recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**AKC Akcija** je bila kratkotrajni autonomni i alternativni kulturni centar ispod Brankovog mosta u Beogradu, krajem 2003. i početkom 2004.

20. decembra 2003. godine je, nakon propasti Rebel Hausa, skvotiran veliki napušteni prostor (oko 1500m²) u ulici Braće Krsmanović, ispod Brankovog mosta u Beogradu. Prostor je ranije pripadao društvenoj firmi sa Kosova koja nije radila od 1990-ih i bio je u vlasništvu opštine Stari grad. 

Odmah su usledile akcije spremanja i čišćenja, kao i sastanci na kojima su ustanovljeni zajednički principi delovanja. Mladi aktivisti i aktivistkinje su nameravali da u Beogradu naprave zaista autonomni prostor, centar društvenog delovanja i alternativne kulture. Zamišljeno je da prvi sprat bude klub za svirke, tribine, izložbe i koncerte, a drugi sprat alternativna biblioteka, čajdžinica, besplatna radnja, prostor za sastanke radikalnih aktivističkih grupa, mesto za život i za besplatno prenoćište gostiju iz zemlje i inostranstva. 

Nakon što su očistili prostor od smeća, doneli nameštaj i promenili bravu, kontaktirali su opštinu sa pismenim projektom pretvaranja napuštenog objekta u kulturni centar. Zaposleni u opštini Stari grad su ljubazno izašli u susret, ali kada su aktivisti došli sutradan da sređuju prostor, na vratima ih je čekao katanac, opštinski pečat i upozorenje sa pretnjom zatvora. Mnoge donete stvari i knjige su ostale unutra, a prostor nije renoviran i zgrada još uvek zjapi prazna. Iako je potrajala samo 2-3 meseca, Akcija je bila pozitivno iskustvo zajedničke akcije velikog broja različitih grupa i pojedinaca sa beogradske aktivističke scene.

Zanimljivosti
-------------

* U Akciji i njenoj okolini je beogradski reper Hobo snimao spot za pesmu "Sindrom lidera male stranke".

Literatura
----------

* Jelena Škara, Skvotiranje, studentski rad, Fakultet političkih nauka, Beograd.

| * p
* r
* u
Skvotovi |
| --- |
| 
ABC No Rio • 
AKC Akcija • 
ASCII • 
Anatopija • 
Blauwe Aanslag • 
Bussana Vecchia • 
Can Masdeu • 
Can Pasqual • 
Centro Popolare Autogestito • 
Cine Princesa • 
DžKC • 
Ernst-Kirchweger-Haus • 
ELF eksperiment • 
Ex-Steffi • 
Elektromadonna • 
EuroDusnie • 
Grande Hotel Beira • 
Hafenstrasse • 
Köpi • 
KTS (Freiburg) • 
KUDRUC • 
Karlo Rojc • 
Kristijanija • 
Kulturzentrum Reithalle • 
Kunsthaus Tacheles • 
Leonkavalo • 
Londonski socijalni centar • 
Metelkova mesto • 
Molino • 
NDSM • 
Navalkejigo • 
Prestes Maia • 
Rampart socijalni centar • 
Rebel House • 
Rote Fabrik • 
Rote Flora • 
Slaakhuys • 
St. Agnes Place • 
Ungdomshuset • 
Univerzalna ambasada • 
Užupis • 
Villa Amalia • 
Vila Kiseljak • 
Villaggio Globale
 |  |
**Liu Xiang** (pojednostavljeno kineski: 刘翔; tradicionalno kineski: 劉翔; pinyin: Liú Xiáng, Putuo, 13. srpnja 1983.) je kineski atletičar koji se natječe u utrkama na 110 m s preprekama, osvajač zlatne medalje na Olimpijskim igrama u Ateni 2004. godine.

Jedan je od komercijalno najuspješnijih kineskih sportaša, gdje je postao kulturna ikona. Bio je prvi osvajač zlatne olimpijske medalje u atletici u muškoj konkurenciji za Kinu, te prvi kineski sportaš koji je bio svjetski i olimpijski pobjednik, te svjetski rekorder.

Biografija
----------

Prvi sportski uspjesi bili su mu pobjeda na Istočnoazijskim igrama 2001. te Univerzijadi u Beijingu iste godine. Nakon toga pobjeđuje na Azijskim igrama 2002. te osvaja bronce na svjetskom i dvoranskom prvenstvu 2003. Iduće godine na Olimpijskim igrama u Ateni postiže najveći uspjeh u karijeri, gdje osvaja zlatnu medalju te izjednačuje svjetski rekord Colina Jacksona od 12.91 sekundi. Iduće godine na svjetskom prvenstvu u Helsinikiju osvaja srebro, te mu je uručena nagrada Laureus za najveću sportsku nadu zbog uspjeha na Olimpijadi. Godine 2006. u Lausanneu sa 12.88 sekundi postavlja novi svjetsko rekord, te u Osaki 2007. po prvi put postaje i svjetski prvak.

Na Olimpijskim igrama u Beijingu 2008. iako je bio veliki favorit, zbog ozljede ahilove tetive bio je prisiljen odustati već u prvom kvalifikacijskom krugu, ostavljajući mnogobrojne domaće navijače u šoku. Zbog ozljede morao je propustiti i svjetsko prventsvo 2009. te se vratio nakon 13-mjesečnog izbivanja na miting u Šangaju, te je pobijedio na Azijskom prventsvu, Istočnoazijskim igrama, te na Kineskom nacionalno prvenstvu. Iduće godine s lakoćom osvaja treće zlato na Azijskim igrama, postavivši novi rekord natjecanja. Godine 2011. na finalnoj utrci na svjetskom prvenstvu u Daeuguu završava na trećem mjestu, no pobjednik Dayron Robles je naknadno diskvalificiran zbog ulaženja u Liuvu stazu, te naposljetku osvaja srebrnu medalju.

Vanjske veze
------------

* Službena stranica Arhivirano 2006-07-17 na Wayback Machine-u
* Profil na IAAF-u
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Liu*.*

**Liu Pi** (? - 200) bio je kineski vojskovođa iz doba kraja dinastije Han, poznat po tome što je bio jedan od vođa Žutih turbana koji je poslije prešao na stranu gospodara rata. To se dogodilo početkom 190-ih kada je Liu Pi prešao u službu Yuan Shua i Sun Jiana. Oko godine 196. je njegovu vojsku porazio Cao Cao poslije čega se Liu Pi predao i prešao u Cao Caovu službu. Kada je godine 200. protiv Cao Caoa zaratio sjevernjački gospodar rata Yuan Shao, Liu Pi je prebjegao na njegovu stranu te napao i opljačkao Xuchang. Yuan je poslao Liu Beija da pomogne Liu Piju, ali ga je porazio Cao Ren. Liu Pi je potom ubijen.

*Zapisi Tri kraljevstva* su kontradiktorni po pitanju datuma Liu Pijeve smrti. Jednom se spominje kako je poginuo 196. u borbi sa Cao Caom, a potom kako je poginuo 200. u borbi protiv Cao Rena.

V. također
----------

* Popis ličnosti Tri kraljevstva

Izvori
------

* Chen, Shou. *Sanguo Zhi*. Vol 1, 32.
* de Crespigny, Rafe (2007), *A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD)*, Leiden, The Netherlands: Brill, ISBN 978-90-04-15605-0 .
* Luo, Guanzhong. *Romance of the Three Kingdoms*.
| **Dingyang Khan** (定楊可汗) or**Dingyang Tianzi** (定楊天子) |
| --- |
| Porodično ime: | Liu (劉, líu) |
| Osobno ime: | Wuzhou (武周, wǔ zhōu) |
| Posthumno ime: | Nema |

**Liu Wuzhou** (劉武周) (? -622?) je bio kineski ustanički vođa iz doba kolapsa dinastije Sui koji je godine 617. osnovao kratkotrajnu državu u mjestu Mayi (馬邑, današnji Shuozhou u Shanxi). Proglasivši se vladarom - tradicionalni izvori daju oprečne podatke da li je koristio titulu kan ili *tianzi* - stekao je vlast nad sjevernim Shanxijem i centralnim dijelom današnje Unutrašnje Mongolije. Nakon što je general Li Yuan godine 618. proglasio novu dinastiju Tang, Liu Wuzhou se pokazao kao jednim od njegovih najopasnijih suparnika. Sklopivši savez sa Istočnim Tujueima je godine 619. nakratko osvojio Li Yuanovo originalno uporište Taiyuan. Godine 620. je Li Yuanov sin Li Shimin (budući car Taizong) krenuo u protuofenzivu u kojoj je prvo vraćen Taiyuan, a potom osvojen i Mayi, nakon čega je Liu Wuzhou pobjegao kod Istočnih Tujuea. Kada je 622. Liu Wuzhou pokušao ponovno organizirati ustanak u Kini, Tujuei su ga pogubili kako bi izbjegli rat sa sada već ojačanom dinastijom Tang.


| Kineska carska porodica |
| --- |
| Prethodi:**Car Yang od Suija** | **car Kine (Sjeverni Shanxi)**617–620 | Slijedi:**Car Gaozu od Tanga** |
| Prethodi:**Car Gaozu od Tanga** | **car Kine (Centralni/Južni Shanxi)**619–620 |
**Povisilica**
{\displaystyle \sharp } **Povisilica** (fr. *dièse*, engl. , ital. *diesis*, nem. *Kreuz*) potpada u grupu znakova koji se jednim imenom zovu ***predznaci***. 

Zavisno od upotrebe, predznaci mogu biti: 

1. ***Slučajni*** ili ***akcidentali*** (fr. *accidents*, engl. , ital. *accidenti*, nem. *Akzidentien* ili - slučaj). Oni se pišu *samo ispred note*, na istoj liniji ili praznini i odnose se samo na istoimene note u tom taktu  .
2. ***Stalni predznaci*** ili ***predznaci uz ključ*** ili ***armatura***. Ovi predznaci se pišu samo *iza notnog kluča* i važe *stalno* za sve istoimene note u kompoziciji. Predstavljaju tonalitet kompozicije  .
3. ***Podsetnički***. Ovi predznaci stoje ispred note *u zagradi* i podsećaju izvođača da neki znak još *važi*:  ili *više ne važi*: .

Definicija povisilice
---------------------

*Povisilica* (ili *krst* {\displaystyle \sharp } ) je znak koji povišava notu za polustepen. Beleži se ispred note, na istoj *liniji* ili *praznini*  . Osnovnom imenu note dodaje se nastavak ***is*** (npr. ***f*** - ***is*** = ***fis***; ***c*** - ***is*** = ***cis***; ***g*** - ***is*** = ***gis*** itd).

Dvostruka povisilica
--------------------

U muzičkoj notaciji upotrebljava se i dvostruka povisilica (). Ona povišava notu za dva polustepena (tj. za celi stepen). Beleži se ispred note . Osnovnom imenu note dodaje se nastavak ***isis*** (npr. ***c*** - ***isis*** = ***cisis***; ***f*** - ***isis*** = ***fisis***; ***g*** - ***isis*** = ***gisis***).

Čime se poništava važnost povisilice?
-------------------------------------

* Važnost prethodno napisane *povisilice* se poništava (razrešava) *razrešnicom* ( {\displaystyle \natural } ) , te se nota vraća u prvobitni, osnovni oblik. Razrešnica se beleži ispred note  .

U sledećem notnom primeru druga četvrtina je povišena (***f*** u ***fis***). Kod četvrte četvrtine razrešnicom je poništena važnost povisilice, te je nota vraćena u svoj osnovni oblik, u notu ***f*** .

* Važnost prethodno napisane *dvostruke povisilice* () se poništava (razrešava) *dvostrukom razrešnicom* ( {\displaystyle \natural } {\displaystyle \natural } ) , koja se piše ispred note  koju želimo da vratimo u prvobitni, osnovni oblik.

Vidi još
--------

* Predznaci
* Snizilica
* Dvostruka povisilica
* Dvostruka snizilica
* Dvostruka razrešnica
**Ngoni** je naziv za Bantu etničku skupinu koja je živi na teritoriju Malavija, Tanzanije i Zambije. Oni potječu od Nguni naroda i srodni su Zuluima s kojima su do početka 19. vijeka bili rodbinski, kulturno i jezički čvrsto povezani. No, dolazak Shake na čelo Zulua je doveo do niza ratova i migracija zvanih Mfecane. Godine 1819. preci današnjih Ngonija su poraženi i prisiljeni bježati na sjever. Na čelu sa Zwangendabom Ngoni su se naselili na područje današnjeg Malavija, Tanzanije i Zambije, te su koristeći iskustva stečena u ratu sa Zuluima, brzo pokorili domoroce i stvorili carstvo. No sa smrću Zwangendabe carstvo se godine 1848. raspalo na pet plemena.

Ngona danas ima oko 800.000. Po vjeri su uglavnom kršćani i animisti.

Eksterni linkovi
----------------

***Ngoni*** na Wikimedijinoj ostavi

* *The revival of Malawian Chingoni*, by Pascal J. Kishindo Arhivirano 2005-12-30 na Wayback Machine-u
* Ngoni history in Tanzania

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85091691
* GND: 4075365-7
* SUDOC: 027682110
* BNF: cb11967280t (podaci)

 |
**Muziciranje** (fr. *faire de la musique*, engl. *music-making*) je lepo, jasno i izražajno izvođenje muzičkog dela, ispravno tumačenje kompozitorove zamisli i epohe kojoj delo pripada, uz dodatak ličnog doživljaja (emotivnog naboja) koji treba preneti na slušaoca.

Koji su uslovi za dobro muziciranje
-----------------------------------

To su pre svega talenat i muzikalnost, kao i smisao za lepo i meru, ali i muzičko obrazovanje i posedovanje analitičkog duha.

Bliže objašnjenje pojma muziciranje
-----------------------------------

Ako se uporedi sa likovnom umetnošću: tačno odsvirani notni tekst bio bi samo *crtež* (*skica*), a samo muziciranje bi činilo *kompletnu umetničku sliku* sa svim njenim efektima — osećanjem prostora, doživljajem boje, svetlosti i senke.

Pojam **muziciranje** je usko vezan za sledeće termine: artikulacija, fraziranje, umetnik, solo, solista, kao i za termine muzičar-izvođač-interpretator (pevač, instrumentalista-svirač).

Kako se praksuje muziciranje
----------------------------

Treba znati i osetiti:

* šta staviti u prvi plan,
* a šta u drugi ili treći;
* koje su muzičke celine u kompoziciji — fraze,
* šta treba podvući,
* gde naglasiti,
* gde ubrzati (agogika),
* gde usporiti;
* gde pojačavati,
* gde utišavati itd.

Znači, treba unapred napraviti plan aktivnosti tokom izvođenja kompozicije, tj. treba sve to sebi "ispričati", ali tek pošto se savlada ceo komad onako kako je napisan notama.

To bi praktično izgledalo ovako, zapitajte se:
kako želim da odsviram ovo delo — odavde ću početi široko-raspevano, pa ću naglasiti ovaj ton; počeću u ovakvoj dinamici, a ovde ću načiniti krešendo ili diminuendo, i sl.

Ovo misaono planiranje izvođenja muzičkog dela činite nekoliko puta, tokom nekoliko dana pred nastup, sve dok niste sigurni da baš tako želite i da tako treba da svirate-muzicirate, da je ta prepričana ideja postala vaša svojina.

Izvori
------

1. ↑  Vlastimir Peričić, *Višejezični rečnik muzičkih termina*
2. ↑  Saveti muzičarima, *Kako se muzicira*
3. ↑  Radivoj Lazić, Škola za klarinet: *Učim klarinet IV*
Alat za provlačenje (izvlačila ili provlačila) za završnu obradu.
Primjer provrta napravljenog provlačenjem (žlijebljeni spoj).
**Provlačenje** je jedan od novijih postupaka u strojnoj obradi odvajanjem čestica. Uspjeh ovog postupka obrade metala je u visokoj kvaliteti obrade i dobroj produktivnosti. Kod obrade dubokih rupa, te ravnih i spiralnih utora, u njima ovaj postupak je nezamjenjiv. To je završna obrada. Glavno gibanje obavlja alat, dok posmičnog gibanja nema. Ako se provlači zavojnica, onda je glavno gibanje kombinirano: translacija i rotacija, dok posmaka i dalje nema. 

Alati za provlačenje (izvlačila ili provlačila) se razlikuju za vanjsko i za unutarnje provlačenje. Alati za unutarnje provlačenje mogu biti dugačke igle ili **provlakači** (vučeni alati) i kratke igle ili **probijači** (potiskivani alati). Alat za vanjska izvlačenja su motke koje također mogu biti vučene ili potiskivane. Provlačilice su alatni strojevi za obradu odvajanjem čestica koji rade bez posmičnih gibanja i obavljaju završnu finu obradu rupa. Alati za provlačenja se mogu podijeliti na mnogo načina. Mogu se podijeliti i prema obliku na cilindrične, kvadratne, trokutaste, žljebaste, pravokutne itd.

Provlačilice i izvlačilice
--------------------------

**Provlačilice** su alatni strojevi za strojnu obradu odvajanjem čestica, koji rade bez posmičnih gibanja i obavljaju završnu finu obradu rupa. **Izvlačilice** obrađuju vansku površinu obratka. Provlačilice i izvlačilice mogu biti: vertikalne (kraće) i horizontalne (duže).

Prigoni na provlačilicama (ili izvlačilicama) moge biti: 

* mehanički pogon (rjeđe),
* mehanizam sa zupčastom letvom,
* navojno vreteno i matica,
* hidraulički pogon (najčešći),
* dvoradni hidraulički cilindar.

Izvori
------

1. ↑  [*mrtav link*] "Alatni strojevi I", dipl. ing. strojarstva Ivo Slade, www.cnt.tesla.hr, 2012.
2. ↑  [*mrtav link*] "Obrada materijala II", dipl. ing. strojarstva Ivo Slade, www.cnt.tesla.hr, 2012.
3. ↑   "Tehnička enciklopedija", glavni urednik Hrvoje Požar, Grafički zavod Hrvatske, 1987.
**Muzej savremene umjetnosti Republike Srpske** osnovan je 13. januara 1971. godine kao Umjetnička galerija u Banja Luci, nakon akcije likovnih umjetnika sa prostora bivše Jugoslavije i drugih krajeva svijeta, koji su se solidarisali sa Banjalukom, pogođenom katastrofalnim zemljotresom 26. i 27. oktobra 1969. godine. Prikupiljeno je oko 800 umjetničkih djela, što je poslužilo kao temelj za osnivanje institucije i činilo njen početni fundus. U muzeju su predstavljena djela nekih savremenih majstora poput Hansa Hartunga, Pierrea Alechinskyja, Bertranda Dornyja, Heinza Macka, Michala Murina, Otta Pienea, Günthera Ueckera, Petra Lubarde ili Ivana Tabakovića. Većinu njene kolekcije čine kreacije umjetnika iz bivše Jugoslavije. U muzeju je postavljena poštanska umjetnička instalacija irskog umjetnika Garyja Farrellyja.

Umjetnička galerija preimenovana je 1994. godine u Galeriju likovnih umjetnosti Republike Srpske. a 2004. godine u Muzej savremene umjetnosti.

U okviru muzeja djeluju četiri odjeljenja: 

* Odjeljenje zbirki,
* Informaciono-dokumentacioni centar i biblioteka,
* Odjeljenje za edukativne programe i
* Odjeljenje za izložbene i programske djelatnosti.

Najznačajniji dosadašnji projekat institucije je organizacija, produkcija i prezentacija Paviljona Bosne i Hercegovine na 55. Venecijanskom bijenalu 2013. godine, za koji je izabrana izložba "Vrt uživanja" umjetnika Mladena Miljanovića.

Muzej je aktivan član međunarodne organizacije ICOM i redovno obilježava "Međunarodni dan muzeja" i manifestaciju "Evropska noć muzeja".

U okviru internacionalne nagrade "Živa", koju dodjeljuje Forum slavenskih kultura za najbolji muzej jugoistočne Evrope, Muzej je 2014. godine nagrađen specijalnim priznanjem za kreativnost, a istaknuta je i njegova značajna uloga u odnosu prema lokalnoj zajednici i podsticaju stvaralaštva mladih umjetnika.

Muzej također organizuje izložbe. Među najnovijim su one posvećene Florijanu Mićkoviću i njegovim sinovima Vladimiru i Ivanu, Adeli Ber (1888-1966), Mileti Prodanoviću, slikama Alojza Ćurića ili skulpturama Zdravka Jaksimovića.

Muzej savremene umjetnosti Republike Srpske nalazi se u centru Banje Luke, između ulica Kralja Petra I Karađorđevića i Kninske.
**Nick Adams** (10. jul 1931 - 7. februar 1968) bio je američki filmski i televizijski glumac, najpoznatiji po ulozi bivšeg južnjačkog vojnika u popularnoj vestern TV-seriji *The Rebel* koja se emitirala od 1959. do 1961 i za koju je povremeno pisao scenarije. Adams je bio poznat i po živopisnom privatnom životu, koji je uključivao blisko prijateljstvo sa Jamesom Deanom i Elvisom Presleyem, te brak sa kolegicom Carol Nugent koju je 1965. napustio iznenada objavivši to usred TV-emisije uživo. Adams je nekoliko godina kasnije pronađen mrtav u svom stanu, pri čemu je službena istraga uzrok pripisala predoziranju lijekovima. Okolnosti Adamasove smrti su kasnije postale predmetom brojnih teorija zavjere, sam privatni život nikada dokazanih špekulacija o homoseksualnosti i na temelju njih tvrdnji da je imao ljubavne veze s Deanom i Presleyem.

Vanjske veze
------------

***Nick Adams (glumac)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Nick Adams na IMDb-u (`en`)
* Nick Adams (glumac) na Allmovieu
* Crime Magazine: "Nick Adams: His Hollywood Life and Death", by Peter L. Winkler
* Nick Adams (glumac) na Find a Grave
U ranijim razdobljima razvitka pravne nauke u sastavu građanskog prava bilo je i **trgovačko pravo**, koje se nekad naziva i **privredno pravo**. Usljed dinamičnog razvoja, ono se iz njega izdvojilo i sada predstavlja veoma perspektivno, samostalnu pravnu granu. Robonovčani tokovi čine ga i dalje veoma dinamičnim pravom, podložnim promjenama i usavršavanjima.

Trgovinu kao važnu privrednu djelatnost možemo definirati kao ukupnost svih oblika trgovačkih aktivnosti, od nabavke robe od proizvođača do njene isporuke konačnom potrošaču. Zahvaljujući svom položaju između ponude i potražnje robe, te utičući na proizvođače i potrošače, trgovina igra ključnu ulogu u privredu svake zemlje.

S obzirom da je proizišlo iz građanskog prava, i dalje je zadržalo neke njegove osobenosti, pogotovo one koje prizilaze iz obligacionih normi. Trgovačko pravo utvrđuje osnove nastanka organizacija koja se bave trgovinom, kao i ponašanje subjekata u trgovačkim poslovima. Ovo pravo određuje osnove trgovine kao djelatnosti, kroz aktivnosti obrazovanja trgovaca i njihovog nastanka kao subjekata trgovine, utvrđivanja uvjeta rada trgovačkih subjekata i sl.

Subjekti trgovačkog prava su pravna lica, kojih ima mnogo vrsta i oblika, a najpoznatija su: dioničko društvo i društvo s ograničenom odgovornošću. 

Izvori prava trgovačkog prava su, prije svega, zakoni i podzakonski akti koji uređuju ovu oblast. Odmah iza propisa, kao izvor, javljaju se ugovori, u kojima se stranke dogovaraju o uvjeetima pod kojima stupaju u trgovačke odnose u međusobnom komuniciranju. Veliku snagu u uređenju ovih odnosa ima običajno pravo, koje, kroz oblik uzansi i kodificiranih poslovnih običaja, bitno utiče na trgovačko pravo, doprinoseći tako da se ova vrsta običaja brže mijenja od drugih vrsta običaja.

| * p
* r
* u
Pravo |
| --- |
| Pravni sistemi | Anglosaksonsko pravo • Kontinentalno pravo • Običajno pravo • Vjersko pravo • Socijalističko pravo • Međunarodno pravo |  |
| Izvori prava | Pravni propisi (Zakon • Zakonik • Tumačenje zakona)Pravna praksa (Običaji • Precedentno pravo • Pravo pravičnosti) |
| Adjudikacija | Javno pravo (Krivično/kazneno pravo • Ustavno pravo • Upravno pravo)Privatno pravo (Građansko pravo • Obvezno pravo • Ugovori • Naknada štete • Nasljedno pravo i Trustovno pravo)Sudovi (Akuzatorni sistem • Inkvizitorni sistem • Dokazi • Pravosuđe • Pravnici) |
| Jurisprudencija | Filozofija prava • Prirodno pravo • Pravni pozitivizam • Pravni formalizam • Pravni realizam • Pravni interpretivizam • Feministička pravna teorija • Pravo i ekonomija • Kritičke pravne nauke • Komparativno pravo |
| Povezano: Popis pravnih oblasti |
|  |
| --- |
|  |

**Privremena vlada nacionalnog jedinstva i nacionalnog spasa Kambodže** bila je međunarodno nepriznata, privremena vlada što su ju 11. srpnja 1994. godine formirali Crveni Kmeri, kao odgovor na obnovu monarhije u Kambodži godinu dana ranije. Privremena vlada bila je svojevrsni nastavak narodne vlade Kampućije, ali nikada nije stekla nikakav legitimitet niti priznanje. Djelovala je na malenom području na sjeverozapadu zemlje, uz granicu s Tajlandom. 

Na čelu vlade, ujedno i oružanih snaha, bio je Khieu Samphan, dok je njegov zamjenik i ministar vanjskih poslova bio Son Sen. Većina članova vlade bili su članovi Stranke kambodžanskog nacionalnog jedinstva. Središte vlade bio je grad Pailin, a djelovala je na području provincije Preah Vihear. Svoje objave vlada je slala preko vlastite radio postaje.

U kolovozu 1996. Ieng Sary, jedan od viših dužnosnika Crvenih Kmera, prebjegao je iz vlade zajedno s dvije naoružane divizije i osnovao vlastitu stranku, Pokret demokratske narodne unije, što je kasnije potaklo dodatne odlaske u periodu kada je Pol Pot naredio atentate na Son Sena (uspješno) i Ta Moka (neuspješno). Sredinom lipnja 1997. Khieu Samphan se javno odrekao Pol Pota i započeo razgovore o razoružanju i reintegraciji u civilni život.

U travnju 1998. godine, Pol Pot je umro. Prevladavajući sentiment među Crvenim Kmerima bio je da je vrijeme da se dvadesetogodišnji sukob konačno završi, što je rezultiralo time da su Khieu i Ta 22. lipnja 1998. godine službeno raspustili privremenu vladu, dokončavši političko djelovanje Crvenih Kmera.
|  |
| --- |
|  |
| Ime reda |
| latinski : **Candidus et Canonicus Ordo Praemonstratensis** |
| ***Red regularnih kanonika Premonstranata*** |
| Godina utemeljenja |
| 1120. godina |
| Osnivač |
| Norbert od Xantena |

**Red regularnih kanonika Premonstranata**, koji se po svom osnivaču sv. Norbertu od Xantena zovu još i **Norbertinci**, je katolički crkveni red osnovan 1120. godine u gradu Prémontré blizu Laona u Francuskoj. Kratica reda glasi: O.Praem (Ordo Praemonstratensis). Unutrašnje uređenje reda prati pravilo sv. Augustina, a red se sastoji od muških kanonika te ženskih kanonisa.

Povijest reda
-------------

Red je osnovan 1120. godine, a već je 1126. godine primio odobrenje od pape Honorija II. Već u 14. stoljeću red broji oko 1300 muških i 400 ženskih samostana u Europi. Kroz stoljeća se zbog luteranske reformacije, francuske revolucije i sekularizacije broj redovnika smanjuje tako da u 19. stoljeću ostaje u funkciji samo 8 samostana u Austriji. Tijekom 20. stoljeća broj samostana se povećava na 20 s oko 1000 redovnika. 2005. godine u stotinjak samostana na svim kontinentima djeluje oko 1000 redovnika i 200 redovnica .

Premonstratenški obred
----------------------

Red je sačuvao svoj obred sve do danas zahvaljujući svom ranom osnutku (1120.). Naime, papa Pio V. sastavio je 1570. godine novi liturgijski misal kojim je ukinuo sve obrede nastale nakon 1370. godine. Sam obred karakterizira svečanost liturgijskog slavlja te duhovnost misterija pashalnog otajstva. U obredima uskrsnog vremena posebno su svečane svete mise, ali i večernje molitve koje u pravilu završavaju procesijom do krstionice. Također među običaje spada i svakodnevno slavlje zavjetne mise na čast blažene djevice Marije koje se održava u svim samostanima reda.
**Kazuari** su porodica ptica neletačica koja nastanjuje Australiju i Novu Gvineju. Pripadnici te porodice spadaju u red veoma opasnih ptica, koje udarcima izuzetno snažnih nogu mogu usmrtiti manje životinje, a katkad ozbiljno povrijediti i neoprezne ljubitelje ptica, osobito one koji se previše približe njihovim staništima, stacioniranim uglavnom na nadmorskim visinama iznad tisuću metara, u gustišima i na nepristupačnim mjestima. Kazuari su posebice agresivni u razdoblju parenja, a zamimljiva značajka ovih ptica je da mužjaci skrbe o mladima, da ih hrane i nadziru njihov razvitak. Sistematizatori u porodicu pravih kazuara svrstavaju obično tri, niže navedene, vrste.

Vrste
-----

* Casuarius bennetti - Patuljasti kazuar
* Casuarius casuarius - Veliki kazuar
* Casuarius unapendiculatus - Jednokrestasti kazuar

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kazuari** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Kazuari** |

***Pravi kazuari*** na Wikimedijinoj ostavi
Al Aksa
**Al Aksa** (arapski: المسجد الاقصى,  *Al-Masjid Al-Aqsa*?/i) je džamija u Jerusalimu. Ona je jedno od najpoznatijih muslimanskih svetilišta.

Na mestu gde se danas nalazi Al Aksa, čuvena džamija nekada je bio Jerusalimski hram. Ovaj hram je do temelja srušen u 1. veku, nakon neuspele jevrejske pobune protiv Rimljana. Nakon razorenja, Jevrejima je bio zabranjen ulazak u Jerusalim. Nakon što su ga preoteli od hrišćanske Vizantije grad su zauzeli Muslimani, koji su na mestu nekadašnjeg hrama sazidali džamiju. Zapadni zid koji opasuje uzvišenje na kome se nalazi Al Aksa, smatra se jedinim ostatkom Solomonovog hrama i predstavlja najsvetije mesto za Jevreje koji ga nazivaju i zidom plača.
Mnogi smatraju da je Al Aksa džamija plava sa pozlaćenim krovom, međutim nije ali se često prikazuje u medijima kao da je to Al Aksa, međutim ona se nalazi nedaleko od Al Shakrah džamije i Al Aksa ima crn krov. 

Al Aksa se nalazi na mestu nekadašnjeg Hrama, koji je opet sazidan na brdu Moriji, gde je, prema Bibliji, praotac Avram doveo Isaka da ga žrtvuje kako bi pokazao svoju vernost Bogu. Ta stena se još uvek nalazi u sredini Al Akse. Treba spomenuti da muslimani negiraju tvrdnju da se Al Aksa nalazi na mestu straozavetnog hrama. Za takvu tvrdnju, međutim, nema mnogo osnova.

Sa platoa Al Akse jasno se vidi Zlatna kapija, koja je nekada zvana i Istočna. To je bila glavna kapija za ulazak u Jerusalim.

Galerija
--------

* 
* 

Koordinate: 31°46′35″N, 35°14′8″E

***Al Aksa*** na Wikimedijinoj ostavi
**Muridae** (porodica miševa i pacova) najbrojnija je porodica sisara. Obuhvata oko 140 rodova sa preko 650 vrsta prirodno rasprostranjenih u Starom svetu i Australiji, dok su pojedine vrste introdukovane i na američke kontinente. Ponekad se porodica posmatra u širem smislu, kada obuhvata sve mišolike glodare.

Karakteristike
--------------

Muridi su male životinje, tipično su oko 10 cm (3,9 in) dugi ne računajući rep, mada su u opsegu od 4.5 do 8 cm (1.8 do 3.1 in) kod Afričkog pigmejskog miša do 48 cm (19 in) kod Phloeomys cumingi pacova. Oni tipičmo imaju vitka tela sa malim repovima, i šiljate njuške sa prominentnim brkovima, ali sa širokim varijacijama tih opštih trendova. Mnogi muridi imaju izdužene noge i stopala, što im omogućava da se kreću poskakujući, dok drugi imaju široka stopala i prihvatne repove koji im olakšavaju pentranje, a postoje i oni koji nemaju ni jednu od tih adaptacija. Oni su najčešće smeđe boje, mada su mnogi crni, sivi ili beli.

Muridi generalno imaju izuzetno razvijena čula sluha i mirisa. Oni žive u širokom opsegu habitata od šuma do pašnjaka, i planinskih venaca. Brojne vrste, posebno skočimiševi, su adaptirani na pustinjske uslove, i mogu da prežive dugo vremena uz minimalne količine vode. Oni su bilo herbivori ili omnivori, sa širokim opsegom hrane kod različih vrsta. Oni imaju moćne mišiće vilice i glođuće sekutiće koji rastu tokom celog života.

Muridi se često pare, često proizvodeći velike okote nekoliko puta godišnje. Oni se tipično kote nakon 20 do 40 dana nakon parenja, mada to znatno varira između vrsti. Mladi su tipično slepi, bez dlake, i bespomoćni, mada postoje izuzeci, kao što je trnovit miš.

Evolucija
---------

Kao što je to slučaj kod mnogih drugih malih životinja, evolucija murida nije dovoljno poznata, pošto je mali broj fosila sačuvan. Oni su verovatno evoluirali iz životinja sličnih hrčcima u tropskoj Aziji tokom ranog Miocena, i naknadno su proizveli vrste koje mogu da prežive u hladnijim klimama. Oni su postali posebno rasprostranjeni tokom Holocena, zahvaljujući ljudskim migracijama.

Vanjske veze
------------

***Muridae*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ernest Ingersoll (1920). „Mouse". *Encyclopedia Americana*.
**Trupica** ili **trupa**, zbog svoje autohtonosti u delti Neretve, poznata i kao **Neretvanska trupica**, tradicionalno je plovilo u ovoj najjužnijoj dolini u Hrvatskoj.

Povijest
--------

Stotinama godina, sve do početka 1970-ih godina XX. stoljeća trupice su bile osnovno "osobno" prijevozno sredstvo u dolini Neretve, za razliku od lađa, koje su bile svojevrsno "teretno" prijevozno sredstvo.

Ime vuče iz izvornog oblika kada su bile jednostavni izdubljeni "trupci" (debla), kao i mnoga slična plovila širom svijeta, a duž hrvatske obale nakada poznat kao copula.

Građa
-----

Trupice su duge oko 4 metra i široke oko 60 cm, imaju ravno dno, napravljene od drvenih dasaka, premazanih katranom, a služi seljacima delte Neretve za odlazak u njihova polja okružena mnogobrojnim močvarnim kanalima i rukavcima Neretve i prijenos manjih tereta. Da bi se zaštitile od sunca u ljetnim mjesecima na njeno dno se stavlja sijeno. Trupica je lagana barka tako je dvoje ljudi može prenijeti uhvativši je za njene krajeve.

Obično se njome upravlja veslajući stojećki jednim veslom, veslajući naizmjenično s obje strane trupice. Vrlo rijetko je imala sasvim malo jedro na jarbolu u prednjem dijelu. Jedro je obično bilo kvadratno ili trapezoidno. 

Lokalni poljoprivrednici i danas koriste lađe i trupe za prijevoz proizvoda cijelom dolinom, kanalima do tržnica uz rijeku Neretvu.

Zanimljivosti
-------------

* Do posebnog izražaja korisnosti trupica došlo je za vrijeme velikih poplava u Metkoviću u siječnju i u prosincu 2010. kada su zbog plitkog gaza uz lađu bile najčešće prijevozno sredstvo kroz ulice Metkovića s desne strane Neretve.
Mapa Pakistana sa administrativnom podelom
**Administrativna podela Pakistana**

Pakistan je federacija od 4 provincije, teritorije glavnog grada i Plemenskih područja po federalnom upravom. Pakistan vrši faktičku vlast nad spornim zapadnim delovima regiona Kašmir, koji su organizovani kao dva posebna politička entiteta (Azad Kašmir i Severna područja). Provincije se dele na ukupno 107 distrikata. Plemenska područja obuhvataju sedam plemenskih upravnih područja i šest manjih graničnih regiona.

Lokalna vlast
-------------

Provincije Pakistana su podeljene u zile (distrikte ). Ima 105 zila. Zile se dalje dele na tehsile (opštine). Ima preko 5.000 lokalnih uprava u Pakistanu. Od 2001. lokalna vlast se bira na demokratskim izborima. Lokalnu vlast predvodi Nazim (što znači nadzornik na urdu jeziku). Žene po zakonu moraju dobiti minimalno 33% mesta u lokalnim skupštinama.

Istorija
--------

Tokom 1960ih Pakistan je bio podeljen na dva dela: Istočni Pakistan i Zapadni Pakistan. Istočni Pakistan je postao nezavistan pod nazivom Bangladeš. Zapadni Pakistan je tada izvršio podelu na 4 provincije. Te provincije su se sastojale od jedne administrativne podjedinice koja je veća od distrikta, a manja od provincije. Predsednik Pevez Mušaraf je 2000. ukinuo takav sistem i uspostavio sadašnju administrativnu podelu. Te 2000. po prvi put su uspostavljene skupštine najmanjih jedinica tehsila (opština) i sprovedeni su prvi izbori za te skupštine. Time je izvršena decentralizacija, po kojoj su mnoge funkcije provincijskih vlada prešle na niži administrativni nivo.

Provincije i teritorije
-----------------------

Provincije:

1. Belodžistan
2. Hajber-Pahtunhva
3. Pendžab (Pakistan)
4. Sind

Teritorije:

5. Teritorija Islamabada
6. Plemenska područja pod federalnom upravom

Delovi Kašmira pod pakistanskom upravom:

7. Azad Kašmir
8. Severna područja (Kašmir)

***Administrativna podjela Pakistana*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Administrativna podjela Pakistana |
| --- |
| Pokrajine | 
* Baludžistan
* Hajber-Pahtunhva
* Punjab
* Sindh

 | Pakistan |
| Teritorije | 
* Teritorija glavnog grada Islamabad
* Plemenska područja pod federalnom upravom

 |
| Kašmir | 
* Azad Kašmir
* Gilgit–Baltistan

 |
**Radin Butković** je bio ugledni pripadnik Crkve bosanske. 

Prvi put se spominje 1422. godine u Dubrovniku, povodom pregovora oko prodaje dijela Konavala njegova gospodara Radosava Pavlovića. Za učešće u pregovorima oko prodaje Konavala bogato je nagrađen od Dubrovčana. U kasnijim godinama vodio je i pregovore oko postizanja mira između Pavlovića i Dubrovčana za vrijemeKonavoskog rata. Deset godina je proveo u diplomatskoj službi vojvode Radosava kao poklisar, da bi zatim promijenio seniora i postao službenik humskog velmože Stjepana Vukčića Kosače. Za novog gospodara obavljao je brojne diplomatske aktivnosti prvenstveno sa Dubrovačkom Republikom gdje je stekao veliki ugled i brojna prijateljstva. S napredovanjem u diplomatskoj karijeri, napredovao je Radin i na hijerarhijskoj ljestvici Crkve bosanske. U zvanju starca spominje se od 1437. godine, a časnu titulu gosta nosio je od 1450. godine. Važnu ulogu odigrao je u pomirenju svoga gospodara sa ženom i sinom, te nešto kasnije 1454. godine u njegovu izmirenju sa Dubrovčanima , nastupajući istodobno kao hercegov predstavnik i zagovornik dubrovačkih interesa. Za ovu aktivnost nagrađen je od Dubrovčana sa 400 dukata i uz to na poklon dobio i kuću u Dubrovniku. Često je Radin predstavljao Kosaču i u pregovorima oko carina, ponajviše Drijevske. Preselivši se nakon smrti hercega Stjepana u Dubrovnik, Radin je zatražio dozvolu od Mletačke vlade da sa svojim 50-60 sljedbenika prebaci u Dalmaciju. Umrijevši, naredne, 1467. godine nije uspio da se okoristi mletačkim pristankom. Radeći u korist Dubrovčana, često na uštrb svoga seniora, ovaj istaknuti predstavnik, Crkve bosanske zaradio je ogromno bogatstvo u iznosu od 5640 dukata, koliko je testamentom ostavio sljedbenicima svoje vjere.

Imao je kćer Vučicu, sina Brajana, sestru Vuknu, te još jednom sina čije ime nije poznato.
**Leopold VI** (?, 1176. - San Germano, Italija, 28. jul, 1230.), bio je Štajerski vojvoda od 1194. a od 1198. do svoje smrti 1230. i austrijski vojvoda.

Biografija
----------

Rođen je kao sin austrijskog vojvode Leopolda V iz Dinastije Babenberg. 
Nakon očeve smrti 1195. zajedno sa bratom Friedrichom I nastavio je vladati babenbergovskim
domenama kao štajerski vojvoda, a nakon što mu je umro brat 1198. postao je i austrijski vojvoda.

Među najveće uspjehe njegove vladavine ubraja se osnovanje grada Lilienfelda 1202. i to što su brojni gradovi prošireni i utvrđeni kao Neuer Markt (danas najstariji dio Beča), a neka sela dobila status grada kao Enns - 1212. i Beč - 1221. Pomagao je prosjačkim redovima da osnivaju samostane, ali nije uspio u svojoj namjeri 
da formira pokrajinsku dijacezu što je s druge strane uspjelo salzburgškim biskupima koji su osnovali dvije; Seckau i Lavant.

Na svom dvoru ugošćavao je brojne ménestrele (putujuće pjesnike), njemu su pjevali; Walther von der Vogelweide, Neidhart von Reuental, Ulrich von Liechtenstein, Reinmar von Zweter, a pretpostavlja se da su na njemu ispjevani i prvi stihovi epova Nibelungenlied i Kudrun.

Od 1212. sudjelovao je u križarskom ratu protiv Albigenza u južnoj Francuskoj, a nakon toga od 1217. do 1219. i u Petom križarskom ratu borivši se po Egiptu.

Održavao je kontakte sa carevima, svoju kćer Margarethu udao je za sina cara Svetog Rimskog Carstva Friedricha II - Heinricha VII a nastojao je djelovati i kao posrednik kad se Friedrich II sukobio sa papom.
Svojom ženidbom sa Theodorom Angelos obnovio je kontakte s Bizantom. 
Za svoje vladavine uspio je prošiti svoje vojvodstvo zauzimanjem po Gornjoj Austriji i Sloveniji.

Nakon smrti naslijedio ga je sin Friedrich II.

Pokopan je u cistercitskoj Opatiji Lilienfeld.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Leopold VI. Herzog, geb. 1176*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 12. 03. 2016.
2. ↑   „*Leopold-VI*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Leopold VI od Austrije*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Leopold VI. Herzog, geb. 1176* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Austrijski vojvoda** | Nasljednik: |
| **Leopold V** | **Friedrich II** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Štajerski vojvoda** | Nasljednik: |
| **Friedrich I** | **Friedrich II** |
**Radomir Lukić** (31. avgust 1914. - 31. maj 1999.) je bio član Srpske akademije nauka i umetnosti, redovni profesor Pravnog fakulteta Univerziteta u Beogradu, teoretičar pravnih nauka, osnivač katedre za filozofiju i sociologiju prava.

Rođen je i odrastao u skromnoj seljačkoj porodici u Miloševcu kod Velike Plane. Diplomirao je na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu 1937. godine, na koji je, po sopstvenoj priči, zbog manjka novca dolazio samo na ispite. Dve godine kasnije doktorirao je na pariskoj Sorboni odbranivši disertaciju *Obavezna snaga pravne norme - problem objektivnog prava*.

Pred Drugi svetski rat, 1940. godine, izborom u docentsko zvanje započinje univerzitetsku karijeru na Pravnom fakultetu Beogradskog univerziteta. Bio je predavač i u Grenoblu, Parizu, Nici, Varšavi, Moskvi i Kelnu. U SANU ulazi 1971. godine kao dopisni član.

Radomir D. Lukić je napisao prvi udžbenik sociologije u Srbiji.

Na Pravnom fakultetu Univerziteta u Beogradu dodeljuju se stipendije iz Fondacije "Radomir D. Lukić". Takođe na pomenutom fakultetu najveći amfiteatar (popularna petica) nosi ime "Radomir Lukić". Ispred zgrade suda u Velikoj Plani i u Malom Tašmajdanu u Beogradu ima spomen biste.

Sabrana dela akademika Lukića objavljena 1995. godine obuhvataju 11 tomova ili 4600 stranica. Među studentima je slovio za strogog profesora koji se više od petice pribojavali njegovih vrcavih dosetki. Retko se pojavljivao u javnosti. 

Sahranjen je u rodnom Miloševcu.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 93982606
* LCCN: n82130454
* ISNI: 0000 0001 0999 0651
* GND: 123260485
* SUDOC: 059663197
* BNF: cb115271952 (podaci)
* NLA: 35938561
* NKC: js2009489215
* CONOR.SI: 89300323

 |
Studio Henrix Radio Kopra-Capodistria
**Radio Koper - Capodistria** regionalna je radio stanica sa dva programa na slovenskom i talijanskom jeziku.

Povijest
--------

Radio Koper - Capodistria je započeo s prvim probnim emitiranjem iz Kopra 24. maja 1949. kao ***Radio jugoslavenske zone Trsta* - *Radio Trieste zona Jugoslava***. Redivno emitiranje se nastavilo dan kasnije. Bio je u vlasništvu poduzeća D.D. Radiofonia S.A. koje je ustanovila tadašnja jugoslavanska vojna uprava Zone B Slobodnog teritorija Trsta. Do 1954. se odašiljao program na talijanskom, slovenskom i hrvatskosrpskom jeziku. Po ukidanju STT se je godine 1954. udružio s Radiom Ljubljanom i preimenovao u Radio Koper te uskoro se osamostaljuje kao ***Radio Koper - Capodistria***. Od 1954. do 1979. je program pretežno na talijanskom jeziku, dva kratka slovenska bloka su bila u jutranjem i večernjem terminu. Od 1979. ta su se dva programa odvojila sa svojim odašiljačkim mrežama. 1980. je počeo djelovati studio u Novoj Gorici, 

  

###### Ljubljana smanjuje slušanost radija i gledanost TV-a

Radio Koper - Capodistria je kao pogranična i manjnska radio stanica u povijesti Julijske krajine odigrala jako važnu ulogu u zbližavanju susjednih naroda, posebno u hladno ratovskom razdoblju. Dugo godina je bio jedna od tri najslušanijih radio stanica (kao i televizijski program Telecapodistria) u Italiji, a njihov signal je dosezao sve do obala sjeverne Afrike. Od odcjepljenja Slovenije Radio Koper/Capodistria i Telecapodistria gube samostalnost stavljanjem pod RTV Sloveniju, koja je **ukinila** radio i TV repetitorski sistem u Italiji i smanjila program ukidanjem međugranični program koji je sveden na manjinski i regionalni.

Zgrada Radio i TV Koper-Capodistria

Slušanost
---------

Radio Koper/Capodistria je danas marginalna radio stanica čiji program na slovenskom je slušan u slovenskom dijelu Istre i na Krasu na obje strane granice, dok je program na talijanskom jeziku izgubio nekadašnju slušanost u čitavoj Italiji te je uglavnom slušan kod talijanske etničke zajednice u Istri i tršćanskoj i goričkoj provinciji.

Program
-------

Na plaži Izole uz muziku Radio Kopra
Program Radio Kopra se emitira od 5.00 do 24.00 sata. U tom vremenuu se dvojezično emitiraju tri regionalne informativne emisije, pet vijesti te govorne i muzičke emisije. Program nastaje u studiiju u Kopru i u regionalnom studiju u Novoj Gorici.

Radio Capodistria se uglavnom obraća pripadnicima 50 Kulturnih klubova Talijanske unije (Circoli Culturali dell' Unione Italiana) koji žive u Sloveniji i Hrvatskoj È un'emittente che ha contribuito a segnare un'epoca ed una pagina importante della radiodiffusione in questa parte d'Europa. Radio program za zajednicu Talijana igra važnu ulogu u interkulturalnoj razmjeni i doprinosi recipročnom informiranju za područje koje je pod Slovenijom, Hrvatskom i Italijom.

Izvor
-----

* Oscar Sudoli, Manlio Vidovich, Neva Zajc (1994): *Radio Koper - Capodistria 45 let*. Koper, Radio Koper - Capodistria
* Miloš Ivančič (2012): *Radio kot Radio Koper*. Koper, samozaložba, (COBISS)
*
***A Night Out*** (sh. *Noćni izlazak* ili *Provod*) je drama engleskog pisca Harolda Pintera iz 1959. godine. Protagonist, po imenu Alfred Stokes, je mladić koji živi sa dominantnom majkom i koga optuže da je seksualno uznemiravao kolegicu sa posla. Radnja prikazuje kako jedne noći otiđe iz kuće i sretne ženu koja ga pokuša zavesti, a na što će on reagirati tako da je omalovažava. *A Night Out* je premijeru imala u obliku radio drame emitirane u martu 1960. na programu BBC-ja, a mjesec dana kasnije je prikazana TV drama u okviru antologije *Armchair Theatre*.

Godine 1974. je u Jugoslaviji RTV Beograd prikazala vlastitu adaptaciju pod naslovom *Provod*.

Vanjske veze
------------

* Screenonline on ABC production of 'A Night Out'; see "Full Synopis."
* *A Night Out* at haroldpinter.org
* *A Night Out* na IMDb-u (`en`)

| * p
* r
* u
TV antologija *Armchair Theatre* |
| --- |
| Epizode | 
* *Black Limelight* (1956)
* *Emperor Jones* (1958)
* *Underground* (1958)
* *No Trams to Lime Street* (1959)
* *A Night Out* (1960)
* *Afternoon of a Nymph* (1962)
* *The Blood Knot* (recorded 1963)
* *A Magnum for Schneider* (1967)
* *Never Mind the Quality, Feel the Width* (1967)

 |
| Srodno | *Armchair 30* |
U irskoj mitologiji **Míl Espáine** ili **Míl Espáne**, ponekad latiniziran kao **Milezije** (latinski: ; također Miled/Miledh) je zajednički predak posljednjeg valja doseljenika u drevnu Irsku, poznatih kao "sinovi Míla" ili Milezijanci, a od kojih potiče većina irskih Gela.

Prema tim legendama Mil je bio najamni vojnik koji se borio u Skitiji i Egiptu prije nego što mu je prorečeno da će mu potomci vladati Irskom. Čuvši za to, krenuo je na zapad i vodio mnoge borbe prije nego što je stigao do Iberije. Do Irske, međutim, nije stigao; umro je prije nego što je mogao otploviti. 

Imao je brata po imenu Íth koji je sa tzv. Bregonove kule mogao vidjeti Irsku u daljini. Zajedno sa Milovom udovicom po imenu Scota je otplovio u Irsku kako bi istražio otok, ali su ga ubili Mac Cuill, Mac Cecht i Mac Gréine, kraljevi tamošnjeg naroda [Tuatha Dé Danann]]. Čuvši za to, osam Milovih sinova i devet Ithove braće su otplovili na sjever kako bi ga osvetili. Od njih devetoro su preživjeli samo Erimon i Eber Finn, ali su uspjeli poraziti Tuatha Dee i zavladati Irskom.

Današnji historičari vjeruju da je Míl Espáine najvjerojatnije pseudohistorijska izmišljotina iz ranog srednjeg vijeka, odnosno da njegovo ime potiče od latinskog izraza *Miles Hispaniae* ("vojnik Španije"). Kao kandidati za izvor legende se navodi pseudohistorijski tekst *Historia Brittonum* iz 9. vijeka i knjiga Isidora Seviljskog *Historija Gota, Vandala i Sveva* u čijem se uvodu navodila da je Hispanija "majka svih rasa".

Izvori
------

1. ↑  Hellmuth, "Míl Espáine"
2. ↑  Van Hamel, "On *Lebor Gábala*", p. 173.

Literatura
----------

* Carey, John (1994). *The Irish National Origin-Legend: Synthetic Pseudohistory*. Quiggin Pamphlets on the Sources of Mediaeval Gaelic History 1. Cambridge.
* Hamel, A.G. van (1914). „On Lebor Gabála". *Zeitschrift für celtische Philologie* **10**: 97–197.
* *Tochomlod mac Miledh a hEspain i nErind* ("The Progress of the Sons of Míl from Spain to Ireland"), ed. and tr. M.E. Dobbs (1937). „Tochomlad mac Miledh a hEspain i nErind: no Cath Tailten?". *Études Celtiques* **2**: 50–91.
* *The Milesian Invasion of Ireland*, ed. and tr. Hull, Vernam (1931). „The Milesian Invasion of Ireland". *ZCP* **19**: 155–60.
* Carey, John (1995). „Native Elements in Irish Pseudo-History". u: Doris Edel. *Cultural Identity and Cultural Integration: Ireland and Europe in the Early Middle Ages*. Dublin: Four Courts. pp. 45–60.
kanjon rijeke
Satelitska snimka
**Neuquén** je druga najvažnija rijeka u pokrajini Neuquén u argentinskoj Patagoniji, nakon rijeke Limay.

Pregled
-------

Rijeka izvire na sjeverozapadu pokrajine, na nadmorskoj visini od 2.300 metara, u u nju uviru brojni potoci kroz doline donjih Anda, dok napreduje dijagonalno u smjeru jugoistoka. Među tih potocima, neke od njih potječu od pražnjenja malih jezera kao što su su Trocomán, Reni Leuvü, Agrio i Nahueve. Dalje, njeni glavni pritoci su rijeke Varvarco i Agrio, koje doprinose gotovo trećinu toka Neuquéna. Duž svog toka rijeka prima neke sedimente iz vulkana Copahue i Domuyo koji utječu na jasnoću inače čiste vode.

Nakon što susreće Agrio, Neuquén nema prirodnih jezera koja bi mogla regulirati njen tok, što rezultira oštrim podizanjem razineod vrijeme odmrzavanja i kišnih razdoblja. Odvodni kanal prema jezeru Pellegrini u pokrajini Río Negro izgrađen je zbog naglih promjene u protoku, kao i kompleksa hidrolektrana Cerros Colorados.

Prosječni protok rijeke je 308 m³ / s (mjereno na Paso de Indios), a površina joj je oko 50.774 km ². Na kraju n Neuquén sreće rijeku Limay rijeke u blizini grada Neuquéna, stvarajući Rio Negro, koja nastavlja svoj put prema istoku u Atlantski ocean.

Iako nije poznata kao druge ribolovne rijeke u Patagoniji, rijeku posjećuju ribolovni entuzijasti, kao i dva umjetna jezera pod nazivom Los Barreales i Mari Menuco, koja se nalaze pored rijeke u blizini granice s Río Negro provincijom. Glavna lovina su pastrve i patagonijska pejerrey.
**Prigorje Brdovečko** je naselje administrativno u sastavu Općine Brdovca. Prema popisu iz 2001. godine ima 1.258 stanovnika. Naselje je udaljeno oko šest kilometara od grada Zaprešića, prometno povezano sporednom cestom na državnu cestu D225 Harmica - Brdovec - Zaprešić, a nalazi se i uz željeznički koridor prema Sloveniji (u blizini je željeznička stanica Savski Marof).

U naselju se nalazi dvorac Januševec, najviši domet klasicističke arhitekture u Hrvatskoj. Pripada spomenicima nulte kategorije, a smješten je na manjoj uzvisini iznad savske doline. Dvorac danas koristi Hrvatski državni arhiv kao spremište arhivskoga gradiva. Oko 1830. godine dvorac je izgradio barun Josip Vrkljan (Werklein).

Dvorac Januševec

Izvori
------

* Turistička zajednica Zagrebačke županije
* Dvorci.hr Arhivirano 2017-01-31 na Wayback Machine-u

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Prigorje Brdovečko** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Brdovec |
| --- |
| Brdovec • Donji Laduč • Drenje Brdovečko • Gornji Laduč • Harmica • Javorje • Ključ Brdovečki • Prigorje Brdovečko • Prudnice • Savski Marof • Šenkovec • Vukovo Selo • Zdenci Brdovečki |