recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Silvija Sejnt** (engl. , rođena kao češ. *Sylvie Tomčalová*), rođena 12. februara 1976, je porno glumica koja se ovim poslom bavi od 1996. godine.

Ona je samo jedna od mnogih žena iz Istočnog bloka koje su došle na Zapad posle pada komunizma kako bi zaradile novac u porno industriji. Budući da je svoju karijeru ostvarila uglavnom kod filmadžija poput Marka Dorsela i u studiju *Private* u SAD, može se reći da je uspela u svojoj nameri, jer se nesumnjivo radi o jednoj od najpoznatijih evropskih glumica sa one strane Atlantika.

Plavuša sa plavim očima, Silvija Sejnt je obdarena anđeoskim licem zahvaljujući kome je i izgradila svoje ime na sceni i ostvarila uspešnu karijeru.

Biografija
----------

Prema nekim „zvaničnim" biografijama, nakon provedene dve godine na studijama u jednoj školi za menadžment u Brnu, normalno je započela karijeru tako što je bila zadužena za rukovođenje jednim hotelom u Zlinu, zatim je radila kao knjigovođa i savetnik za marketing u jednom preduzeću. Kako joj ovakav profesionalni put nije obezbeđivao dovoljno sredstava, počela je da radi kao model za donje rublje. Vremenom je počela da pozira gola za neke časopise.

Godine 1996. njen tadašnji dečko ju je odvezao na kasting za jedan američki porno film, gde je ostavila dubok utisak. Počinje da snima pod rediteljskom palicom Frenka Tringa u filmu *Lee Nover : Search for the perfect breasts*. Iste godine postaje „*Penthouse Pet*" češkog izdanja poznatog magazina, ali joj to nije smetalo da dve godine kasnije ostvari napredak u svojoj karijeri, tako što je ponovo pozirala za isti magazin, ovoga puta za američku verziju.

Nastavila je da snima naporedo u Evropi i u Americi, gde je čak učestvovala u nekoliko „skupih projekata" (na primer, *Most Beautiful Breasts* sa Majklom Vajldom u 2003). Nije zaobišla rad ni sa neizbežnim Rokom Sifredijem u filmu *Watch me cum* 2004.

U martu 2001, njen menadžer je obznanio da je glumica trudna i da napušta posao kako bi se udala za jednog češkog biznismena, sa kojim se upoznala godinu dana ranije. Potpuno neočekivano, ponovo je dospela u novinske članke 2004, najavljujući svoj povratak. Trenutno snima samo lezbijske scene za *Private* i Freda Kopulu.

Vanjske veze
------------

***Silvia Saint*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanični sajt Silvije Sejnt
* Biografija i intervjui na sajtu LukeFord.com
* Sajt obožavalaca Silvije Sejnt Arhivirano 2007-06-07 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 19880913
* ISNI: 0000 0000 0298 6222
* BNF: cb14037519t (podaci)
* BNE: XX1470723

 |
**Yuri od Sille** (?-57, vl. 24-57) bio je treći po redu kralj Sille, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Za njega se također koristi naziv **Yuri Isageum**.

Bio je sin kralja Namhaea, i njegove supruge, Gospe Unje. Njegova sestra, princeza Ani, udala se za Talhaea, dvorskog dužnosnika rodom iz otočke države Tapana. Namhae je bio toliko oduševljen svojim zetom da ga je htio proglasiti nasljednikom, ali se Talhae dobrovoljno odrekao prijestolja, rekavši kako je "ispravno" da prijesto naslijedi kraljev sin.

Prema *Samguk Sagiju*, Yurijeva duga vladavina je bila obilježena sukobima s kineskom kapetanijom Lelang, kao i usponom konfederacije Gaya. Yuri je, prema istim navodima, ustanovio prezimena za pripadnike šest tradicionalnih korejskih klanova - Yi, Choe, Son, Jeong, Bae i Seol. Također mu se pripisuje stvaranje 17 činova državne uprave, iako moderni historičari smatraju da njegova država nije bila dovoljno razvijena za tako nešto.

Imao je dva sina, ali je na samrti prijestolje prepustio Talhaeu.

V. također
----------

* Tri kraljevstva Koreje

  


| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Namhae od Sille** | **Kralj države Silla**24 - 57 | Slijedi:**Talhae od Sille** |
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Yang*.*

**Supruga Yang Yuhuan** (tradicionalni kineski: ; pojednostavljeni kineski: ; pinyin: Yáng​ Yù​huán​) (26. jun 719 — 15. jul 756), često poznata i kao **Yáng Guìfēi** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Yáng Guìfēi*) (*Guifei* je bio je najviši rang carskih supruga u njeno doba), kraće vrijeme poznata i kao taoističkja redovnica **Taizhen** (太真), je bila kineska carica iz dinastije Tang, poznata kao jedna od Četiri ljepotice drevne Kine. Bila je omiljena supruga cara Xuanzonga u kasnijem periodu njegove vladavine. 

Kada je car Xuanzong za vrijeme Anshi ustanka morao bježati iz prijestolnice Chang'an u Chengdu, ubijena je jer su carski čuvari izbijanje ustanka pripisali njenom moćnom rođaku Yang Guozhongu i ostatku njene porodice.

V. također
----------

* Li Bai

Eksterni linkovi
----------------

* The Yang Kwei-fei story Yang Kwei-fei and *The Song of Eternal Sorrow* in The Tale of Genji

Fusnote i reference
-------------------

1. ↑  兩千年中西曆轉換
2. ↑  *Knjiga Tanga*, vol. 51 Arhivirano 2008-10-18 na Wayback Machine-u.

* *Knjiga Tanga*, vol. 51 Arhivirano 2008-10-18 na Wayback Machine-u.
* *Nova knjiga Tanga*, vol. 76 Arhivirano 2008-04-08 na Wayback Machine-u.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 215, 216, 217, 218.

***Yang Guifei*** na Wikimedijinoj ostavi
**Pornografija** (od grčkog πορνη „prostitutka" i γραφία „pisana stvar") (u neformalnom razgovoru često **porno**) je predstavljanje ljudskog tela ili seksualnih radnji u cilju izazivanja seksualnog uzbuđenja. Slično je ali se i razlikuje od erotike, mada se dva termina često koriste kao sinonimi.

Uopšte, termin „erotika" se koristi kada se želi naglasiti umetnički kvalitet, senzualnost ili nagoveštena seksualnost, dok termin „pornografija" najčešće označava eksplicitne seksualne činove. Linija između „erotike" i „pornografije" je često veoma subjektivna i prvi izraz se češće koristi u pozitivnijem smislu dok „pornografija" uglavnom ima negativnije konotacije. 

Pornografija se javlja u raznim medijima - pisanom i čitanom tekstu, fotografijama, skulpturama, crtežima, pokretnim slikama (uključujući i animacije) i zvukovima kao što su teško disanje i zvukovi koji podsećaju na seks. Pornografski filmovi, u žargonu pornić, kombinuju pokretne slike, izrečene erotske tekstove i/ili druge erotske zvuke, dok novine često kombinuju fotografije i pisani tekst. Romani i kratke priče daju pisani tekst, ponekad uz ilustracije. I živi nastup (performans) se takođe može nazvati pornografskim.

V. također
----------

* Pornografski film
* Pornografski glumac
* Meka pornografija

***Pornografija*** na Wikimedijinoj ostavi
Za kratkotrajnu državu iz vremena Pet dinastija i Deset kraljevstava, v. Yan (Pet dinastija).

Nož-novac države Yan
**Yan** (kineski: ; pinyin: yān) je bila kineska država koja je postojala u periodu Zapadnog Zhoua , Proljeća i Jeseni te Zaraćenih država. Glavni grad joj je bio Ji (današnji Peking, također poznat kao Yanjing, "prijestolnica Yana"). Za vrijeme Zaraćenih država se prijestolnica premjestila u Xiadu.

Za vrijeme prvih godina dinastije Zhou, Yan je bilo leno smješteno u blizini Žute rijeke, ali se nakon neuspjele pobune članova svrgnute dinastije Shang, premjestilo na sjever u današnju provinciju Hebei gdje je imalo zadatak zaustaviti prodore plemena sa sjevera. 

Granice Yana su obično bile horizontalnog oblika, te se protezale od planina u provinciji Shanxi do poluotoka Liaodong. Kao najsjeveroistočnija od svih kineskih država u tom periodu, često je trpila najezde iz današnje Mongolije. Glavni neprijatelji su joj, pak, bile susjedne države Zhao i Qi. Planinska granica Zhaoa i Yana je postala poprište čestih vojnih sukoba. Oni su često obje države dovodile u pat-poziciju, pa je za završetak obično bila potrebna intervencija drugih država. 

Malo pečatno pismo   
 Države Yan (220. pne.)
Najveća opasnost je, pak, dolazila od Qija. Tako je 314. pne. sukob oko nasljedstva u Yanu doveo do invazije Qija čija je vojska praktički osvojila cijelu zemlju. Međutim, loše postupanje vojnika Qija je izazvalo sveopću pobunu te su Qi vojske otjerane, a vlastYana obnovljena. Novi vladar, Kralj Zhao od Yana je potom sklopio savez s državama Zhao, Qin, Han i Wei za zajednički pohod protiv Qija. Pod vodstvom briljantnog taktičara Yue Yi taj je pohod zabilježio veliki uspjeh te je u godinu dana osvojeno čak sedamdeset utvrđenih gradova Qija, s izuzetkom Zimua i Lua. Međutim, kralj Zhao je umro, a Yue Yija je istjerao kralj Wei of Yan, pa je general Tian Shan uspio osloboditi sve gradove od petočlane koalicije.

Godine 300. pne. je Yan vojskovođa Qin Kai porazio Donghu i osvojio poluotok Liaodong.

Usprkos stalnih ratova, Yan je preživio sve do pred sam kraj Zaraćenih država. Godine 227. pne. dok su se trupe Qina gomilale nakon kolapsa Zhaoa, yanski princ Dan je poslao atentatora po imenu Jing Ke da ubije qinskog vladara i kasnijeg Prvog cara Qina, u nadi da će tako zaustaviti prijetnju Qina. Atentat nije uspio, a Jing Ke je ubijen od Qina u Xianyangu. 

Razbješnjen činom koji ga je umalo koštao glave, kralj Qina je poslao Wang Jiana da uništi Yan. Nakon što je glavnina vojske Yana uništena na smrznutoj rijeci rijeci Yishu, sljedeće godine je pao Ji a vladar kralj Xije pobjegao na poluotok Liaodong.

Godine 222. pne. je pao i Liaodong, te je tako država Yan bila u potpunosti osvojena od Qina. Nakon propasti Yana su samo dvije drevne kineske države ostale nezavisne, ali je i njihova sudbina bila zapečaćena.

V. također
----------

* Gornja Xiajiadian kultura
* Xiadu

Eksterni linkovi
----------------

* Yan State Capital Relics in Baoding
* Han Dynasty-Political, Social, Cultural, Historical Analysis of China
**Župa Velika** (poznata i kao Veljaci) sastavni je dio Humlja u razvijenom srednjem vijeku. Po nekim autorima izraz Velika je jedan od iskrivljenih oblika imena Veljaci. Župa se nalazila u području današnjeg grada Ljubuškog i doline rijeke Trebižat. Na istoku graničila je sa župom Večerić, na sjeveru sa župom Imota, na zapadu župom Gorska, a na jugu župom Luka. 

Župa Velika nastala je u 12. vijeku. Središte župe bilo je na području sela Grab, kod zaseoka Granići, gdje se nalazio srednjovjekovni grad Visoka. Grad dominira okolinom, a imao je i svoje podgrađe. Važno središte na području ove župe je i naselje Veljaci, po kojem neki ovoj župi i daju ime. Selo Veljaci pomenuto je u povelji Stjepana Dabiše od 26. 4. 1395. u kojoj daruje selo Veljaci svojoj kćerki Stani na uživanje za njenog života, a poslije njene smrti selo bi pripalo Jurju Radivojeviću, suprugu Stanine kćerke Vladike. Treće važno središte u župi Velika (Veljaci) je utvrđeni Stari grad Ljubuški, koji se prvi put pominje 1444. Na području župe registriran je veliki broj stećaka, koji ukazuju na gustu naseljenost ljubuškog područja u srednjem vijeku. Župa je bila pod upravom humske vlasteoske porodice Radivojevići.

Literatura
----------

* Pavao Anđelić, „Srednjovjekovna župa Velika (Veljci) u humskoj zemlji", U grupa autora. Srednjovjekovne humske župe, Mostar: 1999. 124.
*
**Bijeljevina Orahovička** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Grada Orahovice, Virovitičko-podravska županija.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 36 stanovnika te 9 obiteljskih kućanstava.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:** Iskazuje se od 1880. U 1890. i 1900. iskazivano kao dio naselja pod imenom Bijeljina. U 1991. smanjeno za dio područja naselja koji je pripojen naselju Čačinci (opčina Čačinci) i naselju Duga Međa (općina Zdenci). Do 1981. sadrži dio podataka za naselja Čačinci (općina Čačinci) i Duga Međa (općina Zdenci).

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Bijeljevina Orahovička** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
***Coma*** (sh. *Koma*) je roman američkog književnika Robina Cooka objavljen 1977. godine. Po žanru je triler, a protagonistica je Susan Wheeler, 23-godišnja strudentica medicine koja prilikom staža u jednoj bostonskoj bolnici primjećuje kako neobično veliki broj pacijenata, koji su u pravilu mladi i zdravi, padaju u komu tokom rutinskih operacija. Radnja prikazuje kako to počinje istraživati te postupno razotkriva kako je uprava bolnice upetljana u masovnu operaciju ilegalne trgovine organima za transplantaciju.

Cook, koji je po struci ljekar, je roman napisao nekoliko godina nakon neuspjeha svog debitantskog romana *The Year of the Intern*. Prema vlastitim riječima, taj ga je događaj potakao da temeljito proučava tadašnje bestseler knjige kako bi pokušao ponoviti njihov uspjeh; ustanovio je da bi svoja profesionalna iskustva i znanje mogao čitateljima najuspješnije predočiti u obliku trilera. Nakon objavljivanja je *Coma* postala bestseler, a što se dijelom tumači i time da je publika bila još uvijek fascinirana konceptom transplantacije organa, te je ideja da bi se ona mogao koristiti u kriminalne svrhe bila tako teško zamisliva da su pojedini kritičari roman stavili u žanr science fictiona.

Uspjeh romana, koji je na prostoru bivše Jugoslavije objavljen u nastavcima u *Ilustrovanoj Politici*, je sljedeće godine potakao i hollywoodsku ekranizaciju u obliku istoimenog filma koga je bio režirao Cookov kolega i prijatelj Michael Crichton. Godine 2012. je snimljena i istoimena televizijska miniserija.

Izvori
------



| * p
* r
* u
Robin Cook |
| --- |
| Novels | 
* *Year of the Intern* (1972)
* *Coma* (1977)
* *Sphinx* (1979)
* *Brain* (1981)
* *Fever* (1982)
* *Godplayer* (1983)
* *Mindbend* (1985)
* *Outbreak* (1987)
* *Mortal Fear* (1988)
* *Mutation* (1989)
* *Harmful Intent* (1990)
* *Vital Signs* (1991)
* *Blindsight* (1992)
* *Terminal* (1993)
* *Acceptable Risk* (1994)
* *Fatal Cure* (1994)
* *Contagion* (1995)
* *Invasion* (1997)
* *Chromosome 6* (1997)
* *Toxin* (1998)
* *Vector* (1999)
* *Abduction* (2000)
* *Shock* (2001)
* *Seizure* (2003)
* *Marker* (2005)
* *Crisis* (2006)
* *Critical* (2007)
* *Foreign Body* (2008)
* *Intervention* (2009)
* *Cure* (2010)
* *Death Benefit* (2011)
* *Nano* (2013)
* *Cell* (2014)
* *Host* (2015)

 |
| Srodno | 
* Serija o Jacku Stapletonu i Laurie Montgomery

 |
**Pomornici** (lat. Stercorariidae) su morske ptice iz reda močvarica. Gnijezde se na tlu u umjerenim i arktičkim regijama i selice su. Viđeni su na Južnom polu.

Opis i ponašanje
----------------

Izvan sezone parenja, pomornici se hrane ribom, otpacima i strvinama. Mnoge vrste su djelomično kleptoparaziti (kradu hranu od drugih ptica) i jure galebove, čigre i ostale morske ptice kako bi im ukrali lovinu, bez obzira koliko je napadnuta ptica velika (može biti čak tri puta teža od pomornika koji je napada). Veće vrste poput velikog pomornika također ubijaju i jedu odrasle ptice, poput ćubastih papagaja i galebova, a zabilježeno je i da su ubili pticu veličine sive čaplje. Blizu gnijezdilišta često ubijaju leminge, kao i jaja i mlade drugih ptica. 

To su uglavnom velike ptice ili ptice srednje veličine, obično sa sivim ili smeđim perjem, često sa bijelim šarama na krilima. Po veličini variraju od dugorepog pomornika (*Stercorarius longicauda*) sa 310 grama, do polarnog pomornika (*Stercorarius antarcticus*) sa 1,63 kg. U prosjeku, pomornik je dug oko 56 cm i ima raspon krila od 121 cm. Imaju podugačke kljunove koji su kukasti na vrhu, prste povezane plivaćom kožicom i oštre pandže. Pomornici su snažni i pokretljivi letači. Obično su i agresivni.

Pomornici se razmnožavaju na obalama mora i nesu dva pjegava jajeta. Roditelji dugo vremena brinu od mladima i jajima. Potencijalni grabežljivac koji se približi gnijezdu i mladima bit će kljucan u glavu dok ne pobjegne.

Vrste
-----

U rodu *Stercorarius* postoji 7 vrsta. Ponekada se svrstavaju u rod *Catharacta*.

* Dugorepi pomornik, *Stercorarius longicaudus*
* Kratkorepi pomornik, *Stercorarius parasiticus*
* Širokorepi pomornik, *Stercorarius pomarinus*
* Čileanski pomornik, *Stercorarius chilensis*
* Antarktički pomornik, *Stercorarius maccormicki*
* Smeđi pomornik, *Stercorarius antarctica*
* Veliki pomornik, *Stercorarius skua*

Galerija
--------

* Dugorepi pomornikDugorepi pomornik
* Kratkorepi pomornikKratkorepi pomornik
* Širokorepi pomornikŠirokorepi pomornik
* Čileanski pomornikČileanski pomornik
* Antarktički pomornikAntarktički pomornik
* Veliki pomornikVeliki pomornik

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **pomornici** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **pomornicima** |

***Pomornici*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bjelovarska afera** povijesni je politički događaj, koji se dogodio 12. rujna 1888. godine u Bjelovaru tijekom susreta između austrijskog cara Franje Josipa I. i hrvatskog biskupa Josipa Jurja Strossmayera.

Car Franjo Josip I. po drugi je put posjetio Bjelovar, 12. rujna 1888. godine. Ovaj put povod su bile vojne vježbe na području sela Rače i Drljanovca, oko 20 km od Bjelovara. U carevoj pratnji bio je i prijestolonasljednik Rudolf i nadvojvode Willim, Joseph i Otto te engleski princ od Walesa, kasnije kralj Edvard VII.

U zgradi tadašnjeg gradskog poglavarstva u Bjelovaru (danas zgrada Gradskog muzeja), na prvome katu susreli su se car Franjo Josip I. i đakovački biskup Josip Juraj Strossmayer. Tijekom susreta, Franjo Josip I. prigovorio je biskupu što je poslao brzojavnu čestitku u Kijev prigodom 900. godina pokrštavanja Rusa. Na carev prigovor biskup Strossmayer mu je odgovorio: "Moja je savjest čista!", te se udaljio od cara okrenuvši mu leđa, što je u to doba smatrano neviđenom uvredom. Taj sukob nazvan je "bjelovarska afera". O tome se pisalo u mnogim tadašnjim europskim novinama. To je bio nagoviještaj skorašnjeg pada Austro-Ugarske. 

U Bjelovaru, na Trgu Hrvatskog sokola 11 (preko puta igrališta slavnog bivšeg ORK Partizan), na pročelju kuće u kojoj je Strossmayer prespavao nakon incidenta postavljena je spomen-ploča u spomen na ovaj događaj.

Izvori
------

1. ↑  Ivanček, Ladislav i Krešimir: Nedovršeni spomenar - Bjelovaru u pohode, Čvor, Bjelovar 2008.
Barokni kip Presvetog Srca Isusova u katedrali.
**Katedrala sv. Terezije Avilske u Bjelovaru** stolna je barokna crkva Bjelovarsko-križevačke biskupije. Nalazi se u središtu grada Bjelovara na Trgu Eugena Kvaternika. Postala je katedralom 2009. godine, do tada je bila župna crkva.

Na poziv vojne uprave u Bjelovar su 1761. godine došli braća Hubert i Ignacij Diviš, po nacionalnosti Česi, pripadnici crkvenog reda pijarista, koji su odgajali djecu i mladež. Zatekli su u Bjelovaru malu kapelu, pa su odlučili sagraditi crkvu.

Temelj je položen 10. travnja 1765. godine, a kamen temeljac 12. svibnja iste godine. Crkva je sagrađena 1770. godine, a blagoslovljena 15. listopada 1772. godine na blagdan sv. Terezije Avilske. Sat je postavljen na toranj 1774. godine. Zagrebački biskup Josip Galjuf posvetio je crkvu 15. listopada 1775. godine. U crkvu je stalo oko 1.000 ljudi. Ispod crkve nalaze se podzemni hodnici za pokapanje, ali je u njima pokopano jako malo ljudi.

Crkva je nazvana po sv. Tereziji Avilskoj, španjolskoj svetici i crkvenoj naučiteljici. Ona je bila svetica zaštitnica austrijske carice Marije Terezije, koja je osnovala Bjelovar 1756. godine.

Potres iz 1880. godine oštetio je crkvu i župni dvor. Crkvu je obnovio arhitekt Hermann Bolle 1888. godine, a 1896. crkva je temeljito obnovljena iznutra.

Crkva sv. Terezije Avilske bila je župna crkva za cijeli grad Bjelovar i bližu okolicu do 1980. godine kada su osnovane nove župe sv. Antuna Padovanskoga i sv. Ane.

Jedna granata pogodila je crkvu i usmrtila tri žene 29. rujna 1991. za vrijeme oružanog sukoba u Bjelovaru između Hrvatske vojske i JNA. Poginulim ženama podignuta je spomen-ploča na pročelju župnog ureda.

Dana 5. prosinca 2009. papa Benedikt XVI. utemeljio je Bjelovarsko-križevačku biskupiju s prvim biskupom Vjekoslavom Huzjakom pa je crkva postala katedrala sv. Terezije Avilske.

Unutarnje poveznice
-------------------

* Sveta Terezija Avilska
* Katedrala
* Crkvena umjetnost u Hrvatskoj
* Crkvena arhitektura u Hrvatskoj
* Barokna arhitektura
* Barokna crkva
* Katolička crkva
* Katoličanstvo u Hrvata
* Bjelovarsko-križevačka biskupija
* Križevačka konkatedrala

Izvori
------

1. ↑  Vinko Gregur: Posveta crkve sv. Ane, Prosvjeta Bjelovar 1993.

***Bjelovarska katedrala*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Katedrale u Hrvatskoj |
| --- |
| Zagrebačka metropolija | Zagrebačka katedrala • Varaždinska katedrala • Sisačka katedrala • Bjelovarska katedrala • Križevačka grkokatolička katedrala • Križevačka konkatedrala |
| Riječka metropolija | Riječka katedrala • Krčka katedrala • Gospićka katedrala • Porečka katedrala • Pulska konkatedrala • Senjska konkatedrala |
| Splitsko-makarska metropolija | Splitska katedrala • Dubrovačka katedrala • Hvarska katedrala • Šibenska katedrala • Trogirska katedrala • Makarska konkatedrala |
| Đakovačko-osječka metropolija | Đakovačka katedrala • Požeška katedrala • Osječka konkatedrala |
| Izravno podređeno Svetoj Stolici | Zadarska katedrala |
| Srpska pravoslavna crkva | Katedrala Preobraženja Gospodnjeg u Zagrebu • Saborna crkva Vavedenja Presvete Bogorodice u Plaškom • Saborna crkva Svete Trojice Pakrac |
**Puerto Barrios** je općina od 112,163 i grad od 100,593 stanovnika na istoku Gvatemale u Departmanu Izabal u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Puerto Barrios se nalazi u Honduraškom zaljevu (*Zaljev Amatiq*), udaljen 300 km sjeverno od glavnog grada Ciudad Guatemale.

Historija
---------

Barrios je nastao kao luka kad je do njega izgrađena željeznička pruga nazvana *Sjeverna željeznica*, koja je povezala jug zemlje i glavni grad sa Atlanskim oceanom. 
Pruga je otvorena 1892. tad je i dotadašnja carinarnica u nedalekom Livingstonu premještena u Barrios.
Naselje uz luku je osnovano 1895. pod imenom *Ciudad Portuaria*.

Grad je uz luku brzo rastao pa mu je u aprilu 1920. dodjeljen status općine, a u decembru je postao i administrativni centar Departmana Izabal.
Odlukom vlade 1921. pripojena mu dotadašnja općina *Santo Tomás de Castilla*.

Početkom 20. vijeka luka i željeznica postale su vlasništvo američke United Fruit Company, koja je imala velike plantaže banana u dolini rijeke Motague, koja nedaleko ima ušće u Karipsko more.

Luka u Puerto Barriosu bila je sve do 1970-ih glavna gvatemalska luka, tad je gvatemalska vlada nezadovoljna da joj stranci vode poslove izgradila novu luku u 10 km udaljenom *Santo Tomás de Castilla*, koja je postala glavna luka za teretne brodove.

Grad je pretrpio ozbiljnu štetu od potresa 1976.

Privreda
--------

Puerto Barrios je danas administrativno-obrazovni centar i grad slobodne ekonomske zone u njegovu staru luku pristaju ponajviše putnički brodovi, a u novu teretni.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Municipio de Puerto Barrios, Izabal*" (španjolski). Aprende Guatemala. Pristupljeno 28.2.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Puerto Barrios Municipality in Guatemala*" (engleski). City population. Pristupljeno 28.2.2023.
3. 1 2  „*Puerto Barrios in Izabal*" (engleski). City population. Pristupljeno 26.2.2023.
4. 1 2  „*Puerto Barrios Guatemala*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 28.2.2023.
5. ↑  „*Special Public Economic Development Zones*" (engleski). Ministerio de economia. Pristupljeno 28.2.2023.

Vanjske veze
------------

***Puerto Barrios*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Puerto Barrios* (službene stranice) (`es`)
**Bjelolasica** je planina u masivu Velike Kapele. Najviša je planina Gorskog kotara s vrhom Kula (1.534 m).

Zemljopis
---------

Bjelolasica kao najviša planina Gorskog kotara, nalazi se unutar gorja Velika Kapela, s vrhom Kula (1.534 m) i planinom Klek (1.182 m), kao i strogim prirodnim rezervatima: Bijele stijene (1.335 m) i Samarske stijene (1.302 m).

Bjelolasica.
Ime je dobila po uskome svijetlom hrptu koji se ističe iznad šumskog pojasa osobito kad je pod snijegom. Dugačka 7 km, vrlo strmih strana, obiluje prostranim i gustim šumama prošaranim vapnenačkim stijenama i prostranim livadama, a šumski putovi i ceste povezuju ih u jedinstveni kaleidoskop šuma i proplanaka pružajući nezaboravan doživljaj ljubiteljima prirode, pješačenja, biciklizma i drugih aktivnosti. Prvi zapisani planinarski uspon, uglavnom ogulinskih časnika, datira iz 1862. godine.

S Bjelolasice se pruža prekrasni pogled na: Velebit, Ličku Plješivicu, otoke Krk, Cres, Lošinj, Kvarnerski zaljev…

Turizam
-------

Na Bjelolasici je izrazito razvijen planinski turizam, tamo je smješten "Hrvatski olimpijski centar Bjelolasica" gdje se skijaška reprezentacija redovito priprema za natjecanja.

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Bjelolasica** |

* www.bjelolasica.org - Web stranica o Bjelolasici i smještaju Arhivirano 2017-06-12 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Zajin
**Zajin** (זין) je 7. slovo hebrejskog pisma i ima brojčanu vrijednosti od 7. Na današnjem hebrejskom jeziku (Irvit) se zajin izgovara kao Z kod Zvonimir.

Povijest
--------

Grčko slovo Zeta i latinsko slovo Z proizlaze iz slova Zajin, koji je nastao iz stilizirane slike mača. Iz oblik slova može se još naslućivati mač.

Primjeri
--------

* זבוב (zvuv): Muha
* זין (zajin): Mač
* זיכרון (zikaron): Uspomena, Sjećanje

Šifra znaka
-----------

|   | Unicode | HTML | izgledovisi o pregledniku | poveznice((eng.)) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| k. točka | naziv | kod | entitet |
| slovo *ז* | U+05d6 | HEBREW LETTER ZAYIN | `&#x05d6;` | *nema* | ז | detaljni podacitest preglednika |

 Moguće je da se slova u gornjoj tablici neće ispravno prikazati ako odgovarajući fontovi nisu instalirani na vašem računalu i preglednik (*browser*) nije ispravno podešen. Poveznice *test preglednika* omogućuju provjeru ispravnosti prikaza i postavki računala.

U standardu ISO 8859-8 simbol ima kod 0xe6.

| * p
* r
* u
Hebrejsko pismo |
| --- |
| 
Alef א ·
Bet ב ·
Gimel ג ·
Dalet ד ·
He ה ·
Vav ו ·
Zajin ז ·
Het ח ·
Tet ט ·
Jod י ·
Kaf כ ך ·
Lamed ל ·
Mem מ ם ·
Nun נ ן ·
Sameh ס ·
Ajin ע ·
Pe פ ף ·
Cade צ ץ ·
Kof ק ·
Reš ר ·
Šin ש ·
Tav ת
 |
**Puy-de-Dôme** je *cumulo-kupola* (tholoidni) vulkan, jedan od najmlađih vulkana u *Chaîne des Puys* regiji Centralnog masiva u južnoj centralnoj Francuskoj. Zanimljivost vezana uz taj vulkan jest da se nalazi daleko od bilo koje tektonske ploče. Nalazi se 10 km od Clermont-Ferranda. Po vulkanu je nazvan departman Puy-de-Dôme. Najnovija erupcija dogodila se oko 5760. pne.

Historija
---------

Merkurov hram
U prekršćanskoj Evropi Puy-de-Dôme je služio kao okupljalište za duhovne svečanosti. Na vrhu su sagrađeni hramovi, uključujući galorimski hram posvećen bogu Merkuru, otkriven 1873.

Godine 1648. je Florin Périer, na nagovor Blaisea Pascala, dokazao Toricellijevu teoriju prema kojoj su barometarska očitavanja uzrokovana težinom zraka. To je učinio mjerivši visinu stupca žive na tri različite visine Puy-de-Dôme.

Godine 1875. na vrhu je sagrađena fizička laboratorija. Od 1956. se tamo nalazi i antena TDF (*Télédiffusion de France*).

U posljednja vremena, Puy-de-Dôme je često služio kao cilj etape Tour de Francea. Tamo je godine 1964. Poulidor vodio borbu s Jacquesom Anqueutilom. Na vrhu je godine 1975. Eddy Merckx bio udaren u stomak od gledatelja.

Međutim, cesta je za bickliste otvorena samo u točno određena vremena (kada je zabranjeno korištenje drugih vozila). Godine 2006. se od 1.5. do 30.9. moglo voziti srijedom i nedjeljom od 7 do 9 sati ujutro.

Vanjske veze
------------

***Puy-de-Dôme (planina)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Climbbybike.com All cycling information on and profile to climb the Puy-de-Dôme

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 144950920
* GND: 4327179-0
* SUDOC: 026398893

 |
**Velimirovac** (njemački: *Welimirowatz* ) je mjesto u Osječko-baranjskoj županiji, u sastavu grada Našica. Poštanski broj za Velimirovac je 31500.
Velimirovac je dobio ime po grofu Velimiru Pejačeviću, ispočetka se trebalo zvati Jelisavac po ženi grofa Velimira, Jelisaveti, ali ona to nije dopustila jer su Velimirovac nastanili pogani odnosno protestanti njemačke nacionalnosti.
Velimirovac trenutno broji 1144 stanovnika (Popis stanovništva 2011.) Velimirovac je sjedište rimokatoličke župe Gospe Fatimske (Našice 3.), zajedno sa filijalama (Pribiševci,Lila,Klokočevci,Lipine).

Zemljopisni položaj
-------------------

Nalaze se sjeverno od Našica; u neposrednom susjedstvu zapadno su Pribiševci, Gabrilovac, Ličko Novo Selo, Našičko Novo Selo te Đurđenovac. Sjeverno od Velimirovca su mjesta Lila i Klokočevci. Prema istoku od Velimirovca je Jelisavac te Našička rijeka.

Povijest
--------

Do Drugoga svjetskoga rata Velimirovac je bio naseljen uglavnom Nijemcima koji su iseljeni, a u njihove su kuće doseljeni Hrvati. Prema popisu stanovništva iz 1910. godine Velimirovac je imao 797 stanovnika, od čega 764 Nijemca.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

  

Iskazuje se kao dio naselja od 1890. a kao naselje od 1921. Do 1900. iskazivano pod imenom Selište.
Prema prvim rezultatima Popisa stanovništva 2011. u Velimirovcu je živjelo 1144 stanovnika u 360 kućanstva.

Šport
-----

* U Velimirovcu djeluje boćarski klub "Wels".
* NK Croatia Velimirovac natječe se u 1. ŽNL Osječko-baranjska. Navijačka skupina: "Vragovi Wells"
* Šahovski klub "Radnik"

Društva
-------

* KUD "Tamburica" Velimirovac
* DVD Velimirovac

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
4. ↑

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Našica |
| --- |
| Brezik Našički • Ceremošnjak • Gradac Našički • Granice • Jelisavac • Lađanska • Lila • Londžica • Makloševac • Markovac Našički • Martin • Našice • Polubaše • Ribnjak • Rozmajerovac • Velimirovac • Vukojevci • Zoljan |
Koordinate: 43° 49′ 07" SGŠ, 16° 58′ 30" IGD

**Rapovine** je naselje u opštini Livno, Bosna i Hercegovina.

Geografija
----------

Selo Rapovine se nalazi 3 km jugozapadno od Livna, na putnom pravcu Livno – Split.

Istorija
--------

Livanjsko i susjedna polja jugozapadne Bosne i Dalmacije, bila su matična područja ilirskog plemena Delmati. Nakon Batonovog ustanka (6.–9. godine p.n.e. i poraza Delmata od Rimljana započinje proces romanizacije.

Kultura i arheologija
---------------------

Arheološko područje Rapovine, koje se nalazi u katoličkom groblju, na nadmorskoj visini 767 m, proglašeno je za nacionalni spomenik BiH.  Nacionalni spomenik čine ostaci ranosrednjovjekovne crkve iz 9. stoljeća, stećak, nadgrobni spomenici od početka 18-19 stoljeća i pokretno naslijeđe koje se nalazi u Zemaljskom muzeju Bosne i Hercegovine u Sarajevu (ulomak grede oltarne pregrade crkve iz 9. stoljeća) i Franjevačkom muzeju i galeriji Gorica u Livnu (ulomci pluteja oltarne pregrade s pleternom ornamentikom).

Stanovništvo
------------

Vanjske veze
------------

* Službene stranice općine Livno
**Biometrija** u užem smilsu reči je tehnika za autentikaciju koja se služi jedinstvenim fizičkim karakteristikama svakoga čoveka kako bi ga IT sistema autentikovao

To znači da se napr. kod autentikacije odnosno prijave na računar korisnik može autentifikovati umesto unošenjem korisničkog imena (user name) i lozinke (passworda) nečim drugim što je jedinstveno za njega i što ga čini jedinstvenim i različitim od drugih ljudi tj. korisnika.

Danas najčešće korišćene osobine su otisak prsta, geometrija šake i lica i izgled šarenice oka. Sve ove osobine su jedinstvene za svaku osobu.

Biometrija je takođe studija svih faktora koji određuju mogući životni razvoj pojedinca.

Biometrija nalazi široku upotrebu u informatičkoj sigurnosti i informatici generalno.

Literatura
----------

* 

Ovaj članak, ili jedan njegov segment, izvorno je preuzet iz knjige Ivan Vidanović "*Rečnik socijalnog rada*" uz odobrenje autora.

Vidi još
--------

* Biometrijski pasoš

Vanjske veze
------------

* Međunarodno društvo

***Biometrija*** na Wikimedijinoj ostavi
Pregled biomikroskopom
**Biomikroskop** je stereomikroskop s procjepnom svjetiljkom koja stvara "optičke rezove" prozirnih dijelova oka. Tako je moguće promatrati rožnicu, prednju komoricu, leću i staklovinu kao da se radi o histološkim rezovima. Osim toga, biomikroskopom se promatraju i drugi dijelovi oka: vjeđe, spojnica, bjeloočnica i šarenica. Ima promjenjivo povećanje od 5 do 25 puta.
Biomikroskop je temeljni i nezamjenjiv instrument u mnogim dijagnostičkim i terapijskim zahvatima, kao što su fluoresceinska proba, odstranjivanje stranog tijela s prednjeg segmenta oka, vađenje šavi, laseriranje. 

Na biomikroskop se mogu priključiti različiti dodaci:

* **Okular za suradnika**. Omogućava promatraču da vidi isto što i ispitivač.
* **Aplanacijski tonometar**. Omogućava mjerenje i neposredno očitavanje vrijednosti intraokularnog tlaka.
* **Pahimetar**. Mjeri debljinu rožnice.
* **Laser**. Laserska zraka se usmjerava u oko pomoću procjepne svjetiljke.
* **Fotoaparat**. Njime se može snimati prednji segment, očna pozadina i fluoresceinska angiografija.

Uz mikroskop se mogu koristiti razne kontaktne i nekontaktne leće. Na primjer, trozrcalna kontaktna leća služi za pregled središnje mrežnice, periferne mrežnice i komornog kuta (gonioskopija). 

Za vrijeme pregleda ispitanik sjedi na stolici ispred biomikroskopa, a bradu i čelo prisloni u posebna ležišta kako bi mu glava za vrijeme pregleda bila fiksirana. 

Prednji dio oka viđen biomikroskopom, osvijetljen uskim snopom svjetla procjepne svjetiljke
**Walton-on-Thames** je grad od 67,152 stanovnikana jugoistoku Engleske u Grofoviji Surrey.

Geografske karakteristike
-------------------------

Administrativno podpada pod Distrikt Elmbridge.

Walton-on-Thames je jedno od londonskih predgrađa na sjeveru Surreya, koje se proteže duž Temze, udaljen 24.6 km jugozapadno od Charing Crossa. Sastoji se od tri kvarta; Walton Central, Walton North i Walton South.

Historija
---------

Naselje je prvi put dokumentirano 1086. u Domesday Booku pod imenom **Waletona**, mjesto sa par mlinova i crkvom. Tek od 13. vijeka počeo mu se dodavati prefiks *upon Thames*.

Kralj Henry VIII podigao je ladanjski dvorac Oatlands za svoju bivšu ženu Anu Klevsku, a Waltonu dodjelio kraljevsku povelju da može održavati dva sajma, jedan za uskršnjeg ponedjeljka, a jedan u oktobru.

Samuel Dicker lokolni bogataš podigao je prvi drveni most preko Temze - 1750, on je služio gradu punih 109 godina, dok se nije srušio 1859. nakon tog je zamjenjen 1864. željeznim.

Željeznica je stigla do Waltona 1838. odtad se razvio kao stambeno predgrađe Londona.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South East England" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 03. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Walton-on-Thames – A History…*" (engleski). Whats in Walton. Arhivirano iz originala na datum 2018-01-05. Pristupljeno 16. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Walton-on-Thames*** na Wikimedijinoj ostavi

* Whats in Walton Arhivirano 2017-09-09 na Wayback Machine-u (`en`)
* Walton on Thames (`en`)
**Vera Miščević** (1925-1944), partizanka, borac Trećeg bataljona Treća vojvođanske brigade i narodni heroj Jugoslavije.

Biografija
----------

Rođena je 7. aprila 1925. godine u selu Belegišu, kod Stare Pazove. Posle završene osnovne škole, ostala je kod kuće i bavila se kućnim i poljskim radovima.

Za vreme Drugog svetskog rata, Vera se priključila u rad skojevske organizacije i bila jedna od najistaknutijih skojevki u Belegišu. Kada su joj 1943. godine Nemci streljali oca Špiru, Vera je napustila selo i pristupila u Fruškogorski NOP odred, gde je upućena na kurs za bolničarku

Posle svega nekoliko dana provedenih na kursu, Vera je odlučila da se vrati u četu i bude borac. Zajedno sa velikim brojem, sremskih partizana, prešla je u istočnu Bosnu i tamo učestvovala u nizu borbi. Posebno se istakla u borbi na Čelicama, kada je samoinicijativno povela borce na juriš i iznenadila neprijatelja. U borbi kod Vlasenice, njen bataljon je bio napadnut sa dve strane od strane nemačkih tenkova i artiljerije. Pošto su se borci povukli, na brisanom prostoru ostao je jedan ranjeni partizan. Dok su se ostali borci kolebali ko će se vratiti po ranjenog druga, Vera je istrčala iz zaklona i spasila ranjenika.

U borbama na putu Zvornik-Tuzla, kod Bunarice, njen bataljon je vodio tešku borbu protiv jakih nemačkih snaga. Broj ranjenih boraca se stalno povećavao, a do njih se teško moglo doći, zbog jake nemačke mitraljeske vatre. Vera se ponovo odlučila da spasi ranjenike. Puzeći po zemlji, uz jaku vatru partizanski paljbu, spasila je četrnaest ranjenih boraca i dva puškomitraljeza.

Prešavši, iz Bosne, u Srbiju Treća vojvođanska NOU brigada, u kojoj je bila i Vera Miščević, učestvovala je, u sastavu Dvanaestog vojvođanskog korpusa NOVJ, u operacijama za oslobođenje Beograda. Brigada je prodirala desnom obalom Save ka Beogradu. U teškim borbama prilikom zauzimanja Obrenovca, 10. oktobra 1944. godine, kod sela Zvečka, Vera je poginula od hica iz tenkovskog topa.

Sahranjena je na Groblju oslobodilaca Beograda 1944. Osnovna škola u njenom rodnom selu, Belegišu, nosi njeno ime, a ispred škole joj je 1974. godine podignut spomenik.

Za narodnog heroja proglašena je 27. novembra 1953. godine.

Literatura
----------

* **Narodni heroji Jugoslavije**, "Mladost", Beograd 1975. godine

Izvori
------

1. ↑  „Leksikon yu mitologije: Narodni heroji Vojvodine". Arhivirano iz originala na datum 2008-06-16. Pristupljeno 2010-04-10.
2. ↑  „Сајт основне школе „Вера Мишћевић"". Arhivirano iz originala na datum 2009-03-28. Pristupljeno 2009-03-28.
*Za ostale upotrebe, v. Barovo (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 56′ 43" SGŠ, 21° 20′ 38" IGD

**Barovo** (mak. *Barovo*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Barovo pripada opštine Sopište, koja okuplja južna predgrađa Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Barovo je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 25 km južno.

Naselje Barovo je u okviru istorijske oblasti Kršijak, koja se obuhvata dolinu Markove reke, južno od Skopskog polja. Naselje je smešteno na jugoistočnim padinama planine Vodno. Ka jugu se tlo spušta u dolinu Markove reke, dok se ka zapadu spušta u klisuru reke Treske. Nadmorska visina naselja je približno 660 metara.

Mesna klima je kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Barovo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 23 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su Albanci (57%), a manjina su etnički Makedonci (43%). Do pre par decenija isključivo stanovništvo bili su etnički Makedonci.

Većinska veroispovest je islam, a manjinska pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Sopište

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* opstinasopiste.gov.mk Zvanična stranica opštine Sopište

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Sopište |
| --- |
| **Sopište** •
Barovo •
Govrljevo •
Gornje Sonje •
Dobri Dol •
Donje Sonje •
Držilovo •
Jabolci •
Nova Breznica •
Patiška Reka •
Rakotinci •
Sveta Petka •
Čiflik |  |
Stela posvećena Yuan Anu iz 117. godine, koja opisuje ključne trenutke u njegovom javnom životu.
**Yuan An** 袁安 (stilsko ime Shaogong 邵公, ? - 9. april 92) je bio kineski učenjak, službenik i političar u službi dinastije Han, koji se smatra osnivačem klana Yuan iz Ru'nana, jedne od najmoćnijih i najuticajnijih porodica Istočnog Hana. Služio je caru Zhangu, a potom mladom caru car He od Han|Heu, odnosno njegovoj pomajci Dou koja je vladala kao regentica. Tada je došao u sukob sa Douinim rođacima koji su preuzeli sve važne funkcije u državnog upravi, prvenstveno Dou Xianom. Razlog je bilo neslaganje sa Douovom militarističkom politikom, odnosno nastojanjem da se unište Xiongnui na sjeverozapadnim granicama tadašnje Kine; Yuan An se umjesto toga zalagao da se Xiongnu za Kinu vežu diplomatskim putem te služe kao tampon protiv drugih nomadskih naroda. Njegova politika je odbačena te je pokrenut pohod tokom koga su između 89. i 91. Xiongnui uništeni ili protjerani daleko na zapad. Godine 92. su njegovi suparnici svrgnuti i likvidirani u puču kojim je mladi car He svrgnuo svoju pomajku. Yuan He je umro nekoliko mjeseci kasnije, a mladi car mu je nakon smrti dao brojne počasti. Yuanovi potomci će nakon toga igrati važnu ulogu na kineskom dvoru, a dva praunuka - Yuan Shao i Yuan Shu - će krajem 2. vijeka kao gospodari rata osnovati i vlastite države. 

Yuan An je poznat i po komemorativnoj steli podignutoj godine 117. i otkrivenoj godine 1929.
*Za ostala značenja, v. Zauzimanje Rima (razvrstavanje).*

**Osvajanje** ili **Zauzimanje Rima** (italijanski: ) je bio kratkotrajni oružani sukob koji se dogodio 20. septembra 1870. između Papske Države na jednoj, i novoosnovane Kraljevine Italije na drugoj strani, posljednji tokom procesa ujedinjenja Italije. Do njega je došlo nakon što je Italija, koja se bila ujedinila 1861. godine i formalno proglasila Rim svojim glavnim gradom, nastojala anektirati Papsku Državu. Njenu nezavisnost je garantirala i vojnom silom čuvala Francuska pod katoličkim carem Napoleonom III, ali su francuske trupe godine 1870. povučene zbog francusko-pruskog rata. To su iskoristile italijanske trupe pod generalom Raffaeleom Cadornom koje su prešle granicu i bez otpora okupirale Lazio, dok je papa Pio IX bez uspjeha pokušavao organizirati intervenciju neke druge strane sile u svoju korist. Brojčano nadmoćne italijanske trupe su se zaustavile pred samim bedemima grada, gdje je nakon neuspjelih pregovora, došlo do kraćeg okršaja prilikom koga su bersaljeri probili papske položaje kod kapije Porta Pia. Nakon toga su papske snage kapitulirale, a italijanske zauzele cijeli grad. On je nakon plebiscita pripojen ostatku Italije. Papa Pio IX je, međutim, ostao u Vatikanu, gdje je odbio formalno priznati gubitak svjetovne vlasti, a što su nastavili i njegovi nasljednici. Ta situacija, poznata kao tzv. rimsko pitanje, riješena je Lateranskim sporazumom 1929. godine kojim je Italija priznala nezavisnost Vatikana u zamjenu za papino priznanje italijanskog suvereniteta nad ostatkom Rima.

Vanjske veze
------------

***Zauzimanje Rima*** na Wikimedijinoj ostavi

* Article by Angela Pellicciari Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u (`it`)
* Historical summary at cronologia.leonardo.it Arhivirano 2007-02-05 na Wayback Machine-u (`it`)
* The Papal Zouaves

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85115188
* GND: 7556416-6

 |
**Snježnoplaninska fazanka** (*Anurophasis monorthonyx*), jedina vrsta roda *Anurophasis* iz porodice fazanki, koja živi u jugoistočnoj Aziji. Slično kao i kratkokljuna trčka, jedna je od najmanje poznatih ptica iz reda kokoški. Živi u snježnim planinama Nove Gvineje i Jave. Staništa su joj alpski travnjaci na sjevernim padinama i visoravnima nadmorske visine 3100-4200 metara.

Izgled
------

Duga je 25-28 centimetara, a teška oko 400 grama. Mužjaci su crvenkasto-kestenjaste boje, sa širokim crnim prugama na ušima, prsima i bokovima. Ženka je, međutim mnogo svjetlija i vodoravne pruge na perju nešto su manje izraženije nego kod mužjaka. Pilići imaju nepravilne, izlomljene pruge.

Životne navike
--------------

O životnim navikama ove ptice jako je malo poznato. Viđana je isključivo pojedinačno ili u paru. Međutim, samo jednom su viđene tri jedinke zajedno. Do sad je pronađeno samo jedno gnijezdo skriveno u travi, koje je sadržavalo tri blijedosmeđa jaja s tamnim pjegama. Ishrana joj se sastoji od sjemenki, lišća, cvijeća, gusjenica i drugih beskralježnjaka.

Izvori
------

* Steve Madge, Phil McGowan und Guy M. Kirwan: *Pheasants, Partridges and Grouse – A Guide to the Pheasants, Partridges, Quails, Grouse, Guineafowl, Buttonquails and Sandgrouse of the world’’, Christopher Helm, London 2002, ISBN 0-7136-3966-0*

***Snježnoplaninska fazanka*** na Wikimedijinoj ostavi
**Yu Zhong** (于忠) (452–518), rođen kao **Wuniuyu Qiannian** (勿忸于千年), kurtoazno ime **Sixian** (思賢), formalno **Vojvoda Wujing od Lingshoua** (靈壽武敬公), bio je kineski/Xianbei velikodostojnik na dvoru dinastije Sjeverni Wei, najpoznatiji po tome što je nakratko služio kao regent mladom caru Xiaomingu.

Poticao je iz uglednog Xianbei klana, a u državnu službu je ušao za vrijeme regenstva carice majke Feng, gdje se istakao svojim sposobnostima i stekao naklonost te, inače stroge, regentice. Nastavio je napredovao i pod carem Xiaowenom kada je 499. njegova porodica, u okviru programa sinizacije svoje staro Xianbei ime "Wuniuyu" zamijenila u novo kinesko ime "Yu", a on sam postao "Yu Deng". Nastavio je napredovati i pod carem Xuanwuom koji mu je, u znak zahvalnosti zbog gušenja pobune, dao novo ime "Yu Zhong". Godine 515. je nakon Xuanwuove iznenadne smrti spasio život njegove druge supruge Supruge Hu, koju je Xuanwuova prva supruga carica Gao htjela likvidirati. Potom je izveo puč i postao regent, ali je zbog zloupotrebe položaja 516. svrgnut od strane carice majke Hu. Ona mu je u znak zahvalnosti tom prilikom poštedila život te mu dala ceremonijalne ovlasti. Umro je dvije godine kasnije.
**Višnjica** je selo u Bosni Hercegovini koje je smješteno na visoravni sjeveroistočno od Gruda na magistralnom putu Grude - Široki Brijeg. **Višnjica** broji oko 130 kućanstava. Pripada Donjim Mamićima zajedno sa selima Medovići, Ledinac, Podledinac, Pogana Vlaka i Borajna, odnosno općini Grude i Zapadnohercegovačkoj županiji.

Krajolik je obrastao bjelogoričnom šumom (hrastom, jasenom, klenom i grabom) i niskim raslinjem tipičnim za kraške krajeve. Blizina mora (40 km) i Neretvanske kotline (30 km) daje ovom kraju blagu mediteransku klimu, koja povremeno zadobiva i obilježja kontinentalne klime zbog blizine planinskih masiva. Zato je mjesto poznato po dobrim vinogradima, kvalitetnom duhanu, smokvama, trešnjama i višnjama. Stanovnici se bave uzgojem duhana, poznatog pod nazivom hercegovački ravnjak od kojeg se dobiva "škija" i vinove loze. 

Uzgojem navedenih poljoprivrednih kultura sada se uglavnom bave staračka kućanstva i nešto mladih stanovnika koji su ostali raditi na zemlji. To je ujedno problem svih sela u Zapadnoj Hercegovini jer je težak težački život, brojnost obitelji uvjetovao ekonomske migracije stanovnika u inostranstvo i druge krajeve ili odlazak na školovanje, gdje su mnogi i ostali trajno živjeti.

Zajednička župna crkva nalazi se u Ledincu, RKT župa Male Terezije. Najvažniji blagdan Višnjičana je Tijelovo kada se na misi za umrle i blagoslov polja na mjesnom groblju skupe svi Višnjičani (domaći i raseljeni). Glavnina stanovnika je raseljena, iz ekonomskih razloga ili odlaska na školovanje, širom zemaljske kugle, a glavnina se nalazi u Zagrebu i Zagrebačkoj županiji u Republici Hrvatskoj.

Zagrepčani porijeklom iz Višnjice sudjelovali su u realizaciji podizanja spomenika poginulima i nestalima u Domovinskom ratu i 2. svjetskom ratu (Bleiburgu i križnom putu) i biste poginulom, legendarnom branitelju Vukovara, generalu Blagi Zadri, kroz Udrugu Donji Mamići, uz župnu crkvu u Ledincu. 

Višnjica je dala niz poznatih i znamenitih svećenika, liječnika, profesora, ekonomista i gospodarstvenika.
**Vedran Ivčić** (Zadar, 1951. - Split, 26. studenog 2003.), hrvatski pjevač i skladatelj.

Glazbena karijera
-----------------

Rođeni Zadranin, podrijetlom iz Arbanasa, snimio je desetak albuma, među njima i "*Peškariju s braćom*", s Tomislavom Ivčićem i Đanijem Maršanom. Posljednjih godina života izdao je četiri albuma, među njima i vrlo zapažene *"Suze moje majke"* te *"Više od života"*. Mnogi su mu albumi postigli zavidnu nakladu: četiri su postala zlatna, a tri srebrna.

Vedran Ivčić počeo je pjevati krajem 60-ih godina s različitim sastavima na tada popularnim gradskim plesnjacima i ljetnim terasama. Njegove prve gramofonske snimke datiraju iz 1972. godine, kada je snimio pjesme *"Berekin"* i *"Bakalar"*, skladbe koje se i danas rado slušaju. 

Bio je rado viđen gost na mnogobrojnim feštama i priredbama, te posebno omiljen među hrvatskim iseljenicima. Često je pjevao i nastupao u sredinama s brojnijom hrvatskom populacijom, osobito u različitim gradovima Australije. Za njim su ostale interpretacije mnogih lijepih pjesama, od *"Berekina"* s kojim je počeo do tradicionalne *"Ludo more"*, pjesme koju je upravo on popularizirao i često izvodio.

Njegova braća su poznatiji hrvatski pjevači: mlađi Tomislav Ivčić, kao i stariji polubrat Đani Maršan, u novije vrijeme i diplomat.

Vanjske poveznice
-----------------

* Diskografija