**Noni Žunec** (Maribor, 7. svibnja 1921. – Zagreb, 28. prosinca 2004.), slovenski operni i koncertni pjevač, tenor.

Životopis
---------

Noni Žunec je 1931. postao učenik Klasične gimnazije, a potom i Učiteljske škole u Mariboru, gdje je 1941. s uspjehom maturirao. 1941. odlazi u Ljubljanu, gdje sljedeće dvije godine na Akademiji za glasbo uči solopjevanje kod ugledne altistice Zore Ropas. Po završetku Drugog svjetskog rata 1945. dolazi u Zagreb i upisuje studij solopjevanja na Muzičkoj akademiji u klasi prof. Lava Vrbanića. Diplomira 1949. godine. Već u drugoj godini studija (1946.) nastupa kao Rinuccio u znamenitoj produkciji Puccinijeve opere *Gianni Schicchi* pod ravnanjem Milana Horvata i u režiji Vlade Habuneka.**↓**1 U sezoni 1947/48 prihvaća poziv Ivana Štajcera i profesionalni angažman u Operi sarajevskog Narodnog pozorišta, gdje debitira ulogom Vojvode od Mantove u Verdijevu *Rigolettu*. U istoj ulozi prvi puta nastupa i u Operi HNK u Zagrebu 26. prosinca 1948. Te godine prihvaća i ponuđeni stalni angažman, a zagrebačkoj Operi i opernoj publici ostaje vjeran sve do umirovljenja 1981. godine. Bio je dugogodišnji član Hrvatskoga društva glazbenih umjetnika, a bavio se i pedagoškim radom: poučavao je solopjevanje privatno i na Glazbenoj školi Vatroslava Lisinskog u Zagrebu.

Pjevačka karijera
-----------------

Noni Žunec bio je umjetnik široke pjevačke kulture s izraženim smislom za glumu. U Operi HNK u Zagrebu u tenorskim se ulogama izmjenjivao s Josipom Gostičem, a nastupao je i s ostalim velikanima hrvatske glazbene scene, primjerice Marijanom Radev, Josipom Križajem, Vilmom Nožinić i Nadom Tončić. U to je »zlatno doba« zagrebačke Opere njezin ravnatelj i dirigent bio Milan Sachs, koji je znao iskoristiti i Žunecov pjevački potencijal. Na pozornici zagrebačkoga HNK Noni Žunec je otpjevao i ostvario više od 70 tenorskih uloga različita karaktera, uključujući i one najpoznatije: bio je Mića u Gotovčevu *Eri s onoga svijeta*,**↓**2 Ive Ledinić u *Ekvinociju* Ivana Brkanovića, Florestan u Beethovenovu *Fideliu*, Doktor Faust u Gounodovu *Faustu*, Alfredo u *Traviati* i Riccardo u *Krabuljnom plesu* Giuseppea Verdia, Cavaradossi u *Tosci*, Rodolfo u *La Bohème* i Pinkerton u *Madama Butterfly* Giacoma Puccinia, Canio u Leoncavallovim *Pagliaccima*, Don José u Bizetovoj *Carmen*, Janko u Smetaninoj *Prodanoj nevjesti*, Herman u *Pikovoj dami* Čajkovskoga, Vladimir u Borodinovu *Knezu Igoru*,**↓**3 Pelléas u Debussyevoj operi *Pelléas i Mélisanda*, Peter Grimes u istoimenoj operi Benjamina Brittena, Mladoženja u Szokolayevoj *Krvavoj svadbi*, Fratar Elustaf u Prokofjevljevoj operi *Vjenčanje u samostanu*, Tom Rakewell u Stravinskijevu *Životu razvratnika*... Poput spomenutih, ali i brojnih drugih opernih uloga, podjednako su sugestivne bile i njegove interpretacije Lukačićevih moteta, solopopijevki raznih skladatelja te vokalno-instrumentalnih djela poput Händelova *Jude Makabejca*, Beethovenove *Devete simfonije* i *Svečane mise (Missa solemnis)*, Mozartova i Verdijeva *Rekvijema*, Mahlerove *Pjesme o zemlji*, Brittenove *Proljetne simfonije*, *Oedipus Rex* Stravinskoga ili Papandopulova *Osorskog requiema*.**↓**4 Osim što je nastupao diljem bivše Jugoslavije, Noni Žunec je s velikim uspjehom gostovao i u Austriji, Grčkoj, Italiji, Njemačkoj, Švicarskoj i Velikoj Britaniji.

Nagrade i priznanja
-------------------

* 1960. *Nagrada Milka Trnina* Udruženja muzičkih umjetnika Hrvatske (današnjega HDGU) za ulogu Hermana u operi *Pikova dama* Petra Iljiča Čajkovskog.
* 1961. Odlikovanje SFRJ – *Orden rada sa zlatnim vijencem* za osobite zasluge.
* 1971. Odlikovanje SFRJ – *Orden rada sa crvenom zastavom* za osobite zasluge.
* 1978. Vjesnikova *Nagrada Josip Štolcer Slavenski* za ulogu Žarka u operi *Moć vrline* Igora Kuljerića.
* 1984. *Nagrada Vladimir Nazor* za životno djelo.

Bilješke
--------

**↑**1  M. Barbieri: »Tajna prave umjetnosti« – u: *VIJENAC*, br. 284.   

**↑**2  Ulogu Miće u Gotovčevoj operi *Ero s onoga svijeta* Noni Žunec je pjevao više od 300 puta!   

**↑**3  Noni Žunec je ovu ulogu snimio i za izdavačku kuću DECCA (LXT 5049-5053, 1955.): solistima, zborom i orkestrom Beogradske opere ravnao je Oskar Danon.   

**↑**4  *Osorski requiem* – za soliste, mješoviti zbor, orgulje, sopile, električnu gitaru, ansambl udaraljki i recitatora na tekstove iz srednjovjekovne hrvatske književnosti – bio je praizveden 24. srpnja 1977. godine na 2. Osorskim glazbenim večerima. Izvedbom je ravnao skladatelj Boris Papandopulo, a Noni Žunec bio je jedan od solista. Snimku je iste godine objavio i Jugoton (LSY-69005/06, 2LP).

Izvori i vanjske poveznice
--------------------------

1. Barbieri, Marija: »Tajna prave umjetnosti«, u: *VIJENAC*, Zagreb: Matica hrvatska, 2005. br. 284.
2. Clemenz, Majda: »Žunec Noni«, u: *SLOVENSKI BIOGRAFSKI LEKSIKON 1925–1991* (Online izdanje) Ljubljana: SAZU, 2009.
3. Jurinić, Polona: »In memoriam Noni Žunec (1921-2004)«, u: *ODMEV*, Zagreb: Slovenski dom, 2005. br. 25, str. 5. Arhivirano 2013-12-16 na Wayback Machine-u
4. Kovačević, Krešimir: »ŽUNEC, Noni (Jeronim)«, u: Kovačević, K. (ur.), *Muzička enciklopedija*, Zagreb: JLZ, 1977. sv. 3, str. 776.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305521843
* LCCN: n2014002204
* ISNI: 0000 0004 2099 724X
* CONOR.SI: 202708323

 |