recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***O Cangaceiro ( Razbojnik*** )je brazilski crno-bijeli film snimljen u režiji Lime Bareta i premijerno prikazan 1953. godine, poznat kao prvi brazilski film koji je doživio međunarodni uspjeh, odnosno začetnik specifičnog brazilskog podžanra poznatog kao *nordestern*.

Inspiraciju za film je pružio Lampiao, legendarni vođa brazilskih odmetnika 1920-ih i 1930-ih. Radnja je smještena u *sertaos*, zabačeno sušno područje na sjeveroistoku Brazila na kome su djelovali nomadski razbojnici poznati kao *cangaceiros*. Protagonist, čiji lik tumači Alberto Ruschel je Teodoro, mladić koji se priključio bandi koju vodi tiranski "kapetan" Galdino (koga glumi Milton Ribeira, i koji se zaljubi u mladu učiteljicu Oliviju (čiji lik tumači Marisa Prado) koju je banda uzela za taoca.

Lima Bareto je još od početka 1940-ih pokušavao snimiti film o Lampiaou, ali mu se prilika za to pružila tek nakon što se 1950. godine priključio filmskoj kompaniji Vera Cruz. Franco Zampari, predsjednik studija, ispočetka je bio skeptičan prema projektu, a i snimanje su obilježili brojni kreativni sukobi. Na kraju se *O Cangaceiro* ispostavio kao pun pogodak, a što se tumači time da su se motivi i ikonografija vesterna - žanra koji je tada uživao vrhunac popularnosti u svijetu - vješto "presadili" na brazilske prilike. *O Cangaceiro* je doživio veliki uspjeh ne samo u Brazilu, nego i u svijetu, te je, između ostalog, na Kanskom filmskom festivalu dobio nagradu za najbolji pustolovni film. Razbojnik je prvi brazilski film koji se posle

rata prikazivao u Beogradu.

Uloge
-----

* Alberto Ruschel - Teodoro
* Marisa Prado - Olívia
* Milton Ribeiro - Galdino
* Vanja Orico - Maria Clódia
* Adoniran Barbosa - Mané Mole
* Lima Barreto
* Zé do Norte
* Antonio V. Almeida
* Hector Bernabó
* Horácio Camargo
* Ricardo Campos
* Antônio Coelho
* Cid Leite da Silva
* Jesuíno Alves Moreira - Tiburcio
* Jesuíno G. dos Santos
* Galileu Garcia
* João Batista Giotti
* José Herculano
* Nieta Junqueira
* Homero Marques
* Victor Merinow
* Maurício Morey
* João Pilon
* Leonel Pinto
* Maria Luiza Sabino
* Nicolau Sala
* Neusa Veras
* Pedro Visgo

Vanjske veze
------------

* *O Cangaceiro* na sajtu IMDb
* Adoro Cinema Brasileiro
* Onde foi filmado *O Cangaceiro*? Arhivirano 2008-06-29 na Wayback Machine-u
* Filmagens de *O Cangaceiro* foram em Vargem Grande do Sul Arhivirano 2008-06-29 na Wayback Machine-u
***Sixteen Tons*** je američka pjesma iz 1946. koju je napisao i prvi snimio country pjevač Merle Travis. Inspiraciju za nju je Travis pronašao u životu svog oca koji je kao rudar radio u rudniku ugljena u Kentuckyju; tekst opisuje kako usprkos mukotrpnog rada rudar nema budućnosti, jer je, zahvaljujući primanju plaće u bonovima stalno vezan za rudnik. Travis je svoju verziju sljedeće godine izado na albumu *Folk Songs of the Hills*. Najpoznatiju verziju je, pak, snimio Tennessee Ernie Ford 1955. godine i sa njom gotovo cijelu godinu dominirao na top-listama.

Pjesmu su kasnije obradili mnogi znameniti izvođači kao Elvis Presley, Bo Diddley, Stevie Wonder, Tom Jones i Johnny Cash. Srpski bend *Riblja čorba* ju je obradio na albumu *Nojeva barka* iz 1999.

Također je korištena u špici, odnosno uvodnim scenama filma *Joe Versus the Volcano* iz 1989.

Izvori
------

1. ↑

Eksterni linkovi
----------------

* Sixteen Tons - the history behind the legend Arhivirano 2011-09-04 na Wayback Machine-u
* *West Virginia Historical Society Quarterly*, Volume 15, Nos. 2 and 3, "Coal Miners and Their Communities in Southern Appalachia, 1925-1941" by Rhonda Janney Coleman.

Part 1:  Arhivirano 2013-12-21 na Wayback Machine-u
Part 2:  Arhivirano 2014-04-07 na Wayback Machine-u
* GE advertisement.[*mrtav link*]
* Article describing GE campaign.
* Moscow club "Sixteen Tons"
* "Merle Haggard, He's Not," by L.H. O'Connor, May 28, 2011.  Arhivirano 2011-12-22 na Wayback Machine-u

  


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 182894505
* LCCN: no98125723
* GND: 1162093390
* BNF: cb13871757j (podaci)

 |
***O Sole Mio*** je italijanski crno-bijeli film snimljen u režiji Giacoma Gentiloma i premijerno prikazan početkom 1946. godine. Radnja se događa u Napulju za vrijeme Drugog svjetskog rata, te prikazuje događaje neposredno pred Četiri dana Napulja, odnosno ustanak koji su Napoletanci u jesen 1943. digli protiv njemačkog okupatora. Protagonist, koga tumači operni pjevač Tito Gobbi, je američki obavještajni oficir porijeklom iz Italije, koji se padobranom ubacio na okupiranu teritoriju te pomaže Napoletancima u organiziranju otpora. O sole mio je predstavljao jedan od prvih italijanskih filmova snimljenih nakon rata, pri čemu su se koristile autentične lokacije i neprofesionalni glumci. Zbog toga su ga kasniji kritičari prozvali jednim od predstavnika neorealizma. Godine 1946. je bio prvi film prikazan na Filmskom festivalu u Locarnu.

Izvori
------

1. ↑  Pasquale Esposito, *Splende 'O sole mio" sull'Italia Liberata*, in "Il Mattino", 4 gennaio 1996.

Literatura
----------

* Catalogo Bolaffi del cinema italiano 1945/1955.

Vanjske veze
------------

* *O sole mio* na sajtu IMDb
|  |
| --- |
| ***Skidanje s križa*** |
|  |
| **Rogier van der Weyden**, 1435.-1440. |
| uljene boje na dasci , 220 × 262 cm |
| Prado, Madrid |

**Skidanje s križa**, ulje na dasci Rogiera van der Weydena iz oko 1435. godine; središnji dio trokrilnog oltara što se vidi i iz neobičnog formata.

Slika je komponirana u suprotnosti iluzije prostora što ga likovi zauzimaju svojom plastičnošću i iluzije prikazanog uskog prostora u koji su smješteni. Što opet pojačava tragičnost događaja jer odnosi svu pažnju sa pozadine na "scenu" skidanja s križa. Na slici Sveti Ivan (u crvenom) pridržava Bogorodicu koja u teškoj, uglatoj draperiji pada u nesvijest, dok Marija Magdalena isprepliće prste u bolnoj gesti ispod Kristovih nogu, a ispred nje, pridržavanući Kristovo tijelo, nalaze se lik u bogatom brokatnom ogrtaču i Josip iz Aremateje (svetac zaštitnik grobara) s crvenim dokoljenicama. Kristovo vijugavo tijelo ujedinjuje figure u ovom plitkom prostoru. Scena je prepuna boli i suza na ucviljenim licima, na kojima se zapaža i najmanja sitnica. Likovi, njihova put, odjeća, prikazani su u najsitnije detalje s potpunim iluzionizmom konkretne materijalnosti. A smionije sjevernjačko svjetlo oblikuje likove, kao da ih "kleše iz mramora", tako da se čini da ih ništa ne može protresti iz njihove geste vječne žalosti. Oporo grandiozne linije, s osobito potresnom paralelom tijela Isusa i onesviještene Bogorodice (opuštene ruke), su osobito značajne za monumentalnu snagu kompozicije. Tako se stvara određena mirnoća u slici koja je savršeno usklađena sa dramatikom "kazališne scene". Te sve istovremeno djeluje i uzbuđeno i mirno.

Marijina poza koja oponaša Kristovu ističe njihov povezanost i fizičku identifikaciju u patnji i smrti. Njeno suosjećanje odražava snagu tadašnjih vjerskih pokreta, osobito snažnih u sjeverozapadnoj Europi, koji su težili mističnoj vezi s Kristovim životom i porukom. Najutjecajniji zagovornik ovakvih osjećaja u ranom 15. stoljeću bio je njemački svećenik Thomas à Kempis (1380.-1471.). On se smatra autorom djela *"Imitacija Krista"* (oko 1414.) koje zagovara duhovno spajanje s Kristom putem samoodricanja i molitve.

Izvori
------

1. ↑  Clark, Kenneth. Looking at Pictures. New York: Holt Rinehart and Winston, 1960 str. 52.
**Socijalni rad** se, od svog nastanka do danas, definiše na različite načine. Prve definicije naglašavale su da socijalni rad uključuje milosrđe, pomoć siromašnima i čovekoljublje. Odsek za socijalni rad OUN, 1960. godine, definiše socijalni rad kao profesiju čiji je zadatak pružanje pomoći u cilju boljeg prilagođavanja pojedinaca i društvene sredine, odnosno profesiju u službi razvoja ličnosti, grupa i zajednice. Veća profesionalizacija struke dovela je do definicije Internacionalnog udruženja socijalnih radnika koja ističe da je to organizovana i na naučnim principima zasnovana profesija u cilju pomoći pojedincima, grupama i zajednicama da ponovo uspostave svoje izgubljene mogućnosti za socijalno funkcionisanje i stvaranje povoljnih uslova za ostvarivanje postavljenih ciljeva. Prema definiciji Međunarodne federacije socijalnih radnika (IFSW), profesija socijalnog rada promoviše socijalne promene, rešavanje problema kroz međuljudske odnose i osnaživanje i oslobođenje ljudi kako bi se poboljšala njihova dobrobit. Koristeći teorije ljudskog ponašanja i socijalnih sistema, socijalni rad interveniše na tačkama na kojima su ljudi u interakciji sa svojim okruženjem. Principi ljudskih prava i socijalne pravde su fundamentalni za socijalni rad.

Područja socijalnog rada
------------------------

Različiti oblici prakse socijalnog rada razvrstani su u područja, pre svega prema primeni metodskih kompleksa (socijalni rad sa pojedincem, grupom ili zajednicom), kao i prema kategoriji korisnika (rad sa decom, starima, osobama sa posebnim potrebama, delinkventima, zavisnicama,i sl.). Područja socijalnog rada određuju specifičnost primene metoda, tehnika i veština socijalnog rada na određenu kategoriju klijenata.

Socijalne usluge
----------------

Socijalne usluge obuhvataju mrežu institucija, organizacija i službi formiranih radi promocije zdravlja i dobrobiti građana. Usluge mogu biti raznolike i uključuju pomaganje ljudima da postanu nezavisni do stepena do kojeg je to moguće, pravnu pomoć, bračno savetovanje, grupe građana za podršku, zastupanje, ostvarivanje finansijske pomoći, nadzor nad decom, povezivanje klijenata sa resursima, savetovanje i drugo.

Administracija u socijalnom radu
--------------------------------

Administracija u socijalnom radu se odnosi na socijalne agencije koje treba da sprovedu socijalnu politiku u obliku socijalnih usluga. Sinonim je za implementaciju administrativnih metoda, profesionalnih vrednosti i etike. Očekuje se da će ovi metodi omogućiti socijalnim radnicima da obezbede efektivne i humane usluge klijentima.

Izvori
------

* 

Ovaj članak, ili jedan njegov segment, izvorno je preuzet iz knjige Ivan Vidanović "*Rečnik socijalnog rada*" uz odobrenje autora.

Spoljašnje veze
---------------

* IFSW
* The Social Service Job Site
**Hu Đintao** (uprošćeni kineski: 胡锦涛, tradicionalni kineski: 胡錦濤, pinjin: Hú Jǐntāo; rođen 21. decembra 1942) je trenutni predsednik Narodne Republike Kine. Na ovom položaju je od 2002. godine. Takođe je i generalni sekretar Komunističke partije Kine od 2002. i predsedavajući centralne vojne komisije od 2004. godine. Na mestu predsednika nasledio je Đanga Cemina. Od preuzimanja položaja, Hu insistira na većem kontrolisanju ekonomije i konzervativan je u sprovođenju političkih reformi. Njegova spoljna politika je manje pomirljiva nego spoljna politika njegovih prethodnika, tako da je kineski uticaj u svetu porastao od vremena njegovog stupanja na dužnost.

Njegovo uzdizanje na mesto predsednika predstavlja transformaciju od stare komunističke uprave na mlađe tehnokrate. Veći deo svog radnog veka Đintao je proveo kao deo komunističke uprave. Bio je šef partije u Tibetanskom autonomnom regionu i potpredsednik za vreme Đanga Cemina. Zalaže se za harmonično društvo i mirne međunarodne odnose. Takođe nastoji da ubrza kineski naučni i tehnički razvoj.

Rani život
----------

Hu Đintao je rođen u Đangjanu, u pokrajini Đangsu, 1942. godine. Majka mu je umrla kada je imao sedam godina, a odgojila ga je njegova strina. Hu je bio nadaren učenik u srednjoj školi, gdje se odlikovao i vanškolskim aktivnostima poput plesanja i pjevanja. Kao mladić, bio je član omladine Kineske komunističke partije. Diplomirao je kao inžinjer hidraulike 1965. godine na univerzitetu „Tsingua". Tu je upoznao svoju sadašnju suprugu Liju Jongćing, s kojom ima sina i kćerku.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |



***Hu Jintao*** na Wikimedijinoj ostavi
|  |
| --- |
| ***Obrana Cádiza od Engleza*** |
|  |
| **Francisco de Zurbarán**, 1634. |
| ulje na platnu , 302 × 323 cm |
| Museo del Prado, Madrid |

**Obrana Cádiza od Engleza**, ulje na platnu španjolskog baroknog slikara Francisca de Zurbarána. Riječ je o slici koja se temelji na slavnoj španjolskoj pobjedi nad zajedničkom britansko-nizozemskom flotom. Naime, početkom studenog 1625. godine neprijateljsko brodovlje je uplovilo u luku grada Cádiza te iako su bili brojčano inferiorni, Španjolci su ostvarili veliku pobjedu. Riječ je o tadašnjem englesko-španjolskom ratu u kojem je engleska strana organizirala napade na neke od najvažnijih španjolskih luka kao i piratstvo španjolskih brodova koji su se vraćali u domovinu s blagom iz Amerike.

Slika prikazuje trenutak u kojem gradski oci dogovaraju obranu Cádiza. Na njoj se nalazi guverner Fernando Girón koji zbog gihta sjedi na stolici te daje naloge svojim podređenima. Ispred njega je Diego Ruiz. U pozadini se vidi britansko i nizozemsko brodovlje koje pod zapovjedništvom engleskog admirala Edwarda Cecila uplovljava u Cádiz. Također, ondje se vide i španjolski vojnici koji započinju borbu s neprijateljem.

Ovo djelo se najprije pripisivalo Eugeniju Caxésu iako ga je ustvari naslikao Zurbarán za potrebe madridskog Salón de Reinosa koji se nalazio na krilu palače Buen Retiro te su se u njemu skupljala najveća djela iz kraljevske kolekcije. Danas se nalazi u nacionalnom muzeju Prado.

Izvori
------

1. 1 2 3  „Defensa de Cádiz". Arhivirano iz originala na datum 2014-04-27. Pristupljeno 2015-07-02.
2. ↑  Noticia de los cuadros que se hallan colocados en la galería del Museo del Prado
3. ↑  Museo Nacional del Prado - Defensa de Cádiz contra los ingleses
***Slalom*** je italijansko-francusko-egipatska filmska komedija snimljena 1965. godine u režiji Luciana Salcea. Protagonisti, koje tumače Vittorio Gassman i Adolfo Celi, su dva prijatelja koji odlaze na odmor u skijalište, i gdje na trenutak bježe svojim suprugama kako bi mogli očijukati s dvjema lijepim ženama, koje tumače Beba Lončar i Daniela Bianchi. Radnja prikazuje kako se ispostavi da su one, zapravo, upetljane u međunarodnu kriminalnu operacije zbog koje će protagonisti završiti u Egiptu. Slalom je predstavljao svojevrsni pokušaj da se tada izuzetno popularni špijunski filmovi parodiraju u stilu *commedia all'italiana*. Dvoje od četvoro glavnih glumaca, su pak, imali značajne uloge u seriji o Jamesu Bondu - Bianchi kao Tatjana Romanova u *Iz Rusije s ljubavlju*, a Celi kao glavni negativac Largo u *Operaciji Grom*.

Uloge
-----

* Vittorio Gassman ... Lucio Ridolfi
* Adolfo Celi ... Riccardo
* Daniela Bianchi ... Nadia
* Beba Lončar ... Helen
* Lobna Abdel Aziz ... Fahra (kao Loubna D. Aziz)
* Emma Danieli ... Hilde, Lucio's wife
* Corrado Olmi ... Službenik italijanske ambasade
* Bob Oliver ... George
* Nagwa Fouad ... Nabila
* Isabella Biagini ... Simonetta, Riccardova supruga
* Piero Vida ... Ubica

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Slalom* na sajtu IMDb
*Za ostala značenja, vidi The Yellow Rose of Texas (razvrstavanje).*
***The Yellow Rose of Texas*** (doslovno "Žuta ruža Teksasa") je američka narodna pjesma nastala u 19. vijeku, čija je prva verzija odštampana u New Yorku 1858. Tekst je inspiriran teksaškom legendom o Emily D. West, mulatkinji (riječ "žuto" se odnosi na boju njene kože) koja je za vrijeme rata za nezavisnost 1836. zavela meksičkog generala Santa Annu te tako, zaokupivši njegovu pažnju, omogućila tekaškim revolucionarima da razbiju njegovu vojsku u odlučujućoj bitci kod San Jacinta. Pjesma je stekla izuzetnu popularnost među južnjačkom vojskom u američkom građanskom ratu.

Obrađivana je bezbroj puta, a jednu od najpoznatijih verzija - u obliku marša - je 1955. snimio Mitch Miller i s njome došao na vrh američke top-liste. Činjenica da je s vrha top-liste uspio svrgnuti pjesmu *Rock Around the Clock* se često tumači kao primjer burne, i često nepredvidljive, tranzicije u muzičkom ukusima i stilovima 1950-ih.

Godine 1983. su country muzičari Johnny Lee i Lane Brody snimili vlastitu verziju s promijenjenim tekstom, poznatu kao *Yellow Rose*.

Eksterni linkovi
----------------

* MP3 file at Yellow Rose of Texas from amaranthpublishing.com
* MIDI file Arhivirano 2010-05-30 na Wayback Machine-u and lyrics Arhivirano 2010-04-12 na Wayback Machine-u from Songs of Texas at Lone Star Junction: A Texas and Texas History Resource
**ODOSTRAŽNIK RIJEČI OD PET SLOVA** (1972), odostražni (*a tergo*) rječnik koji je sastavio Stjepan Horvat, a koji je ciklostilirano izdalo Enigmatsko udruženje Čvor u januaru 1972. godine u tiražu od 200 primjeraka. To je prvi publicirani odostražnik u našem zagonetaštvu. Rječnik ima 38 stranice dimenzija 28,5 x 17 cm i sadrži oko 4762 neopisane petoslovne riječi složene odostražnim abecednim redom.

Kod pripreme tog priručnika autor se služio Rječnikom stranih riječi Bratoljuba Klaića, Hrvatsko-njemačkim rječnikom A. Hurma i Priručnikom za odgonetače, tako da su sve navedene riječi s potvrdom. Geografski pojmovi malo su zastupljeni. Više će ih biti u drugom izdanju. Zadatak toga priručnika bio je da prikupi što više riječi od 5 slova, a nikako da odlučuje da li su riječi zagonetački valjane ili ne. To je prepušteno samim zagonetačima.

Isti izdavač izdao je 1975. godine i drugo, prošireno i drugačije pripremljeno izdanje tog rječnika te Odostražnik 5 1982. godine, koji je pripremio Jovan Nedić.
*Za ostala značenja, vidi Rebecca of Sunnybrook Farm (razvrstavanje).*

***Rebecca of Sunnybrook Farm*** (sh. *Rebecca sa Farme Sunnybrook*) je roman za djecu američke književnice Kate Douglas Wiggin. Naslovna protagonistica Rebecca Rowena Randall je djevojčica koju je njena porodica, pogođena siromaštvom, poslala da živi kod svoje dvije stroge tete u selu Riverboro u državi Maine. Radnja prikazuje kako njena vedra priroda uspijeva omekšati srca svojih skrbnica, ali i kako sama stiče važne životne lekcije. Roman je uživao veliku popularnost, koji se, između ostalog, odrazio i kroz popularnu kazališnu adaptaciju na Broadwayu 1909. Snimljene su tri filmske adaptacije - 1917, 1932. i 1938. godine, od kojih je potonja, sa Shirley Temple u glavnoj ulozi, najpoznatija, ali i s najmanje veze sa predloškom.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Besplatna e-knjiga: *Rebecca of Sunnybrook Farm* na Projektu Gutenberg
* Wiggin, Kate Douglas (1995). *Rebecca of Sunnybrook Farm* (reissue izd.). Puffin. ISBN 0-14-036759-4.
**Mlječanica** je rijeka u sjeverozapadnom dijelu Bosne i Hercegovine, desna pritoka Une. Predpostavlja se da je ime dobila po mlječu, jednoj vrsti javora (*Acer platanoides*) ili po višegodišnjoj grmolikoj biljci mlječniku (*euphorbia cyparissias care*). 

Područje Nacionalnog parka "Kozara" je orohidrografsko čvorište planine Kozare. U njemu se nalaze izvorišta gotovo svih većih potoka i rijeka. Potoci su se duboko usjekli i stvorili strme i duboke doline. Neke dionice vodotoka su vrlo živopisne, sužene u vidu kanjona i klisura, te ostavljaju upečatljiv estetski utisak na prolaznika (vodopad na Zečijem kamenu, tjesnac Gumline, itd).

Mlječanica nastaje spajanjem Velike i Male Mlječanice koje izviru na Mrakovici, središnjem dijelu Kozare. U blizini monumentalnog spomenika poginulim borcima u NOB-i jedan od njenih izvora je uređen sa natpisom: "Izvor Mlječanice".

Vodopad na rijeci Mlječanici
Ima najveću slivnu površinu i najdužu mrežu pritoka na području nacionalnog parka. Duga je oko 40 km. Od izvora teče pravcem jugoistok-sjeverozapad kroz Kozaru, po njenoj simetrali kao planinska rijeka, a onda, u Gornjem Jelovcu, niže Bokana, skreće prema sjeveru i mirnim ravničarskim tokom se i uliva u rijeku Unu oko tri kilometra uzvodno od Kozarske Dubice. Jedna od većih pritoka Mlječanice je Knežica, koja se u nju uliva u Međuvođu. 

Nekada bila poznata po mnoštvu vodenica, ili potočarama, kako ih zovu u ovim krajevima. Bile su kultne građevine na Kozari. Najčuvenije su „Zidani mlin-Zidanac" i Bokanski mlin, jer su tokom NOB-e, a naročito Kozarske ofanzive odigrale veliku ulogu. 

I u Mlječanici i u njenim pritokama u gornjim tokovima ima salmonidne ribe: pastrmke i krkuške, a u donjim: klena, beovice i druge bijele ribe.

Vodopad
-------

Vodopad na Mlječanici, ili kako ga neki nazivaju Buk, Skakavac, nalazi se u blizini ušća Gračanice u Mlječanicu. Voda se u korito prelijeva preko praga visine do 3 m, slijeva udubljenim kanalima, raspršava u bijele pjene i pada u erozivni lonac dubine do 1 m i dužine 3 m. Pad vode praćen je bukom i skokovima ribe.

Izvori
------

1. ↑  Hidrografija Podkozarja - Nacionalni park Kozara - 24.01.2024
2. ↑  Vodopadi - Nacionalni park Kozara - 24.01.2024

***Mlječanica*** na Wikimedijinoj ostavi
***Oh, Kay!*** je mjuzikl iz 1926. godine za koga je muziku napisao George Gershwin, libreto njegov brat Ira, a tekst Guy Bolton i P. G. Woodehouse. Radnja se temelji na francuskom kazališnom komadu *La Présidente* Mauricea Hennequina i Pierrea Vebera iz 1912. godine, a smještena je u (tada) suvremenu Ameriku i pratila pustolovine britanske aristokratkinje koja se, pokušavajući pronaći muškarca koga je upoznala na krstarenju, spetlja s krijumčarima alkohola. Guy Bolton je naslovnu protagonisticu stvorio imajući kao tumača njene uloge popularnu britansku glumicu Gertrude Lawrence za koju se nadao da će joj uspjeh predstave omogućiti proboj na Broadway. Farsična radnja i likovi, koji u mnogo čemu sažimaju bezbrižni duh Burnih dvadesetih, su se dopali publici, te je *Oh, Kay!* postala hit, učinivši Lawrence zvijezdom. Dvije pjesme iz mjuzikla - *Do Do Do* i *Someone to Watch Over Me* su kasnije postali standardni dio repertoara mnogih jazz muzičara.

Dvije godine kasnije je mjuzikl adaptiran u istoimeni nijemi film koji je danas izgubljen.

Eksterni linkovi
----------------

* *Oh, Kay!* na Internet Broadway Database
* Review of the 1997 revival Arhivirano 2011-09-27 na Wayback Machine-u
* *Oh, Kay!* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
George i Ira Gershwin - mjuzikli opere |
| --- |
| Zajedno | 

*A Dangerous Maid **•***
*Primrose **•*** 
*Lady, Be Good **•*** 
*Tell Me More **•*** 
*Tip-Toes **•*** 
*Oh, Kay! **•*** 
*Strike Up the Band **•*** 
*Funny Face **•*** 
*Rosalie **•*** 
*Treasure Girl **•*** 
*Show Girl **•*** 
*Girl Crazy **•*** 
*Of Thee I Sing **•*** 
*Pardon My English **•*** 
*Let 'Em Eat Cake **•*** 
*Porgy and Bess **•*** 
*Crazy for You **•*** 
*Nice Work If You Can Get It*

 |
| George | 

*La La Lucille **•***
*Morris Gest "Midnight Whirl" **•*** 
*Blue Monday **•*** 
*Limehouse Nights **•*** 
*George White's Scandals **•*** 
*The Broadway Whirl **•*** 
*Our Nell **•*** 
*By and By **•*** 
*Innocent Ingenue Baby **•*** 
*Walking Home with Angeline **•*** 
*The Rainbow **•*** 
*Sweet Little Devil **•*** 
*Song of the Flame*

 |
| Ira | 

*Ladies First **•***
*The Sweetheart Shop **•*** 
*Two Little Girls in Blue **•*** 
*For Goodness Sake **•*** 
*Molly Darling **•*** 
*Captain Jinks **•*** 
*Shoot the Works **•*** 
*Life Begins at 8:40 **•*** 
*Thumbs Up! **•*** 
*Lady in the Dark **•*** 
*The Firebrand of Florence **•*** 
*Park Avenue*

 |
***Oh, Mabel Behave*** (sh. *Oh, Mabel budi pristojna*) je američka nijema filmska komedija premijerno prikazana 1922. godine u režiji Macka Sennetta. Radnja je smještena u 19. vijek i prikazuje kako lokalni lihvar nastoji od gostioničara naplatiti zajam tako što oženi njegovu lijepu kćer, koju glumi Mabel Normand. Sennett, koji se također pojavljuje u filmu, je film snimio 1915. godine, ali ga je distribuirao tek sedam godina kasnije. Vjeruje se da je tome doprinio skandal nastao zbog namodne umiješanosti Normand u nikad razjašnjeno ubistvo režisera Williama Desmonda Taylora prilikom koga je štampa otkrila mnoge "pikantne" detalje o njenom privatnom životu. Naslov filma su tadašnji mediji neko vrijeme koristili u ironičnom kontekstu. U samom filmu se, pak, Normand pojavljuje prilično kratko. Suvremeni kritičari su ga proglasili neuspjelim i neduhovitim, pa se na temelju toga objašnjava zbog čega ga je Sennett godinama držao "u bunkeru".

Uloge
-----

* Mabel Normand ... Innkeeper's Daughter
* Mack Sennett ... Blaa Blaa
* Ford Sterling ... Squire Peachem
* Owen Moore ... Randolph Roanoke

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Oh, Mabel Behave* na sajtu IMDb
* Oh, Mabel Behave na Looking for Mabel Normand Arhivirano 2009-07-24 na Wayback Machine-u
***Ojo por ojo*** (na španskom "Oko za oko") je kolumbijsko-američka telenovela produkcijske kuće Telemundo snimana tokom 2010. godine.

Sinopsis
--------

Ubijeni pripadnik porodice Monsalve umro je na rukama svog rođaka Nanda Baragana i svojom smrću prouzrokovao surovi rat, započevši tako priču o osveti i beskrajnoj mržnji dve porodice - jer krv se plaća krvlju.

Nezasita žeđ za osvetom i lanac ubistava obeležiće prošlost i sadašnjost rivala zakletih na smrt. U zemlji gde pravda nije ništa drugo nego pitanje časti, mržnja između neprijatelja jača kada jedni drugima postanu konkurencija u prljavim poslovima, ali i u ljubavi.

Rat koji je započet u ime dostojanstva i u čast prezimena kulminiraće kada Nando otkrije da je jedina žena koju je voleo sada deo porodice Monsalve. Kune se da će je povratiti tako što će ubiti njenog muža - svog neprijatelja, a sada i rivala u ljubavi.

Mani i Nando ulaze u rat zbog žene, ne znajući da će njihovi osvetnički planovi biti poljuljani kada se mladi naraštaji dveju porodica bezndadežno zaljube jedno u drugo. Nadija y Arkanhel upuštaju se u priču o zabranjenoj ljubavi, složni u nameri da pobede besmislenu osvetu koja je nadvladala vreme i prostor. Koliko daleko će biti spremni da odu kako bi mogli slobodno da se vole?

Uloge
-----

| Glumac: | Uloga: |
| --- | --- |
| Migel Varoni | Nando Baragan |
| Gabi Espino | Alina Heriko de Monsalve |
| Gregorio Pernija | Mani Monsalve |
| Karmen Viljalobos | Nadija Monsalve |
| Gonzalo Garsija Vivanko | Arkanhel Baragan |
| Ramiro Meneses | Ferneli |
| Sara Korales | Karina |
| Marselo Sezan | Narkizo Baragan |
| Oskar Borda | Tin Pujua |
| Klaudija Moreno | Magdalena Baragon |
| Ines Ovijedo | Milena |
| Manuel Hose Čavez | Ugo Monsalve |
| Emerson Janjez | Simon |
| Severina Baragan | Karina |
| Ana Soler | La Mona Baragan |
| Huan Karlos Vargas | Frepe Monsalve |
| Linda Baldrić | Lorena |
| Ektor Garsija | Raka Baragan |
| Valerija Čagi | Nadija Monsalve *(kao devojčica)* |

Eksterni linkovi
----------------

* Página oficial en Telemundo
* Página oficial en Televen Arhivirano 2010-12-20 na Wayback Machine-u
**Sofija** (šp. *Sofía, dame tiempo*) je kolumbijsko-američka telenovela produkcijske kuće Telemundo, snimana tokom 2003. godine, koja se tokom 2004. emitovala na Televiziji Pink u Srbiji.

Sinopsis
--------

Karte kažu da je sudbija Sofije Santero i Santijaga Rodrigez je zapisana. Voleće se celoga života ali će njihova ljubav biti nemoguća, zbog čega će morati da 
snose posledice, ne samo zbog svojih osećanja, nego i zbog prošlosti zbog koje nisu krivi ali su u nju direktno umešani.

Sofija i Santijago su dvoje mladih ljudi, koji se još od rane dobi smatraju jedno za drugog. Odrasli su zajedno u malom ribarskom mestu Soplavientu, okruženi prirodom, mirom i velikom količinom podeljenih iluzija. On je po profesiji ribar, ona učiteljica. Oboje žele da imaju veliku porodicu, sa puno dece i da budu veoma srećni.

Međutim, taj san nije baš lako ostvariv. Na dan njihovog venčanja, Santijago biva optužen i progonjen, iako nije odgovoran za zločin koji mu prepisuju – ubistvo Kamila Manrikea, njegovog najvećeg neprijatelja. Sofija, ne znajući šta se dešava, čeka ga u srkvi, obučena u venčanici pred nepoverljivim pogledima zvanica, dok Santijago znajući da njegov život visi o koncu, prinuđen je na beg, gubeći usput mogućnost da objasni šta se desilo sa Kamilom.

Santijago odlazi iz svog mesta, njegovi snovi i sva životna očekivanja su izgubljeni. Gregorio Manrike, Kamilov otac, je spreman da plati svaku cenu onome ko uhvati Santijaga. Nekoliko meseci kasnije, Santijago saznaje da je Sofija trudna i očekuje njegovo dete.

Uloge
-----

| Glumci | Likovi |
| --- | --- |
| Karen Martinez | Sofija |
| Rafael Novoa | Santjago |
| Ana Marija Turiljo | Frančeska |
| Ana Laverde | Valerija |
| Marsela Galjego | Fabiola |
| Pedro Mogoljon | Santos |
| Salvo Basile | Salvatore |
| Sesilija Navija | Rosita |
| Astrid Hernandez | Marilin |
| Lilijana Gonzalez | Pilar |
| Marija Hose Martinez | Tatjana |
| Saian Kastro | Anibal |
| Tato Vega | Poručnik Dijaz |
| Karlos Hurtado | Dajro |
| Alehandro Lopez | Nikolas |
| Ramiro Meneses | Poručnik Pinzon |
| Katerine Velez | Adela |
| Orlando Fundićeli | Tonjo |
| Majte Perez | Viktorija |
| Ronaldo Tarahano | Kamilo |
| Viktor Sifuentes | Gregorio |

Eksterni linkovi
----------------

* Sofía dame tiempo, en Terra
* Sofía dame tiempo en Colarte Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
***Senke zaboravljenih predaka*** (ukr. *Тіні забутих предків*) je sovjetski igrani film snimljen 1965. u režiji Sergeja Paradžanova, koji se smatra jednim od najznačajnijih ostvarenja tadašnje sovjetske kinematografije. Predstavlja adaptaciju istoimene| priče ukrajinskog pisca Mihaila Kocjubinskog. Radnja je smještena u karpatske planine na zapadu Ukrajine, odnosno u zabačeno područje koje naseljavaju Guculi. Protagonist, čiji lik tumači Ivan Mikolajčuk je Ivan, mladi Gucul koji će se iz ljubavi oženiti za Maričku, kćer čovjeka koji je ubio njegovog oca, ali će nakon Maričkine tragične smrti neuspješno pokušati utjehu u drugoj ženi po imenu Palagna. Sjene zaboravljenih predaka su isticale izuzetnom brigom za što preciznijim etnografskim detaljima, odnosno što potpunijem prikazu tradicionalnog života Gucula; Paradžanov je u njemu koristio i brojne inventivne tehnike kadriranja, ali i snažnu kršćansku i pogansku simboliku sa brojnim scenama snoviđenja, a zbog čega se *Sjene zaboravljenih predaka* smatraju dotada nezamislivim odmakom od načela socrealizma u sovjetskoj kinematografiji, odnosno prvim koje se nakon dugo vremena moglo nazvati art filmom. Paradžanovljevo ostvarenje je prikazano na stranim festivalima gdje je izazvalo oduševljenje, a od Paradžanova učinilo međunarodnu zvijezdu. U samom SSSR-u je (izvan Ukrajine) bio u saveznoj distribuciji prikazan na izvornom ukrajinskom jeziku umjesto sa ruskom sinkronizacijom, a što je dotada također bila rijetkost. Sam Paradžanov ga je smatrao svojim prvim "pravim" filmom, proglasivši sve ranije naslove iz svoje filmografije "smećem". To je, međutim, predstavljalo i posljednji film koji nije izazvao probleme sa cenzurom i sovjetskim vlastima, koji će Paradžanova mučiti do kraja karijere.

*Senke zaboravljenih predaka* su imale značajan uticaj na Emira Kusturicu koji im je odao homage u pojedinim scenama svog filma *Podzemlje*.

Vanjske veze
------------

* *Tini zabutih predki* na sajtu IMDb
* Parajanov.com News
* Shadows of Forgotten Ancestors at Parajanov.com
* Shadows of Forgotten Ancestors on YouTube (full length)

| * p
* r
* u
Filmovi Sergeja Paradžanova |
| --- |
| 
* Moldavskaja skazka
* Andriješ
* Natalija Užvij
* Zolotje ruki
* Dumka
* Pervij parenj
* Ukrajinska rapsodija
* Cvjetok na kamne
* Tini zabutih predkiv
* Kiejvskie freski
* Akop Ovnatanjan
* Deti — Komitasu
* Cvet granata
* Legenda o Suramskoj kreposti
* Arabeski na temu Pirosmani
* Ašik-Kerib

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* NKC: unn20221147129

 |
**Tko pjeva zlo ne misli** je hrvatska/jugoslavenska glazbena komedija iz 1970. koju je režirao Krešo Golik. Jedan je od najgledanijih hrvatskih filmova u povijesti podnaslovljen kao "ljubavna komedija s pjevanjem", a strukturiran u obliku kolažnog dnevnika. Film odlikuje funkcionalistički vizualni dizajn te autentičnost preciznih kostimografskih (Ljubica Wagner) i scenografskih (Željko Senečić) rekonstrukcija. Snimljen je prema antologijskoj prozi *Iz dnevnika maloga Perice* zagrebačkog pjesnika i pripovjedača Vjekoslava Majera.

Glavnina zbivanja odvija se u gornjogradskom stanu obitelji Šafranek, u njihovu dvorištu, Samoboru, Maksimiru, savskom kupalištu 1930. godine. Film ima izrazito bogato razrađene likove s romantičarskim elementima, čiji je emocionalni život predstavljen i nizom popularnih ljubavnih šlagera. Glavne uloge tumače Franjo Majetić, Mirjana Bohanec, Relja Bašić, Mia Oremović i Tomislav Žganec. Prema anketi 44 filmskih kritičara iz 1999. u kojoj se određivala lista 20 najboljih hrvatskih filmova, *Tko pjeva zlo ne misli* se našao na prvom mjestu.

Radnja
------

Početkom 1930-ih u Zagrebu, mlada i privlačna gospođa Ana Šafranek osjeća da vene u braku sa svojim mnogo starijim mužem Franjom. Prilikom izleta u Samobor srce joj svojim kavalirskim gestama i očitom naklonošću razgali elegantni gospodin Fulir, koji je uskoro posjeti u njezinu zagrebačkom stanu i izjavi joj ljubav. Istovremeno, u Fulira se zagleda Anina starija sestra Mina, neugledna usidjelica. Franjo se dosjeti da bi bilo zgodno Fulira oženiti s Minom, što se nimalo ne svidi Ani. Svjedok tih ljubavno-obiteljskih peripetija je mali Perica, sin Šafranekovih.

Nagrade
-------

* Pula 1971. - Brončana arena za režiju, Diploma Marijanu Megliču za ton
* Niš 1971. - Nagrada za najbolju komičnu ulogu Franji Majetiću
* Društvo hrvatskih kritičara - najbolji hrvatski film svih vremena

Glavne uloge
------------

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Franjo Majetić | Franjo Šafranek |
| Mirjana Bohanec | Аna Šafranek |
| Relja Bašić | Gospon Fulir |
| Мia Oremović | Теtа Mina |
| Тоmislav Zganec | Perica Šafranek |
| Vida Jerman | Gospodična Marijana |

ti
--

* Scene u dvorištu snimljene su u kući u Basaričekovoj 11 na Gornjem gradu u Zagrebu (45°49′04″N 15°58′27″E﻿ / ﻿45.8176422176775°N 15.9740862250328°E﻿ / 45.8176422176775; 15.9740862250328).
* Krčma *K Žnidaršiću* inspirirana je legendarnom starozagrebačkom gostionicom koja se nalazi u susjednoj kući u Basaričekovoj 9.

Izvori
------

1. ↑  „"Tko pjeva, zlo ne misli" najbolji hrvatski film svih vremena". Slobodna Dalmacija. 28. studenog 1999. Pristupljeno 18. ožujka 2013.
2. ↑  Dean Marković. „Tko pjeva zlo ne misli". Filmski leksikon.

Vanjske poveznice
-----------------


|  |  |
| --- | --- |
| WikicitatWikicitat | **Wikicitat: Tko pjeva zlo ne misli** |

* *Tko pjeva zlo ne misli* na sajtu IMDb
* *Tko pjeva zlo ne misli* na Filmski.net
* 10 malih grešaka u filmu

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* NKC: unn20231180535

 |
| Književnost |
| --- |
|  |
| 
Osnovni oblici |
| * Roman
* Pjesma
* Drama
* Kratka priča
* Pripovijetka
 |
| 
Osnovni žanr |
| * Epika
* Lirika
* Drama
* Romansa
* Satira
* Tragedija
* Komedija
* Tragikomedija
* Autobiografija
* Memoari
* Dnevnik
 |
| 
Mediji |
| * Performans (predstava)
* Knjiga
 |
| 
Tehnike |
| * Proza
* Stih
 |
| Historija |
| * Drevna (grčka, rimska)
* Srednjovjekovna (bizantska, latinska)
* Renesansna
* Barokna
* Moderna (18.
* 19.
* 20.
* 21.)
 |
| 
Književnost po jezicima i porijeklu |
| * albanska
* arapska
* armenska
* bjeloruska
* bosanskohercegovačka
* bugarska
* crnogorska
* češka
* danska
* engleska (američka)
* francuska
* hebrejska
* grčka
* hrvatska
* indijska
* irska
* italijanska
* japanska
* kineska
* mađarska
* makedonska
* njemačka
* perzijska
* poljska
* portugalska
* ruska
* slovenska
* surinamska
* srpska
* španska
* švedska
* turska
* ukrajinska
* vietnamska
 |
| 
Rasprave |
| * Kritika
* Teorija
* Časopisi
 |
| * p
* r
* u
 |

**Teorija književnosti** je deo nauke o književnosti koji se bavi pitanjima prirode književnosti, oblika i načina književnog izražavanja i opštih i posebnih osobina književnih dela kao umetničkih ostvarenja. Njena problemska područja su **stilistika** i **versifikacija**.

Stilistika
----------

Stilistika je nauka koja se bavi stilom u književnim delima. Polazi od shvatanja stila kao izraza pojedinca ili kolektiva i zanimaju je sredstva i postupci kojima se postiže osobit kvalitet stila koju gramatička analiza ne može da zahvati. Moderna stilistika ima korene u starogrčkom učenju o govorništvu (retorika) i sa njom je povezuje analiza književnih dela u skladu sa opštim načelima analize jezika. Suštinska razlika između moderne stilistike i stare retorike je u tome što je retorika utvrđivala obavezna sredstva i postupke jezičkog izražavanja, dok moderna stilistika nastoji da ta sredstva i postupke *opiše*, u okviru pojedinih dela, autorskih opusa ili književnih razdoblja.

|  |
| --- |
|  |
**Sankt Anton am Arlberg** je naselje i općina na zapadu Austrije od 2,426 stanovnika.

Sankt Anton am Arlberg je i administrativni centar istoimene općine u kojoj su pored njega i naselja; Sankt Christoph, Sankt Jakob, Pettneu, Schnann, Flirsch i Strengen.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sankt Anton am Arlberg leži u Tirolu u kotlini rijeke Rosanna, na 
nadmorskoj visini od 1,304 metara.između Lechtalerskih Alpi na sjeveru i Verwallskih Alpi na jugu, udaljen 100 km zapadno od Innsbrucka.

Mjesto leži na trasi željezničke pruge za Švicarsku

Historija
---------

Sankt Anton am Arlberg se prvi put spominje 1275. pod imenom *Vallis taberna*, a nakon toga se sve do 1805. zvao *Stanzertal* i jedno kratko vrijeme *Sankt Jakob*, tek nakon izgradnje željezničke pruge i stanice 1884. koja je nazvana Sankt Anton am Arlberg i mjesto se tako zove.

U St. Antonu je 2001. održan Svjetski kup u alpskom skijanju.

Privreda
--------

Sankt Anton am Arlberg je popularna turistička destinacija Tirola, poznat ljubiteljima skijanja kao odlično skijalište sa preko 180 km staza.

Galerija slika
--------------

* St. Antona am Arlberg 2016St. Antona am Arlberg 2016
* Panorama St. Antona am ArlbergPanorama St. Antona am Arlberg
* Žičara VallugaŽičara Valluga
* SkijališteSkijalište
* SkijališteSkijalište

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Tirol" (engleski). City population. Pristupljeno 02. 01. 2016.
2. 1 2  „*St. Anton am Arlberg in Winter* "(engleski). St. Anton am Arlberg. Pristupljeno 04. 01. 2016.
3. 1 2  „*St. Anton am Arlberg*" (engleski). Best of the Alps. Pristupljeno 04. 01. 2016.

Vanjske veze
------------

***Sankt Anton am Arlberg*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice St. Antona am Arlberg* ()
***Tokijska olimpijada*** (東京オリンピック *Tōkyō Orinpikku*) je japanski dokumentarni film snimljen u režiji Kona Ichikawe i premijerno prikazan 1965. godine. U njemu se prikazuje Ljetne olimpijske igre koje su prethode godine bile održane u Japanu, odnosno japanskom glavnom gradu Tokiju. Film je snimljen po narudžbi japanske vlade koja ga je namjeravala koristiti u propagandne svrhe, odnosno svjetskoj javnosti demonstrirati kako je poratni Japan postao privržen pacifističkim i internacionalističkim načelima, ali i kroz japansko ekonomsko čudo ponovno postati moderna industrijska velesila. Režija je originalno bila povjerena Akiru Kurosawi koji je tada uživao reputaciju jednog od najuglednijih svjetskih sineasta; on je, međutim, napustio projekt nakon svađa sa producentima. Umjesto njega je, pak, uskočio Ichikawa, koji je također uživao ugled, ali i reputaciju specijalista za dovršavanje filmova koje su napustili originalni režiseri. Ichikawin pristup je, međutim, na kraju prilično razočarao japansku vladu, jer se on više orijentirao na pojedinačne natjecatelje a manje na timove i olimpijsku infrastrukturu. Dijelom zbog toga je Ichikawa bio prisiljen film srezati na pola, da bi tek nakon nekoliko decenija postala dostupna originalna verzija. Danas se, pak, smatra jednim od najboljih dokumentarnih filmova sportske tematike, a uz *Olympiju* Leni Riefenstahl i najboljim filmom posvećenim Olimpijskim igrama.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Tokyo Olympiad* na sajtu IMDb
* *Tokyo Olympiad* na AllMovie-u ()
* *Tokyo Olympiad* na Rotten Tomatoes-u ()
* „東京オリンピック (Tōkyō Orinpikku)" (japanski). Japanese Movie Database. Pristupljeno 17. VII 2007.

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Kon Ichikawa |
| --- |
| 
* *A Thousand and One Nights with Toho* (1947)
* *The Burmese Harp* (1956)
* *The Hole* (1957)
* *Enjō* (1958)
* *Odd Obsession* (1959)
* *Fires on the Plain* (1959)
* *Jokyo* (1960)
* *Her Brother* (1960)
* *Ten Dark Women* (1961)
* *Being Two Isn't Easy* (1962)
* *An Actor's Revenge* (1963)
* *Alone Across the Pacific* (1963)
* *Tokyo Olympiad* (1965)
* *Topo Gigio and the Missile War* (1967)
* *To Love Again* (1971)
* *Visions of Eight* (1973)
* *The Inugamis* (1976)
* *Koto* (1980)
* *Kofuku* (1981)
* *The Makioka Sisters* (1983)
* *Ohan* (1984)
* *The Burmese Harp* (1985)
* *Princess from the Moon* (1987)
* *47 Ronin* (1994)
* *The Inugamis* (2006)

 |
***Song of Russia*** (sh. *Pjesma Rusije*) je američki crno-bijeli igrani film snimljen 1944. u režiji Gregoryja Ratoffa i Laszloa Benedeka. Po žanru je melodrama, a radnja je smještena u SSSR u prvim godinama drugog svjetskog rata. Protagonist, čiji lik tumači Robert Taylor je američki dirigent koji je tamo došao na turneju i otpočeo ljubavnu vezu sa lokalnom ruskom pijanisticom (čiji lik tumači Susan Peters), a koju će brutalno prekinuti njemačka invazija. *Song of Russia* je napravljen u jeku drugog svjetskog rata te je, između ostalog, imao i propagandnu svrhu, odnosno nastojao je promovirati tadašnje ratno savezništvo SAD i SSSR. Tokom snimanja je režiser Ratoff kolabirao, te ga je zamijenio Benedek. Usprkos toga je doživio veliki uspjeh, kako kod publike, tako i kod kritike. Iza rata je, međutim, mnogima uključenim u projekt donio probleme, s obzirom da se za vrijeme makartističke histerije upravo ovaj film uzimao kao primjer subverzivne pro-sovjetske i pro-komunističke propagande u Hollywoodu. Kongresni Odbor za antiameričku djelatnost je dao antikomunističkoj spisateljici Ayn Rand da kao vještak pregleda film; ona je dala službeni zaključak da je riječ o pro-sovjetskoj propagandi. Glumac Robert Taylor, koji je postao jedan od istaknutih hollywoodskih antikomunista, izjavio je da je film snimio "protiv svoje volje".

Uloge
-----

* Robert Taylor ...John Meredith
* Susan Peters ...Nadya Stepanova
* John Hodiak ...Boris Bulganov
* Robert Benchley ...Hank Higgins
* Felix Bressart ...Petrov
* Michael Chekhov ...Ivan Stepanov
* Darryl Hickman ...Peter Bulganov
* Jacqueline White ...Anna Bulganov

Izvori
------

1. 1 2   *The Eddie Mannix Ledger*, Los Angeles: Margaret Herrick Library, Center for Motion Picture Study .
2. ↑  Scott Eyman, *Lion of Hollywood: The Life and Legend of Louis B. Mayer*, Robson, 2005 p 350

Vanjske veze
------------

* *Song of Russia* u katalogu Američkog filmskog instituta
* *Song of Russia* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao László Benedek |
| --- |
| 
* Song of Russia
* The Kissing Bandit
* Port of New York
* Death of a Salesman
* The Wild One
* Bengal Brigade
* Children, Mother, and the General
* Affair in Havana
* Recours en grâce
* Moment of Danger
* Namu, the Killer Whale
* Daring Game
* The Night Visitor
* Assault on Agathon

 |
**Kula Galata** je srednjovjekovni kameni toranj u istanbulskoj četvrti Galata, dugo je služila kao stražarska kula kako u vojnoj, tako i u trgovačko–civilnoj svrsi.

Opis
----

Toranj sa cilindričnim tijelom leži sjeverno od Zlatnog roga (*Haliç*), ima devet katova i nadgleda cijeli grad i Bosfor. Zgrada se nalazi na nadmorskoj visini od 35 mt. i visoka je na vrhu 60,90 mt. Njezina apsolutna visina je od 150 mt. Ima promjer od 16,45 mt. u podnožju, unutarnji promjer od 8,95 mt. a zidovi su debeli 3,75 mt. Na vrhu je smeštem stub za barjak.

Nazivi
------

Pogled na Karaköy i kulu.
Za vrijeme Bizanta grčki naziv tornja je bio «Veliki Bastion» (grč. Μεγάλος Πύργος, *Megalos Pyrgos*). Đenovljanski tekstovi ga nazivaju «Kristov toranj» (lat. *Christea Turris*). Današnji nazivi u mnogim jezicima idu u smislu «Kula Galata», dakle toranj povijesne gradske četvrti Galata:

tur. *Galata Kulesi*;
njem. *Galataturm*;
fr. *Tour de Galata*;
it. *Torre di Galata*;
grč. Πύργος Γαλατά ili Πύργος του Γαλατά.

Istorija kule
-------------

Stara kula Galata je sagrađena pod bizantskim carem Justinijanom I. oko 527. godine i služila je kao toranj za promatranje. Stara kula je srušena 1204. godine prilikom osvajanja Carigrada od strane dužda Dandola i drugara.  

Zatim je 1348–49. sagrađena nova «Kristova kula» u romaničkom stilu na najvišoj točki Galate, a Đenovljani su koristili taj položaj na brdu za izviđanje i obranu svoje đenovljanske trgovačke kolonije. U to vrijeme je toranj bio najviša zgrada u Konstantinopolju pa i najviša točka u gradu. Pretrpio je brojne potrese, oluje, požare i razna oštećenja.

U maju 1453. Osmanlije su osvojile Konstantinopolj, prognale Đenovljane iz grada i preuzele kulu i ovdje smjestile janjičarske jedinice. U 15. stoljeću kula je služila kao zatvor za ratne zarobljenike, a u 16. stoljeću kao osmatračnica.  

S njegozinog krova je 1638. godine Hezarfen Ahmed Çelebi sebi privezao krila i napravio prvi interkontinentalni let, slijetavši u Doğancılar Meydanı u Üsküdaru na azijskoj strani Istanbula. Godine 1717. kula je služila u borbi grada protiv požara, čime je u starom Istanbulu (Fatih) služila Beyazitova kula. Za vrijeme sultana Selima III. (1794.) napravljen je krov kule od olova i drveta, dok su stepenice teško oštećene u jednom požaru. Drugi požar je oštetio zgradu 1831. godine, nakon čega su uslijedili daljnji radovi. Tijekom jednog nevremena 1875. godine srušen je konusni krov.  

Zgrada je mijenjala svrhu tokom 20. stoljeća, u 60–im godinama je pretvorena u vatrogasni dom. Arhitekt Köksal Anadol obnovio je toranj 1967. godine i nakon mnogo godina je obnovio prvobitni plan, pa je stoga rekonstruirao i stožasti krov na vrhu. Danas dva lifta vode vas na sedmi kat, a odatle drvene spiralne stepenice vode na zadnja dva kata, gdje se nalazi i restoran sa izlazom na razglednu terasu.

Vanjske veze
------------

Bilješke
--------

1. ↑  Glavni izvor priče o letu Hezarfen Ahmed Çelebije je osmanski putopisac Evlija Čelebija. Neki autori smatraju priču dosta sumljivu.

Izvori
------

Bibliografija
-------------
**Viroinval** (valonski: *Virwinvå*) je općina od 5,677 stanovnika na jugu Belgije u valonskoj Provinciji Namur

Geografske karakteristike
-------------------------

Ruševine zamka Pont d'Avignon
Viroinval se nalazi na jugu Regije Sambre-Meuse, pored francuske granice, točno na pola puta između francuskog Charleville-Mézièresa i belgijskog Charleroia.

Prostire se duž rijeke Viroin, koja se formira sutokom rijeka Eau Noire i Eau Blanche kod naselja Dourbes.

Historija
---------

Općina Viroinval osnovana je u vrijeme administrativne reforme zemlje 1977. spajanjem naselja; Dourbes, Mazée, Le Mesnil, Nismes, Oignies-en-Thiérache, Olloy-sur-Viroin, Treignes i Vierves-sur-Viroin.

Centar općine nalazi se u najvećem naselju - Nismes, koje ima 1,800 stanovnika.

Viroinval je bio i ostao ruralana općina bez industrije, pa uz poljoprivredu želi razviti turizam.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Belgium: Namur*" (engleski). City population. Pristupljeno 09.06.2022.
2. 1 2 3  „*Présentation de la Commune*" (francuski). Commune Viroinval. Pristupljeno 10.06.2022.
3. 1 2  „*Nismes*" (francuski). Commune Viroinval. Pristupljeno 10.06.2022.

Vanjske veze
------------

***Viroinval*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Commune Viroinval* (službene stranice) ()
**Vila Pouca de Aguiar** je grad i općina od 13,187 stanovnika na sjeveru Portugala u Regiji Sjeverni Portugal u Distriktu Vila Real.

Geografske karakteristike
-------------------------

Vila Pouca de Aguiar se prostire u kotlini Rijeke Corgo, koja izvore u gradu, na nadmorskoj visini od 725 metara, stješnjena između planina Serra do Alvão i Serra da Padrela.

Od svog administrativnog centra Vila Reala je udaljena tridesetak km sjeveroistočno.

Historija
---------

Kraj u kom se nalazi Vila Pouca, bio je naseljen još za neolita, dokaz za to su menhir (1500-e pne.) u Vreia de Jales, dolmen *Alvão*, gradina *Castra* i brojni sunčani satovi.
Iz rimskih vremena ostao je most *Barreli*, a iz srednjeg vijeka zamak *Aguiar* i crkva *Tresminas* (9. vijek).

Neki historičari pretpostavljaju da je za rimskih vremena to bila *Cauca*, rodno mjesto rimskog cara Teodozija I koji je vladao 392. Ali je nejasno zašto se za srednjeg vijeka zvao *Aguiar da Pena*, jedino objašnjenje je da je u to vrijeme bilo puno orlova (aguia).

Privreda
--------

Ekonomija se bazira na stočarstvu i kamenolomima u kojima se iskapa granit i na termama Pedras Salgadas.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Vila Pouca de Aguiar Municipality in Vila Real District" (engleski). City Population. Pristupljeno 19.02.2024.
2. 1 2 3 4  „Vila Pouca de Aguiar" (portugalski). Infopedia. Pristupljeno 19.02.2024.
3. ↑  „História" (portugalski). Municipio de Vila Pouca de Aguiar. Pristupljeno 19.02.2024.

Vanjske veze
------------

***Vila Pouca de Aguiar*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipio de Vila Pouca de Aguiar* (službene stranice) ()