recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Apostol Matej, kojem se pripisuje Evanđelje po Mateju.
**Matej Evangelist** ('*מתי **"Dar BOGa", standardni hebrejski i tiberijski** Mattay**; Septuaginta grčki** Μαθθαιος',* **Matthaios**) je ličnost za koju se tradicionalno vjeruje da je bio autor Evanđelja po Mateju. Bio je sin Alfejev, i sakupljač poreza u Kafarnaumu. Jednom prilikom je Isus, došavši preo jezera, prošao pored carinarnice gdje je sjedio Matej i rekao mu "Slijedi me." Matej je ustao i postao njegov učenik (Matej 9:9).

Kao ime mu se navodi **Levi** u Luki (5:27). Iako ga Marko naziva Matejem u svom popisu apostola, kada se prepričava priča o tome kako je carinik postao učenikom, ponovno se koristi naziv Levi (2:14). Neki tu proturječnost objašnjavaju time da se nekada zvao Levi, ali da je potom promijenio ime, najvjerojatnije u počast svog poziva, u Matej. Isti dan kada ga je Isus pozvao napravio je "veliku gozbu" (Luka 5:29), oproštajnu gozbu, na koju je pozvao Isusa i njegove učenike, te vjerojatno mnogo svojih bivših suradnika. Posljedni spomen o njemu u Novom zavjetu je u Djelima 1:13. On je jedan od nekoliko učenika koji se poimence spominju u apokrifnom Evanđelju po Tomi, što sugerira da je za ranu crkvu bio važniji nego što se to danas misli. Vrijeme i način njegove smrti nisu poznati. 

Neke tradicije govore da je Matej postao mučenikom u Etiopiji, dok drugi govore da je mučenikom postao u Hierapolisu u Partiji. Po Epifaniju, biskupu Cipra, Marko Evangelist je postao mučenikom u Hierapolisu, odnosno Matej koji je zamijenio Judu Iskariota među dvanaest apostola i umro u Etiopiji.

Njegovi ostaci su preneseni u Kampaniju, u dijecezu Capaccio. Pronađeni od strane Langobarda, bili su prebačeni u Salerno, gdje se danas čuvaju u kripti katedrale.

Priznat je kao svetac i u rimokatoličkoj i u pravoslavnim crkvama. Pravoslavci njegov spomendan slave 16.11. dok se 21.9. slavi u latinskim crkvama.

Kao i ostala tri evangelista, Matej se često prikazuje u kršćanskoj umjetnosti. To je najčešće u obliku krilatog čovjeka, što je referenca na anđela koji mu je diktirao dok je pisao. Tri slike koje prikazuju njegov život, a koje je naslikao Michelangelo Merisi (Caravaggio) u crkvi San Luigi Dei Francesi u Rimu su među remek-djelima zapadne umjetnosti.

Galerija
--------

* Rembrandtov "Matej Evangelist potaknut anđelom"Rembrandtov "Matej Evangelist potaknut anđelom"
* Poziv sv. Mateja, autor Hendrik ter BrugghenPoziv sv. Mateja, autor Hendrik ter Brugghen

Povezano
--------

* Evanđelje po Mateju
* Marko Evangelist
* Luka Evangelist
* Ivan Evangelist

***Matthew the Evangelist*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Isusovi apostoli |
| --- |
| Pisci evanđelja | Ivan / Jovan • Matej • Marko • Luka |
| Ostali | Petar • Andrija • Jakov • Filip • Bartolomej • Toma • Jakov Alfejev • Šimun Zelot • Tadej • Juda |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 316749278
* LCCN: n82220255
* ISNI: 0000 0000 9518 8544
* GND: 118578979

 |
**Analiza sekvence** u biologiji podrazumeva izlaganje DNK ili peptidnih sekvenci poravnavanju sekvenci, pretragu baza podataka sekvenci, pretragu za ponovljenim sekvencama, ili primenu drugih bioinformatičkih metoda na računaru.

Od vremena razvoja metoda visokog-protoka proizvodnje gena i proteinskih sekvenci tokom 90-ih godina, stopa dodavanja novih sekvenci u bazama podataka se kontinuirano povećava. Zbirka sekvenci sama po sebi ne uvećava razumevanje biologije organizama. Međutim, poređenje sekvenci koje imaju poznate funkcije sa novim sekvencama je jedan od načina razumevanja biologije organizma iz kojeg dolazi nova sekvenca. Analiza sekvenci se može koristiti za dodelu funkcija gena i proteina putem studija sličnosti između sekvenci. Danas postoje mnogi alati i tehnike koje omogućuju poređenje (poravnanje) sekvenci, kao i za analizu proizvoda poravnavanja u biološkom kontekstu.

Metodologija
------------

Metodi za poravnavanje sekvenci se dele na metode za poravnavanje parova (poravnavanje dve sekvence), i za višestruko poravnavanje (sa više od dve sekvence). Postoje brojni alati za poravnavanje. Neki od njih su: ClustalW, PROBCONS, MUSCLE, MAFFT, DIALIGN, T-Coffee, POA, i MANGO.

Postoji više algoritama za studiranje poravnavanja sekvenci, np.: dinamičko programiranje, Skriveni Markovljev model, Viterbi and Greedy.

Vidi još
--------

* Lista softvera za poravnavanje sekvenci

Literatura
----------

* Mount, David W. (2004). *Bioinformatics: sequence and genome analysis*. Plainview, N.Y: Cold Spring Harbor Laboratory Press.
* Durbin, Richard (1998). *Biological sequence analysis: probalistic models of proteins and nucleic acids*. Cambridge, UK: Cambridge University Press.
**Tiridat I** (armenski: , istočnoarmenski: Trdat I, zapadnoarmenski: Drtad I) bio je kralj Armenije, odnosno partski princ iz dinastije Arsakida čijim je postavljanjem na armensko prijestolje osnovana dinastija Aršakuni, armenski ogranak Arsakidske dinastije. Tiridat je prvi put na prijestolje stupio godine 54. a potom vladao od 58. do 63. pri čemu mu je vladavina koincidirala s velikim ratom Parta i Rimljana. Sukob je završio kompromisom, temeljem koga su ga Rimljani priznali kao legitimnog vladara Armenije, ali je prije toga morao godine 66. otići u Rim dobiti za to formalni pristanak od cara Nerona i tako simbolično sebe priznati kao rimskog vazala. Tiridat je osim vladarskih dužnosti služio i kao zoroastrički svećenik te u svojoj delegaciji u Rim doveo veliki broj perzijskih maga. Dio historičara vjeruje da je taj događaj potakao početak mitrastičkog kulta u Rimskom Carstvu. Tiridatov datum rođenja i smrti nisu poznati.

Napomene
--------

1. ↑  Arsakidski kraljevi Armenije nisu kovali novac; zbog toga njihove službene titule nisu poznate.
2. ↑  Početak vladavine bez prekida.
3. ↑  U Rimu od strane Nerona.

Eksterni linkovi
----------------

* (`en`) Corbulo, Armenia and Parthia
* (`es`) Domicio Corbulon: Y la Guerra de Armenia Arhivirano 2006-09-03 na Wayback Machine-u (analysis of the conflict with Corbulo, includes detailed maps.)
* (`en`) History into fiction: the metamorphosis of the Mithras myths[*mrtav link*]
* (`en`)PERCEPTIONS OF CLASSICAL ARMENIA:. ROMANO-PARTHIAN RELATIONS, 70 BC-220 AD. Arhivirano 2007-03-25 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Tigran VI**  |  **Kralj Armenije** 63–nepoznato | Slijedi: **Sanatruk**  |
**Patrijarh bugarski Maksim** (Orešak, 29. oktobar 1914 - Sofija, 6. novembar 2012) je bio patrijarh Bugarske pravoslavne crkva od 1971. godine.

Biografija
----------

Rođen je 29. oktobra 1914. godine u mestu Orešak kao Marin Najdenov Minkov, otac mu se zvao Najden Minkov Račev a majka Pena Bordžukova. U rodnom selu je zavšio školu i polugimnaziju. Posle toga je postao iskušenik u Trojanskom manastiru. Završio je Sofijsku duhovnu seminariju, a posle toga Bogoslovski fakultet na Sofijskom univerzitetu.

Zamonašio se 1941. godine, dobio je monaško ime Maksim i čin jerođakona. Godine 1947. dobio je titulu arhimandrita od dorostolo-červenskog mitropolita Mihaila. U periodu od 1947. do 1950. kao arhimandrit Maksim bio je protosinđel dorostolo-červenske mitropolije, a od 1950. do 1955. starešina Bugarskog crkvenog podvorja pri Moskovskoj patrijaršiji. U periodu od 1955. do 1960. bio je glavni sekretar Svetog sinoda. Na predlog patrijarha bugarskog Kirila hirotonisan je 30. decembra 1956. godine kao vikarni episkop branicki. Godine 1960. izabran je i postavljen za Lovečkog mitropolita. Posle smrti patrijarha Kirila u martu 1971. godine, izabran je za patrijarha i ustoličen 4. jula 1971. godine. Njegova puna titula glasi „Njegova svetost Maksim, patrijarh bugarski i mitropolit sofijski".

Zbog mišljenja da je njegov izbor za patrijarha bio pod pritiskom komunističkih vlasti Todora Živkova, pojavio se 1992. raskol u Bugarskoj pravoslavnoj crkvi i oformljen je alternativni sinod na čelu sa Pimenom (1906-1999) koji je 1996. proglašen za alternativnog patrijarha. Pravoslavni sabor održan 1998. godine u Sofiji je potvrdio da je izbor patrijarha Maksima bio kanonski i oni koji su to osporavali su pozvani da se pokaju.

Spoljašnje veze
---------------

***Patrijarh bugarski Maksim*** na Wikimedijinoj ostavi

* Patrijarh bugarski Maksim, zvanična stranica Bugarske patrijaršije Arhivirano 2014-03-27 na Wayback Machine-u (`bg`)
**Toksičnost** je osobina hemijskih jedinjenja koja na neposredan način uzrokuje trovanje ljudi i životinja koji su dato jedinjenje uneli u organizam pojevši, udahnuvši ga ili apsorbujući ga preko kože.

Po pravilu skoro sva hemijska jedinjenja su toksična ukoliko se unose u prekomernoj količini. Čak i unošenje velike količine destilovane vode ostavlja štetne posledice na organizam koje se javljaju u budućnosti. Takođe su skoro svi sintetički lekovi štetni ukoliko se unose u većim količinama. 

Da bi se količinski ocenila i upoređivala toksičnost hemijskih jedinjenja, napravljena je specijalna skala sa skraćenicom LD (od engleskog *Lethal dose* - smrtonosna doza). Najčešće se sreće verzija ove skale LD50 - koja označava takvu dozu, od koje je umrlo 50 od 100 testiranih pacova. Druga skala, koja se koristi kod gasovitih supstancija , je smrtonosna koncentracija u vazduhu koji se udiše , i označava se skraćenicom LC.

Od najpoznatijih otrova arsenik ima LD50 = 20 mg/kg, a cijanovodonik
ima LD50 = 1,5 mg/kg.

Nauka koja se bavi proučavanjem toksičnosti je toksikologija

Vidi još
--------

* toksikologija
* otrov
*Za ostala značenja, v. Tokaj (razvrstavanje).*

**Tokaj** je gradić na sjeveru Mađarske od 4,419
stanovnika, koji administrativno podpada pod  Županiju Borsod-Abaúj-Zemplén.

Geografske karakteristike
-------------------------

Tokaj je udaljen oko 54 km od Miskolca, administrativnog centra županije. 

Tokaj je centar čuvenog vinskog regiona Tokaj-Hegyalja, koji je dobio ime po Tokaju.

Istorija
--------

Ovaj vinski predeo se prvi put pominje pod imenom Tokaj 1067. godine. Sam grad se pominje 1353. Prvo utvrđenje je bilo tipa *motte-and-bailey*, koje je uništeno tokom mongolske invazije Mađarske. Tokaj je već tokom 14. veka imao stenovito utvrđenje koje je pripadalo tvrđavi Diósgyőr.

Nakon 1450. godine grad je postao vlasništvo porodice Hunjadi. Nakon ustoličenja Matije Korvina (Mátyása Hunyadija) za kralja, Tokaj postaje kraljevsko utvrđenje. 1705. godine Ferenc Rákóczi naređuje da se utvrđenje sruši.

Posle stvaranja Dvojne Monarhije (1867), grad se razvija sve do početka svetskih ratova kada doživljava razaranja i gubi status grada. Dotadašnji primat u proizvodnji vina preuzima Sátoraljaújhely.

Tokaj ponovo dobija status grada tek 1986, kada su se stvorili uslovi za prosperitet. Danas je Tokaj popularna turistička destinacija.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Izrael, Binyamina-Giv'at Ada
* Italija, Cormons, Gorizia
* Rumunjska, Dej
* Njemačka, Oestrich-Winkel
* Austrija, Rust

Galerija
--------

* Pogled na Tokaj iz vazduhaPogled na Tokaj iz vazduha
* Tokaj-HegyaljaTokaj-Hegyalja
* Vino TokajVino Tokaj
* VinogradiVinogradi

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Borsod-Abaúj-Zemplén" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 04. 2016.

Vanjske veze
------------

***Tokaj*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Tokaja* (`hu`)
| **Han Andi** (漢安帝) |
| --- |
| Porodično ime: | Liu (劉; liú) |
| Oosbno ime: | Hu (祜, hù) |
| Hramsko ime: | Gongzong (恭宗, gōng zōng) |
| Posthumno ime:(dugo) | Xiaoan (孝安, xiào ān)doslovno: "sinovski i miran" |
| Posthumno ime:(kratzko) | An (安, ān)"miran" |
|

**Car Ān od Hàna**, kion. **漢安帝**, py. **hàn ān dì**, wg. **Han An-ti**, (94-125) je bio kineski car iz dinastije Hàn, šesti vladar Istočne dinastije Han, koji je formalno vladao od 106. do 125. Bio je unuk cara Zhanga.

Nakon što je njen malodobni posinak car Shang stupio na prijestolje 106, carica majka Deng je 12-godišnjeg princa Hua zadržala u carskoj prijestolnici Luoyang kao svojevrsno "osiguranje" u slučaju Shangove iznenadne smrti. Kada je u auguistu ili septembru iste godine Shang uistinu umro, mladi princ je preuzeo prijestolje pod imenom car An. Međutim, carica majka je kao regentica preuzela svu vlast i zadržala je do svoje smrti 121. 

Kada je An u dobi 27 godina preuzeo vlast, ispostavilo da je za nju potpuno nesposoban. Nije pokazivao nikakvog interesa za državne poslove, koje je prepustio korumpiranim dvorskim eunusima i klanu okupljenom oko svoje supruge Yan Ji, dok se sam odao piću i ženama. Samo četiri godine kasnije je umro prilikom putovanja u grad Nayang. Kineski historičari ga tradicionalno smatraju prvim carem koji je otvoreno podsticao nemoral, te prvim od slabih vladara koji su doveli do propasti dinastije.

Osobne informacije
------------------

* Otac
	+ Liu Qing (劉慶), Princ Xiao od Qinghea, drugi sin cara Zhanga
* Majka
	+ Supruga Zuo Xiao'e (左小娥)
* Supruga
	+ Carica Yan Ji (proglašena 115, u. 126)
* Glavne konkubine
	+ Consort Li, majka cara Shuna (otrovana 115)
* Djeca
	+ Liu Bao (劉保), krunski princ (proglašen 120, svrgnut 124), kasnije Princ od Jiyina (proglašen 124), kasnije car Shun od Hana

|  |
| --- |
| Car An od Hana**Kuća Liu****Rođen/a:** 94  **Umro/la:** 125 |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Car Shang od Hana** | **Car Kine**106 – 125*Carica majka Deng*  *(106 – 121)* | Slijedi:**Markiz od Beixianga** |
**Ahurjan** (jer.  *Ախուրյան*; tur. *Arpaçay*) je reka u regionu južnog Kavkaza i leva pritoka reke Araks. U gornjem toku teče kroz teritoriju Jermenije, dok u donjem delu toka predstavlja granicu između Jermenije i Turske. **Ahurjan** je otoka jezera Arpi u severozapadnoj Jermeniji, dok se ušće u Araks nalazi u blizini sela Bagaran, takođe u Jermeniji.

Ime
---

U starim urartskim spisima iz Sarakamiša (VIII vek p. n. e.) spominje se grad **Ahurjani** uz koji se veže i ime reke koja je tuda proticala.
U turskom jeziku reka se zove Arpačaj ili čak Zapadni Arpačaj ().

Geografske i fizičke odlike
---------------------------

Reka Ahurjani u gornjem toku
Reka izvire na visoravni na nadmorskoj visini od 2.023 metra, i otoka je veštačkog jezera Arpi koje je izgrađeno tokom 1950-ih godina. U gornjem toku prolazi kroz vlažna i zamočvarena područja marza Širak u Jermeniji. Nakon 15 km mirnog toka, skreće ka jugu i useca se u Širakski plato. U tom području rečno korito je duboko usečena klisura, na pojedinim mestima duboka i do 400 metara, a tu prima i svoju najveću pritoku, reku Kars. Uliva se u reku Araks kod mesta Bagaran u Jermeniji.

Ukupna dužina toka iznosi 186 km, od čega čak 2/3 toka predstavlja granicu između Jermenije i Turske. Površina basena je 9.670 km². Kišno-snežnog je režima. U toku zime njena površina se zamrzne. Prosečan protok vode iznosi 26,9 m³/s, dok na godišnjem nivou to iznosi 847 miliona m³.

Na Ahurjanu postoje dve veštačke akumulacije, Karnutska i Ahurjanska čije vode se uglavnom koriste za navodnjavanje okolnih poljoprivrednih područja. U blizini grada Gjumrija je izgrađena i mala hidroelektrana, inača najstariji objekat tog tipa u Jermeniji (izgrađena 1928. godine).

Na levoj obali reke se nalazi drugi po veličini jermenski grad Gjumri. Na njenim obalama je bilo smešteno 4 od ukupno 12 istorijskih prestonica Jermenije (Širakavan, Ani, Bagaran i Jervandašat).

Vidi još
--------

* Geografija Jermenije
* Reke i jezera Jermenije
* Geografija Turske
* Araks
**Sabha** (arapski: سبها / Sabhā) je oaza i grad od 70,905 stanovnika (sa okolicom 137,307 st.) na jugozapadu Libije u istoimenom Okrugu Sabha u kom je i administrativni centar.

Sabha je danas najpoznatija po tom što je u njoj školovao Moamer Gadafi.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad se prostire po saharskoj oazi u regiji Fezan, udaljen od Tripolija 800 km a od Murzuka 250 km.

Nedaleko od grada nalazi se Ramlat Dawada, kraj sa 11 jezera od kojih je jedno slano kao Mrtvo more a drugo mijenja boju od plave, zelene do crvene, navjerojatnije zbog algi.

Historija
---------

Sabha je od 11. vijeka odmorište i trgovište transaharskih karavana.

Živnula je i naglo narasla za talijanske kolonijalne uprave početkom 20. vijeka, kad su oni iz zdravstvenih razloga premjestili administrativni centar Fezana iz Murzuka u Sabhu.

Stara utvrda Elena podignuta za talijanske kolonijalne uprave na obližnjem brdu, danas se koristi za urede, trgovine i bolnicu.

Današnja Sabha je administrativno-trgovačko-obrazovno-zdravstveni centar Fezana. To je moderan grad sjajnih bijelih zgrada i širokih ulica, okružen starijim kvartovima sa kućicama od nepečene gline i natkrivenih sokaka.

Grad ima univerzitet osnovan 1983. čija je nukleus bio pedagoški fakultet iz 1976. danas na njemu nekih 25726 studenata studira medicinu, agronomiju, ekonomiju, tehniku, tehnologiju...

Privreda i transport
--------------------

Od industrije Sabha ima tvornicu za pakiranje datulja i manufakture za izradu rukotvorina.

Grad je raskršće saharskih cesta i servisni centar za kamione iz Tunisa i Čada.
Pored tog ima i aerodrom (IATA: SEB, ICAO: HLLS) sa linijama za Tripoli i Bengazi, svojevremeno je bio i vojni.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Libya, State of Libya*" (engleski). City population. Pristupljeno 15.12. 2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Sabhā, Libya*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 11. 2019.
3. 1 2 3  „*Sabha, Almost Gadhafi's home town*" (engleski). LookLexl. Arhivirano iz originala na datum 2017-10-04. Pristupljeno 16.12. 2019.
4. ↑  „*Murzuch*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 16. 14. 2018.
5. ↑  „*About the University*" (engleski). Sabha University. Pristupljeno 16.12. 2019.
6. ↑  „*Sabha airport*" (engleski). Airportia. Pristupljeno 16.12. 2019.

Vanjske veze
------------

***Sabha*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Sabha, Almost Gadhafi's home town* Arhivirano 2017-10-04 na Wayback Machine-u (`en`)
**Avesta** (pers.) je zbirka svetih knjiga religije starih Iranaca (Parsa), koje su zadržale Zaratustrino učenje (Zendavesta). Nastala je za vreme Zaratustrinog života.

Avesta je najsvetija knjiga Zoroastrizma. Ona za zoroastrejce ima istu važnost kao Biblija za hrišćane ili Kuran za muslimane.

Svi sačuvani tekstovi Aveste potiču iz perioda posle sloma Sasanidske dinastije, obično od 9. pa sve do 13. veka.

Jezik
-----

Treba napomenuti da je Avesta napisana izvornim jezikom Indo-Iranaca, tj. avestanskim jezikom, kako ga danas istoričari zovu. Naravno, mi ne znamo kako se zaista taj jezik zvao, ali je sigurno da je po Avesti kasnije dobio ime.

Kuriozitet je da su slova avestanskog jezika mnogo kasnijeg porekla nego sam jezik. Naime, slova su izvedena iz srednjepersijskog jezika ili pahlavija. Orgininalna avestijska slova do danas nisu pronađena.

Delovi Aveste
-------------

Avesta nije jedinstveno delo, već skup više odvojenih celina, tj. zbornika. Sastoji se iz sledećih zbornika: Vendidad, Visperad, Horda-Avesta, Jasna i Jašt.

Jasna je treći po redu Avestin zbornik, u kome se nalaze molitve koje su izgovarane kod prinošenja žrtava i kultnih služenja u hramovima. Izvorne pesme Jasne nazivaju se gate, mada do danas nije jasno šta izraz gata znači. Po mišljenju jednih, reč je o muzičkom taktu, a po mišljenju drugih — samo o poetskom stvaralaštvu koje je moglo da bude pevano.

Jašt je četvrti po redu Avestin zbornik, u kome se nalaze himne (njih dvadeset i dve), koje su svaka za sebe posvećene po jednom od božanstava iz Zoroasterskog panteona. Preko ovih himni odavano je poštovanje svim božanskim bićima zaslužnim za dobru reč, delo i misao. U zborniku se nalazi i jedna pesma koja pripada srednjepersijskom jeziku, tj. pahlaviju, a koja ukazuje na tip rituala i poštovanje načela dobrog u poretku materijalne stvarnosti.

Horda-Avesta se uglavnom sastoji iz molitvi vrhovnom bogu Ahura Mazdi, ali i iz nekih legendarnih priča i mitova iz persijske pradomovine, a Vendidad i Visperad su religiozni zakoni i parsijske dogme.

Takođe, Avesta se sastoji i iz tzv. fragmenata, delova Aveste koji su nađeni tek kasnije, a u kojima se nalaze razne izreke i saveti za dobar život. Fragmenti se obično ne navode kao deo Aveste, već samo ponekad.

***Avesta*** na Wikimedijinoj ostavi
**Petras Raslanas** (ruski: ) (rođen 25.3. 1914.) je bio litvanski komunistički političar tijekom drugog svjetskog rata. 

1931. pridružio se Komsomolu a 1938. komunističkoj partiji Litvanije. Iste godine su ga litvanske vlasti uhapsile i osudile na pet godina zatvora zbog revolucionarne aktivnosti. Nakon sovjetske aneksije baltičkih država 1940. postao je voditelj NKVD-ova odjela u Telšiaiju, te je tvrdio da je odgovoran za Masakr u Rajniaju. Nakon rata, držao je visoku funkciju službenika u sovjetskom Ministarstvu.

Nakon raspada SSSR-a 1991. pobjegao u Rusku Federaciju. Litvanski sud ga je u odsutnosti zbog genocida osudio na doživotni zatvor, ali je Ruska Federacije odbila izručiti ga, pravdajući se da je "prebolestan za suđenje".

Izvori
------

1. ↑  Raslanas, Petras. „Petras Raslanas - kgbveikla.lt". kgbveikla. Pristupljeno 17 October 2013.
2. ↑  *Jews and Jewish topics in the Soviet Union and Eastern Europe* (Hebrew University of Jerusalem, Centre for Research of East European Jewry) **8-11**: 65. ISSN 0334-6641.
3. ↑  „Petras Raslanas". trial-ch.org. Arhivirano iz originala na datum 2016-04-07. Pristupljeno 2016-01-08.
**Tošo Dabac** (Nova Rača, 1907. - Zagreb, 1970.), hrvatski fotograf priznat u svijetu, jedan je od osnivača i glavnih predstavnika tzv. Zagrebačke škole umjetničke fotografije.

Rođen je u Novoj Rači kraj Bjelovara. Krsno ime mu je Teodor Eugen Maria Dabac. Osnovnu školu završio u Novoj Rači. S obitelji preselio se u Samobor. Pohađao je Kraljevsku klasičnu gimnaziju u Zagrebu. Upisao je studij prava u Zagrebu, ali ga nije završio. Radio je za "Fanamet film" i MGM ured u Zagrebu kao prevoditelj i osoba zadužena za odnose s javnošću. Uređivao je časopis "Metro-Megafon". Prvi dodir s fotografijom 1924. imao je kod školskog kolege Ivice Sudnika iz Samobora. 
Prva njegova sačuvana fotografija je panorama Samobora potpisana i datirana 7. ožujka 1925. Prvi put je izlagao fotografije na izložbi amatera u Ivancu 1932. Jedan je od osnivača i glavnih predstavnika tzv. Zagrebačke škole umjetničke fotografije. 

Nositelj je socijalnog smjera u fotografiji. Snima život ulice, prosjake, ljude iz naroda, sajmišta, procesije i putujuće cirkusante (ciklusi Bijeda i Život ulice, 1932.- 1935.) 
Slijede ciklusi portreta, folklora, životinja, arhitekture, krajolika i kulturnih spomenika na kojima radi do kraja života. 
Još od tridesetih godina 20. stoljeća, sudjelovao je na niz izložbi u zemlji i inozemstvu (Prag, Philadelphia, Luzern, Antwerpen, Beč, Ljubljana, Frankfurt, München, New York) u društvu tada najznamenitijih svjetskih fotografa. 
Jedna od najznačajnijih nagrada je iz 1938. za najbolju fotografiju u mjesecu (Camera Craff). Imao je veliku čast biti član "Photographic Society of America". Godine 1951. Foto savez Jugoslavije dodijelio mu je titulu majstora fotografije. Ukupno je uslikao oko 200 000 fotografija, najviše u gradu Zagrebu. Imao je atelier u Ilici 17, u kojem je radio tridesetak godina.

Oženio se s opernom pjevačicom Julijom Grill 1937. Sudjelovao je u Drugom svjetskom ratu na strani partizana od 1943.
Umro je u autobusu za Gornji grad 9. svibnja 1970.
Privatna zbirka s njegovim radovima (Arhiv Tošo Dabac) otvorena je u Zagrebu 1980.

U povodu stogodišnjice njegovog rođenja, Arhiv Tošo Dabac i Muzej suvremene umjetnosti Zagreb predstavali su program 'Stogodišnjica rođenja Toše Dabca', koji se obilježavao od travnja 2007.
**Tristan** (latinski i keltski: *Drustanus*, velški]: *Trystan*) ili **Tristam** je jedan vitezova Okruglog stola iz legende o Kralju Arthuru.

Tristanov i Izoldin konflikt između ljubavi i odanosti, jedna je od klasičnih pripovijesti zapadne književnosti. Na njih se u arturovskoj tradiciji, nadovezuju kao dopuna (i rivali) Lancelot i Guinevere. Osnovna nit te priče je tragična ljubav, ili ljubav prema pogrešnoj osobi - Tristan herojski nećak kornvalskog Kralja Marka, poslan je u Irsku kako bi dopratio kćer irskog kralja, prekrasnu Izoldu, do Cornwalla da postane nevjesta njegova ujaka. U većini verzija desi se, da za vrijeme tog puta, Tristan i Izolda slučajno (zajedno) ispiju ljubavni napitak, kako bi osigurali Izoldinu sreću u braku sa Markom, pa se zaljublju.

Kako Izolda i pored toga što je zavoljela Tristana, nije mogla prekršiti obećanje dato Marku da će se udati za njega, dvoje ljubavnika provode ostatak svog života pokušavajući potajno zadovoljiti svoju uzajamnu želju i strast, ali tako da to ne sazna Mark ili kornvalski dvor.

Priča o neizdrživoj strasti pokazala se neodoljivom umjetnicima svih medija, od književnosti, likovne umjetnosti do muzike. Kulminacija tog procesa je činjenica da je danas Wagnerova opera Tristan i Izolda poznatija od priče na kojoj se bazira libreto, a to je tekst Gottfrieda von Strassburga iz 13. vijeka.

Gotovo sve verzije legende vrte oko teme konflikta između romantične ljubavi i političke odanosti, iako niti dvije priče ne tretiraju tu temu identično.

I danas brojni naučnici lome koplja oko geografskog porijekla te legende, po jednima priča je keltskog porijekla, dakle iz Irske ili Britanije, a po drugima ona je iz Perzije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „*Tristan and Isolt*" (engleski). Camelot Project. Pristupljeno 14. 09. 2017.

Vanjske veze
------------

* *Tristan and Isolt* na portalu Camelot Project (`en`)

| * p
* r
* u
Legende o Kralju Arthuru |
| --- |
| Ključne osobe | Kralj Arthur • Constantine • Sir Ector • Vojvoda od Cornwalla • Guinevere • Igraine • Izolda • Gospa od jezera • Kralj Lot • Kralj Mark • Merlin • Mordred • Morgana le Fay • Morgause • Uther Pendragon |
| Vitezovi Okruglog stola | Aglovale • Agravain • Bagdemagus • Bedivere • Bors • Breunor • Calogrenant • Caradoc • Dagonet • Dinadan • Gaheris • Galahad • Gareth • Gawain • Geraint • Griflet • Hector de Maris • Kay • Lamorak • Lancelot • Leodegrance • Lionel • Lucan • Maleagant • Marhaus • Palamedes • Pelleas • Pellinore • Percival • Safir • Sagramore • Segwarides • Tor • Tristan • Urien • Ywain • Ywain Kopile • Elyan Bijeli • Sir Ector |
| Predmeti | Excalibur • Sveti gral • Okrugli stol • Opasna stolica |
| Mjesta | Avalon • Brocéliande • Caerleon • Camelot • Corbenic • Cornwall • Logres • Lyonesse • Sarras • Tintagel |
**Apije Klaudije Kaudeks** (*Appius Claudius Caudex*) (3. vijek pne.) bio je rimski patricij iz roda Klaudija. Bio je unuk znamenitog državnika Apija Klaudija Ceka i sin Gaja Klaudija. Najpoznatiji po tome što je godine 264. pne. služio kao konzul te igrao važnu ulogu u događajima koji će pokrenuti prvi punski rat.

Uzrok rata je bilo nastojanje Kartagina|Kartagine da ovlada Sicilijom, a povod kartaginska intervencija kod Mesane u pomoć Mamertincima, odnosno njihovo odbijanje da se na mamertinski zahtjev povuku nakon što je minula opasnost od Sirakužana pod Hijeronom II. Mamertinci su se tada za pomoć obratili Rimskoj Republici.

Dio senatora se tome usprotivio, nastojeći održati tradicionalni savez sa Kartaginom. Apije Klaudije se zalagao za pomoć Mamertincima i na kraju odnio prevagu. Iste se godine s dvije legije iskrcao kod Mesane, što je bila prva rimska vojna akcija izvan Apeninskog poluotoka. Ispočetka je Mesinu deblokirao bez otpora, ali su potom Kartaginjani i Sirakužani sklopili savez, te je grad s mora blokirala kartaginska flota, a kopna sirakuška vojska. Kaudeks je nakon bezupješnih pregovora prvo potukao Sirakužane, a potom Kartaginjane. Pokušaj da zauzme grad Ehetla nije uspio, te se uz osjetne gubitke, Kaudeks povukao u Mesanu.

Njegov brat Publije Klaudije Pulher je izabran za konzula 249. pne.

Vanjske veze
------------

* Livius.org: Appius Claudius Caudex Arhivirano 2014-12-20 na Wayback Machine-u

Izvori
------

1. ↑  Diodorus Siculus, Biblioteca Historica, 23.3

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Quintus Fabius Maximus Gurges i Lucius Mamilius Vitulus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Markom Fulvijem Flakom* 264. pne, | Slijedi: **Manius Valerius Maximus Corvinus Messalla i Manius Otacilius Crassus**  |
**Apinayé** (Apinajé, Apinagé), pleme zapadne grane Timbira naseljeno u brazilskoj državi Tocantins (rezervat Terra Indígena Apinajé), 800 (1994 SIL), na aldejama kod Tocantinópolisa, São José, Mariazinha, Butica, Riachinho, Cocalinho i Bonito u općinama Tocantinópolis, Maurilândia i São Bento. Najbliži su srodnici Kayapo Indijancima, koji su nastali odvajanjem od Apinayéa. Jezik pripada široj skupini apinayé-kayapo, porodica gé.

Život Apinayéa
--------------

Apinaye su matrilinearnog i matrilokalnog uređenja. Lovci, sakupljači i obrađivači tla. Sakupljanje se dovodi u vezu tijekom perioda nomadskog života u savani i traje sve dok žetva u poljima ne sazrije. Za sve to vrijeme tek bi povremeno navraćali u selo, a rast bilja nadgledali bi izabrani svećenici, i ljubomorno čuvali nasade. Nijedna žena dok su muškarci u lovu nije smjela ništa ubrati sa svoga polja, jer bi bila strogo kažnjena. Tek nakon što bi svećenici pozvali seljane koji su lutali okolo, priredio bi se posljednji lov, nakon čega bi se svi vraćali u selo. 

Nakon završetka incijacije koja predstavlja uvod u brak (Curt Nimuendajú), svi mladići su se ženili istog dana. Djevojke (ib.) koje bi se prije inicijacije upustile u seksualne odnose, nemilosrdno bi bile silovane kolektivno od svih zrelih muškaraca, i ubuduće su smatrane prostitutkama.

Literatura
----------

* NIMUENDAJÚ, CURT The Apinaye'. preveo na en. Robert H. Lowie. Edited by Robert H. Lowie & John M. Cooper.

Vanjske poveznice
-----------------

* A CORRIDA DE TORAS DOS TIMBIRA
**Trnina** ili **crni trn** (*Prunus spinosa*) ponekad i nazivana *trnjina*, *trnula*, *trnavka*, *trn*, *divlja šljiva* *mačja šljiva*) je vrsta roda *Prunus* (Maloideae, Rosaceae). Raste uglavno po pašnjacima ili rubovma šuma ili ponekad kao gusto razgranat grm s trnovitim ograncima. Raste u gotovo cijeloj Europi i dijelovima sjeverne Afrike. 
Stablo ima vijek do oko 40 godina. Visine je izmedu jednog do pet metara a u rijetkim slučajevima, i do 6 m visine.

Razmjerno maleni listovi su velicine od 2 do 4 centimetra.

Sitni bijeli cvjetovi cvatu u travnju i svibnju.

Trnina posjeduje tamnu koru, koja se cijepa u poodmakloj dobi u uskim trakama. Kore grana su crvenkasto smeđe boje.

Plodovi trnine počinju dozrijevati u kolovozu i tada postaju plavkastocrno okrugla koštunica promjera izmedu 1 do 1,5 centimetara.
Divlje šljive su vrlo kisele i gorke - sve dok ih "opari" prvi mraz. Nakon mraza postaju ukusnije. U prosincu su najukusniji.

Trn se smatra pretkom šljiva. Pripisuju joj se brojna ljekovita svojstva.

Slike
-----

* Trnina.Trnina.
* TrninaTrnina
* CvjetoviCvjetovi
* CvijetCvijet

Vanjski linkovi
---------------

***Trnina (*Prunus spinosa*)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Narodni zdravstveni list
* Zemljovid s prikazom rasprosranošću trnine.
**Planckova duljina**, je fizikalna konstanta, sa oznakom *lp*, a to je jedinica duljine, jednaka 1,616252(81)×10−35 metara. Ime je dobila po Maxu Plancku, koji ju je prvi predložio.

Planckova duljina se određuje sa:

{\displaystyle \ell \_{P}={\sqrt {\frac {\hbar G}{c^{3}}}}\approx 16,16252(81)\times 10^{-36}{\mbox{ m}}}
gdje je *c* – brzina svjetlosti u vakuumu, *G* – gravitacijska konstanta i *{\displaystyle \hbar }* - reducirana Planckova konstanta. Dvije brojke u zagradama prestavljaju standardnu grešku.

Fizikalni značaj
----------------

Planckova duljina iznosi oko 10-20 od promjera protona, tako da je to izuzetno mala duljina. To je još puno manje, nego što je ikad izmjereno, jer najmanja duljina koja je izmjerena iznosi oko 10-5 od promjera protona. Zbog toga je Planckova duljina uglavnom teoretska vrijednost. Uglavnom, to je duljina ispod koje se ne može više mjeriti.

Planckova duljina bi imala vrijednost, kada bi bila poznata teorija kvantne gravitacije, ali još uvijek je za nas to nepoznanica. Planckova površina, koja je jednaka kvadratu Planckovih duljina, igra ulogu u entropiji crne rupe. Vrijednost te entropije je data sa {\displaystyle A/4\ell \_{P}^{2}}, gdje je A površina horizonta događaja.

Izvori
------

1. ↑  John Baez, The Planck Length
2. ↑   NIST, "Planck's Length"
3. ↑  NIST's published CODATA constants
U julu 2009. godine, skupština Srbije usvojila je zakon kojim je Srbija podeljena na sedam statističkih regiona.  Tačne granice ovih regiona Vlada Srbije tada nije utvrdila.

Statistički regioni Srbije tada su bili:

* Beograd
* Vojvodina
* Zapadni region
* Istočni region
* Centralni region
* Južni region
* Kosovo i Metohija

2010. godine broj regiona je smanjen na pet, spajanjem nekih regiona. Sadašnjih pet statističkih regiona Srbije su:

* Beograd
* Vojvodina
* Šumadija i zapadna Srbija
* Južna i istočna Srbija
* Kosovo i Metohija

Formiranje ovih regiona praktično znači da nekadašnja centralna Srbija (koja je i sama predstavljala neki oblik statističkog regiona) više ne postoji kao statistička celina, jer je na njenoj teritoriji sada formirano 3 nova statistička regiona. Inače ova podela koja se radi je u svrsi usaglašavanja sa zemljama Evropske Unije, i nekih drugih evropskih država (Norveška, Švajcarska ...) koje koriste NUTS standarde. Ovim se nivo države definiše kao jedan statistički nivo. Za NUTS 1 nivo nije određeno da li će ga činiti Srbija kao celina ili tri oblasti (2 autonomne pokrajine i tzv *teritorija Srbije van teritorije autonomnih pokrajina*). Podela Srbije na 7 statističkih regiona je podela na nivou NUTS 2. NUTS 3 bi bili danas postojeći upravni okruzi (iako ovaj nivo jedinice zahteva broj stanovnika od minimum 150.000, pa neki okruzi ne ispunjavaju ovaj uslov). Niži nivo LAU bi činile teritorije gradova i opština. Ovu organizaciju prostora prati i odgovarajuća kodifikacija teritorijalnih jedinica. Za nivo NUTS 1 kod će biti RS0, a za nivo NUTS 2 biće RS01, RS02... RS07. 

Ove regione mnogi u Srbiji vide kao vid buduće regionalne podele Srbije.

Vidi još
--------

* Administrativna podela Srbije
* Okruzi Srbije
* Teritorijalna organizacija Srbije
* Spisak gradova u Srbiji
* Spisak naseljenih mesta u Srbiji

***Statistički regioni Srbije*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ali ibn Hammud al-Nasir** (arapski: الناصر علي بن حمود‎ - al-nāṣir ʿalī ben ḥammūd) (? - 22. mart 1018) bio je šesti po redu kalif Kordobe, odnosno kratkotrajni uzurpator iz maurske dinastije Hamudida, koji je vladao od 1016. do smrti. 

Njegov dolazak na vlast je omogućio višegodišnji građanski rat, odnosno unutrašnji sukob u dinastiji Omejada koja je dotada vladala Kordopskim Kalifatom. Alija je omejadski kalif Sulejman ibn al-Hakam godine 1013. imenovao Ceute. Ali je slabost centralne vlasti iskoristio kako bi vlastitu proširio na Tanger, a potom prešao u Iberiju i osvojio važnu luku Algeciras, a potom i Malagu. Sa svojom vojskom, čije su jezgro činili sjevernoafrički Berberi, krenuo je na Kordobu, koju je zauzeo 1. jula 1016. Sulejman je zarobljen, a nedugo potom i pogubljen. 

Ali se proglasio novim kalifom, preuzevši titulu (*laqab*) *al-Nasir li-din Allah* ("Branitelj vjere Boga"). Stanovništvo Kordobe ga je ispočetka prihvatilo s dobrodošlicom, ali ga je njegova okrutnost brzo učinila nepopularnim, pogotovo nakon vijesti o novom omejadskom pretendedentu Abd ar-Rahmanu IV. 22. marta 1018. je Ali ubijen u atentatu, a Abd ar-Rahman izabran za novog kalifa. Međutim, već iste godine je svrgnut od strane Alijevog brata al-Qasim al-Ma'muna, guvernera Seville.

Literatura
----------

* Altamira, Rafael (1999). „Il califfato occidentale". *Storia del mondo medievale*. **vol. II**. str. 477–515.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Sulayman ibn al-Hakam** | **kalif Kordobe**1016–1018 | Slijedi:**al-Qasim al-Ma'mun** |

| * p
* r
* u
Omejadski kalifi |
| --- |
| Porodično stablo • Mediji |
| Kalifi u Damasku(661–750) | Muawiya I • Yazid I • Muawiya II • Marwan I • Abd al-Malik • Al-Walid I • Sulayman • Umar II • Yazid II • Hisham • Al-Walid II • Yazid III • Ibrahim • Marwan II |
| Emiri u Kordobi(756–929) | Abd ar-Rahman I • Hisham I • Al-Hakam I • Abd ar-Rahman II • Muhammad I • Al-Mundhir • Abdullah • Abd-ar-Rahman III |
| Kalifi u Kordoobi(929–1031) | Abd-ar-Rahman III • Al-Hakam II • Hisham II • Muhammad II • Sulayman • Hisham II • Sulayman • *Ali ibn Hammud al-Nasir*[H] • Abd ar-Rahman IV • *Al-Qasim ibn Hammud al-Ma'mun*[H] • *Yahya ibn Ali al-Mu'tali*[H] • *Al-Qasim ibn Hammud al-Ma'mun*[H] • Abd ar-Rahman V • Muhammad III • *Yahya ibn Ali al-Mu'tali*[H] • Hisham III |
| [H] označava hamudidske uzurpatore |
***Teorija i praksa oligarhijskog kolektivizma*** (engleski: ), ponekad poznata i po skraćenom nazivu ***Goldsteinova knjiga***, je fiktivna knjiga koja predstavlja dio sadržaja i važan element zapleta znamenitog Orwellovog romana *1984*. Njen autor je Emmanuel Goldstein, ličnost opisana kao jedan od vođa revolucije koja je stvorila državu Oceaniju gdje se odvija radnja, ali koji je kasnije postao disident te proglašen za državnog neprijatelja koji stalno kuje zavjere protiv njene vlade. Protagonist romana Winston Smith, koji u sebi duboko prezire vladajući režim, je čuo glasine o Goldsteinovoj knjizi te je prima od O'Briena, člana vladajuće elite za koga misli da je također disident. Protagonist čita knjigu čiji sadržaj detaljno objašnjava vladajuću ideologiju, metode vladavine i pruža brojne informacije o fiktivnom univerzumu. Koristeći metodu "knjige u knjizi" je Orwell omogućio čitatelju da zbivanja u romanu stavi u jedan širi kontekst koji nije bio moguć iz perspektive samog protagonista.

U završnom dijelu romana, nakon što se ispostavi da je O'Brien u stvari agent provokator, odnosno odani pristaša režima, on protagonistu, a samim time i čitateljima sugerira kako knjiga nije objektivan izvor, odnosno da ju je sastavio odbor čiji je i sam bio član.

Izvori
------



| * p
* r
* u
*Hiljadu devetsto osamdeset četvrta* Georgea Orwella |
| --- |
| Likovi | 
* Winston Smith
* Julia
* O'Brien
* Big Brother
* Emmanuel Goldstein

 |
| Mjesta | 
* Države u *1984*
* Oceanija
* Eurazija
* Istazija
* Aerodromska pista Jedan
* Soba 101

 |
| Klase | 
* Uža Partija
* Šira Partija
* Prolovi
* Bratstvo

 |
| Ministarstva | 
* Ministarstvo ljubavi
* Ministarstvo mira
* Ministarstvo obilja
* Ministarstvo istine

 |
| Koncepti | 
* Ingsoc
* Novogovor
* Dvomisao
* Dobromisao
* Dva + dva = pet
* Zlomisao
* Policija misli
* Telekran
* *Teorija i praksa oligarhijskog kolektivizma*
* Dva minuta mržnje
* Tjedan mržnje
* Prolefeed
* Ne-ličnost

 |
| Adaptacije | 
* američka TV-drama 1953.
* BBC-jeva TV-drama 1954.
* film iz 1956.
* Diamond Dogs
* Appleova reklama
* film iz 1984.
* parodija iz 1999.
* opera iz 2005.

 |
| Uticaj | *Nineteen Eighty-Four* u popularnim medijima |
Prvi lokalitet iz Madagaskara uvršten na UNESCOv popis Svjetske baštine bio je **Rezevat prirode Tsingi de Bemaraha** - 1990. na 14. sjednici Svjetskog komiteta za baštinu održanog u Kanadi Nakon toga je na UNESCOv popis uvršten lokalitet **Kraljevsko brdo Ambohimanga** 2001, te iza toga **Kišne šume Atsinanana** 2007. klaster od šest Nacionalnih parkova

Četvrti lokalitet koji je predložio Madagaskar i to davno prije svih ostalih, bivša kraljevska palača iz 19. vijeka **Rova iz Antananariva**, izgorio je prije nego što je njegov upis bio službeno završen 6. novembra 1995.

Izvori
------

1. ↑  „Report of the World Heritage Committee, 14th Session". UNESCO. Pristupljeno 1. 06. 2011.
2. ↑  „World Heritage Convention: Madagascar". United Nations Educational and Cultural Organization (UNESCO). Arhivirano iz originala na datum 2011-04-24. Pristupljeno 25. 04. 2011.

Vanjske veze
------------

***Svjetska baština na Madagaskaru*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fotografije i opis ugroženih mjesta svjetske baštine u Madagaskaru (`fr`)

| * p
* r
* u
Svjetska baština na Madagaskaru |
| --- |
|  | 
* Kraljevsko brdo Ambohimanga
* Kišne šume Atsinanana
* Rezevat prirode Tsingi de Bemaraha

 |  |
**The Last Shadow Puppets** je britanski bend nastao kao saradnja između Aleksa Ternera (Arctic Monkeys), Majlsa Kejna (The Rascals) i kompozitora i producenta Džejmsa Forda (Simian Mobile Disco, Simian).

Povijest
--------

### Osnivanje

U kolovozu 2007. časopis *NME* je izvijestio da su pjevač grupe Arctic Monkeys, Alex Turner i pjevač tada novoosnovane The Rascals, Miles Kane, odlučili snimiti album sa članom Simian Mobile Discoa, Jamesom Fordom. Turner i Kane sprijateljili su se kada je Kane s prethodnim bendom, The Little Flames bio pregrupa Arctic Monkeysima na njihovoj turneji po Velikoj Britaniji 2005. Kada The Little Flames ponovno sviraju kao predguopa Arctic monkesima na turneji 2007, Turner i Kane počinju skupa pisati pjesme za zajednički projekt. Njihova suradnja širi se i u stvaralaštvo Arctic Monkeysa kada Kane svira gitaru na "505 ", završnoj pjesmi drugog albuma Arctic Monkeysa, "Favourite Worst Nightmare", kao i na B-strani skladbe "Fluorescent Adolescent", "The Bakery" i "Plastic Tramp". Kane je također gostovao i na nekoliko nastupa Arctic Monkeysa u 2007. uključujući i ljetni mini- festival u Lancashire County Cricket Clubu i nastupe na Glastonburyju 2007. i 2013.

### *The Age of the Understatement*

20. veljače 2008, dvojac otkriva da će biti poznat kao Last Shadow Puppets, a da će njihov album, pod nazivom *The Age of the Understatement* biti objavljen 21. travnja 2008. Album se odmah po izlasku nalazi na prvom mjestu britanske top ljestvice najboljih albuma. Dvojac je izjavio da je inspiraciju dobivao od Scotta Walkera i ranog Bowiea. Usto, tu su i utjecaji The Beatlesa i progresivnog rocka s kraja 60-ih i početka 70-ih godina.

Album je nominiran za Mercury Music Prize 2008. ali je izgubio od grupe Elbow s albumom *The Seldom Seen Kid*.

Diskografija
------------

### Studijski albumi

* *The Age of the Understatement* (2008)

### Singlovi

* *The Age of the Understatement* (2008)
* *Standing Next to Me* (2008)
* *My Mistakes Were Made for You* (2008)

Spoljašnje veze
---------------

***The Last Shadow Puppets*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Last Shadow Puppets
**Andrija Matijaš "Pauk"** (31. srpanj 1947 - 9. listopad 1995.) bio je hrvatski vojskovođa, poznat po važnoj ulozi, odnosno uspjesima koje je postigao u Domovinskom ratu i Ratu u Bosni i Hercegovini.

Vojničku karijeru je započeo u JNA, nakon što je završio podoficirsku školu za oklopno-mehanizirane jedinice u Banja Luci. Na početku rata u Hrvatskoj se priključio Hrvatskoj vojsci te je sudjelovao u borbama na Baniji prije nego što je imenovan za zapovjednika samostalne satnije pri 4. gardijskoj brigadi, te je sudjelovao u borbama na dubrovačkom ratištu. Od zarobljenih tenkova i drugih oklopnih vozika je 1992. godine stvorena Oklopna bojna, a Matijaš imenovan za njenog zapovjednika. Matijaš, koji se isticao izuzetnom hrabrošću i spremnošću da neposredno sudjeluje u borbama, je tokom operacije Maslenica ranjen tri puta u jednom danu. Godine 1994. je imenovan za načelnika stožera 4. gardijske brigade, te je sudjelovao u nizu operacija u zapadnom dijelu BiH, koje su HV-u kasnije omogućile izvođenje operacije Oluja. Krajem srpnja 1995. je imenovan zamjenikom zapovjednika brigade, a bio je među prvim hrvatskim vojnicima koji su 5. kolovoza ušli u Knin. Potom je sudjelovao u ofenzivnim operacijama koje su dovele do razbijanja srpskih snaga u zapadnom dijelu BiH.

Tokom posljednje od njih, operacije Južni Potez, 4. gardijska brigada je 9. listopada zauzela Mrkonjić-Grad. Matijaš je, međutim, poginuo neposredno pred ulaz u grad. U počast popularnom suborcu, brigada je dobila ime "Pauci", a grad, koji je tokom sljedećih nekoliko mjeseci bio pod hrvatskim nadzorom (sve do povlačenja u skladu sa Daytonskim sporazumom) je nosio ime *Matijaševo*. Uz Matijaševu smrt se, međutim, u srpskim izvorima povezuje i smrt nekoliko stotina zarobljenih srpskih vojnika i civila u Mrkonjić-Gradu, a koji su pripadnici 4. brigade navodno počinili u znak odmazde zbog pogibije svog zapovjednika.

Dužnosti
--------

* 1991. - zapovjednik samostalne satnije
* 18. lipnja 1992. - zapovjednik Oklopne satnije 4. gardijske brigade HV-a;
* 10. studenog 1992. - zapovjednik Oklopne bojne 4. gardijske brigade HV-a;
* 1. listopada 1993. - načelnik oklopnih postrojbi 4. gardijske brigade HV-a;
* 1. listopada 1994. - načelnik stožera 4. gardijske brigade HV-a;
* krajem srpanja 1995. - zamjenik zapovjednika 4. gardijske brigade HV-a;

### Činovi

* 5. svibnja 1992. - **bojnik**,
* stožerni brigadir
* general bojnik - čin mu je dodjeljen posmrtno

### Odlikovanja

General-bojnik Andrija Matijaš-Pauk odlikovan je:

* Redom kneza Domagoja,
* Redom bana Jelačića, (posmrtno)
* Redom Nikole Šubića Zrinskog
* Spomenicom domovinskog rata.

Izvori
------

1. ↑  narodne-novine.nn.hr pristupljeno 30.6.2009.
2. ↑  narodne-novine.nn.hr pristupljeno 30.6.2009.
3. ↑  narodne-novine.nn.hr pristupljeno 30.6.2009.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 77448072
* LCCN: no2006127469
* ISNI: 0000 0000 4501 1580
* GND: 131479601

 |
**Richard Steven Valenzuela** (13. svibnja, 1941. - 3. veljače, 1959.) bio je američki pjevač, skladatelj i gitarist.

Ritchie Valens je bio pionir latino rocka, specifične glazbene podvrste rocka sa velikim uplivom tradicionalne meksičke glazbe. 

Njegova glazbena karijera trajala je svega osam mjeseci. U tom kratkom vremenu imao je niz velikih uspješnica poput skladbi *La Bamba*, *Donna* i *Come On, Let's Go*.

3. veljače, 1959. na dan koji se danas u Americi naziva - *The Day the Music Died*, Valens je poginuo u zrakoplovnoj nesreći, pri padu malog zrakoplova u Iowi zajedno sa legendama američkog rocka Buddy Hollyem i The Big Bopperom.

Singlovi
--------

* "Come On, Let's Go" (1958.)
* "Donna / La Bamba" (1958.)
* "Fast Freight / Big Baby Blues" (1959.)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 59271109
* LCCN: n88614899
* ISNI: 0000 0001 0844 7649
* GND: 118884220
* BNF: cb139006719 (podaci)
* MusicBrainz: 5222714d-21ee-4061-87f7-c749f1586790
* NKC: xx0025456
* BNE: XX1093268
* CONOR.SI: 10678627

 |