recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Etničke skupine u velikoj Mađarskoj (1880)
**Mađarizacija** (mađ. *Magyarosítás*) je kulturološka asimilacija drugih naroda i etničkih grupa od strane Mađara.

Vlasti u Mađarskoj su u 19. i početkom 20. veka vršile plansku etnički motivisanu asimilatorsku politiku. Ta asimilatorska politika imala je za cilj da nametne jezik i kulturu Mađara kao dominantne u regionu u odnosu na druge etničke zajednice. Prema ovoj politici, druge etničke zajednice bile su prisiljene da prihvate mađarski jezik i mađarsku nacionalnost.

Nakon poraza revolucije 1848./1849. mađarizacija je zaustavljena, a postignućem Austro-ugarske nagodbe za vrijeme Austro-Ugarske monarhije (1867.-1918.) je doživila svoj vrhunac. Prema službenim statistikama udio mađara je narastao je sa oko 29% godine 1780. na 54% u godini 1910. Nezadovoljstvo i protivljenje mađarizaciji bio je 1918. jedan od glavnih uzroka za raspad Kraljevine Ugarske.

Otpor Hrvata
------------

* Otpor mađarizaciji uspješno je pružao hrvatski ban Josip Jelačić. Doveo je do Hrvatsko-ugarske nagodbe.

Literatura
----------

* Dr Dimitrije Kirilović, Pomađarivanje u bivšoj Ugarskoj, Novi Sad - Srbinje, 1935. Reizdanje 2006.
* Borislav Jankulov, Pregled kolonizacije Vojvodine u XVIII i XIX veku, Novi Sad - Pančevo, 2003.
* Dimitrije Boarov, Politička istorija Vojvodine, Novi Sad 2001.

Eksterni linkovi
----------------

***Mađarizacija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Proces mađarizacije ()

| * p
* r
* u
Kulturološka asimilacija |
| --- |
| 
* Afrikanizacija
* Albanizacija
* Amerikanizacija
* Anglikanizacija
* Arabizacija
* Belorusizacija
* Bošnjakizacija
* Bugarizacija
* Kurdizacija
* Evropezacija
* Germanizacija
* Helenizacija
* Hristijanizacija (Kristijanizacija)
* Hrvatizacija (Kroatizacija)
* Islamizacija
* Italijanizacija
* Izraelizacija
* Japanizacija
* Mađarizacija
* Makedonizacija
* Persijanizacija (Perzijanizacija)
* Polonizacija
* Romanizacija ili latinizacija
* Rumunizacija
* Rusifikacija
* Sovjetizacija
* Srbizacija
* Tajvanizacija
* Turkizacija
* Ukrajinizacija

 |
Put Hermanna von Bartha, ferata na Partenkirchen Dreitorspitzeu u Austriji.
**ferata** (tal. *[via] ferrata*: željezni put), u planinarstvu, osigurani penjački put obično u Alpama i drugim planinama. Sastoji se najčešće od metalnih nožišta i klinova pričvršćenih za stijenu (*klinčani put*), čelične sajle za osiguranje koja se pruža uzduž puta, ljestava i mostova. Tipično je položena strmim terenom zbog čega ima vertikale, provjese, a veći dio puta čine željezna pomagala što služe za hvatanje i savladavanje planinarskog puta. Zavisno od zahtjevnosti najtežeg dijela puta, gradira se skalama od 5 do 6 stupnjeva.

Prve ferate nastale su u italijanskim Dolomitima, gdje su nekada alpinistički usponi opremani čeličnim sajlama i rukohvatima te tako prilagođavani i za planinare koji nisu alpinisti. Posljednjih desetak godina dogodila se prava ekspanzija ferata. U svijetu ih je više od 1.000, od čega samo u Dolomitima 180. Njihova popularnost u planinarskim krugovima sve više raste, a prva u Bosni i Hercegovini izgrađena je u sjevernim stijenama Veleža, ispod vrha Botin.

Obavezan dio lične opreme su: kaciga, rukavice, penjački pojas, na koji se spaja najvažniji dio opreme specifičan za ferate, a to je amortizer enegije. Bez njega pad može uzrokovati ozbiljne povrede. Ni amortizer ne garantira sigurno zaustavljanje ako se padne s visine iznad pet metara ili ako je penjač pretežak, ali se bez njega penjač dovodi u smrtnu opasnost penjući se feratom.

Vidi još
--------

* lista ferata
* alpinizam
* penjanje

Izvori
------

1. ↑  „Via ferrata - 1. dio". Hrvatsko planinarsko društvo »Mosor«. Pristupljeno 21. 9. 2017.
2. ↑  „Hercegovački biser bogatiji za feratu: Planina Velež postaje svjetska alpinistička destinacija". *Visit BiH*. Pristupljeno 9. 2. 2019.
3. ↑  „Via ferrata – 1. dio". Hrvatsko planinarsko društvo "Mosor". Pristupljeno 21. 9. 2017.

Eksterni linkovi
----------------

***Ferata*** na Wikimedijinoj ostavi

* Via-ferrata.de – više od 300 ferata u Alpama s detaljnim opisom i slikama
* Viaferrata-fr.net – oko 160 ferata u Francuskoj s detaljnim opisom i slikama
* LaViaFerrata.net – sve ferate u Francuskoj
* VieFerrate.it – ferate u Italiji, s izvještajima korisnika, slikama i ocjenama
* 重庆岳华君宁 Arhivirano 2017-09-25 na Wayback Machine-u – ferate u Kini, s izvještajima korisnika, slikama i ocjenama

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4134492-3
* BNF: cb135080053 (podaci)
* NKC: ph292614

 |
Za oružani sukob 1991-95, vidite članak Rat u Hrvatskoj.
**Srpsko-hrvatski sukob** je izraz kojim dio historičara opisuje političke, vojne i druge događaje koji su svoj glavni ili jedan od glavnih uzroka imali u međusobnoj suprotstavljenosti ili isključivosti dominantnih ideoloških, kulturnih i političkih koncepata srpskog i hrvatskog nacionalizma. Sukob datira od 19. vijeka kada su se Srbi i Hrvati uobličili u nacije u suvremenom smislu, odnosno kada je slabljenje Otomanskog i Habsburškog Carstva počelo stvarati uvjete za buduće formiranje srpske i hrvatske nacionalne države na njihovim teritorijama. Sukob je svoj vrhunac dobio stvaranjem jugoslavenske države u 20. vijeku, odnosno najekstremnije forme u genocidu koji se provodio u drugom svjetskom ratu, te etničkom čišćenju koje je karakteriziralo jugoslavenske ratove krajem 20. vijeka. Danas je raširen stav prema kome je sukob okončan ili barem na duže vrijeme primiren formalizacijom raspada Jugoslavije, odnosno stvaranjem dvije etnički homogene i u političkom smislu trajno razdvojene države. Kao alternativa, odnosno trajno rješenje za srpsko-hrvatski sukob se u prošlosti navodilo jugoslavenstvo, a u posljednje vrijeme zajedničko članstvo Hrvatske, Srbije i BiH u Evropskoj Uniji.

Povezano
--------

* Srpsko-hrvatski odnosi
* Velika Srbija
* Velika Hrvatska
* Četnici
* Ustaše
* Šešeljeva linija
* Crvena Hrvatska
* Prečanski Srbi
* Srbi katolici
* Srbofobija
* Kroatofobija
**Trećesiječanjska vlast** je izraz koji se u Hrvatskoj koristi za vladu lijevog centra kojoj je na čelu bio premijer Ivica Račan, a koja je na vlast došla temeljem izbora održanih 3.1. (3. siječnja) 2000. godine po kojima je dobila ime.

Vladu su sačinjavali predstavnici dvije koalicije koje su zajedno pobijedile Hrvatsku demokratsku zajednicu - blok SDP-a i HSLS-a, te tzv. Četvorka, koju su činile Hrvatska seljačka stranka, Hrvatska narodna stranka, Liberalna stranka i Istarski demokratski sabor. Ta dva bloka su ispočetka mislila nastupiti zajedno, ali su SDP i HSLS bili uvjereni kako će pobijediti sami, pa su na izbore izašli odvojeno.

Odnosi među pobjedničkim strankama su vrlo brzo bili poremećeni zbog predsjedničkih izbora održanih 24.1. i 7.2. na kojima je kandidat četvorke Stjepan Mesić porazio kandidata SDP-HSLS Dražena Budišu.

Usprkos toga, nova vlada je sastavljena, a njene pristaše su je počele nazivati *Trećesiječanjskom*, nastojeći time naglasiti da je 3.1. 2000. došlo do velikog preokreta u hrvatskoj politici, odnosno napuštanja rigidnog nacionalizma i autoritarnosti vezane uz režim Franje Tuđmana. Pristaše Tuđmana i HDZ-a su, pak, tu vlast nazivale *Trećesiječanjskom diktaturom*, uspoređujući je sa Šestojanuarskom diktaturom bivšeg jugoslavenskog kralja Aleksandra.

Odnosi unutar vlasti su od samog početka bili opterećeni suparništvom predsjednika Mesića i premijera Račana, a kasnije i SDP-a i HSLS-a. To se s vremenom počelo odražavati na efikasnost vlade, kao i na njenu popularnost. 

Godine 2000. je iz nje izašao IDS, a 2002. HSLS, čiji su disidenti formirali pro-račanovsku stranku Liberalnih demokrata.

Trećesiječanjska vlast je prestala s parlamentarnim izborima 2003. na kojima je najveći broj glasova dobio HDZ, a njen vođa Ivo Sanader dobio mandat da sastavi novu vladu.

Vidi još
--------

* Sedma vlada Republike Hrvatske ili Prva Račanova vlada (2000-2002)
* Osma vlada Republike Hrvatske ili Druga Račanova vlada (2002-2003)
**Stojan Vučićević** (Turkovići, Hercegovina, 7. srpnja 1941. - Zagreb, 22. rujna 1989.), pjesnik, putopisac, prevoditelj i novinar.

Bio je od onih koji su kroz hrvatsku književnost pronosili svoj nepotkupljivi hrvatski osjećaj, kada to nije bilo "popularno". Nije dočekao politički rasplet, a politika mu se tako nemilosrdno plela u život da je, nizašto, kako je onda već bilo, kao gimnazijalac, okusio užas Svetog Grgura, otočića zatvora pored Golog otoka, kamo su komunističke vlasti slale golobrade nepodobnike. I poslije, do smrti, na neki je način kažnjavan zbog svojeg hrvatstva.

Vučićević se rodio u Turkovićima, u Hercegovini, no osjećaj pripadnosti vezao je uz Neretvu i Metković, gdje je pohađao osnovnu školu i dijelom gimnaziju. Dio gimnazijskih dana proveo je u Pločama, a Filozofski fakultet završio je u Zadru. Rano je, poput svakog pravog lirika, osjetio poziv poezije. Boravak u Parizu u tome ga je učvrstio i znatno mu pomogao u prevodilaštvu.

Bio je urednik splitskog književnog časopisa Vidik i novinar kultnog lista za kulturu Telegram, te urednik književne revije Republika. Kada se zaposlio na Televiziji kao redaktor, svojom je pjesničkom osobnošću, ljepotom jezika i stilskom dotjeranošću obogaćivao tuđe tekstove. Radeći, pak, u uredništvu kulture kao novinar, skromno i bez nadmetanja autorske osobnosti, stavljao je u prvi plan riječ, sklad misli i izraza često anonimno, ali nikada nezamjetljivo. Pišući o poeziji i pjesnicima, pa i za emisiju TV kalendar, sažimajući svoje raskošno literarno nadahnuće u šturi dnevni televizijski izričaj, Stojan nije dopustio pjesniku u sebi da zamre.

Njegova zadnja pjesma objavljena u novinama nekoliko dana prije njegove smrti znakovita je naslova: *"Umrijeti u Hrvatskoj"*.

Uz pjesničke zbirke Greben, Siga, Čavli, Šibanica, Vučićević je objavio putopisnu prozu Podmornica u kojoj nas je proveo svojim lirskim svijetom, od zavičajne Neretve do čežnje svojih pjesničkih duša - Pariza, potom Zadrom i Zagrebom, gradom u kojemu je najdulje živio i na čijem groblju počiva:

*Ovdje gdje svjetlost ne pokreće lišće*
*Legla je zemlja na koju nisam sviko*
*Poput vjetra rasipam se, stišćem,*
*zadnja sam žrtva ništa i nitko.*

Djela
-----

* Pjesme (1964.)
* Greben (pjesme, 1965.)
* Siga (pjesme, 1966.)
* Čavli (pjesme, 1969.)
* Šibanica (pjesme, 1971.)
* Podmornica (putopisi, 1971.)
* Pomrčina (pjesme, 1985.)
* Sabrane pjesme (1994.)
* Ponad vode (putopisi, 2000.)

Vanjske veze
------------

* HRT[*mrtav link*]

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 43407801
* LCCN: n88257350
* ISNI: 0000 0000 2894 3044
* GND: 1239263988
* NLA: 41045806
* CONOR.SI: 56502371

 |
*Za ostala značenja, vidi Twenty One (razvrstavanje).*

Voditelj emisije *Twenty One* Jack Barry (sredina), zajedno s natjecateljima Vivienne Nearing i Charlesom Van Dorenom.
***Twenty One*** (doslovno: "Dvadeset jedan") je bio američki televizijski kviz koji se emitirao na programu NBC-a od 1956. do 1958. godine. U trenutku kada je uživao ogromnu gledanost, a njegovi natjecatelji bili nacionalne zvijezde, izbio je skandal vezan uz namještanje rezultata zbog čega je ne samo skinut s programa, nego su i druge emisije istog žanra dugo vremena bile van etera. Film *Quiz Show* iz 1994. godine se bavi tim događajima.

Godine 1982. je snimljen televizijski pilot za novu verziju pod naslovom *21*, koju je vodio Jim Lange, ali ju mreže nisu prihvatile. Nova verzija, čiji je voditelj bio Maury Povich, je pet mjeseci emitirana na programu NBC-a 2000. godine.

Kviz je po licenci prodan u nekoliko zemalja, tako da su postojale britanska, njemačka, australijska, njemačka, brazilska i kanadska verzija za frankofonu publiku.

Koncept, sličan kartaškoj igri blackjack, koji su osmislili voditelj Jack Berry i producent Dan Enright, se temeljio na dva suprotstavljena natjecatelja koji su imali zadatak odgovoriti na pitanja, koja su ovisno o težini, bila vrijedna između jedan i jedanaest bodova. Pobjednik bi bio onaj natjecatelj koji bi prvi uspio postići 21 bod. 

Kada je godine 1956. počelo emitiranje kviza na programu CBS-a, Enright se suočio s natjecateljima koji su užasavali gledatelje svojim neznanjem, odnosno nedostatkom svake drame i napetosti. Kviz je bio loše gledan, a vodeći sponzor, Geritol, zaprijetio ukidanjem sponzoriranja. Enright je stoga odlučio početi namještati rezultate ne samo tako što je unaprijed davao natejcateljima odgovore, nego što ih je angažirao i koristio poput glumaca. Zahvaljujući tome publika se zainteresirala za kviz, a njegovi natjecatelji postali velike nacionalne zvijezde. Godine 1958. je, pak, prethodno natjecatelj po imenu Herb Stempel optužio producente za namještanje u korist telegeničnog intelektualca Charlesa Van Dorena. Izbio je skandal koji je doveo od istage pred kongresnim odborima, a što je dovelo do gašenja ne samo ovog, nego i mnogih drugih tada enormno popularnih kvizova.

Eksterni linkovi
----------------

* Episode guide & winners list from the 2000 NBC version
* UK Gameshows Page: *Twenty One* (about the UK version, which was also pulled after fixing allegations)
* Službena stranica za *Vinte e um* (brazilska verzija) Arhivirano 2008-05-01 na Wayback Machine-u
* Fan site for *Einundzwanzig* (njemačka verzija)
* *Vingt-et-un* Arhivirano 2005-02-04 na Wayback Machine-u (francuska verzija)
* *Twenty One* website from Vintage TV & Movies
**Hernia umbilicalis** ili **umbilikalna kila** se naziva i **pupčana kila** (pupak *latinski* **umbilicus**). Javlja se na pupku i najčešće sadrži trbušnu maramicu (latinski *omentum*)a rijetko crijeva. Može biti u manjem slučaju uklještena što može biti razlog za hitnu operaciju ukoliko se u kilnoj kesi nalaze crijeva. Može doći do ileusa (zapetljaj crijeva) zbog opstrukcije lumena crijeva ili u gorem slučaju do gangrene crijeva zbog vaskularne kompromitacije.

MKB kod
-------

MKB kod je šifra bolesti prema Međunarodnoj klasifikaciji bolesti (MKB 10)

K42 je kod pupčane kile

K42.0 je kod ukještene pupčane kile bez gangrene

K42.1 je kod uklještene pupčane kile sa gangrenom

K42.9 je kod pupčane kile bez uklještenja i gangrene

Dijagnostika pupčane kile
-------------------------

Za dijagnostiku ove kile se obično koristi fizikalni pregled a u rijetkim slučajevima UZ pregled, CT ili MRI trbušnog zida u situacijama kada je dijagnoza upitna.

Tretman pupčane kile
--------------------

Obično se radi o malim kilama koje često ne zahtijevaju aktivan hirurški tretman naročito kod male djece gdje se očekuje da će doći do spontanog zatvaranja otvora. Kod fetusa (unutar materice) je ova hernija fiziološka pojava. Terapija je operativna i traje obično kraće od pola sata. Mrežice se ne koriste tako često kao kod drugih tipova kila ali se koriste konci od istog materijala koji se ne resorbira (polipropilen).

Prije operacije se uradi preoperativna priprema, pacijent uradi osnovne laboratorijske nalaze, pregled pulmologa i interniste i pregled anesteziologa koji donosi odluku o operativnom riziku i mogućim metodama anestezije. Koristi se obično opća anestezija. Operativni zahvat podrazumijeva šivanje oslabljenog tkiva i/ili ugradnju polipropilenske mrežice (polimer propilena).

Postoperativni tok
------------------

Postoperativno pacijenti treba da izbjegavaju fizičko naprezanje dokle god traje stvaranje ožiljka i zarastanje tkiva.Nakon par mjeseci pacijent može raditi sve normalne životne aktivnosti. Ekstremni fizički napori treba da se izbjegavaju.

Recidivi
--------

Recidiv označava povratak nekog oboljenja. Recidivi pupčane kile su rijetki.

Povezano
--------

* Hernia inguinalis
* Hernia femoralis
* Hernia incisionalis (kila nakon operativnog reza)
* Hernia epigastrica
* Hernia lumbalis
* Hernia hiatalis

Vanjski linkovi
---------------

***Umbilikalna hernija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Klinika za opštu i abdominalnu hirurgiju Arhivirano 2016-03-26 na Wayback Machine-u
* Overview at Cincinnati Children's Hospital Medical Center ()
* Overview Arhivirano 2010-06-16 na Wayback Machine-u at Penn State ()
|  |
| --- |
| ***Madona kancelara Rolina*** |
|  |
| **Jan van Eyck**, oko 1435. |
|  , 65 × 62,3 cm |
| Louvre, Pariz |

**Madona kancelara Rolina**, slika flamanskog slikara Jana van Eycka oko 1435. Slika je veličine 65 x 62,3 cm i nalazi se u muzeju Louvre u Parizu.

Motiv slike
-----------

Slika pokazuju unutrašnjost palače s pogledom na grad u dolini rijeke. Kancelar Nicolas Rolin kleči sa sklopljenim rukama pred Marijom, koja u krilu drži malog Isusa. Isus posvećuje s desnom rukom kancelara a u drugoj drži kraljevsku jabuku. Lebdeći anđeo stavlja krunu Mariji na glavu i s tim činom pokazuje njen status nebeske kraljice.

Tumačenje
---------

  

  

Palača predstavlja nebeski Jeruzalem, u kom nije potrebno nikakvo posredništvo između čovjeka i Boga. 
Grad iza stupova se ne može s tim usporediti ali i on pripada mesijanskom svijetu. 

Položaj katedrale u pozadini i sjenka štapa osobe koja ga drži na sredini slike, impliciraju da izvor svjetla dolazi sa sjeverozapada. Brevijar koji je ispred Rolina ne daje nikakvu obavijest o vremenu, ali na otvorenoj stranici je veliko D pa se pretpostavlja da je na toj strani jutarnja molitva "Domine, labia mea aperies" ("Gospodine, otvori moje usne").
U Marijinom vrtu ispred palače cvatu ruže, ljiljani i irisi.

Detalj sa slike s dvorskim službenikom
Na stazi iza vrta mogu se vidjeti dvije osobe: jedna promatra grad a druga se vidi iz profila. Ta druga osoba (u plavom mantilu i crvenom turbanu) drži štap u ruci, što ukazuje da je ta osoba dvorski službenik  i neki je identificiraju kao samog slikara. Boja i forma turbana se podudaraju s detaljima sa slikarovog autoportreta *Čovjek s crvenim turbanomM*

Istraživanje
------------

Mnogobrojni detalji su naknadno dodani. S infracrvenom  reflektografijom su ove promjene vidljive: Posvećujuću ruku malog Isusa je slikar naknadno nacrtao, osim toga na remenu kancelara mogla se vidjeti vrećica s novcem.

Izvori
------

1. 1 2 3  Anita Albus –- *Die Kunst der Künste. Erinnerungen an die Malerei* (hr. *Umjetnost umjetnosti. Sjećanje na slikarstvo*), Frankfurt am Main: Eichborn Verlag 1997 Kapitel III (Aussicht vom Paradies) S. 19 bis 37
2. ↑  Meisterwerke im Detail: 2 Bände, Rose-Marie Hagen und Rainer Hagen, Taschen Verlag, 2006, 1. Band, S.32-37
3. ↑  Anita Albus –- *Die Kunst der Künste. Erinnerungen an die Malerei*, Frankfurt am Main: Eichborn Verlag 1997 Kapitel III (Aussicht vom Paradies) S. 19 bis 37

Vanjske veze
------------

***Rolin-Madonna*** na Wikimedijinoj ostavi

* Stranica Louvra — Interaktivno istraživanje *Madone kancelara Rolina*
Sokolski dom u Banjoj Luci
**Sokolski dom u Banjoj Luci**, smješten je u zoni gradskog centra Banje Luke. Među lokalnim stanovništvom poznatiji je pod imenom Sportski dom „Partizan" s obzirom da je to ime nosio za vrijeme SFRJ. Proglašen je za nacionalni spomenik BiH. Nacionalni spomenik sačinjava objekat Sokolskog doma sa pratećim sportskim terenima.

Historija
---------

Organizacija za fizičko vaspitanje Soko, zasnovana je u Češkoj i prvo društvo osnovano je 16. februara 1862. u Pragu. U Ljubljani je 1863. osnovan Južni soko, prvo društvo kod Južnih Slovena. Pokret se širio vrlo brzo: 1866. u SAD; 1870. u Rusiji; 1874. u Zagrebu (Hrvatski sokol); 1890. u Njemačkoj... Članovi Sokola u Austrougarskoj u najvećem broju bili su Slaveni, pa je Soko pored sportskog, imao karakter i patriotske organizacije slavenskih naroda pod austrougarskom upravom. Pokret je naročito manifestovan preko svesokolskih sletova.

Dekretom od 5. decembra 1929. godine osnovan je Soko Kraljevine Jugoslavije. Ban Vrbaske banovine takođe podržavao je rad sokolskog udruženja, pa su njegova lična zalaganja doprinijela izgradnji doma u Banjoj Luci. Radovi na izgradnji izvođeni su u dvije faze: 1932. godine završena je prva faza, a 1937. godine završena je i druga faza kada je objekat zvanično i otvoren.

Opis
----

Arhitektura objekta definisana je kroz simbiozu stiskih, konstruktivnih i funkcionalnih parametara. Istoricizam se naročito ogleda u raskošno dekorisanoj ulaznoj fasadi. Svedenost oblika i detalja na ostalim fasadama, pročišćenost forme i funkcionalna komponenta dispozicije objekta upućuju na načela moderne arhitekture. Danas je ovaj prostor adaptiran i prilagođen novim funkcijama.

Dimenzije vanjskih gabarita iznose 39,50 m. x 25,00 m. Dispoziciju objekta karakterišu jasno definisane funkcionalne zone: prostor ulaznog hola, centralna zona velike sale za vježbanje i oko njih prostori sporednih sadržaja.

Sokolski dom nalazi se u konstruktivno stabilnom stanju. Fasade zadržale su u većem dijelu prvobitan izgled i materijalizaciju, sa ulazne fasade uklonjen je originalan natpis i figura sokola, a fasada je obojena u upadljivu oker boju.

Literatura
----------

* Ljiljana Ševo, Urbanistički razvoj Banje Luke. Banja Luka: Zavod za zaštitu spomenika kulture i prirode Banja Luka, 1996. godina.

Vanjski linkovi
---------------

***Sokolski dom u Banjoj Luci*** na Wikimedijinoj ostavi
**Umjetnička zbirka Draginje i Voje Terzić**, nalazi se u Banjoj Luci. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.  Nacionalni spomenik čini 1030 umjetničkih predmeta.

Historija
---------

Bračni par Terzić, rođeni su u Sarajevu, većinu svog života posvetili su kolekcionarstvu, prikupljanju umjetnina, a da su pri tom imali skromne novčane prihode (po zanimanju su bili domaćica i vozač). Njihova strast javila se ubrzo nakon Drugog svjetskog rata, kada upoznali su slikara i likovnog kritičara Kostu Strajnića. Pomagali su ih umjetnici, ustupajući im svoja djela za simbolične sume novca ili su im ih darovali.

Grad Banja Luka 1977. godine zaključio je ugovor o doživotnom izdržavanju Terzića. Terzići su gradu darovali 238 umjetnina, a za uzvrat su dobili veći stan za stanovanje, sa odvojenim, galerijskim prostorom za smještaj i izlaganje zbirke, kao i mjesečnu novčanu potporu. Terzići nisu imali potomstva.

Nepoznati provalnici ušli su u stan Terzića 2003. god. i odnijeli 44 umjetnička predmeta.

Opis
----

Po svom profilu Umjetnička zbirka Draginje i Voje Terzić je likovno-umjetnička zbirka sa 1030 sakupljenih umjetnina nastalih uglavnom na prostoru bivše SFR Jugoslavije, od druge polovine X I X vijeka do današnjih dana. Umjetnine su radovi od oko 150 različitih umjetnika i predstavljaju značajnu i široku kolekciju jugoslovenske umjetnosti. U zbirci se mogu izdvojiti tri cjeline.

**Dubrovačka cjelina** se najbrže popunjavala pod utjecajem Strajnićevih sugestija i predloženih kontakata. 

**Bosansko-hercegovačka cjelina** obuhvata radove četrdesetak umjetnika, među kojima su: Gabrijel Jurkić, Viktor Jagša, Pero Popović, Roman Petrović, Ismet Mujezinović, Ljubo Lah, Franjo Likar, Mersad Berber, Borisav Aleksić, Petar Waldegga, Vojislav Hadžidamjanović, Jovan Bijelić Stevan Kijac.

**Jugoslovenska cjelina** je najbrojnija i po zastupljenim umjetninama, vrlo vrijedna, te zajedno sa prethodne dvije cjeline zaokružuje razdoblje moderne proteklog vijeka na prostoru SFR Jugoslavije. 

Ostavinskom raspravom, jedan dio djela pripao je gradu Banjaluka u trajno vlasništvo, a ostala su povjerena Muzeju savremene umjetnosti Republike Srpske na čuvanje. Za obnavljanje prostorija i oživljavanje duha poznate banjalučke porodice postoji projekat.

Literatura
----------

Vanjski linkovi
---------------

* Slavne kuće u Banjoj Luci propadaju Arhivirano 2021-02-13 na Wayback Machine-u


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
Latinski prijevod *Kanona medicine* iz 1494.
**Islamska medicina**, ili **arapska medicina**, je izraz za medicinu koja se prakticirala, odnosno proučavala u islamskom svijetu za vrijeme srednjeg vijeka, odnosno u tzv. Zlatnom dobu islama. Na njen razvoj su značajno uticale ranije medicinske tradicije - grčka i perzijska - zatečene na područjima koje je osvojio Kalifat u 7. i 8. vijeku; samostalniji razvoj se obično vezuje za 9. vijek kada su arapski i muslimanski ljekari i medicinski pisci počeli koristiti metode naučne analize. Među najvećim dostignućima arapske medicine se ističe koncept bolnica kao javnih institucija, odnosno razvijena kirurgija čije se tehnike u nekim slučajevima koriste dan-danas. Najveći medicinski pisci tadašnjeg islamskog svijeta su bili al-Razi i Avicena, čija će dijela putem prijevoda u srednjem vijeku doći na Zapad i biti temeljem tamošnje medicine.

Vanjske veze
------------

***Islamska medicina*** na Wikimedijinoj ostavi

* Islamic Medical Manuscripts at the National Library of Medicine.
* Arabic Medical Manuscripts Arhivirano 2019-03-19 na Wayback Machine-u at the UCL Centre for the History of Medicine.
* Islamic Culture and the Medical Arts at the National Library of Medicine.
* Influence On the Historical Development of Medicine by Prof. Hamed Abdel-reheem Ead.
* Al-Zahrawi (Albucasis) – A light in the Middle Ages in Europe by Dr. Sharif Kaf Al-Ghazal
* Contagion – Perspectives from Pre-Modern Societies
**Hoher Dachstein** je krška planina, drugi najviši vrh Sjevernih krških Alpa. Nalazi se na granici dvije austrijske savezne države, Gornje Austrije i Štajerske, u kojima laži najviši vrh. Dijelovi njegovog masiva leže i u državi Salzburg, zbog čega se često naziva "Planinom triju država" (njemački: *Drei-Länder-Berg*).

Planina se proteže na području od 20 x 30 km i ima nekoliko vrhova koji su viši od 2.500 metara. Gledano sa sjevera, planina Hoher Dachstein dominira svojim ledenjacima i kamenitim obroncima, dok se gledano s juga spušta gotovo vertikalno do dna doline.

Panorama masiva DechsteinPanorama masiva Dechstein

Hoher Dachstein zajedno sa selom Hallstatt čini kulturni krajolik Salzkammergut koji je 1997. godine upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi.

Geologija
---------

Ferdinand Georg Waldmüller, *Pogled na Dachstein*, 1835. Austrijska galerija, Beč.
Geološkim sastavom Dachsteina dominiraju tzv. "Dachsteinski vapnenac" (*Dachstein-Kalk*) koji datira u vrijeme Trijasa. Kao i drugi krški predjeli Alpa, Dachstein ima brojne špiljske sustave od kojih su neki najveće špilje u Austriji poput *Mammuthhöhle* i *Hirlatzhöhle*, a popularna torustička atrakcija je špilja *Eisriesenhöhle*.

Dachstein je slavan po svojim fosilima koji uključuju fosil megalodonta, ali i brojne tzv. "otiske stoke" (*Kuhtritte*).

Ledene kape na Dachsteinu su jedine na Sjevernim krškim Alpama i najveće su, i najsjevrnije, na cijelim Alpama. No, ledenjaci se ubrzano tope i pretpostavlja se da ih za 80-tak godina više neće biti. Halštatski ledenjak (*Hallstätter Gletscher*) s Dachsteina se povukao oko 20 metara samo 2003. godine.

Bilješke
--------

1. ↑  UNESCO-v opis krajolika

Vanjske veye
------------

* Dachstein West ski resort Arhivirano 2008-06-12 na Wayback Machine-u

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Dachstein** |

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Austriji |
| --- |
|  | 
Historijski centar Beča • Historijski centar Graza i Dvorac Eggenberg • Hallstatt-Dachstein u području Salzkammerguta • Nacionalni park Nežidersko jezero (zajedno s Mađarskom) • Prahistorijska naselja sojenica oko Alpa (zajedno s 5 drugih alpskih zemalja) • Historijski centar Salzburga • Palača Schönbrunn • Željeznica Semmering • Dolina Wachau
 | Austrijska zastava |
| **Nematerijalna svjetska baština u Austriji**

Sokolarstvo1) • Schemenlaufen, festival u Imstu |
| 
1) Nematerijalna svjetska baština više zemalja  
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 247614923
* SUDOC: 052510468
* BNF: cb13559652j (podaci)

 |
29°11′N 25°33′E﻿ / ﻿29.183°N 25.550°E﻿ / 29.183; 25.550

Oaza Siwa u zapadnom Egiptu
Egipatski hram posvećen božanstu Amon-Ra u oazi Siwa
**Siwa** (arap. واحة سيوة‎: *Wāḥat Sīwah*; „ptica grabežljivica, zaštitnica boga sunca Amon-Ra") je oaza u zapadnom Egiptu koja se nalazi između despresije Qattara i Egipatskog pješčanog mora u Libijskoj pustinji. Područje se nalazi oko 50 km istočno od granice sa Libijom, odnosno 560 km zapadno od Kaira. Siwa se prostire 80-ak km u dužinu i 20 km u širinu, a oaza se smatra jednim od najizoliranijih egipatskih naseljenih područja u kojem živi oko 23.000 ljudi, većinom Berberi. Oaza ima veliko povijesno značenje budući kako se u njenoj neposrednoj blizini nalaze hramovi posvećeni bogu Sunca (Amon-Ra). Poljoprivreda i turizam danas čine najvažnije gospodarske grane u Siwi, gdje uspijevaju masline i datulje.

Izvori
------

1. ↑  Hsain Ilahiane: „Oaza Siwa" (*Siwa Oasis*), izdavač: Scarecrow Press, 2006. str. 111.
2. 1 2 3  Oaza Siwa (enciklopedija Britannica)
3. ↑  Kathryn A. Bard i Steven Blake Shubert: *Encyclopedia of the Archaeology of Ancient Egypt*, Routledge, UK, str. 738.
4. ↑  Dieter Arnold, Helen Strudwick i Nigel Strudwick: *The Encyclopaedia of Ancient Egyptian Architectur*e, I B Tauris, 2003. str. 223.

Vanjske veze
------------

***Siwa (oaza)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Siwe (SiwaOasis.com)
* Fotoalbum oaze Siwa (SiwaOasis.com)
* Galerija fotografija (Badawiya.com) Arhivirano 2007-09-28 na Wayback Machine-u
* Oaza Siwa (SaudiAramcoWorld.com) Arhivirano 2012-12-16 na Archive.is-u
* Putopis Alaina Blottièrea o Siwi (Harpocrates.com.eg) Arhivirano 2010-05-14 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4200068-3

 |
**Crnogorski Senat** (u početku pod imenom ***Praviteljstvujušči senat crnogorski i brdski*** ) kao tijelo kombinirane upravne i sudske vlasti konstituiran je 1831. godine, kada i Garda i Perjanici, za doba vladara Petra II. Petrović Njegoša.

Ovlasti
-------

Odluke *Crnogorskog Senata* imale su odraza na cjelokupni društveni i politički život Crne Gore. *Crnogorski Senat* sudio je u povodu svih vrsta sporova, od najmanjih do krvne osvete, izdavao isprave o vlasništvu, davao odličja, donosio odluke o pomilovanju i izgnanstvu, službeno komunicirao sa stranim vladama, verificirao propise o trgovini, javnim radovima, vojnim poslovima, mobiliziranju i slično.

Od 1868. *Crnogorski Senat* imao je ovlasti voditi državne financije, a 1874. formirane su i njegove posebne uprave: *Uprava za unutarnja djela, Uprava za financije, Uprava za vojne poslove, Uprava za prosvetu i Kancelarija za vanjske poslove*. Ne čelu ovih uprava bili su pojedini senatori koje je postavljao crnogorski monarh.

*Crnogorski Senat* imao je svoj pečat kojim je ovjeravao svoje dokumente, a nosio je naziv *Mohur vse Černie Gori*.

Povijest i sastav
-----------------

U početku je imenovano 16 crnogorskih senatora, narodnih prvaka, no u siječnju 1832. za predsjednika ovog tijela imenovan je Ivan Vukotić, a za podpredsjednika Matija (Mateja) Vučićević. I Vukotić i Vučićević, premda etnički Crnogorci, bili su ruski državljani. Njegoš ih je kao vladar osobno imenovao te potpisao ukaz o imenovanju Vukotića, Vučićevića i svih drugih senatora.

No, već 1834. Vukotić i Vučićević sukobili su se s Njegošem, tako da su bili smijenjeni. Tek su 1837. izabrani novi predsjednik, Pero Petrović (Njegošev brat), i podpredsjednik, Savo Petrović. Ostali su senatori bili: Stevan Vukotić, Filip Đurašković, Milo Martinović, Andrija Perović, Marko Plamenac, Mihailo Bošković, Todor Božović, Vukale Gađ, Mićo Vukmanović, Božo Đekić, Čoketa Uskoković, Spaho Drekalović.

Tijekom vladavine kneza (knjaza) Danila I. Petrovića brojnost je bila između 9-14 senatora, a *Crnogorski Senat* u tom je razdoblju dobio tajnika. Kako su senatori bili iz raznih crnogorskih plemena, nisu svi stalno bili u prijestolnici Cetinju, već su obično njih trojica ili četvorica obavljali poslove.

Crnogoski Senat djelovao je do ožujka 1879. kada je knez Nikola I. Petrović donio odluku o njegovu ukidanju, jer su umjesto njega osnovana crnogorska ministarstva i *Državni savjet*, a posljednji predsjednik *Crnogorskog Senata*, vojvoda Božo Petrović, postat će prvi predsjednik Ministarskog vijeća.

Predsjednici Crnogorskog Senata
-------------------------------

* Ivan Vukotić (1832. - 1834.)
* Pero Petrović (1837.- 1853.)
* Đorđije Petrović (1853. - 1857.)
* Mirko Petrović (1857. - 1867.)
* Božo Petrović (1867. - 1879.)

Literatura
----------

* *"Crnogorski Senat:Zbornik dokumenata (1857-1879)"*, prired. N. Rajkovic. PODGORICA, CID, 1997.g.
**Todorovo** se nalazi na sjeverozapadu Bosne i Hercegovine u Cazinskoj Krajini. Stari grad Todorovo je nekad bio najeveći grad u Cazinskoj Krajini. Danas na to posjećaju samo ostaci ruševina da je tu nekad bio moćan grad. 

Todorovo se u 16. vijeku zvao Novigrad koji je od 1560. godine prestao da postoji kao Novigrad, kada dobija ime Todor Grad, i potom Todorovo, kako se i danas zove. Ime je dobio po gasovitom junaku Todoru koji je pao u borbi protiv Turaka u odbrani Novigada. Prilikom jednog napada vatra je dospjela da barutene koja je odletjela u zrak zajedno sa Todorom i njegovom porodicom.

Oko 70 godina kasnije Turci su konačno osvojili ovaj kraj koji je ostao poprilično pust. Poslije pada pod Tursku vlast ovaj se kraj vrlo brzo naseljava i postaje okosnica u odbrani Osmanlijskog carstva i daljem osvajanju Austro-ugarske teritorije. U pismu jednog sveštenika iz Kralovaca koji je upućen 20.11. 1641. godine u Beč, spominje se aga Kariman iz Todor Novog pred braće **Hrnjice** iz Velike Kladuše zbog stalnih upada na Austrougrasku teritoriju. Zadnji gopodar Todorava bio je Maše Tabak (M. Tabaković) i njegovi bratići.

Od zidina starog grada napravljena je najstarija škola na ovom području, kao i područna škola u Mrceljima. Da se nazaboravi napomenuti da je Todorovo bio općina prije Velike Kladuše, kao da je u Todorovu osnovana društvena zadruga iz koje je izrasla jedna od najveći firmi na području bivše Jugoslavije Agrokomerc. Mjesna zajednica Todorovo je sa svojih 33,5 kvadratnih kilometara treća po površini u općini sa iznad prosječnom stopom gustinom naseljenosti koja iznosi 164 stanovnika km². 

Prema popisu iz 1991. godine Todorovo je imalo 1.305 domaćinstava u kojima je živjelo 5.480 stanovnika. Todorovska džamija je napravljena sedemdesetih godina i bila to prva džamija na Balkanu sa dva minareta koju je zidao hodža Imamović. 

Mjesnoj zajednici Todorovo pripadaju mjesta Mrcelji, Vejnac, Tod. Čelinja, Tod. Salapnica, Glubovići i Todorovo. 

U Mrceljima postoje više vodenica Mali Mlin, Gornji Mlin, Žljeboja, Dvojače, Mlinarska i još dvije koje se nalaze u privatnim rukama koje su ovom kraju bila dobro došla tako da su mnogi dosljavali iz drugih mjesta. Prije toga uslijedio je masovno iseljavanje u Tursku. U Todorovo je 1985. godine stigao i asfaltni put na svečenom otvaranju govorili su braća Hakija i Hamdija Pozderac. U to vrijeme Todorovo doživljama novi procvat, sa firmom Agrokmerc koja otavara svoje nove pogone i farme kunića, kao i širenje telefonske mreže. Sve se zaustavlja 1987. sa aferom Agrokomerc. 

Nakon rata vrši se asfaltiranje lokanih puteva Todorovo - Mrcelji, Todorovo - Todorova Čelinja, i Todorovo - Golubović. Svako domaćinstvo dobija telefon i gradski vodovod.

Izvori
------

* Arhivirano 2016-05-19 na Wayback Machine-u
**Chaves** je grad i općina od 41,243 stanovnika na sjeveru Portugala u Distriktu Vila Real.

Geografske karakteristike
-------------------------

Chaves se prostire u dolini rijeke Tâmega, svega 8 km od graničnog prelaza sa španjolskom Vila Verde da Raia. 
Od svog administrativnog centra Vile Real je udaljen 66.7 km sjeverno.

Općina Chaves se sastoji od 39 freguesia; Águas Frias, Anelhe, Arcosso, Bobadela, Bustelo, Calvão, Cela, Cimo de Vila de Castanheira, Curalha, Eiras, Ervededo, Faões, Lama de Arcos, Loivos, Madalena, Mairos, Moreiras, Nogueira da Montanha, Oucidres, Oura, Outeiro Seco, Paradela, Povoa de Agrações, Redondelo, Roriz, Samaões, Sanfins, Sanjurge, Santa Cruz - Trindade, 
Santa Leocádia, Santa Maria Maior, Santo António de Monforte, Santo Estêvão, São Julião de Montenegro, São Pedro de Agostém, São Vicente, Seara Velha, Selhariz, Soutelinho da Raia, Soutelo, Travancas, Tronco, Vale de Anta, Vidago, Vila Verde da Raia, Vilar de Nantes , Vilarelho da Raia, Vilarinho das Paranheiras, Vilas Boas, Vilela do Tâmega i Vilela Seca.

Historija
---------

Chaves postoji od Antike, njime su vladali Rimljani, nakon njih Vizigoti pa Mauri sve do 11. vijeka kad im ga je preoteo Alfonso III od Leona.
Tek od 12. vijeka je dio Portugala. 
Kako se nalazio na granici kralj Dinis je naredio da se utvrdi.

U Chavesu se 1253. oženio kralj Afonso III sa nećakinjom Beatriz od Kastilje , on mu je i dodijelio prvu povelju sa pravima 1258.

Novu povelju dobio je od kralja Manuela I 1514. Za vrijeme rata za [[nezavisnost[[ sa Kastiljom kralj João I ga je 
opsjedao 4 mjeseca, dok se nije predao. Nakon tog dan je kao feud generalu Nunu Alvaresu Pereiri, za zasluge u zauzimanju, a on ga je kasnije poklonio svom 
zetu Afonsu, osnivaču Dinastije Bragança, čiji su članovi vladali Chavesom nekoliko vijekova.

Iz tih vremena ostao je Trajanov most (1. vijek) i srednjovjekovni zamak

Danas je poznat kao lječilište sa termama gdje voda izvire sa 73 ºC) i po svinjogojstvu (pršut, kobasice). 
Kao sjeverni ulaz u Portugal važno je raskršće puteva prema Bragi i Bragançi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Chaves Municipality in Vila Real District" (engleski). City Population. Pristupljeno 15.03.2024.
2. 1 2 3  „Chaves" (portugalski). Infopedia. Pristupljeno 15.03.2024.
3. 1 2 3  „História do Concelho" (portugalski). Municipio de Chaves. Pristupljeno 15.03.2024.

Vanjske veze
------------

***Chaves, Portugal*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipio de Chaves* ()
Hala Čair pre rekonstrukcije 2011.
**Sportski centar Čair**, lokalno poznat kao **Hala Čair**, je višenamenska arena (hala) u Nišu, Srbija. Kapacitet je 5.000 mesta za sportske događaje i 6.500 mesta za koncerte. Trenutno je domaći teren košarkaškog kluba Konstantin i rukometnog kluba Železničar.

Rekonstrukcija
--------------

Tokom 2011. izvršena je kompletna rekonstrukcija Hale Čair, ukupna vrednost rekonstrukcije je bila oko 2.5 miliona evra, a završena je krajem septembra 2011. godine. Hala je dobila potpuno novi enterijer, proširen je kapacitet za oko 500 mesta na 5.000, novi sistem klimatizacije, moderna rasveta, rekonstruisane svlačionice, medicinski blok, nove teleskopske tribine, kao i dva velika semafora i čak četiri manja.

Čair nakon rekonstrukcije ispunjava sve uslove EHF-a, tako da je bio domaćin grupe B prve faze Evropskog prvenstva u rukometu 2012. koje se održavalo u Srbiji.

Vidi još
--------

* Stadion Čair

Izvori
------

1. 1 2  Završena „čairska lepotica", www.politika.rs, 22.09.2011.
2. 1 2  Hala Čair na sajtu SC Čaira, Pristupljeno 25. 4. 2013.
3. ↑  Rekonstrukcija Hale Čair, www.niscafe.com, Pristupljeno 25. 4. 2013.
4. ↑  Hala Čair, rekonstrukcija, www.tvarenasport.com Arhivirano 2010-12-08 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 25. 4. 2013.

Spoljašnje veze
---------------

* Službena stranica SC Čaira
* Hala Čair na sajtu SC Čaira
* Podaci o areni Arhivirano 2006-10-23 na Wayback Machine-u
**Guayas** (španjolski: *Rio Guayas*) je rijeka na zapadu Ekvadora duga 93 km.

Hidrologija
-----------

Guayas se formira 5 km uzvodno od [[grada Guayaquila, sutokom rijeka Daule i Babahoyo koje izviru na zapadnim obroncima Anda.
Od tamo teče prema jugu pored Guayaquila do ušća u Zaljev Guayaquil i do Pacifika.

Sliv rijeke ima površinu od 34,500 km², koja se prostire po Provinciji Guayas. Površina sliva odgovara 12,57% nacionalnog teritorija, a stanovništvo koje živi u ovom slivu procjenjuje se na 5,592,025 stanovnika, što predstavlja 39,37% ukupnog nacionalnog stanovništva.

Guayas je plovan i za najnižeg vodostaja za prekooceanske brodove gaza dubokog 7 metara sve do Guayaquila, gdje je širok oko 3 km. Manji riječni brodovi mogu rijekom Babahoya doploviti, za kišne sezone još 140 km uzvodno.

Sliv Guayasa jedno je od najprostranijih i najpristupačnijih plodnih područja Ekvadora, poznat po velikim plantažama banana, glavnog izvoznog proizvoda Ekvadora. 
Tropska klima omogućuje dvije žetve riže, pored tog u slivu se uzgaja i kava, kakaovac i tropsko voće.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Tapia Aldas, Juan Carlos. „*Caracterizacion de la Cuenca del Rio Guayas*" (španjolski). Universidad Nacional de La Plata. Pristupljeno 10.04.2024.
2. 1 2  „*Guayas River*" (engleski). Universidade de Evora. Pristupljeno 10.04.2024.

Vanjske veze
------------

***Guayas (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Guayas River* (na portalu Mapcarta) ()
**Zdravko Dučmelić** (Vinkovci, 1923. – Buenos Aires, 1989.). U rodnom gradu završava srednju školu te na kraju rata bježi u Italiju. U Rimu otkriva svoj slikarski i crtački talent. God. 1947. nalazimo ga kao stipendista OCAU u Madridu, gdje upisuje studij slikarstva u Kraljevskoj akademiji San Fernando. Na njega su utjecali veliki španjolski slikari 19. st. ali i oni prve polovice 20. stoljeća. God. 1949. seli se u Buenos Aires. Zbog zdravstvenih razloga smješta se u gradu Mendozi na podnožju visokih Anda, gdje bude imenovan profesorom na slikarskoj školi Sveučilišta Cuyo. Predavao je sve do umirovljenja god. 1980. Dučmelić pripada u najistaknutije argentinske slikare uopće. Sudjeluje u brojnim zajedničkim i posebnim izložbama u Argentini, ostalim latinskoameričkim zemljama i diljem svijeta. Likovni kritičari iznosili su laskave ocjene o njegovu prepoznatljivu i zapamtljivu stvaralaštvu, nazivajući ga »velikim Dučmelićem«, čiji motivi kao da su stvoreni za »ilustriranje pripovjedaka Luisa Borgesa« (La Nación, Buenos Aires). Nakon dugogodišnjeg izbjeglištva Dučmelić 1983. posjećuje Hrvatsku, gdje izlaže u Zagrebu, Rijeci i Splitu.

Izvori
------

* Gojko Borić: Hrvati u Madridu Arhivirano 2010-12-22 na Wayback Machine-u, Hrvatska revija br. 1/2010.

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s internetskih stranica Matice hrvatske. Vidi dopusnicu Matice hrvatske.
**Vera Vasiljevna Holodnaja** (ruski: ; rođena kao **Vera Vasiljevna Levčenko**; 5. august 1893 - 16. februar 1919) bila je ukrajinska glumica koja se često navodi kao najveća filmska zvijezda u predrevolucionarnom periodu. Kao djevojčica se školovala za balerinu, ali ju je kazališna predstava u kojoj je glumila Vera Komisarževskaja potakla da se posveti glumi. 1910. se udala za popularnog vozača trkaćih automobila Vladimir Holodnija (čiji je brat bio poznati naučnik Nikolaj Holodni), te mu je rodila jednu, a potom usvojila drugu kćer. Na film je došla poslije prvog svjetskog rata Prvo je nastupala u filmovima Vladimira Gardina, a potom u filmovima Aleksandra Hanžonkova. Iako je na početku kopirala stil danske glumice Aste Nielsen, brzo je razvila vlastiti, a poznati zabavljač Aleksandar Vertinski ju je proglasio "kraljicom ekrana". Godine 1918. je za vrijeme građanskog rata iz Moskve pod sovjetskom vlašću zajedno sa nizom svojih kolega došla u Odesu koju su kontrolirali bijeli kontrarevolucionari. Tamo je nakon nekoliko mjeseci umrla, pri čemu službene verzije kao uzrok navode pandemiju španske gripe; s druge strane su se pojavile i alternativne verzije prema kojima je otrovana od strane francuskog izaslanika s kojim je navodno bila u ljubavnoj vezi, a koji je za svoj čin motiv imao u ljubomori ili spoznaji da je bila ubačeni sovjetski agent.

Vanjske veze
------------

* Vera Holodnaja na sajtu IMDb
* () Information on the Vera Kholodnaya monument in Odessa, Ukraine Arhivirano 2016-04-09 na Wayback Machine-u
* () Biography
* () Detailed account of her career
* () Her bio and photographs
Geri Winkler nakon uspona na Vinson - Antarktik 2004. god.
Karta Antarktika
**Vinson** je naziv planinskog masiva na Antarktiku i najvišeg vrha masiva. Masiv je dug oko 21 km. i širok oko 13 km. Dio je planinskog lanca Sentinel koji je dio većeg masiva Ellsworth. 

Masiv je udaljen oko 1.200 kilometara od Južnog pola i nalazi se na početku Antarktičkog poluostrva. Otkrilo ga je američko ratno vazduhoplovstvo 1957. god. Naziv masiva i vrha, koji su od 1. novembra 2006. godine zasebni entiteti, je prema američkom kongresmenu iz države Georgia Carlu Vinsonu, zbog njegove podrške istraživanju područja Antarktika.

S nadmorskom visinom od 4.892 metra (ili 4.897 m.) najviši je vrh na Antarktiku. Prvi uspon na ovaj vrh izvela je američka desetočlana ekspedicija 1966. godine pod vodstvom Nikolasa Klinča. Ekspedicija iz 2001. godine bila je prva koja se uspela na vrh istočnom rutom, a također je obavila i GPS mjerenja visine vrha. Počevši od 2005. god. oko 950 ljudi popelo se na Vinson.

Vinson je jedna od planina koja pripada grupi Sedam vrhova. Zbog toga izaziva pažnju brojnih alpinista tokom čitave godine. Brojne vodičke kompanije dovode ekspedicije alpinista na Vinson, kojima je polazište Čile. Uspon na vrh nije tehnički pretjerano zahtjevan, a neprijatnosti sa vjetrom i niskim temperaturama su uobičajene.
**Kis** (*Kiss*; poljubac) je američki hard-rok bend koji je nastao u Njujorku 1973. Grupa nastupa i snima konstantno od njenog osnivanja. Osnivači Džin Simons (bas-gitara i vokal) i Pol Stenli (ritam-gitara i vokal) su stalni članovi benda. Kis je posebno poznat zbog njihovog bojenja lica, kostima i nastupa koji su obilovali pirotehnikom. Grupa ima više Zlatnih ploča od bilo kog drugog američkog benda i oborila je rekord koji su postavili Bitlsi.

Koreni Kisa vode do Viked Lestera, njujorškog rokenrol benda koji su vodili osnivači Džin Simons i Pol Stenli. Simons (pravo ime Čejm Vic, rođen u Haifi, Izrael 25. avgusta 1949) i Stenli (pravo ime Stenli Harvi Ejsen rođen u Kvinsu, grad Njujork 20. januara 1952) su otpustili druge članove grupe Viked Lestera 1972. nakon što je Epik Rekords odbio album koji je snimila grupa.

Krajem 1972. Simons je primetio oglas u časopisu *Roling Ston* koji je postavio Piter Kris, bubnjar "željan da uradi bilo šta". Kris (rođen kao Piter Kriskula 20. decembra 1945. u Bruklinu, Njujork) je došao na audiciju i pridružio se Viked Lesteru, koji je sada trio. U januaru 1973, grupi je pridružen vodeći gitarista Pol "Ejs" Freli (rođen 27. aprila 1953. u Bronksu, Njujork) nakon što je grupa bila impresionirana njegovom audicijom. Tog meseca, ime Viked Lester je odbačeno i grupa je postala Kiss.

Stenli je zaslužan za smišljanje imena i loga, dok je Freli došao na ideju da slova "SS" izgledaju kao munje, jer je rekao da to izgleda kul. Ispostavilo se da su slova slična oznakama nacističkih SS trupa ili Vafen-SS, simbolu koji je danas zabranjeno prikazivati u Nemačkoj. Zato su u Nemačkoj svi albumi i roba grupe koristili izmenjenu verziju loga, u kome "SS" liči na obrnuto "ZZ".

Eksterni linkovi
----------------

***Kiss (bend)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official websites of:
	+ Kiss
	+ Peter Criss
	+ Bruce Kulick Arhivirano 2008-01-31 na Wayback Machine-u
	+ Gene Simmons
	+ Paul Stanley
	+ Eric Singer Arhivirano 2008-01-02 na Wayback Machine-u
	+ Tommy Thayer
* Snopes.com pages on:
	+ Kiss
	+ Gene Simmons' tongue
*Spomenik multikulturalizmu*, djelo Francesca Perillija (Toronto, Kanada). Četiri jednaka spomenika nalaze se u sljedećim gradovima: Buffalo City, Južna Afrika; Changchun, Kina; Sarajevo, Bosna i Hercegovina i Sydney, Australija.
**Multikulturalizam** je ideologija koja potiče na institucionalizaciju zajednica koje imaju mnoge kulture. U suštini to se odnosi na demografsku sliku nekog mjesta, i to na organizaciji školstva, susjedstva, gradova, i nacija.

U političkom kontekstu, ovaj pojam se koristi na razne načine, s jedne strane traži se jednakost između raznih kultura unutar jednog društva, do poticanja čuvanja raznolikosti kultura.

Multikulturalizam je u kontrastu sa kulturnom asimilacijom i obično se naziva "salatnom zdjelom" za razliku od "kotla za taljenje"

Povezano
--------

* Višenarodna država
* Bratstvo i jedinstvo
* Višejezičnost

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Anne-Marie Mooney Cotter, Culture clash: an international legal perspective on ethnic discrimination,  , 28 February 2011, Ashgate Publishing, Ltd.isbn: 978-1-4094-1936-5, strana 13
4. ↑   , strana 31, Guide to Western Canada