recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Squire Fridell** (9. februar 1943 -) je američki glumac, najpoznatiji po nastupima u preko 3000 televizijskih reklama. Godine 1978. je nastupio kao "The Toyotaman", lik u američkim reklamama za Toyota Motor Corporation. Od 1984. do 1991. je bio službeni tumač lika "Ronalda McDonalda", klaunske maskote poznatog lanca restorana brze hrane McDonald's Corporation. Od 1970-ih do sredine 1990-ih je povremeno nastupao i u TV-serijama kao što su *Rosetti and Ryan*, *M\*A\*S\*H*, *Newhart*, *Ironside*, i *Adam-12*.

Godine 1980. je izdao knjigu *Acting in Television Commercials for Fun and Profit*, koja je doživjela novo izdanje 2005.

Fridell trenutno živi u naselju Glen Ellen (u kalifornijskom dolini Sonome) zajedno sa suprugom Suzy sa kojom vodi vinariju GlenLyon Vineyards and Winery od 1989. Squire i Suzy imaju kćer Lexy, koja se trenutno bavi glumom u New Yorku.

Izvori
------

1. „Squire Fridell". IMDb. Pristupljeno 7. III 2008.

Vanjske veze
------------

* The official Squire Fridell website
* Squire Fridell na IMDb-u (`en`)

***Squire Fridell*** na Wikimedijinoj ostavi
**Squaxin** (Squaxon, Squakson) Pleme Salishan Indijanaca s North Baya na Puget Soundu u Washingtonu, danas, njih oko 400, na rezervatu Squaxin Island. 

Squaxini, ili kako ih još nazivaju "*People of the Water*," sastoje se od sedam podplemena Noo-Seh-Chatl s Henderson Inleta, Steh Chass s Budd Inleta, Squi-Aitl na Eld Inletu, Sawamish/T'Peeksin na Totten Inletu, Sa-Heh-Wa-Mish na Hammersley Inletu, Squawksin na Case Inletu i S'Hotle-Ma-Mish na Carr Inletu, koja su na rukavcima južnog Puget Sounda, živjela sve do ugovora Medicine Creek iz 1854, kada moraju prepustit svoju zemlju SAD.-u, osim jednog otočića dugog 4,5 i širokog 0,5 milje, da im bude glavni rezervat.

Squaxini kulturno pripadaju Sjeverozapadnoj obali. Ribolov (losos) i sakupljanje mekušaca uz obalu i bobica i divljeg voća bili su glavni izvor prehrane. Slično ostalim plemenima Sjeverozapadne obale, vješti su graditelji kanua i drvenih kuća, te vješti u drvorezbarstvu (sanduci i slično).

Vanjske poveznice
-----------------

* Squaxin Island Tribe Arhivirano 2007-10-08 na Wayback Machine-u
* The Squaxin Island Tribe Arhivirano 2008-02-12 na Wayback Machine-u
* Squaxin Island Tribe Arhivirano 2008-01-22 na Wayback Machine-u
**Santa Bárbara** je grad i općina (municipio) od 45,812 stanovnika na sjeverozapadu Hondurasa u Departmanu Santa Bárbara čiji je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Santa Bárbara leži u planinskom kraju u kotlini rijeke Ulúa, odnosno - *Otoro* kako se u tom dijelu naziva.

Od karipske luke Puerto Cortés udaljena je 108 km južno, a od glavnog grada Tegucigalpe 142 km prema zapadu.

Historija
---------

Nukleus današnjeg grada niknuo je 1633. kao naselje španjolskih kolonista pod imenom **Paraje de Cataquiles**.

Općina Santa Bárbara osnovana je 1761. kad je naselje imalo 1791 stanovnika.
Status grada dobila je 22. septembra 1818. a od 28. juna 1825. je i administrativni centar Departmana Santa Bárbara.

Privreda
--------

Santa Bárbara je poznata po uzgoju kave i po zanatlijama. Grad je poznat kao ulaz u *Nacionalni park Montaña de Santa Barbara*, koji je udaljen samo samo 13 km od centra, a prostire se na površini od 121 km². U njemu se nalazi drugi najviši vrh Hondurasa - *Cerro Maroncho*, visok 2.744 m.

Gradovi prijatelji
------------------

* Sjedinjene Američke Države Freeport, Maine, Sjedinjene Američke Države

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Honduras: Administrative Division*" (engleski). City population. Pristupljeno 8. 4. 2019.
2. 1 2 3  „*Departamento de Santa Bárbara (Honduras)*" (španjolski). Xplorhonduras. Pristupljeno 9. 04. 2019.
3. 1 2  „*Santa Bárbara*" (španjolski). DB-City. Pristupljeno 9. 04. 2019.
4. ↑  „*Parque Nacional Montaña de Santa Barbara*" (španjolski). Xplorhonduras. Pristupljeno 9. 04. 2019.

Vanjske veze
------------

***Santa Bárbara, Honduras*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Santa Bárbara* (`es`)
**Viro tvornica šećera** je hrvatska šećerana sa sjedištem u Virovitici. Riječ je o najmlađoj i najmodernijoj šećerani čija je gradnja započela 1976. a probna proizvodnja 1980. godine. Dionice društva kotiraju na Zagrebačkoj burzi a sam Viro je jedna od 25 tvrtki koje su uključene u službeni dionički indeks CROBEX od rujna 2010.

Povijest
--------

Tvornica šećera Viro je s probnom proizvodnjom započela 1980. a dnevni kapacitet prerade šećerne repe je iznosio 4.000 tona. Šećerana je osnovana kao samostalna tvrtka dok u razdoblju od 1984. do 1991. poslovala u sastavu *PIK Virovitice* nakon čega ponovo postaje samostalni poslovni subjekt.

Tijekom 1990-ih veliki uvoz i nekontrolirani ilegalni ulaz šećera su ugrozili domaću proizvodnju i drastično smanjili cijenu šećera, a hrvatske su se šećerane našle pred kolapsom. U tako teškoj ekonomskoj situaciji Viro nije mogao dalje poslovati te ga 1998. kupuje osječka tvrtka *Novalić*. Nedugo nakon toga šećeranu preuzima nizozemska tvrtka *Cosum* a samo godinu dana nakon toga nad tvornicom je otvoren stečajni postupak zbog ukupnog dugovanja većeg od 575 milijuna kuna.

Nakon restrukturiranja tvornice i zaustavljanja negativnih trendova u poslovanju stvoreni su uvjeti da se prodajom na tržištu pronađu strateški partneri kako bi tvornica izašla iz stečaja i nastavila s radom. Tako su u lipnju 2002. godine tvrtke *EOS-Z* iz Zagreba i *Robić* iz Velike Gorice sa zajedničkom ponudom kupili svu imovinu Tvornice šećera Virovitica u stečaju za iznos od 110 milijuna kuna. 

Istovremeno je osnovana tvrtka *Viro, društvo s ograničenom odgovornošću*, na koju je prenesena kupljena imovina tvornice. Viro je započeo s radom 5. rujna 2002.

U travnju 2006. dionice Vira su počele kotirati na Zagrebačkoj burzi. Šećerana uskoro postaje najveća rafinerija šećera koja je 2007. imala 37% tržišnog udjela.

Proizvodi
---------

* **bijeli šećer**
	+ 1 kg u papirnoj ambalaži
	+ 50 kg u višeslojnoj natron vreći
	+ 1000 kg u velikim vrećama
	+ 1200 kg u velikim vrećama
	+ rinfuza šećera u kamionskim cisternama
	+ rinfuza pasterizirane otopine šećera sa 65 posto suhe tvari
	+ industrijski šećer u različitim veličinama pakiranja
* **pasterizirani bijeli šećer**
	+ rinfuza u kamionskim cisternama
* **melasa**
	+ rinfuza u kamionskim i vagonskim cisternama
* **suhi briketirani repin rezanac**
	+ rinfuza u višeslojnoj natron vreći

Izvori
------

1. ↑  „Od 20. rujna Čakovečki mlinovi d.d. Istraturist d.d. i Konzum d.d. u indeksu CROBEX". Arhivirano iz originala na datum 2011-07-16. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  Viro će nastaviti rasti iznad prosjeka tržišta

Vanjske veze
------------

* Službena web stranica Viro tvornice šećera
**Suðurnes** (prevedeno sa islandskog: **Južni poluotok**) je jedna od 8 islandskih regija. Najveći i glavni grad regije je Reykjanesbær (Keflafik) od 14 153 stanovnika.

Karakteristike
--------------

Regija ima površinu od 829 km² i prema procjeni iz 2013. - 21 206 stanovnika. 
Ta površinom najmanja islandska regija prostire se po poluotoku Reykjanesskagi, na krajnjem zapadu zemlje, poznata je po vulkanskoj aktivnosti ispod njegove površine, tako da se njegov krajolik sastoji od brda tufa i ima izgled mjesečeve površine, sa vrlo malo vegetacije. Po cijelom poluotoku postoje brojni termalni i sumporni izvori naročito u južnom dijelu poluotoka, pored jezera Kleifarvatn i geotermalnog lokaliteta Krýsuvík.

Kod lokaliteta Svartsengi (u sredini poluotoka) nalazi se geotermalna elektrana, pored elektrane leži jezero Bláa lónið (Plava laguna) koje se puni toplom i mineralnom vodom iz elektrane, pa je danas meka za turiste.

Velik dio poluotoka je proglašen Geoparkom, pa postoji inicijativa da se uvrsti u članstvo Evropskih geoparkova (EGN) i uđe u UNESCOovu svjetsku mrežu geoparkova i postane motor razvoja turizma obrazovanja i ekonomije.

Izvori
------

1. 1 2  „Iceland: Municipalites and Urban Settlements" (engleski). City population. Pristupljeno 24. 02. 2014.
2. ↑  „*Reykjanesskaginn leynir á sér*" (islandski). Grindavík. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-04. Pristupljeno 18. 02. 2014.

Vanjske veze
------------

***Suðurnes*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Reykjanes Geopark* na portalu Visit Reykjanes Arhivirano 2013-09-19 na Wayback Machine-u (`en`)

| * p
* r
* u
Islandske regije |
| --- |
| 
* Austurland
* Höfuðborgarsvæðið
* Norðurland eystra
* Norðurland vestra
* Suðurland
* Suðurnes
* Vestfirðir
* Vesturland

 |  |
Koordinate: 41° 53′ 48" SGŠ, 22° 16′ 30" IGD

**Sokolarci** (mak. *Sokolarci*) su naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Sokolarci su u sastavu opštine Češinovo-Obleševo.

Prirodni uslovi
---------------

Sokolarci su smešteni u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kočana, naselje je udaljeno 12 kilometara zapadno.

Naselje Sokolarci se nalazi u istorijskoj oblasti Kočansko polje. Područje južno od naselja je dolinsko i dobro obrađeno. Severno od naselja izdižu se prvi ogranci jugozapadnog dela Osogovskih planina. Nadmorska visina naselja je približno 330 metara. 

Mesna klima je umereno kontinentalna.

Stanovništvo
------------

Sokolarci su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 956 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (99%), a ostalo su mahom Srbi.

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.cesinovo-oblesevo.mk Zvanična stranica opštine Češinovo-Obleševo[*mrtav link*]

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Češinovo-Obleševo |
| --- |
| **Obleševo** • 
Banja •
Burilčevo •
Vrbica •
Žiganci •
Kučičino •
Lepopelci •
Novoseljani •
Sokolarci •
Spančevo •
Teranci •
Ularci •
Češinovo •
Čiflik |  |
Shema "obojenih revolucija" od SRJ 2000. do Kirgistana 2005.
**Obojene revolucije** ili **revolucije boja** je naziv za niz događaja u pojedinim zemljama istočne Evrope, odnosno Eurazije prilikom kojih je u periodu između 2000. i 2005. uz podršku SAD-a došlo do smjena autoritarnih režima i njihovom zamjenom vladama nominalno liberalno-demokratske i pro-zapadne orijentacije. Sredinom 2000-ih je bilo prilično popularno mišljenje kako su one predstavljale svojevrsni revolucionarni val, odnosno nastavak revolucija 1989, ali je ono, zbog kasnijih događaja, s vremenom napušteno.

Pod obojenim revolucijama se u užem smislu podrazumijevaju događaji na području bivšeg SSSR-a:

* Revolucija ruža u Gruziji 2003.
* Narančasta revolucija u Ukrajini 2004-05.
* Revolucija tulipana u Kirgistanu 2005.

U nešto širem smislu se tim revolucijama dodaje i tzv. Buldožer-revolucija u SRJ 2000. godine, i to prije svega zbog sličnih okolnosti i metoda kojima je došlo do smjene vlasti, odnosno zbog široko uvriježenog mišljenja kako je poslužila kao uzor revolucijama u bivšem SSSR-u.

U još širem smislu su se pod obojenim revolucijama podrazumijevala i Revolucija cedrova u Libanonu u proljeće 2005.

Eksterni linkovi
----------------

* The Centre for Democracy in Lebanon
* Central Asian Backlash Against US Franchised Revolutions Arhivirano 2006-03-01 na Wayback Machine-u Written by K. Gajendra Singh, India's former ambassador to Turkey and Azerbaijan from 1992-1996.
* "Sowing seeds of democracy in post-soviet granite" - the future of democracy in post-Soviet states Written by Lauren Brodsky, a PhD candidate at the Fletcher School in Medford, Mass. focusing on US public diplomacy and the regions of Southwest and Central Asia.
* Michael Barker, Regulating revolutions in Eastern Europe: Polyarchy and the National Endowment for Democracy Arhivirano 2007-02-25 na Wayback Machine-u, 1 November 2006.
* How Orange Networks Work Arhivirano 2008-09-28 na Wayback Machine-u
* Analiza obojenih revolucija i uloge SADa
* Ambasador McFaul on 'color revolutions': 'US used to do it'
Sokol grad
**Sokol grad** ili **Sokol kula**, utvrda u mjestu Dunavama u Konavlima. Prvi sačuvani pisani spomen utvrde je iz 1391. godine, iako je utvrda ili njena preteča postojala i ranije.  Riječ je o utvrdi bosanskih velikaša (prije njih tu je postojala ilirska gradina, te rimska i bizantska utvrda) koja je došla u posjed Dubrovačke Republike godine 1420. po prodaji Konavala. Od tad počinju kontinuirani radovi na njenoj dogradnji, preuređenju, pojačanju, naoružavanju i održavanju. Na području na kojem je utvrde nalaze se tragovi života stari 4 000 godina. Preživjela je veliki potres 1667. godine. U pismohranskim spisima nakon 1672. više se ne spominje, što navodi na zaključak da je poslije te godine bila napuštena. Kako je to bilo uobičajeno kod napuštenih utvrda, okolni žitelji poslužili su se njenim kamenjem za izgradnju svojih kuća i ogradnih i potpornih međa, te ju tako dobrano razgradili. Ono što je od utvrde ostalo konzervirano je i kontinuirano se održava. U travnju 2013. utvrda je potpuno obnovljena od strane Društva prijatelja dubrovačke starine (koje je od Crkve koja je posjedovala utvrdu otkupilo istu 1970.), te postala pristupačna posjetiteljima uz naplatu ulaznica.  U prvih 9 mjeseci 2013. godine Sokol grad je razgledalo 5 800 posjetitelja.

Izvori
------

1. ↑  www.slobodnadalmacija.hr, "UTVRDA U DUNAVAMA Obnovljeni Soko-grad nova atrakcija Konavala", objavljeno 14. listopada 2011. pristupljeno 10. lipnja 2014.
2. ↑  www.princip.hr Arhivirano 2013-05-05 na Wayback Machine-u, "Otvoren obnovljeni konavoski Sokol-grad", objavljeno 21. travnja 2013. pristupljeno 10. lipnja 2014.
3. ↑  www.dubrovacki.hr Arhivirano 2014-05-05 na Wayback Machine-u, "Oboren rekord: na zidinama 753 tisuće posjetitelja", objavljeno 7. listopada 2013. pristupljeno 10. lipnja 2014.

Vanjske poveznice
-----------------

* DPDS - Sokol grad Arhivirano 2013-07-03 na Wayback Machine-u
**Tronador** (španjolski: *Cerro Tronador*) je planina u južnim Andama, na čileansko - argentinskoj granici visoka 3491 metara.

Karakteristike
--------------

Tronador je ugasli vulkan, sa tri jasno prepoznatljiva vrha; glavnim visokim 3491 m na samoj granici, čileanskim od 3320 m i argentinskim od oko 3200 m.

Ukupno sedam velikih glečera okružuje planinu sa svih strana, sa argentinske južne strane ima ih četiri; Frías, Alerce, Castaño Overo i Manso, a sa čileanske tri - Peulla, Casa Pangue i Río Blanco.

Planina je poznata po čestim lavinama popraćenih snažnom grmljavinom, pa je po tom i dobila svoje ime.
Na planinu se prvi popeo i to posve sam, njemački alpinist Hermann Claussen - 29. januara 1934. nakon pet uzaludnih pokušaja Federica Reicherta (1909. 1911. 1922. 1928. 1931.).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Cerro Tronador*" (šapanjolski). Sociedad Geográfica de Documentación Andina. Pristupljeno 26.10. 2020.

Vanjske veze
------------

***Tronador*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Cerro Tronador* (`es`)
**Sancho IV Garcés** (cca. 1038 – 4. jun 1076), također poznat i kao **Sancho of Peñalén** (španski: ) ili **Sancho Plemeniti**, bio je kralj Navare od 1054. do 1076. 

Rodio se kao najstariji sin i nasljednik Garcíje Sáncheza III i kraljice Estefaníje. U dobi od 14 godina je pratio oca na pohodu koji je završio s Atapuerce u kome je otac ubijen. Na samom bojnom polju je proglašen za kralja, iako je njegova majka neko vrijeme služila kao regent.

Sa svojim stricem, aragonskim kraljem Ramirom od Aragona, natjerao je al-Muqtadira, muslimanskog vladara Zaragoze na plaćanje danka. Godine 1067-68. je bio upetljan u tzv. Rat tri Sanchoa, do koga je došlo nakon što je kastiljski kralj Sancho II Jaki pokušao od Navare Burebu i Alta Rioji, pripojenih Navari za vrijeme Garcije Sancheza III. Iako je Sanchu pomogao aragonski kralj Sancho I, njihove je snage porazila kastiljska vojska u kojoj je služio znameniti vojskovođa El Cid. 

Nadimak je dobio po Peñalénu, mjestu na kome su ga, pod izlikom lova, namamili njegov brat Ramón i sestra Ermesinda, te gurnuli sa litice. Nakon njegove smrti je nastao metež koji su iskoristili navarski susjedi - kralj Alfonso VI od Leóna i Kastilje i aragonski kralj Sancho I. Oni su Navaru napali, osvojili i podijelili među sobom. Alfonso je zauzeo La Rioju a Sancho se u Pamploni proglasio novim kraljem Navare.

Sancho je imao četvoro djece - sa suprugom, francuskom plemkinjom Placencijom,s kojom je bio u braku od 1068. godine  je imao dva sina po imenu Garcia, a sa robinjom po imenu Ximena sina po imenu Raimundo Sánchez, (kasniji gospodar Esquiroza) i kćer po imenu Urraca Sánchez.

Izvori
------

1. ↑  „Sancho IV (king of Navarre)". *Britannica Online Encyclopedia*. 2010. Pristupljeno 2010-03-25.
2. ↑  Bernard F. Reilly, *The Contest of Christian and Muslim Spain 1031-1157*, (Blackwell Publishing Inc. 1995), 71.
3. ↑  „Women of the World". Arhivirano iz originala na datum 2015-09-24. Pristupljeno 2012-12-30.

Literatura
----------

* Martín Duque, Angel J. (2002), "Vasconia en la Alta Edad Media: Somera aproximación histórica", *Príncipe de Viana*, 63:227, 871-908

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **García Sánchez III**  |  **kralj Navare** 1054–1076 | Slijedi: **Sancho V**  |
**Nanometar** (SI simbol: **nm**) je jedinica za dužinu u metričkom sistemu, jednaka 1 milijarditom delu metra, 1×10−9 m.
Ф== Ime ==
Ime nanometar potiče od grčkih reči nanos (grč. *νανος*) što znači patuljak i reči metron (grč. *μετρον*) u značenju jedinica meren,m,L

'.

Primena
-------

To je jedna od nekoliko često korišćenih jedinica za veoma male dužine i jednaka je 10 Angstrema, međunarodno priznatoj jedinici za dužinu, van SI sistema. Često je korišćena i na polju nanotehnologije i talasnih dužina svetlosti i tako se na primer vidljiva svetlost nalazi u oblasti od 400-700nm.

To je takođe uobičajena jedinica koja se koristi u opisivanju proizvodnje u mikroprocesorskoj industriji. Koristi se i za opisivanje dimenzija atoma i molekula, pa je tako na primer prečnik atoma Helijuma 0,1nm.

Istorija
--------

Ranije je korišćena jedinica millimikron (simbol mμ) umesto nanometra. Simbol μμ je takođe korišćen.

Vidi još
--------

* Osnovne jedinice SI sistema
* SI prefiksi
Bečka oboa s početka 20. stoljeća i moderna oboa
**Oboa**  je drveni puhaći instrument s dvostrukim jezičkom od trske. Na prvi pogled najsličniji klarinetu, ali se na početnom dijelu cijevi nalazi i kratka metalna cjevčica u koju je udjenut jezičak, dok je ljevkasto proširenje na kraju cijevi vidljivo manje nego na klarinetu. Zvuk koji proizlazi iz dvostrukog jezička pomalo je nazalan i oštar, a srazmjerno i prodoran, zbog čega se oboa katkad naziva i *truba drvenih glazbenih instrumemata*. Međutim, ovaj instrument može zvučati i nježno i toplo, idilično i dirljivo, a to je i uloga koja joj se tipično dodeljuje u klasičnoj glazbi. Također, tipična je za nju i melodika orijentalnog prizvuka (scena u hramu u operi *Aida* Giuseppea Verdija, zbog asocijalcije s instrumentima slične vrste (zurle i dr.)).

Oboa je melodijski instrument i u orkestru često ima vodeće teme, a njen jasan, čujan i intonativno precizаn zvuk uzima se i kao mjerodavna intonacija za štimanje orkestra, kada se prvo čuje oboa prema kojojse štimaju i ostali instrumenti. Virtuozno-tehničke bravure, koje se često dodjeljuju klarinetu i flauti, oboa manje odgovaraju, a i njen tonski obim je kraći.

Oboa je nastala od jedne vrste srednjovjekovnih *šalmaja* koji su se po Europi širili pod utjecajem Arapa u Španjolskoj počevši оd 8. stoljeća. Napuštanje nausnika, u koji se kod tih instrumenata, kao u čašicu, smještao trščani jezičak označilo je bitnu promjenu u mogućnosti finijeg nijansiranja zvuka i njegove izražajnosti. Oboa je tijekom 19. stoljeća usavršena dodavanjem mehanizama poluga i poklopaca.

Kod Egipćana i Grka prethodnik oboe se naziva aulos (grč. frula). To je bio najpoznatiji instrument stare Helade. Za izvođenje glavnih tonaliteta Grci su imali 6 vrsta jednostrukih i dvostrukih aulosa.Rimljani taj instrument nazivaju tibia.

**Druge vrste oboa**
--------------------

Oboa se javlja u još nekoliko registarskih varijanti i to kao **oboa d'amore**sa pisanim rasponom od **b** do **e3** (**f3**), i dvije u slaboj uporabi, **sopran oboa** pisanog raspona od **bes** do **f3** (zvuči malu tercu niže) i **bariton oboa** raspona od **b** do **e3** (zvuči oktavu niže). Ipak, od svih registarskih varijanti, najznačajniji je **engleski rog**.

**Heckelphon** je baritonska varijanta oboe koja ima za oktavu dublji zvuk što se postiže dvostruko duljom cijevi. Cijev hecklephona ima na donjem kraju proširenje u obliku kugle. Izrađen je na molbu R. Straussa koji ga je prvi put upotrijebio u svojoj operi "Saloma" 1905.god.

***Oboa*** na Wikimedijinoj ostavi
Mapa Albanije sa okrugom Mirdita
**Oblast Mirdita** (alb. *Rrethi i Mirditës*) je jedna od 36 oblasti Albanije. Ima 37.000 stanovnika (procena 2004.), i površinu od 867 km². Na severu je zemlje, a glavni grad je Rešen. 

Distrikt Mirdite se sastoji od sljedećih općina:

* Fan
* Kaçinar
* Kthellë
* Orosh
* Rrëshen
* Rubik
* Selitë

evropa i svet

Historija
---------

Zastava Republike Mirdita
Mirditi su katoličko brđansko pleme na području reke Fani i deli se na pet barjaka: Oroši, Spači, Kušteni, Fandi i Dibri. Verski poglavar im je opat iz Orošija, koji je potpadao direktno pod rimsku kuriju, a ne pod skadarskog nadbiskupa.

Austro-Ugarska je od 1888. bila priznata kao zvanični zaštitnik interesa katolika Mirdita, čime je stupila u albansku politiku.

17. jula 1921. je proglašena kratkotrajna Republika Mirdita, koja je postojala do 20. novembra iste godine. Njen predsednik je bio Gjon Markagjoni, kojeg je podržavala susedna Kraljevina SHS u borbi protiv albanskih vlasti.

Izvori
------

1. ↑  Sreten Draškić – Evropa i albansko pitanje, SKZ, Beograd, 2000.
2. ↑  СРБИЈА, ЦРНА ГОРА И КОСОВО – ПРЕГЛЕД 1878-1914
3. ↑  „Zef Mirdita, Albanci u svjetlosti vanjske politike Srbije". Arhivirano iz originala na datum 2001-06-25. Pristupljeno 2009-12-27.

| * p
* r
* u
Oblasti u Albaniji |
| --- |
| Berat • Bulkize • Delvine • Devol • Diber • Dureš • Elbasan • Fier • Gjirokaster • Gramš • Has • Kavaje • Kolonje • Korče • Kruje • Kučove • Kukeš • Kurbin • Leže • Libražd • Lušnje • Malesi e Madhe • Malakaster • Mat • Mirdite • Pekin • Parmet • Pogradec • Puke • Sarande • Skadar • Skrapar • Tepelene • Tirana • Tropoje • Vlore |
**Tübatulabal**.- /domorodačko ime u značenju "a people that go to the forest to gather *tubat* (piñon nuts)"/ Polu-sjedilački šošonski narod u gornjem dijelu doline rijeke Kern u Kaliforniji. Tübatulabal isu podijeljeni na tri različite skupine, od kojih svaka govori drugačijim Tübatulabal-jezikom, to sau: Bankalachi (Toloim), Palagewan i Tübatulabal (Pahkanapil). Jezici ovih tri bandi čine posebnu skupinu unutar šoonske grane uto-astečkih jezika. Svaka banda je samostalna i ima vlastitog poglavicu (*timiwal*) i svoja vlastita sela. Bankalachi sa zapadnih obronaka Greenhorn Mountainsa, prema E. W. Voegelin (1938.) imali su svega 3 sela, to su: *Holit*, *Pashgeshtap* i *Tcuhkayl*. Banda Tübatulabal je po istom izvoru imala 11 sela: *Hahalam*, *Kolokum*, *Omomíp*, *Padazhap*, *Tcebunun*, *Tushpan*, *Umubílap*, *Uupulap*, *Yítiyamup*, *Yowolup*, i selo nepoznatog imena na South Fork of Kern Rivera. 

Tübatulabal kultura tipična je kalifornijskom području, sakupljanje žira od šest različitih vrsta hrastova i piñon-orahe (koje zovu *tubat*). Sakupljanje žira dolazilo je u vrijeme kasne jeseni na istočnim obroncima Sierra Nevade. Tübatulabali dan započinju jedenjem mesa i kaše od žira. Hrastov žir čini 40% hrane ili 1,000 funti, odnosno 453 kilograma godišnje po obitelji. Žir je za upotrebu spreman nakon što se naročitim postupkom močenja i sušenja izgubi tanin, čime se gubi gorak okus. Važan je bio i ribolov za koji su Indijanci odlazili na planinske potoke i rijeke. Od većih životinja hvatali su jelena, medvjeda, planinsku ovcu, pumu i antilopu. 

Rana populacija iznosila je oko 1,000 (1700), pojavom zlatne groznice i dolaska kopača zlata sredinom 19. stoljeća broj im počinje opadati, pa je 1855. iznosio tek 228. Najniža populacija iznosi im 1972, svega 50. Godine 2000 ima ih oko 100 ,od čega većina na rezervatu Tule River.

Vanjske veze
------------

* The Tubatulabal
* Tubatulabal Arhivirano 2006-06-29 na Wayback Machine-u
Opatija Affligem
**Opatija Affligem** je benediktinski samostan u belgijskoj općini Affligem, smješten u Flamanskom Brabantu, oko 19,2 km sjeverozapadno od Bruxellesa. Službeno je posvećen 1086. godine, te je predstavljao najvažniji samostan Vojvodstva Brabant, stekavši nadimak *Primaria Brabantiae*. 

Službeno je osnovan 28. juna 1062. od strane šest pustinjaka, vitezova koji su se nastojali iskupiti za svoj nasilni način života. Zemlju su im darovali Hermann II, grof palatin Lotaringije (1061–1085) i njegov zaštitnik Anno II (u. 1075). Grofovi Brabanta i Leuvena su kasnije postali zaštitnici (*Vögte*) samostana 1085/1086. Brojni članovi njihovih porodica su sahranjeni u samostanu. U 12. vijeku je samostan postao poznat po strogom pridržavanju klinijevskih reformi. U njemu su djelovali znameniti redovnici kao teolog Jan van Ruusbroec i Benedict van Haeften, autor umjetničkih djela. Samostan je raspušten 1796. nakon što su za vrijeme rata Prve koalicije Belgiju okupirali revolucionarni Francuzi. Obnovljen je 1869/70.

Samostan je poznat i po pivari koja je djelovala 1074. a čiju tradiciju danas nastavlja pivara Op-Ale u susjednom selu Opwijk, u vlasništvu Heinken International.

Grobovi
-------

* Godfrey I od Leuvena
* Adeliza of Leuven, kraljica Engleske
* Marie od Francuske, vojvotkinja Brabanta

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* (`nl`) Affligem Abbey
* Affligem Abbey image: [*mrtav link*]
* Affligem Stamp image:

Koordinate: 50°55′27″N 4°06′50″E﻿ / ﻿50.9242°N 4.114°E﻿ / 50.9242; 4.114
*Pastinaca sativa*
**Pastrnjak** (pastrnjak) ili lat. *Pastinaca sativa* je biljka iz porodice štitara (Apiaceae) koja se koristi i za ljudsku ishranu kao povrće.

Opis biljke
-----------

Dvogodišnja zeljasta biljka sa bjeličastim, vretenastim korijenom iz koga druge godine izraste snažna, izbrazdana stabljika visine od 50–100 cm. Listovi su neparno perasto složeni od 2-7 pari duguljastih, sjedećih, nazubljenih listića. Cvjetovi su sitni, zlatnožuti sakupljeni u štitaste cvati na krajevima stabljike i ogranaka. Plodovi su zelenkastožuti i spljošteni. Svi biljni dijelovi imaju specifičan začinski miris i ukus.

Sastav
------

Aromatičan ukus i miris potiču od eteričnog ulja koga ima najviše u plodovima. Pored eteričnog ulja paškanat sadrži obilje mineralnih materija, vitamina C, B i E, organskih kiselina, škroba i dr. Pored upotrebe u ishrani kao povrće i začin, paškanat se koristi i u narodnoj medicini. U zvaničnoj medicini nije priznata njegova ljekovitost mada se alkaloid pastinacin (nalazi se u svim dijelovima ove biljke) u nekim zemljama upotrebljava za liječenje neuroze, grčeva u želucu i crijevima, stenokardije i dr.

Upotreba
--------

Paškanat se koristi za jačanje srca i reguliše njegov nepravilan rad. Reguliše krvni pritisak i ojačava zidove krvnih žila. Takođe, poboljšava probavljanje i otklanja smetnje pri probavljanju, smiruje želudačne grčeve i bolove, poboljšava rad crijeva. Djeluje i na bubrege poboljšavajući njihov rad i izlučivanje mokraće. Ima umirujuće djelovanje pa tako pomaže kod neuroze, nemira i nesanice. Pojačava znojenje čime smanjuje tjelesnu temperaturu.

Kada se redovno uzima mješavina paškanata i praziluka u obliku guste supe, može da se smanji telesna težina.

Literatura
----------

* Gostuški,R: Lečenje lekovitim biljem, Narodna knjiga, Beograd, 1979.
* Grlić, Lj: Enciklopedija samoniklog jestivog bilja, August Cesarec, Zagreb, 1986.
* Djuk, A, Dž: Zelena apoteka, Politika, Beograd, 2005.
* Jančić, R: Lekovite biljke sa ključem za određivanje, Naučna knjiga, Beograd, 1990.
* Jančić, R: Botanika farmaceutika, Službeni list SCG, Beograd, 2004.
* Jančić, R: Sto naših najpoznatijih lekovitih biljaka, Naučna knjiga, Beograd, 1988.
* Kojić, M, Stamenković, V, Jovanović, D: Lekovite biljke jugoistične Srbije, ZUNS, Beograd 1998.
* Lakušić, D: Vodič kroz floru nacionalnog parka Kopaonik, JP Nacionalni park Kopaonik, Kopaonik, 1995.
* Marin, P, Tatić, B: Etimološki rečnik, NNK Internacional, Beograd, 2004.
* Mindel, E: Vitaminska biblija, FaMilet, 1997.
* Mišić Lj, Lakušić R: Livadske biljke, ZUNS Sarajevo, ZUNS Beograd , IP Svjetlost, 1990
* Stamenković, V: Naše neškodljive lekovite biljke, Trend, Leskovac
* Tucakov, J: Lečenje biljem, Rad, Beograd, 1984.

Izvori
------

1. ↑  
„Pastinaca sativa information from NPGS/GRIN". www.ars-grin.gov. Pristupljeno 02. 03. 2008.
**Pažnja** je psihička funkcija koja ima dvije osnovne komponente kojima je može opisivati i procjenjivati: prva komponenta se odnosi na usmjeravanje i usredotočivanje psihičke energije na određeni objekt (osobu, pojavu i sl.) - ta se komponenta pažnje naziva *tenacitet*, druga se važna funkcija pažnje odnosi na sposobnost premještanja naše pažnje s jednog objekta na drugi objekt- to se naziva *vigilitet* ili budnost pažnje.

Hiperviligna pažnja
-------------------

Ovaj poremećaj se odnosi na pretjeranu budnost pažnje, tj. na naglašeno premještanje pažnje (psihičke energije) s jednog sadržaja na drugi. Susreće se kod maničnih stanja, ali i kod nekih anksioznih bolesnika.

Hipoviligna pažnja
------------------

Kod ovog stanja bolesnik teško, sporo i s poteškoćom pomjera pažnju s jednog sadržaja na drugi. Razlog tome mogu biti oslabljenost psihičke aktivnosti ili zbog zaokupljenosti nekim psiho-patološkim doživljajima. Stanje se uglavnom javlja kod različitih oštećenja CNS-a i kod depresivnih stanja.

Hipertenacitet pažnje
---------------------

To je pojava snažnog fokusiranja i usredotočenja pažnje na samo jedan sadržaj. Ovaj poremećaj se nalazi kod depresivnih bolesnika, ali i kod nekih shizofrenih pacijenata.

Hipotenacitet pažnje
--------------------

Hipotenacitet pažnje, ili smanjena mogućnost fokusiranja i održavanja pažnje na nekom sadržaju često je povezana uz poremećaj hipervigiliteta. To znači da je nemogućnost održavanja pažnje na nekom objektu često posljedica jako izraženog premještanja pažnje s jednog sadržaja na drugi. Zbog toga je ovaj poremećaj najčešći u maničnih bolesnika, ali i kod različitih organsko-funkcionalnih oštećenja CNS-a.

Vanjske poveznice
-----------------

* Cool-school.net Arhivirano 2010-06-04 na Wayback Machine-u
**Vitezovi Calatrave**  
| 

|  |
| --- |
| grb |
| ( grb) |

 |
| Kratica naziva: |  |
| Godina osnivanja: | 1158. |
| Godina reorganiziranja: | 1489. / 19. vijek (ukinut) |
| Reorganizator: | - |
| Mjesto osnivanja: | Zamak Calatrava |
| Raimundo de Fitero |
| utemeljitelj: | Raimundo de Fitero |
| krilatica: |
| Službeni jezik: |  |
| Sjedište: |  |
|  Veliki majstor reda: | Felipe VI od Španije |
| čelni čovjek: | Veliki majstor reda |
| Roditeljski red: | - |
| Redovi nastali iz ovog reda: |  |
| Podredovi: |  |
| Broj pripadnika: | na vrhuncu 200 000 |
| Poznati pripadnici: |  |
| Odijelo: |  |
| ... |

**Vitezovi Calatrave** (španjolski: *Orden de Calatrava*) bio je viteški red iz Kastilje osnovan kao vojnička grana Cistercita.

Historija
---------

Red je nastao 1158. kad je kastilijanski kralj Sancho III daravao zamak Calatravu opatu cistercitskog samostana Fitero - Raimundu, sa strogim uputama da ga brane od Maura i nikad 
ne napuštaju.
Monasi i vitezi Calatrave zdušno su branili zamak, pa ih je papa Aleksandar III - 1164. i formalno priznao. 
Od 1187. postali su čvrsto povezani sa Cistercitskom opatijom Morimond.

Sjedište reda usamljeni zamak Calatrava, pored rijeke Guadiane, na krajnjem jugozapadu Kastilje, ipak je 1195. pao u ruke Maura, ali su ga Vitezovi Calatrave ponovno zauzeli 1212.

Red je sudjelovao u kršćanskoj rekonkvisti Andaluzije, za što je nagrađen velikim feudima po Kastilji i Aragonu. 
Do 15. vijeka viteški red Calatrava imao je oko 200 000 članova i godišnji prihod od 45 000 dukata.
Kako se tempo rekonkviste usporavao, red se počeo sve više uključivati u kastilijansku unutrašnju politiku. 
Da bi neutralizirali tu potencijalnu prijetnju Katolički kraljevi Fernando II i Isabele od Kastilje su uz pomoć sankcija pape, preuzeli upravljanje redom 1489.

Od tad pa sve do raspuštanja u 19. vijeku, red je sve više postajao ceremonijalno udruženje španjolskog plemstva.

Izvori
------

1. ↑  „*Military Order of Calatrava*" (engleski). Catholic Encyclopedia. Pristupljeno 25.12.2020.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Order of Calatrava, Spanish military order*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 25.12.2020.

Vanjske veze
------------

***Vitezovi Calatrave*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Military Order of Calatrava* (`en`)
* *Order of Calatrava, Spanish military order* (na portalu Encyclopædia Britannica) (`en`)
**Oblačasti** a često i **oblačni leopard**(*Neofelis nebulosa*) je jedna od 2 vrste u rodu **Neofelis** iz porodice velikih mačaka. Stanište joj je Jugoistočna Azija. Izgledom podsjeća na leoparda, a smatra se starim predstavnikom pravih velikih mačaka.

Osobine
-------

Oblačni leopardi imaju oko 90 cm dugo tijelo na što se nastavlja rep od oko 80 cm. Veličinom odgovaraju od prilike veličini njemačkog ovčara. Šare na krznu su jednake onima kakve imaju mramorne mačke: na žućkastoj podlozi imaju velike, nepravilno oblikovane pjege koje prema unutrašnjem dijelu pjege blijede. Očnjaci su im, u odnosu prema veličini tijela, najduži među svim mačkama.

Životni prostor
---------------

Ove životinje nastanjuju područje jugoistočne Azije, od južnih dijelova Kine do Malajskog poluotoka i od istočnih obronaka Himalaja do Vijetnama. Osim na kontinentu, živi i na otocima Javi, Sumatri, Borneu i Tajvanu. Okoliš su im tropske kišne šume na ovim područjima.

Podvrste
--------

Oblačasti leopard javlja se danas u dvije podvrste nepalski ili Neofelis nebulosa macrosceloides Hodgson, 1853 i indokineski, Neofelis nebulosa nebulosa (Griffith, 1821). Treća podvrsta tajvanski oblačasti leopard, Neofelis nebulosa brachyurus Swinhoe, 1862, je izumrla.

Godine 2006. sumatranska i borneoška populacija oblačastog leoparda proglašena je zasebnom vrstom - Sundski oblačasti leopard (*Neofelis diardi*), a 2007. godine sundski je leopard podijeljen na dvije podvrste, sumatransku Neofelis diardi diardi (G. Cuvier, 1823) i borneošku Neofelis diardi borneensis (G. Cuvier, 1823).

Ostalo
------

Oblačni leopard je u ranijim razdobljima bio jako izlovljavan zbog svog vrlo lijepog krzna, no i danas je to ponegdje slučaj. No, još veća ugroza od krivolova je uništavanje njegovog primarnog staništa, tropskih kišnih šuma. Vrsta je od strane IUCN proglašena ugroženom. Na Tajvanu je, primjerice, zadnji put dokazano viđen prije više od 10 godina. No, još nije izgubljena nada, da se mala populacija uspjela održati negdje u nepristupačnim dijelovima otoka. Kako je to izrazito plaha životinja koja pokušava izbjeći svaki kontakt s ljudima, o njenom životu je puno toga još uvijek nepoznato.

Izvori
------

1. ↑  „Popis vrsta porodice mačaka". Arhivirano iz originala na datum 2009-01-31. Pristupljeno 2012-11-09.
2. ↑  Životinje, Velika ilustrirana enciklopedija, Mozaik knjiga, Zagreb, str. 212 ISBN 953-196-088-7
3. 1 2  BioLib

 
Wikivrste imaju podatke o:
***Neofelis nebulosa***
Nekropola u Studencima
**Nekropola sa stećcima Mramorje Gornji Studenci**, opština Ljubuški, Bosna i Hercegovina. Nekropola je i nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

Lokacija
--------

Nalazi se na nadmorskoj visini od 63 metara, uz savremeno rimokatoličko groblje u selu Gornji Studenci, udaljenom oko 5 km vazdušne linije od Ljubuškog, u pravcu jugoistoka.

Historija
---------

U okolini Ljubuškog, na 7 nekropola registrovano je 214 stećaka, od čega 176 opisanih: ploča 88, sanduka 78, sanduka s postoljem 1, sljemenaka 9. Nije opisano 48 primjeraka. Od 176 opisanih nadgrobnih spomenika, polovina je ploča, polovina sanduka, dok je sarkofaga relativno malo, ali su umjetnički kvalitetnije ukrašeni od ostalih. Od 176 primjeraka 81 je ukrašenih, od toga 33 sa simbolom krsta, što je do izražaja došlo naročito u Gornjim Studencima. Ukrasni motivi na nekropolama sa stećcima ljubuškog kraja su sljedeći: motiv štita sa mačem, simbol kamenice, ljudske figure s antropomorfnim ukrasom, tordirano uže i trake, polumjesec, rozete, vitice trolista, kolo, motiv spirale, scene lova, simbol sokolova i turnir.

Na ovom području bilo je aktivno više klesarskih radionica kao nosioca različitih uticaja. Nije ista škola majstora koji su radili spomenike na nekropoli u Gornjim Studencima i onih koji su radili na nekropoli u Bijači, Zvirićima i Pržinama

Opis
----

U Gornjim Studencima bilo je 44 ploča, 25 sanduka, 4 sljemenjaka i 1 sanduk s postoljem. Izuzetno lijep primjerak predstavlja sanduk (broj 28) visine 90 cm čija je gornja površina isklesana u vidu triju stepenica visine 4 i 5 cm, s komplikovanim krstom na gornjoj stepenici. Izrada stećaka na ovoj nekropoli ukazuje da su brižljivije izrađeni primjerci pripadali bogatijem društvenom sloju, a pojedine su ih porodice postavljale po grupama, odnosno prema srodstvu.

Literatura
----------

* Marko Vego, Srednjevjekovni nadgrobni spomenici BiH, Ljubuški, Sarajevo, 1954.
* Desanka Kovačević-Kojić, Gradska naselja srednjovjekovne bosanske države, Veselin Masleša, Sarajevo, 1978.
* Hazim Šabanović, Bosanski pašaluk, postanak i upravna podjela, Svjetlost, Sarajevo,
* 
* Šefik Bešlagić, Sarajevo: "Veselin Masleša", 1982. STEĆCI – KULTURA I UMJETNOST
* Šefik Bešlagić, Sarajevo: Veselin Masleša, 1971. STEĆCI, KATALOŠKO-TOPOGRAFSKI PREGLED
**Nekropola Mramor** u naselju Musići, opština Olovo, nalazi se na listi 30 srednjovjekovnih nekropola stećaka koje su 2016. godine proglašene Svjetskom baštinom UNESCO-a. Na listi su 22 nekropole u Bosni i Hercegovini, po 3 u Srbiji i Crnoj Gori, a 2 u Hrvatskoj.  Proglašena je i za Nacionalni spomenik BiH.

Historija
---------

Olovo je smješteno ispod planine Stoborja, na ušću rijeka Stupčanice i Bioštice, koje dalje čine rijeku Krivaju. Stari rudnik olova poznat je još iz vremena rimske vlasti. Sedamdesetih godina XIV st. u Bosni dolazi do intenzivnijeg razvoja rudarstva, kada svoj rad oživljava i olovski rudnik. U srednjem vijeku na navedenom prostoru formiralo se naselje Olovo s gradom koji se zvao Olovac. Prvi put se spominje 1382. godine pod nazivom „Olovo Plumbum", a 1415. godine pod nazivom „città de Piombo".

Opis
----

Nekropola broji 80 stećaka, od čega 47 sljemenjaka s postoljem, 4 sanduka s postoljem, 4 sanduka, 17 ploča s postoljem i 8 ploča. Najzastupljeniji oblik na nekropoli je sljemenjak s postoljem i svi su klesani u komadu. Ukrašeno je 14 stećaka, uglavnom geometrijskm oblikom (izostaju figuralni prikazi), pri čemu dominira ukras spirale i rozete, a javljaju se još i križ i tordirana vrpca.

Literatura
----------

* Šefik Bešlagić, Sarajevo: "Veselin Masleša", 1982. STEĆCI – KULTURA I UMJETNOST
* Drago Vidović, SIMBOLIČNE PREDSTAVE NA STEĆCIMA
Za kralja Viguere, v. Sancho Ramírez od Viguere.

**Sancho Ramírez** (cca. 1042 – 4. jun 1094) bio je kralj Aragona od 1063. do smrti (formalno ne do 1076.) i kralj Navarre (kao **Sancho V**) od 1076.

Rodio se kao sin aragonskog skrbnika i de facto kralja Ramiroa I i Ermesinde od Bigorrea. Oca je naslijedio nakon njegove pogibije u bitci kod Grausa. Taj je događaj poslužio kao povod za Barbastroski rat, odnosno kampanju s ciljem da se osvoje muslimanska uporišta koja se ponekad naziva i prvim križarskim ratom u širem smislu riječi. Godine 1067/68. je, međutim, bio upetljan u sukob sa svojim rođacima poznat kao Rat Tri Sanchoa; u njemu je pomogao svom imenjaku, navarskom kralju Sanchu IV protiv kastiljskog kralja Sancha II Jakog. 

Iako je bio jedan od najmoćnijih vladara Iberijskog poluotoka, Sancho se, po uzoru na oca, ispočetka ustručavao nazivati kraljem. Međutim, nakon što su Sancha IV od Navare godine 1076. ubila njegova braća,  a prijestolje naslijedio malodobni sin pod uticajem Alfonsa VI od Kastilje, Sancho Ramirez je iskoristio bojazni navarskih plemića mogućom od kastiljske dominacije. Uspio ih je nagovoriti da ga izaberu za navarskog kralja, a Alfonsa da prizna tu odluku kada mu je predao zapadni dio navarskog kraljevstva. Otada se počeo nazivati kraljem Aragona, čime je Aragon i formalno postao nezavisna država.

Kasniju vladavinu su mu obilježili pohodi na muslimanska područja. Godine 1083. je zauzeo Graus, a godine 1089. Monzon. Kada je pod opsadu stavio Huescu, pogodila ga je muslimanska strijela sa zidina i od nje je umro.

Bio je oženjen dva puta. S prvom suprugom Isabellom od Urgella imao je sina Pedra, koji ga je naslijedio. Od Isabelle se uspio rastaviti te se oženio za francusku plemkinju Feliciju od Roucyja; s njom je imao tri sina, od kojih su dvojica - Alfonso i Ramiro - također postali kraljevi.

Izvori
------

1. ↑  Vicente Salas Merino, *La Genealogía de los Reyes de España*, (Visionnet, 2007), 220.
2. ↑  Vicente Salas Merino, *La Genealogía de los Reyes de España*, (Visionnet, 2007), 220.

Vanjske veze
------------

* Medieval Lands Project on Infante don SANCHO Ramírez de Aragón

|  |
| --- |
| Sancho Ramírez **Kuća Jiménez****Rođen/a:** c. 1042  **Umro/la:** 4. jun 1094 |
| Prethodi:**Ramiro I** | **kralj Aragona**1063–1094 | Slijedi:**Pedro I** |
| Prethodi:**Sancho IV** | **kralj Navarre**1076–1094 |

| * p
* r
* u
Monarsi Aragona |
| --- |
| Kuća Jiménez | 
* Ramiro I
* Sancho Ramírez
* Pedro I
* Alfonso I
* Ramiro II
* Petronilla

 |  |
| Kuća Barcelona | 
* Alfonso II
* Pedro II
* Jaume I
* Pedro III
* Alfonso III
* Jaume II
* Alfonso IV
* Pedro IV
* Juan I
* Martin

 |
| Kuća Trastámara | 
* Ferdinand I
* Alfonso V
* Juan II
* Ferdinand II
* Juana

 |
**Scone** čita se **Skun** (škotsko-gelski: *Sgàin*) je gradić u centralnoj Škotskoj od 
4,886 stanovnika

Scone administrativno podpada pod Područno vijeće (council area) -
Perth i Kinross, a nekad je bio dio historijskog countyja Perthshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Scone leži pored rijeke Tay sjeverno od Pertha.

Historija
---------

Antički Scone bio je tradicijska prijestolnica piktskih kraljevstava, naslijedivši Forteviot u 8. vijeku. 
Po škotskom nacionalnom mitu Kenneth MacAlpin, prvi kralj Ujedinjenih Škota i Pikta, prenio je 
u 9. vijeku - Kamen iz Scona (Kamen sudbine) iz Zamka Dunstaffnage u Scone. Na njemu su 
se krunili svi škotski kraljevi sve do 15. vijeka. 

Scone je također bio rani religijski centar, u njemu su još Kelti imali svoj - Culdees (pustinjačka zajednica), na njegovom mjestu je 1120. podignut augustinski samostan, koji je opljačkan i spaljen za vrijeme reformacije. 

Između 1803. - 1808. na tom mjestu podignuta je Palača Scone, sa velikim parkom oko nje. Zbog tog parka je stari Scone razrušen i raseljen, a 1 km istočno podignuto novo naselje - **New Scone** u koje su preseljeni stanovnici.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Scotland" (engleski). City population. Pristupljeno 9. 01. 2015.
2. 1 2 3   „*Scone*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 09. 01. 2015.

Vanjske veze
------------

***Scone, Škotska*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Scone* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Odbor za Prvi amandman (1947)
**Odbor za Prvi amandman** (engl. ) je bila kratkotrajna organizacija američkih liberalnih i ljevičarskih glumaca, zabavljača, umjetnika i sineasta koja se 1947. i 1948. godine nastojala suprotstaviti antikomunističkoj histeriji, odnosno uvođenju hollywoodske crne liste. Povod su bila javna saslušanja o navodnoj komunističkoj "subverzivnoj" aktivnosti u Hollywoodu koje je pokrenuo Odbor za antiameričku aktivnost (HUAC) Predstavničkog doma Kongresa, a na koje su se, navodeći principijelne razloge, odbili odazvati sineasti kasnije poznati kao Hollywoodska desetorica. U svrhu podrške su organizaciju - koja je ime dobila po Prvom amandmanu američkog Ustava, koji jamči slobodu govora i iznošenja političkih uvjerenja - osnovali scenarist Philip Dunne, glumica Myrna Loy i režiseri John Huston i William Wyler. 

Grupi su se kasnije priključili neke od najvećih i najuglednijih imena tadašnjeg Hollywooda kao što su Humphrey Bogart, Lauren Bacall, Henry Fonda, Bette Davis, Gene Kelly, John Garfield, Edward G. Robinson, Judy Garland, Vincente Minnelli, Katharine Hepburn, Paul Henreid, Dorothy Dandridge, Jane Wyatt, Melvyn Douglas, Ira Gershwin, Billy Wilder, Sterling Hayden, Burgess Meredith, June Havoc, Evelyn Keyes, Marsha Hunt, Kay Thompson. Groucho Marx, Lucille Ball, Danny Kaye, Lena Horne, Robert Ryan, Jules Buck i Frank Sinatra.

Jedna od najspektakularnijih akcija Odbora bila je let u Washington 27. oktobra 1947. gdje su članovi javno demonstrirali protiv HUAC-ovih saslušanja, a tokom sljedećih nekoliko dana su sudjelovali u radio-emisijama *Hollywood Fights Back* (sh. *Hollywood uzvraća udarce*) na mreži ABC. Aktivnosti Odbora, međutim, nisu dale nikakvog efekta, osim što su antikomunistima dali dodatnog materijala za propagandu o "crvenom Hollywoodu", pa su na kraju i sami članovi došli pod sumnju o komunističkoj aktivnosti.

24. novembra 1947. je Kongres izglasao odluku o početku kaznenog postupka protiv članova Hollywoodske desetorice, a na što su već sljedeći dan reagirali šefovi hollywoodskih studija donijevši tzv. Waldorfsku izjavu, odnosno odluku o zabrani zapošljavanja komunista i svih drugih "subverzivnih" elemenata. To je u mnogo čemu obeshrabrilo članove Odbora i potaklo ih ne samo da prekinu svoj dotadašnji aktivizam, nego da se javno ograde od svojih aktivnosti u Odboru.

Pri tome se posebno istakao Bogart, koji je u martu 1948. godine za časopis *Photoplay* napisao članak pod naslovom "Ja nisam komunist" u kome je tvrdio da je bio "zaveden" i "prevaren", odnosno da su mu lagali da članovi Hollywoodska desetorice nisu komunisti, iako su oni to stvarno bili.

Kasnije je dio članova Odbora na kraju i sam završio na Hollywoodskoj crnoj listi.

Izvori
------

1. ↑  City of nets: a portrait of Hollywood in the 1940s By Otto Friedrich, page 380
**Narodna partija** je bivša politička stranka u Srbiji. Osnovana je 14. novembra 2009. godine u Novom Sadu gde je osnivačka skupština održana u SPENS. Nastala je izdvajanjem iz Srpske radikalne stranke gde se prvo zvala „Grupa građana - Maja Gojković", pre nego što je registrovana pod današnjim imenom. Osnivač i predsednik stranke je Maja Gojković, bivša gradonačelnica Novog Sada i narodni poslanik u skupštini Srbije. Stranka ima 63 opštinska odbora na teritoriji Srbije. Narodna partija je u Skupštini Republike Srbije osvojila dva poslanička mandata u okviru poslaničke grupe Ujedinjeni regioni Srbije, a neko vreme je nastupa samostalno u Narodnoj skupštini Republike Srbije sa svoja dva poslanika. Nakon što je Predsedništvo partije donelo odluku da stranka kolektivno pristupi Srpskoj naprednoj stranci, Maja Gojković se uključila u poslanički klub SNS, a narodna poslanica Dragana Đuković u poslanički klub Ujedinjenih regiona Srbije postavši član te stranke. Na Skupštini Narodne partije koja je održana 14. novembra 2009. godine u Novom Sadu, za Predsednika Narodne partije izabrana je Maja Gojković.
Krsna slava Narodne partije je Đurđic.

Učešće na izborima
------------------

Narodna partija je izašla na izbore na svim nivoima u koaliciji Ujedinjeni regioni Srbije. Narodna partija je na nivou republike osvojila dva poslanička mandata, a njeni predstavnici su Maja Gojković predsednik stranke i sekretar stranke Dragana Đuković.
Na lokalnim izborima Narodna partija je osvojila mandate za odbornike u gradovima Niš, Gradska opština Niška Banja, Gradska opština Crveni Krst, Leskovac, Opština Lebane, Grad Vranje, Grad Pančevo, Grad Sombor, Grad Valjevo, Gradska opština Mladenovac, Opština Kula, Opština Odžaci, Opština Kovin, Grad Užice, Grad Kraljevo, Opština Sremski Karlovci, Opština Titel, Grad Sremska Mitrovica.

Osnovna načela
--------------

Osnovna načela partije su: 

1. Sloboda pojedinca;
2. Nepovredivost privatne svojine;
3. Pravna država;
4. Očuvanje tradicije;
5. Budućnost u porodici evropskih naroda.

Odbori Narodne partije
----------------------

Alibunar, Bačka Palanka, Beograd – Zemun, Beograd – Zvezdara, Beograd – Mladenovac, Beograd – Palilula, Beograd – Rakovica, Beograd – Stari Grad, Beograd – Surčin, Beograd – Čukarica, Beočin, Bečej, Bujanovac, Valjevo, Vlasotince, Vranje, Vrbas, Gadžin Han, Gornji Milanovac, Žabalj, Žitište, Žitorađa, Zrenjanin, Irig, Kikinda, Kovin, Kragujevac, Kraljevo, Kruševac, Kula, Lebane, Leskovac, Loznica, Medveđa, Niš, Niš – Medijana, Niš – Niška Banja, Niš – Palilula, Niš – Pantelej, Niš – Crveni Krst, Novi Bečej, Novi Sad, Obilić, Opovo, Odžaci, Pančevo, Paraćin, Pećinci, Požega, Priboj, Ruma, Sombor, Srbobran, Sremska Mitrovica, Sremski Karlovci, Stara Pazova, Subotica, Temerin, Titel, Užice, Čačak, Šid.

Pristupanje Srpskoj naprednoj stranci
-------------------------------------

Predsedništvo Narodne partije je krajem novembra 2012. godine donelo odluku da partija kolektivno pristupi Srpskoj naprednoj stranci, što je Glavnog odbor Srpske napredne stranke je na sednici 3. decembra 2012. podržao.