recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tasili n'Adžer** (berberski za "Visoravan rijeka", arapski: طاسيلي ناجر) je široki planinski vijenac u jugoistočnom Alžiru, u blizini granice s Libijom, Nigerom i Malijem (Sahara). Najpoznatiji je po iznimno gustoj koncentraciji prapovijesnih arheoloških lokaliteta na kojima je do 1993. godine pronađeno oko 1500 prapovijesnih slikarija i petroglifa, ostaci naselja sa zidinama u kojima su pronađeni mnogi kameni i keramički predmeti. Zbog toga je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi 1982. godine.

Nacionalni park Tasili n'Adžer je osnovan 1972. godine i ima površinu od 72.000 km, što ga čini jednim od najvećih na svijetu (npr. dva puta veličine Švicarske). Njegove jedinstvene stijene, koje se uzdižu iznad sahare do 600 metara, imaju veliku geološku važnost. Visoravan se sastoji od vapnenačkih stijena koncentriranih oko granitne stijene nastale u prekambriju. Mlijunima godina je izmjenjivanje vlažne i suhe klime oblikovalo njezine stijene na više načina. Klanci na sjevernom kraju visoravni su usjekle drevne rijeke koje su tekle prema nestalim jezerima. Gdje su nekada bila jezera vjetar je oblikovao dine u pješčana mora, a vapnenačke stijene u tzv. "kamenu šumu" prirodnih lukova.

Tasili n'Adžer pripada ekološkom području zapadnosaharskog planinskog područja koje je iznimno šturo s vegetacijom, ali bogatije od okolnog pustinjskog krajolika. Od biljaka ovdje se mogu naći saharski čempres i mirta, koje su endemske vrste.

Prapovijesna umjetnost Tasili n'Adžera svjedoči kako je ovo područje nekada imalo mnogo umjereniju i vlažniju klimu i bilo prekriveno savanom. Naime, na slikama su prikazana krda goveda, te velike živptinje poput krokodila, žirafa i slonova, ali i ljudske djelatnosti poput lova i plesa. Ove slike imaju jasnu poveznicu s umjetnošću naroda San koji su djelovali oko 1200. pr. Kr. u špiljama južne Afrike. 

Satelitska snimka Tasili n'Adžera (iznad je infracrvena-fotogafija njegovih različitih stijena)
* Klanac u visoravni stijenaKlanac u visoravni stijena
* Stijene TassilijaStijene Tassilija
* Tjeranje stokeTjeranje stoke
* Uspavana antilopaUspavana antilopa
* Žirafe i slonoviŽirafe i slonovi

Izvori
------

***Tassili n'Ajjer*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  „Nacionalni park Tassili". David Brandt-Erichsen. Pristupljeno 10. svibnja 2011.

Veze
----

Slični lokaliteti u Africi:

* Tsodilo (Bocvana)
* Kondoa (Tanzanija)
* Tadrart Akakus (Alžir)
* Ténéré (Niger)

Vanjske veze
------------

* Video na Youtube
* Prirodni lukovi Tassili n'Ajjera ()
* Tassili n'Ajjer - fjexpeditions.com () Posjećeno 20. svibnja 2011.

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Alžiru |
| --- |
|  | Kazba Alžira  • Utvrda Beni Hammad  • Rimske ruševine Džemila  • M'zab  • Tasili n'Adžer  • Timgad  • Tipasa | Alžirska zastava |
| **Alžirska nematerijalna svjetska baština**
Pjesnička i muzička izvedba Ahelil naroda Zenete u Gourari |

Koordinate: 25°10′N 8°10′E﻿ / ﻿25.167°N 8.167°E﻿ / 25.167; 8.167
**Santa Marta** (službeno: *Distrito Turístico, Cultural e Histórico de Santa Marta*) je općina od 538,612 stanovnika i grad od 455,299 stan. na sjeveroistoku Kolumbije u Departmanu Magdalena čiji je 
administrativni centar.

Geografija
----------

Santa Marta se prostire u malom zaljevu Karipskog mora, 64 km sjeveroistočno od ušća rijeke Magdalene, sa kojom je povezana močvarnim jezerima i kanalima.

Od glavnog grada Bogote udaljena je 992 km, a od Barranquille 93 km.
Odmah iznad grada stere se planinski masiv Sierra Nevada de Santa Marta sa najvišim vrhom 5,775 metara.

Grad ima ugodnu klimu, prosječna godišnja količina padavina je 362 mm, relativna vlaga 77%, a temperatura varira od 23 - 32 °C.

Historija
---------

Centar grada
Santa Marta je prvi grad na tlu Južne Amerike kog je 1525. osnovao španjolski konkvistador i istraživač Rodrigo de Bastidas. Na samom početku to je bilo naselje od tristotinjak ljudi i dva franjevačka redovnika. 
Vremenom je postala most između Španjolske, Santo Dominga i Novog kontinenta, luka iz koje su prvi konkvistadori odlazili kolonizirati nove zemlje.

Nakon dobrog starta, pojava gusara 1543. označila je njegov pad, jer su se trgovci preselili u Cartagenu, koja je uz to imala i bolju luku.

Svetu Martu su napadali, pljačkali, palili i privremeno okupirali više od dvadeset puta do 1692. - francuski, engleski i nizozemski gusari, pa je grad bio gotovo ispražnjen.

Nakon tog se grad oporavio, čak je sredinom 19. vijeka, promet u luci bio veći nego u Cartageni, ali je zatim opao jer su kanali do Magdalene bili preplitki za parobrode.

Zbog tog je Santa Marta od 1880-ih počela transportirati banane iz vlastitog zaleđa u luke na jugu. 
Borac za nezavisnost Kolumbije i Latinske Amerike Simón Bolívar umro je u gradu 1830. Njegovi posmrtni ostaci pokopani su u katedrali. 
Grad od 1958. ima univerzitet Magdalena.

Aerodrom Simón Bolívar
Luka se oporavila kad je 1961. dovršena željeznička pruga do Bogote.

Privreda i transport
--------------------

Privreda se bazira na turizmu, ribarstvu, trgovini, poljoprivredi i lučkom prometu.

Do Santa Marte pored luke i željeznice vodi i autoput koji je dovršen 2002. pored tog grad ima i *Internacionalni aerodromom Simón Bolívar* (ICAO: *SKSM* , IATA: *SMR*) udaljen 14 km južno od centra grada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Santa Marta Municipality in Colombia*" (engleski). City population. Pristupljeno 15.12.2022.
2. 1 2 3 4  „*Santa Marta, Colombia*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 15.12. 2022.
3. 1 2 3  „*Geografia*" (španjolski). Alcaldía Distrital de Santa Marta. Pristupljeno 15.12.2022.
4. 1 2 3 4  „*Historia*" (španjolski). Alcaldía Distrital de Santa Marta. Pristupljeno 15.12.2022.
5. ↑  „*History*" (engleski). La Universidad del Magdalena. Pristupljeno 15.12.2022.
6. ↑  „Economía de Santa Marta" (španjolski). Alcaldía Distrital de Santa Marta. Pristupljeno 15.12.2022.
7. ↑  „*Simón Bolívar International Airport*" (engleski). Skybrary. Pristupljeno 15.12.2022.

Vanjske veze
------------

* *Alcaldía Distrital de Santa Marta* (Službene stranice grada) ()
**Univerzitet Simóna Bolívara** (španski: ) je javni univerzitet u Venezueli osnovan 1967. godine. Institucija je jedan od najvažnijih i najprestižnijih univerziteta u zemlji. Univerzitet vrši svoje znanstvene i obrazovne aktivnosti na tri odvojena kampusa i njegovi su programi podijeljeni na znanstvene i tehnološke smjerove.

Prema rezultatima istraživanja u *QS World University Rankings 2015* univerzitet se našao na 2. mjestu na listi najboljih u Venezueli i 34. u cijeloj regiji Latinske Amerike koja broji 20 zemalja s preko 605 miliona stanovnika i veliki broj univerziteta.

Povijest
--------

Godine 1967. vlada Venecuele oformila je komisiju u kojoj su bili Luis Manuel Peñalver, Luis Carbonell, Mercedes Fermín, Miguel Angel Pérez i Héctor Isava sa zadatkom da prouči mogućnost uspostavljanja univerziteta koji bi pružao studije kojima bi cilj bio izravan doprinos gospodarskom i društvenom razvoju zemlje. Dana 18. srpnja predsjednik Raúl Leoni potpisao je ukaz kojim je službeno ustanovljen univerzitet pod nazivom *Instituto Experimental de Educación Superior* usmjeren prvenstveno na znanstvena i tehnološka istraživanja.

U početku je naziv univerziteta bio *Universidad de Caracas*, ali kako je i Centralni univerzitet Venezuele već bio poznat pod tim nazivom *Bolivarsko društvo Venezuele* uz podršku drugih značajnih institucija iznijelo je ideju da novoosnovana institucija ponese ime latinoameričkog revolucionara Simóna Bolívara. Prijedlog je i usvojen 1969. godine kada je univerzitet promijenio naziv u *Universidad Experimental Simón Bolívar*.

Vanjske veze
------------

***Univerzitet Simóna Bolívara*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`es`) Universidad Simón Bolívar

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 124304720
* LCCN: n50059821
* ISNI: 0000 0001 2150 6105
* GND: 305576-0
* SUDOC: 070072507
* BNF: cb122100120 (podaci)
* NKC: ko2003181685
* CiNii: DA10253283

 |
**Szolnok** (čita se *Solnok*) je grad u sredini Mađarske od 72,786 stanovnika.

Szolnok je i administrativni centar Županije Jász-Nagykun-Szolnok i jedanaesti po veličini mađarski grad.

Geografske karakteristike
-------------------------

Szolnok leži na ušću rijeke Zagyve u Tisu, udaljen je oko 100 km istočno od 
Budimpešte.

Historija
---------

Szolnok je za kraljeva iz dinastije Arpadovića (vladali od oko 1001. do 1301.) izrastao u značajno trgovište
kamene soli iz Maramureša (danas u Rumunjskoj).

Za srednjeg vijeka postao je strateška točka oko koje su se hrvali Osmanlije i Ugari. Od 19. vijeka izrastao je u 
transportni centar i veliku riječnu luku na Tisi.

Szolnok leži na transportnoj trasi Budimpešta - Debrecen, po kojoj danas ide i nekoliko međunarodnih željezničkih linija, osobito nakon što je nakon Drugog svjetskog rata izgrađen novi veliki most preko Tise i sagrađena nova željeznička 
stanica 1977.

Znamenitosti
------------

Od znamenitosti Szolnok ima neoklasicističku vijećnicu, palače teatra Szigligeti i muzeja.

Privreda
--------

Pored toga što je i danas velik transportni centar Szolnok je i snažni industrijski grad u kom se proizvodi namještaj, tekstil, 
kemikalije, papir i celuloza.

Szolnok je i turističko mjesto poznat po termalnoj vodi temperature - 56 °C, koja se crpe sa 
957 metara dubine. Duž obale Tise ladanjska je zona sa hotelima i termama.

Pobratimski gradovi
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Finska, Riihimäki
* Njemačka, Reutlingen
* Rumunjska, Baia Mare
* Poljska, Bielsko-Biała
* Italija, Forli
 | * Izrael, Schoham
* Japan, Yuza
* UK, Eastwood
* Estonija, Rakvere
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Major Cities & Towns" (engleski). City population. Pristupljeno 20. 04. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Szolnok, Hungary*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 04. 2016.

Vanjske veze
------------

***Szolnok*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Szolnoka* (`hu`)
* *Szolnok, Hungary* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Scunthorpe** je grad od 81,997 stanovnika na istoku Engleske u Grofoviji Lincolnshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Scunthorpe je administrativni centar i najveći grad Unitarne jedinice North Lincolnshire.

Historija
---------

Centar grada
Scunthorpe je industrijski grad u kom dominira metalurgija. Grad je nastao nakon 1870. kad je podignuta čeličana koja je prerađivala lokalnu relativno siromašnu željeznu rudu iskapanu u nedalekom selu Frodingham (danas jedan od kvartova Scunthorpa).

Danas se proizvodnja čelika, bazira na uvoznoj rudači, pa grad jako ovisi o jednom artiklu.

Pored čeličane koja je najveći poslodavac - Scunthorpe je i trgovački centar za okolna sela, pa dosta ljudi radi u tom sektoru.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Clamart, Francuska
* Njemačka Lüneburg, Njemačka
* Poljska Ostrowiec Świętokrzyski, Poljska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Yorkshire and the Humber" (engleski). City population. Pristupljeno 06. 05. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Scunthorpe*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 06. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Scunthorpe*** na Wikimedijinoj ostavi

* Scunthorpe Telegraph ()
**Univerzitet McMaster** (engleski: ; francuski: ) je javni istraživački univerzitet u Hamiltonu u kanadskoj provinciji Ontario. Institucija je članica prestižne U15 grupe kanadskih istraživačkih univerziteta. Centralni kampus Univerziteta McMaster prostire se na 121 hektar zemljišta, i dodiruje naseljene četvrti Ainslie Wood i Westdale kao i Kraljevsku botaničku baštu. Univerzitet nosi ime kanadskog trgovca, bankara i senatora Williama McMastera (1811-1887) koji je ostavio zadužbinu od 900,000 kanadskih dolara za osnivanje institucije. Skupština provincije Ontario osnovala je univerzitet 1887. godine spajanjem *Baptističkog koledža u Torontu* i *Koledža Woodstock*. Institucija je započela sa radom 1890. godine u gradu Torontu. Neadekvatne zgrade univerziteta, kao i donacija velike parcele u Hamiltonu podstakla je univerzitet na preseljenje kampusa 1930. godine. Sve do 1957. institucija je bila pod upravom baptističke zajednice u konačnoj instanci. 1957. godine to je promenjeno kada je institucija postala privatna institucija koja funkcioniše na osnovu povelje i prima javna sredstva za svoje delovanje. Ugladni bivši studenti ovoga univerziteta su vladini funkcioneri, profesori, osobe iz biznisa kao i dva dobitnika Nobelove nagrade.

Izvori
------

1. ↑  „McMaster University Colour and Typography". McMaster University. 2012. Pristupljeno 12 February 2012.

Vanjske veze
------------

* mcmaster.ca

| * p
* r
* u
Kanada U15-grupa kanadskih istraživačkih univerziteta |
| --- |
| 
* Alberta Alberta
* Britanska Kolumbija Britanska Kolumbija
* Alberta Calgary
* Nova Škotska Dalhousie
* Quebec Laval
* Manitoba Manitoba
* Quebec McGrill
* Ontario McMaster
* Quebec Montreal
* Ontario Ottawa
* Ontario Queen's
* Saskatchewan Saskatchewan
* Ontario Toronto
* Ontario Waterloo
* Ontario Zapadni Ontario

 |  |
Žuti Car
**Žuti Car** ili **Huang Di** (tradicionalni kineski: 黃帝; pojednostavljeni kineski: 黄帝; pinyin: huángdì) je legendarni kineski suveren i narodni junak za koga se govori da je predak svih Han Kineza. Prema kineskoj tradiciji on je jedan od Pet Careva, te je vladao od 2698. pne. do 2599. pne..

Narodna predaja njegovo povlačenje na zapad u ratu protiv istočnog cara Chi Youa, odnosno bitci kod Zholoua, vidi kao stvaranje nacije Han Kineza.

Žutom Caru se, među brojnim drugim dostignućima, pripisuje otkriće načela Tradicionalne kineske medicine. *Nèijīng* (内經, *Medicinski kanon Žutog Cara*), je navodno napisan u suradnji sa njegovim liječnikom Qi Boom. Međutim, moderni historičari uglavnom tvrde da je on bio sastavljen na temelju drevnih spisa od strane naučnika koji je živio u periodu između dinastija Zhou i Han, više od 2.000 godina kasnije. Njegovo zanimanje za prirodno zdravlje, kao i spriječavanje i liječenje bolesti se smatra razlogom što je živio do dobi od 111 godina, odnosno što je stekao besmrtnost nakon svoje fizičke smrti.

Prema legendi je njegova supruga Lúo Zǔ naučila Kineze da prave svilu od svilenih buba, a njegov historičar Cāng Jié je stvorio prve znakove kineskog pisma.

Legenda kaže da je Žuti Car izmislio magični kompas za vrijeme bitke protiv Chi Youa koji je koristio pješčanu oluju da bi kamuflirao svoju vojsku. Zahvaljujući kompasu, Žuti Car je otkrio gdje se Chi You nalazi i tako ga pobijedio. Pokretna stolica u njegovoj kočiji je također bila kompas koji bi uvijek pokazivao na jug, koji Kinezi uvijek smatraju dobrim Feng Shui. Za njega se također govori da je igrao ulogu u stvaranju guqina, zajedno s Fuxijem i Shennongom, kao i da je izmislio najstariji oblik kineskog kalendara, pa se današnji seksagesimalni ciklusi broje na osnovu njegove vladavine.

Stvarno postojanje Žutog Cara je, u najboljem slučaju, upitno. Period njegove vladavine prethodi pisanoj kineskoj historiji za više od tisuću godina. Zato se pretpostavlja da su priče o njegovim podvizima lako bile preuveličane, odnosno da su u potpunosti apokrifne.

Žuti Car u popularnoj kulturi
-----------------------------

* Huang Di se pojavljuje kao Bog u strateškoj igri Emperor: Rise of the Middle Kingdom koju je proizvela Sierra Entertainment, današnji odjel Vivendija. U igri je on zaštitnika lova i ima vještine s kojima ljude može voditi u bitku.

* U kopnenoj Kini su snimljene su TV-drame koje prikazuju život Huang Dija. Međutim, njihova historijska točnost je upitna. One su polu-fikcijske jer se uglavnom fokusiraju na borilačke vještine, Wuxiju i dramu.

* Žuti Car se pojavljuje kao junak priče Jorgea Luisa Borgesa "Fauna i ogledalo." Britanski fantasy pisac China Mieville je potom napisala njen svojevrsni nastavak u obliku postapokaliptičke pripovjetke "The Tain" u svojoj zbirci priča - "Looking for Jake."

V. također
----------

* Car Kine
* Tri Uzvišena i Pet Careva

Literatura
----------

* The Yellow Emperor

Vanjski linkovi
---------------

* The Yellow Emperor Arhivirano 2011-02-06 na Wayback Machine-u


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Shennong**  |  **Car Kine** 2591.pne.-2491.pne. | Slijedi: **Zhuanxu**  |
| 
Linija br. 2 |
| --- |
|  |
| 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |  |  |
|  |  |  | Črnomerec |
|  |  |  |
|  |  |  | Sveti Duh |
|  |  |  | Mandaličina |
|  |  |  | Slovenska |
|  |  |  | Trg dr. Franje Tuđmana |
|  |  |  | Talovčeva |
|  |  |  | Adžijina |
|  |  |  | Vodnikova |
|  |  |  | Botanički vrt |
|  |  |  | Glavni kolodvor |
|  |  |  | Branimirova |
|  |  |  | Branimirova tržnica |
|  |  |  | Autobusni kolodvor |
|  |  |  | Držićeva |
|  |  |  | Olibska |
|  |  |  | Radnička |
|  |  |  | Heinzelova |
|  |  |  | Donje Svetice |
|  |  |  | Ivanićgradska |
|  |  |  | Ferenščica |
|  |  |  | Getaldićeva |
|  |  |  | Čavićeva |
|  |  |  | Žitnjak |
|  |  |  | Elka |
|  |  |  | Munja |
|  |  |  | Zagreb. transporti |
|  |  |  |
|  |  |  | Savišće |
|  |  |  |

 |

Tramvajska linija broj 2 prometuje od 1946. godine na trasi:

Zapadni kolodvor - Trg Republike - Branimirova
Od 1958. vozi na trasi:

Zapadni kolodvor - Trg Republike - Glavni kolodvor - Branimirova
Od 1975. vozi na trasi:

Črnomerec - Trg Republike - Glavni kolodvor - Autobusni kolodvor - Žitnjak
Od 1982. vozi na trasi:

Črnomerec - Jukićeva - Glavni kolodvor - Žitnjak
Danas vozi na trasi:

Črnomerec - Jukićeva - Glavni kolodvor - Autobusni kolodvor - Žitnjak - Savišće
**Suvenir** (od francuskog *souvenir* = prisjećanje, od latinskog subvenire = prizvati, podsjetiti se) je svaki predmet kojeg ljudi uzmu da ih podsjeti na mjesto ili događaj koji su posjetili.

Suveniri se danas vezuju uz turizam, i predmeti su koji se kupuju.

Karakteristike i historija
--------------------------

Suvenir može biti praktički sve, od pamučne majice sa natpisom *I love NY*, do metalne registarske tablice i kojekakvih sitnica; plakata, privjeska za ključeve do flaše vina.

Najstariji suveniri ranog srednjeg vijeka (koji se tad nisu tako zvali) bile su jednostavne relikvije koje bi hodočasnici pokupili sa svetišta koje su posjetili.

Vremenom su im domaćini počeli prodavati kojekakve drvene sitnice i hodočasničke značke, pa su se pojavile male trgovine.

Kad je od 18. vijeka počeo rast turizma, tadašnji malobrojni putnici počeli su kupovati predmete koje bi mogli ponijeti sa sobom. Bogatiji među njima kupovali bi luksuzne predmete i umjetnine. 
Prvi suveniri koji su se počeli izrađivati i doživjeli masovni odaziv, pojavili su se u 19. vijeku, to su bile gravirane žličice i razglednice.

Danas je industrija suvenira veliki biznis u kom se obrću milijarde dolara.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*souvenir*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 07. 09. 2016.
2. ↑  „*suvenir*" (hrvatski). Hrvatski jezični portal. Pristupljeno 07. 09. 2016.
3. 1 2 3 4  „*The History of Souvenirs*" (engleski). Pastemagazine. Pristupljeno 07. 09. 2016. [*mrtav link*]
4. ↑  „*History Of Souvenir Spoons*" (engleski). Oregon Public Broadcasting. Pristupljeno 07. 09. 2016.

Vanjske veze
------------

***Suvenir*** na Wikimedijinoj ostavi

* *The History of Souvenirs*[*mrtav link*] (`en`)
Koordinate: 37°48′22″S 144°58′13″E﻿ / ﻿37.80611°S 144.97028°E﻿ / -37.80611; 144.97028

**Carltonovi vrtovi** (eng. *Carlton Gardens*) su vrtovi na sjeveroistočnoj ivici središnje poslovne četvrti Carlton u Melbourneu (Australija), koje su od 1856. do 1880. godine izgradili arhitekti Edward La Trobe Bateman (1856.-1870-ih) i Joseph Reed (1870-ih - 1880.).

Južna strana Carltonovih vrtova
God. 2004. Carltonovi vrtovi, zajedno s Kraljevskom izložbenom galerijom koja se nalazi u središtu vrtova, uvršteni su na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Australiji i Oceaniji zbog veike "povijesne, arhitektonske, estetske, društvene i znanstvene (botaničke) vrijednosti za državu Victoriju".

Ovi vrtovi, površine 26 hekatra, su izvanredan primjer hortikulture viktorijanskog doba s prostranim travnjacima na kojima su posađena različito europsko i australijsko drveće (Hrast lužnjak, Bijela topola, Platan, Brijest (koji su jedni od rijetkih u svijetu koje nije uništila tzv. "Nizozemska bolest brijesta"), razne četinjače kao što su Močvarni čempres (najviši primjerak na svijetu) ili Kineski žalosni čempres, Cedar, Hrast cer, Araukarija i zimzeleni Velikolisni fikus) između grmova (poput rijetkog tropskog grma *Acmena ingens*) i cvijetnjaka s raznim sezonskim cvijećem. Mreža drvoreda čini slikovit okvir avenija kako bi se naglasile građevine na njihovim krajevima, izgrađene za Internacionalnu svjetsku izložbu 1880. godine. Neke od tih građevina su Kraljevska izložbena galerija, Muzej Melbournea (najveći muzej južne polutke), Imax kino, Teniski tereni i dječje igralište (koje je osvojilo urbanističke nagrade). Od Izložbene galerije teren se blago spušta na obje strane, prema jugozapadu i sjeveroistoku, gdje su smještene tri fontana, Izložbena fontana, francuska fontana i Westgarthova fontana.

Vanjske veze
------------

* Kraljevska izložbena galerija u Carltonovim vrtovima Arhivirano 2011-05-05 na Wayback Machine-u ()
* Carltonovi vrtovi Arhivirano 2005-03-12 na Wayback Machine-u na stranicama gradskog vijeća Melbournea ()
* Svjetski sajam cvijeća u Melbourneu

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Carltonovi vrtovi, Melbourne** |

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Australiji |
| --- |
|  | 
Australski kažnjenički lokaliteti  • Fraserov otok  • Australska kišna šuma Gondwana  • Otok Heard i otočje McDonald‎  • Nacionalni park Kakadu  • Otočna skupina Lord Howe  • Otok Macquarie  • Kraljevska izložbena galerija i Carltonovi vrtovi u Melbourneu  • Modre planine  • Ningaloo obala  • Nacionalni parkovi zapadne Tasmanije  • Sydneyjska opera  • Nacionalni park Purnululu  • Vlažni tropi Queenslanda  • Australska nalazišta fosila Riversleigh i Naracoorte  • Nacionalni park Uluru Kata Tjuta  • Veliki koraljni greben  • Jezerska područja Willandra  • Zaljev morskih pasa
 | Australska zastava |
**Tonči Kerum** (1953. - Split, 31. svibnja 2002.) je bio poznati hrvatski karikaturist iz Splita, rodom iz Ogorja. Bio je "posljednji boem" grada Splita.

Karikature je objavljivao u Slobodnoj Dalmaciji, zatim u glasilu nogometnog kluba Hajduk iz Splita i drugim listovima. U Slobodnoj je crtao karikature i često ilustrirao Hajdukove golove. Crtao je lik Paška u humorističnom prilogu Pometu, a tekst je pisao Ćićo Senjanović.
Uređivao je humoristično-satirični list Berekin, prvi moderni satirični list u Hrvata. Ostatak prve momčadi Berekina činili su Bože Žigo, Ćićo Senjanović, Momčilo Popadić, Tonči Kerum i Anatolij Kudrjavcev.
Bio je predsjendik Društva humorista, satiričara i karikaturista u Splitu.

Zbog satire bio je u komunizmu zatvoren 73 puta, mnogo je puta bio pretučen. Jednom je zabranu njegovog lista Berekina tražio sami Miljenko Smoje. To je bilo prigodom izdanja za ondašnji Dan Republike 1987. i karikature koja prikazuje Srbina koji kaže "najbolji su Albanci u Peći". Splitska i beogradska Partija/Udba potom su organizirali njegov progon. 

Do 1990-ih bio je poznata splitska osoba, a prezime Kerum vezivalo se uz njega. Usponom njegova zemljaka Željka Keruma, kao i Tončevom preranom smrću, taj se odnos promijenio.

Ni za HDZ-ovu vlast nije bio omiljen, koja ga je doživljavala kao previše "lijevog", novine Berekin proglašavali komunističkim i partizanskim, a to su ga proglašavali upravo oni koji su ga pritvarali u starom sustavu.

Dobitnik je nagrade Zlatna drača (za karikaturiste s mora) na 2. susretu karikaturista Republike Hrvatske održanom u Blatu na Korčuli 2001. godine (Dani smiha).

Karikaturama je ilustrirao knjigu aforizama Roberta Marića *Ateist sam, Bog mi je svjedok* i *Malu antologiju bračkog humora* priređivača Josipa Vranjičića i Frane Senjkovića. Autor je knjige *Naprid bili*. Osmislio je lik pčele s naslovnice edukativne bojanke i slikovnice sa slagalicama Pčela Mediljka autora Radoslava Raiča.

Umro je nesretnim slučajem 2002. godine. Nekrolog u Nedjeljnoj Dalmaciji napisao mu je Robert Marić.

Izvori
------

* Lupiga (postavio Ivor Car) Robert Marić: U sjećanje na Tonča

1. ↑  Slobodna Dalmacija Osmrtnice
2. ↑  „1992: Prvo prvenstvo u samostalnoj i nezavisnoj Republici Hrvatskoj". Arhivirano iz originala na datum 2014-10-05. Pristupljeno 2014-07-26.
3. ↑  Slobodna Dalmacija: umro najpoznatiji hrvatski kazališni kritičar, veliki splićanin, humorist, publicist i sveučilišni profesor - Tolja - čovik kojemu je kroz žile teka Split. Piše Ćićo Senjanović
4. ↑  Poslovna.hr
5. ↑  Hrsvijet Joško Čelan: Smoje traži zabranu Berekina, SD, za "Dan Republike" 1987.
6. ↑  Dnevnik.hr Brod u boci *Da si bilo koga u Splitu prije petnajst-dvadeset godin priupita zna li za Keruma, devedeset i devet posto svita bi ti reklo: „Aaaa, kako ne, to je oni karikaturist!"*
7. ↑  Blato Arhivirano 2010-02-16 na Wayback Machine-u Priznanja 2.susreta karikaturista Hrvatske - Blato 2001:
8. ↑  Naslovnica knjige[*mrtav link*]
9. ↑  Pčelinjak.hr[*mrtav link*] Pčela Mediljka – slikovnica s puzzlama
Autor Damir Rogulja.Nedjelja, 07 Studeni 2010.
10. ↑  Google Docs
**Seraing** (valonski: *Serè*) je grad od 63,926 stanovnika. na istoku Belgije u Valoniji.

Geografske karakteristike
-------------------------

Koksara Ougrée na Meusi
Kej na Meusi
Dvorac Cockerill
Seraing leži na rijeci Meusi, udaljen oko 10 km uzvodno od centra grada Liègea, tako da je zapravo industrijsko predgrađe toga grada.

Historija
---------

Rana historija Serainga vezana je uz Kneževinu-biskupiju Liège čija je domena bio sve do francuske revolucije.

Tad je isgrađena prva crkva sa krstionicom iz 12. vijeka, i dvorac čiji se tragovi sežu do 1082. On je vremenom postao rezidencija kneževa biskupa od Lièga. 
U 18. vijeku je izgrađena glavna zgrada cehova, koju je 1856. kupila općina i pretvorila u gradsku vijećnicu.

Seraing je historijski centar belgijske teške industrije. On je to postao 1817. kad je engleski poduzetnik John Cockerill osnovao je u Seraingu ono što će postati jedan od najvećih industrijskih kompleksa za proizvodnju čelika i mašina u Evropi.
Kompanija Cockerill izgradila je prve parne lokomotive na evropskom kontinentu 1835. i prva je upotrijebila Bessemerovu metodu u proizvodnji čelika 1863.

Cockerill je 1817. dvorac kneževa-biskupa, tako da se u njemu nalaze uredi *Cockerill Mechanical Industries*, koji je dio kompanije *Cockerill Sambre SA*.

Na tlu nekadašnje cistercitske opatije nalazi se tvornica stakla *Val Saint-Lambert*, jedna od najvećih u Evropi.

Pobratimski gradovi
-------------------

Seraing ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

* Francuska Châtel, Francuska
* Francuska Douai, Francuska
* Italija Rimini, Italija

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Belgium: Major Cities and Municipalities*" (engleski). City population. Pristupljeno 31.07. 2022.
2. 1 2 3 4 5  „Seraing, Belgium" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 31.07.2022.
3. 1 2  „Le Coeur de Seraing" (francuski). Visitez Liege. Pristupljeno 31.07.2022.
4. ↑  „Jumelages" (francuski). Seraing. Pristupljeno 31.07.2022.

Vanjske veze
------------

***Seraing*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada* (), ()
**Toomas Leius**, također poznat i kao **Toomas Lejus**, **Thomas Lejus**, odnosno **Tomas Karlovič Lejus** (ruski: , Talin, 28. august 1941 - ) je bivši estonski teniser koji je nastupao za SSSR. 

Odrastao je u porodici intelektualaca, a prije nego što se posvetio tenisu je studirao muziku. Godine 1957. je osvojio prvenstvo Estonske SSR, a pažnju međunarodne javnosti je stekao osvojivši juniorsku titulu na Wimbledonu 1959. godine. Godine 1970. je zajedno sa Tiiu Parmas osvojio zlatnu medalju u konkurenciji miješanih parova na Univerzijadi u Torinu. Godine 1970. je zajedno sa britanskom teniserkom Winnie Shaw došao do finala u miješanim parovima na Wimbledonu 1970.

Karijeru mu je 1974. prekinula porodična tragedija, odnosno ubistvo supruge u napadu ljubomore. Za taj zločin je osuđen na osam godina zatvora, a zbog dobrog vladanja je pušten nakon tri. Poslije toga je napustio Estoniju te je kao trener radio u Uzbekistanu, Gruziji, Finskoj i Njemačkoj.

Godine 1997. se vratio u domovinu, a bio je kapetan estonskog Fed Cup tima.

Vanjske veze
------------

* Toomas Kuum: "Toomas Leius – elav tenniselegend"[*mrtav link*] Kalev.ee, 1. oktoober 2006 (`et`)
* Profil na stranici ITF Arhivirano 2005-02-24 na Wayback Machine-u (`en`)
* Отелло по-советски (`ru`)
| SicaniMonti Sicani |
| --- |
| Dio Sikulskih Apenina |
| Najviša planina masiva Rocca BusambraNajviša planina masiva Rocca BusambraNajviša planina masiva Rocca Busambra |
| Dužina masiva: | km |
| Širina masiva: | km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | Rocca Busambra  (1 613 m) |
| Zaštićene oblasti: | Parco dei Monti Sicani |
| Država: |  ItalijaSicilijaProvincija PalermoProvincija Agrigento |

**Sicani** (talijanski: *Monti Sicani*) je planinski masiv, dio Sikulskih Apenina koji se proteže po sredini Sicilije.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Masiv Sicani* prostire se od juga Provincije Palermo do sjeverne unutrašnjosti Provincije Agrigento.

Prosječna visina planina *Masiva Sicani* je oko 900 metara, sa kamenim stijenama iz mezozoika, sa nekoliko vrhova viših od 1 000 m, od kojih je najviši Rocca Busambra od 1 613 m.

Karta Sicilije sa pozicijom masiva Sicani
Velik dio *Masiva Sicani* su pašnjaci, a samo manji je pod šumom.

Od 2010. dobar dio masiva proglašen je parkom prirode - *Il Parco dei Monti Sicani*.

Izvori
------

1. 1 2  „*Sicilia*" (talijanski). Treccani encyclopedia Italiana. Pristupljeno 02. 07. 2013.

Vanjske veze
------------

* *Il Parco dei Monti Sicani* Arhivirano 2015-03-28 na Wayback Machine-u ()


  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Jean-Antoine Watteau** ili **Antoine Watteau** (10. listopada 1684. Valeciennes – 18. kolovoza 1721. Noget-sur-Marne) je jedan od najistaknutijih predstavnika francuskog slikarstva 18. stoljeća i najvažniji prethodnik, ponekad nazivan i začetnikom, rokokoa.

Život i djelo
-------------

*Ukrcavanje za Kiteru*, (1717. ulje na platnu, 128 × 193 cm, Schloß Charlottenburg, Berlin.
Watteau napušta "veličanstveno" slikarstvo kakvim se bave na dvoru Luja XIV. i nadahnuće radije traži u djelima velikih holandskih i flamanskih umjetnika iz 17. stoljeća i bakropisa Jacquesa Callota.

Toplim, senzualnim i bogatim koloritom, te osebujnim gracioznim stilom slikao je galantne prizore u idealiziranom krajoliku (*Polazak na Kiteru, Zabava u prirodi, Poduka u ljubavi*).

*Pierrot* ili "Gilles" (lik iz comedia dell'arte), oko 1718.-1719. ulje na platnu, Louvre, Pariz.
*Polazak na Kiteru* (1717.) je jedno od najpoznatijih i najtajanstvenijih slika 18. stoljeća; njome se u slikarstvo uvodi tema *fêtes galantes* koja će u rokokou odigrati jako važnu ulogu. Ovom temom se svijet promatra kao "kazalište prirode" u kojem pripadnici mondenih društvenih krugova uživaju u dokolici. Slika prikazuje veselo društvo u otmjenoj odjeći kako se padinom spušta do obale mora odakle polaze do hrama božice ljubavi – Afrodite na otoku Kiteri; izlet očito posvećen zabavi i ljubavi. Watteau je dočarao raskošne boje kasne jeseni, sunce je na zalazu, a i skupina silazi u udaljenu, neizvjesnu i maglovitu dubinu. Slikar, kao prorok, simbolično prikazuje sudbinu visokog feudalnog društva koje će u najvećem obilju i najljepšem trenutku morati sići s povijesne pozornice nakon francuske građanske revolucije 1789.

Watteau je slikao i mitološke kompozicije (*Parisov sud*) i neobične likove iz *commedije dell'arte* (*Talijanska komedija; Harlekin; Nonšalantni mladić*).

Njegove žanr-slike odaju anegdotalnost i dobro poznavanje holandskih majstora, a siromaštvo se na njima slikao obojeno zagonetnom i ljupkom melankolijom.

Njegov kozmopolitski ukus i senzibilitet pridonijeli su višeznačnoj složenosti Watteauova djela – bogatstvu aluzija, dvosmislenim značenjima, a često i nepronicljivosti i fantazmagoričnosti u kojima se odražavaju proturječja njegova vremena.

Vanjske poveznice
-----------------

***Jean Antoine Watteau*** na Wikimedijinoj ostavi

* Watteauove slike na Web Gallery of Art

***Jean Antoine Watteau*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 31°0′N 62°0′E﻿ / ﻿31.000°N 62.000°E﻿ / 31.000; 62.000

Sistan (*Sigistan*) na isječku karte „Perzija" (Rigobert Bonne, 1787.)
Sistanski sliv
Haozdarova vrata (Iran)
**Sistan** (perz. سیستان‎; *Sīstān*), regija koja obuhvaća dijelove istočnog Irana odnosno jugozapadnog Afganistana i Pakistana.

Etimologija
-----------

Etimološko značenje Sistana proizlazi iz *Sakastana* tj. *Zemlje Saka*, skitskih plemena koji su nastanili područje koncem 2. vijeka pne. Ranije, tijekom ahemenidskog i seleukidskog razdoblja, regija je bila poznata kao Drangijana.

Geografija
----------

*Glavni članak: Geografija Irana*
Žarište Sistana nalazi se uz iransko-afganistansku granicu, plodnoj depresiji sastavljenoj od niza jezera poput Hamun-e Helmanda, Hamun-e Sabarija i Hamun-e Puzaka (nekad spojena u jedno - Hamun) odnosno unutrašnjih delti rijeka među kojima je najznačajnija Helmand. Najveći gradovi u ovom području su Zabol s iranske odnosno Zarandž s afganistanske strane.

Historija
---------

*Glavni članak: Historija Irana*
Najpoznatija arehološka nalazišta u Sistanu su Šaher-e Sohte (perz. شهر سوخته; dosl. *Spaljeni grad*) koje se povezuje s Džiroftskom kulturom, te nalazište na Hadži, brdu na otoku usred jezera Hamun.

Sistan je u historiji bio važno zoroastrijsko središte, u doba Sasanida tamošnje jezero Hamun bilo jedno od dva glavna odredišta zoroastrijskih hodočasnika. Zoroastrijci vjeruju da je jezero čuvar Zarathuštrinog sjemena, te da će prije konačne obnove svijeta tri djevice ući u jezero i roditi tri mesijska saošjanta koji će spasiti čovječanstvo.

U srednjem vijeku, Sistan je bio rodni kraj Safarida, iranske dinastije koja je vladala u 9. i 10. stoljeću. Suvremene političke granice između Irana, Afganistana i Pakistana koje se protežu Sistanom uspostavljene su koncem 19. odnosno početkom 20. stoljeća na temelju arbitraža koje su predvodili britanski časnici F. J. Goldsmid (1872.) i Henry McMahon (1905.).

Veze
----

* Drangijana - drevna pokrajina približno istih geografskih okvira
* Sistan i Balučistan - suvremena iranska pokrajina
* Nimruz - suvremena afganistanska pokrajina

Literatura
----------

* () Balland, Daniel (15. prosinca 1989.). "iii. Boundaries of Afghanistan", *Boundaries*, Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University.
* () Bosworth, Clifford Edmund (11. veljače 2011.). "ii. In the Islamic period", *Sistān*, Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University.
* () Bosworth, Clifford Edmund (11. veljače 2011.). *Tāriḵ-e Sistān*, Encyclopædia Iranica. New York: Columbia University.
* () Britannica (2012.). *Sīstān*, Encyclopædia Britannica. Chicago, Illinois: Encyclopædia Britannica, Inc. ISBN 9781593393106, OCLC 71783328.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh87001435

 |
**Nacionalni park Sangay** je nacionalni park u ekvadorskim pokrajinama Morona Santiago, Chimborazo i Tungurahua u kojem se nalaze dva stratovulkana (Tungurahua visine 5.023 m i Sangay visine 5.230 m), a ekosustav varira od ravnica tropskih kišnih šuma do ledenjaka na vrhovima Anda.

Rezervat prirode Sangay, površine 5.177,65 km², je osnovan 1975. a unaprijeđen u nacionalni park 1979. godine. Njegovih 27.192,5 km² pisan je na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Americi još 1983. godine jer je njegova zabačenost dovela do očuvanja rijetkih životinja kao što su planinski tapir (*Tapirus pinchaque*), medvjed naočar i andski kondor (*Vultur gryphus*), a na popis ugroženih mjesta svjetske baštine je dospio (od 1992.-2005.) zbog krivolova, pretjerane ispaše stoke i neplanske izgradnje unutar granica parka.

Vulkan Tungurahua prilikom erupcije 2006. god.
U parku su prisutne velike raznolikosti vegetacije, od alpske zona visokog Páramoa do suptropskih vlažnih šuma gornjeg Amazona. Glavni čimbenici koji utječu na topografiju vegetacije su visine i oborine: bujnija vegetacija raste na vlažnijim istočnim obroncima, a alpska tundra se nalazi na najvišim razinama ispod linije ledenjaka gdje dominiraju lišajevi i mahovine. Planinska vlažna šuma se nalazi u dolinama na zapadu, ispiod koje postoji veća raznolikost malog drveća i grmlja.

Pored navedih vrsta, unutar granica parka se nalaze i druge životinjske vrste kao što su: jaguar, puma, ocelot, andska lisica (*Lycalopex culpaeus*), divovska vidra, brazilski tapir (*Tapirus terrestris*), bjelorepi jelen (*Odocoileus virginianus*) i pudú. Tu obitava i od 300-400 vrsta ptica, od kojih su 25 ugrožene vrste ograničenog rasprostiranja.

Izvori
------

1. ↑  Nacionalni park Sangay Arhivirano 2005-03-09 na Wayback Machine-u na Ecuador OnLine () Preuzeto 20. siječnja 2012.
2. ↑  CC Downer, *The mountain tapir, endangered 'flagship' species of the high Andes*, OryxVol. 30, no. 1, 1996. str. 45.-58.
3. ↑  Nacionalni park Sangay () Preuzeto 20. siječnja 2012.

Vanjske veze
------------

* Galerija fotografija Arhivirano 2012-02-09 na Wayback Machine-u

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Nacionalni park Sangay** |

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Ekvadoru |
| --- |
|  | Kulturna dobra (3) | 
* Historijski centar grada Cuenca (1999)
* Andski sistem puteva Qhapaq Ñan1 (2014)
* Stari dio grada Quito (1978)

 | Zastava Ekvadora |
| Prirodna dobra (2) | 
* Arhipelag Galápagos (1978)
* Nacionalni park Sangay (1983)

 |
| Nematerijalna svjetska baština (3) | 
* Muzika marimba i tradicionalni napjevi južnopacifičke obale Kolumbije2 (2010)
* Tradicionalno pletenje šešira od trstike Toquilla (2012)
* Usmena baština i kulturne manifestacije naroda Zápara (2009)

 |
| 1 Zajednička svjetska baština Čilea, Bolivije, Argentine, Ekvadora, Kolumbije i Perua; 2 Zajedno s Kolumbijom; \* Svjetska baština u opasnosti |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315529717
* LCCN: sh2005004939

 |
**Tjibbe Herman Jan Joustra** (Hengelo, 6. 2. 1951. – ), nizozemski političar i državni službenik. Studirao je pravo na Univerzitetu u Groningenu i diplomirao 1975. s tezom o američkom pravu. Plodnu karijeru državnog službenika ostvario je u brojnim nacionalnim institucijama. Tokom 1980-ih radio je za ministarstvo poljoprivrede, prirode i kvalitete hrane, te postao najmlađim generalnim sekretarom nekog nizozemskog ministarstva (1987). Nastavio je obnašati tu dužnost sve do decembra 2001. godine, pod pet različitih ministara. U januaru 2002. postavljen je za predsjednika uprave UWV-a, vladine organizacije za menadžment svih aspekata o naknadama za nezaposlene i ponovno zapošljavanje, i na tom mjestu zadržao se do 1. 4. 2004. godine. Krajem istog mjeseca postavljen je na novoosnovanu poziciju nacionalnog koordinatora za antiterorizam (NCTb). Napustio je položaj u januaru 2009. i kasnije je (istovremeno) služio u više institucija, uključujući Udrugu privatnih zaštitarskih i detektivskih agencija (VPB), Hortikulturno društvo i Nizozemski odbor za sigurnost (OVV). Tokom karijere bio je članom Demokrata 66 i Narodne stranke za slobodu i demokraciju (VVD).

Vanjske veze
------------

***Tjibbe Joustra*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`nl`) Mr. Tj.H.J. (Tjibbe) Joustra, Parlement & Politiek
* (`nl`) Mr. T.H.J. (Tjibbe) Joustra, Nationaal Coördinator Terrorismebestrijding (arhivirano 3. 8. 2008)
**Tko je tko u hrvatskoj znanosti** je online baza podataka o hrvatskim znanstvenicima, osnovana 2002. godine pri Institutu Ruđer Bošković u Zagrebu.

Cilj projekta
-------------

Namjera projekta *Tko je tko u hrvatskoj znanosti* je poboljšati komunikaciju i razmjenu informacija među znanstvenicima tako da su na jednom mjestu objedinjeni podaci o hrvatskim znanstvenicima. Projekt je zamišljen kao interaktivna platforma putem koje znanstvenici koji prethodno moraju biti registrirani pri Ministarstvu znanosti, obrazovanja i sporta Republike Hrvatske mogu unijeti podatke o sebi i učiniti ih vidljivima javnosti, dok s druge strane svi zainteresirani mogu podatke pregledavati i pretraživati prema brojnim parametrima. Projekt je od početka bio financiran od strane Ministarstva znanosti, obrazovanja i sporta, a realizirali su ga, održavaju ga i stalno aktualiziraju zaposlenici knjižnice Instituta Ruđer Bošković.

Značajke projekta
-----------------

Logotip Instituta Ruđer BoškovićProjekt putem jednoobrazne standardizirane web prezentacije pruža potpune informacije o znanstvenicima: biografiju, ažurnu bibliografiju (CROSBI), školovanje, napredovanja, radno iskustvo, trenutno zaposlenje, članstva, nagrade, aktivnosti, kao i neobavezne informacije vezane uz druge interese i hobije.

Vidi još
--------

* Hrvatska znanstvena bibliografija
* Institut Ruđer Bošković

Izvori
------

1. ↑  „Tko je tko u hrvatskoj znanosti: O projektu". Zagreb: *Institut Ruđer Bošković*. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-26. Pristupljeno 22.3.2016.

Vanjske poveznice
-----------------

* Tko je tko u hrvatskoj znanosti Arhivirano 2016-03-26 na Wayback Machine-u (glavna stranica)
* Hrvatska znanstvena bibliografija (CROSBI)
**Taejong** (korejski: 태종) rođen kao *Yi Bang-won* (1367. - 1422. bio je 3 monarh iz Dinastije Joseon koji je vladao Kraljevstvom Joseon (Korejom) od 1400. do 1418.

Biografija
----------

*Yi Bang won* rođen je kao sin kralja osnivača Dinastije Joseon Taeja, pa je nasljedio tron kad mu je brat Jeongjong abdicirao u njegovu korist. 

*Taejong* kakvo mu je bilo hramsko i vladarsko ime, bio poznat kao snažan ali bezobzirni vladar koji bi ubio svakog tko mu je stao na put, bio on potencijalni neprijatelj ili saveznik. 
Tako je pobio familiju vlastite supruge kraljice Wongyeong i njihovu djecu, kako bi spriječio pokušaj uzurpacije svog trona.

Abdicirao je u korist vlastitog sina *Yi Do-a* - Sejonga Velikog, ali je neko vrijeme nastavio držati stvarnu moć.

Izvori
------

1. ↑  „*Taejong of Joseon*" (engleski). DBpedia. Pristupljeno 23. 09. 2019.
2. ↑  „*Rulers of the Joseon Dynasty*" (engleski). The talking cupboard. Pristupljeno 23. 09. 2019.
3. ↑  „*Chart of Joseon Kings*" (engleski). dramasROK. Pristupljeno 23. 09. 2019.

Vanjske veze
------------

* *Taejong of Joseon* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Kralj Joseona (1400. - 1418.)** | Nasljednik: |
| **Jeongjong** | **Sejong Veliki** |
**Stargard** (njemački: *Stargard in Pommern*, ili *Stargard an der Ihna*) je grad od 67,837 stanovnika na sjeverozapadu Poljske u Zapadnopomeranskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Stargard leži duž obala rijeke Ine, nedaleko od njenog ušća u Odru
udaljen 36 km zapadno od Szczecina.

Historija
---------

Panorama grada
Stargard je prvi put dokumentiran 1124. kao trgovište, a već 1253. dobio je gradska prava. Kao grad sa lukom na Ini i član Hanze od 1283. sudjelovao je u unosnoj trgovini žitom po Baltiku, što ga je dovelo 1454. do trgovačkog rat]]a sa rivalskim Szczecinom, kog je izgubio.

Za Tridesetogodišnjeg rata (1618.-48) sve do 1637. bio je cilj brojnih bitaka između vojski Svetog Rimskog Carstva i Švedske.

Do 1653. bio je dio poljskog Vojvodstva Szczecin, tad je podpao pod vlast branderburških Hohenzollerna. 
Stargard je od 1668. pa sve do 1720. bio administrativni centar jedne branderburške administrativne jedinice.

Nakon izgradnje željezničke pruge 1846. krajem 19. vijeka razvio se kao industrijski centar

Za Drugog svjetskog rata između 1939.-45. u njemu je djelovao zarobljenički logor za oficire i podoficire poraženih armija, Poljske, Francuske, SSSR-a i Kraljevine Jugoslavije, kroz koji je prošlo oko 35 000 ljudi. U njemu je radila i filijala Koncentracijskog logora Ravensbrück, a od 1942. i sedam logora za prisilne radnike iz Poljske i 
Sovjetskog Saveza.

Posljednih dana rata oko 70 % grada je razoreno prilikom istjerivanja jedinica Wehrmachta. Nakon tog je Stargard od 1945. dio Poljske.
Od 1961. u grad je uključeno i njegovo industrijsko predgrađe - Kluczewo.

Današnji Stargard je obrazovni i industrijski centar sa pogonima metalne, kemijske, tekstilne i prehrambene industrije.
On je i značajno željezničko i cestovno raskršće.

Pobratimski gradovi
-------------------

Stargard ima ugovore o prijateljstvu sa slijedećim gradovima;

* Njemačka Stralsund, Njemačka (od 1992.)
* Litvanija Saldus, Litvanija (od 1992.)
* Njemačka Elmshorn, Njemačka (od 1993.)
* Nizozemska Wijchen, Nizozemska (od 1993.)

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „Stargard" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 29.04. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Poland:Zachodniopomorskie*" (poljski). City population. Pristupljeno 29.04. 2021.
3. ↑  „Miasta Partnerskie" (poljski). Stargard. Arhivirano iz originala na datum 2021-05-01. Pristupljeno 29.04. 2021.

Vanjske veze
------------

***Stargard*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Stargard* (službene stranice) ()
**Steyr** je grad na sjeveru Austrije od 38,287 stanovnika
, on je administrativni centar Okruga Steyr-Land i vlastitog okruga jer 
je jedan od 15 statutarnih gradova Austrije.

Geografske karakteristike
-------------------------

Steyr leži na sjeveru Gornje Austrije, na ušću rijeka Steyr u Enns, udaljen 25 km južno od Linza.

Historija
---------

Historijski centar grada
Steyr je izrastao u naselje oko zamka, prvi put je spomenut u dokumentima negdje između 985. - 991. pod imenom **Stirapurch**.

Od 1170. ima epitet urbsa, što je značilo i status grada, u to vrijeme njime je vladala moćna feudalna porodica Otakare.

Oni su njime vladali do 1192. kada je podpao pod Babenbergovce, kao dio njihovih dominiona sjeverno od rijeke Enns. Steyru je 1287. ponovno potvrđen status grada, i proširena pravom na 
trgovinu željezom i drvom. Od tad je grad izrastao u centar metalurške industrije Austrije.

Steyr je za Drugog svjetskog rata kao Industrijski grad pretrpio teška bombardiranja od strane savezničke avijacije.

Znamenitosti
------------

Palača *Innerberger Stadel*- danas muzej
Od znamenitosti Steyr ima gotičku parohijsku crkvu (1443. - 1522. 1630. - 1636.), nekadašnju dominikansku crkvu, obnovljenu u baroknom stilu (1642.-1647.) sa rokoko enterijerom.

Pored tog tu je i palača gradske vijećnice (1765. - 1778. jedna od najljepših rokoko građevina u Austriji, i palača Innerberger Stadel (1612.) nekadašnje skladište trgovaca željeznom robom, koja je danas pretvorena u muzej takve robe.

Centar grada karakteriziraju trokatne kasnogotičke građanske kuće sa arkadama u prizemlju, čije su fasade kasnije renovirane u baroknom ili rokoko stilu. Od njih su najljepše; Schoenthanhaus, Madlsederhaus, gotička 
Bummerlhaus (oko 1497.), Sternhaus i Dunklhof (1520.-1525.)

Steyr ima ostatke starih gradskih fortifikacija; vatrogasni toranj, vrata; Schnallentor (1613) i Neutor (1573), vodotoranj(Izgrađen za snabdjevanje grada vodom 1572) i renesansne dvorce Engelhof i Engelsegg.

Gotički zamak Lamberg, pretvoren u barokni nakon požara - 1727. i srednjovijekovni toranj - Roemerturm.

Privreda
--------

Od 24,051 zaposlenih u 1991. 54 % je radilo u Industriji i to metalnoj. Najveće tvornice tog tipa su Steyr-Nutzfahrzeuge AG 
i Steyr-Daimler-Puch AG koje proizvode vozila, dijelove za njih i motore, a tu je i BMW Motoren GmbH koji također proizvodi 
motore.

Pored tog grad je i turistički centar za jednodnevne izlete.

Gradovi prijatelji
------------------

* Palestina, Betlehem
* Austrija, Eisenerz
* SAD, Kettering
* Njemačka, Plauen
* Italija, San Benedetto del Tronto

Galerija slika
--------------

* Parohijska crkvaParohijska crkva
* Gradska vijećnicaGradska vijećnica
* Dvorac LambergDvorac Lamberg
* Centralni trgCentralni trg

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Oberösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Steyr*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 14. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Steyr*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada Rohrbacha* ()