recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Elfodd** (? -809), također poznat kao **Elfoddw** (latinski: ), bio je ranosrednjovjekovni velški biskup koji je u velšku Crkvu uveo rimski umjesto dotadašnjeg keltskog metoda računanja Uskrsa. Čini se da je Elfodd kao mladić bio u nekoj svezi sa samostanom u Holyheadu na Angleseyu. Smatra se da je bio mlad kad je 768. godine uvjerio velšku Crkvu neka budu isto kao i Rim u smislu računanja nadnevka Uskrsa. Anali Brut y Tywysogiona tvrde:

*Osam godina poslije te [768.] Uskrs je pomaknut za Brite, a Elbodije sluga Božji ga je pomaknuo.'*
Prema *Annales Cambriae*, umro je 809. godine. Elfoddova smrt nije zabilježena sve do te godine. Brut y Tywysogion ga opisuje kao nadbiskupa (ili glavnog biskupa) Gwynedda. Nenije, koji je u *Historia Brittonum* napisao da je bio Elfoddov učenik, opisuje ga kao najsvetijeg biskupa a ujedno je otkrio podatak da je Elfodd proučavao djela Bede Časnog.

Izvori
------

* John Edward Lloyd *A history of Wales from the earliest times to the Edwardian conquest* (Longmans, Green & Co.)
* Thomas Jones, ur. *Brut y Tywysogion: Peniarth MS. 20 version* (Cardiff: University of Wales Press, 1952.)
* Antonia Gransden (1974.) *Historical Writing in England*. Ithaca, NY: Cornell U. P.
* David N.Dumville (1975.) *Nennius and the "Historia Brittonum"* u: *Studia Celtica*, 10/11 (1975./6.), 78-95
* Nora K. Chadwick (1958.) "Early Culture and Learning in North Wales" u djelu: *Studies in the Early British Church*
* Christiane M.J. Kerboul-Vilhon (1999.) Historia Brittonum, Nennius Arhivirano 2012-08-03 na Wayback Machine-u
Tri glavna vulkanska odvoda Hatepe erupcije paralelna sa jugoistočnom obalom današnjeg jezera Lake Taupo.
**Hatepe erupcija** (nazvana po Hatepe depozitima plinijskog plovučca; ponekad navođena kao **Taupo erupcija**) se dogodila oko godine 180. n.e. te bila posljednja veća erupcija vulkana Lake Taupo, odnosno najveća erupcija na Novom Zelandu u posljednjih 20.000 godina. U zrak je izbaila preko 120 kubičnih kilometara materijala (što je stavlja na razinu 7 skale Indeksa vulkanske eksplozivnosti ), od kojih je 30 kubičnih kilometara izbačeno za nekoliko minuta. Vjeruje se da je erupcijski stup bio visok 50 kilometara, dva puta viši od erupcijskoj stupa Mount St. Helens godine 1980. To je čini jednom od najžešćih erupcija u posljednjih 5000 godina (zajedno sa Tianchi erupcijom Baekdua oko 1000. i erupcijom Tambore 1815,). Nastali pepeo je nebo obojio u crveno u tadašnjem Rimu i Kini.

Izvori
------

1. ↑  Talbot, J. P.; Self, S.; Wilson, C. J. N. (1994). „Dilute gravity current and rain-flushed ash deposits in the 1.8 ka Hatepe Plinian deposit, Taupo, New Zealand". *Bulletin of Volcanology* **56** (6-7): 538–551. DOI:10.1007/BF00302834.
2. ↑  „Taupo - Eruptive History". *Global Volcanism Program*. Smithsonian Institution. Arhivirano iz originala na datum 2011-11-17. Pristupljeno 16. III 2008.
3. ↑  Wilson, C. J. N.; Ambraseys, N. N.; Bradley, J.; Walker, G. P. L. (1980). „A new date for the Taupo eruption, New Zealand". *Nature* **288**: 252–253. DOI:10.1038/288252a0.

Eksterni linkovi
----------------

* Lake-floor relief map, from Rowe, Dave; James, Gavin; Macaulay, Gavin; Shankar, Ude (October 2002). „High-tech tools for tackling fisheries problems in lakes". *Water & Atmosphere* (NIWA) **10** (3): 24–25. Pristupljeno 2008-03-16.  The main Hatepe eruption vents are marked by submarine peaks on the far side of Lake Taupo.
**Güiria** je lučki grad od 29,115 stanovnika u saveznoj državi Sucre, na sjeveroistoku Venecuele. 

On je administrativni centar Općine Valdez, koja ima 38,511 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Güiria leži na južnoj obali Poluotoka Paria, gotovo u sredini tog poluotoka.

Historija
---------

Naselje - Güiria osnovali su aragonski kapucinii 1767. kao misiju, ali se za osnivača grada uzima Francisco Isnardy koji je doveo i naselio španjolske i francuske emigrante iz Trinidada, kad je on 1797. postao Britanski dominion.
Güiria ima poseban značaj u historije Venecuele, jer se u njoj u januaru 1813. iskrcao Santiago Mariño sa 45 suboraca iz Trinidada i otpočeo kampanju za oslobođenje od španjolske kolonijalne vlasti.

Güiria je između 1872. i 1875. bila administrativni centar Saveznog teritorija Marino.

Nakon rata za nezavisnost i Saveznog rata, grad je poprilično opustio, ponovna tragedija zadesila ga je 1925. kad je epidemija desetkovala stanovništvo.

Period ponovnog prosperiteta uslijedio je kad je predsjednik Juan Vicente Gómez 1935. naredio da se luka u Macuri zatvori, a njena oprema prenese u Güiriju.

Nakon tog se preselila Banka Venecuele, tad je izgrađen vodovod i aerodrom, pa je kao logičan potez 1948. Guiria proglašena za administrativni centar Općine Valdez.

Izgradnja nove internacionalne ribarske luke (Puerto Pesquero Internacional de Guiria) započelo je 1968. Uz nju su podignuti i pogoni za preradu i skladištenje ribe. U to vrijeme otpočela je i intenzivna eksploatacija plina iz Zaljeva Paria pa je sve to dalo novi zamah za rast grada.

Luka se ne koristi samo za ribarske brodove već i za izvoz kave, kakaa i agruma.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Municipio Valdez*" (španjolski). Turismo Sucre. Pristupljeno 14. 11. 2017.
2. 1 2 3  „*Venezuela: Sucre*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 14. 11. 2017.
3. ↑  „*Informacion Util de Macuro*" (španjolski). Oficina de Turismo de Macuro. Pristupljeno 14. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

* *Municipio Valdez* (`es`)
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Han (韓)*.*
**Han Xuan** ili **Xun Han** (151–210) bio je kineski velikodostojnik, poznat kao guverner Changshaa u vrijeme kraja dinastije Han i na početku perioda Tri kraljevstva. Bio je potčinjen Liu Biaou, guverneru provincije Jingzhou, te ga služio tri godine. Nakon Liu Biaove smrti su sjeverni dio provincije podijelili njegovi sinovi Liu Qi i Liu Cong, dok je južni dio podijeljen između četiri guvernera - Zhao Fana, Jin Xuana, Liu Dua i Han Xuana. Tada je Changsha postao *de facto* nezavisna država i uživao relativan mir sljedeće dvije godine, sve dok ga je nije napao i na kraju anektirao Liu Bei, osnivač države Shu. Han Xuan, na nagovor svog generala Huang Zhonga Liu Beiju nije pružio nikakav otpor, te je počeo služiti novom gospodaru.

U *Romansi Tri kraljevstva* fiktivni lik Han Xuana je poginuo prilikom pokušaja da Liu Beiju pruži otpor, odnosno ubijen je od Wei Jana.

V. također
----------

* Tri kraljevstva
* Ličnosti Tri kraljevstva
* *Zapisi Tri kraljevstva*
* *Romansa Tri kraljevstva*
**Hajdúszoboszló** čita se *Hajdusoboslo* (njemački: *Sobols*) je grad na istoku
Mađarske od 23,882 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Hajdú-Bihar.

Hajdúszoboszló je treći po veličini grad u Županiji Hajdú-Bihar, kojoj administrativno pripada, 
poznat je kao popularno termalno kupalište i turistički centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Hajdúszoboszló leži na kanalu Keleti, udaljen 22 km sjeverozapadno od  Debrecena.

Historija
---------

Naselje je prvi put dokumentiran 1075. pod imenom *Szoboszló*.
Ugarski feudalac István Bocskai je početkom 17. vijeka u mjestu i okolici naselio hajduke, koji su u 19. vijeku ušli i u ime 
grada.

Budimski paša Zejdi Ahmed je 1660. u kaznenoj ekspediciji gotovo do temelja razorio mjesto

Sudbina mjesta promjenila se 1925. kad je u okviru istražnih bušenja umjesto nafte i plina otkriven termalni izvor na dubini od 1091 metara, temperature od 73 ° C bogat sumporom i jodom. Odtad se Hajdúszoboszló brzo razvio kao ladanjsko mjesto.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Bad Dürrheim
* Rumunjska, Târnãveni
* Slovačka, Kežmarok
* Češka, Luhačovice
* Litvanija, Palanga
* Poljska, Żyrardów
* Finska, Valkeakoski

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hajdú-Bihar" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Hajdúszoboszló*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Hajdúszoboszlóa* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Sandro Botticelli: Primavera, detalj
**Harite** (grč. **Χάριτες**, *Khárites*) u grčkoj mitologiji boginje su ljupkosti i ljepote, ljudskog šarma i plodnosti. Haritama su pandan u rimskoj mitologiji Gracije. Smatrane su kćerima Zeusa i Eurinome, premda neki izvori govore da su kćeri Dioniza i Afrodite ili pak Helija i Najade Egle.

Etimologija
-----------

Tri su Harite, od najmlađe to najstarije:

* Agleja (Ἀγλαΐα, *Aglaia*) = "ljepota"
* Eufrozina (Εὐφροσύνη, *Euphrosúnê*) = "radost"
* Talija (Θαλία, *Thalía*) = "zadovoljstvo"

Prema Spartancima treća je bila Kleta. Spominju se i ostale Harite: Auxo, Hairda, Hegemona, Fena i Pasiteja.

Karakteristike
--------------

Pauzanije piše da nije uspio otkriti tko je prvi prikazao Harite golima, kako je postala tradicija. Prikazivane su kao lijepe, najčešće gole mlade žene.

Od renesanse nadalje, mnogi su ih umjetnici prikazali: Rafael, Sandro Botticelli, Peter Paul Rubens i drugi.

Mitologija
----------

Homer ih je povezivao s Afroditinim pomoćnicama, a povezivane su i s podzemljem i eleuzinskim misterijima. Posvećena im je bila rijeka Kefis blizu Delfa.

Bile su zaštitnice ljupkosti i šarma, kao pomoćnice Afrodite, boginje ljubavi.

Vanjski linkovi
---------------

***Harite*** na Wikimedijinoj ostavi

* Harite u klasičnoj literaturi i umjetnosti (`en`)
Briarej, Hekatonhir
**Hekatonhiri** ili **Storuki** (grč. *Ἐκατόγχειρες*, *Hekatógkheires*) su mitološka bića iz grčke mitologije. Njihovi su pandani u rimskoj mitologiji Centimani.

Mitologija
----------

#### Karakteristike

Ime Hekatonhira izvedeno je od grčkih riječi *ἑκατόν*, *hekatón* = "sto" i *χείρ*, *kheir* = "ruka". Dakle, oni su "storuki". Ista etimologija vrijedi i za njihove rimske pandane Centimane (lat. *centum* = "sto", *manus* = "ruka). Hekatonhiri su divovi nevjerojatne snage i bijesa, superiorniji Titanima i Kiklopima. Imena su im: Briarej (*Βριάρεως*, *Briáreôs*) ili Egeon (*Αἰγαίων*, *Aigaíôn*), "morska koza", Kot (*Κότος*, *Kótos*), "udarač", "bijesni", Gig ili Gij (*Γύης*, *Gýês*), "velikih udova". Majka im je lijepa Geja (Zemlja), a otac Uran (Nebo). 

#### Rođenje i daljni život

Geja je rodila Titane i Kiklope, a onda i Hekatonhire. Uran je volio Titane jer ih je smatrao lijepima, a mrzio je ružne Kiklope i Hekatonhire pa ih je zatvorio u podzemlje - Gejinu utrobu. Geja je molila Titane da ih puste, li oni su odbili. Zeus je poslije, jer ga je Geja molila, pustio Hekatonhire koji su mu pomogli u ratu protiv Titana. Pustio je Kiklope koji su mu izradili munje. Hekatonhir Briarej je bio neprijatelj Olimpljana pa su ga bogovi pokopali ispod Etne. Ostali su čuvali vrata pakla.

***Hekatonhiri*** na Wikimedijinoj ostavi
Ne poistovijećivati sa Eteokle.
**Eteoklo** (starogrčki: ) bio je, u grčkoj mitologiji, sin Ifija, kralja Arga. Učestvovao je u pohodu Sedmorice protiv Tebe, a neki ga antički autori ubrajaju i među sedmoricu vođa. U Euripidovoj tragediji *Hiketide* Adrast ga opisuje kao mladog i siromašnog ali poštenog čoveka koji je odbijao primiti skupocene poklone od prijatelja i koga su njegovi sugrađani Argivci veoma poštovali.

U Eshilovoj tragediji *Sedmorica protiv Tebe* Eteoklo je jedan od sedmorice vođa u ratu protiv Tebe i predvodi napad Neitska vrata, jednu od sedam gradskih kapija, noseći pri tom štit na kome je predstavljen neki čovek kako se pomoću merdevina penje na kulu uz natpis da ga ni Ares odatle ne može srušiti. Eteoklu se suprotstavlja Megarej. Međutim, u Euripidovim *Feničankama* kao predvodnik napada na sedmu tebansku kapiju pojavljuje se Adrast, a Eteoklo se uopšte ne spominje. Eteokla ne spominju ni drugi autori, među njima Diodor Sicilijski, Stacije, i Higin..

Prema Pseudo-Apolodorvoj *Biblioteci*, Eteokla je ubio Leades, Astakov sin. Eteoklov sin Medont ponekad se ubraja među Epigone, potomke Sedmorice koji su pokrenuli novi rat protiv Tebe i uspeli osvojiti grad.
**Hark** (perz. خارک, također i *Harg* ili *Kark*) je otok smješten u Perzijskom zaljevu odnosno iranskoj Bušeherskoj pokrajini. Otok ima površinu od 20 km² i proteže se duljinom od 6 km u smjeru sjever-jug. Od kopna je udaljen približno 30 km, od luke Bušeher oko 55 km, a 3,5 km prema sjeveru nalazi se otok Harku. Zbog pogodnih batimetrijskih osobna odnosno blizine Bušeheru i naftom bogatom Huzestanu, na otoku su smješteni veliki energetski terminali s kojih Iran izvozi oko 98% nafte. Navedena postrojenja bila su privremeno oštećena prilikom iransko-iračkog rata. S ostatkom zemlje Hark je povezan manjim lukama na istočnoj obali odnosno Aerodromom Hark na sjeveru koja se koristi za domaće letove. Hark naseljava oko 10.000 stanovnika i njegovo najveće naselje jest istoimeni gradić Hark u kojem je prema popisu stanovništva iz 2006. godine živjelo 8196 ljudi. Na otoku su 2008. godine pronađeni epigrafski perzijski klinopisi iz ahemenidskog razdoblja koji govore o ugodnom životu uz korištenje bunara što svjedoči o njegovoj 2500-godišnjoj naseljenosti.

Veze
----

* Harku
* Perzijski zaljev
* Popis iranskih otoka

Izvori
------

1. 1 2  (`en`) Encyclopædia Britannica: *Kharg Island*
2. ↑  (`en`) PressTV (19. ožujka 2012.): *Iran increases oil storage capacity to foil EU sanctions* Arhivirano 2012-04-21 na Wayback Machine-u
3. ↑  (`en`) Tehran Times (2. ožujka 2008.): *Khark Achaemenid inscription still imperiled*

Vanjske veze
------------

* (`fa`) Službene stranice općine Hark
**Kultura El Omari** je neolitska kultura donjeg Egipta, koja traje od 4600/4400 p. n. e, a po nekim mišljenjima do 4100/4050. pne. Po kalibrisanim C14 datumima datuje se u 3300 godina +/- 23 godine p. n. e, ali je ovo suviše nisko za njen početak, tako da je najverovatnije da počinje oko 3900. i traje do 3600. godine pne. 

El Omari je skup lokacija u oblasti grada Heluana oko 23 kilometra južno od Kaira, sa istočne strane Nila, između 3,5 i 5 kilometara udaljenim od reke. A i B lokacije su detaljno iskopavane, dok su D, F, G, H samo sondirane.

Keramika
--------

Keramika je podeljena je u 10 grupa. Uglavnom je rađena ručno, uz retku upotrebu primitivnog vitla. 
Oblici su nepravilni, najčešći su: 

* male zdele sa crvenim premazom, sa ravnom osnovom i ponešto konkavnim šupljim zidovima,
* lonci s bradavičastom drščicom,
* zdela S profila sa zaobljenom osnovom,
* sferične posude sa razvraćenim obodom ili koničnim vratom,
* pehari,
* vaze cilindričnih strana sa razvraćenim obodom i polirane,
* duboke grube zdele sa relativno ravnim stranama
* posude sa malim vratom i kruškolikim telom.

Boja gline je najčešće braon. Dodavana je i slama ili cvet papirusa. Većina fragmenata je malih dimenzija. Spoljašnja površina suda najčešće je premazivana crvenim premazom i potom polirana kvarcnim oblutkom. 

Neke posude ocrnjene su pomoću vatre ili gara, a ima i posuda braon boje. Pečenje je bilo neuredno, vršeno brzo sa različitim intenzitetom. 

Posude su služile su za čuvanje hrane, vode ili kao kuhinjski pribor. U manjim posudama mogli su se čuvati i pigmenti kao što je oker.
U većim zdelama skladišteno je voće, žitarice.

Izvori
------

* El Omari — arheološki lokalitet Arhivirano 2010-06-15 na Wayback Machine-u

Vidi još
--------

* Fajumska kultura
* Kultura Merimde
* Predinastički Egipat

Vanjske veze
------------

* El Omari Neolithic settlement in the Cairo region about 5 -{km}- north of Helwan
**Crkva svetog Ante** je franjevačka crkva u Kninu. Nalazi se u kompleksu starog franjevačkog samostana.

Izgrađena je na mjestu starohrvatske crkve.

Povijest
--------

Gradnja crkve sa zvonikom (od 4 zvona) počela je 1860. i završena 1863. Zbog nestabilnosti terena crkva je 1911. temeljito popravljena. 

Crkva je bila oštećena u bombardiranju u Drugom svjetskom ratu, 1944. Kasnije je započela obnova koja je završila 1960. godine.

Početkom Domovinskog rata pobunjeni su Srbi oštetili samostan i opljačkali i oskvrnuli crkvu. 1993. crkva je bila zapaljena, a od nje su ostali samo zidovi.

Odmah nakon oslobođenja Knina 5. kolovoza 1995. u grad su se vratili franjevci koji su započeli obnovu samostana i pripadajuće mu crkve, prema projektima zagrebačkih arhitekata Nenada Fabijanića i Božidara Uršulića. Obnovljena je crkva blagoslovljena 6. prosinca 1998.

Od 2001. do 2003. zbog tonuća crkve i samostana, obavljeni su radovi kojima su učvršćeni temelji crkve sa sjeverne i samostana s istočne strane.

Izvori
------

1. ↑  Franjevačka provincija Presvetog Otkupitelja, Split

***Crkva svetog Ante u Kninu*** na Wikimedijinoj ostavi
|  |
| --- |
|  |

**Hafsidi** (arapski: الحفصيون / al-Ḥafṣiyūn) zvani i *Banu Ḥafs* bila je dinastija berberskog porijekla koja je od 13 do 16. vijeka vladala Ifrikijom (zapadna Libija, Tunis, istočni Alžir)

Historija
---------

Dinastiju je osnovao almohadski valija Abu Zakarija Jaḥja oko 1229. U 20 godina svoje vladavine - Abu Zakarija je uspio držati pod kontrolom različite plemenske sporove i spletke, istovremeno je trgovačkim sporazumima sa apeninskim, iberijskim i provansalskim
komunama, grofovijama i kraljevstvima osigurao ekonomski prosperitet Ifrikije. Čak je uspio proširiti svoju vlast po sjevernom Maroku i 
Iberijskom poluotoku.
Naslijedio ga je sin, al-Mustansir koji je od 1249. do 77), vladao kao kalif, njegova vladavina bila je zenit dinastije.
Nakon njega usljedio je period unutrašnjih neslaganja, dinastičko jedinstvo privremeno je obnovio Abu Ḥafṣ (1284.-95), a nakon njega i Abu Jaḥja Abu Bakr (1318–46).

Vladavina Abu al-Abbasa (1370.- 94) protekla je u miru, on je čak uspio vratiti dio sjaja kalifata iz zlatnih vremena al-Mustansira, iako je bio izložen stalnim provalama Marinida iz Maroka, a imao je i problema zbog aktivnosti pirata iz ifrikijskih luka.

Hafsidi su za vladavine Uthmana (1435.- 88) uspjeli zadržati svoju moć, usprkos pobune koja je vladala od 1435.do 52, ali su nakon njegove vladavine, dinastičke borbe nagovjestile kraj Ḥafṣidske moći. Zemlja je pala u arapske ruke, a nešto kasnije Španjolci su se uspjeli učvrstiti duž obale. 
Nakraju je borba između Španjolaca i Osmanlija završila osmanlijskom pobjedom i proglašenjem Tunisa Osmanskim pašalukom 1574.

Ḥafṣidska dinastija ostavila je nekoliko baština, za njihove vladavine je Tunis utvrđen kao prijestolnica, a na vjerskom planu usvojen Malikijski mezheb kao temelj društvenog života.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Ḥafṣid dynasty, Berber dynasty*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 6. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

***Hafsidi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ḥafṣid dynasty, Berber dynasty* (`en`)
**Crkva svetog Ilije u Puračiću** je na području opštine Lukavac, Bosna i Hercegovina i pripada Srpskoj pravoslavnoj crkvi, Eparhija zvorničko-tuzlanska. Proglašena je za nacionalni spomenik BiH koji sačinjavaju: ikonostas sa 14 ikona na platnu, crkveni tron sa kompozicijom sv. Save, i ikona Ilijinog uzlaska na nebo u ognjenim kolima, te drveni krst.

Historija
---------

Prva drvena pravoslavna crkva u Puračiću sagrađena je 1881. godine. Nakon toga, 1895. godine se započelo sa gradnjom nove crkve na pristupačnijem ravničarskom dijelu Puračića, ispod Čaršije prema rijeci Spreči. Završena je 1903. godine. U vrijeme ratova bila je djelimično oštećivana, ali je zadržala izvornu autohtonost

Opis
----

Pripada tipu jednobrodnih crkava sa zvonikom, zidanih sitnom ciglom - opekom. Ima pravougaonu osnovu dimenzija 18,80 m x 11,70 m. U osovini crkve, koja je orijentirana u pravcu istok - zapad, sa zapadne strane, nalaze se zvonik i apsida tako da je ukupne dimenzije crkve, 25,70 m x 11,70 m. Visina do sljemena dvovodnog krova iznosi 12,20 m, a visina tjemena zvonika iznosi 18,50 m.

Oltarski prostor s časnom trpezom odijeljen je od naosa velikim ikonostasom načinjenim od drveta sa slikama koje su rađene uljem na platnu. Ukupne dimenzije ikonostasa iznose 5,60 x 4 m. U vertikalnom iščitavanju, ikonostas je podijeljen na tri cjeline. Središnji dio nešto je viši u odnosu na druga dva. Sa druge strane, horizontalno iščitavanje cjelina ikonostasa omogućava sagledavanje jedinstvenog ikonografskog obrasca karakterističnog za Pravoslavnu crkvu.

Hram svetog proroka Ilije u Puračiću se nalazi u vrlo dobrom stanju, i u upotrebi je.

Literatura
----------

* Ljiljana Ševo, Pravoslavne crkve i manastiri u Bosni i Hercegovini do 1878. godine, Glas srpski, Grad Banja Luka, Banja Luka, 2002.
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Han*.*
**Han Shizhong** (韓世忠) (1089–1151) bio je kineski vojskovođa u službi dinastije Song, poznat po nizu vojničkih pobjeda koje su spasile dinastije u najtežem trenutku njenog postojanja, kao i podvizima koji su postali dio kineskog folkora.

Rodio se u provinciji Shanxi u skromnoj seljačkoj porodici, odakle je regrutiran u carsku vojsku. Istakao se u pohodu protiv države Zapadna Xia i postepeno je napredovao u službi, sudjelujući u ratovima protiv kitanske dinastije Liao. Godine 1120. se istakao u gušenju seljačkog ustanka; na banketu je upoznao vojničku kurtizanu Liang Hongyu, koja će i sama postati uspješan vojskovođa, ali i njegova supruga. Sljedećih nekoliko godina se Kina našla pod udarom Džurčena, nekadašnjih saveznika koji su pod dinastijom Jin likvidirali Kitansko Carstvo i okrenuli se protiv Kine. Han nije uspio spriječiti Džurčene da osvoje prijestolnicu Kaifeng i zarobe cara Xinzonga, a zbog čega je prestala tzv. Sjeverna dinastija Song; ali je zato uspio odvesti krunskog princa - kasnijeg cara Gaozonga na jug odakle je Džurčenima organiziran otpor pod vodstvom tzv. Južne dinastije Song. Han i njegov prijatelj Yue Fei su ne samo razbili pokušaje Jurčena da dokrajče kinesku državu, nego su krenuli u protivnapad i 1139. zabilježili veliku pobjedu u bitci kod Yanchenga. Njihovi planovi da se Jin potpuno porazi i Kina oslobodi, međutim, nisu našli na razumijevanje dvorskih službenika, koji su više bojali ambicioznih vojskovođa nego vanjskog neprijatelja. Nakon što je Yue Fei lažno optužen i pogubljen, bijesni Han Shizhong je napustio vojnu službu.
Za istoimeni speedway tim, v. Harringay Racers (speedway).
**Harringay Racers** je bio britanski klub hokeja na ledu sa sjedištem u Harringayu u Engleskoj.

Osnovan je godine 1936. i ispočetka je zajedno sa *Harringay Greyhoundsima* igrao u dvorani Harringay Arena. Oba kluba su ušla u Englesku nacionalnu ligu, koju su Racersi osvojili sezone 1937/8. Nakon pauze koju je izazvao drugi svjetski rat, liga je ponovno pokrenuta, a Harringay je postao prvak 1948/9. Nakon toga su se Greyhoundsi stopili u novi tim.

Godine 1954. su se Engleska nacionalna liga i Škotska nacionalna liga spojile u Britansku nacionalnu ligu. Racersi su bili njeni prvi prvaci, ali su se iz nje povukli 1958. kada je Arena prodana trgovcima hranom kao skladište. Nakon toga više nisu igrali.

Novi tim pod imenom **Haringey Racers** je osnovan 1990. godine, te je nastupao u Alexandra Palaceu. S radom je prestao 1992, iako su Haringey Greyhounds nakratko preuzeli to ime 2002.

Haringay su ponovno nastupali 2003-2006. godine, prvo u EPL, a potom u elitnoj ligi.

Racers su danas u vlasništvu Davea Richardsa Jr. i u sezoni 2013/14 igraju u ligi Enl2 South.

Literatura
----------

* A to Z Encyclopaedia of Ice Hockey Arhivirano 2007-02-02 na Wayback Machine-u
* Martin C. Harris, *Homes of British Ice Hockey*
Hua Tuo proučava majmunske pokrete
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Hua (華)*.*
**Hua Tuo** (? - cca. 208) bio je znameniti kineski ljekar iz doba Istočne dinastije Han i Tri kraljevstva. *Zapisi Tri kraljevstva* i *Knjiga Kasnijeg Hana* navode da je Hua bio prva ličnost u Kini koja je koristila anesteziju za vrijheme kirurških operacija. U tu je svrhu koristito anestetičku smjesu kombinirajući vino sa mješavinom ljekovitog bilja poznatom kao *mafeisan* (麻沸散 dosl. "kuhani prašak od konoplje"). Osim što je stekao poštovanje kao kirurg i anestetičar, Hua Tuo je bio poznat po vještinama u akupunkturi, moksibustiji, travarstvo i medicinskim Daoyin vježbama. Razvio je*Wuqinxi* (五禽戲 "Vježba Pet životinja") proučavajući pokrete tigra, jelena, medvjeda, majmuna i rode.

Eksterni linkovi
----------------

***Hua Tuo*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hua Tuo, Subhuti Dharmananda
* Hua Tuo: A miraculous healer in ancient China Arhivirano 2010-12-22 na Wayback Machine-u, Association for Asian Research
* Hua Tuo (Yuanhua), *Sanguozhi* biography, tr. Giao Chau
* A Brief Biography of Hua Tuo[*mrtav link*], John Chen
Harriet Quimby
**Harriet Quimby** (Coldwater, Michigan, 11. maja 1875. - kraj Bostona, 1. jula 1912.), američka avijatičarka.

Biografija
----------

Dok je kao novinarka i fotograf 1903. pravila repotražu o International Avion Turnament (internacionalna avionska trka) u New Yorku, Harriet upoznaje matildu i Johna Moisanta koji pobjeđuje trku i postaje američki heroj. Kako braća Wright nisu primali žene na obuku, zajedno sa Matildom se odlazi na obuku kod Johna i Alfreda Moisanta te 1. augusta 1911. polaže ispit i time postaje prva Amerikanka sa letačkom dozvolom. Poštu je svoje umjeće pokazala na nekoliko mitinga, odlučuje otići u Englesku, te ponoviti uspjeh od Luisa Bleriota preletom kanala u suprotnom smjeru iz Engleske u Francusku. Došavši u Englesku, u Doveru kupuje avion tipa Bleriot XI. U 5.30 sati 16. aprila 1912. godine polijeće iz Engleske, da bi u 6.29 sati sletjela u 48 km udaljenom gradiću Hardelot u Francuskoj. Nesrećom, tog dana novine se bave vijestima o nekoliko sati prije potonulom brodu RMS Titanic, tako da njen uspjeh ostaje nezapažen u svjetskoj javnosti. Slavlje ovog uspjeha se ograničava na jednu flašu šampanjca i tost.

Smrt
----

Poslije povratka u SAD, započinje karijeru kao akrobatski pilot, te za svoje nastupe dobija po 100.000 američkih Dolara. Na mitingu u Bostonu, 1. jula 1912, pojavljuje se sa dvosjednim jednokrilcem te se među prisutnim bacanjem novčića bira njen kopilot za taj dan. Kao pobjednik izlazi organizator mitinga William Willard. Avion se pri startu naglo okreće na stranu pri čemu Willard ispada iz aviona. Kako je izgubila dodatnu težinu svog kopilota, Herriet ne uspijeva umiriti avion te i sama ispada iz njega u smrt. Postoje razne teorije oko razloga nesreće, ali se najvjerovatnijom smatra pokušaj Willarda da se pri letu nagne previše naprijed u pravcu pilota čime se težište aviona pomjerilo i Harriet gubi kontrolu.

Izvori
------

1. ↑  Die Geschichte der Fliegerei, David Simson-Thomas Withington, ISBN:978-1-4054-8950-8, Str. 76.

***Harriet Quimby*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostala značenja, v. Hrčci (razvrstavanje).*

**Hrčci** (Cricetinae) su glodavci aktivni pretežno u sumrak. To je potporodica porodice Cricetidae iz reda glodavaca. U prirodi Europe živi jedino poljski, ili europski hrčak. Kao kućne životinje drže se pretežno zlatni hrčci i različite druge patuljaste vrste.

Rasprostranjeni su u Europi i Aziji. Imaju relativno malo (u odnosu na druge glodavce) vrsta, poznato je samo 18 vrsta svrstanih u sedam rodova. Najveći dio vrsta živi u stepama i polupustinjama Mongolije. 

Neke sistematike ih ne razvrstavaju kao samostalnu potporodicu, nego ju smatraju tribusom potporodice Arvicolinae. Suprotno tome, ponekad se i rod Calomyscus svrstava u ovu grupu, međutim, oni nisu pravi hrčci.

Naziv "patuljasti hrčak" nije oznaka za neku jedinstvenu grupu unutar skupine hrčaka.

Neke vrste hrčaka
-----------------

* *Mesocricetus auratus*, Sirijski ili Zlatni hrčak
* *Phodopus sungorus*, Campbell - Ruski hrčak
* *Cricetulus griseus*, Kineski hrčak
* *Phodopus sungorus*, Bijeli ruski hrčak (Sibirski)

Eksterni linkovi
----------------

***Hrčci*** na Wikimedijinoj ostavi

* Sirijski hrčak Arhivirano 2012-08-18 na Wayback Machine-u ((en))
Koordinate: 41° 55′ 26" SGŠ, 22° 32′ 09" IGD

**Crni Kamen** (mak. *Crn Kamen*) je naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Crni Kamen je u sastavu opštine Vinica.

Prirodni uslovi
---------------

Crni Kamen je smešten u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kočana, naselje je udaljeno 15 kilometara istočno.

Naselje Crni Kamen se nalazi na istočnom obodu Kočanskog polja, plodne doline koju gradi reka Bregalnica. Naselje je položeno na približno 570 metara nadmorske visine. Istočno od naselja izdiže se planina Golak. 

Mesna klima je kontinentalna.

Stanovništvo
------------

Crni Kamen je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imao 107 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.opstinavinica.gov.mk Zvanična stranica opštine Vinica

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Vinica |
| --- |
| **Vinica** • 
Blatec •
Vinička Kršla •
Gradec •
Grljani •
Dragobrašte •
Istibanja •
Jakimovo •
Kalamanci •
Kruševo •
Laki •
Leski •
Lipec •
Pekljani •
Trsino •
Crn Kamen |  |
**Hiroo Onoda** (小野田 寛郎, *Onoda Hiroo*?, 19. III. 1922. - 16. I. 2014) bivši je japanski obavještajni oficir koji se borio u Drugom svjetskom ratu, poznat po tome što se 30 godina skrivao na filipinskom otoku Lubangu (sjeverno od otoka Mindoro), ne vjerujući da je svršio 2. svjetski rat (iako je vidio savezničke letke o tome da je rat završio 15. VIII. 1945). Nakon što se vratio u Japan, teško se prilagodio novom životu, čak se preselio u Brazil, no kasnije se pomirio sa sudbinom i čak napisao autobiografiju.

S njim su bili i kaplar *Shoichi Shimada* (č. Šoiči Šimada) te vojnici *Kanshichi Kozuka* (č. Kanšiči Kozuka) i *Yuichi Akatsu* (č. Juiči Akacu). Akatsu se predao 1949, Shimada je ubijen 1954, a Kozuka 1972. Tokom tridesetogodišnjeg skrivanja Onoda i njegovi ljudi ubili su najmanje 30 Filipinaca, a oko 100 ranili. Nakon formalne predaje, tadašnji filipinski predsjednik Ferdinand Marcos (č. Markos) dao je oprost Onodi jer nije znao da je 2. svjetski rat završio.

Literatura
----------

* *"Glas Slavonije" (Magazin)*, Osijek, 4. IX. 2004, 15.

Vanjske veze
------------

* „The War is Over... Please Come Out: Japanese Soldier Surrenders 29 Years After the End of World War II", *History: 1900s*, About .
* Kawaguchi, Judit (Jan 2007), „Words to Live by", *Japan Times*, arhivirano iz originala na datum 2012-07-20, pristupljeno 2013-03-12 .
* *Thirty Years in the Jungle! Could you do it?"* (biography), Primitive Ways  (also with Shoichi Yokoi).
* Bellows, Alan, *The Soldier Who Wouldn't Quit*, Damn Interesting .
* (Japanese) *Onoda Shizen Juku* (homepage), JP, arhivirano iz originala na datum 2008-09-13, pristupljeno 2013-03-12 .
* 5:57 minute video of a 2010 news broadcast showing interview with 88 year-old Onoda, his wife, color footage of when he left the jungle in 1974, etc.
**Hainburg an der Donau** je najistočni grad u Austriji od 6,217 stanovnika, koji administrativno podpada pod Okrug Bruck an der Leitha 
u Saveznoj zemlji Donja Austrija.

Geografske karakteristike
-------------------------

Hainburg an der Donau leži jugoistočno od Beča u Bečkoj kotlini. Smješen je na južnoj (desnoj) obali Dunava, neposredno prije njegovog velikog zavoja kod slovačke Devínske tvrđave, između brežuljaka Hundsheimer i Malih Karpata pored slovačke granice.

Zapadno od grada prema Bad Deutsch-Altenburgu izgrađen je 1973 most preko Dunava.

Historija
---------

Najstarije naselje iz neolita iskopano je na brdu Braunsberg.

Za rimskih vremena, nedaleko od grada prema zapadu, nešto dalje od susjednog Bad Deutsch-Altenburga ležao je kastrum Karnuntum.

Hainburg je izrastao za srednjeg vijeka, nakon što je car Heinrich III naredio da se tu podigne zamak. Grad je kasnije utvrđen bedemima, ali mu oni nisu pomogli za Druge opsade Beča 1683. kad su ga Osmanlije razorile.

U decembru 1984 održane su demonstracije zbog najavljene izgradnje hidroelektrane na Dunavu, koja bi potopila močvaru Hainburg Au.

Znamenitosti
------------

Grad i danas ima dobro očuvane ostatke srednjovjekovne utvrde (kružni bedem i tornjeve 
iz 13. vijeka). Ostala su očuvana i nekoliko gradskih vrata - Bečka vrata (Wienertor) podignuta oko 1270. dograđena 1529. u kojima je danas smješten lokalni muzej, Ugarska vrata (oko 1260. dograđena u 15. vijeku) i vrata Fischer (oko 1330).

Na brdu Schlossberg (290 m) iznad grada, leži srednjovjekovni zamak, osnovan 1043. koji se navodi u epu Nibelungenlied pod imenom **Heimburc**, on je kasnije obnavljan i dograđivan sve do 18. vijeka.

U centru grada leži parohijska crkva, prvi put dokumentirana 1236. koja je oko 1700. restaurirana i dograđena u baroknom stilu. Na glavnom trgu koči se barokni kužni stup iz 1749. posvećen sv. Mariji.

Privreda
--------

Najviše zaposlenih, njih 64% radi u administraciji i uslugama, a najveći industrijski pogon je tvornica duhana, u vlasništvu *Austrija-Tabak-Werke*, koja radi od 1723.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Nieder-Roden
* Slovačka, Šamorín

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Niederösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 09. 03. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Hainburg an der Donau*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 09. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Hainburg an der Donau*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Hainburg an der Donaua* (`de`)
Kipovi kod "Kleopatrine kuće" na Delosu, Grčka. Muškarac i žena imaju na sebi himatij.
Ahilej ogrunut u himatij, na grčkom kiliksu iz oko 500. pne.
**Himatij** (starogrčki:  / *himation*) bila je vrsta odeće, ogrtač koji su u drevnoj Grčkoj nosili muškarci i žene sve od arhajskog do kraja helenističkog razdoblja (oko 750–30. pre n.e.).

Obično se nosio preko hitona ili peplosa, ali je bio izrađen od težeg materijala i igrao je ulogu ogrtača ili šala. Kada se himatij koristio sam (bez hitona) i služio i kao hiton i kao ogrtač, zvao se *ahiton* (grč. *achiton*). Himatij je bio znatno manjeg obimna od rimske toge. Obično je to bio veliki pravougaoni komad vunene tkanine. Mnoge vazne slike prikazuju žene koje nose himatij kao veo koji prekriva njihova lica.

Himatij se nastavio koristiti i u vizantijsko doba kao "ikonografska odeća" koja se upotrebljavala u umetnosti i koju su nosili niži društveni slojevi, pa su u himatiju bili predstavljani Isus, Devica Marija i biblijske ličnosti.

Vanjske veze
------------

* 

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Himatij***
Za naselje u Srbiji, v. Crna Reka (Trgovište).

**Crna Reka** (makedonski: *Црна Река*), je rijeka u Republici Makedoniji, najveća desna pritoka Vardara, duga 207 km.

Karakteristike
--------------

Crna reka se formira kod sela Železnec (Opština Demir Hisar), gdje se spajaju Ilinska i Cerska reka. Ali se kao izvor uzima lokalitet *Crna dupka* poviše Železneca, na nadmorskoj visini od 760 metara.

Od tamo do sela Bučin, Crna teče kroz Demirhisarski kraj, a od Bučina do sela Skočivir, kroz Pelagoniju, najveću makedonsku kotlinu. Preko Pelagonije rijeka teče u pravcu *sjever-jug*, a kod sela Brod, naglo skreće i teče prema sjeveroistoku. Kod sela Skočivir rijeka ulazi u *Skočivirsku klisuru*, najdužu u Makedoniji, dugu 80 km.

Rijeka protiče kroz visoki *Mariovski kraj*, i dobija karakter planinskog brzaka, uskog korita, i visokih strmih obala. Kod sela Galište, ulazi u jezero dugo 30 km, koje je formirano izgradnjom brane visoke 105 metara na kraju klisure kod sela Vozarci. To *Tikveško jezero*, služi kao akumulacija za hidroelektranu, a vode se koriste i za navodnjavanje. Od jezera, pa do ušća u Vardar kod antičkog lokaliteta Stobi, rijeka ponovo dobija ravničarski karakter.

Veći pritoci Crne Reke su; Dragor, Jelaška reka i Blato.

Od 1953. pristupilo se velikim melioracionim radovima, na koritu rijeke kroz Pelagoniju, jer se kod grada Bitole, rijeka izljevala i stvarala močvaru, koja se protezala do grada Florine u Grčkoj. Tako da je taj kraj do tada bio i malaričan.

Crna reka ima sliv velik 5.890 km², od kojih 5.130 km² leži u Makedoniji.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Црна Река*" (makedonski). Ubavinite na Ilinska i Plakenska planina. Arhivirano iz originala na datum 2015-05-16. Pristupljeno 30. 01. 2016.
2. ↑  „Слив на Црна река" (makedonski). Mинистерство за земјоделство шумарство и водостопанство. Arhivirano iz originala na datum 2015-04-12. Pristupljeno 30. 01. 2016.

Vanjske veze
------------

***Crna reka (Makedonija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Црна Река* Arhivirano 2015-05-16 na Wayback Machine-u (`mk`)
**Gurk** (slovenski: *Krka*) je trgovište na jugu Austrije od 1,265 stanovnika
, koje administrativno podpada pod Okrug Sankt Veit an der Glan.

Geografske karakteristike
-------------------------

Gurk leži u Koruškoj u gornjem toku rijeke Gurk.

Historija
---------

Gurk se razvio oko samostana kog je osnovala nešto prije 1043. grofica od Friesach-Zeltschacha, kasnije poznata kao sv. Hemma.
Salzburgški nadbiskup Gebhard proglasio je 1072. - Gurk biskupijom. Ona se vremenom širila tako da je za vladavine cara Josepha II obuhvaćala gotovo cijelu 
Korušku. To je prekinuto - 1787. kad je biskupija preseljena u Klagenfurt.

Znamenitosti
------------

Nekadašnja katedrala a današnja parohijska crkva, je najznačajniji romanički religijski objekt u Austriji.
To je trobrodna bazilika čija je izgradnja započela oko 1140. a završila oko 1200. 
Najstariji dio je kripta sa sto stupova, posvećena 1174, kada je grob sv Hemme prebačen u kriptu.
Iznad crkve dižu se dva zvonika visoka 60 metara. Enterijer je oslikan freskama oko 1340. a u apsidi se nalazi reljef *Lav i bazilisk* isklesan oko 1175.

Samostanski kompleks okružen bedemima sa bastionima samo je djelomično sačuvan. U njemu je najznačajnija - *Getsemanska kapela* (bivša mrtvačnica, prvi put dokumentirana 1275.) koja je pretvorena je u kapelu 1720./1721. i oslikana 
baroknim freskama, jer su romaničke freske uništene su još u 15. vijeku.

Privreda
--------

Gurk je hodočasničko mjesto kog godišnje posjeti od 300,000 do 400,000 turista.

Jedini privredni objekt je tvornica odjeće (*Gurker Kleiderfabrik*) koja proizvodi narodnu nošnju i sportsku odjeću.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Arnstadt
* Austrija, Hallein

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Kärnten" (engleski). City population. Pristupljeno 26. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Gurk*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 26. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Gurk (Koruška)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Gurk* (`de`)
**Hala Basha-Gorani** (1. mart 1970. – ) je američka novinarka i TV-voditeljica sirijskog porijekla koja na programu TV-kanala *CNN International* vodi emisiju *International Desk*.

Rođena je u Seattleu u američkoj državi Washington, u porodici porijeklom iz Alepa. Odrasla je u Parizu, a neko vrijeme živjela i u Alžiru. Dobila je diplopmu Bachelor of Science iz ekonomije na Univerzitetu George Mason u Fairfaxu u Virginiji, a isto tako dipolomirala i na Institut d'études politiques (Sciences Po) u Parizu godine 1995.

Karijeru je započela kao reporter za francuski regionalni list *La Voix du Nord* a potom i za *Agence France-Presse* prije nego što se 1994. priključila mreži *France 3*. Nakon što je neko vrijeme radila za *Bloomberg Television* u London, godine 1998 se priključila CNN-u. Tamo se specijalizirala za pokrivanje Bliskog Istoka te, između ostalog, snimala reportaže iz svih bliskoistočnih zemalja. Godine 2006. se javljala iz Libanona za vrijeme izraelsko-libanonskog rata. Također je za CNN svojim reportažama i intervjuima pokrivala predsjedničke izbore u Francuskoj 2002. i 2007. godine.

Gorani trenutno živi u Atlanti, ali svojim domom smatra Pariz. Govori engleski, francuski i arapski. Svoje političke i vjerske poglede nastoji ne objaviti, jer drži da jedino tako može očuvati svoju novinarsku objektivnost.

Izvori
------

1. 1 2 3  Abbas, Faisal (17. 1. 2006). „Q&A with CNN’s Hala Gorani". *Asharq Alawsat*. Arhivirano iz originala na datum 2007-10-10. Pristupljeno 2010-12-17.
2. ↑  The other side of CNN anchor Hala Gorani

Vanjske veze
------------

***Hala Gorani*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official profile at CNN.com
* Twitter
* Hala Gorani's Inside the Middle East Diary, live from Jordan Arhivirano 2007-12-15 na Wayback Machine-u
* Interview with Hala Gorani (French) 2010
* Interview with Gorani June 2008
**Iranski Arapi** (odnosno **Ahvazi** ili **Arapi Irana**) je naziv koji se koristi za arapsku etničku zajednicu koja živi u današnjem Iranu. Čine 2% stanovništva, i uglavnom su koncentrirani u Huzestanu, Bušeherskoj pokrajini i Hormuzganu odnosno obalama Perzijskog zaljeva.

Sredinom 20. vijeka, kao odgovor na iranski etnički nacionalizam, među dijelom iranskih Arapa razvio separatistički odnosno iredentistički pokret koji je zahtijevao veću autonomiju, nezavisnost, čak i pripajanje susjednom Iraku. Svjetska javnost je za taj pokret saznala godine 1980. kada su njegovi pripadnici zauzeli iransku ambasadu u Londonu. Navodni progoni iranskih Arapa su bili povodom za Sadama Huseina da iste godine započne rat protiv Irana. Irački diktator očekivao da će arapsko stanovništvo stati na njegovu stranu i tako mu osigurati kontrolu nad naftom bogatim Huzestanom, ali bez uspjeha.

Posljednjih godina se iransko-arapskim separatistima pripisuje nekoliko terorističkih akcija u Iranu.

Veze
----

***Iranski Arapi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Popis iranskih Arapa
* Demografija Irana
*Hanami* zabave ispred dvorca Himeji.
***Hanami*** (花見, ****Hanami****? prij. "promatranje cvijeća") je tradicionalni japanski običaj uživanja u ljepoti cvijeća, pri čemu "cvijeće" uvijek znači trešnjnin cvijet (*sakura*) ili (mada rjeđe) šljivin cvijet (*ume*). Od kraja ožujka pa do početka svibnja, diljem Japana rastu *sakure*, a na otoku Okinawi i početkom veljače. Svake godine, meteorološki zavod objavljuje predviđanje cvata (桜前線, *sakura-zensen*?), koje redovito prate oni koji planiraju *hanami*, zato jer cvat traje uglavnom tjedan do dva. U suvremenom Japanu, *hanami* se uglavnom sastoji od otvorene zabave ispod stabla *sakure* tokom dana ili večeri. Nekada se, posebice za opisivanje ovih zabava, koristi sino-japanski izraz ***kan'ō***  (観桜, *kan'ō*?, gledanje trašnje). Noćni *hanami* naziva se ***yozakura***  (夜桜, *yozakura*?, prij. *noćna sakura*).

Postiji i starija verzija *hanamija* koja se sastoji u uživanju i šljivinim cvijetu (*ume*). Ova tradicija česšća je i popularnija među starijim Japancima jer je znatno mirnija od suvremenog *hanamija*, kog favoriziraju mladi.

Vanjske poveznice
-----------------

***Hanami*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hanami in Philadelphia! Information on the Subaru Cherry Blossom Festival of Greater Philadelphia Arhivirano 2008-03-24 na Wayback Machine-u
* Hanami in Japan! Information on Hanami and other annual events across Japan.
* *Hanami Fun Facts* — *Japanzine:Field Guide to Japan* by Zack Davisson
* *Hanami Manners 101* Arhivirano 2015-01-19 na Wayback Machine-u — *Japanzine* by Emily Millar
* *Kyotoview* — *Hanami In Kyoto*
Koren reči **elita** nalzi se u latinskom i francuskom jeziku sa značenjem *izabrani*, ono što je najodabranije - *cvet* nečega (naročito društva), *jezgro* (naročito vojske).
U ranoj fazi razvoja kapitalizma pojmom *elita* označavala se roba izvanrednog kvaliteta, kojoj nisu mogle konkurisati druge robe, bez obzira na cenu.

Danas se pojam *elita* upotrebljava u širem značenju i zauzima jedno od centralnih mesta u savremenim teorijama o strukturi i dinamici društva, pa su se razvile i tzv. *elitističke* teorije o društvu (Rajt Mils, *Elita vlasti*). Ovde se pojam elita upotrebljava da se njime označi *vrhuška* društva - grupa ljudi koja donosi značajne odluke, ili propušta da ih donese, što zadire u interese svih pripadnika tog društva...

Tehničkoj ili *tehnokratskoj eliti* pripada grupa vrhunskih stručnjaka koja, zbog monopolističkog položaja, nameće stavove i rešenja o regulisanju društvenih odnosa na način kako to odgovara toj povlašćenoj grupi - daje se prednost sredstvima nad ciljem. Ovde spadaju razne monopolističke grupe poznate pod pojmovima birokratija i tehnokratijja. Govori se i o *eliti lokalnog društva* koju sačinjavaju lokalni rukovodioci. Ta grupa donosi ili u značajnoj meri utiče na donošenje odluka od značaja za lokalno društvo. U srpskom žargonu ta grupa je poznata pod nazivom *opštinski oci*...

Suština *elitističkih teorija* o dinamičnoj strukturi društva izražava se u sledećem:

1. Društvo je sastavljeno od *elita* i *ne-elita* (ljudi koji vladaju i ljudi kojima se vlada), a ravnoteža se održava delovanjem *kontra-elita* (opozicije), kao grupa koje se bore za vlast. U oštrijim konfliktima dolzi do masovnih štrajkova, socijalnih i političkih pobuna i protesta, pa i do građanskih ratova ili socijalnih revolucija. Da bi se takve pjave predupredile mora se obezbediti *cirkulacija elita* (Alfred Pareta, Gaetano Moska, Marija Kolbinska).
2. *Elita vlasti* najrazvijenijih država savremenog industrijskog društva (primer SAD) sastavljena je u vrhu od tri piramide: korporativna privreda, državna administracija i vojna hijerarhija (Rajt Mils, *Elita vlasti*).
3. *Problem savremenog društva* sastoji se u tome kako omogućiti mirnu cirkulaciju između različitih elita, između elita i ne-elita - smenjivanje elita bez socijalnih potresa. (Jozef Šumpeter, Karl Manhajm).

Izvori
------

* *Polimlje*, Prijepolje, rubrika *Mali leksikon*, autor Milojica Sparić

Vanjske veze
------------

* Politika, Tema nedelje: Srpska politička elita
**Hanibal Dundović** (Zagreb, 15. decembra 1926. - Zagreb, 16. august, 2012.) bio je hrvatski filmski radnik i scenarist, pokretač i dugogodišnji voditelj Filmskog kluba u RANS-u Moša Pijade (Zagreb) po čemu će ostati najviše upamćen.

Biografija
----------

*Hanibal Dundović* proveo je djetinstvo u Beogradu, iz kog se preselio u Zagreb pred početak Drugoga svjetskog rata. Nakon gimnazije i fakulteta koje je završio u Zagrebu, jedno vrijeme radio je kao ataše za kulturu u Damasku (Sirija).
Još kao mladić zainteresirao za film, tako da je još 1963. bio jedan od pokretača (uz Mihovila Pansinija i druge) i najvjernijih suradnika GEFF-a (Genre Experimental Film Festival). Od 1965. vodi Filmski klub u tadašnjem Radničkom sveučilištu Moša Pijade u Zagrebu, sve do početka 1980-ih, kad je kino dvorana pretvorena u scenu teatra KPGT. Nakon tog je od 1983. pa sve do umirovljenja 1991. radio kao umjetnički rukovodilac ansambla Lada.
Njegov slavni Filmski klub bio je klub zatvorenog tipa, koji je mogao prikazivati i filmove koji nisu prošli cenzuru i nisu nikad distribuirani po se ondašnjoj Jugoslaviji pa je postao kultno mjesto ondašnjih filmofila u Zagrebu.
Pred kraj života počeo je intenzivnije pisati objavljujući poneki esej u Hrvatskom filmskom ljetopisu i roman *Dečki, fajerunt*.

Filmografija
------------

### Scenariji

* *Juraj Dalmatinac* (1977.)

### Knjige

* *Dečki, fajerunt sjećanja*, Tonimir, Varaždinske toplice 1999. Isbn: 953-6338-46-7

Izvori
------

1. ↑  Davor Šišmanović. „*Rukavci sjećanja*" (hrvatski). Vijenac. Pristupljeno 26. 08. 2012.
2. 1 2  Nenad Polimac. „*Odlazak čovjeka koji nam je doveo Costu Gavrasa, Volkera Schlöndorffa, Grassa...*" (hrvatski). Jutarnji list. Arhivirano iz originala na datum 2012-08-26. Pristupljeno 26. 08. 2012.
3. ↑  „*Povijest*" (hrvatski). Lado. Arhivirano iz originala na datum 2012-08-07. Pristupljeno 26. 08. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Odlazak čovjeka koji nam je doveo Costu Gavrasa, Volkera Schlöndorffa, Grassa...* na portalu Jutarnji list Arhivirano 2012-08-26 na Wayback Machine-u