recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostale upotrebe, v. Evla (Resan).*

  
Koordinate: 41° 25′ 34" SGŠ, 20° 36′ 37" IGD

**Evla** (mak. *Евла*) je naseljeno mesto u Republici Makedoniji, u zapadnom delu države. Evla pripada opštini Centar Župa.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Evla je smešteno u krajnjem zapadnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Albanijom (6 km zapadno). Od najbližeg većeg grada, Debra, naselje je udaljeno 25 km južno.

**Reljef**: Evla se nalazi u oblasti Župa, na zapadnim padinama planine Stogovo. Naselje je položeno visoko, na zapadnim visovima planine Stogovo, dok se dalje ka zapadu tlo strmo spušta u dolinu Crnog Drima, koja je u ovo delu pregrađena, pa je tu obrazovano veštačko Debarsko jezero. Nadmorska visina naselja je približno 1.100 metara.

Klima u naselju je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2002. godine Evla je bila bez stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju bili su makedonski Sloveni, podeljeni na pravoslavne (1/3) i muslimanske (2/3).

Vidi još
--------

* Opština Centar Župa

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* Stranica „Moj Savetnik" - Opština Centar Župa Arhivirano 2013-09-27 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Centar Župa |
| --- |
| **Centar Župa** • 
Bajramovci •
Balanci •
Breštani •
Broštica •
Vlasići •
Golem Papradnik •
Gorenci •
Gornji Melničani •
Dolgaš •
Donji Melničani •
Evla •
Elevci •
Žitineni •
Kočišta •
Kodžadžik •
Mali Papradnik •
Novak •
Osolnica •
Odžovci •
Pareši •
Pralenik •
Crno Boci |  |
**Eudoksija Epifanija** (latinski: ; 7. jul 611 - ?) je bila bizantska princeza, odnosno jedina kćer cara Heraklija i njegove prve supruge Eudokije. Rođena je 7. jula 611. a krštena 15. augusta; krunisana je 4. oktobra iste godine.

Kada je imala oko 15 godina, otac ju je odlučio iskoristiti u diplomatske svrhe, nastojeći steći saveznike u ratu sa sasanidskom Perzijom koji je u to vrijeme išao katastrofalno loše po Bizant. Sklopio je savez sa Zapadnim Gok Turcima i Hazarima. Kao jamstvo saveza je obećana kao supruga turskom vladaru Ziebelu (najvjerojatnije Tong Yabghuu), ali je za vrijeme putovanja čula da joj je muž umro, te se vratila natrag.

Izvori
------

* Artamonov, Mikhail. *Istoriya Khazar*. Leningrad, 1962.
* Brook, Kevin Alan. *The Jews of Khazaria*. 2nd ed. Rowman & Littlefield Publishers, Inc, 2006.
* Christian, David. *A History of Russia, Mongolia and Central Asia.* Blackwell, 1999.
* Ducange. *Familiae Byzantinae*. Paris, 1680. p. 118.
* Dunlop, Douglas M. *History of the Jewish Khazars.* Princeton Univ. Press, 1954.
* Gibbon, Edward. *The History of the Decline and Fall of the Roman Empire*. London, 1845. Ch. 46.

Eksterni linkovi
----------------

* Garland, Lynda (2000). Epiphania (daughter of Heraclius). *An Online Encyclopedia of Roman Emperors*
**Falklandski kanal** (engleski: *Falkland Sound*, španjolski: *Estrecho de San Carlos*) je morski kanal u Falklandskom arhipelagu na južnom Atlantiku koji razdvaja otoke Istočni od Zapadnog Falklanda.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Falklandski kanal* proteže se u smjeru sjeveroistok - jugoistok u dužini od 80 km, širok je od 2 do 32 km. Duž kanala nalaze se brojni mali otoci; Swan, Tyssen, Great i Speedwell. Sa sjeverenog ulaza u kanal na Istočnom Falklandu, nalazi se Stijena Eddystone sa svjetionikom, na jugoistočnom kraju kanala pored Zapadnog Falklanda leže brojni otoci arhipelaga Arch.

Pogled na Falklandski kanal iz naselja San Carlos
Duž kanala leže i nekoliko rijetkih otočkih naseobina, to su Ajax Bay, Port San Carlos i San Carlos na Istočnom Falklandu te Port Howard i Fox Bay na Zapadnom Falklandu.

Porijeklo imena i otkriće kanala
--------------------------------

Do Falklandskog kanala prvi je doplovio britanski moreplovac John Strong, on se 29. januara 1690. usidrio i iskrcao pored Port Howarda. Kanal je nazvao po škotskoj plemićkoj tituli Viscount Falkland, po istoj tituli je nazvano i cijelo otočje, kao i dva najveća otoka.

Španjolsko ime kanala *Estrecho de San Carlos* odnosi se na ime broda - San Carlos, koji je doplovio do kanala 1768.

Izvori
------

1. ↑  „*Falkland Sound*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 5. 04. 2012.
2. ↑  „*History of Malvinas Islands*" (engleski). Aveguema. Pristupljeno 5. 04. 2012. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* Falkland Sound (na portalu Encyclopædia Britannica) (`en`)
* Detaljna karta Falklanda
Gutenbergova Biblija
**Inkunabula** (lat. *incunabulum* = "kolevka, početak, poreklo, detinjstvo") naziv je za najstarije štampane knjige, nastale pre 1500. godine, dok je štamparstvo još bilo "u povoju". Sačuvano je oko 450.000 primeraka inkunabula (oko 35.000 izdanja) štampanih u oko 1.100 štamparija u Evropi.

Inkunabule su veoma retki i vredni primerci knjiga. Prva zabeležena upotreba reči "inkunabula" u ovom značenju jeste u jednom spisu Bernarda von Mallinckrodta pod naslovom *De ortu et progressu artis typographicae* ("O nastanku i razvoju štamparske veštine"), koji je štampan u Kelnu 1639, a u kome se nalazi izraz *prima typographicae incunabula* ("najranije detinjstvo štamparstva"). Ovaj je termin od kasnog 17. veka počeo da se upotrebljava i za same štampane knjige. 

Postoje dve vrste inkunabule: ksilografske i tipografske. Mnogi smatraju da se naziv *incunabulum* može odnositi samo na drugu vrstu, koju je primenjivao Johann Gutenberg.

Krajnji datum do kojega se knjiga može smatrati inkunabulom je izabran sasvim proizvoljno, s obzirom da se za 1500. godinu ne vezuju nikakvi značajni događaji u razvoju štamparstva. Termin se uglavnom odnosi na najranije štampane knjige, koje su se pojavile u doba kada su mnoge još uvek bile prepisivane rukom.

Postepeno širenje štamparstva obezbedilo je veliku raznolikost tekstova za štampanje i stilova u kojima su se oni pojavljivali. Mnoge rane vrste slova nastale su po uzoru na lokalne rukopisne oblike ili su poticale različitih evropskih oblika gotičkog pisma, ali ima i primera koji su potekli od rukopisa iz dokumenata (takve je, na primer, koritio William Caxton u Engleskoj) te, naročito u Italiji, vrsta slova nastalih po uzoru na humanističke rukopise. Ti humanistički fontovi, s vrlo malo izmena, i danas se često koriste u digitalnom obliku.

Štampari su obično radili u gradskim centrima, koji su bili središte filologa i naučnika, klerika, pravnika, plemića i pripadnika drugih profesionalnih zanimanja koji su bili njihovi glavni klijenti. Najveći deo prvih štampanih knjiga činila su standardna dela na latinskom jeziku nasleđena iz srednjevekovne tradicije, ali kako su knjige postajale sve jeftinije, počela su se pojavljivati i dela na narodnim jezicima i prevodi latinskih dela.

Među poznatim inkunabulama su Gutenbergova *Biblija* (1455), *Putovanje u svetu zemlju* (*Peregrinatio in terram sanctam*, 1485), obe iz Mainza, te *Nirnberška hronika* Hartmanna Schedela iz 1493. 

Naslova knjiga izdatih pre 1500. godine ima na hiljade, a najbolji popis nalazi se u nemačkom *Gesamtkatalog der Wiegendrucke*, koji se još uvek dopunjava u berlinskoj Državnoj biblioteci *(Staatsbibliothek zu Berlin)*. Britanska biblioteka *(the British Library)* sastavila je jedan katalog inkunabula koji sadrži i popis mesta širom sveta na kome se nalaze pojedine inkunabule.

Eksterni linkovi
----------------

***Inkunabula*** na Wikimedijinoj ostavi

* UIUC Rare Book & Manuscript Library
**Dalmatinska akcija** (DA) je hrvatska regionalistička politička stranka koja je djelovala na području Dalmacije 1990-ih.

Osnovana je u Splitu u jesen 1990. godine, a prvi predsjednik joj je bio ugledni splitski humorist Đermano Ćićo Senjanović. Stranka se u svom programu zalagala za regionalno preuređenje Hrvatske, odnosno stvaranje Dalmacije kao posebne upravne jedinice koja će dijeliti ovlasti s centralnom vlasti u Zagrebu. Godinu dana kasnije on je napustio stranku, na čije je čelo stala sociologinja dr. Mira Ljubić-Lorger.

DA je na nacionalnu političku scenu došla prilikom parlamentarnih izbora 1992. kada je Mira Ljubić-Lorger izabran u Sabor na zajedničkoj listi s regionalnim strankama Istarski demokratski sabor i Riječki demokratski savez. Stranka je svoj uspon nastavila i na lokalnim izborima početkom 1993. kada je dobila svoje predstavnike u skupštini Splitsko-dalmatinske županije, kao i Gradskom vijeću Splita, kao i nekih drugih dijelova Dalmacije.

Iako zbog specifičnih ratnih i drugih okolnosti, odnosno okupacije dijela Dalmacije, nikada nije mogla računati na razinu podrške kakvu je imao IDS u Istri, napadana je kao protuhrvatska i separatistička stranka, odnosno opasnost od strane vladajućeg HDZ. U septembru 1993. je njeno sjedište u Splitu razneseno bombom, a članovi rukovodstva nakratko pritvoreni pod optužbom da su sami inscenirali taj napad.

Sudski proces je završio oslobađajućom presudom 1996. godine, ali je u međuvremenu DA znatno oslablila zbog stalnih raskola u rukovodstvu. Godine 1995. se na izborima natjecala za Sabor na listi lijevih stranaka pod vodstvom Akcije socijaldemokrata Hrvatske, ali nije obnovila parlamentarni status.

Na daljim lokalnim i nacionalnim izborima DA nije uspjela osvojiti nijedno mjesto te se postupno počela gasiti. Godine 2003. je i službeno izbrisana iz registra političkih stranaka.

Dio njenih bivših članova je okupljen u tzv. Maslinu - Dalmatinsku autonomašku stranku.

Ideologija
----------

Osnovi ideologije Dalmatinske akcije su bili promicanje dalmatinske nacionalnosti , odnosno da se ljudima koji su se izjašnjavali kao Dalmatinci u etničkom smislu prizna status nacionalne manjine.
**Josip Thune** (Beč, 25. 3. 1899 – Zagreb, 19. 3. 1985), jugoslavenski gudač-violinist.

Biografija
----------

Josip Thune je rođen 19. 3. 1899 u Beču za vrijeme Austro-Ugarske Monarhije. Potječe iz židovske porodice Sigmunda Thunea. Od 1923 bio je druga violina u orkestru Hrvatskog narodnog kazališta (HNK) u Zagrebu. Okupacijom Kraljevine Jugoslavije tj. uspostavom marionetske Nezavisne Države Hrvatske (NDH) Josip je prešao na katoličku vjeru, no ono što je znatno olakšalo njegov položaj bilo je to što mu je supruga bila katolkinja. Unatoč tome, Josip je zajedno sa suprugom Jelisavom i sinom Danielom bio prisiljen preuzeti žutu Davidovu zvijezde koju su trebali nositi na odjeći. Također je bio primoran podnijeti obveznu prijavu imetka Židova "Uredu za obnovu privrede Ministarstva narodnoga gospodarstva". U toj prijavi je naveo da posjeduje zemljište na zagrebačkoj Knežiji, gotovinu i dragocjenosti (*dva vjenčana prstena i tanki lančić*) od 5.500 YUD, stari namještaj u vrijednosti od 8.000 YUD, gusle na kojima svira u iznosu od 5.000 YUD i plaću u iznosu od 2.600 YUD. Kao jedan od rijetkih Židova uspio je ostati u HNK-u za cijelo vrijeme trajanja NDH. Josip i njegova porodica su uspjeli preživjeti Holokaust. Više od 50 godina proveo je u orkestru zagrebačke opere Hrvatskog narodnog kazališta (HNK). Umro je 19. 3. 1985 u Zagreb, te je pokopan na židovskom dijelu groblja Mirogoj.

Literatura
----------

* Banović, Snježana (2012). *Država i njezino kazalište*, Zagreb: Profil knjiga. ISBN 978-953-319-454-7
* Kraus, Ognjen (1998). *Dva stoljeća povijesti i kulture Židova u Zagrebu i Hrvatskoj.*, Zagreb: Židovska općina Zagreb. ISBN 953-96836-2-9
Crkva Šklopotnica
**Crkva Šklopotnica** (crkva sv. Nikole) u Čelebićima, opština Foča, proglašena je zajedno sa grobljem i 5 starih hrastova za nacionalni spomenik BiH.

Lokacija
--------

Nalazi se u naselju Čelebići, zaseok Rijeka. Od Foče je udaljena oko 50 kilometara. Smješteno je na nadmorskoj visini od oko 1000, između planina Ljubišnja (2238 m) i Pliješa (1717 m).

Historija
---------

Sagrađena je 1834. godine, što se vidi na osnovu natpisa sa unutrašnje strane crkve.

 Wikiquote
*„Izvoleniem oca i pospe{eniem sina svatago duha boga edinogo 1834 godine sogradi se hram bo‘i, i osve{ta se ime svetago Nikolae pri mitropolite Iosifa 1835, devnovaniem popa Luke Biedi}a efimera ove crkve trodom (vasiem?) hristianimi u nu‘dna vremena i voevania (i) nesoglasia turskoga. Togda carstvuj{i sultan mahmuta nazama{ki. Postavitia biahu dva vezira na Bosni – u Mostaru hercegovski Alipa{a Sto~evi}. Pisa Iovo Jovi}evi} iz Fo~e 1839."*
I za crkvu sv. Nikole postoji vjerovanje da je nastala na temeljima nekog starijeg zdanja. Crkva je podignuta na prostoru koji je oivičen tristogodišnjim hrastovima, *Quercus cerris*, visine 30 metara i debljine preko 1m dijametar. Uobičajeno je da se crkve podižu na ranijim kultnim mjestima, čime su ova mjesta nastavljala određeni kontinuitet svetog mjesta. Uzevši u obzir slovensku mitologiju, tu se javljaju: sveti izvori, sveto drveće,  sveta šuma, sveti gaj. Sveto drveće i šume prepune čudotvornih vrela i izvora koji iscjeljuju razne bolesti uticali su od najstarijih slovenskih vremena da se u njihovoj neposrednoj blizini sagrade hramovi.

Prvi zvonik i crkveno zvono napravljeno je u vrijeme izgradnje hrama, ali je ono odneseno tokom Prvog svjetskog rata, kada je pretopljeno za izradu municije.

Opis
----

Pripada grupi jednobrodnih crkvi, jednostavne osnove i skromnih dimenzija. Osnovu crkve predstavlja pravougaonik dimenzija 7,55x5,60 metara. Visina zidova sa vanjske strane iznosi svega 1,50 metara iz razloga što je objekat ukopan u zemlju. Zidovi imaju unutrašnju visinu od 2,00 metara.

### Pokretno naslijeđe

Šezdesetih godina XX vijeka, stručnjaci Zavoda za zaštitu spomenika kulture SR BiH, identificirali su u čelebićkoj crkvi izuzetno vrijedne ikone na ikonostasu, rad srpskih zoografa Georgija Mitrofanovića, Andrije Raičevića i majstora Jovana. Sve te ikone su u crkvu dospjele iz ne mnogo udaljenog manastira Svete Trojice u Pljevljima, te se može pretpostaviti da su bile dar prilikom osvećenja crkve nakon gradnje ili obnavljanja u prvoj polovini XIX vijeka. Sve ikone odnesene su iz Čelebića u Foču i u zbirku Stare crkve u Sarajevu.

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |

* Liljana Ševo, Biblioteka Baština, Banja Luka, 2002. - Pravoslavne crkve i manastiri u Bosni i Hercegovini do 1978. Godine
* Zdravko Kajmaković, Zidno slikarstvo u Bosni i Hercegovini, Sarajevo, 1971.
MAX Machine
**Commodore MAX Machine** je jeftini kompjuter kompanije Commodore International koji izlazi na japansko tržište 1982. godine i ubrzo je zbog loših prodajnih rezultata ukinut.

Historija
---------

Commodore glavni menadžer Jack Tramiel je u svojem poslovnom modelu težio gradnji što jeftinijeg kompjutera za masovno tržište. Nakon velikog uspjeha s Commodore VIC-20 cilj je postao dizajniranje i prodaja njegove poboljšane verzije s boljom grafikom i zvukom, a sličnom cijenom. Od te osnovne ideje došlo se do stvaranja kompjutera imena MAX Machine koji će se pokazati kao poslovni promašaj pošto u vreme kada izlazi je već prodano milion primjeraka kompjutera Commodore VIC-20, a Commodore 64 za koji se moće reći da je samo jača verzija MAX Machine se nalazio na horizontu.

Tehnički podaci
---------------

| Hardverski dio | Osobine |
| --- | --- |
| Proizvođač | Commodore International |
| Država proizvodnje | SAD |
| Vrsta kompjutera | osobni |
| Procesor | Commodore 6510 |
| Brzina procesora | 1 MHz |
| RAM | 4 KB |
| razni utori | za modem, printer |
| grafike | 320 x 200 u 16 boja |
| Monitor | spaja se na TV |
| Mediji | kartridž i kazetofon |
| Operativni sistem | Mini BASIC |
|

| * p
* r
* u
Lista Commodore kompjutera |
| --- |
| 6502-based (8-bitni) | MOS/CBM KIM-1, PET/CBM, CBM-II, VIC-20/VC-20, MAX Machine,C64, SX-64, C16 & 116, Plus/4, C128 |
| 680X0 (16-bitni / 32-bitni) | Amiga 1000, Commodore 900, Amiga 500, Amiga 2000 , Amiga 3000, Amiga 500+, Amiga 600, Amiga 1200, Amiga 4000 |
| Igraće konzole | Commodore 64GS, Amiga CDTV, Amiga CD32 |

***Commodore MAX Machine*** na Wikimedijinoj ostavi
**Josip Buturac** (Grabarje kod Požege 14. studenog 1905. - Lovrečina Grad 5. listopada 1993.) bio je povjesničar, crkveni povjesničar, arhivist i crkveni pisac. Brat je hrvatskog crkvenog pisca, crkvenog glazbenika i građevinskog inženjera Lojze Butorca. (Građevinar, crkveni glazbenik i pisac. Glas Koncila 51 (1956), 18.12.2011.)

Osnovnu školu polazio je u Ruševu, gimnaziju u Požegi, Travniku i Zagrebu, gdje je 1925. u Nadbiskupskoj gimnaziji maturirao. Studij teologije završio je u Zagrebu, od 1934. do 1936. studirao je na povijesnom fakultetu Papinskog sveučilišta u Rimu (*Pontificia universitas Gregoriana*). Od 1936. do 1939. slušao je hrvatsku povijest i etnologiju na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Doktorirao je 1944. tezom *Katolička crkva u Slavoniji za turskog vladanja*.

Objavio je niz rasprava, članaka, ocjena i samostalnih djela s područja crkvene i nacionalne povijesti te arhivistike. U povijesnim radovima Buturac je obrađivao teme iz crkvene i kulturne povijesti, zalazeći u povijesno-topografske, toponomastičke, migracijske i druge demografske pojave u prošlosti, posebno u pitanja nataliteta i mortaliteta u pojedinim regijama. Među radovima iz toga područja ističe se opsežno djelo *Stanovništvo Požege i okolice od 1700-1950* (Zagreb 1967.). Nakon svog rodnog požeškog kraja Josip Buturac najviše je pisao o Vrbovcu i njegovoj okolici.

Iako njegove tekstove ne obilježuje izrazito zanimanje za neko povijesno razdoblje, ipak su najbrojniji oni u kojima obrađuje poglavlja od 17. do sredine 19. st. većinom utemeljeni na neobjavljenoj arhivskoj građi. Znatni su također njegovi prilozi hrvatskoj arhivističkoj literaturi, posebno crkvenoj arhivistici.

Od 16. studenog 1966. pa do svoje smrti 5. listopada 1993. Josip Buturac živio je kao duhovnik samostana milosrdnica u Lovrečina Gradu.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 57425829
* LCCN: n88600457
* ISNI: 0000 0001 0800 5680
* GND: 119486156
* NKC: jx20090310001
* CONOR.SI: 8889187

 |
**Crkva svetog Ilije u Ilijašu** , Bosna i Hercegovina, pripada Srpskoj pravoslavnoj crkvi i Mitropoliji dabrobosanskoj.

Odmah po preuzimanju Bosne i Hercegovine na upravu, Austro-Ugarska je preduzela i crkvenu reorganizaciju. Cilj je bio osiguranje uticaja na najvišu crkvenu hijerarhiju i njeno odvajanje od Pravoslavne crkve. To pitanje Austro-Ugarska je riješila Konvencijom o privremenom regulisanju odnosa Pravoslavne crkve u Bosni i Hercegovini, koju je 1880. god. zaključila sa Carigradskom patrijaršijom. Time je i Srpska pravoslavna crkva u Bosni i Hercegovini, ušla u sferu suvereniteta Austro-Ugarske.

Nove okolnosti su se odrazile i na obim i kvalitet graditeljstva Srpske pravoslavne crkve u Bosni i Hercegovini. Crkve su prvenstveno podizane sredstvima vjernika dotičnog mjesta i okoline. U nekim slučajevima gradnju su pomagali istaknuti pojedinci iz crkvrnog i političkog života.

Crkva svetog Ilije u Ilijašu je jedna od prvih crkava u ovom periodu. Građena je u periodu od 1889 do 1891. god. Sagrađena je od priloga pravoslavnog stanovništva Ilijaša i Zemaljske vlade u Sarajevu.

Crkva je koncipirana kao jednobrodna bazilika, skromnih dimenzija, sa zvonikom na zapadnoj strani. Jednostavne je konstrukcije i prostornih rješenja, koju su izveli domaći graditelji, sa nižim troškovima izgradnje. Oblikovanje poligonalnog kubeta sadrži elemente srpske srednjovjekovne crkvene arhitekture, bez obzira na stil crkve. Predpostavlja se da djelo narodnog neimara Riste Vulešića, što se zaključuje po izradi fasadnih elemenata. Zbog nedostatka sredstava, zvonik je dograđen tek 1909. god.
**Elektropop**, također poznat kao **tehnopop**, žanr je popularne glazbe koji je svoj prvi procvat doživio između 1978. i 1981. u Engleskoj i Njemačkoj. U samim počecima sintisajzeri su bili dominantni instrumenti u tom žarnu. Mnogi glazbenici su tradiciju elektro popa održali u 1990im i 2000im.

Riječi pjesama često vuku na znanstveno-fantastične teme za razliku od tužne ljubavne tematike koja je prevladavala u komercijalnoj new wave glazbi 1980-ih. Mnoge elektro pop pjesme su u suštini pop pjesme, sa jednostavnim, pamtljivim melodijama i plesnim ritmovima ali se razlikuju od stilova elektroničke plesne glazbe na koje je utjecao (techno, dub, house, electroclash) po jakoj lirici koja ga uzdiže iznad jednostavne plesnosti.

Pripadnici žarna u Jugoslaviji 80-tih
-------------------------------------

* Denis & Denis (Rijeka), -1984. single Program tvog kompjutera/Noć, 1984. LP Čuvaj se !, 1985. mini LP Ja sam lažljiva, Budi tu 1988. Program tvog kompjutera (Kompilacija) 1995.
* Beograd (Beograd) - 1982. single T.V./Sanjaš li u boji?, 1983. LP Remek depo
* Max & Intro (Beograd) - 1985. single Ostavi sve/Beogradska devojka
* Data (Beograd), - 1984. single Ne zovi to ljubavlju/Neka ti se dese prave stvari
* Videosex (Ljubljana) - 1984. Videosex, 1985. Lacrimae Christi, Svet je zopet mlad, Ljubi in sovraži.
* Kozmetika (Beograd) - 1983. LP Kozmetika,
* Berliner Strasse (Beograd)
* Romantične boje (Niš)
* Rex Ilusivii (Novi Sad)
* D'boys (Beograd)
* Šizike (Beograd)
* Laki pingvini (Beograd)
* Annoda Rouge (Beograd)
* Oskarova Fobija (Beograd)
***Coturnix adansonii*** je vrsta ptice iz roda prepelica, porodice fazanki.

Rasprostranjena je od Sierra Leonea do Etiopije, na jugu do Zambije i istočno do Kenije. Selica je. Stanovnica je travnjaka i polja, obično živi blizu rijeka ili drugih voda u tropskim regijama.

Izgled
------

Duga je 14-16.5 centimetara. Raspon krila kod mužjaka je 78-82 milimetra, a kod ženki 80-84 milimetra. Mužjacima je rep dug 26-32 milimetra, a ženkama 29-31 milimetar. Teška je 43-44 grama. Dosta nalikuje kineskoj prepelici. Mužjak ima smeđu glavu, obraze i rubove glave.

Ponašanje
---------

Ima brz i direktan let. Nije teritorijalna i smatra se djelomično selicom. Ova prepelica hrani se brojnim vrstama trava i sjemenkama, orašastim plodovima, zelenom vegetacijom, kukcima i malim kopnenim mekušcima. Česta joj je navika debljanje nakon obilnih obroka u pripremama za selidbu.

Sezona parenja pojavljuje se tijekom duljeg vremenskog perioda, ovisno o temperaturi i količini padalina. Na primjer, u Južnoj Africi sezona parenja traje od prosinca do travnja, dok je u Ugandi od svibnja do srpnja. Gnijezdo je načinjeno od trave i nalazi se u udubinama u tlu. Broj jaja  u gnijezdu varira od šest do devet. Jaja su maslinasto-zelene ili blijedo žućkasto-smeđe boje i nemaju nikakvih pjegica na sebi. Duga su 24-9 milimetara, a široka 19-21 milimetar, dok su teška 4.5 grama. Inkubacija traje najčešće 16 dana.

Izvori
------

* animaldiversity
* avibase
* zipcodezoo.com
**Josip Jurčević** (Studenci kod Imotskog, 1951. -) je kontroverzni hrvatski povjesničar nacionalističke i desne orijentacije. Kao student je sudjelovao u MASPOK-u. Nakon uvođenja višestranačja u Hrvatsku se 1990. počeo baviti istraživanjem partizanskih zločina u Hrvatskoj, otkrivši podatke o jami Jazovka. U ljeto 1991. postaje jedan od osnivača dragovoljačke jedinice koja se koji mjesec potom pretvara u hrvatsku tajnu službe (od 1993. ime Hrvatska izvještajna služba). Od 1994. do 1997. je bio stručni savjetnik saborske Komisije za istraživanje žrtava rata i poraća. Od 1997. je zaposlen u Institutu za društvene znanosti Ivo Pilar u Zagrebu.

Autor je tri knjige, od kojih je najpoznatija *Bleiburg* (2005), koja se bavi istoimenim pokoljem. 

Godine 2009. je postao jedan od 12 kandidata za predsjednika Republike.

Josip Jurčević je početkom 21. stoljeća izazvao brojne kontroverze izjavama koje se često tumače kao povijesni revizionizam, odnosno nastojanje da opravda NDH kojoj je pripisao samo 0,13 posto svih zločina počinjenih u drugom svjetskom ratu. Također je izrazio mišljenje da je osuđeni ratni zločinac Branimir Glavaš  nedužna žrtva političkih progona.

Izvori
------

1. ↑  Jurčević: Komunisti počinili 89 posto zločina, ustaše 0,13
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2012-07-07. Pristupljeno 2012-06-07.
3. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2011-04-19. Pristupljeno 2012-06-07.

Vanjske veze
------------

* Podaci na mrežnom sjedištu Instituta društvenih znanosti "Ivo Pilar" Arhivirano 2007-05-06 na Wayback Machine-u
* Osobne stranice (životopis, znanstveni radovi, aktivnosti, multimedija...) Arhivirano 2009-12-13 na Wayback Machine-u
* Biografija predsjedničkog kandidata Josipa Jurčevića

***Josip Jurčević*** na Wikimedijinoj ostavi
**Commewijne** (sranantongo: *Kawina-liba* je rijeka na sjeveru Surinama duga oko 198 km, desna pritoka rijeke Surinam

Hidrologija
-----------

Commewijne izvire na terenu Distrikta Sipaliwini na Gvajanskom štitu. Od tamo teče prema sjeveru uz velike meandre, do ušća rijeke Cottica. Zatim skreće prema sjeverozapadu i teče do Nieuw Amsterdama gdje ima ušće u estuarij rijeke Surinam dug 30 km.

Porječje rijeke prostire se po površini od 6,600 km² po Surinamskim distriktima Commewijne, Para i Sipaliwini.

Historija
---------

Commewijne je sve do nedavno bio jedini put prema unutrašnjosti, po njoj su još 1986. plovili prekooceanski brodovi, danas uglavnom turistički brodovi i čamci lokalnih stanovnika. Svojevremeno je boksit iz Moenga transportiran masivnim šlepovima do Paramariba i livnice Paranam, kao i tropsko drvo.

Odkad je 1960-ih izgrađena cesta Moengo - Paramaribo, promet se vremenom prebacio na kamione. 
Pretpostavlja se da su ime rijeci - Commewijne, dali Arawaci, da je to sintagma od *kama*=tapir i *wini*=voda, rijeka.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Rivers*" (nizozemski). Swris. Pristupljeno 14.11.2022.
2. 1 2 3 4  „*Exploring Commewijne River*" (nizozemski). Jirie Caribbean. Pristupljeno 14.11.2022.
3. ↑  „*Albina*" (nizozemski). Anda Suriname. Pristupljeno 14.11.2022.

Vanjske veze
------------

***Commewijne (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Commewijne River* (na portalu Mapcarta) (`en`)
Dr. **Josip Brkić** (Škabrnja, 7. veljače 1887. - Split, 11. travnja 1959.), hrvatski političar, gradonačelnik Splita

Rođen je u Škabrnji, 7. veljače 1887. od oca Petra Brkića i majke Šimice Rogić.

Kako je u Škabrnji 1892. Redovito počela djelovati "jednorazredna pučka škola" koju je vodio učitelj Frane Marun, Josip je najvjerovatnije pohađao školu u Škabrnji školske godine 1894./95. Uz potporu zaklade "Zmajević" daljnje školovanje nastavio je u Hrvatskoj gimnaziji u Zadru, koju je odličnim uspjehom završava 1904.godine. Po završetku gimnazije nastavlja studij prava u Beču, gdje 1910. stječe zvanje doktora prava. Potom odlazi u Split, gdje otvara svoj odvjetnički ured. U odvjetničkoj službi bio je veoma uspješan i vrlo cijenjen, kako reče njegov poznanik odvjetnik Korlajet: "U svojim obranama stranki dr. Brkić udarao je protivnika u mozak". U Splitu je osnovao svoju obitelj , žena mu je bila Ksenija Brkić rođena Madirazza, s njome je imao troje djece: Srđana , Vjeru i Janju. Nije poznat njegov politički rad u vrijeme Kraljeve diktature, sve do 1939. Međutim, među prvim splitskim intelektualcima 1939. Uključuje se u članstvo HSS-a. Kao gorljivi član i veliki rodoljub 1940. postaje gradonačelnik Splita
*Za ostale upotrebe, v. Crmnica (razvrstavanje).*
**Crmnica** je oblast Crne Gore. Administrativno se nalazi na teritorije opštine Bar.

Geografija
----------

Nalazi se između plemena Paštrovića i Skadarskog jezera. Na jugu je ograđena planinama Sutormanom i Rumijom. Crmnica je najbogatiji kraj Crne Gore. Osim ostaloga tu uspijeva razno voće, poznata je po vinogradima i proizvodnji vina od autohtone sorte Vranac.

Istorija
--------

Crmnica, kao jedna od jezerskih župa u XI vijeku.
Zbog blage klime i plodnosti ova oblast je bila čuvena odavno, u njoj su zetski vladaoci podizali dvorove i manastire.

Prvi pomen o Crmnici imamo u Ljetopisu Popa Dukljanina, u drugoj polovini 12. vijeka, gdje se, u latinskoj redakciji, kao jedna od oblasti Zete navodi i *Cermeniza*. U povelji vranjinskom manastiru srpskog kralja Vladislava iz 1242, spominju se gotovo sva i danas poznata sela u Crmnici i kaže se, da je ona u to vrijeme bila gusto naseljena. Tada je u njoj bilo i Arbanasa kao pastira. U topografiji ovoga kraja održala su se neka arbanaška imena i do danas.

Crmnica se dijelila na 7 plemena: Dupilo, Podgor, Brčeli, Sotonići, Boljevići, Limljani i Gluhi Do. Proces formiranja plemena okončan je tokom XVII i XVIII vijeka. Dio plemena Dupila doselio se u 16. vijeku iz Vasojevića. Plamenci u Boljevićima kazuju, da su iz Bosne, Štiljanovići i Nerandžići iz Primorja, Hajdukovići u Podgorima su iz Hota, Đonovići u Brčelima iz Miridita, Iličkovići iz Kuča, a Popovići iz Skadra.

Naseljena mjesta
----------------

Sljedeća naseljena mjesta se nalaze u oblasti:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Boljevići
* Braćeni
* Brijege
* Bukovik
* Virpazar
* Gluhi Do
* Godinje
* Gornji Brčeli
 | * Donji Brčeli
* Dupilo
* Zabes
* Komarno
* Krnjice
* Limljani
* Mačuge
* Mikovići
 | * Orahovo
* Ovtočići
* Popratnica
* Seoca
* Sotonići
* Tomići
* Trnovo
* Utrg
 |

Literatura
----------

* P. Rovinski, Černogorija, II (ruski).
* Narodna enciklopedija (1927), članak napisao Petar Šobajić

Gallery
-------

* Pohod vojske na Bar, preko Crmnice, 1448. godine
* Jezerske župe XI vijeka.
* Dioklitijsko jezero u XI vijeku.
**Hrvatska sveučilišna naklada** je izdavačka kuća Sveučilišta u Zagrebu.

Povijest
--------

Hrvatska sveučilišna naklada osnovana je 23. siječnja 1992. godine odlukom Predsjedništva Zajednice sveučilišta s ciljem da bude nakladnički servis svih hrvatskih sveučilišta, znanstvenih, obrazovnih i kulturnih institucija te pojedinaca u Republici Hrvatskoj. Od tada objavljeno je više stotina knjiga od kojih su mnoge nekomercijalna djela, ali u znanosti i kulturi su dragocijen izvor informacija i dosadašnjih dosega u istraživanju.

Nakladnička djelatnost
----------------------

Hrvatska sveučilišna naklada spada u hrvatske nakladničke kuće srednje veličine. Objavljuje djela hrvatske znanstvene i kulturne baštine, kao i knjige svjetske kulture i znanosti s naglaskom na znanstvenu literaturu i udžbenike potrebne hrvatskim sveučilištima. Objavila je i više znanstvenih izdanja korisnih i zanimljivih široj čitalačkoj publici čime popularizira novije znanstvene spoznaje i dosege hrvatske akademske zajednice. 

Među objavljenim naslovima ističu se knjige Snježane Kordić *Riječi na granici punoznačnosti*, Ekrema Čauševića *Gramatika suvremenoga turskog jezika*, Morane Čale *Sam svoj dvojnik: eseji o hrvatskom književnom modernizmu*, Mate Matišića *Anđeli Babilona*, Antuna Šoljana *Prošlo nesvršeno vrijeme*, Joze Laušića *Sutoka*, Tonka Maroevića *Klik*, Branimira Donata *Različito i isto* koje su imale značajnu recepciju u stručnoj literaturi.

Vanjske veze
------------

* Službena stranica Arhivirano 2013-07-27 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 145571075
* LCCN: n94004626

 |
***Crna knjiga kapitalizma*** (*Le Livre Noir du Capitalisme*), francuska je knjiga izdana 1998. godine kao reakcija na *Crnu knjigu komunizma*, izdanu godinu dana ranije. Za razliku od nje, u *Crnoj knjizi kapitalizma* ne pokušava se samo izračunati broj žrtava kapitalizma. Umjesto toga, knjiga se sastoji od serije eseja o raznim aspektima kapitalističkog sustava i povijesti. Teme sežu od afričke trgovine robljem do suvremene globalizacije.

Tek se u dodatku na kraju knjige izračunava ukupan broj žrtava kapitalizma u 20. stoljeću. Urednik knjige, Gilles Perrault, tako je došao do brojke od preko 100 milijuna ljudi umrlih zbog kapitalističkog sustava u svim svojim inačicama. U brojku su ubrojene žrtve Prvog i Drugog svjetskog rata, antikomunističkih progona, nekih gladi, te građanskih i kolonijalnih ratova.

Suradnici na projektu uključuju, osim već spomenutog Perraulta, brojne povjesničare, sociologe, ekonomiste, sindikaliste i pisce. Oni su: Caroline Andréani, François Arzalier, Roger Bordier, Maurice Buttin, François Chesnais, Maurice Cury, François Delpla, François Derivery, André Devriendt, Pierre Durand, Jean-Pierre Fléchard, Yves Frémion, Yves Grenet, Jacques Jurquet, Jean Laïlle, Maurice Moissonnier, Robert Pac, Philippe Paraire, Paco Peña, André Prenant, Maurice Rajsfus, Jean Suret-Canale, Subhi Toma, Monique and Roland Weyl, Claude Willard i Jean Ziegler.

Vidi još
--------

* Crna knjiga komunizma
* Kapitalizam
* Schwarzbuch Kapitalismus, još jedna knjiga slične tematike

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2008-04-16. Pristupljeno 2013-09-21.
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2011-07-19. Pristupljeno 2013-09-21.

Vanjske poveznice
-----------------

* Isječci iz knjige **(tal.)**

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **književnosti** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Seretse Hama Ijan Hama** (engl. ; Čertsi) je general-pukovnik, četvrti predsednik Bocvane i poglavica plemena Bamangvato.

Biografija
----------

Rođen je 27. februara 1953. godine u Čertsiju, Ujedinjeno Kraljevstvo. Otac mu je bio Seretse Hama, poznati političar, vođa pokreta za nezavisnost Bocvane, a majka Rut Vilijams Hama, bivša prva dama.

Do 31. marta 1998. godine bio je vojnik, a obrazovanje je stekao na vojnoj akademiji Sendhurst u Velikoj Britaniji.

Nakon što je istekao mandat predsedniku Masiri, a izabran predsednik Mogaj, Hama je postao potpredsednik. Pošto nije bio član Nacionalne skupštine, nije mogao preuzeti funkciju. Nakon održanih izbora na severu Serovea, postao je potpredsednik Bocvane. Dana 1. aprila 2008. godine, napustio je funkciju potpredsednika i postao predsednik.

Takođe je bio neko vreme i ministar za predsedničke poslove i javnu upravu, ali je nakon odlaska na jednogodišnji dopust zamenjen. Postao je član Glavnog odbora Demokratske stranke Bocvane, a uskoro i predsednik stranke na izbornom kongresu 2003. godine. U ambicijama za predsednički položaj podršku mu je dao i predsednik Mogaj.

Kvalifikovani je pilot. Nije oženjen.

Izvori
------

1. ↑  "True to tradition, Khama is born to rule Botswana", Sapa-AFP (*Pretoria News*), 1 April 2008.
2. ↑  Gordon Bell "Botswana's leader to keep winning formula", Reuters (*IOL*), 30 March 2008.
3. ↑  "Botswana: Ian Khama wins by-election and can therefore be vice-president", SAPA news agency (nl.newsbank.com), 6 July 1998.
4. ↑  "Botswana: Vice-president "resumes duty"; cabinet reshuffle reported", Radio Botswana (nl.newsbank.com), 30 August 2000.
5. ↑  "BOTSWANA: Khama win eases Mogae's concerns", IRIN, 23 July 2003.
6. ↑  "Botswana: Vice-president wins ruling party chairmanship", *Business Day*, Johannesburg (nl.newsbank.com), 22 July 2003.

Spoljašnje veze
---------------

***Ian Khama*** na Wikimedijinoj ostavi

  


| * p
* r
* u
Predsjednici Bocvane |
| --- |
| Seretse Hama • Kvet Masire • Festus Mogaj • Ijan Hama | Zastava Bocvane |
Jubilarna plaketa dodijeljena Dinku Vrankoviću kao zaslužnom članu - foto-umjetniku, povodom 25 godina **ULUPUH**-a
**Hrvatska udruga likovnih umjetnika primijenjenih umjetnosti**, **ULUPUH**, je nevladina, neprofitna strukovna organizacija, koja svoje porijeklo vuče od Društva umjetnosti, osnovanog u Zagrebu 1868. te Društva hrvatskih umjetnika, osnovanog 1897. Udruga je osnovana 1950. odvajanjem od tadašnjeg ULUH-a, a današnjeg HDLU-a, te je u početku nosila naziv Udruženje likovnih umjetnika primijenjene umjetnosti Andrija Buvina. 1953. godine ime Andrije Buvine je povučeno iz naziva, koji od tada jednostavno glasi: Udruženje likovnih umjetnika primijenjene umjetnosti - ULUPUH. Od 1998. udruga je registrirana kao Hrvatska udruga likovnih umjetnika primijenjenih umjetnosti, ali je u nazivu zadržana prijašnja kratica - ULUPUH.

ULUPUH svake treće godine organizira međunarodnu izložbu dizajna i vizuelnih komunikacija - Zgraf, kao i Zagrebački salon, kojeg ULUPUH organizira naizmjence, zajedno HDLU-om i UHA-om. 

Prema Statutu ULUPUH-a iz 2004. ciljevi udruge su:

- razvijanje i stimuliranje hrvatske primijenjene umjetnosti

- unapređivanje i zaštita slobode likovnog stvaralaštva i primjereno valoriziranje hrvatske primijenjene umjetnosti

- zaštita djela primijenjenih umjetnosti i autorskih prava svojih članova 

- osiguranje trajnog utjecaja u oblikovanju kulturne politike u Hrvatskoj

- unapređenje suradnje s ostalim udrugama umjetnika u Hrvatskoj i u inozemstvu, posebno na zaštiti slobode umjetničkog stvaranja, autorskih prava, zaštiti moralnog integriteta umjetnika, te socijalna zaštita umjetnika

Udruga se danas sastoji od 17 sekcija: sekcije za arhitekturu; fotografiju; grafički dizajn i vizualne komunikacije; ilustraciju, karikaturu, strip, animirani film i primjenjeno slikarstvo; produkt dizajn; kazališnu i filmsku umjetnost; keramiku, porculan i staklo; kiparstvo; oblikovanje arhitektonsko-urbanističkih maketa; oblikovanje lutaka i igračaka; oblikovanje odijevanja; oblikovanje plemenitih kovina; restauratorska i oblikovno-fonička djala; tekstilno stvaralaštvo; vrtnu i pejzažnu arhitekturu; multimediju i intermediju, te studijske sekcije (likovna kritika). 

Udruga je u siječnju 2013.imala 1360 članova.

Vanjske poveznice
-----------------

* ULUPUH
* Afera plagijat - otvoreni dossier, s 35 izvornih dokumenata (korice) Knjiga dokumentira rad ULUPUH-a od osnutka 1950. s osobitim težištem na razdoblju od 1998. do 2009. god.
* Afera plagijat - otvoreni dossier, s 35 izvornih dokumenata (knjižni blok)
IKEA
Države sa IKEA trgovinama:
  Postojeće trgovine  Planirane trgovine
  Zatvorene prodavnice

**IKEA** (**I**ngvar **K**amprad **E**lmtaryd **A**gunnaryd) je jedan od najvećih svjetskih koncerna koji se bavi prodajom namještaja. Osim namještaja IKEA prodaje i nekretnine, restorane koji se nalaze u IKEA-inim trgovačkim centrima. IKEA je osnovana 1943. a osnivač je Ingvar Kamprad. Do danas IKEA ima 285 trgovina u 37 država svijeta.

Prvi prodajni centar je otvoren 1958. u Švedskoj. Nedugo nakon toga, centri se otvaraju i u Norveškoj i Danskoj. Sedamdesetih godina 20. stoljeća počela su otvaranja u ostalim dijelovima Europe i svijeta. Najveće tržište IKEA danas ima u Njemačkoj, gdje je otvoreno 43 prodajna centra.

IKEA je poznata po pristupačnim cijenama, specifičnom dizajnu i katalogu, koji se godišnje proizvede u 200 milijuna primjeraka. 

IKEA planira otvoriti svoje trgovačke centre i u Zagrebu, Splitu, Rijeci, Osijeku i Sisku. 
Otvaranje centra u Zagrebu planira se u prvoj polovici 2014. IKEA u Hrvatskoj će biti jedna od pet najvećih u Europi i 10 u svijetu.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2012-02-21. Pristupljeno 2015-06-21.

* Otvorenje centara u Hrvatskoj

Vanjske veze
------------

* Službene stranice
**Internet radio** (još poznat i kao e-Radio) je usluga audio emitiranja putem interneta. Emitiranje putem interneta se često povezuje sa pojmom webcasting s obzirom da se prijenos zvuka od izvora (radia) do slušatelja ne vrši na uobičajeni način - emitiranjem radio valova.

Pojam e-Radio označava streaming medij koji predstavlja neprekidan prijenos zvuka slušatelju, na koji slušatelj ne vrši nikakav utjecaj (promjenu npr. frekvencije) kao kod slušanja radio postaja putem klasičnog radio prijemnika. 
Ovaj pojam nije sinonim za podcasting, jer podcasting podrazumijeva download programa koji se tek tada preslušava. Ravnajući se po ovome e-Radio zahtijeva direktan prijenos zvuka do slušatelja. Internet radio se najčešće susreće kod radio postaja koje već emitiraju klasičnim zemaljskim putem (FM ili AM frekvencijama). Unatoč ovoj činjenici internet radio postaje nerijetko susrećemo kao neovisne i e-Radio kao jedini vid emitiranja programa.

Internet radio postaje su dostupne sa bilo kojeg dijela svijeta, pod kriterijem da je dostupna internet veza. Na primjer Otvoreni radio na klasičan (FM) način možemo slušati u cijeloj Hrvatskoj, ali putem interneta ga možemo slušati u cijelome svijetu.

Internet radio tehnologija
--------------------------

### Streaming

Jedan od najčešćih načina za emitiranje internet radia je putem streaming tehnologije koristeći audio codec sa velikom kompresijom (tzv. lossy audio codec). MP3 format je najpopularniji, pored njega postoje još Ogg Vorbis, Windows Media Audio i RealAudio. Svi su bazirani na streamingu podataka preko mreže TCP ili UDP paketima, koji se onda ponovno spajaju i reproduciraju. Ovaj proces traje između 2-10 sekundi ovisno o karakteristikama servera. Ovo kašnjenje se naziva "lag time" ili "buffer" tj "sakupljanje"

Tri su glavne komponente audio streama:

1. Audio stream izvor.
2. Audio stream server.
3. Audio stream prijemnik.

#### Kreiranje streama

Postoje razne metode za kreiranje audio stream izvora. Najčešće se koristi Winamp shoutcast tehnologija koja koristi Winamp kao klijent (izvor) streama. Izvor je dakle radio postaja koja koristi jedan od klijent programa u ovom slučaju Winamp.

#### Ponavljanje paketa

Server je najčešće postavljen kod davatelja usluge. Sam server je poveznica između izvora i prijemnika. Server prikuplja emitirane pakete od izvora, i šalje ih prema jednom ili više prijemnika. Pri tom svaki primljeni paket nekoliko puta pošalje prijemniku. Ovo je mjera opreza, jer je direktno puštanje paketa samo jednom rizično iz razloga zato što se paketi mogu izgubiti na internetu i postoji mogućnost da nikada ne stignu do primaoca. Samim tim bi dolazilo do prekida i pauza u emitiranju programa.

#### Prijemnik

Prijemnik je opet Winamp ili neki drugi program za reprodukciju glazbe koji ima mogućnost reprodukcije internet streama. Prijemnik prikuplja pakete od servera, sastavlja ih i reproducira. Ovaj proces je kontinuiran i niz se neprekidno nastavlja. Rezultat ovoga je direktno i ne prekinuto emitiranje (preciznije reprodukcija) programa radio postaje koju slušamo.

***Internet radio*** na Wikimedijinoj ostavi
**Etatizam** (fr. *l'état* - država) je kao termin ponikao i ušao u širu upotrebu krajem 19. veka iz diskusija koje su razmatrale obim i oblik državnog udela u upravljanju nacionalnom ekonomijom. Pod uticajem novih pojava u društvenom razvitku tokom poslednjih decenija 20. veka ovaj termin u savremenom političkom rečniku dobija mnogo šira značenja. Pod etatizmom se podrazumeva podređivanje društva državi. To se izražava kroz dominantnu ulogu državnog činovničkog aparata u rukovođenju svim oblicima društvene a posobno ekonomske delatnosti.

Marksistička teorija je objašnjavala pojavu etatizma relativnom ravnotežom društvenih antagonističkih klasa u jednom istorijskom dobu. Oslabljenost vladajućih slojeva čije su društvene pozicije potkopane, ali ne i srušene, a relativna osnaženost potlačenih klasa koje ipak nemaju snagu za revolucionarnu smenu društveno-ekonomske formacije, stvara situaciju u kojoj država uzima ulogu „treće sile". Ovim principom su Marks i Engels objašnjavali pojedine oblike organizacije političke vlasti kao što su bili apsolutizam u Francuskoj pre buržoaske revolucije, vladavine Napoleona Prvoga i Trećeg i Bizmarkov režim u Nemačkoj.

Etatističke pojave ne ostaju samo ograničene na ekonomski život jednog društva nego se proširuju na celokupni društveni sistem. Oslanjajući se na vitalne funkcije koje je država stekla u materijalnoj proizvodnji i raspodeli, državni birokratski aparat nastoji da proširi svoju moć i na kulturnu nadogradnju društva čime se otvara put totalitarizmu koji je imao neposrednu manifestaciju u političkim sistemima nacizma i staljinizma.

Izvori
------

* *Politička enciklopedija*, Savremena administracija, Beograd, 1975.

Spoljašnje veze
---------------

* Vokabular: etatizam (`sh`)
**Hrvatska stranka umirovljenika** (HSU) je politička stranka u Hrvatskoj.

Osnovana je 1990-ih kako bi zastupala interese umirovljenika, društvenog sloja koji je bio posebno teško pogođen posljedicama rata i post-komunističke tranzicije, s obzirom da je Tuđmanova vlada financirala ratni napor preko mirovinskih fondova, kao i mnoge sumnjive radnje prilikom privatizacije. Da stvar bude gora, ni Tuđmanova ni trećesiječanjska vlast nisu pokazali veliki entuzijazam da ispune presudu Ustavnog suda kojom je ustanovljeno da je vlada protuzakonito građanima oduzela mirovine.

Stranku je ispočetka malo tko shvaćao ozbiljno, ali se s vremenom pokazalo da umirovljenici predstavljaju najdiscipliniranije, a zbog ekonomskih i demografskih trendova, i sve veće biračko tijelo. Neki su krajem 1990-ih smatrali kako je HSU ništa drugo do satelit vladajućeg HDZ-a čiji je cilj oduzeti glasače sve jačem SDP-u koji je upravo među umirovljenicima imao svoje najvjernije glasače.

HSU se na parlamentarnim izborima 2003. godine pokazao kao najveće iznenađenje, učetvorivši broj glasova i ušavši u Sabor. Njegova tri zastupnika su zatim postala dio Sanaderove vladajuće koalicije, a za vrijeme Sanaderovog mandata je vraćen dug umirovljenicima.

Usprkos koalicije s HDZ-om, na predsjedničkim izborima 2005. godine HSU je podržala predsjednika Stipu Mesića, a ne HDZ-ovu kandidatkinju Jadranku Kosor. Na izborima 2007. je HSU doživio relativan neuspjeh, te spao na jednog saborskog zastupnika, zbog čega je novim predsjednikom postao Silvano Hrelja. Ispočetka je ostao vjeran Ivi Sanaderu i sudjelovao u njegovoj vladi. Godine 2010. je HSU, nakon Sanaderove ostavke, napustio HDZ i prešao u opoziciju.

Pred izbore 2011. se priključio Kukuriku koaliciji na čelu sa SDP-om. Taj je blok osvojio apsolutnu većinu u Saboru, te će IDS postati dio nove koalicijske vlade.

| * p
* r
* u
Hrvatska Političke stranke u Hrvatskom saboru |
| --- |
| Hrvatski sabor | 

|  |  |
| --- | --- |
| Potpora Vlade (76) | 
* Hrvatska demokratska zajednica (61)
* Nezavisni, nacionalne manjine (5)
* Samostalna demokratska srpska stranka (3)
* Hrvatska socijalno-liberalna stranka (2)
* Hrvatska demokršćanska stranka (1)
* Hrvatska narodna stranka – Liberalni demokrati (1)
* Narodna stranka – Reformisti (1)
* Hrvatski demokratski savez Slavonije i Baranje (1)
* Nezavisna Marijana Petir (1)

 |
| Oporba / Opozicija (75) | 
* Socijaldemokrati (18)
* Socijaldemokratska partija Hrvatske (13)
* Most (8)
* Domovinski pokret (6)
* Zeleno-lijeva koalicija (6)
* Hrvatski suverenisti (4)
* Istarski demokratski sabor (3)
* Hrvatska seljačka stranka (2)
* Centar (2)
* Radnička fronta (1)
* Građansko-liberalni savez (1)
* Fokus na bitno (1)
* Hrvatska stranka umirovljenika (1)

 |

 |
| Europski parlament | 
* Hrvatska demokratska zajednica (4)
* Socijaldemokratska partija Hrvatske (4)
* Hrvatska konzervativna stranka (1)
* Nezavisan Mislav Kolakušić (1)
* Ključ Hrvatske (1)
* Istarski demokratski sabor (1)

 |
**Elementarna reakcija** predstavlja hemijsku reakciju u kojoj reaktanti (atomi, molekuli, joni, radikali) prelaze u samo jednom elementarnom stupnju u produkte reakcije i preko samo jednog prelaznog stanja. Elementarni stupanj uvek predstavlja pojedinačnu reakciju na molekulskom nivou a ne ukupnu reakciju, i odgovara procesu u kome se neke hemijske veze raskidaju a neke formiraju.

Elementarna hemijska promena, pod kojom podrazumevamo reakciju koja se odvija samo u jednom stupnju, može biti u odnosu na reaktante monomolekulska, bimolekulska ili trimolekulska.

Monomolekulska elementarna reakcija
-----------------------------------

Ako se u elementarnom stupnju jedna hemijska vrsta transformiše u drugu, stupanj je monomolekulski.

{\displaystyle A\to {\text{produkt}}}

{\displaystyle v=-{\frac {dc\_{A}}{dt}}=kc\_{A}}

{\displaystyle v=-{\frac {d[A]}{dt}}=k[A]}

Bimolekulska elementarna reakcija
---------------------------------

Bimoleklski stupanj je onaj u kome se dve hemijski različite vrste ili dva molekula hemijski identične vrste u jednom stupnju transformišu u hemijski novu vrstu odnosno produkt reakcije.

{\displaystyle A+B\to {\text{produkt}}}

{\displaystyle v=-{\frac {dc\_{A}}{dt}}=-{\frac {dc\_{B}}{dt}}=kc\_{A}c\_{B}}

{\displaystyle v=-{\frac {d[A]}{dt}}=-{\frac {[B]}{dt}}=k[A][B]}

Trimolekulska elementarna reakcija
----------------------------------

Trimolekulski stupanj(ili trimolekulsaka elementarna reakcija) je onaj u kome učestvuju tri molekula hemijski istih ili različitih vrsta dajući produkt reakcije.

{\displaystyle A+B+C\to {\text{produkt}}}

{\displaystyle v=-{\frac {dc\_{A}}{dt}}=-{\frac {dc\_{B}}{dt}}=-{\frac {dc\_{C}}{dt}}=kc\_{A}c\_{B}c\_{C}}

{\displaystyle v=-{\frac {d[A]}{dt}}=-{\frac {[B]}{dt}}=-{\frac {d[C]}{dt}}=k[A][B][C]}

Broj molekula čijom interakcijom tokom odigravanja elementarne hemijske reakcije nastaje proizvod(ili proizvodi) predstavlja prema Vant Hofu molekularnost reakcije.

Vidi još
--------

* Brzina hemijske reakcije

Literatura
----------

* House, James S. (2007). *Principles of chemical kinetics*. Amsterdam: Elsevier/Academic Press. ISBN 0-12-356787-4.
* Vera Dondur (1982). *Hemijska kinetika*. Beograd: Univerzitet u beogradu, Prirodnomatematički fakulteti, Fakultet za fizičku hemiju.