recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Raikō; autor: Kikuchi Yōsai
Utagawa Kuniyoshi, Minamoto Yorimitsu se bori protiv Tsuchi-gumoa
*Ovo je japansko ime; porodično ime je* Minamoto*.*
**Minamoto no Yorimitsu** (源 頼光, ***Minamoto no Yorimitsu***? 948 – 29. august 1021), također poznat kao **Minamoto no Raikō**, bio je japanski velikodostojnik i vojskovođa koji je služio carske regente iz klana Fujiwara zajedno sa bratom Yorinobuom, poznat po tome što je koristio nasilne mjere koje Fujiware nisu htjeli ili mogli koristiti. Predstavlja jedan od najranijih pripadnika klana Minamoto koji se proslavio vojnim podvizima, a od čega se najviše ističe uništenje bandita Ōeyame. 

Zahvaljujući vjernoj službi je stekao vlast nad provincijama Izu, Kozuke i brojnim drugim, kao i niz dvorskih titula. Yorimitsu je služio kao komandant pukovnije Carske garde, te sekretar u Ministarstvu rata. Nakon što mu je umro otac Minamoto no Mitsunaka, naslijedio je provinciju Settsu.

Yorimitsu se često spominje u japanskim pričama i legendama, kao što su legenda o Kintarōu (Zlatni dječak ili Sakata no Kintoki), legenda o Shuten Dōjiju i legenda o Tsuchigumou.

Raikoa u tim legendama često prate četiri legendarna sluge/pratioca kao poznatih kao Shiten-nō (Četiri stražarska kralja). To su Watanabe no Tsuna, Sakata no Kintoki, Urabe no Suetake i Usui Sadamitsu.

V. također
----------

* Seiwa Genji
* Toki (klan)

Literatura
----------

* Sansom, George (1958). 'A History of Japan to 1334'. Stanford, California: Stanford University Press.
Sasarindō, grb klana Minamoto.
**Minamoto** (源, ***Minamoto***?) je originalno bilo jedno od prezimena koje su carevi Japana davali članovima carske porodice kada bi se degradirale u redove nižeg plemstva. Praksa je bila najčeša u vrijeme Heian perioda (794–1185), iako se posljednji put navodi u Sengoku eri. Jedan od takvih ogranaka carske dinastije je bio i klan Taira. Klan Minamoto je također bio poznat i kao **Genji** (源氏, ***Genji***?), pri čemu se koristio sino-japanski izgovor kineskih slova za Minamoto (*gen*) i porodicu (*ji*).

Minamoto je bio jedan od četiri velika klana koji je dominirao japanskom politikom u Heian periodu - uz klanove Fujiwara, Taira i Tachibana.

Klan Minamoto, a prije svega njegov pod-ogranak Seiwa Genji, je u 12. vijeku vodio žestoku borbu za vlast sa klanom Taira, koja će kulminirati u Genpei ratom, koji je završio pobjedom Minamotoa. Čelnik klana Minamoto no Yoritomo je nakon toga postao prvi šogun i uspostavio Kamakura šogunat. Od klana Seiwa Genji će kasnije nastati klanovi Ashikaga, Nitta i Takeda.

Izvori
------

* Sansom, George (1958). 'A History of Japan to 1334'. Stanford, California: Stanford University Press.\*

Vanjske veze
------------

***Minamoto (klan)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Muhamed Said-paša** (Kairo, 17. mart 1822 - Aleksandrija, 17. januar 1863.) bio je osmanski valija Egipta od 1854. do 1863.
Službeno je njegova titula bila *Valija Egipta, Nubije, Darfura, Kordofana i Senara*, iako zapravo krajeve od Nubije južno nije mogao kontrolirati.

Ostao je zapamćen po prijateljstvu sa francuskim diplomatom Ferdinandom Lessepsom, koji ga je zainteresirao za gradnju Sueskog kanala. Upravo je on kad je postao valija pozvao Lessepsa u Egipat i 30. novembra 1854. potpisao prvi koncesioni ugovor 
za gradnju Sueskog kanala.

Biografija
----------

Said je rođen kao sin Muhameda Alija, školovan je u Parizu. Na tronu valije nasljedio je ubijenog nećaka Abasa. Odmah po stupanju na dužnost 1854. na Britanski pritisak ukida ropstvo u Sudanu.

Umro je mlad od tuberkuloze u Aleksandriji, gdje je isprva pokopan, kasnije je prebačen u kairsku Džamiju Al Rifai.

Po njemu je nazvan novoizgrađeni grad na mediteranskom kraju kanala - Port Said.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*The Muhammad 'Ali Dynasty*" (engleski). Royalark. Pristupljeno 5.07.2020.
2. ↑  „*Ferdinand, viscount de Lesseps, French diplomat*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 5.7. 2020.
3. ↑  „*Proširenje Sueskog kanala u rekordnom roku*" (hrvatski). Građevinar. Pristupljeno 5.7. 2020.

Vanjske veze
------------

***Muhamed Said-paša*** na Wikimedijinoj ostavi

* *The Muhammad 'Ali Dynasty* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Egipatski valija (1854. - 1863.)** | Nasljednik: |
| **Abas I** | **Ismail-paša** |
*Za ostale upotrebe, v. Metohija (razvrstavanje).*

 *Za ostale upotrebe, v. Dukađin.*
Map of Metohija within Kosovo. The largest cities are also shown.
**Metohija** (od grč. *µετόχιον* [*metókhion*] — "kraj, oblast, okolina, susedstvo"; alb. ) je regija na jugozapadnom dijelu Kosova. Ono pokriva tri od okruga Kosova:

* Pećki
* Đakovički
* Prizrenski

Regija ima površinu od 3340 km². Godine 2002. je procijenjeno da ima 790,272 stanovnika, ili 40 % stanovnika Kosova.

Naziv
-----

Reč *metohija* (*µετόχιον* [*metókhion*]) je grčkog porekla i znači "kraj, oblast, okolina, susedstvo".

Na albanskom se naziva *Rrafshi i Dukagjinit*, što znači "ravnica vojvode Gjina (albanski, Đina; srpskohrvatski: Jovana)", po jednom srednjovjekovnom velikašu.

Geografija
----------

Metohija na najširem dijelu ima 23 km širine, a duga je oko 60 km, na prosječnoj nadmorskoj visini od 550 metara. Glavna je rijeka Bijeli Drim. Metohiju okružuju gorja Mokra Gora na sjeveru i sjeverozapadu, Prokletije na zapadu, Pastrik na jugozapadu, Šarplanina na jugu i jugoistoku, te Drenica, koja je odvaja od ostatka Kosova, na istoku i sjeveroistoku. Najveći su gradovi u Metohiji Dečani, Đakovica, Istok, Orahovac, Peć i Prizren.

Vidi još
--------

* Kosovo (regija)
* Kosovo i Metohija

Napomene
--------

1. ↑  Velikaš se zvao *Gjin* (albanski, Đin; srpskohrvatski: Jovan)
Hil sfera se proteže od L1 do L2 Lagranžovih tačaka
**Hillova sfera** ili **Hil sfera** je region oko nekog objekta u svemiru gde se nalaze njegovi sateliti. Da bi satelit ostao da kruži oko planete potrebno je da se njegova orbita nalazi unutar granica hil sfere. Sateliti takođe imaju svoju hil sferu u kojoj mogu da kruže manji objekti. Na primer, Sunce ima svoju hil sferu gde kruže ostale planete, a one same takođe imaju hil sferu gde kruže njihovi sateliti. Preciznije, hil sfera je region oko objekta gde je njegovo gravitaciono polje dovoljno jako da "zarobi" drugi objekat.

Hil sferu je definisao američki astronom George William Hill na osnovu radova francuskog astronoma Édouarda Rochea.

Formula
-------

Ako je masa tela (na primer Zemlje) m, i ono orbitira oko masivnijeg tela (na primer Sunce) mase M sa ekscentricitetom e i velikom poluosom a, onda je radijus r hil sfere tela (Zemlje):

r \approx a (1-e) \sqrt[3]{\frac{m}{3 M}}.
u slučaju da ekscentricitet može da se zanemari, izraz postaje:

r \approx a \sqrt[3]{\frac{m}{3M}}.

Stabilnost
----------

Hil sfera je samo aproksimacija, s obzirom da gravitaciona sila nije jedina sila koja deluje na neko telo. Orbite unutar hil sfere stabilne su samo u 1/2 do 1/3 radijusa sfere. Region stabilnosti za Retrogradne orbite veći je od onog za orbite koje su usmerene suprotno. Sateliti oko Jupitera se kreću retrogradno, dok na primer oni oko Saturna se kreću u oba smera.

Izvori
------

1. ↑  D.P. Hamilton & J.A. Burns (1992). „Orbital stability zones about asteroids. II - The destabilizing effects of eccentric orbits and of solar radiation". *Icarus* **96** (1): 43. Bibcode 1992Icar...96...43H. DOI:10.1016/0019-1035(92)90005-R.

Eksterni linkovi
----------------

* Hillova sfera Arhivirano 2015-01-18 na Wayback Machine-u
**Nizozemske vodootporne linije** predstavljaju odbranbeni sistem izgrađen radi zaštite Nizozemske primjenom principa privremenog plavljenja zemljišta. Proteže se na preko 200 km duž ivice administrativnog i ekonomskog središta Nizozemske. Satoji se od:

* Nova nizozemska vodoodbranbena linija i
* Odbranbena linija Amsterdama (nizozemski jezik - *Stelling van Amsterdam*).

Sistem se sastoji od mreže utvrđenja, nasipa, brana, crpnih stanica, kanala i poldera za poplave. Razvijen je zahvaljujući posebnom znanju o hidrauličkom inženjerstvu za potrebe odbrane.

Odbranbena linija Amsterdama

Svjetska baština
----------------

Nizozemske vodootporne linije uvrštene su 1996. i 2021. god na listu UNESCO-ove svjetske baštine.

Utvrđenje bij Aalsmeer
### Odbrambena linija Amsterdama

Zakon o izgradnji Odbrambene linije Amsterdama donesen je 1874. godine, nekoliko godina nakon ujedinjenja Njemačke. Izgrađena je od 1880. do 1920. godine i u svoje vrijeme je bila vrhunac fortifikacijske arhitekture i planiranja. 

Duga je 135  km, oblika prstena oko Amsterdama. Ima 42 utvrđenja koja su udaljene 10-15 kilometara od centra grada, u području nizija koje se u slučaju rata mogu lako potopiti. Poplava (vodena crta) bi ispunila područje dubinom oko 30  centimetara, premalo da bi čamci mogli preći. Sve zgrade u krugu od 1 kilometra od linije morale su biti napravljene od drveta kako bi mogle biti spaljene i uklonjene. 

Vrlo brzo nakon Prvog svjetskog rata, zbog izuma aviona i tenkova, većina ovih tvrđava je zastarjela a da nikada nisu korištene. Održavane su za vojne potrebe sve do 1963. godine. Mnoge od tvrđava su sada pod kontrolom gradskih vijeća zaduđenih za okolinu. Mogu se posjetiti, a ulaz je besplatan na Dan spomenika, drugu subotu u septembru.

Izvori
------

1. ↑  „Nizozemska, spomenici upisani na listu svjetske baštine". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 19. 1. 2023.
2. ↑  „Nizozemske vodootporne linije - ID 759". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 19. 1. 2023.

***Holandske vodoodbrambene linije*** na Wikimedijinoj ostavi
**Odjel riznice**| Grb Ministarstva financija |
| **osnovano:** | 2.9. 1789. |
| **počelo s radom:** | 11.9. 1789. |
| **Sekretar:** | Jack Lew |
| **Zamjenik sekretara:** | Sarah Bloom Raskin |
| **Rizničar** | Rosa Gumataotao Rios |
| **Budžet:** | 11,1 milijardi US$ (2004) 368.000 zlatnih poluga |
| **Zaposlenika:** | 115.897 (2004) |
| **Adresa:** | 1500 Pennsylvania Avenue NW, Washington, D.C. 20220 |

The U.S. Treasury building today.
**Odjel blagajne Sjedinjenih Država** (engleski *United States Department of the Treasury*) je odjel kabineta zadužen za blagajnu američke vlade koji po svojim ovlastima i dužnostima odgovara ministarstvu financija u drugim državama. Osnovan je federalnim zakonom godine 1789. kako bi se upravljalo vladinim prihodima. Prvi Sekretar za financije je bio Alexander Hamilton. Predsjednik George Washington je zamolio Hamiltona da preuzme tu dužnost nakon što je prethodno bio pitao Robert Morrisa. Hamilton je skoro sam potpuno razradio nacionalni financijski sistem, i nekoliko godina je bio glavna snaga Washngtonove administracije.

Odjelom upravljaju Sekretar za financije SAD i blagajnik SAD koji prima i čuva novac u vlasništvu SAD. Odjel tiska i kuje sve novčanice i novčice u opticaju preko Biroa za graviranje i novac i Kovnicu novca SAD. Također prikuplja sve federalne poreze preko Službe unutrašnjih prihoda.

Eksterni linkovi
----------------

***Ministarstvo financija SAD*** na Wikimedijinoj ostavi

* United States Department of the Treasury website
* Department Of The Treasury Meeting Notices and Rule Changes Arhivirano 2007-08-15 na Wayback Machine-u from The Federal Register RSS Feed Arhivirano 2012-01-20 na Wayback Machine-u

"Enough Wise Men, The Story of Our Constitution" by Forrest McDonaldPublished by the Dominion of Canada and by Longmans Canada Limited, Toronto 1970 

|  p • r • u  Ministarstva američke vlade |
| --- |
| 
Pečat Ministarstva domovinske sigurnosti Unutrašnja sigurnost • 
Pečat Ministarstva energije SAD Energija • 
Pečat Ministarstva obrane SAD Obrana • 
Pečat Ministarstva obrazovanja SAD Obrazovanje • 
Pečat Ministarstva poljoprivrede SAD Poljoprivreda • 
United States Department of Justice Seal Pravda • 
Pečat Ministarstva stanogradnje i gradskog razvoja SAD Stanogradnja i gradski razvoj • 
Pečat Ministarstva trgovine SAD Trgovina • 
Pečat ministarstva zdravstva i socijalnih službi SAD Zdravstvo i socijalne službe • 
Pečat Ministarstva unutrašnjih poslova SAD Unutrašnji poslovi • 
Pečat Ministarstva rada SAD Rad • 
Pečat Ministarstva vanjskih poslova SAD Vanjski poslovi • 
Pečat Ministarstva transporta SAD Transport • Pečat Ministarstva financija SAD Financije • 
Pečat Ministarstva za veteranske poslove SAD Veteranski poslovi

*Bivša ministarstva:*
Mornarica • 
Poštanski uredi • 
Rat • 
Trgovina i rad •
Zdravstvo, obrazovanje, i socijalna skrb |
**Messier 62** (M62 ili NGC 6266) je kuglasti skup u južnom dijelu zviježđa Zmijonosac. Kuglasti skup je otkrio Charles Messier 1771. godine. William Herschel ga je prvi razlučio u zvijezde i opisao ga kao minijaturni M3.

Svojstva
--------

M62 se nalazi na udaljenosti od 22,500 ly. 
Promjer skupa mjeri oko 100 ly, a prividni promjer je 15'. 
M62 nalazi se veoma blizu galaktičkog središta, oko 6,100 ly. 
Utjecaj gravitacijskih sila Mliječne staze je očit jer je jezgra skupa izmaknuta iz središta skupa. 
Jezgra skupa je veoma gusta i vjerojatno je u prošlosti proživjela urušavanje.
M62 u sebi ima 89 otkrivenih promjenjivih zvijezda.

Amaterska promatranja
---------------------

Skup se nalazi veoma blizu horizonta iz naših krajeva. 
U kulminaciji diže se tek 15° nad horizontom i zato su promatranja otežana. 
Skup je moguće uočiti u 10x50 dvogledu kao mrljicu malo istočnije i južnije od Antaresa. 
U 200 mm teleskopu moguće je vidjeti znatnu granulaciju, naznake zvijezda, na površini skupa. Na zapadnom dijelu skupa nalaze se tri zvjezdice. Sama jezgra skupa je umjereno sjajna i elipsasta. 

  


|  |
| --- |
|  **Objekti u Messierovom katalogu**  |
| 

|  |
| --- |
| M1 • M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M8 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M16 • M17 • M18 • M19 • M20 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M27 • M28 • M29 • M30 • M31 • M32 • M33 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M40 • M41 • M42 • M43 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M49 • M50 • M51 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M57 • M58 • M59 • M60 • M61 • M62 • M63 • M64 • M65 • M66 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M73 • M74 • M75 • M76 • M77 • M78 • M79 • M80 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M92 • M93 • M94 • M95 • M96 • M97 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M103 • M104 • M105 • M106 • M107 • M108 • M109 • M110 |

 |

***Messier 62*** na Wikimedijinoj ostavi
Horusovo oko (Wedjat)
**Horusovo oko** (*Sunčevo oko*) ili **Wedjat**, jedno od najpoznatijih mitskih simbola u starom Egiptu. Prema mitologiji riječ je o oku sokola iz kojeg izlaze dvije suze, od kojih klizi okomito, a druga u obliku polu-elipse. Suze koje izlaze iz Raova oka su ljudske duše (ljudi). Budući se je oko *wedjat* imalo simboliku stvaranja, vjerovalo se da ima i moć iscijeljivanja, pa je zbog toga bilo jedan od najpopularnijih talismana u Egiptu. Egipćani su vjerovali da wedjat može izliječiti dijelove tijela na koje se stavlja. U nekim od pogrebnih tekstova javlja se kao zasebno božanstvo.

Mitologija
----------

Oko wedjat prikazuje Sunce, a zastupljeno je u mnogim mitovima, poput onih o stvaranju svijeta, gdje iz njegovih suza nastaju ljudi. Prema mitološkoj priči, u sukobu bogova Horusa i Seta, Horus ostaje bez jednog oka (simbolika pomrčine), a nakon pobjede na Setom prinosi svoje oko Ozirisu. Horusovo oko smatralo se u narodnoj religiji ljekovitim. Odnosno, kako je imalo kreativnu moć, vjerovalo se da može obnoviti i iscijeliti bolesne organe. Stoga se učestalo koristilo kao amulet. Ujedno ono je imalo ulogu magijske zaštite od loših utjecaja.

Izvori
------

1. ↑  Pommerening, Tanja, Die altägyptischen Hohlmaße (*Studien zur Altägyptischen Kultur*, Beiheft 10), Hamburg, Helmut Buske Verlag, 2005
2. ↑  Stokstad, Marilyn (2007). „Chapter 3: Art of Ancient Egypt". *Art History*. Volume 1 (3rd izd.). Upper Saddle River, N.J.: Pearson Prentice Hall. ISBN 9780131743205. OCLC 238783244.
3. ↑  Silverman, David P. Chapter 14 "Egyptian Art". *Ancient Egypt*. Duncan Baird Publishers, 1997. str.228.
4. ↑  „Leksikon Arheološkog muzeja u Zagrebu". Arhivirano iz originala na datum 2012-04-24. Pristupljeno 2015-04-14.
5. ↑  Pinch, Geraldine (2004). *Egyptian Mythology: A Guide to the Gods, Goddesses, and Traditions of Ancient Egypt*. Oxford University Press. str. 131–132

Vanjske veze
------------

* Leksikon Arheološkog muzeja u Zagrebu Arhivirano 2012-04-24 na Wayback Machine-u (`sh`)
**Messier 72** (M72 ili NGC 6981) je kuglasti skup u zviježđu Vodenjaka. Jedan je od najtamnijih i najmanjih kuglastih skupova u Messierovom katalogu. Skup je otkrio Pierre Méchain 1780 godine.

Svojstva
--------

M72 je jedan od najudaljenijih kuglastih skupova u Messierovom katalogu. Nalazi se 53,000 ly, znatno dalje od središta Mliječne staze. Prividan sjaj skupa je + 9.4 ali zbog velike udaljenosti, njegov stvaran sjaj je znatno veći. M72 ima prividan promjer na nebu od 7' što odgovara linearnom promjeru od 108 ly. Skup nam se približava brzinom od 225 km/s.

M72 nije veoma koncentriran, pripada u tip IX kuglastih skupova. Skup sadrži 42 promjenjive zvijezde koje većinom pripadaju tipu RR Lyrae. 
Najsjajnije zvijezde u skupu imaju prividan sjaj od + 14.2 magnitude, dok je prosječna magnituda 25 najsjajnijih zvijezda 15.86. Horizontalna grana skupa ima sjaj od + 16.9 magnituda.

Amaterska promatranja
---------------------

M72 se može uočiti u većem dvogledu ili 80 mm teleskopu. Teleskop od 100 mm pokazat će ovalni magličast oblak od 2' u promjeru. U 200 mm teleskopu može se vidjeti kao mrlja od 3' u promjeru bez granulacije.

  


|  |
| --- |
|  **Objekti u Messierovom katalogu**  |
| 

|  |
| --- |
| M1 • M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M8 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M16 • M17 • M18 • M19 • M20 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M27 • M28 • M29 • M30 • M31 • M32 • M33 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M40 • M41 • M42 • M43 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M49 • M50 • M51 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M57 • M58 • M59 • M60 • M61 • M62 • M63 • M64 • M65 • M66 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M73 • M74 • M75 • M76 • M77 • M78 • M79 • M80 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M92 • M93 • M94 • M95 • M96 • M97 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M103 • M104 • M105 • M106 • M107 • M108 • M109 • M110 |

 |

***Messier 72*** na Wikimedijinoj ostavi
Renault Espace I (1984)
Fiat Ulysse (1994)
Dodge Grand Caravan treće generacije
Lloyd LT 600, starinski minivan
**Minivan** ili **jednovolumen** je osobni automobil, koji je svojom veličinom najčešće veći od karavana, a manji od kombija. Ima karoseriju jednovolumenskog oblika, što znači da nema izraženih "izbočina" za prostor motora i prtljažnik. Prtljažnik se nalazi unutar putničke kabine iza stražnjih sjedala, a vozilo je opremljeno s 5 do 8 sjedala. Minivanovi se često koriste i kao dostavna vozila tako da se iz njih izvade jedan ili dva reda stražnjih sjedala.

Prvi minivan bio je Chrysler Voyager proizveden 1984. a već iste godine Renault je modelom Espace proizveo i prvo europsko vozilo tog oblika. Danas su minivanovi izuzetno popularna vrsta vozila i čest odabir većih obitelji, budući da pružaju veću prostranost i praktičnost nego karavani, a manje su glomazni od terenaca. U početku su se proizvodili isključivo na nivou više srednje klase, ali danas su dostupni i u nižoj srednjoj (kompaktnoj) i niskoj klasi, gdje se nazivaju microvan. Renault je 1993. modelom Twingo predstavio prvi gradski automobil jednovolumenskog oblika, a ista je marka 1996. predstavila i Scénic, prvi jednovolumen u kompaktnoj klasi.

Riječ je nastala od kombinacije engleskih pojmova "mini" i "van", koji znače "mali kombi".

Eksterni linkovi
----------------

***Minivan*** na Wikimedijinoj ostavi

* MPV Owners Club Arhivirano 2019-04-02 na Wayback Machine-u
* Russian Minivan Owners Club
* Choosing minivan in Russia Arhivirano 2009-02-28 na Wayback Machine-u
* About.com Minivans Site
**Messier 83** (M83 ili NGC 5236) je spiralna galaksija u zviježđu Vodena Zmija.

Nicolas Louis de Lacaille otkrio ju je 1752. godine De Lacaille, prilikom promatranja s Rta Dobre Nade. Charles Messier je galaksiju samostalno otkrio skoro 30 godina kasnije, 1781. godine.

Svojstva
--------

M83 nalazi se na udaljenosti od 14.7 milijuna godina svjetlosti u zviježđu Vodena Zmija. Njene prividni dimenzije su 12.9' x 11.5' što odgovara stvarnim dimenzijama od 55,000 ly. Svojim dimenzijama, M83 je dvostruko manja od naše Mliječne staze.

M83 je klasificirana kao prijelazni stupanj između normalne i prečkaste spiralne galaksije. Njeni spiralni krakovi su veoma jasno definirani plavim zvijezdama i otvorenim skupovima. Između izraženih spiralnih krakova nalaze se regije s manjim brojem zvijezda. Pruge prašine i plina prožimlju cijelu galaksiju i mogu se pratiti skroz do središta galaktike koja ima samo 20" u promjeru (oko 1425 ly). 

M83 je bila prva otkrivena galaktika van naše Lokalne grupe.

Amaterska promatranja
---------------------

M83 je veoma teško uočiti iz naših krajeva unatoč njenom prividnom sjaju od + 7.5 magnituda. Pravo je čudo kako ju je Charles Messier uspio uočiti svojim slabašnim teleskopom. 

M83 ima veliku južnu deklinaciju od - 30°. U našim krajevima galaktika kulminira na oko 15° visini što veoma otežava promatranje takvog difuznog objekta. Čak i 200 mm teleskop ima velikih problema. U najboljem slučaju, pri promatranju iz naseljenog mjesta, moguće je uočiti sjajniju, gotovo zvjezdoliku jezgru.

  


|  |
| --- |
|  **Objekti u Messierovom katalogu**  |
| 

|  |
| --- |
| M1 • M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M8 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M16 • M17 • M18 • M19 • M20 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M27 • M28 • M29 • M30 • M31 • M32 • M33 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M40 • M41 • M42 • M43 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M49 • M50 • M51 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M57 • M58 • M59 • M60 • M61 • M62 • M63 • M64 • M65 • M66 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M73 • M74 • M75 • M76 • M77 • M78 • M79 • M80 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M92 • M93 • M94 • M95 • M96 • M97 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M103 • M104 • M105 • M106 • M107 • M108 • M109 • M110 |

 |

***Messier 83*** na Wikimedijinoj ostavi
**Mattersburg** (mađarski: *Nagymarton*, hrvatski: *Matrštof*) je grad na istoku Austrije od 
7,182 stanovnika.

Mattersburg je administrativni centar Okruga Mattersburg.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mattersburg leži u sredini Gradišću u dolini rijeke Wulka, na istočnim obroncima masiva Rosaliengebirge.

Historija
---------

Mattersburg je prvi put dokumentiran 1202. pod imenom **Villa Martini**, za srednjeg vijeka tu je bio zamak grofova od Mattersburga, koji je srušen 1294. pa su oni izgradili novi u Forchtensteinu.

Tadašnji *Mattersdorf* dobio je status trgovišta 1354. Nakon tog se dvaput dizao iz pepela, jer je izgorio 1774. i 1856.

Nakon Prvog svjetskog rata grad je pripao Mađarskoj, tek 1921. postao je austrijski, 1924. promjenjeno mu je ime u Mattersburg, a status grada dobio je 1926.

Znamenitosti
------------

Znamenitosti Mattersburga su utvrđena parohijska crkva podignuta između 14. i 15. vijeka, 
sa neogotičnim oltarom i baroknim enterijerom.

Privreda
--------

Od 2,505 zaposlenih koliko ih je bilo 1991. bilo zaposleno u Mattersburgu, oko 66% ih je radilo u uslužnom sektoru i administraciji, ostali su radili u građevinarstvu, proizvodnja betona, keramičke 
pločice i tvornici konzervi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Burgenland" (engleski). City population. Pristupljeno 02. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Mattersburg*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 02. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Mattersburg*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada Mattersburga* (`de`)
Mihailo I na novčiću
**Mihailo I Rangabe** (grč. Μιχαήλ Α΄ Ραγγαβέ, Mihail o Protos Rangabé), (umro 11. januara 844) bio je vizantijski car (vladao od 811. do 813) koji je Ahenskim mirom priznao franačko Rimsko carstvo.

Mihailo je bio sin patricija Teofilakta Rangabea, admirala Egejske flote. Oženio se Prokopijom, kćerkom Nikifora Logoteta. Pošto mu je tast 802. postao car Nikifor I, Mihailo je imenovan kuropalatom. Posle pobeda u ratu koji mu je nametnuo bugarski kagan Krum Nikifor je 811. upao u bugarsku zasedu i poginuo, a naslednik Stavrikije je teško ranjen i paralizovan. 

Prokopija nije uspela nagovoriti cara Stavrikija da imenuje Mihaila za naslednika, pa je ikonodulsko crkveno vođstvo nateralo cara da abdicira u Mihailovu korist 2. oktobra 811. 

Mihailo se pokazao kao pobožan i pomirljiv vladar, po tvrdnjama svog hroničara Teofana Ispovednika. Odustao je od dela poreza koje je uveo Nikifor, izdašno je finansirao vojsku i državnu upravu, a i Crkvu. Progonio je ikonoklaste, naveo je patrijarha Nikifora da ustukne u sporu protiv Teodora, igumana manastira Studios. 

Odmah po stupanju na presto Mihailo je obnovio pregovore sa Francima. Za razliku od cara Nikifora, koji je 803 potpisao mir ne priznajući Karlu carsku titulu, Mihailo je 12. januara 812. sklopio Ahenski mir i njime priznao da je i Karlo Veliki "vasileos", dakle car Franaka. Za uzvrat je Karlo priznao Vizantiji suverenitet nad Venecijom, Istrom, Dalmacijom s ostrvima, te Zadrom, Trogirom, Splitom, Dubrovnikom i Kotorom na kopnu, kao i južnom Italijom.

Mihailo je odbio Krumove uslove za mir sa Bugarima. U nastavku ratovanja, nakon početnih uspeha, vizantijska vojska je u Trakiji blizu Drinopolja bila naterana u bekstvo u junu 813. Da bi predupredio već započetu zaveru, Mihail je abdicirao, pa ga je nasledio vođa zavere general Lav Armenac. Mihailo se zamonašio pod imenom Atanasije. Novi car je dao uškopiti i zamonašiti sve Mihailove sinove, od kojih je Ignatije (krsnim imenom Niketa) docnije postao carigradski patrijarh. Monah Atanasije umro je prirodnom smrću 11. januara 844.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Stavrikije** | **Bizantski car**
813 - 813 | Nasljednik:**Lav V Jermenin** |

***Mihajlo I Rangabe*** na Wikimedijinoj ostavi
**Metodije** (svetovno *Milan Muždeka*, Hajtić (Glina), 20. januar/2. februar 1912. — Beograd, 4. jul 1977) je bio episkop Srpske pravoslavne crkve.

Život
-----

Episkop Metodije (svetovno, Milan Muždeka) rođen je 2. februara 1912. u selu Hajtiću kod Gline, od oca Stevana i majke Marije. Osnovnu školu završio je u Hajtiću, gimnaziju u Glini, a bogosloviju u Bitolju.

Na Bogoslovskom fakultetu je diplomirao 1939. i iste godine primio monaški čin u manastiru Rakovici. U čin jerođakona rukopoložen je u aprilu mesecu iste godine, a u čin prezvitera u julu mesecu. Protosinđelom je postao 1947. a arhimandritom 1955. godine. Do izbora za episkopa bio je profesor bogoslovije u Prizrenu (1939-1941.), katiheta Pete muške gimnazije u Beogradu (1941-1947.), profesor bogoslovije u Prizrenu (1947-1951.), u manastiru Rakovici 1951-1955. i rektor bogoslovije u Prizrenu (1955-1971.).

Za episkopa timočkog hirotonisan je 4. jula 1971. Njegov arhipastirski rad ubrzo je prekinut bolešću. Umro je 20. februara 1977. u Beogradu, a sahranjen u manastiru Bukovu.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Emilijan (Piperković)** | **Episkop timočki(1971-1977.)** | Nasljednik:**Milutin (Stojadinović)** |
**Metod pikavca** ili jednostavno pikavac u razvoju softvera je deo koda koji se koristi u nekim programskim funkcionalnostima. Pikavac može da simulira ponašanje već postojećeg koda (kao što je procedura na nekoj mašini) ili da bude privremena zamena za kod koji tek treba da se napiše. Pikavci su stoga najkorisniji u portovanju, kao i generalno u razvoju softvera i softverskom testiranju.

Primerak pikavca u pseudokodu:

```
   BEGIN
       Temperature = ThermometerRead(Outside)
       IF Temperature > 40 THEN
            PRINT "It's HOT!"
       END IF
   END
```

```
   BEGIN ThermometerRead(Source insideOrOutside)
        RETURN 28
   END ThermometerRead
```

Navedeni pseudokod koristi funkciju ThermometerRead,koja vraća temperaturu. Dok je ThermometerRead bio izmišljen da čita podatke sa nekog hradverskog uređaja, ova funkcija trenutno ne sadrži potreban kod za to. Tako da ThermometerRead u stvarnosti ne simulira nijedan proces, ali ipak vraća pravu vrednost, dopuštajući glavnom programu da bude parcijalno testiran. Takođe primetimo da iako funkcija prihvata parametar tipa Source koji određuje da li je unutrašnja ili spoljašnja temperatura potrebna, ona ne koristi pravu vrednost prenetu argumentom (insideOrOutside) od strane pozivaoca.

Pikavac ne radi ništa više osim sopstvene dekleracije i dekleracije parametara i prihvata i vraća vrednost koja je obično očekivana u srećnom scenariju za pozivaoca. Pikavci se obično koriste kao "čuvari mesta" za implementaciju poznatog interfejsa gde je interfejs završen (poznat) ali implementacija nije još završena. Pikavac sadrži taman toliko koda da dozvoli kompajliranje i linkovanje sa ostatkom programa.

Spoljašnje veze
---------------

* A Stub Generation System For C++ (PDF)
* Stub/mock frameworks for Java Arhivirano 2009-07-11 na Wayback Machine-u Review and comparison of stub & mock frameworks for Java
Zidni mural koji prikazuje Mochikanskog boga Decapitatora (obezglavljivač)
**Močika** (Mochica, Moche, Muchik, Proto-Chimu), Stari indijanski narod iz Perua jezične porodice Yuncan, koji se smatraju precima kasnijih Chimúa. Proto-Chimú ili Močika nosioci su bogate istoimene kulture koja se pojavila na području današnjeg Perua otprilike u vrijeme slabljenja Rimskog carstva u Europi. Sagradili su brojne piramide od opeka koje su služile kao hramovi a neprekidno su obnavljane i korištene za ceremonije. Civilizacija je razvila i intenzivno navodnjavanu poljoprivredu. Kulturi moche pripadaju i najbogatije kraljevske grobnice ikada otkrivene u Americi. U grobnicama su pronađeni ostatci Moche vladara zajedno sa velikim brojem zlata i drugog nakita. Najpoznatija nalazišta su piramide sunca i mjeseca. Većinu našeg današnjeg znanja o njima proizlazi iz glinenih posuda budući da nisu poznavali pismo.

Sipan
-----

Sipan je jedno od najvažnijih nalazišta kulture Moche. Datiran je u razdoblje od 100.-700.g. Na ovome je arheološkom lokalitetu u noći 16. veljače 1987. godine, pronađene su nevjerojatne Moche rukotvorine koje su upravo bile oduzete bandi pljačkaša koji su se međusobno borili za njih. Ubrzo je otkriveno mjesto na kojemu su pljačkaši pronašli blago. Bila je to grobnica Moche vladara koja je bogatija od svih drevnih grobnica ikada pronađenih u Amerikama. Vladar je bio pokopan se ukrasima za glavu od perja, zlatnim ukrasima, odjećom ukošenom metalom, ogrlicama od školjaka, brojnim drugim grobnim prilozima i lončarijom. Grobovi dvojce muškaraca i tri žene okruživali su vladarov lijes. Jedan je od njih bio pokopan sa psom. 

Nalazište ne obuhvaća samo grobnice već i ogromne piramide od opeke te sofisticiranu lončariju. Specijalisti su uspjeli identificirati mnoge važne figure i slike sa Moche lončarije i arhitektonskih frizova, ali nikada nisu niti slutili da su te figure, prikazane u različitim obredima mogle biti stvarne. Iskapanja Sipana su pokazala da su uistinu bile stvarne jer su oni bili pokopani u velikim i bogatim grobnicama, odjeveni kao figure sa slika, te da su vjerojatno sudjelovali u prikazanim ritualima.

Religija
--------

Narod Moche je štovao razne ljute bogove, od kojih su mnogi zahtijevali ljudske žrtve. U početku su arheolozi smatrali da brutalne scene koje su prikazane na njihovim lončarijama samo mašta, ali se to pokazalo netočnim kada su otkriveni pravi ostaci žrtvovanih. Pretpostavlja se da su žrtve bili ratni zarobljenici koji su bili žrtvovani pod ciljem da svećenici prikupe što više krvi koja je tekla iz umirućih žrtava. Čitav se obred odvijao na piramidama koje su predstavljale planinske vrhove. Nakon ceremonije bi trupla žrtava bacili na određeni dio piramide na kojemu su tijela trunula pod žarkim suncem. Ovakvi su se rituali običo prakticirali da bi se onemogućile prirodne nepogode koje su signalizirale bijes ljutitih bogova.

Eksterni linkovi
----------------

***Moche*** na Wikimedijinoj ostavi

* Moche Arhivirano 2007-04-02 na Wayback Machine-u
* Peru: The Moche Culture
* La cultura Moche o Mochica Arhivirano 2007-03-06 na Wayback Machine-u
Ovo je članak o regiji Nizozemske, ne cijeloj državi.  Za cijelu državu, v. Nizozemska.  
Koordinate: 52°15′00″N 4°40′01″E﻿ / ﻿52.250°N 4.667°E﻿ / 52.250; 4.667

**Holandija**

Sjeverna i Južna Holandija prikazane zajedno u Nizozemskoj


|  |  |
| --- | --- |
| Površina | 5.488 square kilometres (2,119 sq mi) |
| Stanovništvo | 6,065,459 (2006) |
| Gustoća | 1105.22/km2 |
| Regije | Sjeverna HolandijaJužna Holandija(2) |
| Demonym | *Hollander* |
| Languages | nizozemski(uglavnom holandijski dijalekt) |
| Najvećigradovi(2010) | Amsterdam (739.290)Rotterdam (607.460)Den Haag (473.940)Haarlem (151.853)Leiden (118.714) |

 
Grb bivše Grofovije Holandije
**Holandija** (nizozemski: ) je regija u zapadnom dijelu Nizozemske. Njeno ime se često koristi i kao sinonim za cijelu Nizozemsku; u samoj Nizozemskoj, pak, to izaziva negodovanje, pogotovo kod stanovništva drugih regija.

Od 10. do 16. vijeka je Holandija predstavljala političku cjelinu, odnosno grofoviju kojom su upravljali grofovi Holandije. Od 17. vijeka je Holandija je postala pomorska i ekonomska sila, odnosno stekla hegemoniju nad ostalim provincijama Nizozemske Republike.

Danas je područje nekadašnje Grofovije Holandija podijeljeno na dvije suvremene provincije - Sjeverna Holandija i Južna Holandija. U njima se nalaze tri najvaće nizozemska grada: glavni grad Amsterdam; sjedište vlade Den Haag i Rotterdam, u kome se nalazi najveća evropska luka.

Izvori
------

1. ↑  „Holland or the Netherlands?". Dutch Ministry of Foreign Affairs. Arhivirano iz originala na datum 2016-10-27. Pristupljeno 15. XII 2012.

Vanjske veze
------------

***Holandija (regija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Map of Holland (the provinces of North Holland and South Holland) on Google Maps

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4133959-9

 |
**Milka Milinković** (Sanski Most, 7. travnja 1955.), hrvatska paraolimpijka i reprezentativka u atletici. Jedina je osoba na svijetu koja je 9 puta nastupila na Paraolimpijskim igrama. Nositeljica je osam paraolimpijskih medalja te osvajačica prve paraolimpijske medalje u hrvatskoj povijesti, bronce iz Barcelone. Najveći uspjeh bio joj je osvojeno zlato na Paraolimpijadi u Seulu kada je postavila novi paraolimpijski i svjetski rekord u bacanju kugle - 6,05 metara. Jedna je od osnivačica ŠDP "Frankopan" iz Kraljevice. Predsjednica je Športskog saveza osoba s invaliditetom Rijeka.

Sportska karijera
-----------------

Nastupila je na Paraolimpijskim igrama:

* Heidelberg 1972. godine: 60 metara – srebro, koplje – bronca;
* Arhem 1980. godine ; kugla – bronca, koplje – bronca;
* Stoke Mandeville i New York 1984 godine; koplje – zlato, kugla – bronca;
* Seul 1988. godine kugla - zlato (svjetski i paraolimpijski rekord: 6,05 m);
* Barcelona 1992. godine: koplje – bronca.

Nastupila je u OI u Arnhemu 1980. Stoke Mandevilu 1984. Seoulu 1988. Barceloni 1992. 1996. godine u Atlanti i 2000. godine u Sidneyu, 2008. u Pekingu, 2012. u Londonu. Na svjetskim i europskim prvenstvima osvojila je 17 zlatnih, 6 srebrnih i 10 brončanih medalja.

Nagrade i priznanja
-------------------

Dobitnica je niza nagrada i priznanja: 1972.; 1973.; 1977.; 1979. i 1985. godine. Zlatnom plaketom Saveza organizacija fizičke kulture odlikovana je 1980. Športašica godine bila je 1984. i 1985. Nagradu grada Rijeke primila je 1976. godine.

* 1993. godine odlikovana je ordenom predsjednika Republike Hrvatske dr. Franje Tuđmana – Red Danice hrvatske
* 1993. godine Zlatna značka HOO;
* 1995. godine Zahvalnica HOO i Povelja općine Kraljevica;
* 1998. godine Nagrada "Franjo Bučar";
* 1999. i 2001. godine bila je športašica godine Hrvatskog športskog saveza invalida;
* 2002. godine uručena joj je nagrada za životno djelo Grada Kraljevice i nagrada za dugogodišnji rad i djelovanje u športu osoba s invaliditetom.

Vanjske veze
------------

* Milka Milinković - Najtrofejnija hrvatska paraolimpijka Arhivirano 2013-08-27 na Wayback Machine-u
**Inženjerska geologija** (engl. , fr. *Géologie de génie civil*, nem. *Ingenieurgeologie*, rus. *Инженерная геология*) je grana geološke nauke, čiji je osnovni zadatak određivanje geoloških uslova za izvođenje inženjerskih radova i eksploataciju objekata .

Inženjerska geologija obuhvata grupu naučnih disciplina koje se bave izučavanjem terena za potrebe prostornog planiranja, projektovanja i građenja objekata u oblasti građevinarstva, rudarstva i energetike. Ona izučava teren kao prirodnu konstrukciju, radnu i životnu sredinu. Prema predmetu izučavanja, principima i metodama ona obezbeđuje sintezu rezultata izučavanja za pravilnu ocenu međusobnih uticaja prirodne geološke konstrukcije - terena i veštačke konstrukcije - objekta. U literaturi poznata je i pod imenom geološko inženjerstvo tj. naučna disciplina koja se bavi primenom geološkog znanja na inženjerske probleme.

Danas se u svetskoj literaturi koristi definicija inženjerske geologije koju je usvojila Međunarodna Asocijacija za Inženjersku geologiju: **„Inženjerska geologija je nauka koja se bavi istraživanjem i rešavanjem inženjerskih problema i problema zaštite životne sredine koji mogu nastati kao rezultat interakcije geološke sredine i inženjerskih radova, takođe se bavi i predviđanjem nastanka tih problema kao i razvojem preventivnih ili sanacionih mera geoloških hazarda"** .

Daljim razvojem građevinarstva i rudarstva nastala je i potreba daljeg razvoja inženjerske geologije. Integracijom inženjerske geologije i mehanike tla, potom nastankom mehanike stena a onda i geotehničkih melioracija ona je unapređena i prerasla u naučno-stručnu oblast geotehniku.

Predmet izučavanja inženjerske geologije
----------------------------------------

Inženjerska geologija proučava čvrste stenske mase i tlo u cilju izvođenja tehničkih (raznih vrsta inženjerskih) radova. Ona se bavi izučavanjem daleko manjeg prostora, do dubina od 1 km (kora raspadanja) nego geologija, koja se bavi izučavanjem cele Zemljine kore. Takođe, inženjerska geologija se bavi izučavanjem mnogo manjih površina dok se geologija bavi izučavanjem cele Zemljine površine.

Povezano
--------

* Geotehnika

Izvori
------

1. ↑  Geologija Srbije VIII-2 Inženjerska geologija, Beograd, 1978, strana 1
2. ↑  Dragutin Jevremović, Inženjerska geologija, Građevinsko-arhitektonski fakultet, Univerzitet u Nišu, Niš, 2003, strana 10
3. ↑  „Statut Međunarodne Asocijacije za Inženjersku geologiju (IAEG), Kjoto, 1992.". Arhivirano iz originala na datum 2009-04-30. Pristupljeno 2010-07-21.

4. Dragutin Jevremovic, Srdjan Kostić (2017) Inzenjerska geologija, Gradjevinsko-arhitektonski fakultet Univerziteta u Nisu

Eksterni linkovi
----------------

* zvanična prezentacija Rudarsko-geološkog fakulteta u Beogradu Arhivirano 2010-03-25 na Wayback Machine-u
***Historijski zbornik*** je časopis Društva za hrvatsku povjesnicu, nekada Povijesnoga društva Hrvatske, odnosno Saveza povijesnih društava Hrvatske. To je najstarije strukovno povjesničarsko društvo u Republici Hrvatskoj, koje kontinuirano djeluje od 1947. godine. U prvim je desetljećima društvo trebalo biti (i bilo je) jedno od središta historiografskoga rada, neovisno o JAZU i njezinim znanstvenim institutima.

Historijski zbornik izlazi neprekidno od 1948. godine kada je objavljen prvi svezak. Osnovao ga je Jaroslav Šidak, njegov prvi i dugogodišnji urednik, od 1948. do 1984. godine. Glavnim urednikom je kasnije postao Ivan Kampuš, koji je od 1985. do 1997. uredio 13 svezaka. Njega je na uredničkom mjestu zamijenio Ivica Prlender, koji je bio glavni urednik do 2008. godine. Od tada je na čelu uredništva Damir Agičić.

Do 2018. tiskano je sedamdeset svezaka na više od dvadeset tisuća stranica. Deset je puta Historijski zbornik izišao kao dvogodišnjak: prvi put kao dvogodište 11–12 (1958–1959), posljednji put kao dvogodište 56–57 (2003–2004). Svi su ostali takvi slučajevi zabilježeni između 1966. i 1981. kada je časopis stalno izlazio u dvogodišnjem ritmu. Početni je naum uredništva bio da časopis izlazi godišnje u četirima brojevima, ali se tomu uspjelo barem donekle približiti samo jedne godine: u petoj godini izlaženja, 1952, izišla su dva sveska kao dvobroji 1–2 i 3–4. Još jedna zanimljivost kada je riječ o tehničkom opisu časopisa: najdeblji svezak časopisa jest dvogodište 21–21 (1968–1969) sa 715 stranica, a najtanji je svezak objavljen 1953 (166 stranica). Dvogodište 56–57 (2003–2004) također je izišlo na relativno malom broju stranica (259).

U ovom su časopisu svoje radove objavljivali i nadalje objavljuju mnogobrojni hrvatski i strani povjesničari. Svoje je stranice Historijski zbornik odavno otvorio i znanstvenim novacima i doktorandima. Do 2010. priloge u časopisu tiskala su 433 autora, od čega 347 iz Hrvatske, 39 iz drugih republika bivše Jugoslavije te 47 iz inozemstva. Širok je spektar inozemnih autora, od SSSR-a, preko zemalja iz regije poput Mađarske i Austrije, do Sjedinjenih Američkih Država.

Vanjske veze
------------

* Digitalizirana godišta Historijskog zbornika
* *Historijski zbornik* na Portalu znanstvenih časopisa Republike Hrvatske – Hrčak
*Za ostala značenja, v. Hit (razvrstavanje).*
**Hit** (na engleskom doslovno "udarac" ili "pogodak") je izraz koji u najširem smislu označava muzičko, scensko, književno djelo, film, strip, TV emisiju ili video igru koja nakon objavljivanja ili prikazivanja postane popularno, i to u mjeri ili na način koji njegovim autorima, izdavačima ili distributerima donosi financijski prihod ili drugu korist. U svom užem smislu se pod time podrazumijeva nosač zvuka - singlica ili album - koja postaje popularna ili široko poznata kroz izvođenje u radio i TV emisijama ili plesnim klubovima, odnosno čiji se uspjeh može mjeriti kroz prodaju u specijaliziranim trgovinama; u tom smislu se koriste izrazi hit ploča ili hit singlica. Diskografske kuće imaju običaj od najvećih hitova u diskografiji nekog izvođača stvarati kompilacijske albume pod naslovom Najveći hitovi (engl. ).

Povezano
--------

* Čudo od jednog hita
* Blockbuster
* Tentpole
* Flop
* Heath

Vanjske veze
------------

* World Top 20 A&R Chart at HitQuarters
državljanstvo250px
Državljanstvo Italije mogu dobiti svi oni koji imaju bar jednog roditelja koji je poreklom iz Italije i koji ima italijansko državljanstvo.

Pripadnci italijanskih manjina i udruženja u Istri i u Rijeci imaju i italijansko i hrvatsko državljanstvo jer je ta teritorija pre Drugog Svetksog Rata bila pod upravom zvaničnog Rima. Pravo na dvojno državljanstvo za italijansku manjinu u Istri garantuju i italijanski ustav i ustav Republike Hrvatske.

Procedura za sticanje italijanskog državljanstva je olakšana za decu koja su rođena u Italiji.

Procedura za sticanje državljanstva je takođe olakšana za osobe koje su se odrekle svog prethodnog državljanstva.

Osobe sa desetogodišnjim boravkom u Republici Italiji imaju pravo da zatraže i dobiju državljanstvo te iste.

Osobe koje su sklopile brak sa italijanskim državljaninom ili državljankom mogu dobiti državljanstvo ali pod uslovom da brak traje najmanje 3 godine.

Oni koji žele dobiti italijansko državljanstvo moraju biti čisti pred zakonom i, uz dokumentaciju, moraju poslati i jedno pismo Predsedniku Republike Italije u kojem zvanično traže italijansko državljanstvo navodeći i razloge.

Italija je država članica Evropske Unije dakle ko dobije državljanstvo te zemlje automatski postaje i državljanin Evropske Unije i ima pravo obratiti se za pomoć diplomatiskim predstavništima ne samo Italije nego i EU-a.

Italija ima zakon o dvojnom državljanstvu, dakle moguće je dobiti italijansko državljanstvo a istovremeno sačuvati i državljanstvo zemlje porekla.

Mnogi Srbi u Italiji imaju i srpsko i italijansko državljanstvo.

Vidi još
--------

* Italija
* Državljanstvo
* Evropska Unija
**Miniéjeva puška** je puška žljebuša koju su godine 1849. dizajnirali kapetani francuske vojske Etienne Minié i Henri-Gustave Delvigne. Poticaj za stvaranje puške bio je pronalazak Miniéjevog zrna čiji je stožasti oblik omogućio brže punjenje u cijev u odnosu na dotadašnje sporo puneće puške žljebuše, isto kao i daleko bolju preciznost u odnosu na dotada dominirajuće muškete.

Poticaj za proizvodnju puške su bila francuska iskustva u ratu s alžirskim pobunjenicima, koji su sa svojim puškama-žljebušama ručne izrade imali veći domet od francuskih vojnika naoružanih standardnim mušketama.

Miniéjeva puška je težila 4,8 kg. Imala je mehanizam opaljivanja temeljen na kapislama te koristila zrna kalibra 17,8 mm. Domet je iznosio oko 600 m. Punila se sprijeda.

Nakon testova u Vincennesu francuska je vojska ubrzo prigrlila Miniejevu pušku kao svoju standardnu pušku. Godine 1851. je određen broj primjeraka prodan Velikoj Britaniji.

Miniéjva puška je korištena od strane Francuza u krimskom ratu i, slično kao britanski Pattern 1853 Enfield nanijela je teške gubitke Rusima naoružanim mušketama. Međutim, u austro-sardinijskom ratu 1859. nije bila tako efikasna protiv Austrijanaca naoružanih puškom Lorenz, a pokazali su se i ozbiljni nedostaci francuske taktike, koja nije uzimala u obzir efekte masovnog korištenja novog oružja.

Veliki broj primjeraka Miniejeve puške je poslije prodan u SAD za vrijeme građanskog rata.

Francuski vojni stručnjaci su, zahvaljujući austrijskim iskustvima u prusko-austrijskom ratu 1866. godine, kada je Lorenz deklasirana od ostraguše *Dreyse M 1849* vrlo brzo shvatili ozbiljne nedostatke svoje puške. Uvedena je nova puška-ostraguša Chassepot koja je zamijenila Miniejevu pušku.
**Ministar vanjskih poslova** član je vlade i šef resora nadležnog za međunarodne odnose i vođenje vanjske politike svoje zemlje (u pravilu ministarstva vanjskih poslova). Ministar vanjskih poslova upravlja službom vanjskih poslova. Jedan je od visokih političkih dužnosnika koji je po svojoj funkciji ovlašten predstavljati svoju državu prema inozemstvu i za predstavljanje mu nije potrebna punomoć (jer po međunarodnom pravu mu nije potrebna; smatra se jednim od redovitih tijela vanjskog zastupanja države. Može sklapati međunarodne ugovore u ime svoje države bez posebne punomoći). Njegove izjave obvezuju državu. Po stupanju na dužnost, običaj je da ministar vanjskih poslova diplomatskim putem najavi drugim državama svoje stupanje na dužnost. Nije neuobičajno da ministar vanjskih poslova zauzima položaj potpredsjednika vlade, a ponekad sam premijer (predsjednik vlade) vodi resor vanjskih poslova.

Opseg ovlasti ministra vanjskih poslova različit je u pojedinim državama, ali se u osnovnim funkcijama podudaraju. U SAD-u dužnost ministra vanjskih poslovama obavlja državni tajnik (*Secretary of State*), dok u nekim latinskoameričkim zemljama nosi naziv *canciller*.

Poveznice
---------

* Ministarstvo vanjskih poslova

***Ministar vanjskih poslova*** na Wikimedijinoj ostavi