stripa.

Životopis
---------

Od 1939. živi u Zagrebu, gdje je 1952. završio Školu primijenjenih umjetnosti. Prvi objavljeni strip mu je *Neznanac* 1952. godine, kojega je nastavio crtati nakon Andrije Maurovića i Waltera Neugebauera.

Profesionalno se bavio stripom od 1955. godine do umirovljenja 1989. Najviše je radio sa scenaristom Zvonimirom Furtingerom. Prvi predsjednik Društva autora stripa Hrvatske. Sudjelovao na mnogim samostalnim i zajedničkim izložbama. Na Prvom salonu stripa u Vinkovcima dobitnik je "Grand Prixa", a na Šestom dobitnik Nagrade za životno djelo. Uvršten je u svjetsku enciklopediju stripa Mauricea Horna i u Enciklopediju hrvatske umjetnosti u izdanju Leksikografskog zavoda.

Najpoznatiji po stripovima s tematikom iz hrvatske i svjetske povijesti.

Knjige (strip albumi)
---------------------

* "Partizani", Vjesnik, Zagreb, 1985.
* "Kroz minula stoljeća" Zagreb 1986.
* "Vitez Trueblood" 1988.
* "Međugorje: Gospa i djeca" Zagreb 1989.
* "Pobuna u Kiboku" Zagreb 2000.
* "Velikani u strip-anegdoti" Zagreb 2003.
* "Zakletva huronskog poglavice" Zagreb 2007.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 45858947
* LCCN: n88167423
* ISNI: 0000 0000 3130 8631
* GND: 1158039425
* SUDOC: 241721326

 |
**Theda Bara** je bilo umjetničko, a kasnije i osobno ime američke glumice rođene pod imenom **Theodosia Burr Goodman** (29. jul 1885 – 13. april 1955) koja je radila u eri nijemog filma.

Bara je bila jedna od najpopularnijih filmskih glumica svog vremena, odnosno jedan od najranijih seks simbola filmske industrije. Uloge fatalnih žena su joj dale nadimak "The Vamp" (skraćenica za vampir). Izraz "vamp" je zbog toga užao u mnoge slengove kao opis seksualno grabežljive žene. Bara je, zajedno s francuskom glumicom Musidorom, popularizirala vamp ličnost u ranim danima filma te ubrzo postala imitirana od rivalskih glumica kao što su Nita Naldi i Pola Negri.

Biografija
----------

Theda Barra se rodila kao Theodosia Burr Goodman, kći Bernarda Goodmana, imućnog židovskog krojača rodom iz Poljske. Nakon završene srednje škole i dvije godine studija na Univerzitet Cincinnatija počela je raditi u teatru, a zatim se preselila u New York, gdje je 1908. prvi put nastupila na Broadwayu.

Kada su u obližnjem Fort Leeju sagrađeni filmski studiji, tamo se zaputila 1914. godine i dobila ulogu fatalne zavodnice koja korumpira moralnog bankara u filmu *A Fool There Was*. Počela je suradnju Williamom Foxom, osnivačem studija koji će kasnije postati poznat kao 20th Century Fox. Film je doživio veliki uspjeh, a Fox je od nje učinio senzaciju s pažljivo pripremljenom kampanjom dizanja publiciteta - prirodno plava kosa joj je obojena u crno, kako bi ju se učinilo "egzotičnijom", za njeno umjetničko ime je rečeno da je anagram od riječi Arapska smrt (engl. ), dok su promotivni materijali tvrdili kako je odrasla u Sahari a glumačke vještine naučila u Francuskoj. Bara je u javnosti također morala govoriti o mističnim i okultnim temama.

Sve to - kao i korištenje fotografija i drugih promotivnih materijala u oskudnoj odjeći - je Baru učinilo jednom od najvećih zvijezda svog vremena. U Hollywoodu je 1917. snimila *Cleopatru*, jedan od najskupljih nijemih filmova tog doba, a gdje je svoj image fatalnog "vampa" koristila za ulogu Kleopatre. Barina popularnost je dosta pomogla Foxu da postane veliki studio, ali je sama glumica imala sve manje volje da glumi zavodnice, bezuspješno pokušavajući dobiti uloge "normalnih" žena. 1919. godine je snimila posljednji film za Foxa, a dvije godine kasnije se udala za britanskog režisera Charlesa Brabina.

Brabin nije htio da supruga održi svoj "vamp" image, te je, uz izuzetak jednog kratkog filma snimljenog 1926. godine i radio-drame iz 1936. godine, Bara napustila show-business. Godine 1955. je umrla od raka želuca.

Iako je bila jedna od najvećih zvijezda svog vremena, gotovo svi njeni filmovi su danas izgubljeni.

Eksterni linkovi
----------------

***Theda Bara*** na Wikimedijinoj ostavi

* Theda Bara na sajtu IMDb
* Theda Bara na Allmovieu
* A Theda Bara Tribute Biography, gallery, filmography, audio clip.
* Complete Theda Bara Filmography
* Excerpt from Golden's biography *Vamp* Arhivirano 2012-07-16 na Wayback Machine-u
* Biography at monash.edu.au
* Theda Bara photo galleries at SilentLadies.com
* Fan page Arhivirano 2000-03-11 na Wayback Machine-u
* Theda Bara speaking at Lux Radio Theater (interviewed by W.S. Van Dyke).
**Pļaviņas** (njemački: *Stockmannshof*) je grad od 2,917 stanovnika u centru Latvije.

Geografske karakteristike
-------------------------

Pļaviņas leži na desnoj obali rijeke Zapadne Dvine, na ušću rijeke Aiviekste udaljen 123 km od prijestolnice Rige.

Historija
---------

Pļaviņas je prvi put dokumentiran za Švedsko-poljskog rata (1600.-1629.), kad su Šveđani na ušću rijeke Aiviekste u Zapadnu Dvinu podigli vojni logor i nekoliko utvrda (preživjela je jedino ona kod Gostiņija).

Sve do 1721. Regijom Vidzema vladala je Kraljevina Švedska, a nakon nje Rusko Carstvo.

Još krajem 19. vijeka Plavinas je bio malo selo, brže se počeo razvijati kad se našao na trasi željezničke pruge Riga-Daugavpils koja je izgrađena 1861.
Nakon tog je 1894. podignuta tvornica stakla (razrušena za Prvog svjetskog rata).

Pļaviņas se 1927. za prve Latvijske Republike spojio sa susjedenim u to vrijeme većim Gostiņijem u kom su većina stanovnika bili Židovi, te iste godine dobio je status grada.
Gostini se 1933. odvojio i postao samostalni grad, ponovno je spojen 1956. za Latvijske SSR.

Za te iste republike postao je 1950. rajonski centar, to je bio do 1959.

Gradnja velike hidroelektrane na Zapadnoj Dvini započela je 1962. a dovršena je 1965.
Danas je to najveći privredni objekt koji sa svojih deset turbina proizvodi 908 MW električne energije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Latvia: Regions, Cities and Towns*" (engleski). City population. Pristupljeno 31.12. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Vēsture*" (latvijski). Pļaviņas. Arhivirano iz originala na datum 2021-12-31. Pristupljeno 31.12.2021.
3. 1 2  „*Pļaviņas Municipality Tourism Information Centre*" (engleski). Latvia Travel. Arhivirano iz originala na datum 2021-12-31. Pristupljeno 31.12.2021.
4. ↑  „*Fakti*" (engleski). Latvenergo. Pristupljeno 31.12.2021.

Vanjske veze
------------

***Pļaviņas*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Pļaviņas* Arhivirano 2021-12-31 na Wayback Machine-u ()
Louis-Charles-César Maupassant
**Louis-Charles-César Maupassant** (Saumur, 25. april 1750 - Machecoul, 11. mart 1793) bio je francuski zemljoradnik, trgovac, advokat i političar, poznat kao najistaknutija žrtva masakra u Machecoulu.

Bio je rodom iz trgovačke porodice i na početku Revolucije je imao mali posjed. 15. aprila 1789. je kao zastupnik Nantesa izabran u Državne staleže. Nakon izbijanja Revolucije je u martu 1790. godine izabran u upravno tijelo departmana Donje Loire. Potom je postao član Ustavotvorne skupštine.

10. septembra 1791. je ponovno izabran u Nacionalnu Skupštinu, a potom u njen izvršni odjel. Nakon izbijanja Rata Prve koalicije je u proljeće 1793. poslan u dolinu Loire kako bi tamo provodio regrutaciju. U gradu Machecoulu je 11. marta 1793. njegov pokušaj provođenja te među lokalnim stanovništvom nepopularne mjere izazvao masovne demonstracije i krvoproliće koje se prerasti u kontrarevolucionarni Vandejski ustanak. Maupassant je tada zajedno sa brojnim pristašama Revolucije ubijen.

Literatura
----------

* Adolphe Robert, Gaston Cougny (ed.), Dictionary of French parliamentarians from 1789 to 1889, Paris, Bourloton, 1889, Volume 4 ( Mathieu to Maureins ), p. 319
* Armand Guérand, western provinces Review, Nantes, Guérand & Cie, 1858, p. 637

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 316737051
* SUDOC: 238137872
* BNF: cb14955463h (podaci)

 |
**Boa Vista** je grad od 426,590 i općina 436,591 od stanovnika. na sjeveru Brazila u Saveznoj državi Roraima u kojoj je administrativni centar

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad se prostire duž zapadne obale Rijeke Branco (pritoke Rio Negra), udaljen 220 km južno od granice sa Venezuelom.

Historija
---------

Boa Vista je osnovana 1890. kao pogranični garnizon, uz koji je izraslo naselje koje je 1926. dobilo status grada 1926. 
Od 1943. Boa Vista je administrativni centar isprva teritorije a od 1990. savezne države Roraima.

Grad i njegova općina su odavno potencijalno bogati, ali su zbog izoliranosti ostali relativno siromašni i nerazvijeni. 
Okolica bogata rudama, je rudarski kraj u kom se iskapaju dijamanti, zlato, boksit i kasiterit. Uz to su i tropske šume davele su puno mogućnosti za eksploataciju.

Danas je nakon otkrića nafte situacija bitno drugačija, jer je Boa Vista izrasla u industrijski grad u kom se prerađuje nafta i proizvodi bioetanol od išećerne trske i kasave. Pored tog je grad razvijene metalurške i industrije građevinskog materijala. Grad sa velikom termoelektranom, a 1975. i telekominkacijskim tornjem.

Transport
---------

Do njegove luke mogu doploviti brodovi plićeg gaza iz 740 km udaljenog Manausa na Amazoni. 
Kako je udaljena 4,194 km od glavnog grada Brasilije ima i *Internacionalni aerodrom Atlas Brasil Cantanhede* (IATA: *BVB*, ICAO: **SBBV**)

Asfaltnim cestama povezan je sa gradovima u svojoj državi na sjeveru, i udaljenim gradovima na jugoistoku.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „Boa Vista Municipality in Roraima" (engleski). City Population. Pristupljeno 15.12.2023.
2. 1 2  „Boa Vista in Roraima" (engleski). City Population. Pristupljeno 15.12.2023.
3. 1 2 3 4 5 6 7  „*Boa Vista*" (engleski). Solo en Brazil. Pristupljeno 13.12.2023.
4. ↑  „*Boa Vista International Airport*" (engleski). Skybrary. Pristupljeno 15.12.2023.

Vanjske veze
------------

* [ *Prefeitura Boa Vista* (službene stranice) ()
**Juraj Either** (u spisima također: *Eyther*, *Ajther*, itd.) (rođen 1786. umro u Zagrebu, 20. studenog 1847.), zagrebački graditelj.
Bio je podrijetlom iz Moravske. Rad je započeo zajedno s graditeljem Ivanom Eitherom, s kojim je bio rodbinski povezan, a nakon njegove smrti 1822. preuzeo je i njegove poslove. Radio je nacrte i vodio građevinske poslove. Navodno je kupio kapelu sv. Ivana ispred Mesničkih vrata koju je uredio za svoju kuću. Oko 1817. za zagrebačkog biskupa Maksimilijana Vrhovca radio je na obnovi dvorca Stubički Golubovec, gdje je sljedećih godina sagradio i majur. Projektirao je župni dvor u Donjoj Stubici (1820.) i kaptolsku kuriju u Sesvetskom Kraljevcu (1826.), te sudjelovao u natječaju za zgradu Velikog Kaptola u Sisku. Bio je gradski prisjednik i aktivni član graditeljskog ceha u Zagrebu. Zbog jednostavnosti njegove arhitekture, nastale u doba klasicizma, stil Jurja Eithera naziva se tradicionalni funkcionalizam prve polovice 19. stoljeća.

Literatura
----------

* Lelja Dobronić, *Bartol Felbinger i zagrebački graditelji njegova doba*, Zagreb, 1971.
**Robert Brown** (Montrose, 21. prosinca 1773. – London, 10. srpnja 1858.), škotski botaničar. Otkrio i imenovao staničnu jezgru u biljaka (1831.); opisao gibanje čestica u otopini, koje je po njemu nazvano Brownovo gibanje. Unaprijedio prirodnu klasifikaciju biljaka utvrdivši i odredivši nove porodice i rodove. Znatno je pridonio biljnom zemljopisu svojim izvornim djelom o flori Australije *Preteča flore Nove Holandije* (lat. *Prodromus Florae Novae Hollandia*, 1810.).

Brownovo gibanje
----------------

*Glavni članak: Brownovo gibanje*
Ovo je oponašanje ili simuliranje Brownovog gibanja za veliku česticu (česticu prašine) kola se sudara s velikim brojem malih čestica (molekule plina) koje se kreću s različitim brzinama i u slučajnim smjerovima.
**Brownovo gibanje** je nasumično gibanje čestica koje su mnogo veće nego atomi i obične molekule, ali premalene da bi bile vidljive golim okom u nekom fluidu, kao primjerice gibanje čestica dima u zraku ili peludnih čestica u vodi. Robert Brown otkrio je oko 1820. s pomoću mikroskopa da se čestice peluda raspršene u tekućini neprekidno nasumce gibaju amo-tamo. Ta je pojava po njemu nazvana Brownovo gibanje. Ona je izravan dokaz molekularno-kinetičke teorije. Prema toj teoriji molekule fluida neprestano se nasumce gibaju, udaraju u čestice koje se vide mikroskopom i potiskuju ih amo-tamo. Konačan rezultat sudara s molekulama fluida gibanje je čestice po izlomljenoj crti. Što su veće te čestice, manja je razlika između broja molekula koje su se sudarile s česticama s pojedinih strana i to se manje ističe njihovo Brownovo gibanje. Ono se i ne opaža za čestice dovoljno velike da se vide golim okom. Promjer čestica koje pokazuju intenzivno Brownovo gibanje je oko 10–7 do 10–6 metara, što je približno tisuću puta više od promjera molekula. Teoriju Brownova gibanja razvio je Albert Einstein 1905. Godine 1908. Jean Baptiste Perrin pokusom s pomoću Brownova gibanja odredio je vrijednost Avogadrovog broja i tim pokusima potvrdio atomsku građu tvari.

Izvori
------

1. ↑   **Brown, Robert**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.
2. ↑   **Brownovo gibanje**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 34572082
* LCCN: n85801830
* ISNI: 0000 0000 8113 5572
* GND: 118674455
* SELIBR: 179364
* SUDOC: 034785051
* BNF: cb125502586 (podaci)
* NLA: 36548194
* NKC: ola2002157528
* Botanist: R.Br.
* RKD: 13207

 |
**Toma Bebić** (Split, 6. 11.1935. - 4. 2.1990.), je bio hrvatski multidisciplinarni umjetnik.

Životopis
---------

Za života je radio kao mornarički dočasnik, nastavnik pa tajnik škole, novinar u Nedjeljnoj Dalmaciji i Vjesniku, sudski pljenitelj, trener Hajduka, mehaničar, pomorski strojar i još mnogo toga. U umjetničkim područjima bio je glazbenik, slikar, kantautor, pjesnik i aforističar, performer. Kako sam kaže u svojoj otkačenoj autobiografiji na početku ovog izdanja, mijenjajući različite interese, nikako nije mogao postati ono što je želio.

Bio je anarhist i humanist. Sve što je radio bilo je prožeto ljubavlju prema čovjeku, prema prirodi i prema životu. Sve to pomiješano s njegovim posebnim i originalnim humorom. 

Knjiga aforizama: "Volite se ljudožderi" je objavljena nakon njegove smrti od njegovih prijašnjih neobjavljenih knjiga, rukopisa i zvučnih zapisa, a promovirana je i prodavana u WC-u restorana Bellevue. U cijelosti je objavljena prva knjiga poezije "U sakatu vremenu" te druga pjesnička zbirka "Tata-rataata- bum". Zbirka je izašla 1984. ali je nastala mnogo ranije, 1979. i bila je posvećena Međunarodnoj godini djeteta. Tada je Bebić, u povodu otvaranja Mediteranskih igara u Splitu, osmislio recital "Djeca Mediterana", gdje je kombinirao klapsko pjevanje, rock i disco elemente.

Njegova dva vrlo popularna albuma iz 1975. "Volite se ljudožderi" i 1980. "Oya Noya" postaju sve popularnija, svaki cijenjeniji hrvatski umjetnik pronalazi inspiraciju u njegovoj karakterističnoj lirici i glazbi. Ispod Bebićeve kabanice izašla su mnoga današnja splitska glazbena, pjevačka i spisateljska imena i projekti, a jedan od njih je i Feral Tribune. Njegove novinske kartice u Nedjeljnoj Dalmaciji predstavljaju začetak tog budućeg splitskog satiričkog lista. 

Poznata splitska hip-hop grupa TBF u šali koja sadrži mnogo istine kaže da skraćenica u imenu znači "Toma Bebić Fan". 

Poznato je da je bio iskusan i educiran travar, smatrajući da se može preventirati svaki oblik raka, osim plućnog, ako se pravovremeno liječi. Nažalost, bio je u pravu, i 4. veljače 1990. Toma Bebić je umro od raka pluća.

Diskografija
------------

* Leute moj
* Nevera
* Tu-tu auto, vrag ti piz odnija
* Nije gotovo kad je gotovo, nego kad ja rečem da je gotovo
* Marčelina
* Smoči svoj...
* Devizna balada
* Čovik koji se smije
* Dioklecijan
* Neznanom pomorcu
* Lanternista
* Nosač br.21
* Barba Filina lula
* Oya Noya
* Pjesnikova smrt
* Prica agava
* Tajna mora
* Sjećanje
* Ča smo na ovom svitu
* Za moj raj pitajte mene
* Ulica puna smijeha

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica Arhivirano 2007-01-12 na Wayback Machine-u
**Toma Fila** (Bitolj, Kraljevina Jugoslavija, 29. jul 1941) je srpski advokat, cincarske nacionalnosti.

Biografija
----------

Toma Fila je sin poznatog advokata Filote File, koji je iako je bio partizan, posle rata bio u zatvoru kao politički zatvorenik.
U Beogradu je završio Prvu mušku gimnaziju i studije prava. Diplomirao je 1963. a 1967. je postao najmlađi advokat u Jugoslaviji. U javnosti je postao poznat kao advokat ljudi optuženih za najteža krivična dela, među kojima je veliki broj ljudi bio optužen za dela za koja je bila zaprećena smrtna kazna. Povodom smrtne kazne je izjavio: „*Protivnik sam smrtne kazne, i uvek sam spreman da izrazim svoj stav*". Branio je mnoge političare među kojima su: Jovanka Broz, Slobodan Milošević, i jedno vreme je zastupao Gorana Hadžića.
Prvi je advokat iz Srbije koga je angažovao Haški tribunal neposredno po svom osnivanju, no to ga nije sprečilo da kaže da je Haški tribunal, neozbiljan i pristrasan sud, i da ga uporedi sa Nirnberškim procesom.
Povodom odlaska Ratka Mladića u Hag, Toma Fila je izjavio: "*Užasan je ukus u ustima, jer ljudi koji su bili veličine, koji su stvorili Republiku Srpsku, sada imaju tamo tretman kao poslednji čovek. To je ono što je strašno i zato ja u tome ne vidim ništa dobro*".
**Kutriguri** su pripadnici huno-prabugarskih plemena koji su u 5. veku i 6. veku živeli u stepama severoistočno od Crnog mora i istočno od reke Don. U ranijem periodu su bili u istočnom delu Hunskog carstva severno od Kavkaza.

Poreklo
-------

Počeli su da jačaju posle potčinjavanja jednog dela Huno-Prabugara, Avarima. Huno-Prabugari koji su ostali pod vladavinom Utigura, prvog Sandilčovog sina, su ostali u istoriji poznati kao Utiguri, a Huno-Prabugari sa kojima je vladao Kutrigur, a koje su potčinili Avari ostali su zabeleženi u istoriji kao Kutriguri.

Istorija
--------

Kutriguri su spominjani u istoriji od strane Bar Hebreusa (*Bar Hebraeus*) u 6. veku u kontekstu osvajanja sa Imaon planina (*Imaon Mountains*). Isto tako u hronikama iz 12. veka, od strane jakovita, patrijarha antiohijskog, Mihajla Sirijca (*Michael the Syrian*).

U ovom periodu su bili pod uticajem gokturkijskih klanova (*Göktürks*), a u 7. veku su se polako povlačili prema gornjoj Volgi i potpadali pod razne uticaje i vlast, tako da se od tog vremena sve slabije se spominju i nestali su sa istorijske pozornice.

Izvori
------

1. ↑  *V. Zlatarski, Izvestieto na Mihail Siriйski za preselenieto na bъlgarite. Tom V: Izbrani proizvedeniя, Sofiя, 1972, s.52.* (Beleška Mihajla Sirijca o migraciji Bugara. Odabrani radovi, knjiga 5, Sofija, 1972, strana 52)

Vidi još
--------

* Bugari
* Prabugari
* Utiguri