recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Landulf IV** (italijanski: ; ? - 13. jul 982) bio je princ Kapue (kao **Landulf VI**) i Beneventa od 968. do smrti, te nakratko, zajedno sa svojim ocem Pandulfom Željeznoglavim, princ Salerna između 977. i 978.

Na mjesto princa Kapue je došao nakon što je 968. umro njegov strin Landulf III. Otac je tada iskoristio priliku da ignorira nasljedno pravo svog nećaka Pandulfa, te je na prijestolje postavio svog sina.

Nakon što je godine 969. Željeznoglavi zarobljen u bitci kod Bovinoa, Landulfove su zemlje došle u težak položaj, a kao regenti su vladali njegova majka Aloara od Kapue i nadbiskup Landulf od Beneventa. Do 977. kada je Željeznoglavi pušten iz zarobljeništva, Bizantinci su uspjeli zauzeti Avellino. Godine 977. se mladi Landulf priključio ocu u obrani Monte Cassina od grofa Bernarda od Alifea.

Kada je u martu 981. Željeznoglavi umro, njegova velika kneževina se podijelila: Landulf je kao najstariji sin dobio Kapuu, Benevento i Spoleto, a mlađi sin Pandulf Salerno. Takav aranžman, međutim, nije zaživio. U tom trenutku se na jugu Italije nalazio rimsko-njemački car Oton II koji je Landulfu oduzeo vojvodstvo Spoleto i predao ga njegovom rođaku Thrasimundu. Landulf je također bio prisiljen podjelu Kapue i Beneventa. Landulf je za vrijeme svoje kratke vladavine podržao clunyjevske efrome i osnovao crkvu San Croce u Caiazzou. 

Godine 982. je zajedno sa bratom priključio Otonovoj vojsci koja se borila protiv Saracena u Kalabriji. Zajedno s njim je poginuo 13. jula u bitci kod Stiloa. Na mjestu princa Kapue ga je naslijedio mlađi brat Landenulf, a majka Aloara postala regent.

Izvori
------

* Caravale, Mario (ed). *Dizionario Biografico degli Italiani: LXIII Labroca – Laterza*. Roma, 2004.

  

{{s-ttl|title=[[Prince Beneventa]|years=981}}

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Pandulf I** | **Princ Kapue**981–982 | Slijedi:**Landenulf II** |
| Slijedi:**Pandulf II** |
| **Vojvoda od Spoleta**981 | Slijedi:**Thrasimund IV** |
**Herman Ehrlich** (Našice, 9. 8. 1836 - Zagreb, 23. 10. 1895), poznati austrougarski tj. hrvatski industrijalac i građevinar, otac poznatog jugoslavenskog arhitekta Huga Ehrlicha i slikarice Mire Klobučar.

Biografija
----------

Inžinjer Herman Ehrlich je rođen 9. 8. 1836 u Našicama, u židovskoj obitelji. Iz prvog braka sa Marijom (Eisner) Ehrlich imao je sedmero djece, šest sinova i jednu kćer: Adolf, Ernest, Đuro, Hugo, Izidor, Mira i Pavao. Sa svojom drugom suprugom Rozalijom (Singer) Ehrlich ima je dvojicu sinova, Adolfa i Kolomana. Od 1863 do 1874 godine, Ehrlich je uspješno vodio svoje poduzeće u rodnim Našicama. 1874 godine preselio se sa obitelji u Zagreb. 1876 je dobio obrtovnicu za građevinsko poduzeće u cijeloj Kraljevini Hrvatskoj i Slavoniji, a sjedište poduzeća je bilo u tzv. Kukovićevoj kući. 1877 godine u zakup je preuzeo manju pivovaru od Adolfa Bettlheima. Ehrlich je gradio ceste po Slavoniji i Hrvatskoj, te mnoge vojne objekte, javne i privatne zgrade. Zbog solidnog poslovanja i kvalitetne izvedbe radova Ehrlichova je tvrtka bila tada jedna od poznatijih u Trojednoj Kraljevini Hrvatske, Slavonije i Dalmacije. Ehrlich je postao industrijalac 1883 kupivši nakon požar paropilanu od Charlesa Heavena iz Londona. Za hrvatsko vodno gospodarstvo tvrtka "Ehrlich" izvela je, između inih, radove na regulaciji rijeke Vuke i veći dio kanalizacijske mreže u Osijeku. Jedan od poznatijih Ehrlichovih pothvata je gradnja ljetnikovca-restauracije na Josipovcu 1890, i to što je pusta zemljišta pretvorio u vinograde, uredio šetalište između Tuškanca i Zelengaja i uredio put od Kraljičina zdenca na Medvednici do Šestina. Ehrlich je o svoj trošak izgradio cestu od Kulmerova kamenoloma do Kraljičina zdenca koja je kasnije prozvana "Ehrlichovim putom". 1890, prema projektu arhitekta-graditelja Mije Gehera, Ehrlich je dao za svoju porodicu izgraditi rezidenciju "Vilu Ehrlich" s restaurantom i kavanom. Također je o svom trošku s "Gospodarske izložbe" 1891 da dopremiti paviljon na Tuškanac, a prenio je kutjevački i bosanski paviljon. Njegovi sinovi su se također uspješno uključivali u očev posao, a Hugo je stekao i međunarodnu reputaciju, poglavito zbog dovršenja Loosova projekta vile Karma u Clarensu kraj Montreuxa na Ženevskom jezeru. Herman Ehrlich je umro u Zagrebu 23. 10. 1895 godine. Sahranjen je na židovskom dijelu groblja Mirogoj.

Vidi još
--------

Porodica Ehrlich

Literatura
----------

* Snješka Knežević, Aleksander Laslo (2011). *Židovski Zagreb*, Zagreb: AGM, Židovska općina Zagreb. ISBN 978-953-174-393-8
* Iveljić, Iskra (2007). *Očevi i sinovi (Privredna elita Zagreba u drugoj polovici 19. stoljeća)*, Zagreb: Leykam international. ISBN 978-953-7534-08-0
Za ostale Rimljanke po imenu Julia Caesaris, v. Julia Caesaris.

**Julija** (*Julia*) je ime koje su nosile dvije kćeri Gaja Julija Cezara i Aurelije Kote koje su istovremeno bile dvije starije sestre znamenitog Julija Cezara. .

Starija od njih se među historičarima ponekad zove *Julija Starija* (*Julija Major*), iako rijetko s obzirom na mogućnost zabune zbog poznatije Julije Starije, kćeri cara Oktavijana Augusta. Mlađa i mnogo poznatija je **Julija Mlađa** (*Julia Minor*), ali se i to ime rijetko koristi zbog moguće zabune s Augustovom unukom Julijom Mlađom.

Julija Starija
--------------

Starija Julija je poznata jedino na šturih Svetonijevih navode, pri čemu se kao njeni unuci navode Lucije Pinarije i Kvint Pedije. Dio historičara vjeruje da je Svetonije greškom kao njene unuke u stvari naveo njene sinove. Dio pak vjeruje da su to unuci Julije Mlađe.

Julija Mlađa
------------

Julija Mlađa je daleko bolje poznata, s obzirom da je bila udana za političara Marka Acija kome je rodila troje djece:

* Atia Balba Prima
* Atia Balba Caesonia - majka Oktavije Mlađe i prvog cara Augusta.
* Atia Balba Tertia

Julija je imala važnu ulogu u skandalu koji je 54. pne. izbio za vrijeme svetkovine Bona Dee u njenoj kući, a kada je u nju, prerušen u ženu, ušao zloglasni Publije Klodije Pulher kako bi se našao sa svojom udanom ljubavnicom. Njena majka Aurelija Kota je prepoznala Publija te zajedno s kćeri svjedočila na procesu koji se kasnije održao.

Izvori
------

* Svetonije - *Dvanaest Cezara*
* Arhivirano 2006-06-30 na Wayback Machine-u

Napomene
--------
**Gatuzo** je rock bend sa trenutnim prebivalištem u Zagrebu.

Članovi
-------

Bend je nastao 2004. godine u Zagrebu. Sastav čine: 

* Damir Trkulja - Šiljo (vokal, gitara)
* Goran Martinjak (bubanj)

Povijest sastava
================

Gatuzo je dinamičan zagrebački rock dvojac (Damir Trkulja Šiljo - gitara i vokal, Goran Martinjak - bubanj). U današnjoj minimalističkoj postavi rade od početka 2004. godine. Svoj neuobičajeni glazbeni stil i način sviranja nazivaju eksplozivni rock koji krase sirovost, originalnost i podsvjesna ovisnost o bluesu.

Gatuzo krajem 2005. snima i objavljuje svoj prvi ozbiljan studijski upper low-fi materijal ("Temelji") za diskografsku agenciju Spona iz Zagreba, a sredinom 2007. godine potpisuje diskografski ugovor s Dancing Bearom.

U 11. mjesecu 2007. izlazi im album Noge/ruke/glave za koji su nagrađeni nagradom Status 2007. HGU-a za najbolji mladi rock bend, te Porinom za najbolji alternativni rock album 2007. godine.

Krajem 2009. godine, Gatuzo izdaje svoj drugi album pod nazivom "!", za kojeg je dobio izvrsne kritike od renomiranih kritičara ("Konačna presuda! Gatuzo su predvodnici nove rock generacije" - muzika.hr, "Tragom Strokesa i Libertinesa" - A. Dragaš ...).

Krajem 2012. godine mijenjaju diskografsku kuću i prelaze u Croatia Records, gdje snimaju novi singl ("Oni govore") kojim najavljuju svoj treći studijski album. Album bi trebao izaći na jesen, a dečki tvrde da će to biti njihovo najzrelije izdanje do sada.

Danas energični dvojac iza sebe ima na stotine odsviranih koncerata, kako u svim važnijim klubovima, tako i na renomiranim festivalima diljem Hrvatske i Slovenije uključujući i INmusic festival, Terraneo, Rokaj fest, Rock Otočec, Harteru, Grand rock festival, itd...

Diskografija
------------

* *Temelji* (demo, Spona, 2006.)
* *Noge/ruke/glave* (Dancing Bear/Spona, 2007.)
* *!* (Dancing Bear, 2009.)

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica Arhivirano 2018-12-29 na Wayback Machine-u
* Izdavačka kuća
* Youtube
* MySpace
**Harborough** je distrikt od 85,382 stanovnika u sredini Engleske u Grofoviji Leicestershire.

Karakteristike
--------------

Distrikt Harborough se najvećim dijelom prostire po teritoriju historijske Grofovije Leicestershire, ali obuhvaća i područje kod grada Market Harborougha (administrativni centar distrikta) koje se nalazi južno od rijeke Welland, na teritoriju historijske Grofovije Northamptonshire.

Distrikt obuhvaća južni dio Grofovije Leicestershire, najvećim dijelom ruralni kraj poznat po velikim lovištima kao što su Fernie i Pytchley.

Distrikt Harborough ima dva veća urbana centra; Lutterworth, poznat po srednjovjekovnoj crkvi u kojoj je reformator John Wycliffe tokom 14. vijeka bio župnik i Market Harborough. 

Ovaj posljednji je trgovište poljoprivrednog kraja, koji ima i nešto industrije. 
Dobro je povezan željeznicom i cestama sa Leicesterom i Londonom. Ima lijepu crkvu iz 14. vijeka s gimnazijom iz 17. vijeka.

Historija
---------

Distrikt je formiran 1. aprila 1974. ujedinjenjem dotadašnjeg urbanog distrikta Market Harborougha sa ruralnim distriktima Market Harborougho, Billesdon i Lutterworth.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Harborough*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 18. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Harborough*** na Wikimedijinoj ostavi

* Harborough District Council (`en`)

| * p
* r
* u
Unitarne jedinice i distrikti Grofovije Leicestershire |
| --- |
| Unitarne jedinice | Leicester |  |
| Distrikti i borouzi | Blaby · Harborough · North West Leicestershire · Charnwood · Hinckley and Bosworth · Melton · Oadby and Wigston |
**Gaštald** (lat. gastaldus ili castaldus, tal. gastaldo ili guastaldo) je u ranom srednjem vijeku dužnosnik za dio kraljeva posjeda (gastaldia ili castaldia) s civilnim, vojnim i sudbenim ovlastima u Lombardiji (sjeverna Italija).

Gaštald u Mletačkoj Republici
-----------------------------

Mlečani preuzimaju ovaj naziv (titulu) koji ima dvojako značenje, uglavnom je povezano s ulogom upravljanja. Gaštald je upravitelj obrtničkih ili vjerskih bratovština. Gaštald sela ili merigo je jedini predstavnik državne vlasti u seoskim zajednicama ili komunama.

Gaštald u Kaštelima
-------------------

U Kaštelima su vlasnici kaštela i zemljišta na kojima su bile izgrađene seljačke kuće stekli pravo da biraju gaštalda, čija je dužnost trajala godinu dana. Nakon izbora, gospodari bi novog gaštalda predstavili općinskim vlastima Trogira i Splita, nakon toga je knez izbor potvrdio svojim mandatom. Mandat je presuda općinskog suda koju proglašava knez. Gaštald je svoju dužnost preuzimao 24.kolovoza nadan sv. Bartula. Gaštalda sela je objavljivao naredbe vlasti, brinuo se o njihovu izvršavanju i pazio na red. Bio je oslobođen od javnih radova, počasti i regalija. Svaku večer je zaključavao seoska vrata i ključ je predavao gospodaru. Gaštald je primao simboličnu nagradu za svoj posao. Seljaci nisu rado prihvaćali dužnost gaštalda jer su morali raditi protiv svojih seljana, tj. prijavljivati ih vlastima, pljeniti imovinu, slati ih u zatvor. Nije bio rijedak slučaj da su seljaci odbijali preuzeti ovu dužnost. Godine 1761. na tužbu Vitturija gospodara Kaštel Lukšića, generalni providur Jerolim Corner naredio je Grgi Martinoviću da prihvati tu dužnost, jer će u protivnom morati platiti 25 dukata kazne. Nazivom gaštald se ponekad nazivaju gospodarevi župani i dvornici , ili župani bratovština.

Izvori
------

Vjeko Omašić, Kaštela od prapovijesti do početeka XX. stoljeća, Dugi Rat, 2001, ISBN 953-97909-1-3
Frane Bego, Kaštel Kambelovac Kaštel Gomilica, Split, 1991.
**Julijanski dan** ili **Julijanski dan broj** (*Julian Day Number*, skraćeno **JDN** na engleskom) je (cijeli) broj dana koji je prošao od ponedjeljka, 1.1. 4713. godine pne. u proleptičkom julijanskom kalendaru Šablon:Fn. Taj dan se broji kao Julijanski dan nula. Tako je svaki broj djeljiv sa 7 ponedjeljak. Također se mogu koristiti negativne vrijednosti. Danas (po UTC) vrijednost je **2460061**.

**Julijanski datum** (JD) je broj dana (s decimalnim razlomcima dana) koji su prošli od 12 (podneva) po srednjem greenwhickom vremenu (UT or TT) tog dana. Zaokruživanjem najbližeg cijelog broja daje broj julijanskog dana. Trenutna vrijednost je **2460061.2035532**.

Brojevi julijanskih dana se mogu smatrati vrlo jednostavnim kalendarom, pri čemu je kalendarski datum ništa drugo do cijeli broj. To je korisno za reference, računanja i konverziju. Sistem julijanskih dana su uveli astronomi da bi koristili jedinstveni sistem datuma koji se može koristiti u različitim kalendarima te kako bi sjedinili različite historijske kronologije. Osim izbora nulte točke i imena, julijanski dan i julijanski datum nemaju veze s julijanskim kalendarom.

Eksterni linkovi
----------------

(na engleskom):

* Article 'Julian Day Numbers' by Peter Meyer
* U.S. Naval Observatory Julian Date Converter Arhivirano 2005-12-20 na Wayback Machine-u
* Julian Day and Civil Date calculator Arhivirano 2015-03-16 na Wayback Machine-u
* U.S. Naval Observatory Time Service article on Modified Julian Date
* U.S. Naval Observatory current MJD service Arhivirano 2011-06-06 na Wayback Machine-u
* MJD explanation (18 bits for dates)
* Peter Baum's date algorithms cover Rata Die
* Outlines of Astronomy by John Herschel
* International Astronomical Union Resolution 1B: On the Use of Julian Dates Arhivirano 2005-12-02 na Wayback Machine-u
* Calendrica Arhivirano 2005-02-16 na Wayback Machine-u
* Another Julian Day calculator with conversions to many other calendars Arhivirano 2005-10-25 na Wayback Machine-u valid from 1 January 100 proleptic Gregorian calendar
* Open-source date conversion software
*Vidi takođe: Abrevijatura i Akronim*
**Skraćenica** ili **kratica**, odn. **abrevijacija** (kasnolat. *abbreviatio*: kraćenje, pokraćivanje), skraćena riječ u pisanju tako da joj se neki dijelovi izostave i/ili sastave.

Upotreba
--------

Kratice se upotrebljavaju od najstarijih vremena (radi uštede pisaćeg materijala, napora pri urezivanju riječi u kamen ili kovinu, radi bržeg pisanja i sl.). Najčešće se krate: nazivi za mjere i novac, osobna (lična) imena, počasni naslovi, oznake zanimanja, riječi koje se često ponavljaju; u starim crkvenim tekstovima obično se krate tzv. sveta imena.

Tvorba kratica
--------------

Kratica se obično tvori:

* a) suspenzijom ili **prekidanjem** (od riječi se piše samo prvo slovo ili nekoliko početnih slova), npr. *m* = metar, *t* = tona, *prof.* = profesor;
* b) kontrakcijom ili **sažimanjem** (od riječi se piše početak i kraj, a katkad i koje slovo iz sredine), npr. *dr* = doktor, ca = circa, *Bgd* = Beograd, *Zgb* = Zagreb;
* c) **slaganjem** početnih slova ili slogova od više riječi u novu riječ, npr. *HAZU* = Hrvatska akademija znanosti i umjetnosti, *SANU* - Srpska akademija nauka i umetnosti, *NAMA* = Narodni magazin (takve se kratice nazivaju akronimi).

Posebne kratice
---------------

Posebnu kategoriju tvore kratice za koje se upotrebljavaju naročiti znakovi (npr. *$* = dolar, *&* = i, nastalo od latinskog *et*). U današnjim naučnim djelima redovito se u samoj knizi donosi popis upotrijebljenih kratica.

Izvori
------

* *ELZ*
|  |
| --- |
|  |

**Generalna kapetanija Gvatemala** (španjolski: *Capitanía General de Guatemala*), znana i kao **Kraljevina Gvatemala** (španjolski: *Reino de Guatemala*) bila je kolonijalna administrativna jedinica Španjolskog Imperija koja se nalazila pod ingerencijom Nove Španjolske od 1609. godine. Gvatemala je obuhvaćala područje znatno veće od istoimene suvremene države te uključuje teritorije današnje Kostarike, Nikaragve, Hondurasa, Salvadora, Belizea te meksičke savezne države Chiapas. 

Kolonizacija područja koje je obuhvaćalo tadašnju generalnu kapetaniju započela je 1524. godine, kada su kolonizatori organizirali ekspedicije na sjeveru prema Gvatemali i Hondurasu, odnosno na jugu prema Nikaragvi i Panami. Već u srpnju iste godine, Pedro de Alvarado je kakčikelski grad Iximché proglasio središtem područja pod španjolskom upravom, koje tada još uvijek nije bilo konsolidirano; grad je dobio stilizirani naziv Santiago de los Caballeros de Guatemala. Središte kolonije i kasnije generalne kapetanije mijenjano je mnogo puta tokom španjolske vlasti, da bi 1775. godine bilo trajno premješteno u grad Guatemala. Uz jačanje administracije i političke vlasti, Katolička crkva također je počela širiti svoj utjecaj na području Centralne Amerike. 

Teritorij je 1609. godine službeno postao generalna kapetanija te je administrativno pripojen Vicekraljevstvu Nova Španjolska; Habsburška Španjolska u tom je periodu formirala i druge generalne kapetanije, poput Portorika (1580.), Kube (1607.) i Yucatána (1617.). U naredna dva stoljeća kolonijalne uprave, došlo je do konsolidacije crkvene uprave, ali i provođenja brojnih političko-administrativnih reformi koje su bile posljedica reformacijskih strujanja u matičnoj Španjolskoj, a za posljedicu su imale jačanje autonomije Gvatemale. 

Nakon što je Fernando VII. svrgnut u sklopu Poluotočkog rata, došlo je do jačanja pokreta za nezavisnost latinoameričkih kolonija. Godine 1812. *Cortes* iz Cádiza podijelio je generalnu kapetaniju na dvije provincije - **Gvatemalu** (Gvatemala, Belize, Honduras, Salvador i Chiapas) te **Nikaragvu i Kostariku**. Te su provincije ukinute 1814. godine te ponovo uspostavljene 1820. godine, međutim tada su postojale samo godinu dana, prije nego su ukinute donošenjem Akta o nezavisnosti Centralne Amerike, kojim je dokinuta španjolska uprava na tom kontinentu. Lokalne elite podržale su Trogarantni plan iz Iguale te su se novonastale države zajednički priključile Meksičkom Carstvu, od kojega su se, kao Savezna Republika Centralne Amerike, odvojile 1823. godine.
Za ostala značenja, v. Hermip.
**Hermip** (grč. Ἕρμιππος, 5. vek pne.), sin Liside i brat komediografa Mirtila, bio je atinski komediograf koji je stvarao u okviru stare atičke komedije. Bio je nešto mlađi od Teleklida, ali stariji od Eupolida i Aristofana. Prema *Sudi*, napisao je četrdeset komedija, od kojih je sačuvano nešto manje od sto fragmenata i ovih devet naslova:

* *Rođenje Atene* (Ἀθηνᾶς γοναί)
* *Prodavačice hleba* (Ἀρτοπώλιδες)
* *Opštinari* (Δημόταις)
* *Europa* (Εὐρώπη)
* *Bogovi* (Θεοί)
* *Kerkopi* (Κέρκωπες)
* *Mojre* (Μοίραι)
* *Vojnici* (Στρατιῶται)
* *Nosači korpe* (Φορμοφόροι)

Hermip je u svojim komedijama žestoko napadao Perikla, naročito u vezi s Aspazijinim oslobođenjem od optužbe za bezbožnost (ἀσέβεια) i u vezi s početkom peloponeskog rata: "Otprilike u isto vreme", piše Plutarh, "komediograf Hermip tužio je Aspasiju za bezbožnost, kao i zato što prima slobodne žene koje dolaze na sastanke s Periklom". O napadima na Perikla zbog njegove ratne taktike piše Plutarh: "Mnogi su ga opet prijatelji saletali molbama, i mnogi neprijatelji navaljivali na njega pretnjama i žalbama, a mnogi mu pevali i pesme rugalice, u kojima ga ismejavahu kao plašljiva vojskovođu koji državu predaje neprijateljima. Sad ga je sve više napadao i Kleon koji je mržnjom građanstva na Perikla krčio put svojoj demagogiji, kao što jasno pokazuju ovi Hermipovi stihovi:

O satirski kralju, zašto li nećeš
da koplje poneseš, no samo o ratu
neprestano strašne govoriš reči,
a hrabrošću dišeš k'o Telet?
A oštri l' ko sablju na tocilu tvrdu,
tad srce ti dršće i cvokoću zubi,
a grize te još i srčani Kleon".
U *Prodavačicama hleba* napadao je Hiperbola i njegovu majku, pa bi taj komad pripadao periodu između 421. i 416. pne. Neki od sačuvanih naslova ukazuju na mitološke travestije. Atenejeva izjava da je Hermip pisao parodije najverovatnije se ne odnosi na neka posebna dela Hermipova, nego na parodiranje koje se nalazi u njegovim komedijama. No nekoliko antičkih izvora citira iz Hermipovih jampskih pesama, pa se na osnovu tih fragmenata zaključuje da je pisao i podrugljive pesme u Arhilohovom stilu.
Krevet
**Krevet** (od tur. *kerevet* i novogrč. ϰρε(β)βάτı < ϰραββάτıον, deminutiv od grč. ϰράββατος), **postelja** (od prasl. *posteljь*) ili **ležaj**, dio namještaja prvenstveno korišten kao mjesto na kome se može ležati za vrijeme sna a može poslužiti i u drugim prilikama kada je udobno ili poželjno da tijelo bude u ležećem položaju. Oblici i veličine kreveta variraju.

Prvobitni kreveti nisu bili mnogo više od gomile slame ili nekog drugog prirodnog materijala. Bitna promjena bilo je pravljenje čvrstih konstrukcija koje su izdignute iznad zemlje, čime se postiže veća zaštićenost od prašine i kukaca.

Prema vrsti materijala od koga je izrađena konstrukcija kreveti mogu biti: drveni, metalni i drveno-metalni.

Neke vrste kreveta
------------------

* **Poljski krevet** — krevet na rasklapanje za kampiranje ili za vojnike za terenske uvjete
* **Francuski ležaj** — krevet većih dimenzija za dvije osobe (drugi naziv **bračni krevet**)
* **Krevetac** — mali krevet za djecu, obično s ogradicom
* **Krevet na kat** — dva kreveta jedan iznad drugog, obično za djecu
* **Vojnički krevet** — krevet sa metalnom konstrukcijom
* **Hotelski ležaj** — običan krevet od drveta s umetnutim madracem
**Jan Beran** je bio bosanskohercegovački snimatelj, reditelj, scenarista, dramski pisac i prevoditelj. Pionir je bosansko-hercegovačke kinematografije i jedan od osnivača sarajevske televizije. Snimio je ili režirao preko 300 filmova, odnosno televizijskih emisija, napisao pedesetak filmskih rukopisa i dvije knjige: Rječnik filmskih umjetnosti i Sarajevski ljetopis.
Napisao je radio drame: Zapisi o Hrabrenu, Mustafa fenjerdžija, Graditelj, Rob milostivog, Čovjek buna, Nadvorni Svirac, Šaljivdžija, Krletka u srcu ptice, Vuci i vukčići itd.
Od njegovih pozorišnih tekstova izdvajaju se dramski ljetopis Bašeskija, patetična ironija Hodeći i scenski kolaž Za čovjeka.
Prevodio je sa češkog, poljskog i slovačkog. Dobitnik je brojnih nagrada: Nagrade Zlatna Arena u Puli, Šestoaprilska nagrada Grada Sarajeva, Dvadesetsedmojulska nagrada SRBiH za umjetnički rad, desetine nagrada sa festivala radija ili televizije na Bledu, Ohridu ili Portorožu. Bio je glavni snimatelj na XIV Zimskim Olimpijskim igarama u Sarajevu 1984. Beran je bio veliki prijatelj Maka Dizdara.

Nagrade
-------

* 1966 – Šestoaprilska nagrada Grada Sarajeva

Vanjski linkovi
---------------

* Jan Beran na IMDb-u (`en`)
Grb grada Bihaća
**Kameni reljef sa grbom grada Bihaća** jedan je od rijetkih očuvanih primjera grbova bosanskohercegovačkih gradova izvedenih u reljefu. Proglašen je za nacionalni spomenik BiH.

Historija
---------

Otkriven je prilikom sanacije i čišćenja rezervoara za vodu 2008. godine, u bihaćkom naselju Žegar. Izgradnja rezervoara završena je 1907. godine.

Kako je riječ o novom nalazu, tek predstoji njegova naučna valorizacija. Ne postoje podaci o tome kada je grb napravljen, niti koja je bila njegova prvobitna lokacija. U projektnoj dokumentaciji za izgradnju vodoopskrbnog sistema, nema podataka o ugradnji kamenog reljefa sa grbom u podzid rezervoara, te se pretpostavlja da je reljef ugrađen kasnije.

Opis
----

Reljef je izrađen od kamena bihacita, vrste laparastog krečnjaka iz okoline Bihaća.

Veličina ploče bihacita koja nosi reljef sa grbom iznosi 60 × 50 cm, debljina osnovne ploče iznosi 11,5 cm, dok je dimenzija samog reljefa iznad ravni ploče 7,5 cm. U središtu štita prikazane su tri kule na ostrvu, od kojih je središnja nešto viša u odnosu na druge dvije. Jedno od mogućih ikonografskih iščitavanja prikaza ostrva jeste da on predstavlja ostrvo svetog Ladislava, kako se zvao historijski srednjovjekovni Bihać. Bihać se prvi put spominje u povelji ugarskog kralja Bele IV izdatoj 25. februara 1260. Ista povelja spominje da je grad nastao na ostrvu svetog Ladislava i da je u vlasti opatije u mjestu Topusko. Ubrzo potom, 1262, Bihać je postao kraljevskim gradom (*regia civitas*), odnosno neovisnom slobodnom općinom.

Ispod prikaza kula i ostrva, jeste prikaz dva ukrštena ključa čije dimenzije iznose 22 × 13 cm.

U zadovoljavajućem je stanju očuvanosti. Grb je oštećen u gornjem desnom uglu te je potrebna njegova konzervacija.

Literatura
----------

* Lopašić, Radoslav (1943). *Bihać i Bihaćka Krajina, mjestopisne i poviestne crtice*. Zagreb: Tipografija.

Vanjski linkovi
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |

* Službeni sajt komisije nacionalnih spomenika Bosne i Hercegovine
Minojski larnaks u morskom stilu
Zlatni larnaks i zlatna kruna Filipa II Makedonskog, muzej u Vergini
**Larnaks** (starogrčki:  [*lárnaks*]) tip je malog sanduka koji se često koristio za polaganje ljudskih posmrtnih ostataka u antičkoj Makedoniji, bilo samog tela u savijenom položaju, bilo kremiranog pepela.

Prvi larnaksi pojavljuju se u minojsko doba tokom grčkog bronzanog doba i imali su oblik keramičkog kovčega koji je oponašao izgled drvenog sanduka i možda su bili pravljeni po ugledu na staroegipatske kutije od lana. Ti su larnaksi bili bogato ukrašeni apstraktnom dekoracijom, slikama hobotnica i scenama lova i kultnih obreda. Larnaks od terakote iz Hagije Trijade bio je ukrašen predstavama rituala u zagrobnom kultu.

U Homerovim epovima spominje se larnaks u koji je, nakon pogrebnih rituala, položen pepeo trojanskog junaka Hektora, a koji je očito bio malih dimenzija: "I kosti, pošto ih skupe, u kovčeg metnuše zlatni (χρυσείην ἐς λάρνακα θῆκαν), porfirnim poklopcima i tankim pokriše kovčeg". U *Ilijadi* se spominje i jedan srebrni larnaks u kome bog Hefest drži svoj alat: "a oruđe drugo ... u kovčeg srebrni spravi" (λάρνακ᾽ ἐς ἀργυρέην συλλέξατο). Larnakse u kojima su se držali skupoceni predmeti spominje Herodot.

Na slikanim grčkim vazama larnaks se često pojavljuje u mitološkim prizorima. Na jednoj takvoj slici predstavljeni su u larnaksu Danaja i njeno tek rođeno dete, Persej, dok pored njih stoji Akrisije.

U poznom helenističkom razdoblju postali su popularni larnaksi koji su imali oblik malih sarkofaga od terakote, od kojih su neki bili oslikani na isti način kao i tadašnje grčke vaze.

Ima i nekoliko larnaksa napravljenih od plemenitih metala, kao što je, na primer, slučaj s larnaksom iz 4. veka pne. koji je pronađen u Vergini, u severnom delu Egejske Makedonije. Taj je larnaks napravljen od zlata, a poklopac mu je ukrašen predstavom Sunca (što je izvor Sunca iz Vergine kao motiva). Veruje se da je u grobu u kome je ovaj larnaks pronađen bio pokopan Filip II Makedonski, otac Aleksandra Velikog.

Literatura
----------

* Gavela, Branko (19991). *Istorija umetnosti antičke Grčke*. Beograd: Naučna knjiga.
**Ivo Josipović** (Zagreb, 28. kolovoza 1957.) je hrvatski skladatelj, sveučilišni profesor i političar, koji se od 2010. do 2015. nalazio na mjestu predsjednika Republike Hrvatske. On je treći po redu predsjednik u povijesti nezavisne Hrvatske, te prvi koji je sa tog mjesta uklonjen nakon poraza na izborima.

Godine 1980. završio je studij prava na Pravnom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu, a zatim studij skladanja na Muzičkoj akademiji u Zagrebu (Stanko Horvat, 1983.). Autor je šezdesetak znanstvenih i stručnih radova s područja kaznenog i međunarodnog kaznenog prava te suradnik u više zakonskih projekata. Izvanredni je profesor na Pravnom fakultetu u Zagrebu i gost predavač na domaćim i inozemnim visokim učilištima. Zastupao je Hrvatsku pred međunarodnim sudovima (suzastupnik RH pri Međunarodnom sudu u Haagu) i sudjelovao na više međunarodnih konferencija. Godine 2003. je na izborima kao kandidat SDP izabran za zastupnika u Hrvatskom saboru.

Od 2007. je jedan od najbližih suradnika novog predsjednika SDP Zorana Milanovića. Godine 2009. je na stranačkim predizborima pobijedio Ljubu Jurčića te tako stekao službenu stranačku nominaciju za za predsjednika Republike. S obzirom na njegovu već postojeću kandidaturu, zagrebački gradonačelnik Milan Bandić je izbačen iz SDP-a čim je najavio da će se natjecati kao nezavisni kandidat.

27.12. 2009. je u prvom krugu ostvario relativnu pobjedu, a potom 10.1. 2010. pobijedio Milana Bandića u drugom krugu.

12. 1. 2015. je u drugom krugu izbora tijesno poražen od HDZ-ove kandidatkinje Kolinde Grabar-Kitarović, postavši prvi predsjednik u hrvatskoj povijesti koji je smijenjen na izborima.

31. 5. 2015. je osnovao novu stranku pod imenom Naprijed Hrvatska - Progresivni savez koja okuplja njegove pristaše, kao i predstavnike lijevog centra.

Izvori
------

1. ↑  Cvrtila, Marijana (14 September 2009). „Teolozi o izjavi biskupa Štambuka: Predsjednik ne treba biti katolik, nego moralna osoba" (Croatian). *Slobodna Dalmacija*. Pristupljeno 27. 12. 2009.
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2011-11-24. Pristupljeno 2009-12-03.
3. ↑

Vanjske veze
------------

***Ivo Josipović*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Ive Josipovića Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u
* Novosti o predsjedničkim izborima Arhivirano 2009-11-28 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Predsjednici Hrvatske |
| --- |
| Predsjednici Sabora NR/SR Hrvatske (1945–1974) | Socialist Republic of CroatiaSocialist Republic of Croatia Vladimir Nazor • Karlo-Gašpar Mrazović • Vicko Krstulović • Zlatan Sremec • Vladimir Bakarić • Ivan Krajačić |
| Predsjednici Predsjedništva SR Hrvatske (1974–1990) | Socialist Republic of CroatiaSocialist Republic of Croatia Jakov Blažević • Ivo Perišin • Jakov Blažević • Marijan Cvetković • Milutin Baltić • Jakša Petrić • Pero Car • Ema Derosi-Bjelajac • Ante Marković • Ivo Latin • Franjo Tuđman |
| Predsjednici Hrvatske (od 1990) | Republic of CroatiaRepublic of Croatia Franjo Tuđman • Stjepan Mesić • Ivo Josipović • Kolinda Grabar-Kitarović • Zoran Milanović |
*Za ostala značenja, v. Larisa (razvrstavanje).*

**Larisa** (grčki: *Λάρισα*) je grčki grad, sjedište Periferije Tesalije i prefekture Larise. Larisa je važno prometno čvorište Grčke, na glavnom magistralnom putu Solun - Atena. Larisa je centar poljoprivrednog kraja. U širem gradskom području živi oko 250 000 stanovnika, iz Larise vode putevi za Volos (luka na Egejskom moru) ili u brda na sjever. Grad ima međunarodni aerodrom, leži na rijeci Pinejos.

Po legendi Hipokrat, otac medicine, umro je u Larisi.

Historija
---------

Prvi historijsko poznati stanovnici ovog kraja, bilo je grčko pleme Pelazgi. U 6. vijek pne. ovo područje je uključeno u civilizacijske tokove, ali je ostalo po strani glavih zbivanja, tako da o Larisi ne znamo baš puno iz tog vremena. Znamo samo anegdotski da su slavni liječnik Hipokrat, kao i filozof Gorgija umrli u Larisi. Za vrijeme Peloponeskog rata Larisa je stala stranu Atene. 344. pne. područje Larise potpalo je pod vlast antičke Makedonije, od 196. god. bila pod vlašću Rima. Od 6. vijeka Larisa je sjedište arhiepiskopa.

U srednjem vijeku Larisa je manje više pod vlašću Bizanta, osim zakratko pod Bugarskom i Srbijom, od 15. vijeka grad je pod otomanskom vlašću. Pod Turcima Larisa ostaje slijedećih 400 godina, ali znana pod imenom *Novi Grčki grad* (turski: *Yenişehr-i Fenar*). 1881 godine. Larisa ulazi u sastav nezavisne Grčke, nakon toga dolazi do masovnog iseljavanja muslimanskog stanovništva, zadnji ostatci muslimanskog stanovništva iseljavaju se nakon Grčko-Turskog rata 1897.-98. godine.

Gradovi prijatelji
------------------

* Moldova Bălţi
* Slovačka Banská Bystrica
* SAD Knoxville
* Bugarska Stara Zagora
* Poljska Rybnik
* Turska Ürgüp

Eksterni linkovi
----------------

***Larisa*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanična internet prezentacija Larise
* LarissaTora.com Arhivirano 2007-09-25 na Wayback Machine-u
* Internacionalna škola u larisi[*mrtav link*]
* Larissa Enciklopedija 1911. o Larisi[*mrtav link*]
* TEI Larissa[*mrtav link*]
* Prognoza u larisi Arhivirano 2007-09-29 na Wayback Machine-u
* Konziliji grada Larise[*mrtav link*] (`el`)
* Larissacity.com
* Nemački sajt o Larisi, sa mnogo slika[*mrtav link*]

| * p
* r
* u
Glavni gradovi grčkih prefektura |
| --- |
| Agios Nikolaos • Aleksandropoli • Amfisa • Argostoli • Arta • Atena • Halkida • Kanija • Hios • Krf • Korint • Drama • Edesa • Eleusina • Ermopolis • Florina • Grevena • Iraklion • Igumenica • Janjina • Kalamata • Kardica • Karpenisi • Kastorija • Katerini • Kavala • Kilkis • Komotini • Kozani • Lamija • Larisa • Lefkada • Livadija • Mesolongi • Mitilene • Nafplio • Palini • Patras • Pirej • Poligiros • Preveza • Pirgos • Retimno • Rodos • Seres • Sparta • Solun • Trikala • Tripoli • Vati • Verija • Volos • Ksanti • Zakintos |  |
**George Gabriel Stokes** (Skreen, 13. augusta 1819. – Cambridge, 1. februara 1903.), irsko-engleski matematičar i fizičar. Profesor matematike na Sveučilištu u Cambridgeu. Bio je tajnik (1854. – 1885.) i predsjednik (1885. – 1890.) Kraljevskog društva (eng. *Royal Society*). Autor je značajnih radova iz matematike (Stokesov teorem u analizi) i fizike (Stokesov zakon u hidrodinamici i optici). Dao je značajan doprinos razumijevanju dinamike fluida. Bavio se istraživanjem viskoznosti fluida i pridonio formulaciji jednadžba koje opisuju viskoznost (1845.), a koje se danas nazivaju Navier-Stokesove jednadžbe. Proučavajući površinske valove, razvio je nelinearnu teoriju solitona (1847.), vrlo intenzivih električnih i magnetskih polja stvorenih u svojstvenim rezonantnim područjima na mjestima znatnijih promjena koncentracije plazme izazvanih međudjelovanjem valova i čestica, te izveo izraz za grupnu brzinu valova (1876.), prvi je teorijski istraživao unutarnje valove (1847.). Važno je i njegovo proučavanje promjena sile teže na površini Zemlje (1849.).

Stokesov zakon, u hidrodinamici: strujnice i sile.

Stokesov zakon
--------------

**Stokesov zakon**, u hidrodinamici, glasi: *sferno tijelo koje se giba u viskoznoj tekućini svladava silu otpora Fd koja iznosi*: 

{\displaystyle F\_{d}=6\pi \,\mu \,r\,v\,}
gdje je: *η* - dinamička viskoznost, *v* - brzina tijela, *r* - polumjer.

Stokesov zakon, u optici, glasi: valna duljina luminiscentnoga zračenja uvijek je veća ili jednaka valnoj duljini istovrsnoga zračenja koje ju je izazvalo.

Izvori
------

1. ↑   **Stokes, George Gabriel**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.
Američki predsjednik James MonroeDržavni tajnik John Quincy Adams, autor Monroeove doktrine
**Monroeova doktrina** je naziv za vanjskopolitički program Sjedinjenih Država predstavljen 2. prosinca 1823. godine. Doktrina navodi kako će svaki daljnji pokušaj europskih nacija da koloniziraju ili interveniraju u zemljama Sjeverne i Južne Amerike biti smatran činom agresije i zahtijevati intervenciju Sjedinjenih Država. Istovremeno, doktrina je navodila kako se Sjedinjene Države neće uplitati u već postojeće europske kolonije niti sudjelovati u internim problemima europskih država. Doktrina je donesena u vrijeme kada su gotovo sve latinoameričke kolonije Španjolske i Portugala bilo stekle, bilo se nalazile na pragu sticanja nezavisnosti od Španjolskog i Portugalskog Imperija; Peru je nezavisnost konsolidirao 1824. godine, a Bolivija će nezavisnost steći 1825. godine, što je značilo da su pod španjolskom upravom ostale samo Kuba i Portoriko. Sjedinjene su Države, radeći u dogovoru s Britanijom, željele spriječiti daljnji dolazak europskih sila.

Predsjednik James Monroe doktrinu je predstavio tokom sedmog godišnjeg govora o stanju Unije u Kongresu. Sam termin, "Monroeova doktrina", skovan je 1850. godine, unatoč činjenici da je stvarni tvorac doktrine bio državni tajnik John Quincy Adams. Do kraja XIX. vijeka, Monreova doktrina se smatrala definirajućim momentom u vanjskoj politici Sjedinjenih Država, a ujedno je bila i jedan od najdugovječnijih stupova iste. Mnogi kasniji državnici i predsjednici pozivat će se na ovu doktrinu, među kojima Theodore Roosevelt, John F. Kennedy, Lyndon B. Johnson, Ronald Reagan i drugi.

Namjera i utjecaj Monroeove doktrine ostali su na snazi, uz tek manje varijacije, više od jednog stoljeća. Primarni cilj doktrine bilo je oslobađanje Latinske Amerike straha od europske intervencije i izbjagavanje situacija u kojima bi Novi svijet postao bojno polje za zemlje Staroga svijeta, a sve kako bi Sjedinjene Države nesmetano mogle širiti vlastiti utjecaj. Doktrina je tvrdila kako bi Stari i Novi svijet trebale ostati distinktno različite utjecajne sfere upravo zato što su sastavljne od potpuno odvojenih i nezavisnih nacija. Ipak, zemlje Latinske Amerike s vremenom su počele prezirati doktrinu zbog njezina naglašenog intervencionizma i suptilnog imperijalizma, a 2013. godine, američki državni tajnik John Kerry objavio je kako je "era Monroeove doktrine završena".

Vanjske poveznice
-----------------

* Monroe Doctrine and related resources at the Library of Congress
* Selected text from Monroe's December 2, 1823 speech Arhivirano 2004-11-09 na Wayback Machine-u
* Adios, Monroe Doctrine: When the Yanquis Go Home by Jorge G. Castañeda, *The New Republic*, December 28, 2009
* as illustrated in a 1904 cartoon
Drawing of Gilbert Romme
**Gilbert Romme** (26.3. 1750–17.6. 1795.) bio je francuski politilčar i matematičar koji je reazvio francuski republikanski kalendar.

Biographija
-----------

**Charles-Gilbert Romme** je rođen u Riomu, Puy-de-Dôme, u oblasti Auvergne u Francsukoj. Tamo je stekao znanja iz medicine i matematike. Nakon pet godina u Parizu, otišao je u Rusiju i bio tutor Pavelu Stroganovu. Godine 1788. se vratio u Pariz i počeo baviti politikom.

Bio je član masonske lože Les Neuf Sœurs.

Dana 10.9. 1791. je izabran u Zakonodavnu skuoštinu. Romme se ispočetka priključio žirondincima, ali je nakon izbora u Nacionalni konvent 6.9. 1792 postao pristaša montanjara. 

Glasao je za smrtnu kaznu Louisu XVI. Kasnije, pred događaje koji su prethodili Teroru, bio je od strane žirodninaca uhapšen i zatvoren u Caenu dva mjeseca.

Dok je služio u Nacionalnom Konventu, Romme je bio član *Comité de l’instruction Publique* (Odbor za javno obrazovanje), gdje je 17.9. 1793. predstavio svoj republikanski kalendar. Svjkestan njihove vojne važnosti, bio je i pristaša optičkih telegrafa. Kao predsjednik Konventa je služio od 21.11. do 6.12. 1793.

S obzirom da je poslan na teren kako bi organizirao proizvodnju topova za mornaricu, nije sudjelovao u puču 9. termidora *II godine* (27.7. 1794,), koji je doveo do pada Robespierrea (i povratka žirondinaca na vlast).

Kada su bijesni sankiloti, tražeći kruh i jakobinski Ustav nasilno okupirali Konvent Prairiala *III godine* (20.5. 1795), Romme je podržao njihove zahtjeve. Ta je pobuna brzo ugušena, a montanjari uhapšeni. Dok su čekali suđenje, optuženici su se dogovorili da će počiniti samoubistvo u slučaju izricanja smrtne kazne. 

29. Prairiala (17.7. 1795.), Romme i petorica drugih optuženika su osuđeni na giljotinu. Koristeći nož koji mu je krišom predao Jean-Marie Goujon, izbo se dok je izlazio iz sudnice te umro — posljednje riječi su mu bile "umirem za republike".

U knjizi *Romme le Montagnard* (1833), Marc de Vissac je Rommea opisao kao malog, zdepastog i nespretnog čovjeka lošeg tena te dosadnog govornika, ali ugodnog kozera.

Izvori
------

* A biography of Romme Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
* The French Revolution (Thomas Carlyle)
* The Semaphore Telegraph Arhivirano 2005-10-23 na Wayback Machine-u
* (`fr`) Gilbert Romme Arhivirano 2005-01-09 na Wayback Machine-u
* (`fr`) Genea Guide Arhivirano 2006-01-18 na Wayback Machine-u
„Točak" preusmjerava ovdje. Za srpskog gitaristu, v. Radomir Mihajlović Točak.
Kotač na vozu
Ljubljanski drveni kotač je najstariji drveni kotač s osovinom na svijetu i star je oko 5150 godina.
**Kotač**, **točak** ili **kolo**, predstavlja tijelo kružnog oblika koje predstavlja neophodan dio mnogih prijevoznih sredstava i strojeva. Sastoji se od **glavine**, **obruča** i **oglavlja**. 

U glavini je ležaj osovine ili je osovina u glavinu čvrsto usađena. 

Oglavlje spaja glavinu s obručem i može biti izrađeno kao puna ili otvorena olakšana ploča, odnosno sastavljeno od nekoliko masivnih ili većeg broja manjih žičanih žbica. 

Obruč ovisi o tipu i namjeni kotača. Može biti gladak (*obični kotač*), sa zubima po obodu (zupčanik), u obliku žlijeba u koji točno pristaje guma sa zračnicom (*automobilski kotač*), sa vijencem za vođenjem kotača po tračnici (*željeznički kotač*) itd.

Historija
---------

Ljubljanski drveni kotač je najstariji drveni kotač s osovinom na svijetu. Otkriven je 2002. prilikom provedbe projekta uzorkovanja drveta na lokaciji Stare gmajne pri Vrhniki, koji je vodio dr. Anton Veluščak (Slovenska akademija znanosti i umjetnosti). U jednom od drenažnih jarkova nalazila su se, uz brojne nalaze, dva drvena čamca i ostaci drvenog kotača, koji je bio zbog prethodnog produbljivanja jarka vrlo oštećen. Na mjestu nalaza jarak je proširen te je otkrivena i osovina, zbog koje se smatra da je kotač pripadao kolicima na dva kotača. Kotač je sastavljen od dvije jasenove ploče spojene hrastovim klinovima, a na sredini se nalazi pravokutno otvorenje (što pokazuje da se kotač okretao zajedno s osovinom). Promjer kotača iznosi 72 cm, a debljina 5 cm, dok je osovina bila duljine 124 cm. Kotač je datiran pomoću stratigrafskih podataka, dendrokronoloških istraživanja i ugljikom-14(laboratorij VERA u Beču). Dobivena starost iznosi 5150 godina. 

Prijevoz je potpuno unaprijeđen uvođenjem kotača. Točno podrijetlo kotača nije poznato, ali nakon otprilike 3500. pr. Kr. nalazimo prikaze prijevoza pomoću kotača na keramici i drugim oblicima umjetnosti. Prvi su kotači bili načinjeni od drveta, uglavnom od tri povezana komada drveta. Činjenica da je isti oblik kotača korišten širom svijeta tijekom mnogih stoljeća ukazuje na to da se ta tehnika prenosila iz jednog izvora, vjerojatno iz drevne Mezopotamije. 

Kotač nije svuda koristan i njegova praktična uporaba jako ovisi o raspoloživosti dobrih cesta. Američki su narodi poznavali kotač (dječje igračke), ali zbog neravnosti terena i nedostatka velikih životinja za vuču nije imao praktičnu ulogu. U sjevernoj su Africi stoljećima mnogo prikladnije bile karavane deva nego kola s kotačima. .

Izvori
------

1. ↑  Gasser, Aleksander: "World's Oldest Wheel Found in Slovenia"  Arhivirano 2012-07-14 na Wayback Machine-u, March 2003, Government Communication Office of the Republic of Slovenia
2. ↑   Basalla, G.: "The Evolution of Technology", Cambridge University Press, Cambridge, 1988.
Freska sa likom Mojmira I
Kneževina Moravska u doba Mojmira I
**Mojmir I** (češ. *Mojmír I.*, (795--846) - prvi istorijski knez autentične Moravske kneževine, (oko 818--846). Princ Velikog Moravskog carstva (830--846). Osnivač slovenske dinastije Mojmirovih. Početkom 9. veka i ujedinjeni su pod njegovom upravom slovenska plemenima severno od Dunava, a on je postao vladar kneževine Moravsko-slovenske države, koja se nalazila u slivu Morave.

On se pojavljuje u franačkim izvorima po prvi put 830, kao vladar Moravske kneževine, slovenske države koja je obuhvatala teritorije današnje Češke Republike, Slovačke, Karpatske Rusije, Mađarske, Slovenije i severne Hrvatske. Mojmir je podržao hrišćanske misionare iz Pasaua, i prihvatio franački formalni suverenitet.

833. godine on je prisajedinio Moravskoj i Nitransku kneževinu, prvobitno kneza Pribine. Ujedinjenja ove dve države, osnovao je novu državu poznatu kao Velika Moravska.

Kneza Mojmira nasledio je njegov sinovac Rastislav 846. godine, nakon sukoba sa Franačkim kraljem Lujem II.

Literatura
----------

* Róna-Tas, András (1999) *Hungarians & Europe in the Early Middle Ages: An Introduction to Early Hungarian History* translated by Nicholas Bodoczky, Central European University Press, Budapest, ISBN 963-9116-48-3;
* Kirschbaum, Stanislav J. (1996) *A Hist*

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:' | **Velikomoravski knez830 - 846** | Nasljednik:**Rastislav** |
**Merneferre Ai** ili **Ay** bio je egipatski vladar iz 13. dinastije. Na prijestolje je došao oko 1700. pne..

O dužini njegove vladavine postoji spor među egiptolozima, zbog oštećenja na papirusu poznatom kao Torinski popis kraljeva. Ranije mu se pripisivalo 13 godina, dok se danas govori o 23 godine, zbog čega bi imao rekord kao najdugovječniji faraon 13. dinastije.

Iako je poznat po brojnim skarabejskim pečatima, najvažniji spomenik njegove vladavine je piramidion grobnice s njegovim imenom, otkriven u Avarisu. Postoji spor oko toga je li sam faraon imao grobnicu u Avarisu, ili su ga tamo iz Gornjeg Egipta doveli Hiksi nakon pljačke faraonove grobnice.

U svakom slučaju Mernefere Ai je posljednji faraon iz 13. dinastije iza kogha su ostali spomenici i u Donjem i Gornjem Egiptu, što navodi na zaključak da je za vrijeme njegove vladavine još uvijek postojala centralna vlast.

Ovaj faraon je također poznat pod imenima **Aya** ili **Eje**.

Često ga se miješa s Kheperkheprure Aijem, vladarom s kraja 18. dinastije.

Literatura
----------

* Kim Ryholt, The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period c.1800-1550 B.C." (Museum Tuscalanum Press:1997), 463 pages (ISBN 87-7289-421-0)
* Merneferre Ay

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Wahibre Ibiau** | **Faraon Egipta**Trinaesta dinastija | Slijedi:**Merhotepre Ini** |
**Kotlin** (ruski: *Котлин*) je otok na sjeverozapadu Rusije u Finskom zaljevu udaljen tridesetak km zapadno od Sankt Peterburga.

Karakteristike
--------------

Otok je dug 12 km i širok 1.5 km a ukupna površina mu iznosi 15.84 km².
On je glavna pomorska baza ruske Baltičke flote.

Zbog tog je okružen sa 17 pomorskih utvrda (na umjetnim otocima), a na samom otoku postoji još 5 utvrda.
Oko 1 / 4 površine otoka zauzimaju vojni objekti, a brodogradilište Kronštatski pomorski zavod i Vojni arsenal narednih 22 hektara.

Historija
---------

*Glavni članak: Kronštat*
Petar Veliki je 1703. osvojio otok koji se dotad zvao - *Kronslot* od Šveđana, nakon tog je podigao utvrdu sa dokovima koja je trebala štititi pristup Sankt Peterburgu, iz koje je nastao Kronštat.

Sve dok nije iskopan kanal do Sankt Peterburga između 1875.-85. Kronštad je bio i luka trgovačke mornarice u kojoj se prekrcavao teret sa manjih na veće brodove.

Na otoku živi 44,374 stanovnika.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Kronestadt - город-венец*" (ruski). Кронштадт. Pristupljeno 24. 11. 2016.
2. 1 2   „*Kronstadt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 02. 2017.
3. ↑  „Russia: Administrative Division of the Northwestern Federal District" (engleski). City population. Pristupljeno 22. 02. 2017.

Vanjske veze
------------

* *Kronestadt - город-венец* Arhivirano 2012-05-18 na Wayback Machine-u (`ru`)