recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
| Dio serije članaka na temu
Hrišćanstvo
Christian crossKršćanstvo |
| --- |
| **Isus Hristos**
Rođenje · Krštenje · Učenje
Smrt · Uskrsnuće
**Osnove**
Apostoli · Evanđelje · Crkva
**Historija**
Rano kršćanstvo · Oci · Sabori
Ikonoklazam · Šizma · Križari
Reformacija · Ekumenizam
**Tradicije**

| Istočne |
| --- |
| Pravoslavlje · Drevnoistočne crkve · Sirijsko hrišćanstvo · Asirska crkva |

| Zapadne |
| --- |
| Rimokatolici · Luterani · Reformisti · Anglikanci · Anabaptisti · Baptisti · Menoniti · Metodisti · Adventisti · Svetosti · Pentekostalci · Envagelici · Fundamentalisti · Liberali |

| Netrinitarne |
| --- |
| Jehovini svjedoci · Pokret Svetaca Posljednjih dana · Unitarijanizam · Hristadelfijanci ·  |

**Teologija**
Stvaranje · Pad · Grijeh · Sud
Spasenje · Carstvo · Hristologija
Trojstvo (Otac, Sin, Sveti duh)
**Biblija**
Stari zavjet · Novi zavjet
Knjige · Kanon · Apokrifi
Ova kutijica: pogledaj • razgovor • uredi |

*Za drugo značenje vidi Grkokatolicizam.*
**Grčka katolička crkva** ili **grčka vizantinska katolička crkva** (gr. *Ελληνόρρυθμη Καθολική Εκκλησία*) je posebna crkva unutar Katoličke crkve koja koristi vizantijski liturgijski obred i grčki jezik bogosluženja. Njeni članovi su uglavnom sa područja današnje Grčke i Turske.

Istorijat
---------

Prva crkva za grčke katolike koji su sledili vizantijski obred je sagrađena u selu Malgara u Trakiji 1880. Pre kraja devetnaestog veka, izgrađena su još dve takve crkve, jedna u Carigradu, druga u Halkedonu.

Godine 1907. grčki sveštenik Isaias Papadopulos, koji je sagradio crkvu u Trakiji, imenovan je generalnim vikarom grčkih katolika u okviru apostolske delegacije Carigrada, a 1911. je dobio episkopsko posvećenje i postavljen je na čelo novoosnovane crkve, koja je ubrzo postala Egzarhija. 

Usled sukoba između Grčke i Turske posle Prvog svetskog rata, grčki katolici iz male Azije i Carigrada su emigrirali u Grčku, među njima i njihov episkop koji je prešao u Atinu. Danas je veoma mali broj pripadnika Grčke katoličke crkve u Turskoj, a gotovo da ni jedan sveštenik nije ostao.

Grčka katolička crkva vizantijskog obreda u Grčkoj broji oko 5.000 pripadnika.

Vidi još
--------

* Grkokatoličanstvo
* Istočne katoličke crkve

Izvori
------

1. ↑  „Religious Freedom in Greece (September2002)" (RTF). *Greek Helsinki Monitor Minority Rights Group - Greece*. Arhivirano iz originala na datum 2007-09-29. Pristupljeno 15. 9. 2007.

***Grčka katolička crkva*** na Wikimedijinoj ostavi
**Australijska antarktička teritorija** (engleski. *Australian Antarctic Territory*, akronim: **AAT**) je vanjski australski teritoriji na Antarktici.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Australijska antarktička teritorija* ima ukupnu površinu od 5 950 000 km² i niti jednog stalnog stanovnika, osim povremenih istraživača po naučnim bazama čiji se broj kreće oko 1 000.

*Australijska antarktička teritorija* je fizički podjeljena na dva dijela; veći **Zapadni sektor** koji ima 5 950 000 km². On se prostire između 45 ° i 136° geografske dužine i **Istočnog sektora** između 142° - 160° geografske dužine, koji je manji, ima svega 0.90 km². Između ta dva sektora prostire se jezičac francuske Adeline zemlje.

Baza Davis
Najviši vrh *Argus Dome* visok 4 093 m nalazi se u *Zapadnom sektoru*, u *Istočnog sektora* je najviša *Planina McClintock* (3 492 m).

Historija
---------

Velika Britanija anektirala je Viktorijinu zemlju 9. januara 1841. a nakon tog i Enderbijevu zemlju tokom 1930. ali je već 1933. sva svoja prava prenijela na Australiju, predavši joj prostor između 45° i 160° geografske dužine.

Spor oko Adeline zemlje sa Francuskom rješen je 1938. tako da je ona postala Francuska. Svoju prvu istraživačku stanicu - *Mawson* Australija je osnovala 13. februara 1954. na Enderbijevoj zemlji.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Australian Antarctic Territory*" (engleski). Australian Government. Arhivirano iz originala na datum 2012-07-22. Pristupljeno 25. 01. 2013.

Vanjske veze
------------

***Australijska antarktička teritorija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Australian Antarctic Territory* na portalu Australian Government Arhivirano 2012-07-22 na Wayback Machine-u ()

| * p
* r
* u
Države i teritorije Australije |
| --- |
| Države imatične teritorije | Teritorija glavnog grada Australije • Novi Južni Wales • Sjeverna teritorija • Queensland • Južna Australija • Tasmania • Victoria • Zapadna Australija • Teritorija Jervis Bay | Zastava Australije |
| Vanjske teritorije | Otoci Ashmore i Cartier • Australijska Antarktička Teritorija • Božićni Otok • Kokosovi (Keeling) Otoci • Otoci Koraljnog Mora • Otok Heard i Otoci McDonald • Otok Norfolk  |


  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Virus **hepatitisa B** veoma otporan i ima ga dovoljno i u nevidljivoj količini krvi (jedan mikrolitar) za prenošenje zaraženom iglom. Postoji zaštita i u obliku seruma i u obliku vakcine protiv hepatitisa B. Kad je u pitanju hepatitis B, veliki broj novoobolelih se zarazio seksualnim putem.

Akutni hepatitis B prelazi u hronični u oko pet odsto odraslih osoba i dece starije od 12 godina. Kod dece koja ga dobijaju na rođenju od majke koja je nosilac virusa, izgledi za prelazak u hronični je y 90 odsto slučajeva. Kod dece koja dobiju hepatitis B u uzrastu do pet godina, učestalost prerasta u hroničnu infekciju u 50 odsto slučajeva. Prelazak u hroničnu infekciju je češći kod muškaraca, kod osoba na hroničnoj hemodijalizi, kod dijabetičara, alkoholičara, osoba sa imunodeficijencijom, sa malignim oboljenjima. Smrtnost od hepatitisa B u akutnoj fazi iznosi jedan od-sto. U hroničnoj fazi hepatitisa B uzrok smrti su posledice: ciroza jetre i primarni karcinom jetre koji se razvijaju obično posle 10 do 20 i više godina od akutne faze bolesti. Cirozu jetre dobija 20-30 odsto bolesnika, a primarni karcinom oko pet odsto. Karcinom jetre obično dolazi na već formiranu cirozu jetre i peti je po učestalosti u svetu.

Dovoljno je da minimalna količina krvi, koja se ne vidi golim okom, kapne na sto i virus ostaje u životu nedelju, pa ponekad i do mesec dana i time predstavlja potencijalnu opasnost za nekoga ko ima povredu na koži. Međutim, virus može proći i kroz sluzokožu.

Virus B se prenosi lakše i on je mnogo otporniji od virusa C. Potrebni su dobro sterilisani instrumenti jer virus B ne ubija temperatura kuvanja od 100 stepeni već temperatura suve Sterilizacija (mikrobiologija) od 160 do 180 stepeni u trajanju od 1 do 2 sata. Instrumente koji ne mogu da se podvrgnu temperaturi treba podvrgnuti sredstvima koja ubijaju ove viruse (formaldehid).

Svetska zdravstvena organizacija dala je preporuku da se s iskorenjivanjem ove bolesti počne još 1991. godine (vakcinacijom svih novorođenih beba), vakcinacijom dece stare do 12 godina i svih rizičnih grupa.

Literatura
----------

* HEPATITIS: Pritajeni ubica. Milena Božić, infektolog i pedijatar, redovni profesor Medicinskog fakulteta Univerziteta u Beogradu i Milena Jauković, hirurg u Urgentnom centru.

Spoljašnje veze
---------------

***Hepatitis B*** na Wikimedijinoj ostavi
Ovo je članak o hrvatskom nogometašu.  Za druge osobe s istim imenom, v. Nikola Babić.  

**Nikola Babić** (Sveti Juraj, Senj, 5. prosinca 1905. - Zagreb, 25. listopada 1974.), bio je hrvatski nogometaš, nogometni reprezentativac. Brat je Dragutina Babića, hrvatskog nogometaša, također nogometnog reprezentativca. 
Igrao je u napadu, a u starijoj dobi je igrao na krilu ili na mjestu centarhalfa. Po struci je bio veterinar.

Igračka karijera
----------------

### Klupska karijera

Igrao je veći dio karijere za zagrebački HAŠK, Građanski, austrijski Rapid iz Beča. Kad se vratio iz Austrije, opet je zaigrao za matični HAŠK gdje je bio kapetanom momčadi. Pretkraj karijere igrao je za zagrebačku Concordiju. Za reprezentaciju je zaigrao prvi put protiv Turske 8. travnja 1928. a zadnju protiv Portugala 3. svibnja 1932. godine. Za jugoslavensku B reprezentaciju je zaigrao zajedno s bratom Dragutinom. 

S zagrebačkim Građanskim je u sezoni 1928. osvojio naslov državnog prvaka.

Izvori
------

1. ↑  RSSSF Yugoslavia National Team List of Results 1920-1929
2. ↑  RSSSF Yugoslavia National Team List of Results 1930-1939
**Tomislav Bušić** (Imotski, 2. veljače 1986.), je hrvatski nogometaš.

Podrijetlom je iz BiH, živio u okolici Imotskog, a kao mlad igrao je u Vinjanima. Nakon Vinjana ostvaruje transfer u NK Mladost iz Prološca. Uspješna sezona u Mladosti privukla je pozornost skauta većih klubova. Kao 13-godišnjaka zapazili su ga Hajdukovi skauti Vilson Džoni i Dražen Mužinić. Od tada je igrao u omladinskom pogonu splitskog kluba, gdje je imao vrlo zapažene rezultate, a pri odabiru sljedećeg kluba birao je između Hajduka i Dinama. Zanimljivo je da je uvijek igrao na poziciji centarfora i nikad ni na jednoj drugoj. Isticao se sjajom snalažljivošću i postavljanjem, te osjećajem za gol, a najveća mu je boljka brzina. Uzor mu je nizozemski napadač Ruud van Nistelrooij.

Nakon jedne šampionske sezone u juniorima prebačen je u seniorsku momčad Hajduka pod vodstvom Blaža Sliškovića, nakon velikog Hajdukova neuspjeha u Ligi prvaka protiv Shelbournea. Već na svojoj drugoj utakmici protiv Kamen Ingrada bio je dvostruki strijelac. Nakon što je ušao u prvu momčad Hajduka pod vodstvom munjevito je napredovao te postao najmlađi igrač koji je riješio vječni derbi Hajduka i Dinama (zabivši gol u 89. minuti za 1:0 na Poljudu). U sezoni 2004./05. postiže 11 pogodaka za svoj klub.

Sljedeće sezone zabio je tek 4 prvenstvena gola zbog učestalih ozljeda, pogotovo ozljede stopala zbog koje je pauzirao praktički cijeli drugi dio sezone.

Narednu je sezonu otvorio pogotkom u 1. kolu, te s 2 pogotka u prijateljskoj utakmici mlade reprezetacije protiv BiH nagovijestio povratak u formu. Nakon toga uslijedio je lagani pad, također ga je i izbornik mlade reprezentacije Dražen Ladić prestao zvati, no, sve do pred kraj jesenskog dijela sezone kada se dobrim igrama učvrstio u prvih 11 i počeo postizati pogotke. U međuvremenu ga je *na zub* uzela istočna tribina poljudskog stadiona, no, ubrzo je došlo do pomirbe. Pratili su ga nizozemski prvoligaši Vitesse Arnhem i Willem II, ali je ostao u Hajduku do daljnjega, te vrlo dobrim igrama držao mjesto prvotimca koje mu je izmaklo tek radi ponavljanja relativno čestih ozljeda.

Na ljeto 2007. potpisao je novi ugovor, te na jednu godinu otišao na posudbu u ukrajinskog prvaka Dinama Kijev u zamjenu za posudbu Florina Cernata u Hajduk. Tamo stagnira, zaigravši tek dva puta za rezervnu postavu kluba, te na zimu raskida ugovor i vraća se u matični klub. Polusezonu nakon povratka ulazi uglavnom s klupe i ne bilježi niti jedan pogodak.   

Ni naredne sezone nije se uspio vratiti u nekdašnju formu, potvrdivši pogrešku odlaska u Kijev. Ulazi rijetko u igru, a na njegovoj poziciji prednost dobivaju Nikola Kalinić, Senijad Ibričić i Mirko Oremuš. 

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 86 | 28 |
| Kup | 18 | 4 |
| Superkup | 1 | 0 |
| Međunarodne | 3 | 1 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **108** | **33**
 |
| Prijateljske | 70 | 13 |
| ***Sveukupno*** | **178** | **46** |

Prva mu je službena utakmica protiv Međimurja 8. kolovoza 2004.

Izvori
------

1. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk
**Eugen Emil Plazzeriano** (Plazeriano, Placeriano, Placerijano) (Zagreb, 3. prosinca 1897.1903. – Zagreb, 1952./6. studenoga 1972.) bio je hrvatski nogometaš, nogometni reprezentativac. Igrao je u napadu.

Igračka karijera
----------------

### Klupska karijera

Igrao je za zagrebački klub HAŠK. 

S HAŠK-om je osvojio Prvenstvo Zagrebačkog nogometnog podsaveza 1921./22..

### Reprezentativna karijera

Za reprezentaciju je zaigrao prvi i jedini put 26. svibnja 1924. protiv Urugvaja na olimpijskom turniru. Ta je utakmica završila 7:0 za Urugvaj. To je bilo na OI 1924. u Parizu, gdje je odigrao tu utakmicu. Od hrvatskih nogometaša s njim su bili u izabranom sastavu Dragutin Babić, Stjepan Bocak, Artur Dubravčić, Dragutin Friedrich, Andrija Kujundžić, Antun Pavleković, Alfons Pažur, Adolf Percl, Dragutin Vragović, Dragutin Vrđuka, Branko Zinaja, Emil Perška, Eugen Dasović, Slavin Cindrić, Janko Rodin, Marijan Marjanović, Rudolf Rupec, Stjepan Vrbančić i Vladimir Vinek.

Izvori
------

1. 1 2  FIFA.com Eugen Plazzeriano
2. 1 2 3 4  Sports-reference.com Emil Plazzeriano
3. 1 2 3 4 5  Nogometni leksikon Eugen Plazzeriano
4. ↑  RSSSF Yugoslavia National Team List of Results 1920-1929
**Marino Biliškov** (Split, 17. ožujka 1976.), hrvatski nogometaš.

U Hajduku je počeo igrati već sa 7 godina, no, kasnije je proglašen netalentiranim pa je otišao igrati za neke lokalne niželigaše. Tek ga je s 22 godine Hajdukov skaut Dražen Mužinić vratio iz Uskoka u matični klub. Međutim, nije se dugo zadržao. Već nakon jedne sezone potpisuje za njemačkog prvoligaša Wolfsburg za poveću odštetu od oko 900.000 €. 

U zelenom dresu provodi narednih 6 godina odigravši preko 100 utakmica. Posljednju je sezonu odigrao samo 9, te odmah potom napustio klub otišavši u redove Duisburga. Od tad počinje češće mijenjati klubove, pa je već nagodinu u Grčkoj, točnije, Iraklisu. Prije Iraklisa aktualan je bio povratak u Split, međutim, putujući na utakmicu svjetskog prvenstva između Hrvatske i Brazila u Berlinu, doživio je prometnu nesreću zajedno sa splitskim ugostiteljem Dinom Petrinovićem koji, nažalost, poslije sudara pogiba. Biliškov se tek nakon dužeg vremena uspio oporaviti, ali je zbog tog dugog oporavka odbio dolazak u Hajduk. 

Otišao je, dakle, u Grčku koju napušta sezonu poslije vrativši se u Njemačku, ovaj put 2. ligu gdje nastupa za Greuther Fürth.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 26 | 2 |
| Kup | 5 | 0 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 2 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **33** | **2**
 |
| Prijateljske | 34 | 3 |
| ***Sveukupno*** | **67** | **5** |

Biliškov prvi službeni nastup ima za prvenstvo Hrvatske protiv Mladosti 127 u Splitu koju je Hajduk dobio s 3:0 pogocima legendarnog Popaja koji je ušao kao zamjena K. Vuliću.

Biliškov je zabio dva prvenstvena zgoditka, i to prvi ali pobjednički Osijeku u Splitu, koju je ovim pogotkom Hajduk dobio s 2:1 (1. gol zabio je Vučko). Svoj drugi gol dao Rijeci na Kantridi, ovaj puta izjednačujući, završilo je s 3:3. Prva dva gola dali su Baturina i Vučko.

Izvori
------

1. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk
Marko Kostrenčić
**Marko Kostrenčić** (Zagreb, 21. ožujka 1884. - Zagreb 19. svibnja 1976.) bio je hrvatski pravnik, povjesničar i političar.

Životopis
---------

Marko Kostrenčić rodio se u Zagrebu 1884. godine. Doktorirao je u Zagrebu 1908. godine. Bio je prvi profesor pravne povijesti u Zagrebu 1912.-1937. i kasnije 1945.-1955. Kao sveučilišni profesor predavao je nacionalnu povijest na zagrebačkom Pravnom fakultetu. Obnašao je dužnost dekana Pravnog fakulteta 1917.-1918. i rektora Sveučilišta u Zagrebu 1949.-1950. Bio je redoviti član JAZU od 1921. godine. Sljedbenik jugoslavenskog integralizma i monarhije,[*nedostaje referenca*] obnašao je dužnost ministra socijalne politike 1931.-1932. te bio Ban Savske banovine 1934.-1936. Za vrijeme Drugog svjetskog rata od 1941.-1942. bio je interniran u logoru Stara Gradiška. Urednik Enciklopedije Jugoslavije i drugih leksikografskih publikacija. Značajni su njegovi radovi koji se odnose na izvore hrvatskog prava u srednjem vijeku.

Športski djelatnik
------------------

Jedan je od utemeljitelja HAŠK-a. Kao nogometaš HAŠK-a bio je sudionikom prve javne nogometne utakmice u Zagrebu.

Djela
-----

* *Hrvatska pravna povijest*, 1919.
* *Vinodolski zakon*, 1923.
* *Postanak dalmatinskih sredovječnih gradova*, 1929.
* *Fides publica (javna vera) u pravnoj istoriji Srba i Hrvata do kraja XV. veka*, 1930.
* *Nacrt historije hrvatske države i hrvatskog prava*, 1956.
* *Historiografija danas*, 1976.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  Proleksis enciklopedija: Kostrenčić, Marko[*mrtav link*], preuzeto 21. siječnja 2012.

* H.A.Š.K. 1903-1993 – HRVATSKI AKADEMSKI ŠPORTSKI KLUB, Zagreb, 1993. str. 5 i 43
*
**Mihajlo Mujdrica** je bio hrvatski nogometaš.

Igračka karijera
----------------

### Klupska karijera

Igrao je za zagrebački klub HAŠK s kojim je bio jesenski prvak prvenstva Hrvatske i Slavonije sezone 1912./13. a suigrači su mu bili Vladimir Šuput, Hugo Kuderna, Ivan Banfić, Oto Behrman, Ivan Lipovšćak, Leo Gollob, Dragan Kastl, Dragutin Štancl, Janko Justin, Tomo Hombauer.

S HAŠK-om je osvojio Prvenstvo Zagrebačkog nogometnog podsaveza 1921./22. a suigrači su mu bili Ivan Benković, Eugen Dasović, Flick, Dragutin Friedrich, Krešimir Friedrich, Nikola Grdenić, Kinšer, Mirko Križ, Eugen Plazzeriano, Ivan Šojat, Stjepan Šterk, Vladimir Vinek, Stjepan Vrbančić, Egon Wasserlauf, Zebić, Dušan Zinaja, Vjekoslav Župančić.

Izvan nogometa
--------------

Kada je 1919. osnovan Gospodarsko-šumarski fakultet na zagrebačkom sveučilištu, zagrebački su akademci ondje nastavili studij. Drugu generaciju koja je završila taj fakultet činili su uz ostale Borislav Kovačić (poslije najstariji šumar u Hrvatskoj), Mijo Korošec, Mihajlo Mujdrica, Zvonimir Pere, Ivan Smilaj te kasniji operni pjevač Nikola Cvejić.

Izvori
------

1. ↑  Šumarski list
**Ivo Jerolimov**, stariji, iz Preka)) Hajdukov centarhalf iz šezdesetih godina 20. stoljeća. Igrao je u generaciji sa najvećim Hajdukovim legendama kao što su Z. Bego, Cuzzi, Nadoveza, Žaja, Hlevnjak i drugi. 

Prvi službeni nastup ima protiv Novog Sada u Novom Sadu 1. rujna 1963. koja je završila sa 0:4 pogocima Hlevnjaka (2), Ankovića i Z. Bege. Za Hajduk je od 1963-1965 odigrao ukupno 39 utakmica od čega 10 prvenstvenih, 3 za Kup i ostale prijateljske na kojima je dao 5 golova. Nakon hajduka igra i za NK Split, nas poziciji zadnji vezni.

Ivo Jerolimov otac je preškog načelnika Ante Jerolimova. Njegov imenjak Ivo Jerolimov (mlađi), također je iz Preka.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 10 | 0 |
| Kup | 3 | 0 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 0 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **13** | **0**
 |
| Prijateljske | 26 | 5 |
| ***Sveukupno*** | **39** | **5** |

Izvori
------

1. ↑  Zadarski List
2. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk
**Mirko Oremuš** (Split, 6. rujna 1988.), hrvatski nogometaš koji trenutačno igra za HNK Hajduk Split.

U mladim kategorijama splitskog Hajduka igrao je više pozicija, većinom lijevog ili desnog braniča, te krilo. Treneri su ga, međutim, znali stavljati i na poziciju napadača. Za seniore je prvi put zaigrao 2. rujna 2007. u Koprivnici protiv Slaven Belupa. Nakon ulaska u 75. minuti, već 3 minute kasnije postiže svoj prvijenac za remi 2:2.

Ipak, iako je trenirao sa prvom momčadi više nije dobio ni minute šanse, te na zimu biva otpisan i po raskidu ugovora odlazi u Novalju. Nakon uspješne polusezone u trećoj ligi, novi ga trener, Goran Vučević, vraća u matični klub. Isprva igra relativno malo, no, nakon zapaženih partija u gostima protiv Croatije Sesveta i Slaven Belupa (gdje sa 2 gola preokreće vodstvo domaće momčadi) postaje prva zamjena napadačima i krilnim veznim, te se na proljeće očekuje njegov proboj među prvotimce.

Izvori
------

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 96 | 7 |
| Kup | 16 | 2 |
| Superkup | 1 | 0 |
| Međunarodne | 16 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **129** | **9**
 |
| Prijateljske | 51 | 11 |
| ***Sveukupno*** | **180** | **20** |

1. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk

### Vanjske poveznice

* Nogometni-magazin: statistika
**Šime Žuvić** je bio predratni nogometaš RNK Split.

Igračka karijera
----------------

Šime Žuvić je igrao za Splita krajem 20-ih i tijekom 30-ih godina 20.stoljeća. Nastupao je u tadašnjoj poznatoj momčadi koja se 1934. kvalificirala u ondašnju *Nacionalnu ligu*, kako se u to vrijeme nazivao prvoligaški rang natjecanja. Ipak, zbog teških spletki u ondašnjem nogometnom savezu, Splitu je onemogućeno sudjelovanje u već izborenom prvoligaškom društvu.  
Te sezone, u odlučujućoj utakmici u Apatinu protiv nogometnog kluba *Tri zvijezde*, postigao je pogodak, ali mu ga je pristrani sudac poništio.

### Zgode iz igračkih dana

Žuvić je jednom - na pitanje novinara koji mu je događaj ostao u sjećanju dok je bio igrač - izjavio da mu je u najljepšem sjećanju ostala prijateljska utakmica između *Radničkog sportskog kluba Hajduk* iz Sarajeva i Splita. Utakmica je odigrana na osvijetljenom igralištu pred nekoliko tisuća Sarajlija.

Izvori
------

1. ↑   Mario Garber - "Crveni Split"; članak "Nesuđeni prvoligaš", stranica 57.
2. ↑   List "Split", broj 8; članak "Treći put u I. ligi", stranica 4.
3. ↑   List "Split", broj 2; članak "Sedam pitanja predratnim igračima", stranica 2.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Šime Žuvić** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Ivo Bego** (Split, 23. veljače 1937.), jedan od legendarnih Hajdukovih igrača. Za bili dres nastupao je od 1955. do 1965. i odigrao 253 utakmice, te postigao 14 pogodaka.

Osvojio je Prvenstvo 1955. Obrambeni igrač, poznat po oštrini i hrabrosti. Većinu utakmica odigrao je kao lijevi ili desni bek, ali je na početku karijere u Hajduku igrao centarfora, a u prvu momčad ubacio ga je trener Aleksandar Tomašević koji je naslijedio Jozu Matošića.

Zbog svoje oštrine bio je na glasu kao *"cipadur"*, a dvojicu igrača na jednoj utakmici sa Dinamom poslao je sa terena pravo u bolnicu, bili su to Ilijas Pašić (dinamovo krilo) koji je nesretno naletio na njegovu kopačku, i za šta je bio sam kriv, a drugi je Mirko Stojanović, rezervni golman koji je odmah nakon toga Ivu počeo nazivati ubojicom, na što je ovaj odgovorio nokautom pa je Stojanović završio u bolnici sa manjim potresoom mozga. 

Ivo Bego je nakon igračke karijere ostao i dalje veliki zaljubljenik u Hajduk. U listopadu 2011. preživio je srčani udar, a tri mjeseca kasnije odlazi čistiti snijeg na Poljud. 2012. godine proslavio je svoj 75 rođendan. Dvojica njegove braće su također hajdukovci Boran zvan Kubala i Zvonko.

Statistika u Hajduku
--------------------

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 91 | 0 |
| Kup | 10 | 2 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 5 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **106** | **2**
 |
| Prijateljske | 147 | 12 |
| ***Sveukupno*** | **253** | **14** |

Golovi Ive Bege
---------------

Ivo Bego za Hajduk je odigrao 253 utakmice izabio 14 golova, od čega 2 zgoditka na utakmicama za kup. Svoj prvi zgoditak daje još na svom prvom službenom nastupu 13. rujna 1955, bila je to Kup utakmica (osmina finala) sa Budućnosti u Splitu kada nastupa u početnom sastavu, a Hajduk ju je dobio sa 4:2 pogodima I. Bege, Vukasa, Vidoševića i jednog autogola.

Drugi zgoditak dao je Zagrebu za četvrtinu finala 2. listopada iste godine, a završilo je sa 3:0, ostala dva gola dao je Žanetić.

Privatni život
--------------

Ivo Bego kao igrač od svojih kolega dobio je nadimak *Pule*, zbog svojih dugačkih nogu. Oženjen je suprugom Biserkom i ima dvoje djece, Katu i Vinka, koje je nazvao prema svojim roditeljima. Po struci je pismoslikar, a ima i završenu srednju Poljoprivrednu školu u Kaštelima, te do umirovljenja sa ostalom braćom drži otvoren obrt

Ivo Bego navodi da nikada neće prežaliti dva poništena gola protiv Crvene zvezde, jer je prema sučevoj izjavi dva puta pokosio i Hajdukove i Zvezdine igrače što su prema njemu bili faulovi.

Begine izjave
-------------

 *"Volin Zagreb, ali - ne volin Dinama! Za mene postoji sam Hajduk."* 

* *"Dinamu želin da izgubi svaku utakmicu: i u Hrvatskoj i u Evropi!"*.
* *"Nije mi bilo mrsko kad je Dinamo ispada iz Lige prvaka!"*

Povezani članci o braći Bego
----------------------------

* Boran Bego
* Zvonko Bego

Izvori
------

1. ↑  Ivo Bego proslavio 75. rođendan[*mrtav link*]
2. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk
**Mihovil Borovčić Kurir** (Split, 29. rujna 1896. - Split, 22. siječnja 1980.) je bivši hrvatski nogometaš i športski dužnosnik.

Kao član prvog naraštaja igrača splitskog Hajduka nastupao je od 1914. do 1928. godine u 282 utakmice i postigao, uglavnom glavom, 38 zgoditaka (17 na službenim utakmicama). S Hajdukom je osvojio prvi naslov prvaka 1927. godine. Od tih 282 utakmice 62 su bile službene, i to 15 prvenstvenih sa (4 gola), 6 za kup bez golova, dva europska natjecanja i 39 u splitskom podsavezu s 13 golova. Odigrao je i 220 prijateljskih utakmica i dao 21 gol.

Za reprezentaciju Jugoslavije odigrao je 2 utakmice: u Zagrebu s Austrijom (1:4) i Čehoslovačkom (0:2).

Njegova prva službena utakmica bila je protiv Borca iz Splita koju je Hajduk dobio s 8:0, bila je to prva službena utakmica hajduka koja se odigrala 28 ožujka 1920. Na njoj su uz njega nastupili i Kaliterna (branka), Dujmović, Prokeš, Tagliafero, Gazdić, Šitić, Righi, Pilić, Hochmann i Machiedo. Gazdić je na njoj zabio 4 gola, a ostala 4 su dali Machiedo 2 i po 1 Pilić i Hochmann.

Nakon prestanka aktivnog igranja nogometa bio je član uprave Hajduka.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 15 | 4 |
| Kup | 6 | 0 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 2 | 0 |
| Splitski podsavez | 39 | 13 |
| **Ukupno** | **62** | **17**
 |
| Prijateljske | 220 | 21 |
| ***Sveukupno*** | **282** | **38** |

Prvi službeni nastup bila mu je i prva službena prvenstvena utakmica Hajduka koja se odigrala u Splitu protiv splitskog Borca 28. ožujka 1920. Uz njega su igrali i Luka Kaliterna na vratima, Petar Dujmović, Josip Prokeš, Frane Tagliaferro, Mario Righi, Božidar Šitić, Mihovil Pilić, Ernest Hochmann, Nikola Gazdić i Mirko mMchiedo. Gazdić je na njoj zabio 4 gola, Machiedo 2, i po jedan Pilić i Hochmann.

Od 4 prvenstvena zgoditka prvi je zabio SAŠK-u u Sarajevu 2. rujna 1923 (Hajduk ju je izgubio s 4:3). Bila je to prva Hajdukova prvenstvena utakmica koje je započelo 1923. godine. Ostala dva strijelca koji su se tako našli na listi prvih Hajdukovih prvenstvenih strijelaca bili su Bohata i Machiedo. Drugi zgoditak dao je iduće 1924. godine Građanskom u Splitu. Tu je utakmicu Hajduk dobio s 5:0, ostali strijelci bili su M. Bonačić, A. Bonačić, Š. Poduje i Benčić. Treći zgoditak pao je 19. lipnja 1927 HAŠK-u (Hajduk ju je dobio sa 0:4). Posljednji 4. zgoditak dao je BSK-u 5. kolovoza 1928. i nju je Hajduk dobio sa 7:0.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  Borovčić Kurir Mihovil
2. ↑  enciklopedija.lzmk.hr
3. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk
Dario Marinović (Dubrovnik, 24. svibnja 1990.), hrvatski je igrač malog nogometa i standardni je član hrvatske malonogometne reprezentacije i splitskog MNK Brodosplit Inženjering.

Životopis
---------

Dario Marinović je u počecima karijere trenirao veliki nogomet u dubrovačkom nogometnom klubu GOŠK. Već je kao junior pokazao veliki talent pa je nastupao za seniorsku momčad matičnog kluba, zbog čega je privukao pozornost stručnog stožera prvoligaša HNK Šibenika. NK GOŠK je tražio preveliku odštetu koju HNK Šibenik nije bio spreman platiti. Transfer je propao a Marinović je u znak prosvjeda odbio nastupati za matični klub, zbog čega je bio suspendiran na šest mjeseci. Paralelno s velikim nogometom Dario je igrao i mali nogomet te nastupao za dubrovačkog malonogometnog prvoligaša MNK Square, a za vrijeme suspenzije u potpunosti se posvetio malom nogometu. Od 2009 godine potpisao je ugovor s malonogometnim klubom MNK Nacional, a 2010. godine je potpisao ugovor s MNK Brodosplit Inženjering. Vrlo brzo je napredovao do jednog od nositelja igre Hrvatske malonogometne reprezentacije i MNK Brodosplit Inženjering za koji trenutno nastupa. Dosad je nastupio u 37 utakmica Hrvatske malonogometne reprezentacije i postigao 21 pogodak.

Vanjske poveznice
-----------------

* UEFA - profil ()

Izvori
------

1. 1 2  HNS - statistika i nastupi Preuzeto 2. veljače 2012.
2. ↑  Sportske - Dario Marinović Arhivirano 2016-03-06 na Wayback Machine-u Preuzeto 2. veljače 2012.
Ne poistovijećivati sa Astrobiologija.
Biljke i astronaut na Međunarodnoj svemirskoj stanici
**Bioastronautika** je interdisciplinarno područje biologije i astronautike koje proučava utjecaj boravka u svemiru na žive organizme (ljude, životinje i biljke). Uključuje istraživanje različitih bioloških, bihevioralnih, medicinskih i drugih faktora, a usko je povezana i s dizajniranjem svemirskih kapsula, stanica i sistema za održavanje života. Sestrinske naučne discipline bioastronautici su astronautička higijena, zatim gravitacijska biologija čiji je fokus mikrogravitacija, te svemirska medicina koja se bavi bolestima i sličnim pojavama.

Povezano
--------

* Ljudi u svemiru
* Životinje u svemiru
* Biljke u svemiru

Vanjske veze
------------

* () *Bioastronautics*, University of Texas Medical Branch (UTMB)
* () *Bioastronautics Training Program* Arhivirano 2015-11-30 na Wayback Machine-u, Harvard-MIT Program in Health Sciences and Technology (HST)
* () *Bioastronautics*, University of Colorado at Boulder
* () *The Soviet Bioastronautics Research Program* Arhivirano 2016-02-21 na Wayback Machine-u, CIA (22. 2. 1962)

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Bioastronautika** |
|  | Potražite izraz ***bioastronautika*** u W(j)ečniku, slobodnom rječniku. |
Krvne stanice
**Hematologija** je nauka koja se bavi proučavanjem krvi. Ona se bavi proučavanjem ćelijskog dela krvi, od nastanka u krvotvornim organima, preko funkcija i života u cirkulaciji i tkivima, do propadanja ili utroška ćelija tokom obavljanja funkcija i organizmu. Ime ove nauke ima korijen u grčkom jeziku (haima = krv, logos = riječ). Početni interes ove nauke bila je samo krv i može se reći da je tadašnja hematologija bila najbliža onome što danas zovemo laboratorijskom hematologijom. Upoznavanjem i proučavanjem ćelija krvi, razvojem tehnike, dijagnostike te razvitkom medicinskih nauka hematologija je tokom istorije obuhvaćala rad u klinici i rad u laboratoriji. Danas je to vrlo složena nauka koja obuhvaća kliniku u sklopu medicine unutrašnjih bolesti, transfuziologiju, hematološku laboratoriju, citološku laboratoriju, biokemijsku laboratoriju, bioinženjering, ali i još mnogo drugih timova stručnjaka koji svojim istraživanjima i radovima doprinose poznavanju i prepoznavanju funkcija ćelija krvi.

Literatura
----------

* Hematologija skripta, dipl.inž.spec.med.biokemije Marija Ljerka Mužina.

Vanjske veze
------------

* American Society of Hematology
* Major milestones in history of hematology (PDF)
* Multilingual index
* American Journal of Hematology / Oncology Arhivirano 2012-01-23 na Wayback Machine-u
* Hematología - Manual Básico razonado, Jesús F. San Miguel y Fermín M. Sánchez-Guijo, Elsevier ISBN 978-84-8086-463-3, 2009, -Índice-.
**Jurica Vučko** (Split, 8. listopada 1976.), bivši hrvatski nogometaš.

Započeo je u splitskom Hajduku gdje je igrao 5 sezona, do 2000. godine osvojivši tada Hrvatski kup. Za vrijeme tog boravka u Splitu postigao je 37 golova u 118 utakmica, od toga čak 15 sezone 96.-97. te privukao pažnju brojnih kluba, uključujući i zagrebačkog Dinama.

Nakon Hajduka krenuo je putem Španjolske gdje je 4 sezone proveo u Alavesu iz Baskije. U međuvremenu je bio na posudbi u Salamanci. Sa Alavesom je igrao u polufinalu Španjolskog kupa gdje su ispali od Zaragoze ( 1:1 doma, 0:0 u gostima ), te dogurao i do finala Kupa UEFA kada ih je sa 5:4 porazio Liverpool. Do 2006. nastupao je u dresu drugoligaša Ejida dok se nije opet vratio tamo gdje je sve počelo - u Hajduk.   

Ugovor je potpisao zajedno sa Carevićem i Živkovićem, te je pretstavljen kao bitno pojačanje za novu sezonu. U prvenstvu još čeka prvi pogodak, dok ih je u kupu zabio 3. Dva protiv Mladosti iz Ždralova u pobjedi 3:0 kada je prvi put nakon mnogo godina Hajduk igrao sa dvojicom braće u prvih 11 ( Jurica i Luka ), te 1 protiv Belišća u 94. minuti za izjednačenje 2:2. Kasnije je Hajduk slavio 5:2, a u toj utakmici Vučko je ušao sa klupe pred kraj susreta. U ožujku je nezadovoljan malom minutažom napustio klub i potpisao jednogodišnji ugovor sa kineskim Tijanjinom, gdje je i završio karijeru.

Zabilježio je i 4 nastupa za reprezentaciju, bez pogodaka. Jednom je bio u prvih 11, protiv Malte u La Valetti ( 4:1 ), no ozlijedio se nakon 16 minuta. U ostale 3 utakmice ulazio je s klupe.

Trenutno radi u omladinskoj školi Hajduka kao trener kadetske momčadi.

### Vanjske poveznice

* Nogometni-magazin: statistika

| * p
* r
* u
Sastav HNK Hajduk Split - Sezona 2006./07. |
| --- |
| **jesen** | 
1 Runje •
3 Gaál •
4 Damjanović • 
5 Buljat •
6 Đolonga • 
7 Marčić •
8 Musa •
9 Jelavić •
10 Kranjčar •
11 Carević •
12 Balić •
13 J. Vučko •
14 Gabrić •
15 Ljubičić •
16 Bartolović •
17 Žilić •
18 Hrgović • 
19 Blatnjak •
20 Munhoz •
21 Miladin •
22 Gal •
23 Kralevski •
24 Balatinac •
26 Živković •
27 L. Vučko •
30 Bušić •
**trener:** Zoran Vulić
 |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| **proljeće** | 
1 Runje •
3 Gaál • 
4 Damjanović • 
5 Buljat •
6 Živković •
7 Đolonga • 
8 Musa •
9 Jelavić •
11 Carević •
12 Balić •
13 J. Vučko •
14 Gabrić •
15 Ljubičić •
16 Bartolović •
17 Žilić •
18 Hrgović • 
20 Munhoz •
21 Rukavina •
22 Gal •
26 Rubil •
27 Marčić •
28 Pandža • 
29 Pelaić •
30 Bušić •
 Čop • 
 Plazonić •
 Peraić •
**treneri:** Zoran Vulić / Ivan Pudar
 |

 |
**Alaška ovca** (latinski: *Ovis dalli*) koje Amerikanci i Kanađani zovu **Dali ovca**, je vrsta ovce iz porodice američkih muflona, koja živi po planinskim visovima Aljaske i zapadne Kanade.

Izgled
------

Boja krzna im varira od bijele do svijetlo smeđe, imaju velik i snažan trup i kratki rep. Odrasli mužjaci dugi su od 1,3 do 1,8 metara i teže 46 do 110 kg, ženke su nešto manje, duge su od 1,3 do 1,6 i teške od 46 do 50 kg. Imaju malu glavu, sa dugom njuškom i malim zaobljenim ušima i dugi snažan vrat.

Oba spola imaju rogove, ali ovnovi imaju znatno veće, oni su im stalni, kao što je to slučaj i kod svih ostalih šupljorožaca, tako da ih ne odbacuju svake godine. Njihovi rogovi imaju koštanu srž kojom su pričvršćeni za lubanju, i rožnati vanjski omotač. Aljaškim ovcama rogovi rastu tokom čitavog života, pa im se na osnovu toga, može ustanoviti starost slično poput godova na drveću.

Karakteristike
--------------

Alaške ovce su biljožderi, koje jedu travu i lišće sa grmova. U potrazi za hranom stalno se sele, od vrhunuca po kojima pasu ljeti, do dolina po kojima ima još nešto hrane zimi. 

Aljaške ovce po planinama kanadske Britanske Kolumbije
Aljaške ovce ne žive u stadima, već su mužjaci i ženke žive odvojeno osim u vrijemeparenja kad se formiraju kratkotrajne porodice. 
One imaju brojne predatore, a to su vuci, risovi, kojoti, grizliji i rosamasi, a janjad im ponekad ugrabe orlovi.

Aljaške ovce janje se u maju u sigurnosti osamljenih litica, u kojima majke imaju mogućnosti ostati uz svoje bespomoćno janje bar 24 sata, nakon kojih je ono u stanju trčati uz majku. Nakon tih prvih nekoliko kritičnih sati, mora što više jesti, da dovoljno ojača i preživi prvu tešku zimu što mnogima ne uspije.

Izvori
------

1. ↑  „*Bighorn sheep*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 11. 2013.
2. 1 2 3 4 5  „*Ovis dalli*" (engleski). Smithsonian Institution. Pristupljeno 24. 11. 2013.

Vanjske veze
------------

***Aljaška ovca*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Bighorn sheep* na portalu Encyclopædia Britannica ()
* *Dall's Sheep* na portalu Smithsonian Institution
Koordinate: 44° 31′ 27" SGŠ, 18° 50′ 57" IGD

**Seljublje** je naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Kalesija koja pripada entitetu Federacija Bosne i Hercegovine. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 1.018 stanovnika.

Geografija
----------

|  |
| --- |
|  |

Istorija
--------

|  |
| --- |
|  |

Bez sumnje na Seljubskim r

prostorima živjeli su ljudi i u vrijeme Tvrtka I,a to dokazuju stećci u Seljublju.U Seljublju su duži vremenski period živjeli Ugari (pretpostavlja se od 1390-ih do 1450-ih),a to znamo po mjestu u Seljublju koje se zove 'Mađarci'.Ugari su napustili Seljublje zbog zime.1467. Kada Osmanlije okupiraju BiH oni su zauzeli i Seljublje.U Seljublju su boravili dobre Osmanlijske vojskovođe,a to nam dokazuju osmanski (islamski) nišani.Za vrijeme osmanske vladavine u Seljublju je izgrađena dzamija i škola.Seljublje je doživjelo razvoj od 1500-tih do 1940-ih.U 2.svjetskom ratu spaljena je dzamija i škola,ali opet su obnovljeni za vrijeme SFRJ.Odmah 1992. Srbi okupiraju Seljublje i drže ga pod opsadom šest mjeseci.U oktobru iste godine snage ARBiH oslobađaju Seljublje od JNA.Bitno je spomenuti da su pripadnici JNA spalili Seljublje do temelja pa čak i dzamiju.Nakon rata Seljublje je doživjelo razvoj,sagrađene su 2 trgovine,dzamija je obnovljena itd...Seljublje se nalazi u Tuzlanskom kantonu i pripada općini Kalesiji.

Stanovništvo
------------

|  |  |
| --- | --- |
| **Nacionalnost** | **1991.** |
| Muslimani | 1.013 |
| Srbi | 4 |
| Hrvati | 0 |
| Jugosloveni | 1 |
| ostali | 0 |
| Ukupno | 1.018 |

Privreda
--------

|  |
| --- |
|  |

Vanjske veze
------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |

Šablon:Kalesija
**Petar Borovčić Kurir** je bivši hrvatski nogometaš.

Bio je igrač splitskog Hajduka u dvadestim godinama 20-tog stoljeća. Sa Hajdukom je osvojio prvi naslov prvaka 1927. godine. 

u 5 službenih natjecanja nije postigao nijedan zgoditak. Igrao je u dvije prvenstvene utakmice, dvije u Splitskom podsavezu i jednu za kup. Imao je i 32 nastupa u prijateljskim utakmicama na kojima je postigao 2 zgoditka.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 2 | 0 |
| Kup | 1 | 0 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 0 | 0 |
| Splitski podsavez | 2 | 0 |
| **Ukupno** | **5** | **0**
 |
| Prijateljske | 32 | 2 |
| ***Sveukupno*** | **37** | **2** |

Njegov prvi službeni nastup bila je utakmica protiv Reprezentacije Beograda koju je Hajduk na svoju žalost izgubio sa čak **6:0**, a odigrala se 1. kolovoza 1926. za kup gradova. Za Hajduk su tada nastupili uz njega i Čulić (branka), Duplančić, Antonini, Žulj, Radić, J. Rodin, Roje, Bakotić, Radman, i Markovina.

Izvori
------

1. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk
**Blackpool** (prevedeno = *Crna bara*) je turistički grad na zapadu Engleske od 140,501 stanovnika. u historijskoj grofoviji Lancashire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Blackpool leži na obali Irskog mora, udaljen 43 km sjeverno od Liverpoola, i 64 km sjeverozapadno od Manchestera.

Historija
---------

Blackpool je sve do kraja 18. vijeka bio malo selo grupirano oko *Crne bare*, tad je naglo izrastao u mondeno kupalište.
Svoju naglu popularnost duguje tada vrlo utjecajnom naučniku Williamu Huttonu, koji je svojim popularnim natpisima hvalio utjecaj morske vode na ljudsko zdravlje.

Blackpoolski toranj
Blizina velikih industrijskih gradova Lancashira uz uvođenje brzih željezničkih linija doprinjele su 
brzom rastu grada u 19. vijeku.
Tad je nikla 11 km duga promenada uz pješčane plaže koja je i danas glavna atrakcija grada.

Uz promenadu pored koje su nanizani brojni ugostiteljski objekti i hoteli šarolikih fasada, velika atrakcija je i željezni toranj visok 158 metara, podignut 1895. po uzoru na pariški Eiffelov toranj.
Blackpool ima i jednu od najvećih opernih zgrada u Ujedinjenom Kraljevstvu u koju stane 2,920 gledaoca, izgrađenu 1889. 
u Zimskom parku.

Blackpool godišnje posjeti preko milion turista, uglavnom domaćih iz obližnjih gradova, privučenih 
velikim zabavnim parkovima, golf terenima, bazenima, zoološkim vrtom i klizalištem.

Danas se razvio i kao jedan od najvećih britanskih kongresnih i konferencijskih centara.

Sport
-----

Grad je poznat po svom nogometnom klubu Blackpool F. C. osnovanom 1887. koji igra u engleskoj Premier ligi.

Gradovi prijatelji
------------------

* Njemačka, Bottrop
* Kina, Sanya

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „United Kingdom: Counties, Unitary Districts and Major Cities in England" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 09. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Blackpool*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 14. 09. 2016.

Vanjske veze
------------

***Blackpool*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada ()
* *Blackpool* na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Ben Arous** (arapski: بن عروس‎) sve do 1957 znan kao **Fochville-Ben Arous** je grad od 88,322 stanovnika na sjeveru Tunisa u Vilajetu Ben Arous u kom je i administrativni centar..

Geografske karakteristike
-------------------------

Ben Arous leži na južnoj periferiji glavnog grada Tunisa udaljen od samog centra svega 5 km pa je zapravo dio tuniske
metropole.

Historija
---------

Karta grada Tunisa
Pogled iz aviona na grad
Sve do početka 1950-ih Ben Arous odnosno *Fochville* kako se tada zvao bio je selo u kom je živjelo manje od 1000 stanovnika i to uglavnom 
Francuza. U donjem dijelu živjeli su Tunižani uz nešto malo Talijana, Španjolaca i Maltežana, taj donji dio - odnosno donje selo zvalo se *Ben Arous*, po imamu Ahmedu Ben Arousu.

U to vrijeme Fochville je bio bastion francuske kolonijalne uprave, jer je u njemu živjelo samo 10 % Tunižana, i to uglavnom radnika na željeznici, dok su francuski kolonisti bili viši socijalni sloj državni službenici ili farmeri, vlasnici velikih 
poljoprivrednih imanja.

Privreda
--------

Danas je Ben Arous izrastao u jedan od najvećih tuniskih industrijskih centara. Od ukupno 1400 hektara gradske površine na 400 hektara smješteno je oko 400 poduzeća.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Saint-Étienne, Francuska (od 1994.)

Izvori
------

1. 1 2  „*Tunisia, Republic of Tunisia*" (engleski). City population. Pristupljeno 17. 11. 2019.
2. 1 2 3 4 5  „*Ben Arous*" (francuski). Tunisie Co. Pristupljeno 17. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

***Ben Arous*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Commune Ben Arous* ()
**Château Latour** je ime imanje i vinarija francuskog holdinga Artémis, poznato širom svijeta po vrhunskim crnim vinima.

Imanje Latour proteže se jugozapadno od Pauillaca u Regiji Médoc na nekih 90 hektara. Od toga je 78 hektara pod vinogradima kontroliranog porijekla na kojima se uzgaja grožđe sorti; Cabernet sauvignon (74,2%), Merlot (23,8 %), Cabernet franc (1,8 %) i Petit Verdot (0,02 %). Srce i duša Chateau Latoura je teren "Enclos" od 47 hektara, odmah pored tornja i vinarije. Brojni enolozi smatraju da su tih 47 hektara najbolji tereni za 
vinograde u Bordeauxu.

Historija
---------

Chateau Latour je jedna od najstarijih vinarija Pauillaca, koja proizvodi bordoška vina.
Geneza tog imanja seže do druge polovice 14. vijeka, kad je podignut (tako se pretpostavlja) orginalni Toranj Sv. Lamberta, po kom je feud dobio ime - *Latour* (toranj).

Današnji okrugli toranj podignut između 1620 - 1630, nema nikakve veze sa tim starim koji je bio kvadratni.

Boca *Gran vina* iz 1994.
Krajem 17. vijeka, nakon višekratnih promjena vlasništva, to imanje postalo je vlasništvo porodice Ségur. 
Od 1718. i markiza Nicolasa Alexandra de Ségura počinje suvremena historija Chateau Latoura.

Još tokom 18. vijeka vina iz Chateau Latoura postala su poznata širom svijeta. I Thomas Jefferson tadašnji američki ambasador u Francuskoj otkrio je vino iz Latoura 1787.
Zgrada današnje vinarije podignuta je između 1862. i 1864.

Proces obnove i proširenja vinarije Latour započeo je 1964. tad su klasične drvene bačve a fermetaciju, zamjenjene posudama od nehrđajućeg čelika.
Od 1993. većinski dioničar Latoura je François Pinault, koji je većinski paket kupio od kompanije Allied Domecq za 131 milijuna dolara.
Podrumi i vinarija modernizirani su 1998.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Latour*" (engleski). The Wine Cellar Insider.. Pristupljeno 30. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

***Château Latour*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Château Latour* ()
**Chan Chan** je arheološko nalazište u Peruu, ostatak najvećeg pretkolumbovskoj grada u Južnoj Americi, nekadašnje prijestolnice kraljevstva Chimú (oko 1100. - 1470.)

Nalazište je 1986. uvršteno na UNESCO-vu Listu svjetske baštine.

Karakteristike
--------------

Reljefne arabeske
Nalazi se na zapadnoj periferiji grada Trujilla u dolini rijeke Moche pored Pacifika, udaljen 480 km sjeverno od glavnog grada Lime.

Kraljevstvo Chimú sa prijestolnicom u Chan Chanu je dva vijeka bilo najmoćnija država u Peruu. Pokleknulo je pod naletom Inka na svom vrhuncu između 1465.-1470.

Ruševine Chan Chana, koje se prostiru gotovo 36 km², u prilično su dobrom stanju jer u tom kraju pada vrlo malo kiše.
Monumentalna zona od oko 6 km² u centru, ostatak od nekadašnjih 20 km², sastoji se od 9 velikih pravokutnika (citadela ili palača) omeđenih visokim masivnim zidovima od adobe opeke, ožbukani glinom i najčešće dekorirani reljefnim arabeskama. 
Unutar tih jedinica, nalaze se hramovi, stanovi, skladišta, raspoređeni oko otvorenih prostora, zajedno sa cisternama i nekropolama.

Oko tih devet pravokutnika nalazilo se 32 manjih i četiri sektora namjenjenih zanatlijama (tkalcima, stolarima , kovačima). 
Većina stanovnika, zanatlije i ratari - živjeli su u tim skromnijm kvartovima.
Planiranje tog golemog grada reflektira strogu političku i socijalnu stratifikaciju, koja se vidi podjelom grada na devet citadela za aristokraciju i skromne kvartove za ostale.

Grad se snabdjevao vodom kanalom dugim oko 80 km do Rijeke Moche, a i prostrane oranice sjeverno, istočno i zapadno od grada navodnjavane su zamršenim sistemom kanala.

Kao nasljednici Civilizacije Moche, Chimuji su govorili izumrli jezik Yuncan, ali nisu razvili nikakvo pismo, tako da se ono što se zna o njihovoj tradiciji i mitologiji dolazi od španjolskih pisaca, nakon što su konkvistadori zauzeli taj kraj oko 1532.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Chan Chan, archaeological site, Peru*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 23.05.2023.
2. 1 2 3 4 5 6  „Chan Chan Archaeological Zone" (engleski). Unesco. Pristupljeno 23.05.2023.

Vanjske veze
------------

***Chan Chan*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Chan Chan, archaeological site, Peru* (na portalu Encyclopaedia Britannica) ()

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Peruu |
| --- |
|  | 
Historijski centar grada Arequipa  • Sveti grad Caral-Supe  • Arheološki lokalitet Chavín de Huántar  • Cusco  • Ruševine grada Chan Chana  • Nacionalni park Huascarán  • Historijski centar Lime  • Historijsko svetište Inka Machu Picchu  • Nacionalni park Manú  • Linije i geoglifi u Nazci i Pampas de Jumani  • Nacionalni park Río Abiseo
 | Peruanska zastava |
| **Peruanska nematerijalna svjetska baština**
Folklorna baština naroda Aymara  • Tekstilna umjetnost naroda Taquile  • Usmena baština i festivali naroda Zápara
 |
**Colonna** (akronim **R. III.**) je treći od 22 riona talijanskog glavnog grada Rima, koji leži na lijevoj obali rijeke Tibar, odmah do riona Trevi. Njegovo ime *Colonna* (prevedeno: stup) najvjerojatnije potječe od Stupa Marka Aurelija, koji se i danas koči u centru Piazza Colonna.

Historija
---------

Još od antike na terenu Colonne podignuti su brojni važni spomenici: Ara Pacis, Neptunova bazilika, Panteon i Stup Marka Aurelija.

Stup Marka Aurelija po kom je rione dobio ime Colonna
Na sjeveru, odmah pored hrama Junone Lucine boginje porodiljstva, stajala je Ara Pacis najsnažniji i najznačajniji rimski spomenik. Još jedan važan spomenik, kojeg su drevni Rimljani zvali *Senaculum*, stajao je tamo gdje se danas nalazi crkva San Silvestro, a podigao ga je car Elagabal kako bi zadovoljio svoju majku Soemijas koja je htjela prostor na kom bi se tadašnje šik dame mogle producirati s novim nakitom, odjećom i frizurama.

Tokom srednjeg vijeka centralna zona Colonne oko Via del Corso bio je skromni stambeni kvart, on je značajno povećan krajem 16. vijeka za pontifikata papa Grgura XIII. i Siksta V. Colonna je u svom današnjem obliku službeno postala rimski rione 18. maja 1743. dekretom pape Benedikta XIV.

Znamenitosti
------------

* Palazzo Montecitorio
* Piazza Colonna
* Palazzo Chigi
* Stup Marka Aurelija

Izvori
------

1. ↑  „Popolazione iscritta in Anagrafe" (talijanski). Laboratorio Roma. Pristupljeno 14. 4. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Colonna*" (engleski). RomaSegreta. Pristupljeno 14. 4. 2018.

Vanjske veze
------------

***Colonna (regija u Rimu)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Colonna* ()

| * p
* r
* u
Rajoni Rima |
| --- |
| I - Monti • II - Trevi • III - Colonna • IV - Campo Marzio • V - Ponte • VI - Parione • VII - Regola • VIII - Sant'Eustachio • IX - Pigna • X - Campitelli • XI - Sant'Angelo • XII - Ripa • XIII - Trastevere • XIV - Borgo • XV - Esquilino • XVI - Ludovisi • XVII - Sallustiano • XVIII - Castro Pretorio • XIX - Celio  • XX - Testaccio • XXI - San Saba • XXII - Prati |