recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Šuma petoigličastog bora na Pelisteru
**Nacionalni park Pelister** je zaštićeno odručje na planini Babi sa alpskim karakteristikama i sa najvišim vrhom Pelisterom (2601 m.) i nalazi se u jugozapadnom dijelu Sjeverne Makedonije. Administrativno pripada opštinama Bitola (73%) i Resen (27%).

Ime Pelister vodi porijeklo iz prahistorijskog doba, od starohelenskih jezika, kada su ovo područje naseljavala plemena Pelagonci i Linkestidi. Jedna je varijanta da je ime kovanica od bel-ister = pelister. Riječ ister i danas u makedonskom jeziku se koristi za označavanje nečeg što je isterano, uzvišeno, bilo po visini, bilo u more i sl. Na sličan način je i naziv poluostrva Istra, a staro ime za Dunav je Ister. Postoji i mišljenje da ime potiče od petoigličastog bora (pet iglica - pet listova).

Nacionalni park Pelister proglašen je zakonom koji je donio Prezidijum Narodne Republike Makedonije 20.11.1948. god. U decembru 2007. proglašen je poseban zakon po kojem su dijelovi Babe proglašeni za nacionalni park. Javna ustanova nacionalni park Pelister je zadužen za zaštitu i upravljanje.

Najzaslužniji za dobivanje statusa je petoigličasti bor - molika (*Pinus peuce*) koji je otkrio austrijski botaničar Avgust Grizebah 1839. god. Molike ima i na drugim planinama Balkana, ali ovdje pravi najkompaktniju zajednicu. Na livadima su brojno prisutne i biljke: pelisterska nebeska rosa, čuvarkuća i pelisterski kaćun. 

U parku su i dva glacijalna jezera, Veliko i Malo jezero.
**Antonio da Sangallo Mlađi** (Firenca, 12. april 1483. – Terni, 3. august 1546), pravim imenom **Antonio Cordini**, bio je talijanski renesansni i maniristički arhitekt, poznat po projektu za Palazzo Farnese.

Biografija
----------

Antonio se još mladić 1503. pojavio se u Rimu s ujakom Guilianom, vrlo brzo postao je pomoćnik Bramantea na njegovim projektima za crkve i palače po Rimu. Kao samostalni arhitekt radio je na zamku u rimskom kvartu Pratica di Mare, palaču u Opatiji San Nilo u Grottaferrati i crkvu Santa Maria di Loreto, od 1514. do 1531. u Rimu. Ostao je zapamćen po projektu za rimski Palazzo Farnese kog je i gradio od 1514. do svoje smrti 1546. godine.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Antonio Cordini da Sangallo il Giovane*" (talijanski). Info Roma. Pristupljeno 12. 3. 2018.

Vanjske veze
------------

***Antonio da Sangallo Mlađi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Antonio Cordini da Sangallo il Giovane* (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 22181137
* LCCN: nr91042679
* ISNI: 0000 0001 1605 7026
* GND: 118794426
* SELIBR: 89586
* SUDOC: 143808664
* BNF: cb12162457d (podaci)
* BIBSYS: 90781331
* ULAN: 500017734
* NKC: js20050403001
* BNE: XX1399054
* CiNii: DA08502228
* KulturNav: id
* RKD: 69628

 |
**Nacionalni park Niokolo-Koba** (francuski: *Parc National du Niokolo Koba*, PNNK) je nacionalni park u istočnom Senegalu, u blizini granice s Gvinejom Bisau i Gvinejom. Park se nalazi u gorskom području gornjeg toka rijeke Gambije, a svojim lučnim oblikom smješten je u tri seneglaske pokrajine, Casamance, Kolda i Tambacounda. Visina ovog područja ima raspon od 16 do 311 metara.

Nacionalni park Niokolo-Koba je osnovan 1954. godine i proširen je 1969. godine, tako da sada pokriva površinu od 9130 km². Upisan je 1988. godine na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi zbog njegove velike bioraznolikosti. Naime, park prekrivaju šumovite savane i polupustinjske južnoafričke šume s velikim močvarnim i sezonski poplavljenim područjima. U parku obitava 330 vrsta ptica (kao što su crnokruni ždral, orao borac, i dr.), 20 vrsta vodozemaca, 60 vrsta riba, 38 vrsta reptila (uključujući 4 vrste kornjača) i oko 80 vrsta sisavaca kao što su: afrički bivol (*Syncerus caffer*), nilski konj, divovska antilopa (*Taurotragus derbianus*), afrički slon, afrički lav, čimpanza, močvarna antilopa (*Kobus ellipsiprymnus*), obična antilopa, crveni kolobus (podvrsta tzv. europskih majmuna), leopard i afrički divlji pas.

Zbog degredacije lokaliteta, niskog broja populacije sisavaca, problema uprave i lošeg utjecaja predložene brane na rijeci Gambiji, ovaj lokalitet je smješten na popis ugroženih mjesta svjetske baštine 2007. godine.

* Selo DindefeloSelo Dindefelo
* Slap DindefeloSlap Dindefelo
* Put u parkuPut u parku
* Chlorocebus u parku*Chlorocebus* u parku

Izvori
------

* Stranica senegalskog ministarstva okoliša o nacionalnom parku Niokolo Koba Arhivirano 2009-01-30 na Wayback Machine-u (`fr`) Posjećeno 30. ožujka 2011.

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Nacionalni park Niokolo-Koba** |

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Senegalu |
| --- |
|  | 
Nacionalni rezervat ptica Djoudj • Otok Gorée • Megalitski kameni krugovi Senegambije (zajedno s Gambijom) • Nacionalni park Niokolo-Koba • Saint-Louis
 | Senegalska zastava |
| **Senegalska nematerijalna svjetska baština**
Kankurang, inicijacijski ritual naroda Manding
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 170024670
* LCCN: sh98007980
* GND: 4117894-4
* SUDOC: 075558564
* BNF: cb16182929h (podaci)
* BNE: XX4812684

 |
**Neunkirchen** (doslovno prevedeno *Novacrkva*) je grad na sjeveroistoku Austrije od 12,436 stanovnika.

Neunkirchen je administrativni centar Okruga Neunkirchen.

Geografske karakteristike
-------------------------

Neunkirchen leži u Donjoj Austriji u Bečkoj kotlini, duž rijeke Schwarza, udaljen četrdesetak km jugozapadno od Beča.

Historija
---------

Neunkirchen je prvi put dokumentiran 1094. pod imenom **Niuwenchirgun**. Zna se da je u 12. vijeku imao vlastitu kovnicu novca. Osmanlije su ga razorile 1683. od 19. vijeka stao se razvijati kao industrijsko
predgrađe Beča.

Neunkirchen je status grada dobio 1920.

Znamenitosti
------------

Najveće znamenitosti grada su gotička parohijska crkva, sa naknadno dograđivanim baroknim dijelovima, koja je temeljno rekonstruirana nakon požara 1907. i pavlinski samostan iz 16. vijeka, rekonstruiran u 18. vijeku.

Privreda
--------

Oko 73% stanovnika Neunkirchena radi u uslužnom sektoru, jer se broj onih koji rade u industriji konstantno smanjuje od 70-ih. U poduzećima koja su opstala proizvodi se beton, građevinski materijal, lanci i predmeti od 
drva.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Niederösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 22. 01. 2016.
2. 1 2 3 4  „*Neunkirchen*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 22. 01. 2016.

Vanjske veze
------------

***Neunkirchen (Donja Austrija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Neunkirchena* (`de`)
**Nacionalni park Sjeverni Velebit** je jedan od dva nacionalna parka na planini Velebit, Hrvatska. Drugi je Nacionalni park Paklenica. Za nacionalni park proglašen je 9.06.1999. godine.

Planina Velebit uvrštena je 1978. godine u mrežu svjetskih rezervata biosfere. Tri godine kasnije čitav Velebit postaje parkom prirode.

Raznovrsnost krških fenomena te biljnoga i životinjskoga svijeta samo su dio posebne slike ove prirodne cjeline. Zahvaljujući svom zemljopisnom položaju, krški reljef vapnenca i ponekih sedimentnih stijena pješčenjaka je pod direktnim uticajem tri klime: mediteranske, kontinentalne i alpske.

Natura 2000
-----------

Zbog svojih je vrijednosti Nacionalni park Sjeverni Velebit dio ekološke mreže Natura 2000. Uz zaštitu živog svijeta i njegovih staništa, Natura 2000 podržava i načelo održivog razvoja, čiji je cilj omogućiti kvalitetan suživot čovjeka i prirode. U ekološku mrežu Natura 2000 uključeno je oko 27 500 područja na gotovo 20 % teritorija EU, što je čini najvećim sistemom očuvanih područja na svijetu. Temelji se na dvije EU direktive – Direktivi o pticama (Birds Directive) i Direktivi o staništima (Habitats Directive). 

Nacionalni park je i član mreže Europskih destinacija izvrsnosti (EDEN), kao nacionalni pobjednik na temu „Turizam i zaštićena područja".

UNESCO lista
------------

Dana 17. jula 2017. godine NP Sjeverni Velebit je, uz Nacionalni park Paklenica i Rezervat prirode Hajdučki i Rožanski kukovi, upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi kao dio zajedničke svjetske baštine 13 zemalja pod nazivom „Bukove prašume u Karpatima i drugim područjima Europe" sa 1289 hektara bukove šume. Osobenost iskonskih bukovih šuma u nacionalnim parkovima Sjevernom Velebitu i Paklenici temelji se na njihovoj izvornosti, geografskom položaju, starosti i veličini.

Zaštićeno područje
------------------

Unutar parka nalaze se strogi rezervati prirode Hajdučki i Rožanski kukovi sa Lukinom jamom - jednom od najdubljih jama na svijetu. Otkrivena je 1999. godine. U parku je i botanički rezervat Visibaba s nalazištem endemične Hrvatska sibireje (*Sibiraea altaiensis ssp. croatica*), šumski rezervat Borov vrh, botanički rezervat Zavižan-Balinovac-Velika kosa te glasoviti Velebitski botanički vrt. Na krajnjem jugu se nalazi posebni rezervat šumske vegetacije Štirovača. 
Površina parka iznosi 109 km².
**Pridraga** je mjesto u Zadarskoj županiji.

Zemljopis
---------

Nalazi se 35 km prema istok-sjeveroistoku od Zadra, 5 km od Novigrada, na poluotoku koji razdvaja Novigradsko more i Karinsko more i tvori Karinsko ždrilo (Vozaricu).

U neposrednom susjedstvu se još nalaze Paljuv, Smilčić, Posedarje.

Kultura
-------

Župa Pridraga ima svoga zaštitnika sv. Martina, biskupa. Stara župna crkva sagrađena je u 5. ili 6. stoljeću. Sastoji se od glavne lađe i triju apsida, a ima oblik križa. Obnovljena je 1924. godine. Za vremena rata u Hrvatskoj bila je oštećena granatama i zapaljena. Obnovljena je i blagoslovljena 1997. godine.

Nova župna crkva Gospe od Ružarija / Luzarija po pridraški / sagrađena i posvećena 1978. godine. U Domovinskom ratu 1991. godine je srušena. Župna crkva je obnovljena i 5. listopada 2002. godine posvećena.

Kod groblja se nalazi crkva iz 5. stoljeća, križnog tlocrta. Dvaput je bila obnavljana: 1924. i 1997.

Za vrijeme Domovinskog rata pretrpila teška oštećenja od strane velikosrpskog agresora; bila je čestom metom granatiranja, a na koncu je i zapaljena.

U župi ima 1.270 stanovnika katolika. Sagrađena je nova škola u suradnji s Ministarstvom za obnovu i razvoj blagoslovljena početkom školske godine 2001/ 2002. Osnovnu školu pohađa 135-ero djece. U proljeće kreće Mala škola za pripravnike.

U župi postoji KUD "Luzarica" koji nastupa diljem županije i Hrvatske na smotrama folklora.

Šesterolisna crkva
------------------

Na lokalitetu Manastirine ili Mijovilovac se nalazi arheološki istražena crkva šesterolisnog tlocrta sagradjena u 9. stolječu, posvećena Sv. Mihovilu Arhanđelu. Crkvu je istraživao Stjepan Gunjača u 1940-41 i 1951-57 i rezultati istraživanja publicirao 1963. Crkva na Manastirinama je jedna od skupini nekoliko šesterolisnih dalmatinskih crkava koje možemo naći u Hrvatskoj u Kašiću, Škabrnji, Trogiru, Splitu, Brnazima i Zadru i u Rogačićima u Bosni. Ove crkve predstavljaju izraziti regionalni građevinski tip predromaničke sakralne arhitekture u ranosrednjovjekovnoj Dalmaciji.

Lokalizacija crkve: 44°09´40.50´´ N 15°34´07.76´´ E

Kultura
-------

Promet
------

Gospodarstvo
------------

U Pridragi je dosta stanovnika zaposleno upravo u selu, no većina na posao putuje u Zadar. Pridraga je također popularna destinacija mnogim turistima, posebno zbog svoje plaže.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2011. naselje je imalo 1.470 stanovnika.

Šport
-----

* NK Hajduk Pridraga
* boćarski klub "Hajduk"

Izvori
------

1. ↑  Gunjača, Stjepan, Srednjovjekovni Dolac kod Novigrada. In Starohrvatska prosvjeta 8-9, 1963, s. 7-66.
2. ↑  Stanovništvo prema starosti i spolu po naseljima, popis 2011.

Vanjske poveznice
-----------------

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Pridraga** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Novigrad |
| --- |
| Novigrad • Paljuv • Pridraga |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
**Nacionalni park Matsalu**, prethodno **Prirodni rezervat Matsalu** (est.: *Matsalu rahvuspark*, često samo *Matsalu*), prirodni rezervat (osnovan je 1957.) i nacionalni park koji se nalazi u okrugu Lääne, zapadna Estonija. Matsalu obuhvaća površinu od 488,6 km2, koja se sastoji zaljeva Matsalu, delta rijeke Kasari i okolnog područja.

Godine 1976. Matsalu je uključen na popis močvarnih područja od međunarodne važnosti na temelju *Međunarodne konvencije o zaštiti močvarnih područja* (Ramsarska konvencija). 

Zaljev Matsalu (est. Matsalu laht) je jedno od najvažnijih vlažnih područja za ptice u Europi zbog svog položaja. Velik broj ptica selica koristiti Matsalu kao odmorište i hranilište. Svakog proljeća više od dva milijuna ptica močvarica prođe Matsalu, od čega oko 1,6 milijuna plovki ledenjarki (lat. *Clangula hyemalis*). 

Matsalu je dom za brojne ugrožene vrste, od kojih su mnogi navedeni u estonskom Crvenom popisu, uključujući i orla štekavca (lat. *Haliaeetus albicilla*) koji ima najviši stupanj zaštite.

Međunarodni Film Festival Matsalu se održava u obližnjem gradu Lihuli. Uglavnom se prikazuju dokumentarci o prirodi. 2007. godine organizatori festivala su dobili nagradu za zaštitu okoliša od estonskog Ministarstva zaštite okoliša. Ministarstvo je istaknulo trajnu i uspješnu organizaciju filmskog festivala koji je popularizirao zaštitu prirode i značajno doprinio ekološkoj svijesti.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene stranice Nacionalni park Matsalu
* Karta nacionalnog parka Matsalu
* Matsalu International Nature Film Festival Arhivirano 18 August 2007[nepoklapanje datuma] na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Nacionalni parkovi u Estoniji |
| --- |
| Alutaguse  • Karula  • Lahemaa  • Matsalu  • Soomaa  • Vilsandi |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 311239666

 |
**Nacionalni park Mavrovo** (makedonski: *Национален Парк Маврово* (*Nacionalen Park Mavrovo*) nalazi se u zapadnom dijelu zemlje i najveći je od tri nacionalna parka u Republici Makedoniji.

Mavrovo ima 30 slikovitih pećina, uključujući Šarkovu špilju u blizini Rostuša, otkrivenu tek prije 30 god. U Mavrovu je Lokuv, najmanje glacijalno jezero u Makedoniji. Geomorfologiju čini kanjon rijeke Radika, mnogi klanci, strme sekcije, stijene različitog oblika i vodopadi.

Park je osnovan 1948 godine, i prostire se na površini od 73.088 ha, obuhvaća planine: Korab, Dešat, jugozapadne ogranke Šar planine, velike dijelove planine Bistre, te sjeverne dijelove Krčina. Središnji dio parka zauzima dolina i korito rijeke Radike.

Flora i fauna
-------------

U parku su najzastupljenije bukove šume. U parku raste oko 60 endemskih vrsta biljaka.

Što se tiče faune, nacionalni park Mavrovo je dom za oko 140 vrsta ptica, između ostlih tu živi; Sivi sokol, Orao krstaš, Suri orao, 11 vrsta vodozemaca, 12 vrsta gmazova i 38 vrsta sisavaca; medvjed, ris, divokoza, divlja mačka.

Zaštitni znak regije je potopljena crkva Sv. Nikola u umjetnom Mavrovskom jezeru, koja je vidljiva u zavisnosti od vodostaja. U blizini je arheološko nalazište Sv. Nikola. Mjesto je nekropola iz kasnog srednjeg vijeka. U ljeto, kada je razina vode u Mavrovskem jezeru manja manje se vide ploče s grobnica Mavrovsko jezero pogodno je za posjetitelje tijekom cijele godine - ljeti za kupanje, a zimi, kada je zamrznuta, klizanje na ledu.

Ostali makedonski nacionalni parkovi
------------------------------------

* Nacionalni park Galičica
* Nacionalni park Pelister

Eksterni linkovi
----------------

* Službene stranice Nacionalnog parka Mavrovo
* O Nacionalnom parku Mavrovo (`en`)
**Antonio Canevari** (Rim, 1681. - Napulj, 1764. ili 1759.) bio je talijanski rokoko i neoklasicistički arhitekt, poznat kao učitelj Nicole Salvija.

Na Canevarija je jako utjecao teoretičar neoklasicizma Francesco Milizia.

Biografija
----------

Canevari je arhitekturu učio kod relativno anonomnog rimskog arhitekta - Antonia Calerija, kod kog je i započeo raditi. Još kao 22-godišnji mladić - 1703. osvojio je prvu nagradu na natječaju Akademije San Luca za projekt papinske rezidencije.
Zna se da je 1715. sudjelovao na velikom natječaju za rekonstrukciju sakristije Bazilike sv. Petra, na kom je pobjedio Filippo Juvarra.

Projektirao je fasadu rimske crkve Stimmate di San Francesco (dovršena 1721.), a na inicijativu kardinala Fabrizia Paoluccia radio je i na rekonstrukciji bazilike 
Santi Giovanni e Paolo.

Izradio je neke projekte, koji nisu realizirani, kao onaj 1732. za obnovu Bazilike San Giovanni in Laterano.

Negdje oko 1727. odselio se u Portugal, gdje je angažiran na izgradnji Kraljevske palače i lisabonskog vodovoda Aguas Livres (1729.-1748.).
Oko 1730. radi na izgradnji ljetnikovca prvog Lisabonskog patrijarha - Tomása de Almeide, udaljenom dvadesetak kilometara sjeverno od Lisabona 

Najveći dio onog što je izgradio u Portugalu uništio je lisabonski potres - 1755. jedno od rijetkih djela koje je preostalo je zvonik u Univerziteta u Coimbri.

Od maja 1737. živi i radi u Napulju, na izgradnji kraljevskih palača Capodimonte, Portici i projektu za Porto Nuovo.
Canevari je 1743. u Napuljskom Kraljevstvu dobio status kraljevskog inženjera i plaću od 100 dukata, tu je i umro iako se nezna točno kad, - po nekim 
predpostavkama 1759.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Canevari, Antonio*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 26. 4. 2018.

Vanjske veze
------------

***Antonio Canevari*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Canevari, Antonio* (`it`)
**Aguaruna**, pleme američkih Indijanaca porodice Jivaroan, nastanjeno po mnogim rasipanim naseljima duž rijeka Marañón, Nieve, Potro, Mayo, Cahuapanas, Cenepa i Santiago u departmanima Amazonas, Cajamarca, Loreto i San Martín. Aguarune broje oko 45,000 duša. Njihova zemlje nalazi se na visini od 200 to 1,000 metara iznad mora. U ranom 20. stoljeću nastanjeni su na desnoj obali Río Marañón između Nieve i Apaga, odnosno (5° S, 78° W). 

U vrijeme španjolskog kontakta u ratu su sa Inkama, a prvi ih kontaktira 1549. Juan de Salinas. Odnosi sa bijelcima su loši a svoje napade na naselja bijelaca provode sve do 1930.-tih godina. Negdje 1970.-tih počinje njihova politička borba za prava na zemlju koju naseljavaju. 

Sela Aguaruna su polupermanentna, mogu imati do 150 stanovnika, te postaju sve više permanentnija, što je rezultat potrebe da budu u blizini škola. -Vođa sela je poglavar *apu* ili *kakájam*. magija još ima veliki utjecaj među njima, a imaju dva tipa šamana, to je *iwishin* ili *tajímat tunchi*, koji se bavi liječenjem, i čarobnjaka *wawek tunchi*. Wawek unchi je zli čarobnjak koji duhovnom strijelom može nanesti zlo nekoj osobi.

Današnji potomci opasnih Aguaruna-ratnika, prvih rođaka Jívaro Indijanaca bave se hortikulturom, lovom i ribolovom. uzgajaju slatku manioku, kukuruz, kikiriki, rižu, pamuk, duhan i druge kulture. neki od njih bave se i uzgojem stoke, ili sakupljaju gumu i prodaju kože divljih životinja.

Literatura
----------

* Flornoy, Bertrand, Jivaro, Among the Headshrinkers of the Amazon. Library Publishers, New York:1954

Vanjske poveznice
-----------------

* Aguaruna
* Aguaruna
* AWAJUN - Los Aguaruna del Alto Mayo
* Fotos de Aguarunas, Perú
**NK Trnje** je nogometni klub iz Zagreba. Trenutačno se natječe u 3. HNL - Središte.

NK Trnje iz Zagreba je osnovan 1924. Osnivači su bili: braća Bošnjak, braća Krenusa, Stanković, Gradiški, Kolić, Kraljić, Bakarić, Burić. Prvi predsjednik A. Feldbauer. Imena koja je klub nosio: od 1924. Trnje, 1946–50. Torpedo i ponovno od 1950. Trnje. 

Najbolji rezultat klub je ostvario 2001. plasmanom u II. HNL i 1980. kada su omladinci igrali u finalu kupa za Hrvatsku. U 2000.-ima natječe se u III. HNL-u. 

Najuspješniji igrači:

* Vladimir Firm (poslije u Željezničaru, Partizanu, Zagrebu, jugosl. reprezentativac)
* Dragutin Kršek (Željezničar, Ferraria, Radnik)
* Snješko Cerin (Zagrebački plavi i Dinamo)

Najzaslužniji djelatnici: M. Andrašević, B. Bakarić, Đ. Kraljić, Đ. Bošnjak, S. Bratković, B. Tkalčić, I. Markus, A. Ibrahimpašić, M. Pongrac, I. i V. Knežić, J. Hudoletnjak, N. Radmilov, V. Martinić, T. Miletić

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Nogometni leksikon NK Trnje

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **NK Trnje Zagreb** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Aguano**, indijansko pleme nastanjeno prašumama na području rijeke Marañon u Peruu, odnosno na donjoj Huallaga i gornjem toku rijeke Samiria u departmanu Huánuco. 

Danas više ne govore vlastitim jezikom koji je činio samostalnu porodicu, nego se služe sa Quechua ili španjolskim, a sa njima su se pomiješali i Indijanci Maparina i Cutinana. Sastoje se od podplemena Seculusepa, Chilaca, Meliquines i Tivilo ili Tibilo. 

U vrijeme dolaska Španjolaca u 16. vijeku žive sjeverno od rijeke Marañon]. Sredinom 18. vijeka potamanile su ih uvezene evropske bolesti, kao i napadi tradicionalnih neprijatelja Jívarosa. Kako bi se zaštitili od Jívarosa tražili su zaštitu od Španjolaca.

U 19. vijeku su locirani oko Santa Cruza na donjoj Huallagi. procesom akulturacije i detribalizacije počeli su sebe nazivati Santacrucinos. O izvornoj religiji nije ništa poznato, a danas su rimokatolici. Godine 1959. preostalo ih je tek 40 porodica u Santa Cruz de Huallaga.

Izvori
------

1. ↑  The Indians of Central and South America: an ethnohistorical dictionary
2. ↑  „Missionary Atlas Project". Arhivirano iz originala na datum 2015-05-23. Pristupljeno 2011-01-29.

Vanjske veze
------------

* AGUANO: a n extinct language of Peru
**Radmila Radovanović Andrić** (Beograd, 17. jul 1934) je srpska filmska, televizijska i pozorišna glumica.

Biografija
----------

Radmila Radovanović je rođena je u Beogradu 17. jula 1934. godine. Njen otac je rodom Hercegovac, a majka Slovenka. Prijemni na akademiji je polagala zajedno sa Ružicom Sokić, i obe su prvi put pale. Drugi put kada je trebalo da polaže prijemni majka joj je umrla, pa je odlučila da studira književnost. Onda ju je Bata Stojković nagovorio da pokuša ponovo da upiše glumu, i to je i učinila. Bata joj je bio velika podrška. U klasi na Akedimiji sa njom su bili: Bata Živojinović, Nikola Simić i Rada Đuričin.

Dobitnica je više glumačkih i građanskih nagrada, između ostalih Oktobarske nagrade grada Beograda i Pulske arene. Najznačajnije uloge ostvarila je u Pozorištu. Njeno igranje s Mihajlom Viktorovićem u predstavi *Dragi moj lažljivče* po tekstu Šoa ušlo je u Ginisovu knjigu rekorda kao najduže neprekidno izvođenje jedne predstave u istoj podeli, (39 godina) sve do smrti Viktorovića. Pored toga pripadaju joj zasluge i za angažman Steve Žigona kao reditelja.

Bila je udata za Dragoslava Andrića, pisca, dramaturga, prevodioca i publiciste, s kojim ima sina Ljubodraga.

Filmografija
------------

|  |
| --- |
| **Filmografija glumice Radmile Radovanović**  |
| God. | Naziv | Uloga |
| 1950.-te |
| 1955. | Šolaja |  |
| 1957. | Subotom uveče | Nada Marinković |
| 1959. | Sam | Rada |
| 1959. | Vetar je stao pred zoru | Jasna |
| 1960.-te |
| 1968. | Prljave ruke |  |
| 1968. | Bračna postelja |  |
| 1968. | Dama s kamelijama |  |
| 1969. | Moja strana sveta |  |
| 1970.-te |
| 1971. | Barijonovo venčanje |  |
| 1972. | Rozenbergovi ne smeju da umru |  |
| 1973. | Težak put |  |
| 1973. | Gospođa Deli ima ljubavnika |  |
| 1974. | Meni Rouz |  |
| 1974. | Strah | Jelisaveta |
| 1976. | Deca rastu noću |  |
| 1976. | Noćna skela |  |
| 1977. | Nikola Tesla (TV serija) | Đuka |
| 1978. | Nije nego | gospođa Margarita |
| 1980.-te |
| 1980. | Interesi | Smiljka |
| 1981. | Na rubu pameti |  |
| 1982. | Jelena Gavanski | Jelena Gavanski |
| 1984. | Ne tako davno |  |
| 1990.-te |
| 1992. | Povratak Vuka Alimpića | Marija |
| 1996. | Gore dole | Sara |

Spoljašnje veze
---------------

* Radmila Radovanović na IMDb-u (`en`)
**Nicola Salvi** (Rim, 6. august 1697. - Rim, 8. februar 1751.) bio je talijanski barokni arhitekt, poznat po Fontani di Trevi koju je podigao 
krajem 18. vijeka.

Biografija
----------

Salvi je bio učenik Antonia Valerija i Antonia Canevarija, sa kojim je 1727. otišao u Portugal i radio sa njim kao njegov suradnik. Istakao se kao scenograf za vatromet organiziran 1728. na rimskoj Piazzi di Spagna. Nakon tog je 1732. sudjelovao na natječajima za fasadu
Bazilike San Giovanni in Laterano i Fontanu di Trevi, na kom je pobjedio. 
Kod te fontane došao je na vidjelo njegov talent za teatarsku scenografiju, on se sjajno poigrao kontrastom između statičnog kamena i nezauztavljive 
dinamike vode. 
Dok je radio na fontani istovremeno se bavio i projektiranjem, negdje oko 1738. napravio je projekt za rekonstrukciju enterijera crkve Santa Maria in Gradi u Viterbu i 
za kapelu sv. Ivana Krstitelja za lisabonsku crkvu São Roque i za proširenje palače Chigi-Odescalchi u Rimu 1745.

U svakom slučaju Fontana di Trevi ispala je njegov amblematski rad, kog nije uspio vidjeti jer su skulpture za fontanu isklesane tek nakon njegove smrti.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Salvi, Niccolò*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 14. 4. 2018.

Vanjske veze
------------

***Nicola Salvi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Salvi, Niccolò* (`it`)
**Radnička partija** (niz. *Partij van de Arbeid*, akr. **PvdA**) je nizozemska politička stranka socijaldemokratske orijentacije. Vođa stranke je od 2021. godine Lilianne Ploumen, dok njome od iste godine predsjedava Esther-Mirjam Sent.

Stranka je osnovana 9. 2. 1946. godine, a od osnivanja je zastupljena u Gornjem i Donjem domu nizozemskog parlamenta. Od 1946. do 2017. sudjelovala je u trinaest vlada. Willem Drees, Joop den Uyl i Wim Kok predsjednici su nizozemskih vlada iz redova Radničke partije.

Na izborima 2021. godine stranka je osvojila 9 od ukupno 150 zastupničkih mandata. U sazivu Evropskog parlamenta od 2019. godine stranka ima šest zastupnika.

Na međunarodnom planu stranka je 1990. godine utemeljila Zakladu Alfred Mozer (AMS) kojom podupire sestrinske stranke u Centralnoj i Istočnoj Evropi. Navedena se zaklada ujedinila 2013. sa Zakladom Evert Vermeer čime je nastala Zaklada Max van der Stoel (FMS).

Izvori
------

1. 1 2 3  „Partij van de Arbeid (PvdA)". Parlement & Politiek. Pristupljeno 15. 10. 2021.

Vanjske veze
------------

***Radnička partija (Nizozemska)*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`nl`) Službene stranice stranke
* (`nl`) Stranica zastupnika PvdA u Evropskom parlamentu
**NK Rudeš** je nogometni klub iz naselja Rudeš u Zagrebu.

Povijest
--------

U Rudešu se nogomet počeo igrati već sredinom prošlog stoljeća.

Ranih pedesetih godina prošlog stoljeća, na livadi Celini u Rudešu se počeo igrati nogomet. Mlade generacije vjerojatno ne znaju da se Celinom zvala livada na kojoj se danas nalazi ambulanta. Upravo s tog mjesta kasnije će na stadione diljem Hrvatske i Europe krenuti nove generacije zagrebačkih nogometaša.

Prema pričanju Ivana Šanteka (Hajbe) u Rudešu je cijela povijest oko nogometa započela na Celini pedesetih godina.Nekolicina dječaka okupljenih na Celini napravila je običnu „krpenjaču". Krpenjača je stari izraz za loptu napravljenu od najjednostavnijih krpa. Nedugo zatim nastala je prava pomama za tim neobičnim predmetom koji će se s vremenom razviti u najvažniji sporedni predmet na svijetu. Zbog svoje aktivnosti oko okupljanja nogometnog tima, treba spomenuti da su novopečeni nogometaši nerijetko bili, zbog svog pridrživanja veseloj družini „špotani" od svojih roditelja. Ljubav prema nogometu ipak je bila prejaka, i svakim se danom nezaustavljivo razvijala, a od onih dječaka koji su još do jučer „nabijali" žogu po livadama Rudeša izrasli su momci željni većih izazova.Bilo je zaista dosta talentiranih momaka, što će konačno i njihovi životni putovi potvrditi. Tako ne možemo da ne spomenemo stare Rudeške legende kao što su Ivan Šantek mlađi (kojemu je u tadašnje vrijeme nadjenut epitet „zvijezde zagrebačkog nogometa") te Ivan Šantek stariji (nadaleko poznati Hajba kojemu je karijera obilježena golovima zagrebačkim suparnicima kao što su HAŠK, Zagreb) koji se poslije prihvatio trenerskog posla (prvi školovani nogometni trener iz Rudeša). Nezaobilazno je i to da je Hajba imao i vrlo važnu ulogu pri osnivanju NK Rudeša 1957. godine.
Neosporna činjenica da je ovaj mali kvart dao dosta nogometaša i nekolicinu učitelja nogometa sama za sebe govori o ulozi koju je nogomet u Rudešu imao, a i danas ga itekako ima u zagrebačkom sportskom životu.

Klub trenutačno igra u Drugoj hrvatskoj ligi.

Poznati treneri
---------------

* Hrvatska Igor Bišćan

Vanjske poveznice
-----------------

* NK Rudeš - službena stanica

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **NK Rudeš Zagreb** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Plemena u Iliriku za vrijeme Batonovog ustanka 6. g. n.e.
**Amantini** su bili pripadnici antičkog plemena Ilira. Pružali su žestok otpor rimskim osvajanjima. Teritorije Amantina su bile u blizini antičkog naselja Sirmium (današnja Sremska Mitrovica, u Vojvodini, Srbija) a naseljavali su i područja mnogo južnije od tog mjesta, pošto je tamo utvrđeno postojanje njihovog naselja pod imenom *Amantia*. Ostaci ovog naselja nalaze se u južnoj Albaniji oko 30 kilometara istočno od Valone. 

Najraniji historijski izvor koji je pomenuo ovo antičko pleme je bio je Pseudo-Skilaks, grčki putopisac iz IV-III stoljeća pne. Naime, opisao je Ilire koji su, prema njemu, naseljavali područje jadranske obale od Liburnije do Epirusa, gdje su Bulini bili najsjevernije od ilirskih plemena a Amantini najjužnije. On je još naveo i slijedeće: "...narod Orikuma živi na području zvanom Amantija; a Amantini, koji dosežu dovde, su bilionski Iliri.." Vjerovatno su Amantini i Bilioni imali odnos političke zajednice - *koinon* (grčki: κοινό - liga, savez). 

Stefan Vizantijski (grčki: Στέφανος Βυζάντιος - Stéphanos Byzántios), bizantijski pisac iz VI stoljeća, navodi da su Amantini tvrdili da vode porijeklo od *Abanta iz Eubeje*, koji se naselio na navedeno područje nakon trojanskog rata. 

|  |
| --- |
|  |
| 
**Iliri** - **Ilirija** - **Ilirik** - Veliki ilirski ustanak

**Ilirski vladari**

Agron - Balajos - Bardilis - Baton - Epulon - Gencije - Glaukijas - Grabos - Kleitus - Longarus - Mitilos - Monunius - Pineus - Pleuratus - Scerdilaidas - Sirhas - Teuta

Ilirski gradovi

Aenona - Albanopolis - Amantia - Andetrium - Arduba - Basanija - Daorson - Damastion - Delminijum - Doklea - Lihnidos - Meteon - Narenta - Nezakcijum - Ninia - Promona - Rizinium - Škodra - Uscana

**Ilirska plemena**

Abri - Albani - Amantini - Andizeti - Ardijejci - Azali - Arijani - Autarijati - Bilioni - Breuci - Glindioni - Dalmati - Daorsi - Dasareti - Derentini - Deuri - Dezitijati - Dindari - Dicioni - Dokleati - Enhilejci - Grabi - Haonci - Helidonci - Jasi - Kolapijani - Labeati - Mezeji - Melkumani - Molosi - Partini - Piketi - Pirusti - Salentini - Sardeati - Taulanti
**Ilirsko-tračanska**
Dardanci - Galabri - Peonci - Tunati
**Ilirsko-keltska**
Latobici - Skordisci
**Ilirsko-venetska**
Histri - Japodi - Karni - Katari - Liburni
**Nezavisna**
Dauni - Japigi - Mesapi - Peuceti

 |
*Za ostale upotrebe, v. Nickelodeon (razvrstavanje).*
Kino-dvorana u Torontu 1910. godine. Karakteristike *nickelodeona* su bile blještave reklame i ukrašene fasade kojima se privlačilo publiku, ali i unutrašnjost koja se sastojala od drvenih klupa.
**Nickelodeon** je izraz kojim se početkom 20. vijeka u SAD označavale prve specijalizirane kino dvorane, a koje su bile prvenstveno namijenjene siromašnoj publici u velikim gradovima. Izraz dolazi od američke riječi *nickel* kojom se označavalo 5 centi, te grčke riječi *odeon* koja je označavala zatvoreni teatar. Sam izraz se u SAD prvi put koristio 1888. godine, ali ga je za filmsku dvoranu prvi iskoristio poduzetnik John P. Harris koji je otvorio prvi *Nickelodeon* u Pittsburghu 19. juna 1905. U samo dvije godine nastao je cijeli niz sličnih *Nickelodeona* u gotovo svim vodećim američkim gradovima. Za njih je bilo karakteristično da su naplaćivali niske cijene ulaznica za program koji je obično trajao od petnaest minuta do sat i pol vremena, i u kome se u pravilu prikazivalo nekoliko kratkih filmova različite tematike. Većinu publike su činili pripadnici niže klase, ali i imigranti koji nisu govorili engleski te im je tada još uvijek nijemi film postao pristupačan oblik zabave. Osnivanje niza *Nickelodeona* je za sobom povuklo potrebu za stalnim snimanjem novog materijala za publiku, te potaklo komercijalni razvoj američke filmske industrije, ali i sistema distribucije. *Nickelodeoni* su, s druge strane, bili čest predmet negativnih stereotipa u tadašnjoj mainstream javnosti - dijelom zbog "sirove" publike, a dijelom zbog toga što je niska cijena ulaznica kompenzirana postavljanjem publike na drvene klupe, te predstavama u lošim sanitarnim i sigurnosnim uvjetima. *Nickelodeoni* su počeli nestajati 1910-ih kada je publika počela zahtjevati cjelovečernje filmove koji su tražili više cijene, ali i udobnije uvjete gledanja. Tako su se već 1920-ih umjesto "sirovih" Nickelodeona počele graditi tzv. filmske palače koje su u svemu nastojale oponašati najprestižnija i najraskošnija kazališta.

Godine 1976. je američki sineast Peter Bogdanovich svoj film posvećen ranim danima američke kinemtaografije nazvao *Nickelodeon*.

Vidi još
--------

* Grindhouse

Vanjske veze
------------

* The Nickelodeons Arhivirano 2006-09-09 na Wayback Machine-u, written by Joseph Medill Patterson and published in the November 23, 1907 issue of *The Saturday Evening Post*
* "Story films" distributed by the Miles Brothers, from the American Film Institute Catalog of Feature Films
Sjever Engleske, prikazan kroz granice današnjih grofovija.
**Progon Sjevera** (engleski: ), **Klanje Sjevera**, **Pustošenje Sjevera**, **Pokolj Sjevera** ili **Drljanje Sjevera** (engleski: ) je bila velika normanska kaznena ekspedicija koju je zimi 1069/70. poduzeo novi engleski kralj William I Osvajač kako bi ugušio ustanak anglosaksonskih podanika na sjeveru zemlje te tako potvrdio vlast osvojenu u bitci kod Hastingsa dvije godine ranije. Ustanak je pri tome ugušen, ali su Normani, nastojeći zatrti zametak svake buduće pobune, iskazali ogromnu brutalnost i primijenili strategiju spaljene zemlje, pri čemu su uništene sve kuće, usjevi, stoka na prostoru od Yorka do Durhama. Kampanja je za posljedicu imala smrt najmanje 100.000 ljudi, uglavnom od gladi i zime, te prouzročila dugotrajnu depopulaciju tih prostora; u njoj je također gotovo u potpunosti zbrisano dotadašnje tradicionalno anglosaksonsko plemstvo koje su zamijenili normanski feudalci koji će nad relativnom malenim brojem preživjelih podanika vladati uz pomoć novosagrađenih zamaka. Sa Williamovog i normanskog stajališta pohod je predstavljao uspjeh, s obzirom da su Anglosaksonci trajno odustali od pokušaja da zbace normansku vlast; s druge strane su razmjere krvoprolića i razaranja prenerazile čak i najvatrenije Williamove pristaše, uključujući i inače hagiografski raspoloženog kroničara Orderica Vitalisa, koji je događaj proglasio "grijehom za koji će ga Bog kazniti".

Literatura
----------

* Dalton, Paul; et al (2002). *Conquest, Anarchy and Lordship: Yorkshire, 1066–1154*. Cambridge, England: Cambridge University Press. ISBN 0-521-52464-4.
* Forester, Thomas, ur. (1854). *The Chronicle of Florence of Worcester*. London: Henry G. Bohn.
* Hey, David (1986). *Yorkshire from AD 1000*. London: Longman Group Limited. ISBN 0-582-49212-2.
* Horspool, David (2009). *The English Rebel*. London: Penguin. ISBN 978-0-670-91619-1.
* Huscroft (2004). *Ruling England 1052-1216*. London: Longman. ISBN 0-582-84882-2.
* Hynde, Thomas, ur. (1995). *The Domesday Book: England's History Then and Now*. Southampton, England: Colour Library Direct Ltd. ISBN 1-85833-440-3.
* Kapelle, William E (1979). *The Norman Conquest of the North: The Region and its Transformation 1000–1135*. Raleigh-Durham, NC: University of North Carolina Press. ISBN 0-8078-1371-0.
* Rollason, D. (2000). *Symeon of Durham, Libellvs De Exordio Atqve Procvrsv Istivs, Hoc Est Dvnhelmensis, Ecclesie*. Oxford and New York: Oxford : Clarendon press. ISBN 0-19-820207-5.
* Stenton, Frank (1971). *Anglo-Saxon England Third Edition*. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-19-821716-1.
* Vitalis, Ordericus (1854). Thomas Forester Tr.. ur. *The Ecclesiastical history of England and Normandy. Volume ii*. London: Henry G. Bohn.
**Napoleon Zervas** (grč. *Ναπολέων Ζέρβας*; 17. maj 1891, Arta - 1957, Atina) bio je oficir grčke vojske i vođa grčkih "četnika" za vreme Drugog svetskog rata.

Zervas je organizovao i vodio EDES - (gr. *Εθνικός Δημοκρατικός Ελληνικός Σύνδεσμος*, sr. *Narodna Demokratska Grčka Zajednica*, alternativni prevod *Narodna Republikanska Grčka Liga*), gerilsku formaciju protiv nacističke okupacije Grčke. Ranije pristalica Venizelosa, Zervas je bio vođa EDES-a, koju je osnovao kao alternativu komunističkom ELAS-pokretu. Njegove akcije bile su koncentrisane uglavnom na Epir. Učestvovao je ali i u sabotaži mosta u Gorgopotamosu, čime je bilo ozbiljno otežano pojačanje nemačkom afričkom korpu Ervina Romela.

Posle rata Zervas je bio ministar za javni red u vladi Dimitriosa Maksimosa, a u vladi Sofoklisa Venizelosa ministar za rad. Nakon što su njegove jedinice zaratovale sa komunističkim partizanima, stupile su vesti u javnost o njegovim mogućim kontaktima sa nemačkom okupacijom u toku rata, na šta je Zervas bio prinuđen da završi svoju političku karijeru. Takođe bio je optužen od strane levičarskih političara za etničko čišćenje albanske manjine Kamen u Epiru za vreme rata, za koje se smatralo da su podržavali nemačku vojsku. Operacije protiv Kamena bile su naređene od savezničke komande u Egipatu, veliki broj britanskih oficira služili su kao oficiri za vezu radi koordinacije operacija.

U Nerajidi u prefekturi Tesprotiji danas stoji spomenik Napoleonu Zervasu, gde se svake godine slavi njegova pobeda nad nemačkoj vojsci u Nerajidi 1944. godine.

Spoljašnje veze
---------------

* Kratka biografija Napoleona Zervasa na *Encyclopedia Britannica*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 10793146
* LCCN: nr90000865
* ISNI: 0000 0000 4541 0063
* GND: 124972403

 |
**Radnička partija** (port. *Partido dos Trabalhadores*) je politička partija levog centra u Brazilu. Osnovana 1980, danas je jedan od najvećih i najvažnijih levičarskih pokreta u Latinskoj Americi. Od parlamentarnih izbora 2010, Radnička partija je najveća partija u zastupničkom domu Brazila.

Najznačajniji član partije je Luis Inasiju Lula da Silva, bivši brazilski predsednik. Trenutna predsednika Brazila, Dilma Rusev, takođe je članica Radničke partije.

Iako delom njenog programa nikad nije bio komunizam (osnovana je u vreme diktature 1980. kada su komunističke partije bile zabranjene), Radnička partija je jedan od najvećih zagovornika Kube i protivi se embargu koji su SAD nametnule ostrvu.

Najveći supranik na levici joj je Partija brazilske socijaldemokratije.

Izvori
------

1. ↑  Brazil: Government >> globalEDGE: Your source for Global Business Knowledge
2. ↑  Rabello, Maria Luiza. "Lula's Chosen Heir Surges in Brazil Presidential Poll". *Business Week*. February 1, 2010.

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična stranica
**Aerodrom Subotica** (IATA: *nema*, ICAO: *LYSU*), poznat i kao **aerodrom Bikovo**, je sportski aerodrom nedaleko od grada Subotice u Vojvodini, Srbiji.

Opšte informacije
-----------------

Nalazi se šest kilometara jugoistočno od Subotice. Aerodrom se koristi za sportsko-školsko i trenažno letenje aviona i jedrilica, kao i skokove padobranaca. Pilotažne zone razmeštene su u pravilnom trouglu oko aerodroma. Jedriličarska zona za visine iznad 1200 m ograničena je na zapadu linijom koja spaja jezero Palić i Srbobran, zbog blizine vazdušnog puta koji vodi ka izlaznoj tački Kelebija.

Tehničke informacije
--------------------

Visina školskog kruga za avione je 300 m, a za jedrilice 200 m. Maršrutni letovi i preleti, kao i letovi van aerodromske zone, najavljuju se najmanje dan ranije Centru za odobravanje letova SMATSA.

Uprava
------

Nadležna meteorološka služba je na aerodromu Nikola Tesla u Beogradu.
Ishrana i prenoćište može da se obezbedi u hotelima u Subotici i na Paliću, kao i na samom aerodromu
u sezoni intenzivnog letenja i letačkih obuka.

| * p
* r
* u
Aerodromi u Srbiji |
| --- |
| Međunarodni | 
* Nikola Tesla-Beograd
* Batajnica-Beograd
* Vršac
* Morava-Kragujevac/Kraljevo
* Konstatin Veliki-Niš
* Priština
* Ponikve-Užice

 | Srbija |
| Domaći | 
* Bela Crkva
* Bor
* Valjevo
* Zrenjanin
* Jagodina
* Kikinda
* Knjažavac
* Kostolac-Požarevac
* Brege-Kraljevo
* Kruševac
* Mira-Leskovac
* Lisičji Jarak-Beograd
* Čenej-Novi Sad
* Pančevo
* Paraćin
* Progar-Beograd
* Smederevo
* Rudine-Smederevska Palanka
* Veliki Radinci-Sremska Mitrovica
* Stara Pazova
* Subotica
* Trstenik
* Zemun Polje
* Preljina-Čačak

 |
| Vojni | 
* Banjički Vis-Beograd
* Batajnica-Beograd
* Batlava-Podujevo
* Bojnik-Leskovac
* Đakovica
* Kovin
* Lađevci-Kraljevo
* Sjenica
* Slatina-Priština
* Sombor

 |
| Bivši | 
* Jugovićevo-Novi Sad
* Požarevac

 |
**Lewes** je distrikt od 100,693 stanovnika na jugoistoku Engleske u Grofoviji East Sussex.

Geografske karakteristike
-------------------------

Distrikt Lewes prostire po sredini Grofovije East Sussex, istočno i sjeverno od grada i distikta Brighton and Hove.

Administrativni centar distikta - Lewes, je i glavni grad Grofovije East Sussex.

Na južnom dijelu distrikta uz obalu Kanala La Manche leži lučki grad Newhaven i ljetovalište Seaford. Preko daleko veće ruralne unutrašnosti od istoka prema zapadu proteže se vapnenački greben South Downs, tu u kotlini rijeke Rijeke Ouse leži grad Lewes nedaleko od mora.

Istočno od Lewesa i kotline leži dvorac Glyndebourne, poznat po Festivalu opere.

Historija
---------

Distikt Lewes formiran je nakon administrativne reforme zemlje 1. aprila 1974. ujedinjenjem dotadašneg Borougha Lewes sa urbanim distriktima Newhaven i Seaford, uz ruralni Distrikt Chailey.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Lewes (District, EastSussex)" (engleski). City population. Pristupljeno 03. 04. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Lewes*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 03. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Lewes (distrikt)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Lewes District Council (`en`)

| * p
* r
* u
Distrikti Grofovije East Sussex |
| --- |
| Unitarna jedinica | Brighton and Hove |  |
| Distrikti | Eastbourne · Hastings · Lewes · Rother · Wealden |
**Aerodrom Žilina** (IATA: *ILZ*, ICAO: *LZZI*, sl. *Letisko Žilina*) je međunarodni aerodrom u Slovačkoj. Nalazi kod Donjeg Hričova, desetak kilometara zapadno od Žiline i opslužuje oblast severozapadne Slovačke u kojoj živi oko 1.2 miliona stanovnika. Aerodrom se koristi za redovan i čarter saobraćaj, pilotsku obuku u sklopu Žilinskog univerziteta, potrebe Žilinskog aero-kluba i udruženja amaterskih sportskih pilota, ali i za održavanje aeromitinga i trka motocikala. Danas postoji redovna linija ka Pragu, koju dva puta dnevno obavlja ČSA pomoću dva aviona ATR 42, sa 46 sedišta.

Prošlost aerodroma
------------------

Napravljen je početkom `70 godina XX veka, da bi zamenio stari aerodrom *Brezovski Majer* (*Letisko Brezovský Majer*) koji je srušen da bi se omogućilo dalje širenje grada. Prvi let je obavljen 04.05.1972. godine, a zvanično je otvoren 02.08.1974. godine. Iste godine je uvedena i redovna linija Žilina-Prag-Žilina koja je ukinuta 1981. godine, da bi ponovo bila uspostavljena u periodu od 1986. do 1990. godine. Aerodrom je u aprilu 1991. godine otvoren za čarter saobraćaj, a redovan saobraćaj ka Pragu je opet obavljan u periodu od 1997. do 1998. godine, kada je ponovo obustavljen zbog bankrota kompanije koja ga je obavljala (*Er Ostrava*). Izgradnja novog modernog terminala je započeta 2004. godine da bi se omogućilo obnavljanje redovnog saobraćaja, koji je na liniji ka Pragu uspostavljen 15.07.2005. godine. Povodom pedesetpetogodišnjice Žilinskog univerziteta i devedesetogodišnjice vazduhoplovstva u Čehoslovačkoj, na aerodromu je 28.06.2008. godine održan aeromiting.

Cesna 525 na aerodromu Žilina (*aeromiting Žilina 2008*)

Statistike
----------

| **Statistički podaci aerodroma Žilina** |
| --- |
|  | 2000. | 2001. | 2002. | 2003. | 2004. | 2005. | 2006. | 2007. | 2008. |
| Broj avio-operacija | 14.205 | 11.477 | 15.071 | 12.192 | 14.253 | 15.407 | 11.495 | 10.971 | 12.673 |
| Broj putnika | 1.625 | 1.125 | 910 | 1.680 | 966 | 4.522 | 10.973 | 10.720 | 12.294 |
| Prevezeni teret (kg) | 25.569 | 1.242 | 6.546 | 1.464 | 0 | 1.975 | 8.173 | 1.234 | 1.685 |

Redovne linije
--------------

* ČSA (Prag)

Fotografije sa aeromitinga Žilina 2008
--------------------------------------

* 
* 
* 
* 
* 
* 
* 
*

Vidi još
--------

* Aerodromi u Slovačkoj
* Žilina
* ČSA

Spoljašnje veze
---------------

***Aerodrom Žilina*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanična prezentacija aerodroma Žilina
Ovo je članak o grčkoj mitološkoj princezi. Za druga značenja vidi Andromeda.
Gustave Doré: Andromeda prikovana za stijenu
**Andromeda** (grč. Ανδρομέδη, *Andromedē*), žena iz grčke mitologije, pretvorena u zviježđe.

Andromeda i Perzej
------------------

Kasiopeja je bila kraljica koja se hvalila da je ljepša od morskih nimfa. Posejdon, bog mora, razljutio se na to i poslao čudovište na obale kraljevstva. Kefej, Kasiopejin muž i Andromedin otac, upitao je amonsku proročicu za odgovor. Ona je savjetovala da kralj mora izložiti kćer čudovištu, što je Kefej i učinio, prikovavši svoju kćer za stijenu. Perzej je prolazio i spasio Andromedu. Otišli su u Arg i postala predak obitelji Perzeida, zbog imena svog sina Perza i svog muža Perzeja. Imali su šest sinova: Perz, Alkej, Helej, Mestor, Stenel, Elektrion i kći Gorgofonu, nazvanu po Gorgoni, Meduzi. Njihovi su potomci vladali Mikenom te uključuju i velikog Herakla. Atena je smjestila Andromedu na nebo nakon što je umrla, te se zviježđa Perzej i Kasiopeje nalaze blizu Andromede.

Eksterni linkovi
----------------

***Andromeda (mitologija)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Pteranodontidi** (lat. **Pteranodontidae**) bili su porodica velikih pterosaura, koji su tokom perioda krede nastanjivali Sjevernu Ameriku. Naziv im je dao Othniel Charles Marsh 1876. godine.

Pteranodontidi su imali upadljive izdužene krijeste koje su im stršile iz zadnjeg dijela glave (najpoznatiji primjer toga je kod samog *Pteranodona*). *Nyctosaurus*, sa svojom nevjerovatnom krijestom, ponekada se uključuje u tu porodicu, mada se obično svrstava u vlastitu porodicu Nyctosauridae (Nicholson & Lydekker, 1889).

Današnji istraživači razlikuju se po svom korištenju koncepta pteranodontida. S. Christopher Bennett i Alexander Kellner zaključili su da *Nyctosaurus* nije bio pteranodontid. Bennett je 1994. definirao kladus Pteranodontidae, koji je također uključivao vrste iz porodice Anhangueridae. Međutim, ostali nisu prihvatili tu definiciju. Na primjer, Alexander Kellner je dao nazive nekolicini dodatnih vrsta iz primjeraka koji su prethodno bili priključeni rodu *Pteranodon*, te je svrstao vrstu *P. sternbergi* u odvojen rod, pod nazivom *Geosternbergia*. Kellner je redefinirao pteranodontide kao najbližeg zajedničkog pretka vrsta *Pteranodon longiceps*, *Geosternbergia sternbergi* i *Dawndraco kanzai*, i svih njegovih potomaka. Moguće je da u taj kladus spadaju niktosauridi. Analize koje je proveo David Unwin ukazale su na srodstvo među rodovima *Pteranodon* i *Nyctosaurus*, te je koristio naziv Pteranodontia za kladus koji sadrži ta dva roda.

Bilješke
--------

1. ↑  Bennett, S. C. (1994). "Taxonomy and systematics of the Late Cretaceous pterosaur *Pteranodon* (Pterosauria, Pterodactyloidea)", *Occasional Papers of the Museum of Natural History*, University of Kansas, Lawrence, **169**: 1-70
*Spomenik multikulturalizmu*, djelo Francesca Perillija (Toronto, Kanada). Četiri jednaka spomenika nalaze se u sljedećim gradovima: Buffalo City, Južna Afrika; Changchun, Kina; Sarajevo, Bosna i Hercegovina i Sydney, Australija.
**Multikulturalizam** je ideologija koje potiče na institucionalizaciju zajednica koje imaju mnoge kulture. U suštini to se odnosi na demografsku sliku nekog mjesta, i to na organizaciji školstva, susjedstva, gradova, i nacija.

U političkom kontekstu, ovaj pojam se koristi na razne načine, s jedne strane traži se jednakost između raznih kultura unutar jednog društva, do poticanja čuvanja raznolikosti kultura.

Multikulturalizam je u kontrastu sa kulturnom asimilacijom i obično se naziva "salatnom zdjelom" za razliku od "kotla za taljenje"

Povezano
--------

* Višenarodna država
* Bratstvo i jedinstvo
* Višejezičnost

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Anne-Marie Mooney Cotter, Culture clash: an international legal perspective on ethnic discrimination,  , 28 February 2011, Ashgate Publishing, Ltd.isbn: 978-1-4094-1936-5, strana 13
4. ↑   , strana 31, Guide to Western Canada