Iskopine i obnovljena crkva sv. Marte u Bijaćima
Veliki Bijać, crkva sv. Onofrija (sv.Nofar)
**Bijaći** (Biaci, Byaci, Biaki, Biachi) su bili staro hrvatsko naselje smješteno zapadnom dijelu Kaštelanskog polja.

Povijest naseljavanja
---------------------

U starom je vijeku ovdje rimski car Klaudije (41. - 54.) osnovao naselje rimskih veterana *Siculi*. Ondje je za nagradu naselio svoje odane vojnike VII. i IX. legije koje je za odanost za vrijeme Skribonijanove pobune u Dalmaciji 42. nagradio zemljom koju im je dodijelio.

Položaj
-------

Nalazi se podno brda Trećanice i brježuljka Velog Bijaća, na međi trogirskog i donjokaštelanskog polja.
Teško je utvrditi koliko je bilo područje naselja. Prema ispravi Andrije II iz 1207. Bijaći su kraljevsko dobro i pružalo se sve do mora, zauzimajući cijelo Podmorje. Kasnije se to kraljevsko dobro sve više smanjivalo jer su ga zauzimali privatnici, crkvene institucije i trogirska općina pa se i toponim danas odnosi na usko područje. Bijaći se danas nazivaju dva brežuljka. **Veli Bijać** (208 m) smješten je zapadno od **Malog Bijaća** koji je znatno manji. Na vrhu Velog Bijaća nalazi se crkva sv. Onofrija (sv. Nofar), koja je izgrađena 1475. godine. U najstarijem dobu hrvatske povijesti, Bijaći su sjedište hrvatskih vladara o čemu svjedoče i arheološka istraživanja kod crkve sv. Marte. Nalazili su se u Kliškoj županiji. Naselje se spominje u darovnici kneza Trpimira iz 859. godine (kao Byaci), Muncimirovoj ispravi (Biaci), i u presudi kralja Zvonimira (Biaki). Za vrijeme rata između Genove i Mletaka (1378.) postojala je osmatračnica u Bijaćima, čiji je zadatak da, ako se neprijatelj pojavi, uzbuni stanovnike Podmorja koji su se morali u roku od 6 sati pojaviti u gradu Trogiru. Po nalazima u grobovima na tom području može se zakljućiti da je kontinuitet naselja trajao od 10. do 16. stoljeća. Selo Bijaći je više puta opustjelo zbog ratova, međutim , u mirnim razdobljima stanovništvo se opet vraćalo. Zbog straha od turskih napada selo je posljednji put napušteno u 16. stoljeću. Izbjeglice iz Bijaća se naseljavaju u obližnji Kaštel Štafilić, prenoseći beneficije u novo naselje.

Toponim Bijaći
--------------

Toponim Bijaći javlja se u više oblika: Biaci, Biach, Biache, Biacheche, Biachi, Biachio, Biacici, Biacico, Biaki, Biagi, Biche, Bico, Bicum, Biechy, Byaci i Bihač.
Po jednoj varijanti ime Bijaći dolazi od imena vlasnika imanja, Viatius (romanski slog *ti* odgovara hrvatskom *č* ili *ć*). Naziv Bijaći su preuzeli hrvatski vladari koji su nastavili živjeti na imanju nakadašnjeg vlasnika i to imanje pretvorili u *predium regale* (kraljevsko dobro).

HAD "Bihač"
-----------

Prvo hrvatsko arheološko društvo imalo je naziv „Bihač" (naknadno promjenjeno u ime „Bihać"). To je društvo na poticaj Franje Račkoga osnovao don Frane Bulić 1849. Prva skupština društva je održana kod iskopina crkve sv. Marte u Bijaćima. Društvo je izabralo ime Bihač jer je osnovano u vrijeme kada se vjerovalo da će se u Kaštelanskom polju (u Bijaćima) naći ostaci veličanstvenih građevima iz doba hrvatske narodne dinastije.

Izvori
------

* Vjeko Omašić, Povijest Kaštela od početaka do kraja XVIII. stoljeća, Split, 1986.
* Dušan Jelovina: Starohrvatska crkva Sv. Marte u Bijaćima, Starohrvatska prosvjeta III/26 (1999.) članak
* Srećko Listeš: Povijest Klisa