recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Georg Gros** (nem. *George Grosz*; \* 26. jul 1893, Berlin – † 6. jul 1959, Berlin) je bio nemački grafičar i slikar. 

U Parizu je nakon dodira s futurizmom i dadaističkim ekscesima prešao na političku i socijalnu karikaturu u satiričkim časopisima. Njegov likovni izraz je nemilosrdna kritika nemačkog militarizma i buržoaske klase. Od nemačkog haosa posle Prvog svetskog rata do prvih simptoma nacističkog terora svoju likovnu dokumentaciju objavljivao je u ciklusima grafike: „Bog je s nama", „Lice vladajuće klase", „Evo čoveka" Od slika itiču se „Pomrčina sunca" i „Nemačka, jedna zimska bajka". 1932. iselio se u SAD, gde je radio crteže za knjige. Uspomene svog života objavio je 1931. u Nemačkoj, a 1946. u Njujorku pod nazivom "Malo da i veliko ne".

Gros je učestvovao u Spartakističkom ustanku 1919. nakon koga je kraće vreme bio član KP Nemačke; nju je napustio posle posete Sovjetskoj Rusiji 1922. gde ga je razočarao totalitarni karakter komunističke vlasti. Nemačku je napustio pred nacističkim progonima i utočište našao u SAD čiji je državljanin postao 1938. Posle drugog svetskog rata se vratio u Nemačku i živeo u Berlinu. Tamo je i umro od posledica pada niz stepenice nakon jedne noćne pijanke.

Pojavljuje se kao lik u filmu *Maks* iz 2002. godine, gde ga tumači škotski glumac Kevin MekKid.

Eksterni linkovi
----------------

* - Ten Dreams Galleries
* Arhivirano 2012-01-13 na Wayback Machine-u - Mario Vargas Llosa on George Grosz in *TATE ETC.* magazine Spring

2007

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **George Grosz** |
**Kosorići** je naselje u opštini Šavnik u Crnoj Gori.

Istorija
--------

Selo datira iz srednjeg vijeka, što potvrđuje i seoska Crkva posvećena Svetom Nikoli koja je sagrađena u tom dobu. Bratstvo Kosorići je u bliskom srodstvu sa Cerovićima, Vulovićima i Đurđićima ( po narodnom predanju od četiri brata ) i oni su jedni od rodonačelnika drobnjačkog plemena. Iz tog sela potiču devet vojvoda, od kojih su najznačajniji vojvoda Ilija Kosorić I, vojvoda Ilija Kosorić II i Otaš Kosorić. Vojvoda Otaš Kosorić je zakratko oslobodio Nikšić od Turaka u 18 vijeku. Žena vojvode Ilije Kosorića II , Anđelija je osvetivši muža, ubila pljevaljskog pašu Selmanovića na Jezerima kod Žabljaka i to mjesto se naziva Pašina Voda. Milija Srdanović, sin Srdana Kosorića, po kome ogranak Kosorića i uzima prezime Srdanović, je bio jedan od glavnih organizotora ubistva Smail-age Čengića na Mljetičku 1840 godine. 

Crkva u Kosorićima je nakon razure od strane paše Miljevine 1809 godine, obnovljena 1869 godine trudom Filipa Srdanovića i njegove braće, što svjedoči i natpis iznad ulaznih vrata u crkvu.

Kosorići i Srdanovići su opjevani u brojnim narodnim epskim pjesmama, kao jedna od značajnijih porodica u Srpstvu.O njima su pjevali i pisali između ostalih Kralj Nikola, Jovan Sundečić, Andrija Luburić, Hadži Radovan Bećirović Trebješki.

Za zasluge u odbrani Srpstva je više njih odlikovano Medaljom Obilića.

U Drugom svjetskom ratu, Srdanovići su se u potpunosti priključili partizanskom pokretu gdje su se junaštvu istakli i ostavili kosti širom bivše Jugoslavije ( Jagoš, Ilija, Sulumija, Aleksa i ostali vitezovi ).
Narodni heroji Pero i Svetozar Kosorić,rođeni u Sokocu i Han Pijesku na Romanijskoj regiji.
Svetozar je herojski poginuo na početku rata u borbi protiv nijemaca i ustaša.
Pero Kosorić je bio istaknuti komandant partizanskih jedinica NOVJ a poslije rata komandant armije i pomoćnik SSNO.
Umro je kao aktivni oficir u činu general-pukovnik.
Ostaće i zapamćeni kao istaknuti i čestiti plemenici Jovan Ljubisavljev, Jovan Rodov, Živko Karov, Mijailo Tripkov i ostali.

Selo je trenutno, skoro bez stanovnika. Jedino boravi Nikola Srdanović, praunuk Živka Karova.

  

  


| * p
* r
* u
Opština Šavnik |
| --- |
| Bare • Boan • Godijelji • Gornja Bijela • Gornja Bukovica • Grabovica • Dobra Sela • Donja Bijela • Donja Bukovica • Dubrovsko • Duži • Komarnica • Krnja Jela • Malinsko • Miloševići • Mljetičak • Mokro • Petnjica • Pošćenje • Previš • Pridvorica • Provalija • Slatina • Strug • Timar • Tušina • **Šavnik** |
**Gao Anagong** (高阿那肱) (? - 18. novembar 580) bio je kineski velikodostojnik na dvoru dinastije Sjeverni Qi. Karijeru je započeo u vojsci, gdje se istakao streličarskim i jahačkim vještinama, ali i sposobnošću laskanja. Zbog nje je napredovao u službi sve dok u doba cara Gao Weija nije postao jedan od njegovih najbližih suradnika. Tada se povezao sa klanom vezanim oko bivše careve dojilje Lu Lingxuan - zajedno sa njenim sinom Mu Tipom i Han Zhangluanom je činio tri najmoćnija službenika u državi. Kineski historičari ga opisuju kao ne tako korumpiranog kao ostala dvojica, ali jednako nesposobnog. Godine 577. je državu Sjeverni Qi napala susjedna država Sjeverni Zhou, zbog čega je Gao Wei odlučio pobjeći iz prijestolnice Ye. Gao Anagong je, pak, tada izdao Gao Weija, davši mu lažne imnformacije omogućivši njegovo zarobljavanje od strane trupa Sjevernog Zhoua. Car Wu od Sjevernog Zhoua ga je zbog toga bogato nagradio, omogućivši mu da služi kao guverner njemu, a potom sinu Xuanu. Kada je car Xuan 580. umro, vlast je kao regent preuzeo njegov tast Yang Jian. Protiv njega se pobunio Yuchi Jiong, a kome se priključio i Gao Anagong. Njega, i druge pobunjene generale je Yang Jian porazio; Gao Anagong je potom zarobljen i pogubljen.

Izvori
------

1. ↑  Academia Sinica Chinese-Western Calendar Converter Arhivirano 2010-05-22 na Wayback Machine-u.
2. ↑  *Zizhi Tongjian*, vol. 174.

* *Knjiga Sjevernog Qija*, vol. 50.
* *Historija Sjevernih dinastija*, vol. 92.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 170, 171, 172, 173, 174.
**Geolog** je osoba koja doprinosi naučnoj geologiji, proučavajući strukturu u fizičke procese na Zemlji.

Obuka i obrazovanje
-------------------

Obrazovanje geologa u pravilu sadrži sadržava stjecanje znanja iz kemije, fizike, matematike, a ponekad i biologije, a uz to se na geološkim katedrama proučavaju posebni predmeti kao što su; vulkanologija, hidrologija i stijene te mineralologija. Većini geologa su također važne vještine vezane uz GIS i druge kartografske tehnike. Studenti geologije ponekad znaju provesti ljetne raspuste živeći i radeći u terenskim uvjetima zajedno sa svojim nastavncima. Tečajevi iz geologije znaju biti prilično korisni studentima geografije, inženjerstva, kemije, urbanizma, argeologije, ekologije i drugih disciplina.

Karijere u geologiji
--------------------

Profesionalni geolozi su obično zapolseni u širokom dijapazonu vladinih službi, privatnih tvrtki, te neprofitnih i akademskih institucija. Lokalne, regionalne i nacionalne vlasti upošljavaju geologe kako bi uz njihovu pomoć planirali i procjenjivali iskopavanja, građevinske lokacije, ekološke aspekte gradnje, pripremljenost za prirodne katastrofe te istraživali prirodne resurse.

Povezano
--------

* Popis geologa

***Geolog*** na Wikimedijinoj ostavi
**Gubari** *(Lymantriidae)* porodica su leptira velikih krila (promjera do 10 cm). 

Gusjenica zlatokraja *(Euproctis chrysorrhoea)*
Gusjenica hrastova gubara *(Lymantria dispar)*

Izgled
------

Odrasla ženka je bijelih krila, smeđeg abdomena, a mužjak tamnosmeđ sa tamnim izlomljenim pojasevima. Raspon krila kod ženke je do 10 cm, a kod mužjaka 5 cm. Mužjaci imaju perastija ticala.

Razmnožavanje
-------------

Ženka snese i do 2 000 jaja koja ostavlja na kori drveta u obliku nakupina pokrivenih dlakama sa svog zatka pa nalikuju gubi (odatle ime). Iz jaja izlaze male gusjenice koje se penju u krošnju i nagrizaju listove domaćina. Često prelaze na drugo drveće, no kukulje se na matičnom stablu.

Gusjenice su plavkastosmeđe, dlakave, sa redovima plavih i crvenih točaka.

Kukuljica je duga do 3 cm, smeđe boje.

Stanište
--------

Žive u listopadnim šumama i parkovima, najčešće se hrane lišćem hrasta, bukve, graba, tople. U velikom broju mogu biti najdestruktivniji su štetnici bjelogoričnog drveća.

Vrste
-----

Poznato je oko 2 500 vrsta a u Hrvatskoj su najčešći: hrastov gubar ili gubar glavonja *(Lymantria dispar),* topolin gubar *(Stilpnotia salicis)*, zlatokraj *(Euproctis chrysorrhoea).*

Izvori
------

1. ↑  Radovan Kranjčev, Leptiri Hrvatske, Veda d. o. o. Križevci, 2009. ISBN 978-953-96657-8-2

***Gubari*** na Wikimedijinoj ostavi
**Drago Marković** (Kučine kraj Splita, 5. studenog 1901. – Šekovići, 17. srpnja 1943) bio je sudionik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

Životopis
---------

Rođen je 5. studenog 1901. godine u selu Kučine kraj Splita, u težačko-radničkoj obitelji. Nakon što se zaposlio u tvornici cementa u Solinu, uključio se u radnički pokret. Sudjelovao je u nizu štrajkova i demonstracija. Ubrzo je postao član Komunističke partije Jugoslavije.

Sudionik Narodnooslobodilačke borbe bio je od 1941. godine. Organizirao je skupljanje oružja za ustanak i sudjelovao u akcijama udarnih grupa protiv okupatora. Prilikom formiranja Splitskog partizanskog odreda 11. kolovoza 1941. Drago je postavljen za zapovjednika voda. U ožujku 1942. godine formiran je Mosorski partizanski odred, a Drago je postao njegov borac. Prilikom formiranja Druge dalmatinske brigade, postavljen je za partijskog rukovoditelja i zamjenika političkog komesara Prve čete Trećeg bataljuna. Sa brigadom je, 1943. sudjelovao u bitkama na Neretvi i Sutjesci.

Poginuo je 17. srpnja 1943. godine kada su njemački vojnici i ustaše iz Tuzle iznenada napali partizansku bolnicu u Šekovićima u kojoj se oporavljao.

Ukazom predsjednika Federativne Narodne Republike Jugoslavije Josipa Broza Tita, 27. studenog 1953. godine, proglašen je za narodnog heroja.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Ratna kronika Splita 1941-1945:Drago Marković, preuzeto 25. studenog 2013.
**Dragodid** je naselje u Hrvatskoj, nalazi se u gradu Komiža u Splitsko-dalmatinskoj županiji. Prema popisu stanovništva iz 2011. naselje nije imalo stanovnika. Naselje se nalazi na sjeverozapadu otoka Visa, oko pedesetak minuta hoda od Komiže. U blizini naselja nalaze se uvale Dragodid i Zokamica.

Povijest
--------

Naselje je osnovano početkom 19. stoljeća od težačke obitelji Suić. Naselje je napušteno sredinom 20. stoljeća, danas ima povremeno stanovnike. Prvi doseljenik bio je Mate Suić.
Dragodid je mlađi od okolnih naselja (Rudine, Konjska Glava, Batol i Sv. Bjož). Usprkos tome postao je stjecajem okolnosti centar.

Od 2002. godine obližnji mještani i dobrovoljci obnavljaju naselje tako da grade suhozide.

Stanovništvo
------------

Prema popisu iz 2011. godine naselje nije imalo stanovnika. Naselje prema popisu stanovništva iz 2011. godine nije imalo domaćinstava.

Naselje je osnovala obitelj Suić, stanovništvo Dragodida je raslo sve do prve polovice 20. stoljeća.

Vidi još
--------

* Popis napuštenih naselja u Hrvatskoj
* Abecedni popis naselja u Republici Hrvatskoj

Izvori
------

* Selo Dragodid Arhivirano 2014-06-11 na Wayback Machine-u
* Turistička zajednica Grada Komiže[*mrtav link*]
* Izlet na Vis

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Dragodid** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
Katedrala u Ribeu
Nekadašnja rimokatolička **biskupija Ribe** postojala je u današnjoj Danskoj od 10. do 16. vijeka. Teritorija joj je obuhvaćala današnje danske okruge Ribe, Vejle and Ringkøbing i dio Južnog Jyllanda. Prvi pokušaji osnivanja biskupije datiraju iz 860. i vremena Svetog Ansgara, ali je ona 888. uništena od strane pagana poslije smrti Ansgarovog nasljednika i učenika Svetog Remberta. Godine 948. je Adaldag, bremenski nadbiskup, kao prvog biskupa Ribea imenovao Svetog Leofdaga, koji će, po predaji, umrijeti mučeničkom smrću od ruke pagana. Usprkos toga, do vremena trećeg biskupa se kršćanstvo na području biskupije sve više učvrstilo. Godine 1060. je došlo do reorganizacije prilikom koje je područje Jutlanda sjeverno od Kongee podijeljeno u četiri biskupije - Ribe, Aarhus, Viborg i Vestervig (Børglum). Sve četiri su ispočetka bile sufragani Nadbiskupije Bremen, a od 1104. novoosnovane Biskupije Lund. Godine 1145. je kao sjedište biskupije podignuta znamenita Katedrala u Ribeu. Za vrijeme Reformacije se Ivar Munk, biskup Ribea, protivio prelasku Danske na protestantizam; nakon neuspjelih pokušaja da spriječi izbor kralja Christiana III godine 1534. je odstupio u korist svog nećaka Olafa Munka. On je 1536. godine zatvoren, ali je pušten nakon što je obećao da će se odreći katoličke vjere i oženiti. Kao nagradu za prijelaz na protestantizam je naslijedio sva zemljišta nekadašnje biskupije.

Izvori i eksterni linkovi
-------------------------

* Catholic Encyclopedia: Ancient See of Ribe in Denmark (Jutland)
**Georgije Mouzalon** (Γεώργιος Μουζάλων, *Geōrgios Mouzalōn*) (o. 1220. – 25. kolovoza 1258.) bio je grčki plemić.

Životopis
---------

Georgije je rođen oko 1220. u Adramytteionu (Άδραμύττειον; Edremit). Njegovi su roditelji nepoznati, ali se njegova obitelj spominje već u 11. st. Bio je „skromna podrijetla", brat Andronika i Teodora. Oni su postali prijatelji cara Teodora II. Laskarisa. Odgojeni su s njim u njegovoj palači kao njegovi paževi (*paidopouloi*). Imali su barem dvije sestre.

Car Teodor je stupio na tron 1254. te je uzdigao Georgija i njegovu braću na visoke položaje. Teodor je veoma volio Georgija, nazivajući ga bratom i iznimno ga cijeneći, što su mnogi zamijetili. Moguće je da je njihova ljubav sadržavala i homoromantične elemente, poput ljubavi engleskog kralja Edvarda II. i Piersa Gavestona.

Georgije je podržavao cara u svemu. Kad je car jednom otišao na put, upravo je Georgije bio njegov regent. Car je Georgija učinio *prōtosebastosom* i *protovestiariosom*, a smislio je i poseban naslov za njega – *megas stratopedarchēs*.

Iznimna Teodorova ljubav prema Georgiju jako je zasmetala plemićima koji su patili pod carevom vladavinom. Kako bi još više uzdigao Georgija, Teodor ga je oženio plemkinjom Teodorom Paleolog, koja je bila nećakinja plemića Mihaela, koji je poslije postao car Mihael VIII. Paleolog. Čini se da Georgije nije imao djece.

Teodor II. Laskaris
Nakon Teodorove smrti, Mihael je naredio ubojstvo Georgija, što se i zbilo, premda je Teodora pokušala spriječiti ujaka, koji joj je rekao da joj je najbolje da šuti.

Izvori
------

1. ↑  Kazhdan, Alexander Petrovich (1991). *Oxford Dictionary of Byzantium*.
2. ↑  Makripoulias, Christos (10 October 2005). "Mouzalon Family". *Encyclopedia of the Hellenic World, Asia Minor*. *Foundation of the Hellenic World*.
3. ↑  Geanakoplos, Deno John (1959). *Emperor Michael Palaeologus and the West, 1258–1282: A Study in Byzantine-Latin Relations*. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press.
**Gromosław Józef Czempiński** (12. listopada 1945. Oborniki) je bivši poljski obavještajac koji je 1990. godine zapovjedao Operacijom Samum u kojoj su agenti CIA-e i DIA-e tajno evakuirani iz Iraka prije početka Zaljevskog rata.

Czempiński je u razdoblju od 1. prosinca 1993. do 9. veljače 1996. bio ravnatelj bivše poljske sigurnosno-obavještajne agencije UOP te ima čin brigadnog generala.

Karijera
--------

Czempiński je diplomirao ekonomiju 1970. na Sveučilištu u Poznańu. Dvije godine nakon toga zapošljava se u tajnoj službi kao njen glasnogovornik. Godinu potom završava obuku u centru za obuku osoblja u bazi kraj sela Stare Kiejkuty. Nakon toga radi u poljskom generalnom konzulatu u Chicagu a kasnije u poljskoj diplomatskoj misiji pri UN-u u Ženevi.

1990. postaje obavještajac UOP-a a iste godine zapovjeda Operacijom Samum kojom su tajno evakuirani američki obavještajci iz Iraka. Oni su tamo pratili kretanja iračke vojske te izrađivali precizne karte o pozicijama vojnih postrojenja u Bagdadu. Cijela operacija je bila veoma riskantna jer su u slučaju identifikacije mogli biti ubijeni dok je iračka tajna služba u to vrijeme sumnjala na američko-poljsku suradnju. Budući da je cijela operacija uspjela, američka vlada je otpisala polovicu poljskog vanjskog duga koji je iznosio 16,5 milijardi USD dok je Czempińskog odlikovao američki predsjednik George Bush st. Također, uz američku suradnju, formirana je specijalna vojna jedinica koju je njen prvi zapovjednik Slawomir Petelicki nazvao GROM, u čast Gromosława Czempińskog.

Nakon vojnog umirovljenja u travnju 1996. Czempiński je radio u upravnim odborima i menadžmentu brojnih kompanija kao što su PZL Mielec, FORCAN, BRE Bank, WAPARK, MOBITEL, Szeptel, The Quest Group i Eco Recycling Investment a davao je i usluge poslovnog savjetovanja.

Od 1999. do 2012. obnaša dužnost predsjednika varšavskog aero kluba a od 2005. do 2010. je predsjednik nacionalnog aero kluba.

2009. godine je u interviewu za jedne poljske dnevne novine izjavio da je bio jedan od osnivača nacionalne stranke Građanska platforma.

22. studenog 2011. uhićen je po nalogu Središnjeg antikorupcijskog ureda zbog sumnje da je nezakonito prisvojio 1,4 milijuna eura tijekom privatizacije tvrtke STOEN.

Izvori
------

1. ↑  During Gulf War, Polish Agents Saved 6 American Spies
2. ↑  „GROM Group - O nas". Arhivirano iz originala na datum 2013-07-03. Pristupljeno 2013-04-07.
3. ↑  „Czempiński: Dałem początek PO". Arhivirano iz originala na datum 2014-01-03. Pristupljeno 2013-04-07.
4. ↑  Generał C. usłyszał zarzuty w związku z prywatyzacją STOEN-u

Vanjske poveznice
-----------------

* Czempiński – życie nieznanego tenora Arhivirano 2015-09-20 na Wayback Machine-u
* Jak CIA poznała się z UOP
**Drugi sveti rat** se vodio godine 449/448. pne. kao posredan sukob između Atene i Sparte u okviru tzv. Prvog peloponeskog rata. 

Neprijateljstva su izbila kada je Fokida zauzela Delfi zajedno s proročištem. Amfiktionska liga je zboga u pomoć pozvala Sparta|Spartu čija je vojska bez problema Delfe ponovno učinila nezavisnim. Međutim, Fokida je tradicionalno uživala savezništvo Atene, te je godine 448. pne. atenski državnik Periklo na čelu atenske vojske poduzeo pohod na Delfe.  S obzirom da se spartanska vojska bila povukla, Atenjani su bez problema nametnuli svoju volju Delfima, odnosno ponovno uspostavili fokiđansku vlast nad proročištem.

Neki historičari kasnija neprijateljstva u susjednoj Beotija|Beotija, odnosno bitku kod Koroneje, također svrstavaju u Drugi sveti rat.

Izvori
------

1. ↑  M. Dillon, *Pilgrims and Pilgrimage in Ancient Greece*, 51
2. ↑  Thucydides, I, 112 and Plutarch, *Pericles*, XXI

| * p
* r
* u
Sveti ratovi |
| --- |
| Prvi sveti rat • Drugi sveti rat • Treći sveti rat • Četvrti sveti rat |
Georgije Popović, episkop temišvarski (kopija po izgubljenom originalu iz 18. veka) ulje na platnu.
**Georgije Popović** (slavenosrpski: Георгије Попович; 1701-1754) je bio pravoslavni niški mitropolit (1735-1740), a potom temišvarski episkop (1745-1754 ili 1757).

Rođen je 1701. u Starom Vlahu. Patrijarh Arsenije IV Jovanović postavio ga je 3. avgusta 1735. za mitropolita Niškog. Prebegavši u Austriju zajedno sa Arsenijem IV, godine 1745. uspeva da postane temišvarski episkop. Sagradio je episkopsku rezidenciju u Temišvaru, Sabornu crkvu Vaznesenja Gospodnjeg, zatim, 1750. triptihon za manastir Studenicu, a 1751. živopiše oltarski prostor manastira Krušedola. Umro je 1. decembra 1754. i sahranjen u temišvarskoj Sabornoj crkvi.

Dositej Obradović ga je u knjizi *Život i priključenija* prikazao kao slobodoumnog i prosvećenog mislioca. On piše da je episkop Georgije tumačio Isusovu parabolu o drvetu i plodovima („*Poznajte drvo od ploda njegova ... neplodno drvo seče se i na vatru meće*") protiv neženjenih, neradnih i prosjačnih srpskih kaluđera, koje treba ukinuti, a "na manastirske posede familije naseliti, a manastire u škole, u bolnice i u vaspitališta sirote narodne dece preobratiti."

Izvori
------

1. ↑  SLIKARSTVO TEMIŠVARSKE EPARHIJE
2. ↑  ГЕОРГИЈЕ ПОПОВИЋ, митрополит нишки и белоцрквенски[*mrtav link*]
3. ↑  „Dositej Obradović: „Život i priključenija", u Antologiji srpske književnosti". Arhivirano iz originala na datum 2013-01-09. Pristupljeno 2012-09-26.

Vanjske veze
------------

* Beseda episkopa Georgija (u Dositej Obradović, "Život i priključenija")
**Drugi lionski koncil** održan je od 7. do 12. maja 1274. u katedrali sv. Ivana Krstitelja i sv. Etiennea u Lyonu, za pontifikata pape Grgura X. Taj koncil Katolička crkva smatra 14. ekumenskim koncilom.

Karakteristike i historija
--------------------------

Grgur X. organizirao je taj koncil, nakon što je bizantski car Mihajlo VIII dao uvjerenja da je pravoslavna crkva spremna za ponovno ujedinjenje sa Katoličkom crkvom i Rimom.

Već 1272. godine, papa planira sazvati Drugi lionski koncil. Važan je među ostalim, zbog pokušaja spajanja s istočnim pravoslavnim Crkvama. Od 1054. između Pravoslavne i Katoličke crkve postoji raskol.

Papa je na Drugom lionskom koncilu također pokušao okončati borbu između sukobljenih plemića u Italiji. Koncil je također najavio stroža pravila prilikom izbora pape u konklavama. Između 1268. i 1271. nije bilo pape, jer se kardinali nisu suglasili tko će biti papa. Također su dogovoreni planove za slijedeći križarski rat. 

Na koncilu je trebao sudjelovati i vrlo ugledni dominikanski teolog sv. Toma Akvinski, ali je umro na putu do koncila. Sudjelovali su ugledni teolozi sv. Albert Veliki i sv. Bonaventura, koji je bio duša koncila. Radeći oko ujedinjenja istočne crkve s zapadnom, teško oboli i naskoro umre, oplakan od čitavog koncila. Grgur X. održao mu je govor, istaknuvši, kako je Crkva smrću Bonaventurinom "inaestimabile damnum perpessa", i naredio svećenicima čitavog svijeta, da svaki čita jednu misu za njegovu dušu.

Izvori
------

1. 1 2  „*Councils of Lyon*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 23.3. 2018.

Vanjske veze
------------

* *Councils of Lyon* (`en`)

| **Ekumenski sabori** |
| --- |
| Pravoslavni i katolici | Prvi nicejski sabor | Prvi carigradski sabor | Efeški sabor | Kalcedonski sabor | Drugi carigradski sabor | Treći carigradski sabor | Sabor »Quinisextum« | Drugi nicejski sabor |
| Dio pravoslavnih | Četvrti carigradski sabor | Peti carigradski sabor |
| Katolička Crkva | Četvrti carigradski sabor | Prvi lateranski koncil | Drugi lateranski koncil | Treći lateranski koncil | Četvrti lateranski koncil | Prvi lionski koncil | Drugi lionski koncil | Koncil u Vienni | Koncil u Pisi | Koncil u Konstanzu | Firentinski koncil | Peti lateranski koncil | Tridentski koncil | Prvi vatikanski koncil | Drugi vatikanski koncil |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 126161868
* GND: 4114470-3

 |
**Drugi Nicejski sabor**, održan u Niceji od septembra do oktobra 787, sazvala je carica Irena, namjesnica Konstantina VI, da bi se izjasnilo o kultu poštovanja ikona.

Lav III Isavrijanac izdaje 727. godine edikt kojim zabranjuje poštovanje ikona i načelno slikovito predstavljanje, smatrajući to pravim idolopoklonstvom. Car imenuje ikonobornog patrijarha, a od pape Grgura II, koji bijaše izopćio ikonoborce, izuzima pokrajinu Ilirik ispod papske nadležnosti i predaje ga pod nadležnost Carigrada. Njegov nasljednik Konstantin IV Kopronim saziva Sabor 754. godine u Carigradu,koji osuđuje poštovanje ikona i isključuje ikonofile, uključujući i Jovana Damaskina, najljućeg branioca poštovanja ikona. Carica Irena, podrškom patrijarha Tarasija i pristankom pape Adrijana I, saziva drugi Sabor, također u Niceji (350 otaca), koji poništava odluke Sabora iz 754. godine i formuliše učenje da predmet poštovanja jeste ličnost predstavljena na ikoni, i da treba praviti razliku između obožavanja (λατρεια), koje priliči samo Bogu, i poštovanja (προσκυνησις) koje dolikuje svetima. Sabor nisu prihvatile Crkve u carstvu Karla Velikog (Njemačka, Francuska, Španija). Sabor u Frankfurtu 794. godine i Karlovske knjige izjašnjavaju se protiv poštovanja ikona.

Uz svu otvorenu opoziciju patrijarha Nikifora, Teodora Studita i načelno monaha, ikonoborstvo opstaje blagodareći otvorenom gonjenju pravoslavnih od strane bizantijskih careva. Tek pod caricom Teodorom kult ikona ponovo je uspostavljen (842); u spomen na taj događaj ustanovljena je Nedelja Pravoslavlja, prve nedelje Uskršnog posta. Ikonoborstvo je poslednja jeres koja je bila predmet ekumenskog sabora.

Vanjske veze
------------

* Članak o drugom Nicejskom saboru na katoličkoj enciklopediji (`en`)

| **Ekumenski sabori** |
| --- |
| Pravoslavni i katolici | Prvi nicejski sabor | Prvi carigradski sabor | Efeški sabor | Kalcedonski sabor | Drugi carigradski sabor | Treći carigradski sabor | Sabor »Quinisextum« | Drugi nicejski sabor |
| Dio pravoslavnih | Četvrti carigradski sabor | Peti carigradski sabor |
| Katolička Crkva | Četvrti carigradski sabor | Prvi lateranski koncil | Drugi lateranski koncil | Treći lateranski koncil | Četvrti lateranski koncil | Prvi lionski koncil | Drugi lionski koncil | Koncil u Vienni | Koncil u Pisi | Koncil u Konstanzu | Firentinski koncil | Peti lateranski koncil | Tridentski koncil | Prvi vatikanski koncil | Drugi vatikanski koncil |
Gepidska kraljevina u svom najvećem obimu (539-551. godine)

**Gepidi** su bili germansko pleme koje je poznato po tome što su porazili Hune nakon smrti Atile. Gepidi se najpre spominju oko 260. godine, kada su zajedno sa Gotima napali Dakiju u koju se konačno naseljavaju u VI veku.

Prema Jordanu, ime Gepidi potiče od gotske reči „gepanta" što znači „spor", jer su Gepidi zaostajali u seobi iz Skandinavije.

Hunski vazali
-------------

Godine 375. Huni ih potčinjavaju. Postavši hunski vazali učestvovali su u čuvenoj bici 20. juna 451. godine na Maurikijevim poljima (Campus Mauriciacus), koju je vodio hunski vođa Atila. U toj bici na jednoj strani su se borili Huni i niz germanskih plemena, među kojima Gepidi i Ostrogoti, dok su na drugoj strani bili Galo-Rimljani i takođe germanska plemena, između ostalih Vizigoti sa njihovim kraljem Teodorihom II, koji je našao svoju smrt na ovom bojištu. Nakon Atiline smrti godine 454. Gepidi i Ostrogoti i druga germanska plemena pobunila su se protiv Huna i pobedila ih.

Na vrhuncu moći
---------------

Gepidi su time dobili hunske teritorije u Dakiji, a sa Rimskim carstvom su sklopili častan mir. Usledila su rivalstva sa Ostrogotima, pri čemu Gepidi gube bitke i bivaju potisnuti. Zenit dostižu oko 537. godine kada zauzimaju Srem i okolinu Beograda. Grad Sirmijum (današnja Sremska Mitrovica) postaje središte gepidske države, a gepidski kralj Kunimund kovao je zlatnike u ovom gradu.

Sukobi sa Langobardima
----------------------

Vizantijsko carstvo se udružuje 546. godine sa Langobardima (još zvanim i Lombardima) da bi isteralo Gepide. Gepidi su slabili u borbi sa Langobardima, koji su živeli na teritoriji današnje Slavonije. Time se otvarao prostor prodoru Slovena i Avara. Godine 552. Langobardi su porazili Gepide u jednoj bici, ali neprijateljstva su se nastavljala.

Konačan poraz od Avara
----------------------

Langobardi pozivaju Avare da im pomognu u borbi protiv Gepida. Avari su to učinili sa takvim uspehom i surovošću da su Langobardi, uplašeni novim saveznicima, otišli prema Apeninskom poluostrvu (zaustavili su se u današnjoj Lombardiji, kojoj su dali ime). Avari su time konačno porobili Gepide 567. godine, otvorivši potpuno prostor prodoru Slovena.

Literatura
----------

* Petar Milošević, Arheologija i istorija Sirmijuma, Novi Sad, 2001.
* Dragan Brujić, Vodič kroz svet Vizantije, Beograd, 2004.
* Dr Aleksa Ivić, Istorija Srba u Vojvodini, Novi Sad, 1929.
* Dr Dušan J. Popović, Srbi u Vojvodini, knjiga 1, Novi Sad, 1990.
* Milan Tutorov, Mala Raška a u Banatu, Zrenjanin, 1991.
* Milan Tutorov, Banatska rapsodija - istorika Zrenjanina i Banata, Novi Sad, 2001.

Vanjske veze
------------

***Gepidi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mapa seobe Gota i Gepida
* Mapa Gepidske države Arhivirano 2011-07-21 na Wayback Machine-u
* Mapa Gepidske države
* Mapa gepidskih naselja u Transilvaniji i Banatu Arhivirano 2009-10-26 na Wayback Machine-u
**Krešimir Dolenčić** (Zagreb, 1962.) je hrvatski kazališni redatelj.

Po završetku Klasične gimnazije i srednje glazbene škole "Pavao Markovac" upisuje kazališnu režiju na Akademiji za kazalište, film i televiziju Sveučilišta u Zagrebu. Tijekom studija osniva kazališnu grupu za koju piše tekstove i režira. U svojoj redateljskoj karijeri postavio je preko 50 dramskih i opernih predstava u Hrvatskoj, Sloveniji, SAD-u, Velikoj Britaniji, Njemačkoj i Kini.

Godine 1994. dobio je nagradu Europske udruge festivala za mlade umjetnike Denis de Rougement. Iste je godine režirao na festivalu u Dartingtonu. 2000. godine na međunarodnom festivalu u Šangaju režirao je Verdijevu Aidu, operu s 2300 sudionika, a 2003. godine to isto ponavlja u Pekingu, kao najveću opernu predstavu svih vremena (2800 sudionika na pozornici)

Predavao je glumu kao asistent profesora na Akademiji dramskih umjetnosti u Houstonu i Londonu. 

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **filmskom režiseru** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Krunica
**Krunica** ili **ružarij** katolička je molitva.

Porijeklo imena
---------------

Riječ "krunica" umanjenica je od riječi "kruna", a uveo ju je mistik dominikanac Heinrich Seuse iz Konstanze. U njegovo vrijeme bio je običaj među zaljubljenima, da se međusobno darivaju krunama – vijencima ruža. To ga je navelo na ideju da Bl. Djevici Mariji isplete vijenac od 150 ruža, i tako je nastao dvostruki naziv krunica i ružarij.

Opis molitve
------------

Prikaz načina na koji se moli krunica
Sastoji se od niza molitvi pod nazivom Zdravo Marija. Na početku svakih deset Zdravo Marija umetnut je Oče naš, koji molitvu dijeli na desetice, nakon kojih se izgovara Slava Ocu. Krunica ima pet desetica.
Sastoji se od 15 otajstava, koja su podijeljena na tri jednaka dijela tj. tri, tematska kruga, koji obuhvaćaju Isusov život i tako se na temelju biblijskih teksta razmišlja o radosnim, svjetlosnim, žalosnim i slavnim otajstvima. U povodu Velikoga jubileja, 2000. g. papa Ivan Pavao II. uveo je četvrto otajstvo pod nazivom otajstvo svjetla.

Povijest molitve
----------------

Početkom 12. stoljeća na Zapadu, širila se praksa recitiranja molitve "Zdravo Marijo". Od te molitve, bio je poznat i recitiran samo njezin prvi dio anđeoski pozdrav, i Elizabetin blagoslov. Tek pred kraj 15. stoljeća, kada se raširio običaj moljenja "Sveta Marijo", bilo je pridodano izgovaranje imena Isus, i završni Amen. 

Njemački kartuzijanac Henrik Kalkar (1328. - 1408.) podijelio je 150 Zdravo Marija na 15 desetki između kojih je umetnuo molitvu Oče naš. Nekako u isto vrijeme nastaje legenda o nastanku krunice od strane svetog Dominika, utemeljitelja Reda dominikanaca, koju je osobito širio njegov subrat Alan de la Roche. 

Prvi dokument koji potvrđuje postojanje ili pokušaj, da se ujedini molitva ponavljanja Zdravo Marija s meditacijama otajstava uzetih iz Biblije, dolazi iz 15. stoljeća. Između godine 1410. i 1439. kartuzijanac iz Kölna, Dominik Pruski, predlaže jednu novu formu prema kojoj je moljenje Zdravo Marija svedeno na 50 puta, ali je svakoj molitvi Zdravo Marijo pridodano određeni odlomak Evanđelja. Ti odlomci bili su raspodijeljeni tako, da ih je 14 razmatralo Isusov život prije početka javnog djelovanja; 6 njegovo javno djelovanje; 24 njegovu muku i smrt; te ostalih 6 Isusovo uskrsnuće , slavu i krunjenje Marijino. Ovakav način razmatranja otajstava spasenja dovest će i do podjele na tri velika otajstva: radosno, žalosno i slavno. Osobito u 15. stoljeću ova će vrsta molitve doživjeti svoj veliki procvat.

Nakon što se ova pobožnost jako raširila među vjernicima osjetila se potreba da se još oblikuje u smislu pojednostavljivanja. Godine 1521. dominikanac Alberto da Castello sveo je ova otajstva na svega 15, na način, da ih je formulirao tako, da bi se oni razmatrali u obliku kratkog teksta ili bi se jednostavno ponavljali kratki zazivi iza svakog moljenja prvog dijela Zdravo Marijo. Mnoga marijanska bratstva širom tadašnje Europe rado su prihvatila ovu pobožnost.

Eksterni linkovi
----------------

***Krunica (molitva)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Glavočić šiljoglav** (lat. *Pomatoschistus quagga*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Ova vrsta glavoča naraste do 6 cm duljine. Pronađen je na više lokacija u srednjem Jadranu, te se kod nas smatra brojnijom vrstom. Živi u priobalnom pojasu, na dubinama do 50 metara, najčešće na pjeskovitom dnu obraslom posidonijom. Žućkaste je boje, s bijelkastim predjelima na leđima. Mužjaci imaju 4 okomite tamne pruge, a ženke 3. Mužjaci također imaju tamnu mrlju na uzglavlju. Tijelo mu je prekriveno ljuskama, dok su vrat i glava goli.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavočić šiljoglav živi samo u Mediteranu, gdje je endemska vrsta i to na njegovom zapadnom dijelu, uključujući i Jadran.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Quagga goby (fishbase.org)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavočić šiljoglav** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavočić šiljoglav** |

***Glavočić šiljoglav*** na Wikimedijinoj ostavi
**Goose Green** (španjolski: *Prado de Ganso*, *Ganso Verde*) je najveće naselje na poluotoku **Lafonia**, dijelu Istočnog Falklanda u Falklandskom arhipelagu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Naselje leži u Kanalu Choiseul, na istočnom dijelu uske prevlake koja spaja Lafoniju sa ostatkom Istočnog Falklanda, 4 km sjevernije nalazi se drugo stočarsko naselje - Darwin.

*Goose Green* danas ima malu trgovinu (koja radi po potrebi) i mali travnati aerodrom. Blizu naselja je i najužniji most na svijetu *Bodie Suspension Bridge*, kao i olupina broda *Vicar of Bray*, ovaj brod sudjelovao je u kalifornijskoj zlatnoj groznici.

Farma *Goose Green* je najveća na arhipelagu sa 1 700 km2, dvostruko je veća od farme na susjednom Zapadnom Falklandu Port Howard ili *North Arm*.

Historija
---------

*Goose Green* je osnovan 1875. kao stočarsko naselje i pogon za preradu mesa.  
Tokom vremena ustalio se uzgoj ovaca, zlatno doba naselja bile su od 1922. kada je *Goose Green* bio sjedište *Falkland Islands Company*, i naselje sa dvesto stanovnika. 
Od Falklandskog rata 1982. broj stanovnika naselja je opao od 100 na današnjih 70.

### Goose Green za Falklandskog rata

*Goose Green* je bio okupiran od strane Argentinske vojske, tu je bio stacioniran garnizon od 1 000 vojnika. Gotovo svi stanovnici *Goose Greena* (njih oko 100) bili su zatvoreni u zgradi mjesne zajednice. Tako da se upravo kod *Goose Greena* odigrala jedna od prvih bitaka Falklandskog rata, kojoj je cilj bio oslobađanje taoca. Britanski komandosi uspjeli su pobjediti argentinsku vojsku i osloboditi zatvorene otočane.

Izvori
------

1. 1 2  „*A Chronology of events in the history of the Falkland Islands*" (engleski). Falkland Info. Pristupljeno 9. 04. 2012.
2. ↑  „*Goose Green* "(engleski). Falkland Islands Tourist Board. Pristupljeno 5. 04. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Goose Green*  na portalu Falkland Islands Tourist Board (`en`)
**Heraklijan** (latinski: , grčki: , ? - Kartagina, 7. mart 413) bio je zapadnorimski velikodostojnik koji se nakratko proglasio za rimskog cara. Prvi put se spominje godine 408. kao jedan od ubica vojskovođe Stilihona, a za čiji je čin ga je car Honorije nagradio mjestom guvernera Afrike. Na tom je mjestu svojom kontrolom opskrbe Rima žitom zaustavio planove vizigotskog kralja Alarika da preko marionetskog cara Priska Atala upravlja carstvom. Honorije je, nastojeći osigurati njegovu odanost, ukazom privremeno legalizirao donatističku herezu koja je u Sjevernoj Africi imala veliki broj pristalica. Heraklijan je proglašen konzulom. Kada su se Vizigoti povukli iz Italije, Heraklijan se 412. proglasio carem, te sa vojskom iskrcao u Italiji. Poražen je u borbi sa Honorijevim trupama, te pogubljen u Kartagini.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Imp. Caesar Honorius Augustus IX, Imp. Caesar Flavius Theodosius Augustus V** | **Konzul Rimskog Carstva**413 Služio/la uz: **Fl. Lucius** | Slijedi:**Fl. Constantius, Fl. Constans** |
Rough Edges drop-in centar, Darlinghurst, Sydney
**Drop-in centar** je uslužna agencija za mentalno oboljele, beskućnike, tinejdžere i druge populacijske skupine koja nudi mjesto gdje ljudi mogu dobiti hranu i druge usluge. Drop-in centar za mentalno zdravlje može pružati prijateljsko okruženje ljudima s duševnim bolestima i poremećajima mentalnog zdravlja. 

Za razliku od skloništa za beskućnike, drop-in centar za beskućnike ne pruža privremeni smještaj, već ima za cilj pružiti druge usluge ugroženim ili ranjivim skupinama u zajednici, uključujući beskućnike, osobe s ovisnostima i tinejdžere. Drop-in centri su obično otvoreni tokom dana. Neki obični drop-in centri mogu također služiti zimi ili ljeti kao centri za grijanje ili centri za hlađenje, te kao prenoćišta.

Mnogi drop-in centri pružaju besplatne usluge, dok neki naplaćuju malu naknadu.

Izvori
------

1. ↑  Homeless - Resources - Drop-in Centers. SF311. Archived from the original on 18 October 2016. Preuzeto 15 October 2016.
**Krešimir Zubak** (25. siječnja 1947.), bosanskohercegovački političar.

Životopis
---------

Krešimir Zubak rodio se je u Doboju 25. siječnja 1947. Diplomirao je pravo. U bivšoj Jugoslaviji radi kao sudac u Doboju. Ondje postaje predsjednik okružnog suda, najmlađi u bivšoj Jugoslaviji. Pred rat biva poslan u Ministarstvo pravosuđa BiH.

Početkom rata se vraća u Doboj. 1992. sudjeluje kao vojnik HVO u obrani Usore. 
Godine 1993. biva ranjen u neuspjeloj vojnoj operaciji oslobađanja Doboja i zauzimanja strateški važnog Putnikovog brda. Nakon operacije u Tešnju biva premješten na oporavak u Hercegovinu.

Priključuje se HDZ-u BiH. Nakon što je Mate Boban krajem 1993. smijenjen sa položaja, Zubak postaje predsjednik predsjedničkog vijeća Hrvatske Republike Herceg Bosne. Angažira se na uspostavljanju mira između HVO-a i ABiH u veljači 1994. i stvaranju Federacije BiH. Nakon toga je prvi predsjednik Federacije BiH i član Predsjedništva BiH. 

Godine 1995. odbija kao predstavnik bosanskohecegovačkih Hrvata potpisati Daytonski sporazum (umjesto njega to je učinio Jadranko Prlić), ali stavlja svoj potpis na njega u Elizejskoj palači u Parizu, 14. prosinca 1995. kada je ovaj Sporazum službeno potpisan. Tada odstupa od svih političkih funkcija.

Na izborima održanim 1996. godine izabran je kao predstavnik hrvatskog naroda za člana Predsjedništva BiH s 90% glasova Hrvata.

Godine 1998. izlazi iz HDZ BiH i osniva novu političku stranku, Nova hrvatska inicijativa (NHI). Razlozi razilaženja je težnja hercegovačkih Hrvata, koji su u HDZ-u BiH u premoći, da se stvori treći hrvatski entitet na teritoriju Hercegovine i zanemari položaj Hrvata u Posavini i Srednjoj Bosni.

Oženjen je i ima dva sina, također pravnici.

Izvori
------

1. ↑  Hrvatski list, br. 300, 24. lipnja 2010. "Prijeratni udbaš Krešimir Zubak ponovno preuzeo HSS u BiH!" (Autor: Domagoj Tolić), str. 39
**Driving Change Youth Initiative**  
| **Logo** |  |
| **Sjedište** | KampalaUganda |
| **Službeni jezik** | Engleski |
| **Tip organizacije** | Udruženje mladih |
| **Datum osnutka** | 2010 (2012 registrirana) |

**Driving Change Youth Initiative** je omladinska nevladina organizacija iz glavnoga grada Ugande, Kampale. Organizacija je osnovana 2010. godine. Glavni cilj organizacije je zagovaranje održivog razvoja i obrazovanje budućih lidera u lokalnoj zajednici. Organizacija spaja jude i organizacije te na taj način stvara platformu za zajednički rad kroz koji omadina Ugande izvlači pozitivne efekte.

Smatrajući mlade temeljom za izgradnju uspješnog društva te ih iz toga razloga kao omladinska organizacija angažira u oblikovanju i provedbi razvojnih strategija i javnih politika u obrazovanju, preveniranju ovisnosti, javnom zdravstvu, volontiranju...

* predavanje za učenikepredavanje za učenike
* 
* 
*

Partnerske organizacije i institucije
-------------------------------------

* Forum mladih SDF-a, Zagreb, Hrvatska

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Driving Change Youth Initiative Arhivirano 2013-04-23 na Wayback Machine-u
* Driving Change Youth Initiative (Facebook)
**Kusaj ibn Kilab ibn Mura** (*Qusai ibn Kilab ibn Murrah*, također *Qusayy* ili *Kusayy*) (arapski: قصي بن كلاب بن مُرة‎) (cca. 400–480) bio je čukundjed Shaiba ibn Hashima (Abdul-Mutallib), odnosno predak islamskog proroka Muhameda. Poznat je po tome što je stekao vrhovnu vlast u Meki. Kusaj je jedan od predaka Ashabija i plemena Kurejš .

Rođen je rođen u kurejšitskom plemenu. Kada je odrastao, Hulail, čovjek iz plemena Khuza'a, je postao jednim od čuvara Kabe. Prema Hulailovoj oporuci je Kusaj nakon smrti preuzeo brigu o Kaabi. Zbog toga je donio dosta časti i ugleda svog plemenu, ali i zbog svoje mudrosti. Zapuštenu Kabu je obnovio i potakao Arape da oko nje grade svoje kuće. Poznat je kao tvorac prve "gradske vijećnice" u historiji Arapskog polutoka. Tamo su se okupljali vođe raznih plemena i klanova kako bi raspravljali o društvenim, ekonomskim i drugim problemima. Zahvaljujući svom ugledu vođe, Kusaj je nagovorio svoje sunarodnjake da plaćaju porez zahvaljujući kome će se hodočasnici koji dođu do Kabe dobiti hranu, vodu i smještaj. 

Kusaj je imao mnoge sinove među kojima je i Abd ibn Qusai, koji je imao sinove Abd-al-Dar ibn Qusai, Abd Manaf ibn Qusai i Abd-al-Uzza ibn Qusai.

Izvori
------

1. ↑  „Wife of the Prophet Muhammad (SAWAS)". Arhivirano iz originala na datum 2007-10-14. Pristupljeno 2011-05-05.
2. ↑   (Arabic)
3. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2008-11-13. Pristupljeno 2011-05-05.

Eksterni linkovi
----------------

* Banu Hashim — Before the Birth of Islam Arhivirano 2011-06-10 na Wayback Machine-u — Restatement of History of Islam and Muslims
* Arhivirano 2004-10-24 na Wayback Machine-u
* 
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 95677094

 |
**Harrogate** (izgovor: [Harogejt]) je termalno lječilište i grad od 72,764 stanovnika na sjeveru Engleske.

On je i administrativni centar vlastitog Distrikta Harrogate, koji ima 157.869 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Harrogate leži u Grofoviji North Yorkshire, između Yorka i Leedsa, nedaleko od Nacionalnog parka Yorkshire Dales. Harrogate je važan turistički centar i ladanjsko mjesto.

Historija
---------

Grad je nastao u 17. vijeku kao termalno lječilište, zahvaljujući izvorima voda bogatih sumporom i solju. U vrijeme nastanka sastojao se od dva naselja **High Harrogate**, u kom je 1687. otvoren Hotel Queen, i **Low Harrogate**, u kom je pronađena većina od 88 izvora.
Kraljevske terme podignute 1897. proširene 1939. i danas su vrlo popularne.

Privreda
--------

Od sredine 20. vijeka privreda grada ne bazira se više isključivo na turizmu već i na lakoj industriji i Istraživačkim institucijama. Veliki hoteli i javne zgrade koriste se za održavanje konferencija i sajmova.

Pored termi, izvora, velikog parka - Valley Gardens i nacionalnog parka velika atrakcija su i nedaleke ruine cistercinske opatije Fountains, povezane sa Kraljevskim vodenim parkom Studley, koje leže jugoistočno od Ripona.

Taj jedinstveni lokalitet je 1986. kao kulturno dobro upisan na UNESCO-vu Listu mjesta svjetske baštine u Evropi.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Bagnères-de-Luchon, Francuska
* Kanada Barrie, Kanada
* Sjedinjene Američke Države Harrogate, Tennessee, SAD
* Novi Zeland Wellington, Novi Zeland

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Yorkshire and the Humber" (engleski). City population. Pristupljeno 22. 12. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Harrogate*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25. 12. 2016.
3. ↑  „*Fountains Abbey and Studley Royal Water Garden*" (engleski). Unesco. Pristupljeno 25. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Harrogate*** na Wikimedijinoj ostavi

* Harrogate Borough Council (`en`)
**Dajsonov prsten** — najjednostavniji oblik Dajsonove sfere (predstavljen u razmeri). Orbita iznosi 1 AJ u poluprečniku, kolektori su 1,0×107 km u prečniku (~25× razdaljina između Meseca i Zemlje), sa središtima razmaknutim po 3 stepena od središta do središta, posmatrano iz orbitalnog središta.
**Dajsonova sfera** je hipotetička megastruktura koju je prvobitno opisao Friman Dajson. Takva „sfera" bi bio sistem satelita koji bi orbitirali oko zvezde, takav da u potpunosti okružuje zvezdu i konzumira većinu energije koju ona zrači. Dajson je izneo ideju da bi takve strukture predstavljale logičnu posledicu dugoročnog porasta energetskih potreba tehnološke civilizacije, i predložio da bi potraga za postojanjem takvih struktura mogla da vodi do otkrivanja naprednog vanzemaljskog života.

Vidi još
--------

* Aldersonov disk
* Klempererova rozeta
* Matrjoška mozak
* megastruktura
* Skala Kardaševa
* zvezdani motor

Spoljašnje veze
---------------

***Dysonova sfera*** na Wikimedijinoj ostavi

* Pitanja i odgovori o Dajsonovoj sferi
* Dajsonova sfera
* Simulacije toroidalnih Dajsonovih struktura (java apleti)
* Dajsonova sfera, TV Tropes
*Za ostale upotrebe, v. Banjica (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 46′ 48" SGŠ, 20° 53′ 33" IGD

**Gornja Banjica** (mak. *Gorna Banjica*) (tur. *Yukarı Banisa*) je naseljeno mesto u Republici Makedoniji, u severozapadnom delu države. Gornja Banjica pripada opštini Gostivar.

Geografski položaj
------------------

Naselje Gornja Banjica je smešteno u severozapadnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Gostivara, naselje je udaljeno 3 km južno, pa je danas njegovo predgrađe.

Gornja Banjica se nalazi u gornjem delu istorijske oblasti Polog. Naselje je položeno na južnom obodu Pološkog polja, na mestu gde se iz polja izdižu prva brda planine Bistre. Zapadno od naselja protiče Vardar gornjim delom svog toka. Nadmorska visina naselja je približno 550 metara.

Klima u naselju je umereno kontinentalna.

Istorija
--------

Početkom 20. veka Gornja Banjica je selo sa mešovitim stanovništvom, pravoslavnim Slovenima i muslimanskim Turcima.

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2002. godine Gornja Banjica je imala 4.423 stanovnika.

Stanovništvo u naselju večinoma Tursko (81%). U manjini su Albanci (19%)

Dominantna veroispovest u naselju je islam.

Vidi još
--------

* Opština Gostivar
* Spisak sela u republici Makedoniji

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Gornja Banjica*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.gostivari.gov.mk Zvanična stranica opštine Gostivar Arhivirano 2008-06-12 na Wayback Machine-u (`mk`)

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Gostivar |
| --- |
| **Gostivar** • 
Balin Dol • 
Belovište • 
Brodec • 
Vrutok • 
Gornja Banjica • 
Gornja Đonovica • 
Gornje Jelovce • 
Debreše • 
Donja Banjica • 
Donja Đonovica • 
Donje Jelovce • 
Železna Reka • 
Zdunje • 
Korito • 
Kunovo • 
Lakavica • 
Lešnica • 
Malo Turčane • 
Mitrovi Krsti • 
Padalište • 
Pečkovo • 
Simnica • 
Srbinovo • 
Sušica • 
Strajane • 
Raven • 
Rečane • 
Trnovo • 
Tumčevište • 
Forino • 
Čajle • 
Čegrane |  |