recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Dva minuta mržnje** (engleski: ) je naziv za fiktivni javni ritual opisan u Orwellovom romanu 1984. Opisan je kao svakodnevna javna manifestacija prilikom koje se građani Oceanije okupljaju ispred javnih teleekrana te promatraju prizor državnog neprijatelja Emmanuela Goldsteina i vojnika jedne od dviju suparničkih supersila (Eurazije i Istazije) na što reagiraju javnim iskazivanjem mržnje. U romanu je objašnjeno kako Dva minuta mržnje imaju istu svrhu kao i godišnja manifestacija Tjedna mržnje - kanalizirati osobne frustracije i nezadovoljstvo širokih dijelova stanovništva prema vanjskom neprijatelju i tako otkloniti opasnost po režim.

Iako se izraz prvenstveno vezuje uz Orwellov roman, njegovo je porijeklo nešto starije, i datira iz prvog svjetskog rata kada su britanski mediji satirički komentirali njemačku propagandu, prije svega onu u kojoj se poticala mržnja prema Britaniji.

V. također
----------

* Minut šutnje

Izvori
------



| * p
* r
* u
*Hiljadu devetsto osamdeset četvrta* Georgea Orwella |
| --- |
| Likovi | 
* Winston Smith
* Julia
* O'Brien
* Big Brother
* Emmanuel Goldstein

 |
| Mjesta | 
* Države u *1984*
* Oceanija
* Eurazija
* Istazija
* Aerodromska pista Jedan
* Soba 101

 |
| Klase | 
* Uža Partija
* Šira Partija
* Prolovi
* Bratstvo

 |
| Ministarstva | 
* Ministarstvo ljubavi
* Ministarstvo mira
* Ministarstvo obilja
* Ministarstvo istine

 |
| Koncepti | 
* Ingsoc
* Novogovor
* Dvomisao
* Dobromisao
* Dva + dva = pet
* Zlomisao
* Policija misli
* Telekran
* *Teorija i praksa oligarhijskog kolektivizma*
* Dva minuta mržnje
* Tjedan mržnje
* Prolefeed
* Ne-ličnost

 |
| Adaptacije | 
* američka TV-drama 1953.
* BBC-jeva TV-drama 1954.
* film iz 1956.
* Diamond Dogs
* Appleova reklama
* film iz 1984.
* parodija iz 1999.
* opera iz 2005.

 |
| Uticaj | *Nineteen Eighty-Four* u popularnim medijima |
Zbignjev Bžežinski (1977)
**Zbignjev Kazimirz Bžežinski** (polj. *Zbigniew Kazimierz Brzeziński*}}, 28. mart 1928 - 26. maj 2017) bio je poljsko-američki politički naučnik, geostrateg i državnik koji je služio kao Savetnik za nacionalnu bezbednost Sjedinjenih Država od 1977. do 1981. godine u administraciji Džimija Kartera.

Glavni spoljnopolitički događaji tokom njegovog mandata su: normalizacija odnosa sa Narodnom Republikom Kinom, potpisivanje Sporazuma o ograničavanju strateškog naoružanja, Sporazum iz Kemp Dejvida, tranzicija Irana od saveznika SAD u antizapadnu Islamsku Republiku, ohrabrivanje disidenata iz Istočne Evrope i uvećanje pitanja ljudskih prava sa ciljem smanjivanja uticaja SSSR-, finansiranje i naoružavanje Mudžahedina u Afganistanu kao odgovor na invaziju SSSR-a na Av ganistan , i potpisivanje Sporazuma Torijos-Karter kojim se vraća kontrola nad Panamskim kanalom posle 1999.

Brzezrinski se smatrao, a i sebe često navodio, kao ličnost najzaslužniju za pobedu SAD i Zapada u Hladnom ratu, odnosno kao glavni zagovornik strategije kojom bi se Sovjeti i njihov blok uništili ne vojnim ili ekonomskim nadmetanjem, nego potpirivanjem nacionalizama. Posle Hladnog rata je smatrao da čak i nominalno kapitalistička i demokratska postkomunistička Rusija predstavlja opasnost po američke i zapadne interese, te se zalagao za njeno sputavanje i slabljenje kroz stvaranje proameričkih saveza na tlu Evroazije i podršku secesionističkim pokretima kao što je čečenski. Njegov uticaj je, međutim, znatno oslabio posle napada 11. septembra, kada se porast islamskog terorizma smatrao jednom od posledica njegove politike u Avganistanu, ali je ojačao u Obamino doba i imao uticaj na tzv. Drugi hladni rat.

Izvori
------

1. ↑  Publicado por Eduardo Real (2008). „Zbigniew Brzezinski, Defeated by his Success". Dangeroustravel.blogspot.com. Pristupljeno 31. 12. 2010.

Vanjske veze
------------

* Nastupi na kanalu *C-SPAN*
* Šablon:Charlie Rose view
* Djela čiji je autor ili tema Zbigniew Brzezinski u bibliotekama (WorldCat katalog)
* Neal Conan. Brzezinski discusses his participation in the 1978 Camp David, Talk of The Nation, National Public Radio, September 16, 2003.
* ISSF Roundtable 7-4, Zbig: The Strategy and Statecraft of Zbigniew Brzezinski, discussions by scholars, 2014
* The Strategic Mind of Zbigniew Brzezinski Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
* Brzezinski formulating a New Foreign Policy Approach toward Russia Center for Strategic & International Studies.
* Iran: The Crescent of Crisis Arhivirano 2011-11-13 na Wayback Machine-u, (January 1979) Time Magazine
* Keynote Address - Inaugural Forum of the Brzezinski Chair Arhivirano 2016-08-17 na Wayback Machine-u

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:**Brent Scowcroft** | **savjetnik za nacionalnu bezbjednost SAD**1977–1981 | Slijedi:**Richard Allen** |

***Zbigniew Brzezinski*** na Wikimedijinoj ostavi
Ritual gol
**Gol** je ritual što ga izvode muškarci na otoku Pentecost u Vanuatuu. 

To je preteča bungee skokova. Muškarci skaču bez zaštitne opreme s drvenih tornjeva visokih 20 do 30 metara, osigurani samo viticama pričvršćenima oko gležnjeva. Skokovi su dio tradicije, a s vremenom su postali turistička atrakcija.

Radi se o tzv. ritualu prelaska, kojim dječaci postaju muškarci. Budući da nema zaštitne opreme, dešavaju se i nesreće sa smrtnim posljedicama.

Sredinom 19. stoljeća, misionari koji su došli na to područje nastojali su uvjeriti domorodce da prestanu s tim opasnim ritualom. U 1970.-im, zbog kolonijalizma, domorodci su počeli gledati na ovaj ritual kao na važan dio u očuvanju njihove tradicije i identiteta. Nakon proglašenja nezavisnosti od kolonijalnih sila 1980. godine, ritual je doživio preporod.

Literatura
----------

* Harewood, Jocelyn (2009). *Vanuatu & New Caledonia (Multi Country Guide)*. Lonely Planet. ISBN 1-74104-792-7.

Vanjske poveznice
-----------------

* Land Diving on Pentecost Island, Vanuatu Arhivirano 2016-09-09 na Wayback Machine-u
* Award winning photo documentary by Michael Craig
* „Land-Diving in Vanuatu". National Geographic Society. Arhivirano iz originala na datum 2009-10-11. Pristupljeno 24 May 2010.
* „Vanuatu Land Divers - Naghol / N'Gol". YouTube. Pristupljeno 24 May 2010.
**Dr. sc. Vjekoslav Jeleč, dr. med**. specijalist neurokirurg (Doboj, 1961) jest hrvatski neurokirurg i političar.

Obrazovanje i karijera
----------------------

Rođen je u Doboju 1961. godine, gdje završava osnovnu i srednju skolu. Diplomirao je 1984. na medicinskom fakultetu u Tuzli. Od 1985. do 1989. radi na odjelu kirurgije Kliničke bolnice u Tuzli. Godine 1988. započinje specijalizaciju iz neurokirurgije, a 1993. polaže specijalistički ispit za neurokirurgiju na KBC Rebro i stječe zvanje specijaliste neurokirurga. Od 1993. godine radi kao odjelni liječnik na Odjelu za neurokirurgiju KB Dubrava te je stalni sudski vještak Zagrebačke županije iz područja neurokirurgije. Godine 2003. stječe zvanje magistra znanosti te brani doktorsku disertaciju 2013. godine na Veterinarskom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu. Također je član Hrvatskog neurokirurškog društva, EANS-a i WFNS-a. Autor je i koautor više stručnih znanstvenih i kongresnih radova. Početkom 2020. godine postaje docent.

Politička karijera
------------------

Član je HSLS-a i obnašao je dužnost dopredsjednika te stranke. Vijećnik je Gradske skupštine Grada Zagreba i član u Odboru za zdravstvo i Odboru za međugradsku i međunarodnu suradnju. Jedan je od osnivača i dva puta dopredsjednik udruge "Prsten". Od 2016. godine član je Upravnog Odbora Hrvatske matice iseljenika. Godine 2016. bio je kandidat na parlamentarnim izborima u 11. izbornoj jedinici dijaspore. Godine 2017. postaje pročelnik gradskoga ureda za zdravstvo Grada Zagreba.

Nagrade
-------

Godine 2009. dobiva priznanje Internacionalne lige kao liječnik desetljeća. Nositeljje "Večernjakovog pečata – Naše gore list" u Mostaru 2012. godine. Godine 2013. dodijeljeno mu je priznanje za dugogodišnji Općine Usora te postaje počasni građanin Usore.

Vanjske veze
------------

* Profil na web-stranici Skupštine Grada Zagreba
* Profil[*mrtav link*] na stranici KB Dubrava
**Heinrich Gordi** (njemački: ; o. 1108  – 20. oktobar 1139) bio je njemački plemić i feudalni magnat iz kuće porodice Welf koji je od 1126. vladao kao vojvoda Bavarske (**Heinrich X**) te od 1137. do smrti kao vojvoda Saksonije (**Heinrich II**) i markgrof Toskane.

Rodio se kao dijete bavarskog vojvode Heinricha Crnog i Wulfhilde, kćeri saksonskog vojvode Magnusa. Preko majke je postao nasljednik dinastije Billung. Naslijedio je brojne posjede u Saksoniji, Švapskoj i Bavarskoj koje je dijelio s mlađim bratom Welfom. 

Kada je 1125. smrću Heinricha V izumrla Salijska dinastija, održan je izbor novog njemačkog kralja gdje je upravo Heinrich svojom moći i uticajem donio krunu saksonskom vojvodi Lotaru od Süpplingenburga. U znak zahvalnosti je Lotar 1127. za njega udao svoju kćer Gertrude i obećao mu nasljedstvo svojih posjeda. Heinrich je vjerno kralja služio u njegovom ratu protiv braće Hohenstaufen - švapskog vojvode Friedricha II (za koga je bila udana Heinrichova sestra Judith) i frankonijskog vojvode Konrada - koji je uspješno završen 1133. Potom je pratio Lotara na pohodu u Italiju gdje se istakao vojničkim sposobnostima i za nagradu dobio Toskanu

Kada je Lotar 1137. umro, Heinrich je od njega naslijedio Saksoniju, ali isto tako postao jedan od najizglednijih kandidata za novog kralja. Izborne knezove je, međutim, odbio svojim nedostatkom diplomatskih vještina te je kraljem postao Konrad. On je od Heinricha nastojao ishoditi da preda jednu od dva vojvodstva - Bavarsku ili Saksoniju. Kada je Heinrich to odbio učiniti, u julu 1138. mu je formalno oduzeta Saksonija. Do godine 1139. je Heinrich, međutim, uspio očistiti Saksoniju od Konradovih pristaša; prilikom pohoda na Bavarsku je iznenada umro.

|  |
| --- |
| Heinrich Gordi **Kuća Welf****Rođen/a:** c. 1108  **Umro/la:** 20. oktobar 1139 |
| Njemačka kraljevska porodica |
| Kraljevske titule |
| Prethodi: **Lotar**  |  **vojvoda Saksonije** 1137–1139 | Slijedi: **Albert Medvjed**  |
| Prethodi: **Heinrich IX**  |  **vojvoda Bavarske** 1126–1138 | Slijedi: **Leopold**  |
| Prethodi:**Engelbert III od Sponheima** | **Markgrof Toskanevojvoda Spoleta**1137–1139 | Slijedi:**Ulrich od Attemsa** |
Za istoimeni film sa Chuckom Norrisom, v. Code of Silence.
**Zakon ćutanja** ili **zakon šutnje**, a ponekad i **zid ćutanja**, je naziv za skup običaja ili neformalnih normi na temelju kojih je pripadnicima određene društvene grupe (porodica, klan) ili organizacije (tajno udruženje, politička stranka, vojna jedinica) zabranjeno javnosti ili organima vlasti iznositi određena saznanja kojih se tiču njih samih ili drugih pripadnika iste grupe, bez obzira da li o tome postojala zakonska obaveza ili ne. To se prvenstveno odnosi na saznanja za koje se smatra da bi njihovo objavljivanje pripadnicima grupe ili grupi u cjelini moglo nanijeti određenu štetu. 

Najčešće se kao primjer organizacija koje primjenjuju zakon ćutanja navode grupe organiziranog kriminala, a kao predmet zakona šutnje njihove protuzakonite odnosno ilegalne aktivnosti. Najpoznatiji takav primjer je omerta koju prakticiraju organizacije italijanske mafije, a koja je u mnoge suvremene rječnike ušla kao svojevrsni sinonim za zakon ćutanja. S druge strane, zakon ćutanja se može odnositi i na porodice, odnosno njihova nastojanja da radi izbjegavanja sramote zataje kompromitirajuća saznanja o nemoralnom ponašanju nekih svojih članova.

Fenomen sličan zakonu ćutanja u nekim slučajevima provode i državne institucije, ali ih na to, umjesto "neslužbenih" normi prisiljavaju pozitivni pravni propisi, koji se tiču bilo nacionalne ili javne bezbjednosti, bilo zaštite prava građana na privatnost. U tom se slučaju ne govori o zakonu ćutanja nego o službenoj tajni.

V. također
----------

* Ljekarska tajna
* Advokatska tajna
* Ispovjednička tajna
* Doušnik
* Pokajnik
**Japanska pravoslavna crkva** je autonomna crkva pod jurisdikcijom Ruske pravoslavne crkve.

Istorija
--------

Sveti Nikola Japanski je doneo pravoslavlje u Japan u devetnaestom veku. 1861. ga je Ruska pravoslavna crkva poslala u grad Hakodate, da bude sveštenik u ruskom konzulatu. Iako je šogunska vlast u Japanu branila prelazak u hrišćanstvo, 1864. se nekoliko redovnih posetilaca hrama pokrstilo. Nikolaj je ostao u Japanu i za vreme Rusko-Japanskog rata, širio hrišćanstvo i postao prvi episkop Japanske pravoslavne crkve.

Japanska liturgija se vrši na japanskom jeziku, mada se dešava da se poji na crkveno-slovenskom.

Savremeno stanje
----------------

Unutar Japanske pravoslavne crkve djeluju tri eparhije: Istočnojapanska eparhija (Sendaj), Zapadnojapanska eparhija (Kjoto) i Tokijska eparhija (Tokio).

Od 2000, poglavar Crkve je gospodin Danil (Nuširo), mitropolit tokijski i sveg Japana.

Rezidencija i katedralni hram je Sabor Vaskrsenja Hristovog u Tokiju, u čijem sastavu se nalazi jedinstvena pravoslavna seminarija.

Godine 2005, u Tokiju, s blagoslovom mitropolita tokijskog Danila bio je obrazovan prvi manastir Japanske pravoslavne crkve. Nastojatelj manastira, osvećenog 2006. godine u čast ravnoapostolnog Nikolaja Japanskog, postao je jeromonah Trojice-Sergijeve lavre Gerasim (Ševcov). Klir uključuje 22 sveštenika i 6 đakona.

Veze
----

* Kineska pravoslavna crkva

Vanjske veze
------------

***Japanska pravoslavna crkva*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanična stranica Japanske pravoslavne crkve
* Hramovi oblasti Tokija
* Hramovi oblasti Higaši
* Hramovi oblasti Niši
* Eparhija Istočno-Japanska

| * p
* r
* u
Autokefalne i autonomne crkve u pravoslavlju |
| --- |
| Autokefalne crkve | **Četiri drevne patrijaršije:** Carigrad • Aleksandrija • Antiohija • Jeruzalem  Rusija • Srbija • Rumunska • Bugarska • Gruzija • Kipar • Grčka • Poljska • Albanija • Češka i Slovačka • Amerika\* • Ukrajina\* |
| Autonomne crkve | Sinaj • Crna Gora\* • Finska • Estonija\* • Hrvatska\* • Japan\* • Kina\* • Zapadna Europa\* • Besarabija\* • Moldavija\* • Ohrid\* • (RPCIR) |
| \* *Autokefalnost ili autonomija nije opće priznata.*\*\* *Poluautonomnni dio Ruske pravoslavne crkve čija autonomija nije opće priznata.* |
**Zakon o lokalnoj vlasti 1889** u Škotskoj (engleski: *Local Government (Scotland) Act 1889*) je zakon donesen u Parlamentu Ujedinjenog Kraljevstva 26. augusta 1889. on se počeo primjenjivati od 15. maja 1890.

Suština tog zakona bila je uvođenje biranih vijećnika u tradicionalne škotske grofovije (countys), po uzoru na Englesku i Wales koji su to već ranije proveli nakon izglasavanja Zakona o lokalnoj upravi 1888.

Karakteristike
--------------

Dotadašnji sistem grofovijske vlasti, sa centralistički imenovanim mirovnih sudijama, koji su u svojim rukama držali svu zakonodavnu, sudsku i izvršnu vlast, postao je krajem 19. vijeka anakron, osobito nakon što je ukinut imovinski cenzus i prošireno biračko pravo. Kako su istovremeno zbog industrije narasli gradovi i državna administracija, trebalo je popraviti taj nedemokratski sistem.

Zakonom o lokalnoj upravi (Local Government Act ) iz 1888. formirana su grofovijska vijeća, sa zastupnicima koje su birali lokalni stanovnici. Ona su preuzela sve zakonodavne i izvršne dužnosti koje su dotad obavljali sudije.

Zakonom su također oformljene nove grofovije, koje su ponekad imale različite granice od historijskih grofovija, od kojih su obično preuzimali ime.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*County*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 18. 1. 2015.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **historiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

}
**Hrvoje Požar** (Knin 5. jula 1916. - Zagreb, 30. juna 1991.) bio je inžinjer, doktor tehničkih znanosti, vrhunski svjetski znanstvenik i hrvatski akademik.

Hrvoje Požar rodio se u Kninu gdje je završio osnovnu školu. Gimnaziju je pohađao u Šibeniku, a maturirao je u Zagrebu. 1939. diplomirao je na Elektrotehničkom fakultetu u Zagrebu i postao inžinjer elektrotehnike. Nakon završetka studija radio na raznim odgovornim rukovodećim dužnostima u elektroenergetici.

1950. počeo honorarno predavati na Elektrotehničkom fakultetu u Zagrebu. 1955. stekao doktorat tehničkih znanosti sa disertacijom Veličina izgradnje hidroelektrane. 1961. postao redovni profesor na Elektrotehničkom fakultetu u Zagrebu. 1965. postao izvanredni član tadašnje Jugoslavenske akademije znanosti i umjetnosti, te je bio je glavni urednik Tehničke enciklopedije od 6. do 12. sveska, do svoje smrti. Do svoje smrti obavljao dužnost glavnog tajnika Hrvatske akademije znanosti i umjetnosti.

U čast Hrvoju Požaru Vlada Republike Hrvatske Energetski institut nazvala je po njemu.

Njegov sin je bio novinar Petar Požar.
Ilirska kolonizacija juga Italije
**Japigi** (Iapigi, Japiđi, Japiđani; grč. *Ἰάπυγες* [*Ĭāpyges*]; lat. *Iapyges, Iapygii*) su bili antički proto-indoevropski narod porijeklom iz Ilirije koji se u periodu između II i I milenijuma pne. doselio na područje današnje italijanske regije Apulija. Stari Grci su ih nazvali po Dedalovom sinu koji se zvao Iapige (Iapyges).

Porijeklo
---------

Dakle, ovaj narod je došao iz Ilirije, preciznije, sa teritorija na kojima se nalazi današnja država Albanija. Japigi su govorili tzv. mesapski jezik. (Mesapski jezik je indo-evropski i njime su govorila antička plemena na jugu današnje Italije: Japigi, Mesapi i Peuceti. Smatra se da je mesapski jezik porijeklom ilirski jezik na osnovu vlastitih imena koja su pronađena uklesana na nadgrobnim spomenicima ili u zapisima antičkih historičara.) Ovaj narod bavio se pretežno poljoprivredom i stočarstvom. Posebno su bili značajni kao uzgajivači konja. 

Nakon što su Japigi prešli Jadransko more sa istoka na zapad, iskrcali su se u Apuliji i tu se pomiješali sa domaćim stanovništvom nakon čega su se formirale tri različite etničke grupe koje su Grci nazvali Dauni, Peuceti i Mesapi. Dauni su naseljavali područje oko današnjeg grada Fođa (Foggia), Peuceti oko Barija a Mesapi ono najjužnije, oko Salenta. 

Rimski historiografi su nazvali područja koja su naseljavali Dauni i Peuceti *Apulija* a tamošnje stanovnike *Apuli*, dok je područje na kojem su živjeli Mesapi dobilo naziv Kalabrija a tamošnji narod *Salentini*. 

Japigi su bili u srodstvu i sa Enotrima, još jednim plemenom illirskog porijekla koje je obitavalo na području današnje italijanske regije Bazilikata (Basilicata) i sjeverne Kalabrije. 

Između VIII i IV stoljeća pne. Japigi su dostigli svoj vrhunac što se može zaključiti iz vješto izrađenih predmeta od keramike. U vrijeme grčke kolonizacije Mediterana u periodu od VIII od VI stoljeća pne. Japigi su pružili snažan otpor naprednijoj grčkoj civilizaciji. 

|  |
| --- |
|  |
| 
**Iliri** - **Ilirija** - **Ilirik** - Veliki ilirski ustanak

**Ilirski vladari**

Agron - Balajos - Bardilis - Baton - Epulon - Gencije - Glaukijas - Grabos - Kleitus - Longarus - Mitilos - Monunius - Pineus - Pleuratus - Scerdilaidas - Sirhas - Teuta

Ilirski gradovi

Aenona - Albanopolis - Amantia - Andetrium - Arduba - Basanija - Daorson - Damastion - Delminijum - Doklea - Lihnidos - Meteon - Narenta - Nezakcijum - Ninia - Promona - Rizinium - Škodra - Uscana

**Ilirska plemena**

Abri - Albani - Amantini - Andizeti - Ardijejci - Azali - Arijani - Autarijati - Bilioni - Breuci - Glindioni - Dalmati - Daorsi - Dasareti - Derentini - Deuri - Dezitijati - Dindari - Dicioni - Dokleati - Enhilejci - Grabi - Haonci - Helidonci - Jasi - Kolapijani - Labeati - Mezeji - Melkumani - Molosi - Partini - Piketi - Pirusti - Salentini - Sardeati - Taulanti
**Ilirsko-tračanska**
Dardanci - Galabri - Peonci - Tunati
**Ilirsko-keltska**
Latobici - Skordisci
**Ilirsko-venetska**
Histri - Japodi - Karni - Katari - Liburni
**Nezavisna**
Dauni - Japigi - Mesapi - Peuceti

 |
**Hrvatsko kraljevsko vijeće**, odnosno **Kraljevsko vijeće u kraljevinama Dalmaciji, Hrvatskoj i Slavoniji** osnovala je kraljica Marija Terezija 1767. kao neku vrstu zemaljske vlade za Kraljevinu Dalmaciju, Hrvatsku i Slavoniju, koje je po svom sastavu i djelovanju bilo slično Ugarskom namjesničkom vijeću. Kraljevsko vijeće predstavljalo je prvu ustanovu izvršne kraljevske vlasti na području Banske Hrvatske, odnosno prvu moderniju vladu. Nakon što je utemeljeno, vijeće je preuzelo od Hrvatskog sabora sve upravne ovlasti. Sjedište mu je bilo u Varaždinu, a nakon velikog varaždinskog požara 1776. preseljeno je u Zagreb. 

Vijeće je obavljalo političko-gospodarstvene i vojničke poslove te vođenje nadzora nad kaznenim postupkom županija, slobodnih kraljevskih gradova i zemljišne gospode. Na čelu Vijeća bio je ban, a uz njega se postavljalo pet savjetnika, koje imenovala kraljica (jedan iz staleža višeg plemstva (prelata), jedan iz staleža velikaša i tri od plemstva, a među njima jedan od strane komore). Vijeće je ojačalo središnju vlast u Beču i povećalo nadzor nad plemstvom, budući da je dotad Hrvatski sabor imao i zakonodavnu i izvršnu vlast. Uskoro je Hrvatska izgubila i svoj proračun jer se čitav porez ubirao u ime državne blagajne. Time je Sabor izgubio svoje značajno pravo. Zbog smanjivanja značenja Sabora hrvatsko plemstvo nije bilo zadovoljno Vijećem kao oruđem središnje vlasti. S druge pak strane ugarskom plemstvu Vijeće je smetalo kao hrvatska nezavisna vlada. 

Kraljevsko vijeće Marija Terezija ukinula je 1779. i sve njegove ovlasti prenijela na Ugarsko namjesničko vijeće u koje je imao pristup samo hrvatski ban i to samo da iznese neko mišljenje. Učinila je to na vlastitu ruku, ne zatraživši prethodno suglasnost Hrvatskog sabora. Hrvatska je na taj način prvi put u svojoj povijesti potpala pod ugarsku vladu, a tako je ostalo sve do 1848. godine.

Izvori
------

* Ivana Horbec: "Stvaranje jedne institucije prosvijećenog apsolutizma: Kraljevsko vijeće za Kraljevine Dalmaciju, Hrvatsku i Slavoniju"
* Trpimir Macan: "Povijest hrvatskog naroda"

Vanjske poveznice
-----------------

* Hrvatsko arhivističko društvo Arhivirano 2011-11-03 na Wayback Machine-u
* Hrvatski državni arhiv Arhivirano 2008-10-19 na Wayback Machine-u
*Za ostale upotrebe, v. Veneti.*
**Veneti** su bili galsko pleme koje je potkraj željeznog doba živjelo u oblasti Armorica, u današnjoj Bretanji. Opisivalo ih se kao narod moreplovaca, koji je gradio jedrenjake sa debelom oplatom, sposobne za plovidbu na obalama Atlantika.

Za vrijeme galskih ratova su se godine 57. pne. formalno pokorili Cezaru i predali mu taoce. Međutim, sljedeće godine su oteli nekoliko rimskih izaslanika, nastojeći osloboditi te iste taoce. Cezar je to shvatio kao objavu rata i na njih pokrenuo pohod. Koristeći svoja obalna uporišta, kao i snažne plime i oseke, Veneti su uspješno pružali otpor Cezaru te ga prisilili da sagradi vlastitu flotu. Iako su rimske galije na vesla ispočetka bile inferiorne brzim venetskim jedrenjacima, Cezarov admiral Decim Junije Brut Albin je na kraju kod današnjeg Morbihana, koristeći dugačke kuke, uspio uništiti venetsku flotu. Rimljani su potom zauzeli sva venetska uporišta, a potom sve venetsko stanovništvo ubili ili prodali u roblje. Ovakvo okrutan postupak je trebao poslužiti kao primjer svim drugim galskim plemenima odnosno upozorenje da ne dižu ustanke protiv Rimljana.
Amblem Zbora narodne garde
**Zbor narodne garde** bio je naziv za prvu vojnu snagu moderne Republike Hrvatske. Hrvatski predsednik Franjo Tuđman potpisao je Odluku o ustrojstvu Zbora narodne garde 20. aprila 1991. godine, čime je nastala prva vojska u postjugoslovenskoj Hrvatskoj.

Ova jedinica formirana je u okviru Ministarstva unutarnjih poslova Republike Hrvatske, a pod zapovedništvom Ministarstva odbrane Republike Hrvatske, koje je 21. septembra 1991. formiralo Zbor narodne garde (ZNG).

Prva brigada ZNG predstavljena je hrvatskoj javnosti na specijalnoj ceremoniji 28. marta 1991. paradiranjem zastava vojnicima i polaganjem zakletve na stadionu NK Zagreba u Zagrebu. Do 12. avgusta formirane su četiri brigade. Hrvatske odbrambene snage do tog su vremena brojale otprilike 60.000 članova, od kojih je njih 30.000 bilo pod komandom Ministartsva unutarnjih poslova.

Zbor narodne garde bio je oformljen kao odgovor na odbijanje Jugoslovenske narodne armije (JNA) da osigura postojećoj Teritorijalnoj odbrani Hrvatske snage koje bi slomile građansku pobunu koju je u okviru hrvatske policije poveo Milan Martić u Kninu protiv hrvatske vlade u ime Srba u Hrvatskoj. 

Dominaciju nad organima jugoslovenske federacije 1990. stekao je Slobodan Milošević i njemu lojalni prosrpski članovi Predsedništva SFRJ, kao što je Borisav Jović, koji je u ime srpskih vlasti odbio plan da se Jugoslavija preuredi kao labava konfederacija slobodno udruženih republika.

Dana 3. novembra 1991. Zbor narodne garde zvanično je preimenovan u Hrvatsku vojsku (HV).

Brigade
-------

Sledeće brigade ZNG oformljene su između 1990. i 1992. Izvorno su delovale kao elitne borbene jedinice Hrvatske vojske tokom Domovinskog rata 1991-1995. Tokom reogranizacije Hrvatske vojske 2000-ih one su ili raspuštene ili su svedene na nivo jedinica veličine bataljona, da bi zatim bile integrisane u sadašnje motorizovane gardijske brigade i armijske gardijske brigade.

* 1. gardijska brigada ("Tigrovi", aktivna 1990–2008)
* 2. gardijska brigada ("Gromovi", aktivna 1991–2008)
* 3. gardijska brigada ("Kune", aktivna 1991–2003)
* 4. gardijska brigada ("Paukovi", aktivna 1991–2008)
* 5. gardijska brigada ("Sokolovi", aktivna 1992–2003)
* 7. gardijska brigada ("Pume", aktivna 1992–2003)
* 9. gardijska brigada ("Vukovi", aktivna 1992–2008), initially designated as 6th
**Wanapam** (Wanapum, Sokulk), Pleme Shahaptian Indijanaca u području rijeke Columbia između Priest Rapids i ušća Umatille. Wanapami su najsrodniji plemenu Palouse. Njihova rana populacija (1780.) iznosila je oko 1,800 (Mooneyeva procjena 1928.). Među njima postojala su dva ogranka, Wanapam vlastiti i Chimnapum. U novije doba (2000) preostalo ih je oko 50. Pripadali su kulturnom području Platoa.

Život i običaji
---------------

Wanapami su stanovnici Platoa, i žive u veoma bogatom po lososu. Prema Lewisu i Clarku, losos je temelj njihove ishrane, te je uočio kod njih kao i kod još nekoliko drugih ribarskih skupina uz Columbiju, da imaju veoma loše zube. Kod Wanapama postojao je i običaj deformacije lubanje. U principu vršio se na isti način kao i kod drugih Salishan i Chinookan plemena u području Columbie. Odmah nakon rođenja, malenom djetetu dok su kosti lubanje još bile mekane, na čelo se stavljala drvena daščica koja je stezala djetetovu glavu, tako da je čelo na ovaj način ostalo deformirano u liniji sa nosom.

Washane (Sanjari)
-----------------

Wanapam poglavica i duhovni vođa Smohalla 1880.-tih godina utemeljuje novu religiju Washane, čiji sljedbenici vjeruju da će bijeli ljudi nestati ako Indijanci ostanu vjerni starim ritualima i načinu života. Ova religija još živi među pripadnicima tamošnjih plemena Yakima, Umatilla, Tenino i Nez Percé.

Vanjske poveznice
-----------------

* Wanapum Indians (Wanapam, Sokulks)
* Wanapum Arhivirano 2008-05-13 na Wayback Machine-u
**Ivan I.**
**Ivan I.** (1288. - 31. ožujka 1340.) je bio knez Moskve od 1325. godine (veliki knez od 1328.) i veliki knez Vladimira od 1331. godine. Zbog svoje politike dobio je nadimak "Vreća novca".

Nasljedstvo
-----------

**Ivan I.** je bio mlađi sin Danijela, kneza Moskve. Tek kad mu stariji brat Juraj I. umire bez djece 1325 godine on postaje knez Moskve što ubrzo potvrđuje i mongolski vrhovni gospodar. Naslijeđujući brata on ujedno naslijeđuje i njegovu politiku održavanja bespogovorne i ekonomski uspješne veze s Zlatnom Hordom. Prvi rat njegove vladavine je nastavak Danijelova rata starog već 50 godina za Vladimir protiv velikih kneževa Tvera. Zbog pogubljenja prethodnih knezova Tvera od Mongola tadašnji knez se pobunio 1327 godine samo da bi bio potučen od Zlatne Horde i njihovog moskovskog vazala. Zahvaljujući toj usluzi **Ivan I.** biva 1331 godine okrunjen za velikog kneza Vladimira čime se te dvije ruske države napokon ujedinjuju. Zajedno s tom titulom potvrđenom od kana Zlatne Horde stiglo je i upozorenja da su daljnja vojna širenja Moskovske države najstrože zabranjena.

Vreća novca
-----------

Nemajući izbora ostatak svoje vladavine **Ivan I.** provodi mudro koristeći svoja financijska sredstva. Kako je od Mongola Moskva i dalje bila zadužena za skupljanje poreza od ruskih zemalja dio toga novca je uvijek ostajao tamošnjim kneževima. Ivan taj novac iskorištava za posudbe raznim kneževstvima u financijskim neprilikama zbog čega uskoro dobiva nadimak "Vreća novca". Zauzvrat je uvijek tražio određene teritorije ili čak potpuno testamentarno nasljedstvo. Tim načinom on uspješno zaobilazi Mongolsku zabranu širenja teritorija čemu se oni niti najmanje ne protive u kasnije razdoblju njegova vladanja radi strahu od jačanja Litve kojoj se tada priklanja rusko kneževstvo Tver.

Najveći vjerski uspjeh ovog velikog kneza se dogodio 1325 godine pošto tada on uspijeva nagovoriti rusku pravoslavnu crkvu da premjesti svoje sjedište u tada već bogatu Moskvu.

**Ivan I.** umire prirodnom smrću 31.ožujka 1340. godine prepuštajući svome sinu Simeonu sigurno od Mongola potvrđeno nasljedstvo.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **veliki knez Moskve** | Nasljednik: |
| **Juraj I.** | **Simeon** |

***Ivan I. moskovski veliki knez*** na Wikimedijinoj ostavi
Grupa diverzanata u Španiji. Vođa grupe je Ivan Hariš (prvi ievo). Među njima je i Petar Vukelić. Juli 1937.
**Ivan Hariš** (poznat po ratnom nadimku **Ilija Gromovnik**) (1903. - 1989.) bio je hrvatski i jugoslavenski komunistički aktivist, partizanski komandant, generalmajor JNA i pisac, poznat po nizu uspješnih diverzantskih akcija u drugom svjetskom ratu.

1936. godine se je uključio u rat u Španjolskoj kao diverzant, da bi kasnije postao poručnik u Internacionalnoj brigadi. Osim u Španjolskoj sudjelovao je u komunističkim pokretima u Kanadi, Meksiku, Panami, Ekvadoru, Kolumbiji i Argentini.

Ilija Gromovnik je u II svjetskom ratu bio organizator i provoditelj velikog broja diverzantskih akcija pri GŠ NOV Hrvatske, zbog čega je i dobio ratno ime "Ilija Gromovnik" prema istoimenom starozavjetnom proroku. Ivan Hariš Gromovnik je neko vreme bio visoko kotiran u Generalštabu JNA. Imao je često oprečna stajališta od službene jugoslavenske dogmatske politike u vezi Narodnooslobodilačkog rata, pa je zbog toga kasnije, iako proglašen narodnim herojem, prijevremeno umirovljen.

Djela
-----

"Diverzant" i "Dnevnik diverzantskih akcija u Hrvatskoj", no, nažalost najzanimljivije i najintrigantnije pojedinosti naravno nisu zapisane u knjigama.
**Glaciologija** je nauka koja spada u hidrologiju, koja ima za cilj proučavanje lednika, procesima njihovog nastajanja, kao i proučavanjem njihovog uticaja na životnu sredinu. Reč *glečer* dolazi od latinskog *glacies*  što označava led ili mraz.

Glaciologija je interdisciplinarna geo nauka koja povezuje geologiju, klimatologiju, meterologiju, hidrologiju, biologiju i ekologiju. Disciplina takođe oblikuje deo fizičke geografije.

Pregled
-------

Područja proučavanja unutar glaciologije uključuju glacijalnu istoriju i rekonstrukciju prošlih obrazaca glacijacije, uticaj lednika na klimu i obratno, dinamiku kretanja leda, doprinose lednika eroziji i geomorfologiji, životne oblike koji žive u ledu i tako dalje.

Glaciologija je očekivano jedna od ključnih područja podržanih polarnim istraživanjima.

Tipovi
------

Postoje dvije opšte kategorije glacijacije koje glaciolozi razlikuju: *alpska glacijacija*, akumulacije ili "reke leda" ograničene dolinama; i *kontinentalna glacijacija*, neograničene akumulacije koje su nekad pokrivale većinu severnih kontinenata.

* Alpski - led se kreće niz doline planinskih područja i oblikuje gomile pokretnog leda na ravnima ispod sebe. Alpski lednici teže stvaraju neravne topografije.
* Kontinentalni - ledena kapa koja se nalazi samo na višim geografskim širinama (Grenland/Antarktik), široka hiljade kvadratnih kilometara i debela hiljade metara.

Zone ledenjaka
--------------

* Akumulacija
* Rasipavanje

Pokreti
-------

Ablacijarasipavanje isparavanjem i topljenjem
Bergšrundpukotina oblikovana na čelu lednika gdje se odlomljuje od planinske površine.
Fraktura (debljine 30-60m)slabo lomljenje stvara pukotine zahvaljujući središnjem delu ledenjaka koji se kreće brže od strana/poda.
Tokplastičan zahvaljujući ogromnom pritisku.
Otkidanje/Lomljenjepokretni lednik uzima velike blokove stena i prenosi ih ponekad čak i do dva kilometra.
Cirkovikružno oblikovana depresija gde se ledenjak započeo otapati i na kraju se otopio.
Tarnjezero koje se oblikuje na dnu cirka.
Rogšiljak stene oblikovan prednjom erozijom prstena cirkova oko jedne planine

Glacijalne naslage
------------------

### Slojevite

Isprani pesak/šljunakna prednjoj strani lednika, pronalazi se na ravnima
Kotaogromada stagnirajućeg leda ostavlja depresiju ili jamu
Eskerigomile šljunka/peska strmih stranica verojatno uzrokovanih tokovima koji se kreću ispod stagnirajućeg leda
Kamovislojevit nanos gradi brežuljke blagih padina
Varfovitanka sedimentna podloga (grubo isprekidana), leti nanosi više materijala dok zimi manje.
### Neslojevite

Glina-nerazvrstana(lednički pod od oblutaka) nanesen povlačećim/napredujućim lednicima, oblikujući morene
Morene(Čeone ili terminalne) materijal nanesen na kraju; (Podinske ili temeljne) materijal nanesen dok se lednik otapa; (Bočne ili lateralne) materijal nanesen po stranama.

***Glaciologija*** na Wikimedijinoj ostavi

| **Stranica Šablon:Hlist/styles.css nema sadržaj.*** p
* r
* u
Nauke o Zemlji |
| --- |
| Atmosferske nauke • Geodezija • Geologija • Geofizika • Glaciologija • Hidrologija • Okeanografija • Fizička geografija • Pedologija |
***Zeena Schreck*** na Wikimedijinoj ostavi

**Zeena Schreck** (San Francisco, Kalifornija, SAD, 19. studenog 1963. – ) američka je glazbenica, umjetnica, autorica te duhovna učiteljica.

Rođena je 19. studenoga 1963. u San Franciscu, SAD kao **Zeena Galatea LaVey**. 

Njezin je otac bio Anton LaVey (1930. – 1997.), osnivač Sotonine crkve. Njegova je žena, „čarobnica" Diane Hegarty rodila Zeenu. Zeenin je djed bio Michael Joseph Levey, a baka Gertrude Augusta Coultron.

Zeena ima polusestru Karlu LaVey i polubrata Satana Xerxesa Carnackija LaVeya. Karla je visoka svećenica Prve sotonističke crkve.

23. svibnja 1967. Zeena je imala sotonističko krštenje koje je izveo njezin otac, a prema njezinim riječima, taj je događaj bio proslava života.

Zeena je ostala trudna s 13 godina te je rodila sina čije je ime Stanton Zaharoff LaVey (18. siječnja 1978.).

Od 1985. do 1990. Zeena je bila visoka svećenica i glasnogovornica Sotonine crkve. Pojavljivala se na televiziji tijekom takozvane „sotonske panike". Zeena je tvrdila da „pravi" sotonisti ne žrtvuju ljude ili životinje te da nisu povezani s onima koji se nazivaju sotonistima, a čine takve stvari. 

Zeena je u to vrijeme bila sotonistica i ateistica, kao i njezin otac. Udala se za glazbenika Nikolasa Schrecka. Zajedno ih je intervjuirao teleevanđelist, pastor Bob Larson, kojeg su optužili za licemjerje te su mu skrenuli pažnju na zločine kršćana tijekom povijesti.

Ipak, Zeena se 1990. odrekla sotonizma te se pridružila Setovu hramu, vjerskoj organizaciji čiji članovi štuju staroegipatskog boga Seta. (Set je u egipatskoj mitologiji bog kaosa i pustinje, brat Ozirisa i Izide.) Zeena je postala svećenica Seta (*Hemet-neter tepi Seth*). 

Larson je ponovno intervjuirao Zeenu i njezina muža, koji nemaju djece. Zeena je izjavila da Set boravi u njoj te da prakticira crnu magiju.

2002. Zeena je osnovala Setov pokret oslobođenja (*Sethian Liberation Movement*). Poslije je prihvatila i budizam.

Izvori
------

1. ↑  Wright, Lawrence – "It's Not Easy Being Evil in a World That's Gone to Hell", Rolling Stone, September 5, 1991: 63–68, 105–16.
2. ↑  Chris Mathews (2009). *Modern Satanism: Anatomy of a Radical Subculture*. Greenwood Publishing Group. str. 94. ISBN 978-0-313-36639-0. Pristupljeno 30 June 2013.
3. ↑  „About the Church". Arhivirano iz originala na datum 2015-04-18. Pristupljeno 2016-02-26.
4. ↑  „Clip of 1989 Sally Jesse Raphael Halloween Show with Zeena Schreck providing a concise explanation of what her Satanic baptism was; begin at 01:40:".
5. ↑  Sotonističko krštenje
6. ↑  Annette Lamothe-Ramos. "Beelzebub's Daughter". Vice Magazine.
7. ↑  Church of Satan - Bob Larson Interviews Zeena Lavey And Nikolas Schreck
8. ↑  Bob Larson Interviews Zeena and Nikolas Schreck
9. ↑  Službena web-stranica Zeene
**Iset Ta-Hemdjert** ili **Isis Ta-Hemdjert** bila drevna egipatska kraljica iz Dvadesete dinastije; Velika kraljevska supruga faraona Ramzesa III i Kraljevska majka faraona Ramzesa IV i Ramzesa VI..

Vjerojatno je bila azijskog porijekla; ime njene majke *Hemdjert* (ili*Habadjilat* ili *Hebnerdjent)* nije karakteristično za stari Egipat nego za Siriju,. Poznato je da je imala dvoje djece - Ramzesa IV, koji je naslijedio oca, i Ramzesa VI, koji je naslijedio svog nećaka Ramzesa V. Osim Ramzesa V, od unučadi Iset Ta-Hemdjert su poznati Ramzes VII, Božja supruga Amuna Iset i prinčevi Amunherkhopsef i Panebenkemyt; to su sve djeca Ramzesa VI..

Osim titule *Velika kraljevska supruga* također je imala titulu *Božja supruga*. Prikazana je na statui Ramzesa III u hramu Mut u Karnaku. Bila je još uvijek živa u doba vladavine Ramzesa VI, kada joj je unuka Iset postala Božja supruga Amuna. Sahranjena je u Dolini Kraljica, u grobu QV51.

Izvori
------

1. 1 2  Dodson, Aidan; Hilton, Dyan (2004). *The Complete Royal Families of Ancient Egypt*. London: Thames & Hudson. ISBN 0-500-05128-3. , pp.186-187
2. 1 2  Dodson & Hilton, op.cit. p.192

* *Nos ancêtres de l'Antiquité*, 1991, Christian Settipani, p. 171 and 175
**Geumwa** (vladao 48. pne. - 7. pne.) je bio drugi po redu kralj drevnog korejskog kraljevstva Dongbuyeo (Istočni Buyeo). Otac mu je bio osnivač kraljevstva Hae Buru. Prema navodima *Samguk Yuse*, Hae Buru nije mogao imati sina, ali je zato jednog dana pronašao "žaboliko" zlatno dijete ispod kamena kraj jezera Gonyeon. Odlučio ga je usvojiti i imenovao svojim nasljednikom.

Kada je Geumwa postao kralj, kraj Ubalsua je sreo Yuhwu, prognanu kćer rječnog boga s kojom se oženio. Nju je kasnije oplodilo sunce, i rodio se sin po imenu Jumong. 

Geumwa je poslije imao drugih sedam sinova, te je između njih i Jumonga došlo do sukoba. Jumong je zato pobjegao sa dvora i kasnije osnovao državu Goguryeo. Dvije države su se kasnije pomirile.

Geumwu je naslijedio sin po imenu Daeso.

Povezano
--------

* Jumong
* Hae Buru
* Dongbuyeo
* Popis korejskih monarha
* Historija Koreje

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Hae Buru od Dongbuyeoa**  |  **Vladari Dongbuyeoa(Dongbuyeo)** 48. pne. –7. pne. | Slijedi: **Daeso od Dongbuyeoa**  |
**Zef Gashi** SDB, (gdjegdje Josip Zef Gashi) (Pešter/Brus kod Lipljana, Priština, 4. prosinca 1938.) je barski nadbiskup.

Nakon završetka osnovne škole u jesen 1955. pohađao je klasičnu gimnaziju u Zagrebu i Rijeci, nakon toga završio je filozofiju u Ljubljani i teologiju u Zagrebu. Primio je svećeničko zvanje 29. lipnja 1969. u Zagrebu; zatim od 1970. do 1992. službuje u Prištini. Bio je ravnateljem Albanskoga katehetskoga instituta u Skadru (1992. – 1998.). Prije prijema nadbiskupske časti (19. rujna 1998.), bio je članom Salezijanske družbe Sv. Ivana Bosca u Rimu, Slovenska provincija sa sjedištem u Ljubljani.

Literatura
----------

* 
* 
* Leksikonski članak *Barska nadbiskupija i barski nadbiskupi.* **u:** Rastoder, Šerbo; Andrijašević, Živko M. (ur.) *Istorijski leksikon Crne Gore*, sv. A-Crn, Daily Press – Vijesti, Podgorica, 2006. ISBN 86-7706-165-7
* Bell, Imogen (ed.) *Central and South-Eastern Europe 2003*, 3rd Edition, Europa Publications, 2002. ISBN 1-85743-136-7, str. 615.

Izvori
------

1. ↑  Bell, 2002. 615.
**Wakefield** (izgovor: [Vejkfild]) je grad od 102,299 stanovnika na sjeveru Engleske.

On je i administrativni centar Metropolitanskog borougha City of Wakefield.

Geografske karakteristike
-------------------------

Wakefield leži u Grofoviji West Yorkshire, po bežuljcima masiva Pennines, i u dolini rijeke Calder. 
Od Leedsa je udaljen 14 km južno, a od Bradforda je udaljen 25 km jugoistočno.

Historija
---------

Wakefield je u svom početku bio dio velikog feudalnog imanja u vlasništvu kralja Edwarda Ispovjednika, to je ostao i nakon Normanskog osvajanja Engleske 1086. Ali je ubrzo nakon toga pretvoren u baronski feud. 

Zna se da je Wakefield imao vunarski sajam od 1308. a Flamanski tkalci, počeli su se doseljavati u Wakefield 
oko 1470. i tako potakli lokalnu vunarsku manufakturnu proizvodnju.Tako da je Wakefield do 16. vijeka, zajedno s Halifaxom i Leedsom, postao poznat po bojanju tkanina i izradi odjeće.

Za engleskog građanskog rata - 1643. grad su napale i zauzele snage parlamenta, koje je vodio i general Thomas Fairfax.
Tokom 19. i početkom 20. vijeka, grad je bio poznat kao centar za vunene odjeće.

Privreda
--------

Wakefield još uvijek ima respektabilnu tekstilnu industriju, ali su uz nju nikle i druge industrije, kao; prehrambena, mašinogradnja i metaloprerađivačka industrija.

Pobratimski gradovi
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Njemačka Alfeld, Njemačka
* Rusija Belgorod, Rusija
* Francuska Castres, Francuska
* Njemačka Castrop-Rauxel, Njemačka
 | * Španija Girona, Španjolska
* Francuska Hénin-Beaumont, Francuska
* Njemačka Herne, Njemačka
* Poljska Konin, Poljska
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Yorkshire and the Humber" (engleski). City population. Pristupljeno 30. 12. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Wakefield*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 31. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Wakefield, West Yorkshire*** na Wikimedijinoj ostavi

* Wakefield Council (`en`)
**Hrvoje Horvat** (Bjelovar, 22. svibnja 1946.) - hrvatski rukometaš, rukometni trener i pravnik

Životopis
---------

Rođen je u Bjelovaru. Prve dvije godine živio je u Ivanskoj, gdje mu je radio otac. Rukometom se počeo baviti vrlo rano. Već s 15 godina, postao je igrač prve momčadi RK "Partizan" Bjelovar. U proljeće 1962. godine, dobio je rukometni dres s brojem 7, koji je nosio do kraja karijere u bjelovarskom klubu. Poznat je bio pod nadimkom "Cveba", koji je dobio po psu iz romana "Državni neprijatelj broj 1" književnika Mate Lovraka. U jesen 1962. godine, postao je standardni igrač prve momčadi i sve do posljednje utakmice za RK "Partizan", punih 16 godina, do 1979. godine, bio je igrač prve sedmorke i bio je na početku svake utakmice. Od 1962. do 1964. igrao je u juniorskoj reprezentaciji SR Hrvatske. Trenirao je više od drugih. Surađivao je s Zvonkom Ivekovićem, tadašnjim atletskim reprezentativcem u trčanju preko prepona. Prvi put je pozvan u jugoslavensku reprezentaciju 28. kolovoza 1964. Prvu utakmicu igrao je na «Kohasz kupu» protiv tadašnjih svjetskih prvaka Rumunja. Postigao je tri gola i bio među najboljim igračima. Uskoro je postao standardni reprezentativac. S klubom je osvojio 8 naslova prvaka jugoslavenske rukometne lige. Bio je redovito ponajbolji igrač. U sezoni 1966./'67. u kupu europskih prvaka, RK "Partizan" Bjelovar, došao je od polufinala izgubivši od praške Dukle. S klubom je 19. veljače 1972. postao klupski prvak Europe, pobijedivši u finalu Gummersbach rezultatom 19:14 u dvorani Westfallenhalle u Dortmundu pred 13 000 gledatelja. Nastupio je za reprezentaciju na Olimpijskim igrama u Münchenu 1972. i Montrealu 1976. U Münchenu je osvojio zlato s reprezentacijom Jugoslavije. Igrao je svih 6 utakmica i postigao 15 golova. U Montrealu je reprezentacija bila 5. Ponovno je igrao sve utakmice i postigao 15 golova. Osvojio je dvije brončane medalje s reprezentacijom na svjetskim prvenstvima u Francuskoj 1970. i u Njemačkoj DR 1974.
Diplomirao je na Pravnom fakultetu u Zagrebu. Ima suprugu Dunju, dvije kćeri (Jasenka i Vanja) i sina Hrvoja. Trenutno živi i radi kao trener u Coburgu (Njemačka).
**dr. Ivan Šuprina** (Virovitica, 1. siječnja 1921. - Napulj, 13. srpnja 1988.), liječnik, hrvatski nogometni reprezentativac.

Klupska karijera
----------------

Nastupao je za HŠK Građanski, s kojim je osvojio posljednje državno prvenstvo u Jugoslaviji prije 2. svjetskog rata, 1940. kao i prvenstvo Hrvatske 1943.. Nakon toga nastavlja karijeru u Švicarskoj i Italiji.

Reprezentativna karijera
------------------------

Za hrvatsku reprezentaciju je odigrao prve tri utakmice u njezinoj povijesti, za vrijeme Banovine Hrvatske, pod vodstvom izbornika Joze Jakopića. Sve tri igrane su 1940. godine, prve dvije protiv Švicarske (pobjede 4-0 u Zagrebu i 1-0 u Bernu), te jedna protiv Mađarske (poraz 1-0 u Budimpešti). Za vrijeme 2. svjetskog rata i NDH nije uspio izboriti mjesto u reprezentaciji.

Liječnička karijera
-------------------

Nakon završetka igračke karijere ostaje živjeti u Italiji, gdje je diplomirao na Medicinskom fakultetu u Napulju, i posvećuje se liječničkom pozivu.

Šablon:Sastav Hrvatska 1940-1944
Edikt iz Nantesa označio je prekretnicu u toku francuske povijesti.
**Edikt iz Nantesa** izdao je 30. travnja 1598. godine francuski kralj Henri IV, davši tako kalvinistima (koji su se u Francuskoj zvali hugenoti) znatna prava u zemlji koja se tada još uvijek smatrala esencijalno katoličkom. Henrijev cilj u ediktu bio je promovirati građansko jedinstvo. U tekstu samog edikta, Henri je razdvojio pojmove granskog i religijskog jedinstva, određenim protestantima po prvi puta dao status drugačiji od onoga shizmatika ili heretika te otvorio put prema sekularizmu i toleranciji. Dajući individui opću slobodu mišljenja, edikt je protestantima ponudio brojne beneficije, poput amnestije i povrata osnovnih građanskih prava, poput slobode da rade na bilo kojem državnom posjedu ili da probleme iznose direktno Kralju. Edikt je označio kraj vjerskih ratova koji su pogodili Francusku u drugoj polovici XVI. vijeka. 

Edikt iz Saint-Germaina, kojega je 26 godina ranije donijela Catherine de' Medici, omogućio je ograničenu vjersku toleranciju prema hugenotima, ali je ostao nedjelotvoran zbog niza okolnosti, a ponajviše zbog činjenice da nije registriran do nakon Masakra u Wassyju od 1. ožujka 1562. koji je ujedno označio početak prvog od vjerskih ratova. 

Ediktom iz Fontainebleaua iz listopada 1685. godine, Louis XIV, unuk Henrija IV, opozvao je Edikt iz Nantesa i tako prouzrokovao egzodus protestanata iz Francuske te povećano nasilje prema istima u zemljama koje graniče s Francuskom. 

***Edikt iz Nantesa*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4171142-7

 |
**Westo**, pleme Američkih Indijanaca porodice Uchean nastanjeno u drugoj polovici 17. stoljeća u obalnim područjima Georgije i dviju Carolina sa središtem na rijeci Savannah. Tada (1670.) bilo ih je oko 1,600. Šireći se van svog teritorija Westo Indijanci teroriziraju malena plemena od od Port Royala pa do Kayawah-a (danas Kiawah Island). Godine 1674. nakon sporadičnih neprijateljstava, Henry Woodward, kolonijalni agent za indijansku trgovinu uspostavlja trgovačke odnose s Westo Indijancima sve do 1680. Ovi pak, dobro naoružani nastave i dalje s tiranijom nad manjim plemenima, s kojima su Englezi također trgovali. Ovo se Englezima zasigurno nije svidjelo pa su angažirali bandu eastern Shawnee Indijanaca i dolazi do rata poznatog kao 'Westo War' od 1680.-1681. Nakon krvavih borbi Westosi su pobijeđeni i protjerani na zapad gdje su se inkorporirali među Indijance Lower Creek na rijekama Ocmulgee i Chattahoochee podijelivši kasnije sudbinu s njima. 

Danas među etnolozima postoji debata tko su bili Westo Indijanci. Eminentna imena J. R. Swanton i F. G. Speck drže da su istočni ogranak Yuchi Indijanaca. Ostali smatraju da su identični Rickohockan Indijancima iz Virginije i možda najjužniji predstavnici irokeške (Iroquoian) jezične porodice.

Po nekim antropolozima, potječu od plemena Eriez.

Vanjske poveznice
-----------------

* Westo Indians Arhivirano 2005-12-17 na Wayback Machine-u