recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostala značenja, v. Kalisten (razvrstavanje).*
**Kalisten iz Olinta** (grčki **Καλλισθένης**; cca. 360-328. pne.) bio je grčki historičar. 

Bio je unuk Proksena iz Atarneja, Aristotelovog skrbnika i rođaka. S Aristotelom se prvi put sreo kada je Aristotel bio tutor Aleksandru Velikom. Zahvaljujući Aristotelovoj preporuci, Kalisten je imenovan službenim dvorskim historičarom te je Aleksandra pratio na njegovom velikom pohodu na Aziju.

Dok je na samom početku pohodu Kalisten hvalio Aleksandra, kasnije je postao prema njemu kritičan, pogotovo nakon što je kralj počeo preuzimati običaje i protokol orijentalnih vladara, uključujući proskinezu. Zbog toga je pao u nemilost te je nakon optužbi za sudjelovanje u zavjeri bačen u zatvor gdje je umro od posljedica mučenja ili bolesti. Njegov je kraj poslužio kao inspiracija traktkatu Kalisten, koga je napisao njegov prijatelj Teofrast.

Kalisten je napisao nekoliko historijskih djela vezanih uz Grčku koja su kasnije izgubljena. Njegovi zapisi o Aleksandrovom pohodu su, međutim, sačuvani kroz opsežno citiranje od strane kasnijih autora.

Eksterni linkovi
----------------

* Pothos.org: Callisthenes Arhivirano 2011-06-08 na Wayback Machine-u
* Livius.org: Callisthenes of Olynthus Arhivirano 2011-05-14 na Wayback Machine-u
* Livius.org: Alexander the Great: the 'good' sources - Official propaganda: Callisthenes Arhivirano 2011-05-14 na Wayback Machine-u
Koordinate: 42°19′47.99″N 12°13′55.19″E﻿ / ﻿42.3299972°N 12.2319972°E﻿ / 42.3299972; 12.2319972

Pogled na jugoistočnu stranu Ville Farnese
**Villa Farnese**, također poznata kao **Palazzo Farnese** ili **Villa Caprarola**, je vila odnosno veleposjednička kuća smještena u italijanskom gradu Caprarola u Viterpskoj provinciji na sjeveru Lazija, oko 50 km sjeverozapadno od Rima. Ovu građevinu se ne smije miješati sa slično imenovanim građevinama Palazzo Farnese i Villa Farnesina u Rimu.

Villa Farnese je smještena neposredno iznad grada i dominira njegovom okolicom. Predstavlja masivnu renesansnu građevina naslonjenu na Monte Cimini, odnosno šumovite vulkanske brežuljke. Sagrađena je u obliku peterokuta na crvenoj stijeni; viši katovi se nalaze na potpornim lukovima. Dugo vremena je bila najvažnijim od svih posjeda porodice Farnese, te usprkos naziva, više služila kao izraz njihove moći nego za stanovanje i uživanje njenih članova.

Zgrada, koja također sadrži vrijedna umjetnička djela, danas služi kao jedna od službenih rezidencija italijanskog predsjednika.

Filmografija
------------

TV serija *Medici: Masters of Florence*.

Literatura
----------

* Murray, Peter J. (1963). *The Architecture of the Italian Renaissance*. London: Batsford. str. 240.

Vanjske veze
------------

***Villa Farnese*** na Wikimedijinoj ostavi

* Photographs Arhivirano 2004-08-27 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 155227712
* LCCN: nr97029950

 |
**Kalistrat iz Afidne** (grčki: Καλλιστράτος *Kallistratos*; 410. – 355. pne.) bio je drevni atenski govornik, političar i vojskovođa iz 4. vijeka pne. 

Godinama je kao *prostates* podržavao spartanske interese u Ateni, smatrajući da njegovom gradu prijeti veća opasnost od naglo ojačale Tebe nego od Sparte. Godine 371. pne. sklopio je mirovni ugovor sa Spartom kojim je priznata spartanska hegemonija na kopnu u zamjenu za atensku hegemoniju na kopnu. Međutim, nakon što je Tebancima na njegov nagovor bilo dozvoljeno da okupiraju grad Orop, optužen je za izdaju. Na sudu se branio veličanstvenim govorima koji su Demostena potakli da počne učiti retoriku. Usprkos toga je osuđen na smrt godine 361. pne. Pogubljenje je izbjegao bijegom u Metone u Makedoniji, gdje mu je, u zamjenu za financijske savjete, utočište dao kralj Perdika III. Kasnije je zajedno s kolonistima sa Tasosa osnovao grad Krenides ili Daton. Kada je to područje osvojio makedonski kralj Filip II, Kalistrat se sklonio u Bizantij. Odatle se 355. pne. vratio u Atenu gdje je pogubljen.

Bio je poznat kao autor niza financijskih reformi, a atenske saveznike je tjerao da u slučaju rata plaćaju kotizaciju (*syntaxeis*).

Izvori
------

* Pauly-Wissowa, *Kallistratos*,
* P. Cloché *La politique de l'Athénien Callistrate (391-361 avant J.-C.)* (*The Politics of the Athenian Callistratus (391 - 361 BCE)*), XXV 1923, 5 - 3

Vanjske veze
------------

* 

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 68388701
* LCCN: n2007086286
* GND: 10238374X
* SELIBR: 180919
* SUDOC: 255125461

 |
**Fenikija** ili **Fenicija** (grč. *Phoinike* – "purpurna zemlja") je bila područje istočnog Sredozemlja, na teritoriju današnjeg Libanona, Izraela i Sirije. Područje se prostiralo otprilike od Al Ladhakija (Latakia) do Akkoa. Stanovnici su sami nazvali zemlju Kanaan.

Povijest
--------

Porijeklo Feničana je nepoznato. Odakle su došli, jesu li tu živjeli prije i pod kojim uvjetima jesu pitanja na koja arheolozi još nisu dali odgovor. Teorije kažu da su oni izravni potomci Kanaanaca, koji su naseljavali ovo područje prije njih. Neki drevni zapisi govore da su došli s Indijskog oceana. Herodot je tvrdio u nekim svojim spisima da su narodi koji govore semitskim jezikom oko 2750. pne. utemeljili svoja prva naselja na ovom prostoru.

Neke moderne teorije govore da su oni potomci afroazijskih *Poenita*, mornara koji su doplovili s Nila i Crvenog mora, a potječu negdje iz južnih područja Jemena ili Eritreje.

Slabljenjem Egipta i slomom kretske talasokracije, Feničani su osnovali trgovačke samostalne gradove kao što su Biblos, Tir, Sidon, kao i Bejrut, duž obale Sredozemnog mora, koji preuzimaju cjelokupnu trgovinu na području Sredozemlja. Uglavnom zaslugom Tira, koji je imao prevlast u Feniciji, Feničani su stvorili značajne kolonije u zapadnom Sredozemlju. 
Oni su prenijeli kulturna dostignuća iz Azije u Europu.

Negdje oko 875. pne. fenički su gradovi usponom Asirije izgubili svoju samostalnost. Za vrijeme vladavine faraona Neka II. Feničani su 620. ili 610. pne. oplovili Afriku. Ekspedicija je krenula iz Crvenog mora i poslije tri godine se vratila kroz Gibraltar u Egipat. 573. pne. poslije 13 godina opsade, grad Tir je pao pod upravu babilonskog kralja Nabukodonozora II. Od 539. pne. Fenicijom vlada Perzija. Poslije sudjelovanja u egipatskoj pobuni protiv Artakserksa III. grad Sidon je 343. pne. spaljen i uništen. 

Aleksandru Velikom su svi fenički gradovi otvorili vrata osim grada Tira, koji se 332. pne. branio 7 mjeseci i na kraju bio uništen. Podjelom Aleksandrova carstva Fenicija je pripala Seleukidima, a zatim Rimljanima. U grčko-rimskom razdoblju Feničani se heleniziraju i romaniziraju, a dijelom nestaju i među Aramejcima.

Kultura
-------

Feničani nisu iza sebe ostavili mnogo pisanih zapisa. Jedino što se zna jest da su imali svoje feničko pismo, iz kojeg se razvilo grčko pismo, a time i latinica i glagoljica i ćirilica (**alphabet** – po prvom slovu feničkog pisma – *aleph*), ali koje je bilo i temelj hebrejskog i arapskog pisma.

***Fenikija*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kalinjingradski kanal** (ruski: *Калининградский морской судоходный канал*, njemački: *Königsberger Seekanal*) je kanal u Vislanskoj laguni u ruskoj Kalinjingradskoj oblasti, prokopan da bi veći brodovi iz Baltičkog mora mogli doploviti do 
Kalinjingrada.

Karakteristike
--------------

Kanal počinje kod grada Primorska u Baltijskom tjesnacu a završava na ušću rijeke Pregołje u kalinjingradskoj luci. Dug je 42,6 km, širok od 50 do 80 metara i dubok od 9 do 12 metara.

Od Vislanske lagune je zbog nanosa ograđen sa 10 masivnih [[otoka (brana), osim dionice od 4 km na ulazu u kanal. 
Između brana pored naselja nalaze se prolazi široki do 30 m i duboki 0,5-2,5 m. 
Kanalom mogu ploviti brodovi dužine do 200 m, gaza do 8 m, a na kraćim dionicima do novih gatova i oni sa gazom od 10,5 m, nosivosti 30.000 tona. Otvoren je za plovidbu cijelu godinu.

Historija
---------

Zbog visokih troškova pretovara trgovci iz Königsberga su 1879. odlučili vlastitim sredstvima izgraditi kanal. 
Radovi na iskapanju (jaružanju) započeli su 1890. i trajali su devet godina.

Svečano otvorenje kanala održano je 15. novembra 1901.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   „Калининградский морской судоходный канал" (ruski). Вода России. Pristupljeno 13.01. 2022.

Vanjske veze
------------

* *Калининградский морской судоходный канал* (`ru`)
*Za ostala značenja, v. Historija Rima (razvrstavanje).*
Pojednostavljeni plan grada Rima u ilustriranom rukopisu Très Riches Heures du Duc de Berry. iz 15. vijeka
**Historija Rima** sadrži 2800 godina postojanja grada koji je narastao od malog italijanskog sela u 9. vijeku pne. u središte civilizacije koja je vijekovima dominirala Sredozemljem. Njegovu političku moć su postepeno zamijenili narodi uglavnom germanskog porijekla, što je označilo početak srednjeg vijeka. Nakon toga je Rim postao sjedište Rimokatoličke crkve, kao i mjesto u kome se nalazi suverena država Vatikan. Danas je također glavni grad Italije, te međunarodni centar politike i kulture, koji uživa status jednog od globalnih gradova, i jednog od najljepših gradova koji potiču iz antike.

Tradicionalni datum osnivanja Rima, temeljen na mitološkoj tradiciji, je 21. april 753. pne. Grad i okolno područje, poznato kao Lacijum je otada bez većih prekida bilo stalno nastanjeno do današnjeg dana.

Fusnote
-------

1. ↑  „GaWC - The World According to GaWC 2008". Lboro.ac.uk. 03. 06. 2009.. Pristupljeno 22. 01. 2010.
2. ↑  „10 of the World's Most Beautiful Ancient Cities | WebEcoist | Green Living". WebEcoist. Arhivirano iz originala na datum 2010-07-22. Pristupljeno 17. 10. 2009.

Vanjske veze
------------

***Historija Rima*** na Wikimedijinoj ostavi

* City models of Ancient Rome Arhivirano 2010-01-18 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85115198
* BNE: XX463999

 |
**Kárahnjúkar** je hidroelektrana na istoku Islanda izgrađena da proizvodi 4600 GWh električne energije za potrebe tvornice aluminija američke kompanije Alcoa - Fjardaál, udaljene 75 km istočno u fjordu Reyðarfjörður.

Karakteristike
--------------

Kárahnjúkar je elektrana instaliranog kapaciteta od 690 MW, i snagom je najveća hidroelektrana na Islandu. Projekt je nazvan po obližnjoj planini Kárahnjúkur, njime je trebalo sa pet brana pregraditi rijeke Jökulsá á Dal i Jökulsá í Fljótsdal i tako formirati tri akumulaciona jezera od kojih je najveće Halslon dugo 57 km. 

Voda iz jezera se preusmjerava podzemnim tunelima dugim preko 73 km, a nakon tog vertikalnim cijevima u dubinu od 420 metara, na turbine podzemne elektrane. 
Brana Kárahnjúkastífla je centralna od pet brana koliko ih je podignuto, ona je i najveća brana takve vrste u Evropi, visoka 193 metara i duga 730 metara, iza koje se prostire akumulaciono jezero sa 8,5 milijuna prostornih metara vode.

Historija gradnje
-----------------

Radovi na projektu počeli su 2002. a akumulaciona jezera počela su se puniti 2007. tvornica aluminija - Fjardaál počela je s radom 2008. a kompletan projekt hidroelektrane dovršen je 2009.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Karahnjukar and Fjardaal Projects*" (engleski). Alcoa. Pristupljeno 04. 03. 2014.

Vanjske veze
------------

***Kárahnjúkar*** na Wikimedijinoj ostavi

* Galerija slika 2011. (`en`)
Za albanskog komunističkog vođu, v. Enver Hodža.

**Enver Hoxhaj** (fonetski: **Enver Hodžic**) je kosovski političar koji od 22. februara 2011. godine vrši dužnost ministra spoljnih poslova takozvane Republike Kosovo.

U procesu pregovora (2005. – 2007. godine), koji je predvodio Specijalni izaslanik Generalnog sekretara UN, predsednik Marti Ahtisari, g. Enver Hodžic bio je član delegacije kosovsko-metohijskih Albanaca na svim sastancima. Rezultat Ahtisarijevog dokumenta bio je sveobuhvatni predlog za nezavisnost Kosova i Metohije. 

Kao predsednik Komisije za obrazovanje, kulturu i omladinu AP Kosova i Metohije, bio je najjači glas u oblasti obrazovanja, omladine i modernizacije AP Kosova i Metohije.

Na dan 9. januara 2008. godine, g. Enver Hodžic izabran je na dužnost ministra obrazovanja, nauke i tehnologije.

G. Enver Hodžic diplomirao je 1993. godine na Univerzitetu u Prištini, na katedri za istoriju. Svoje redovne studije nastavio je na Univerzitetu u Beču, na Fakultetu humanističkih nauka (Geisteswissenschaftliche Fakultät), gde je pohađao predavanja u oblastima istorijskih i političkih nauka. Posle opsežnih istraživanja koje je obavljao u periodu od 1994.-2000. godine na univerzitetima u Beču, Berlinu, Minhenu, Rimu, Bolonji, Firenci i Parizu, uspešno je odbranio svoju doktorsku tezu.

U toku svog boravka u Austriji, bio je naučni saradnik na Univerzitetu u Beču i u periodu od 1996.-2000. godine rukovodilac istraživačke ekipe za Balkan na Institutu za ljudska prava „Ludvig Bolcman" (Ludwig Boltzmann Institut für Menschenrechte). 

U periodu 2003.-2004. bio je naučni saradnik (fellow) u Centru za studije globalnog upravljanja na Londonskom ekonomskom fakultetu (London School of Economics – Center for Study of the Global Governance). Objavljivao je naučne radove na engleskom, nemačkom i albanskom jeziku na teme etničke pripadnosti, nacionalizma, identiteta i etničkih sukoba.

Pored toga, držao je razna predavanja na većem broju svetskih univerziteta, kao što su Univerzitet Oksford, Univerzitetski koledž u Londonu, Univerzitet Džon Hopkins, Univerzitet Kolumbija, i mnogi drugi.

2006. godine izabran je za vanrednog profesora na Katedri za političke nauke na Filozofskom fakultetu Univerziteta u Prištini. Tečno govori i piše na engleskom, nemačkom i srpskom jeziku. 

Živi u Prištini sa suprugom Remzijom, sa sinom Ljirijem i ćerkom Leom.

Izvori
------

1. ↑  Minister Hyseni meets with the General Secretary of the Arab League - News - Ministry of Foreign Affairs - Kosovo

Eksterni linkovi
----------------

* Službeni sajt
**Zapovjednik** (en. *Commanding officer* - komandujući oficir, skraćeno CO) je časnik oružanih snaga koji zapovijeda vojnom postrojbom i koji, u skladu s odgovarajućim zakonima, ima široke ovlasti donošenja odluka u vezi funkcioniranja i uporabe postrojbe kojom zapovijeda, ali i značajne odgovornosti (npr. uporaba snaga, financije, oprema, Ženevske konvencije), obveze (npr. prema nadređenima, izvšenje misije, briga o osoblju) i moć (npr. primjena stegovnih mjera).

Čin zapovjednika postrojbe određene razine je najčešće definiran njenim ustrojem, tj. dokumentom kojim se definira veličina i organizacija postrojbe, a njeni ovlašteni zapovjednik je najčešće časnik koji se je u službi dokazao sposobnim voditi ljude, brinuti se o njima i donositi pravovremene i ispravne odluke i u najkritičnijim trenucima. Zapovjednik postrojbe najčešće ima zamjenika zapovjednika (en. *Executive officer - XO*) koji upravlja osobljem i svakodnevnim poslovima. Veće postrojbe najčešće imaju stožere i stožerne časnike s različitim odgovornostima i obvezama.
**Kärla** je ruralni gradić (*alevik*) od 908 stanovnika na zapadu Estonije na otoku Saaremaa u 
Okrugu Saare.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kärla leži duž istoimenog potoka Kärla, udaljena 20 km sjeverozapadno od grada Kuressaarea. 
Nešto sjevernije (4,5 km) leži pitoreskno jezero Karujärv.

Kärla je gradić i sjedište istoimene općine, skromno mjesto sa bibliotekom, poštom, 
društvenim domom, osnovnom i muzičkom školom.
Najznačajniji objekt je historicistička crkva podignuta 1824.

Historija
---------

Postoje dokumenti o srednjovjekovnoj crkvi Marije Magdalene iz 1313. koja je kasnije 
postala sjedište biskupije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Estonia: Saare*" (engleski). City population. Pristupljeno 17.12. 2021.
2. 1 2 3 4   „Kärla" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 17.12. 2021.
3. ↑   „Karujärv (Järumetsa järv, Järvemetsa järv)" (estonski). Kalapeedia. Pristupljeno 17.12.2021.

Vanjske veze
------------

***Kärla*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kärla* (na portalu Eesti Entsüklopeedia) (`et`)
**Kõinastu** je jedan od manjih otoka Zapadnoestonskog arhipelaga koji leži u 
Zaljevu Väinameri, sjeverozapadno od otoka Muhu.

Karakteristike
--------------

Otok ima površinu od 2,6 km², sa najvišom točkom od 5 metra.

Kõinastu je od Otoka Muhu razdvojen plitkim tjesnacem, koji se za velike oseke može propješačiti pješčanom sprudi (Kõinastu lee) dugom oko 3 km.

Kõinastu je zeleni otok, obrastao šumom i pašnjacima.

Historija
---------

Za srednjeg vijeka bio je znan pod imenom *Drotzenholm*, kao domena Livonskog reda.
Početkom 16. vijeka na otoku su postojale dvije farme, a nešto kasnije i malo selo koje je 1874. imalo 73 stanovnika, posljednji stanovnici otišli su sa otoka 1965. Danas se koristi kao pašnjak i kao izletište ljeti.

Administrativno pripada Okrugu Saare, na njemu je 2012. stalno živjelo 5 stanovnika.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Kõinastu laid*" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 26. 09. 2021.
2. 1 2  „*Orissaare Vald*" (estonski). Orissaare. Arhivirano iz originala na datum 2012-03-16. Pristupljeno 26. 09. 2021.

Vanjske veze
------------

***Kõinastu*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kõinastu laid* (`et`)
**Josip Plahuta**  
*Leipziger Illustrirte Zeitung, 1858*

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

|  |
| --- |
|  |
|  | 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| a8 | b8 | c8 | d8 | e8 | f8 | g8 | h8 |
| a7 | b7 | c7 | d7 | e7 | f7 | g7 | h7 |
| a6 | b6 | c6 | d6 | e6 | f6 | g6 | h6 |
| a5 | b5 | c5 | d5 | e5 | f5 | g5 | h5 |
| a4 | b4 | c4 | d4 | e4 | f4 | g4 | h4 |
| a3 | b3 | c3 | d3 | e3 | f3 | g3 | h3 |
| a2 | b2 | c2 | d2 | e2 | f2 | g2 | h2 |
| a1 | b1 | c1 | d1 | e1 | f1 | g1 | h1 |

 |  |
|  |

 |
| **Mat u 4. poteza** |

**Josip Plahuta** (*Josef Plachutta*) (Zadar, 13. svibnja 1827. - 22. srpnja 1883.) je bio hrvatski šahist, podrijetlom Slovenac.

Bavio se problemskim šahom. Poznat je po svom šahovskom problemu:

Rješenje:

1. Qf3! (prijeti mat 2.d4 )

1...Nxc5 2. Rg7! (ovo je zapravo u stvarnoj Plahuti. Prijeti 3.Qg3 i 3.Bc7)

2...Rgxg7 3. Bc7+ Rxc7 4. Qg3#

2...Rhxg7 3. Qg3+ Rxg3 4. Bc7#

Vanjske veze
------------

* Plachuttini problemi Arhivirano 2007-09-28 na Wayback Machine-u na PDB Serveru za rješavanje šahovskih problema
* Partije Josipa Plahute na Chessgames.com
Članovi plemena Yuki
**Yuki** je glavno pleme Yukian Indijanaca iz Kalifornije sa Eel Rivera i pritoka. Rana populacija, prema Mooneyu, iznosila je 1700. oko 2,000, a bili su podijeljeni u 7 lokalnih skupina. Njihovo ime u jeziku Wintuna označava stranca ili neprijatelja 'stranger', 'foe'), a isto pleme nazivalo ih je, prema lokaciji, i *Noam-kekhl* u značenju "west dwelling," ili "western tribe". Treći naziv za njih bio je *Chu-mai-a*, a dali su im ga Indijanci Pomo.

Podjela
-------

* Huititno'm, na South Fork, pritoci Middle Eel River-a.
* Lilshiknom, Eel River
* Odlkátno’m, na južnoj strani Eound Valleya
* Onkolukomno'm,
* Sukanom
* Sukshaltatano'm (Sukshultaatanom), na North Forku, pritoci Middle Eel River-a.
* Ta'no'm, na Eel River. ovi su se sastojali od 6 bandi: <sub>Kichilpitno'm, Kasha<sup>n</sup>sichno'm, Pomaha<sup>n</sup>no'm, Ma<sup>n</sup>tno'm, Ha<sup>n</sup>chhotno'm i Ulamolno'm</sub> .
* Ukomno'm, oko Round Valleya na sjevernoj strani Middle Forka.
* Utitno'm, na pritokama Middle i South Eel Rivera.
* Witukomno'm, na južnoj strani Middle Eel Rivera.

Kultura
-------

Tradicionalni teritorij Yukija nalazio se južno od Athapaskana u sjeverozapadnoj Kaliforniji. Kultura ovih ljudi tipićna je Kalifornijskim Indijancima, koja uključuje ribolov (losos, 'king salmon'), najveća je vrsta pacifičkog lososa, poznat i kao  *'chinook'* , kojega love uz glavne tokove rijeka. Njega se može naći od zaljeva Montereya u Kaliforniji do Point Hopea na Aljaski. Nadalje sakupljanje žira u podnožjima Coast Range. Yuki kao i njihovi srodnici Wappo hvatali su skakavce i sakupljali gusjenice po travi i tresli ih sa lišća u košare. Yuki su mnogo dublje religiozniji od drugih sjeverno-kalifornijskih plemena. Prema Kroeberu, dijele neke kulturne crte sa Wailakima, u što spada i kult  *'the father above'* , stvoritelja poznatog kao Taikomol. On se zaziva za vrijeme inicijacije dječaka, a Yuki-liječnik (=šaman) pitat će ga za pomoć u izlječenju bolesti. Njemu se dva puta godišnje, u siječnju i svibnju, održavaju *Acorn Sing* (pjesme žira). Trgovina je u Kaliforniji bila dosta živa među tamošnjim plemenima. 

Yuki su trgovali sa Pomo Indijancima kojima su nudili krzna i kože u zamjenu za školjke, među kojima i dentaliju i abalone, morsku travu i mokasine. Sa Nomlakima se također trgovalo, nudili su im krzna crnog medvjeda u zamjenu za sol i opsidijan. Slično je bilo i u trgovini sa plemenima Huchnom i Wailaki. Ovdje je važno napomenuti, da se nudila na 'prodaju', to jest trampila se i roba koju su nabavljali tek od drugih, pa bi išla u krug, slično kao u kula-pohodu Papuo-Melaneza (Trobrijandžana i njihovih susjeda) pred novo-gvinejskom obalom, kako nam je to lijepo opisao Bronislaw Malinowski u svom remek-djelu. Ovo se vjerojatno naročito odnosi na školjke. –Ratni poglavica vođa je svih ratnih družina Yukija, ali nema takav autoritet da nekoga može prisiliti da mu se pridruži ili da ga prisili na pokornost.

Vanjske poveznice
-----------------

* Yuki Arhivirano 2009-10-03 na Wayback Machine-u
* Excavation to Chronicle Yuki History
* Yuki, Swanton
Josip Preskar
Spomen-ploča u Vlaškoj ulici na kući ispred koje je u okršaju s ustašama smrtno ranjen Josip Preskar.
**Josip Preskar - Boltek** (Osredek kraj Podsrede, 23. veljače 1920. — Zagreb, 9. ožujka 1943.) bio je sudionik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

Biografija
----------

Rođen je 1920. godine u Osretku kraj Podsrede, Slovenija. Kao obučarski radnik, zaposlio se u Zagrebu. Djelovao je u Ujedinjenom radničkom sindikalnom savezu.

Već u prvim danima rata, tijekom travnja 1941. godine, organizirao je udarne omladinske skupine i odbore Narodne zaštite u Zagrebu. Sudjelovao je u raznim sabotažama protiv ustaša.

U Zagreb je jednom došao neki bivši partizan, koji je odavao ustaškoj policiji pripadnike Narodnooslobodilačkog pokreta. Partijska organizacija je dala Preskaru nalog da ga likvidira. Pokušao ga je ubiti, ali ga je samo ranio, pri čemu su ga napali policajci. Unatoč rani koju je Preskar zadobio u borbi protiv policije, naposljetku je pronašao i likvidirao prokazivača.

Kao član Mjesnog komiteta SKOJ-a, sudjelovao je na partijskom tečaju na Kordunu. Poslije završenog tečaja, vratio se u Zagreb, gdje je nastavio ilegalni rad. Policija je cijelo vrijeme tragala za njim. Ušli su mu u trag u siječnju 1943. godine. Dana 9. ožujka, dok je s dvojicom drugova išao Petrovom ulicom u neku akciju, ustaše su mu se približili s leđa i teško ga ranili s nekoliko hitaca. Odveli su ga u bolnicu, gdje su ga podvrgli mučenju, ali nisu uspjeli saznati ni njegovo ime. Ubrzo je umro od posljedica teškog ranjavanja.

Nasljeđe
--------

Ukazom Prezidija Narodne skupštine Federativne Narodne Republike Jugoslavije, 20. prosinca 1951. godine, proglašen je za narodnog heroja.

Njegovo je ime od svog osnutka 1958. do 1990-ih nosio dječji vrtić na zagrebačkoj Pešćenici.

Do 1990-ih, njegova bista je stajala u parku na Petretićevom trgu u Zagrebu.

Izvori
------

1. 1 2 3  *Narodni heroji Jugoslavije*. „Mladost", Beograd 1975. godina.
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2013-12-09. Pristupljeno 2014-07-27.
3. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2013-05-25. Pristupljeno 2014-07-27.
Koordinate: 44° 37′ 00" SGŠ, 17° 15′ 00" IGD

**Javorani** su naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Kneževo koja pripada entitetu Republika Srpska. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 1.289 stanovnika,a 2013. ukupno **851**.

Geografija
----------

Nalaze se na putu koji povezuje Banju Luku i Kneževo. Poznati su po tome što se u njima nalazi crkva brvnara iz 18. vijeka, koja je jedna od najstarijih u tom kraju. U mjestu se nalaze osnovna škola, pošta i dom zdravlja. Takođe, u Javoranima se nalazi i Javorska Gradina, arheološki lokalitet starog grada sa kraja bronzanog i početka gvozdenog doba.

Javorani se nalaze na putu koji povezuje Banju Luku i Kneževo. Mjesto pripada Opštini Kneževo, a nekada je pripadalo Opštini Kotor Varoš. Udaljeno je od Banje Luke oko 25 , a od Kneževa 30. Jugozapadno od Javorana nalazi se planina Tisovac (1.172 ).

Istorija
--------

Prema istraživanjima, Javorani su nastali u XVII vijeku. Najveći dio stanovnika vodi porijeklo iz Crne Gore i Srbije. Oni su bježali pred turskim osvajačima i nastanili se u ovom kraju. Među prvim porodicama bila je porodica Cvišić. Javorani su dobili ime kada su Turci objesili starješinu kuće Cvišića o jedan javor, nakon čega su ljudi prozvali to mjesto Javorani. Kasnije su se doselile mnoge porodice: Delići, Nagraisalovići, Jošići, Tubići, Kaurini i drugi. Potomci tih porodica i danas žive u tom kraju, iako se dosta njih odselilo u Banju Luku.

Stanovništvo
------------

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| **Nacionalnost** | **1991.** | **1981.** | **1971.** |
| Srbi | 1,273 (98,75%) | 1,686 (97,62%) | 1,862 (99,46%) |
| Muslimani | 0 | 1 (0,05%) | 4 (0,21%) |
| Hrvati | 1 (0,07%) | 5 (0,28%) | 3 (0,16%) |
| Jugosloveni | 6 (0,46%) | 28 (1,62%) | 0 |
| ostali | 9 (0,69%) | 7 (0,40%) | 3 (0,16%) |
| Ukupno | 1.289 | 1,727 | 1,872 |

Privreda
--------

|  |
| --- |
|  |

Znemenite ličnosti
------------------

* Lazo Tešanović

Galerija slika
--------------

* Crkva brvnara Svetog NikoleCrkva brvnara Svetog Nikole
* MostićMostić

Vanjske veze
------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |


***Javorani*** na Wikimedijinoj ostavi

* Slike crkve brvnare u Javoranima Arhivirano 2008-04-20 na Wayback Machine-u (`sh`)
* Javorani na internet stranici „" Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u (`en`)
* Mapa Javorana sa zaseocima (`en`)
* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija ()
* Gugl satelitska mapa ()

Šablon:Kneževo
Kanelire na stupovima hrama iz Evore (Portugal)
**Kanelura** ili **kanelira** (od latinskog canna = cijev, preko francuskog cannelure = brazdati, užljebiti) је pojam iz grčke arhitekure to je okomiti urez (žljeb) na kamenom stupu klasičnih redova kao i na sutpcima (pilastrima). Kanelire nalazimo na sve tri vrste stupova grčkih klasičnih redova; dorskom, jonskom i korintskom kao i na istovremenim perzijskim stupovima apadane u Perzepolisu odnosno kasnijem rimskom kompozitnom stupu. 

Razni oblici kanelira
Na dorskom stupu su kanelire oštrih rubova a nihov broj kreće se od 16-20, te vrlo rijetko do 24.
Na jonskom stupu kanelire blagih rubova, polukružno uklesane, a najčešće ih je bilo do 24, ali ponekad ih je bilo dva puta više. Korintski kao i pozniji kompozitni stup je imao iste osobine kao i jonski.

Kanelire su bile kiparski dekorativni element kojim se vizualno pojačavala visina i elegancija objekta.

Literatura
----------

* Branko Gavela: Istorija umetnosti antičke Grčke, Naučna knjiga Beograd 1969. str.91 -94.
**Ћирилична верзија**

---

**Fakultet Dramskih Umetnosti** je osnovan, kao **Akademija za pozorišnu umetnost**, uredbom vlade Federativne Narodne Republike Jugoslavije decembra 1948. godine, a 1950. godine pripojena joj je Visoka filmska škola.

Nastava na akademiji za pozorišnu umetnost počela je 12. februara 1949. godine. Prvi profesori glume bili su Mata Milošević i Jozo Laurenčić, njihovi asistenti Miroslav Belović, Stevo Žigon i Soja Jovanović, a prvi profesori režije Bojan Stupica i dr Hugo Klajn. Prvi rektor i dekan akademije bio je Dušan Matić.

Početkom šezdesetih godina dolazi do proširenja obrazovne delatnosti i promene naziva u **Akademija za pozorište, film, radio i televiziju**, 1962. godine, da bi krajem 1973. ponela današnji naziv - Fakultet dramskih umetnosti (pozorišta, filma, radija i televizije).

1974. godine, fakultet dobija svoju novu zgradu na Novom Beogradu koja svojom funkcionalnošću i mogućnostima obezbeđuje najkvalitetnije uslove studiranja.

Fakultet Dramskih Umetnosti je povodom svoje pedesetogodišnjice, 1998. godine, nagrađen Vukovom nagradom, najvišom jugoslovenskom nagradom u oblasti kulture.

Danas se na Fakultetu dramskih umetnosti studenti obučavaju na devet smerova: gluma, pozorišna i radio režija, dramaturgija, menadžment kulturnih delatnosti – pozorišna i radio produkcija, filmska i televizijska režija, filmska i televizijska produkcija, kamera, filmska i televizijska montaža, i snimanje i dizajn zvuka. Fakultet dramskih umetnosti organizuje i master akademske studije, ali i doktorske studije, kroz nekolicinu studijskih programa - kako iz užih umetničkih, tako i iz pripadajućih naučnih i teorijskih oblasti.

| * p
* r
* u
Jugoslavenska kinematografija |
| --- |
| Filmovi | 
* Igrani (partizanski)
* Kratki
* Dokumentarni
* Animirani

 |  |
| Biografije | 
* Glumci
* Glumice
* Režiseri‎
* Scenaristi‎
* Producenti‎
* Kritičari

 |
| Akademije | 
* Beograd
* Ljubljana
* Novi Sad
* Sarajevo
* Skopje
* Zagreb

 |
| Organizacije | 
* Hrvatski filmski savez
* Udruženje filmskih radnika BiH
* Udruženje filmskih umetnika Srbije

 |
| Kompanije | 
* Avala Film
* Bosna film
* Centar film
* Centar FRZ
* Croatia film
* Dunav film
* Jadran film
* Lovćen film
* Sinema dizajn
* Triglav film
* Zagreb film

 |
| Festivali | 
* Animafest
* FEST
* Filmski susreti
* Festival jugoslavenskog filma u Puli

 |
| Nagrade | 
* Nagrada Pavle Vuisić
* Zlatna arena

 |
| Po republikama | 
* Bosna i Hercegovina
* Crna Gora
* Hrvatska
* Makedonija
* Slovenija
* Srbija

 |
**Harmanli** (bugarski: *Харманли*) je grad na jugoistoku Bugarske, od 22 000 stanovnika. Harmanli je nastao kao naselje oko 1510 godine, na važnom karavanskom putu koji je povezivao Središnju Evropu i Anadoliju. 

Harmanli je upravno sjedište u Oblasti Haskovo.

Geografske karakteristike
-------------------------

Harmanli se nalazi u Gornjoj Trakiji između južnih padina planine Sredna Gora i padina Rodopa na sjeveru. 

Rijeka Marica teče pored Harmalija, grad je udaljen 270 km od glavnog grada Sofije

Historija
---------

Dom kulture Harmanli
Prvi pisani izvori o Harmaliju su iz 1530 godine, njih je napisao slovenski benediktinac *Kuripešič*, koji je proputovao kroz Harmanli u svojstvu prevodioca. 
Tadašnji otomanski upravitelji naselja napravili su dobar karavansaraj na desnoj obali rijeke *Harmanli* ( tada se je zvala Oludere), kao odmorište na usputnoj stanici za Istanbul.

Vrijednost naselja je još više porasla kad je izgrađen most preko rijeke Oludere od strane vezira *Sivijuš paše* 1585 godine. 

Na orijentalnom mostu postavljena je u skladu s tadašnjim turskim običajima mramorna ploča sa tarihom (stihovima) posvećenima građevini. 

* **Svijet je most preko kojeg prelazi kako kralj tako i siromah**

Most je i danas u funkciji. Oko karavansaraja i mosta narastao je grad Harmali koji je nakon osnutka Kneževine Bugarske 1834 godine dobio neke upravne ovlasti, kao upravno srediište tog dijela zemlje.

Vanjske poveznice
-----------------

Info stranice grada Harmanlija Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u

  


| Gradovi u Bugarskoj  |
| --- |
| Ajtos | Asenovgrad | Blagoevgrad | Botevgrad | Burgas | Ćustendil | Dimitrovgrad | Dobrič | Dupnica | Gabrovo | Gorna Orjahovica | Goce Delčev | Harmanli | Haskovo | Jambol | Karlovo | Karnobat | Kazanlak | Krdžali | Lom | Loveč | Montana | Nova Zagora | Panađurište | Pazardžik | Pernik | Petrič | Pleven | Plovdiv | Razgrad | Ruse | Samokov | Sandanski | Sevlijevo | Silistra | Sliven | Smoljan | Sofija | Stara Zagora | Svištov | Šumen | Trgovište | Trojan | Varna | Veliko Trnovo | Velingrad | Vidin | Vraca |

***Harmanli*** na Wikimedijinoj ostavi
**Faktura ili račun** je poslovni dokument izdat od strane prodavca kupcu. U njemu se navode nazivi, količine i cene dogovorene za proizvode ili usluge koje je prodavaoc obezbedio kupcu. Faktura obavezuje kupca da iznos koji je na fakturi naznačen plati prodavaocu, u skladu sa uslovima plaćanja. Kupcu je određen maksimalan broj dana za koji treba da plati ovu robu, a ponekad je ponuđen popust ako se plaća pre roka.

Sa stanovišta prodavca, faktura je izlazna faktura. Sa tačke gledišta kupca, faktura je ulazna faktura. U govoru termin faktura se obično koristi da razjasni svoje značenje, kao što je "Poslali smo im fakturu" (oni nam duguju novac) ili "Dobili smo fakturu od njih" (mi im dugujemo novac).

Faktura – račun
---------------

Račun naročito sadrži sledeće podatke:

* naziv, adresu i PIB/OIB obveznika - izdavaoca računa;
* mesto i datum izdavanja i redni broj računa;
* naziv, adresu i PIB /OIB obveznika - primaoca računa;
* vrstu i količinu isporučenih dobara ili vrstu i obim usluga;
* datum prometa dobara i usluga i visinu avansnih plaćanja;
* iznos osnovice;
* poresku stopu koja se primenjuje;
* iznos PDV koji je obračunat na osnovicu;
* napomenu o poreskom oslobođenju.

Elektronske fakture
-------------------

Neke fakture nisu više odštampane na papiru, već se prenose elektronskim putem(putem Interneta). Još uvek je zajedničko za elektronske fakture da se štampaju u cilju održavanja evidencije. Standardi za elektronsko fakturisanje variraju od zemlje do zemlje. Standardi elektronska razmena podataka (EDI), kao što su EDIFACT standard Ujedinjenih nacija, sadrže smernice za elektronske fakture.

Priznanice
----------

Fakture se razlikuju od priznanica. Fakture i priznanice su načini praćenja nabavki ili prodaje roba i usluga. U principu sadržaj faktura može biti sličan onom na priznanici. Fakture se razlikuju od priznanica u tome što fakture služe da obaveste kupce o dugovanju, dok priznanica služi kao dokaz o završenoj uplati.

Eksterni linkovi
----------------

* Ministarstvo finansija RS
* Ministarstvo financija HR Arhivirano 2011-12-01 na Wayback Machine-u
* Službeni glasnik
**Zāti** (Balıkesir, 1471 – Istanbul, 1546.) je bio turski pjesnik, odnosno jedan od utemeljitelja osmanske pjesničke umjetnosti i jedan od najplodnijih autora klasične turske književnosti (vidi: *divanska književnost*).

Život
-----

Zāti je svoj život proveo vrlo bijedno i sa vrlo malo slave. Bio je podrijetlom iz Balıkesira, i nije mogao zbog svoje gluhoće obavljati zanat sudca u državnoj službi. Ašik Čelebija, koji je osobno poznavao Zātija, tvrdi da je mu pravo ime «Ivaz», ili da je se zvao «Satilmis» pa stoga nadimak «Satı». Međutim historiografija ga poznaje pod imenom «Suleyman Zati Efendi». Neki stari autori ga spominju pod imenom «Bahşi». Kao mladić, nije prošao dobro godine obrazovanja u medresi, mada će njegova djela pokazati da je se dobro služio perzijskim i skladbom stihova, tako da će učenici pretpostavljati da je bio djelomice samouk.  

Dolaskom u Istanbul, postao je postolar a zatim je počeo skladati pjesme. Živio je od prodaje svojih djela i primao je donacije od sultana Bajazida II, Selima i Sulejmana Veličanstvenog. Međutim taj novac nije bio dovoljan da ga izdržava pa je se zatim nastanio na javnim trgovima, posebno ispred Bajezidove džamije, kako bi prakticirao geomantiju. Oko njega je se stvorio krug prijatelja i obožavatelja, uključujući Hayalīja i velikog Bākīja, koji su išli na mjesto da bi čuli njegove pjesme. Zati je se pokazao kao strastveni lirski pjesnik, prepun mašte, koji je temeljito vladao jezikom. Bio je osobito nadaren u sastavljanju anekdota. Do kraja života živio je pišući pjesme po narudžbi.   

Za sebe Zāti kaže da je sastavio 1.600 gazala i više od 400 qasida a pripisuje mu se još više gazala, stotine ruba'iyyāta i nekoliko dīwāna, gdje zapravo pjesnik ujedinjuje više do tada poznatih estetskih standarda da bi stvorio novu cijelinu.  

Umro je 1546. i budući da je bio vrlo siromašan, njegov sprovod je obavljen samo uz novčanu pomoć nekih pjesnika koji su bili njegovi prijatelji (Ašik Čelebija, Seliki, Jahja–beg). Pokopan je ispred Jedrenskih vrata.

Stil
----

Zāti je učvrstio ideju visokog elitnog stila u turskom pjesništvu. Prva kopija njegovog dīwāna je zbirka od 144 pjesama u tradicionalnom stilu gazala. Prvi redovi podsjećaju na Bakija, Zatijevog suvremenijka i štićenika. Zātijeva djela se odlikuju iskrenim i jednostavnim jezičnim stilom uz mističnim i alegorijskim zamasima. U njegovoj pjesmi se ponavljaju teme religije, natprirodne moć u svijetu, pojmovi mira, zadovoljstva, ljudske sreće.  

Neke su pjesme posvećene poznatim ličnostima, kao na primjer Rokselani.

Djela
-----

* *Zâtî Dîvâni*

Vanjske veze
------------

Fusnote
-------

1. ↑  Gazal je obično zastavljen od oko 5 ili 15 redaka, podijeljenih u samostalnim strofama.

Izvori
------

Bibliografija
-------------

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 42678600
* LCCN: n87847927
* ISNI: 0000 0000 2686 4684
* GND: 120808714
* SUDOC: 187885281

 |
**John Cazale** (Boston, 12. kolovoza 1935. - New York, 12. ožujka 1978.), američki filmski i kazališni glumac čija se kratka karijera rastegla kroz nekoliko visoko cijenjenih filmova iz sedamdesetih.

Životopis
---------

Amerikanac talijanskih korijena, Cazale je rođen u Bostonu, Massachusetts. Studirao je dramu na koledžu Oberlin i sveučilištu u Bostonu, a kao tinejdžer se družio s Alom Pacinom. Preselio se u New York i radio kao dostavljač za naftnu kompaniju, a isto vrijeme glumio na Broadwayu i prijavljivao se za filmske i televizijske projekte. Nije zapamćen samo po svojim ulogama, nego i po otkrivanju svog prijatelja iz djetinjstva, Pacina, kazališnog kolege Roberta De Nira i svoje zaručnice u vrijeme kad je umro, Meryl Streep.

Na filmu je debitirao s prijateljem Alom Pacinom, kao Fredo Corleone u *Kumu* Francisa Forda Coppole. Film je srušio sve rekorde na box-officeu i stvorio od Pacina, Cazalea i još nekih anonimnih glumaca zvijezde. Cazale je nakon toga ponovno nastupio s Pacinom u filmu Sidneyja Lumeta, *Pasje poslijepodne* (za tu ulogu je nominiran za Zlatni globus) i reprizirao svoju ulogu Freda u  *Kumu II*. Tijekom ovog vremena, nastupio je i s Geneom Hackmanom u Coppolinom filmu *Prisluškivanje*.

Smrt
----

Iako mu je dijagnosticiran rak kostiju, Cazale je nastavio raditi, a zadnji nastup bio je sa zaručnicom Meryl Streep u filmu *Lovac na jelene*. Kad je distributer, studio Universal, saznao za Cazaleovu bolest, nisu ga bili spremni angažirati, ali su se Streep i redatelj Michael Cimino zauzeli za njega. Cazale nije doživio da vidi film, pa tako nikad nije saznao da je svaki film u kojem je nastupio bio nominiran za Oscara za najbolji film. Nijedan drugi glumac koji je snimio više filmova nije to uspio postići.

Ostavština
----------

Cazale je poseban u smislu da je svaki njegov film bio nominiran za Oscara. Svi njegovi filmovi nalaze se na IMDb-ovom popisu 250 najboljih filmova svih vremena. Unatoč ulogama očajnih, nasilnih likova, bio je draga i pristojna osoba u stvarnom životu - mnogi koji su ga bolje poznavali govorili su da je bio "stidljiv" i "vrlo osjetljiv" te da je bio dobar prijatelj s mnogim glumcima s kojima je radio. Dobar prijatelj i česti suradnik Pacino nastupio je s njim u tri filma i nekoliko kazališnih produkcija, a nazivao ga je "svojim glumačkim partnerom".

Godinama nakon njegove smrti, pojavio se i u svojem šestom filmu,  *Kumu III* (1990.), ali u arhivskim materijalima. *Kum III* također je bio nominiran za najbolji film. Nedavno je Cazaleov lik, Fredo, upotrijebljen za video-igru *Kum*. Po njemu je nazvano i kazalište, McGinn/Cazale Theatre, smješteno na 2162 Broadway u 76. ulici.

Filmografija
------------

* *Kum* (1972.) - Fredo Corleone
* *Prisluškivanje* (1974.) - Stan
* *Kum II* (1974.) - Fredo Corleone
* *Pasje poslijepodne* (1975.) - Salvatore "Sal" Naturile
* *Lovac na jelene* (1978.) - Stanley "Stosh"

Eksterni linkovi
----------------

* John Cazale na IMDb-u (`en`)
**Zakon o pomirbi, toleranciji i jedinstvu** (engleski: *Reconciliation, Tolerance, and Unity Bill*) bio je kontroverzni prijedlog zakona na Fidžiju, koji je predlagao formiranje **Komisije za pomirenje i jedinstvo** (engleski: *Reconciliation and Unity Commission*), koja bi imala ovlasti amnestirati sudionike državnog udara iz 2000. i dati kompenzaciju žrtvama puča. Komisija je trebala imati ingerenciju nad događajima koji su se odvili od 19. svibnja 2000. godine do 15. ožujka 2001. godine, dok je Predsjednik zadržao pravo veta nad amnestijama Komisije. 

Članove Komisije trebao je imenovati Predsjednik po prijedlogu Premijera, uz savjetovanje s vođom opozicije u Parlamentu. Temeljni cilj Komisije trebalo je biti promicanje pomirbe nakon puča, jačanje međuetničke toleracije i jačanje nacionalnog jedinstva. Ometanje rada Komisije bilo bi kažnjivo s 5,000$ ili s do dvije godine zatvora.

Prijedlog zakona prezentiran je u svibnju 2005. godine, dok je državni odvjetnik Qoriniasi Bale u srpnju objavio da bi zakon trebao doći pred Parlament u rujnu iste godine. U kolovozu, predsjednik parlamentarnog Odbora za pravdu, zakon i red, Manasa Tugia, objavio je kako će prijedlog zakona pred Parlament ići već sredinom kolovoza. U međuvremenu je zakon nailazio na sve veće kritike te je sam prijedlog prolazio kroz intenzivan proces promjena, što je kulminiralo time da je donošenje zakona odgođeno povodom raspuštanja Parlamenta i raspisivanja izbora početkom 2006. godine. 

S obzirom na snažnu opoziciju, ali i turbulentna događanja na Fidžiju tokom 2006. godine, a koja su u prosincu kulminirala novim pučem, Zakon o pomirbi, toleranciji i jedinstvu nikada nije usvojen.

Vanjske veze
------------

* Text of the proposed bill, on the Fiji Times website
* Report of the Parliamentary Sector Standing Committee on Justice, Law and Order
Coltrane, 1963
**Džon Viljam Koltrejn** (engl. ; 23. septembar 1926. - 17. jul 1967.), je bio američki džez saksofonista. Jedan od džez velikana, i velikana moderne muzike uopšte, Koltrejn je bio čuven po svojoj sviračkoj virtuoznosti i neprestanom pomeranju granica džeza.

Rođen u Severnoj Karolini, od malih nogu je bio posvećen muzici. Krajem četrdesetih je počeo da svira u orkestru Dizi Gilespija, a 1953. se pridružio grupi Džoni Hodžiza. Prvi veliki korak u svojoj karijeri napravio je 1955. kada je zamenio Soni Rolinsa u tzv. „prvom velikom kvintetu" Majlsa Dejvisa. Nekoliko slavnih albuma su proizvod ovog perioda, ali je 1957. Koltrejn udaljen iz benda zbog zavisnosti od heroina. Nakon što se oslobodio heroina, Koltrejn se pridružio bendu Telonijusa Monka. Za ovaj period, iako loše zabeležen, Koltrejn kaže da je mu bio presudan u životu. Godine 1958. se vratio kod Majlsa Dejvisa i na albumima *Milestones* (1958) i *Kind of Blue* (1959) postao najpoznatiji tenor saksofonista svog vremena.

Svoj prvi bend (kvartet) osnovao je 1960, i u njemu je počeo da svira sopran saksofon i da se kreće ka slobodnom džezu. Ipak, najveću slavu je doživeo sa svojim „klasičnim kvartetom", čiji su sastav uz Koltrejna činili pijanista Mekoj Tajner, kontrabasista Džimi Gerison i bubnjar Elvin Džouns. Sa ovim bendom je 1964. snimio jedan od svojih najznačajnijih albuma, *A Love Supreme*.

Od 1965. Koltrejnova muzika je postajala sve nepristupačnija, inspirisana njegovom duhovnošću i puna produženih improvizacija bez jasno definisane forme i harmonije. Članovi benda su među ostalima bili Feroa Senders i Koltrejnova žena, Alis.

Džon Koltrejn je umro 1967. od raka jetre.

***John Coltrane*** na Wikimedijinoj ostavi



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 61731379
* LCCN: n50031907
* ISNI: 0000 0001 2280 792X
* GND: 118521667
* SELIBR: 218216
* SUDOC: 027760626
* BNF: cb138926615 (podaci)
* BIBSYS: 90081987
* MusicBrainz: b625448e-bf4a-41c3-a421-72ad46cdb831
* NLA: 35589878
* NDL: 00620517
* NKC: jn20000700323
* BNE: XX870790
* CiNii: DA05113671
* CONOR.SI: 19943523
* NSK: 000057567

 |
**Zakon o kino-filmovima 1927. godine** (engl. ) je zakon koji je britanski Parlament izglasao 1927. godine u svrhu poticanja i zaštite domaće filmske industrije u Ujedinjenom Kraljevstvu. Povod za donošenje je bio uspon hollywoodskih studija tokom 1920-ih, odnosno njegova izrazita dominacija nad drugim svjetskim kinematografijama, ukljućujući britansku, koja joj se nije mogla ravnopravno suprotstaviti. Zakon je zato propisao da britanske kino-dvorane tokom sljedećih 10 godina moraju prikazivati najmanje 7,5 % britanskih filmova kao dio svog repertoara (a što je godine 1935. povećano na 10 %), a pri čemu je izuzetno precizno propisano koji se filmovi mogu smatrati britanskim - snimljeni u Ujedinjenom Kraljevstvu, po djelima britanskih autora, sa britanskom glumačkom postavom i ekipom i sl. Zakonodavac se nadao da će na taj način kino-prikazivači biti potaknuti da stvaraju vlastite filmove kako bi ispunili kvotu, odnosno stvore i održavaju domaću filmsku produkciju. 

Iako su neki pojedinci kao Alexander Korda iskoristili odredbe zakona kako bi stvorili uspješna poduzeća, uglavnom se smatra kako zakon nije postigao svoj cilj. Kao glavni razlog za to se navodi to da su hollywoodski studiji doskočili njegovim odredbama osnivajući vlastite podružnice u Britaniji, odnosno snimajući filmove čija je glavna svrha bila ispuniti kvotu. Oni su se isticali niskim budžetom, brzinom produkcije i uglavnom lošom kvalitetom, te su stekli pogrdni nadimak *brzinski filmovi za kvotu* (engl. ). S obzirom da su se smatrali filmovima za jednokratnu upotrebu, mnogi od njih su izgubljeni. Dio filmskih historičara, međutim, smatra da su imali pozitivnu ulogu u razvoju britanske kinematografije, najviše zato što su omogućili nizu talentiranih sineasta da steknu vrijedna iskustva (kao što je slučaj sa Michaelom Powellom), odnosno zato što su na filmu zabilježili pojedince i fenomene tadašnje britanske popularne kulture koji bi inače bili izloženi potpunom zaboravu.

Vanjske veze
------------

* In Praise of the Quota
**John Christopher Reilly** (Chicago, Illinois, 24. svibnja 1965.) je američki glumac koji je dva puta bio nominiran za Oscara i Zlatni globus.

Otac mu je Irac, a majka Litavka. Otac mu je bio vlasnik tvrtke za nabavu posteljine. Odgojen je kao katolik, pa je i maturirao iz katoličke škole.

Da bi prestao s nepodopštinama, zainteresirao se za kazalište, a kasnije je studirao dramu na Sveučilištu DePaul. Glumi od 1989. godine i do sada je ostvario oko 50 uloga.

Debitirao je u filmu "Žrtve rata" (redatelja Briana De Palme). Iako je njegova uloga bila mala, De Palmi se njegova izvedba toliko svidjela da je proširio ulogu. Tamo je John i upoznao buduću suprugu. U braku je od 1992.ima dvoje dece.

Također je i talentirani pjevač. Dobar prijatelj mu je redatelj Paul Thomas Anderson, a nastupio je u tri od njegovih pet filmova.

Izabrana filmografija
---------------------

* Kralj pornića
* Bande New Yorka
* Sati
* Chicago
* Avijatičar

Izvori
------

1. ↑  Interview: John C. Reilly
2. ↑  Life of Reilly | Interviews | Guardian Unlimited Film
3. ↑  SacTicket // Movie News
4. ↑  John C. Reilly Biography (1965-)
5. ↑  „John C Reilly - Profile, Latest News and Related Articles". Arhivirano iz originala na datum 2007-09-30. Pristupljeno 2007-09-30.