recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bitka kod Helgeåe** (norveški: ; švedski: ) bila je pomorska bitka koja se 1025/26. odigrala pred švedskom obalom između dansko-engleske flote Knuta Velikog na jednoj, te združene norveško-švedske flote pod kraljevima Olafom II i Anundom Jakobom na drugoj strani. Povod su bili zajednički norveško-švedski napadi na baltičku obalu Danske, kojima se nastojalo iskoristiti Knutova odutnost, odnosno zauzetost u Engleskoj. Knut je, međutim, organizirao kaznenu ekspediciju, mobilizirajući pomorske snage oba svoja kraljevstva, te postigavši veliku nadmoć, napao saveznike kod ušća rijeke čije se ime navodi kao *Helgeå*. Danskom je flotom komandirao Ulf Jarl.

Šveđani i Norvežani su Knuta nastojali poraziti tako što su na ušću rijeke podigli veliku branu od treseta i drva, iz koje su pustili vodu upravo u trenutku Knutovog napada. Prema zapisima kronika, nastao je potop u kome je stradalo mnogo Danaca i Engleza. Usprkos tome, Knut je u bitci ostvario pobjedu, sebi prisvojivši švedske oblasti oko Jezera Mälaren gdje je počeo kovati vlastiti novac u Sigtuni.

Usprkos toga, *Anglosaksonska kronika* navodi da su pobjedu u njoj odnijeli Šveđani.

Izvori
------

1. ↑  *Ulf Jarl* (Nordisk familjebok)
2. ↑  *Sigtuna* (Nordisk familjebok)
3. ↑  The *Anglo-Saxon Chronicle* (Part 4: A.D. 1015 - 1051), at the Online Medieval and Classical Library

Literatura
----------

* Rosborn, Sven *Den skånska historien* (Vikingarna. Malmö: 2004)
*Ovo je članak o bitci koja se dogodila godine 324; za bitku jednake važnosti iz 378. u kojoj je poginuo car Valens, v. Bitka kod Hadrijanopolja*

**Bitka kod Hadrijanpolja** se odigrala 324. u Trakiji između snaga pod rimskih snaga pod (zapadnim) carem Konstantinom na jednoj, te rimskih snaga pod njegovim bivšim (istočnim) suvladarom Licinijem na drugoj strani. Bitka je predstavljala kulminaciju Konstantinovih nastojanja da potpuno ukine dotadašnji sistem tetrarhije, odnosno da postane jedini rimski car, a u čemu je samo djelomično uspio prilikom sukoba sa Licinijem sedam godina ranije. Konstantin je prilikom pohoda na Sarmate i Gote sa svojom vojskom prešao na Licinijeve teritorije te time isprovocirao Licinija da mu 324. objavi rat. Vojske su se suočile na rijeci Marici koju je nakon višednevnog izbjegavanja Konstantin, koristeći trik, krišom prešao te razbio Licinijevu vojsku, nanijevši joj velike gubitke. Licinije je bio prisiljen povući se prema Bizantiju, a kasnije je nakon poraza kod Helesponta i Hrizopolisa prisiljen prepustiti svu vlast nad Carstvom Konstantinu.

Napomene
--------

1. 1 2 3  Grant, p.46

Literatura
----------

**Primarni izvori**

* Zosimus, *Historia nova*, English translation: R.T. Ridley, Zosimus: New History, Byzantina Australiensia 2, Canberra (1982).

**Sekundarni izvori**

* Grant, Michael (1993), The Emperor Constantine, London. ISBN 0-7538-0528-6
* Lieu, S.N.C and Montserrat, D. (Ed.s) (1996), From Constantine to Julian, London. ISBN 0-415-09336-8
* Odahl, C.M. (2004) *Constantine and the Christian Empire,* Routledge 2004. ISBN 0-415-17485-6
**Blanche Sweet** (18. jun 1896 – 6. septembar 1986.) bila je američka glumica koja je slavu stekla u doba nijemog filma. Odrasla je u porodici vodviljskih zabavljača, a godine 1909. se kao mlada tinejdžerka priključila Biograph Studios, kompaniji koju je vodio slavni filmski pionir D.W. Griffith. Iako je Griffith favorizirao Mary Pickford i Lilian Gish, Sweet se brzo nametnula kao jedna od najpopularnijih glumica i prvih zvijezda Amerike. Kasnije je napustila Griffitha, a karijera joj je nastavila s uspjehom pod paskom režisera i supruga Marshalla Neilana. Dolazak zvučnog filma je označio kraj njene karijere, te se bila prisiljena povući i neko vrijeme čak raditi kao blagajnica u robnoj kući. Tek je 1960-ih ponovno otkrivena, te joj je priznat doprinos razvoju filmske industrije.

Vanjske veze
------------

* Blanche Sweet na Internet Broadway Database (`en`)
* Blanche Sweet na IMDb-u (`en`)
* Blanche Sweet at Golden Silents
* Some contemporary interviews with Blanche Sweet

***Blanche Sweet*** na Wikimedijinoj ostavi
Naslovnica prvog Bezbožnika.
**Bezbožnik** je bio ateistički časopis koji su štampali aktivisti iz Novog Sada, okupljeni u Društvo za borbu protiv društva (DBPD). U podnaslovu časopisa je stajalo da je protiv svih oblika dominacije, manipulacije i organizovane religije. 

Bezbožnik je tokom 2000-ih imao samo dva broja u skromnom tiražu (oko 500 primeraka), ali je ostavio relativno velik odjek u javnosti pa je časopis 2006. čak i javno spaljen u vestima TV Apolo. Urednik informativnog programa novosadske televizije „Apolo" Željko Rakičević, u programu te televizije, zapalio je časopis „Bezbožnik", ocenjujući da je reč o listu koji propagira govor mržnje protiv Srpske pravoslavne crkve (SPC).

Uredništvo Bezbožnika je izjavio da to predstavlja "prvo javno spaljivanje nekog časopisa posle Drugog svetskog rata" i upozorila da te „inkvizitorsko-fašističke metode" pokazuju kako se branioci religije na ovim prostorima obračunavaju sa političkim neistomišljenicima. Oni su naveli da izdavanjem „Bezbožnika" žele da propagiraju slobodu izbora, kritičko mišljenje i borbu protiv svih pokušaja da se ljudski um zatvori u bilo koji oblik dogme.

Udruženje novinara Srbije i Nezavisno društvo novinara Vojvodine su tada osudili postupak novosadske televizije "Apolo", u čijem je informativnom programu javno zapaljen časopis "Bezbožnik".

Verski analitičar Mirko Đorđević je časopis Bezbožnik ocenio kao "ponavljanje klišea iz dvadesetih godina 20. veka kada je u sovjetskoj Rusiji organizovano bio forsiran ateizam militantnog tipa, što nije imalo osnova ni u Marksovoj kritici religije, ni u nauci koja širi horizonte čovekovih saznanja."

Izvori
------

1. ↑  Časopis „Bezbožnik" zapaljen u programu TV Apolo[*mrtav link*]
2. ↑  Spaljivanje „Bezbožnika"
3. ↑  Osude paljenja časopisa[*mrtav link*]
4. ↑  Mirko Đorđević, Kišobran patrijarha Pavla

Vidi još
--------

* Ateizam
Za događaje iz 1982. godine, v. Masakr u Hami

**Bitka kod Hame**, koju se ponekad naziva **bitka kod Hamatha**, bila je okršaj koji se oko godine 605. pne. odigrao između babilonske vojske pod princom Nabukodonosorom i ostataka egipatske vojske poražene u prethodnoj bitci kod Karkemiša. Bitka se odigrala u blizini grada Hama na rijeci Oront.

Babilonske kronike navode kako je kralj Nabukodonosor tako iznenadio Egipćane kod Karkemiša da su se oni odmah dali u bijeg. Kod Hame je uspio sustići dio vojske koji je bio najiscrpljeniji od bježanja. Kronike opisuju kako su Babilonci uspjeli ubiti gotovo sve Egipćane, te da se nijedan od njih nije uspio probiti do Egipta.

Historičari vjeruju da Neho nije osobno sudjelovao u bitci, te da je moguće da je riječ bila o zaštitnici njegove vojske, odnosno tek o garnizonu Hame. U svakom slučaju, i ova bitka je dodatno oslabila egipatski položaj na Levantu te učvrstila Babiloniju kao novu svjetsku silu.

Izvori
------

1. ↑  Boardman, John; I. E. S. Edwards ed. E. Sollberger ed. N. G. L. Hammond ed. (1992). *The Cambridge Ancient History Volume 3, Part 2: The Assyrian and Babylonian Empires and Other States of the Near East, from the Eighth to the Sixth Centuries BC*. Cambridge University Press. str. 594. ISBN 978-0521227179.
**Bitka kod Korupedija** je poslednja bitka u ratovima Dijadoha, naslednika Aleksandra Velikog. Bitka je vođena 281. pne. između vojski Lizimaha i Seleuka I Nikatora.

Lizimah je vladao Trakijom i delovima zapadne Turske još od bitke kod Ipsusa. Malo pre ovoga je stekao punu kontrolu nad Makedonijom. Seleuk je vladao današnjom istočnom Turskom, Sirijom, Libanom, Izraelom, Irakom i Iranom. Seleuk I je 281. pne prešao Taurus i sukobio se sa Lizimahom kod Korupedije. Malo je poznato o bici, osim da su se dvoje vođa sukobili i direktno, Lizimah je pobeđen u borbi, i ostao je mrtav na bojnom polju. Seleuk je jedno vreme vladao ujedinjenim istočnim i zapadnim carstvom smatrajući sebe kraljem Makedonije. 

Kada je prešao Dardanele sa namerom da ostvari pravo na presto na evropskoj strani ga je sačekao i ubio Ptolemej Keraun i posle toga se sklonio u Lizimahiju. Ističući se kao Lizimahov osvetnik, uspeo je 280. godine pne da ga vojska proglasi za kralja. Seleuk je svoje carstvo ostavio sinu Antiohu, koga je još za života uveo u državničke poslove. Pošto nije mogao da se suprotstavi Antiohu, koji je bio na istoku u gornjim satrapijama, Ptolemej je udario na Antigona Gonatu, i potukavši ga, krenuo je u Makedoniju.

Seleukova smrt je označila kraj borbe oko Aleksandrovog nasleđa.
**Duša sveta** (grč: *ψυχή κόσμου*; lat: *anima mundi*) je kosmološko učenje o postojanju duše sveta. Baš kao što čovek ima dušu, odnosno duhovni princip u sebi, tako neki filozofi i svemiru pripisuju duhovni princip, koji oblikuje događanja čija se razložnost ne može protumačiti samo prirodnim silama. 

Shvatanje da je sve što postoji duševno, oduhovljeno, naziva se panpsihizam i suprotno je materijalističkom shvatanju svemira.

Shvatanja
---------

### Antika

Učenje o duši sveta iz drevne grčke kosmologije, preko pitagorejstva, dospeva u antičku grčku filozofiju. Predstavu o oduhovljenoj prirodi ili duši sveta nalazimo kod jonskih mislilaca, pitagorejaca, Platona, Aristotela, stoičara, Plotina, pa na izvestan način i kod Demokrita i Epikura u obliku najfinijih atoma koji daju život. Platon u Timeju daje prvo sistematsko tumačenje duše sveta kao ontološkog principa koji oživljava svet. Aristotel ideju o duši sveta zamenjuje učenjem o nepokrenutom pokretaču. 

Stoici su osećali da je sve povezano opštim skladom (*simpathea ton holon*), koji proishodi iz jedinstva stvari u pneumi (duh, dah). Za njih je pneuma (svetska duša ili duh) aktivna i pokretačka sila svemira, božanski princip i kosmička inteligencija u kojoj učestvuje i individualna ljudska duša.

Za Plotina je svemir jedinstveno biće kojim vlada svetska simpatija (*simpatheia*), suosjećaj koji međusobno prožima i povezuje sve. To znači da se svako delovanje, ma gde bilo, oseća i prenosi i na druge delove svemira. Duša sveta prožima čitav svemir a ujedno je i izvor nastanka svih pojedinačnih duša. Ona je za Plotina treća hipostaza koja proizvodi život svih stvari, uređuje ih i njima vlada. Iz svetske duše proizlazi i njena emanacija (isijavanje) te je svemir simpatički organizam u kom vladaju jedinstven sklad i poredak.

### Novi vek

Renesansni filozofi smatraju da je duša sveta univerzalna i oživljujuća forma bića, unutarnji aktivni princip svega živog.

Šeling u viziji svetske duše podrazumeva ono što povezuje organski i neorganski svet i ujedinjuje celokupnu prirodu u jedan sveobuhvatni organizam. Neki savremeni kosmolozi smatraju da preko živog sveta, odnosno čoveka, svemir dolazi do „svesti o sebi".

U novije vreme teorije o duši sveta delimično dolaze do izražaja u Gaja hipotezi.

Vidi još
--------

* Apsolut
* Braman
* Tat tvam asi
**Bitka kod Lipara** (Lipari, 260. pne.) bila je prva pomorska bitka između Kartagine i Rimske republike. Bitka je deo Prvog punskog rata. Kartaginjani su pobedili više zahvaljujući zasedi, nego stvarnoj bici.

Posle pobede u bici kod Agrigenta Rimljani su osvojili veliki deo Sicilije. Počinju graditi flotu da bi kontrolirali zapadni Mediteran. Dotad je Kartagina bila pomorska sila bez premca u zapadnom Mediteranu. Rimska republika gradi 150 brodova za rekordna dva meseca. Patricije i konzul Gnej Kornelije Scipion Asiatik komanduje sa 17 brodova, koji otplovljavaju do Mesine, da bi pripremili dolazak flote i prelaz u Siciliju.

Zaseda
------

Kad je Scipion došao do tesnaca, dobija informaciju da garnizon na Liparskim ostrvima ima nameru da preće na stranu Rima. Scipion nije mogao odoliti takvom iskušenju da zauzme važan grad bez borbe. Scipion otplovljava prema Liparima. Dok su rimski novi brodovi ulazili u liparsku luku u zasedi ih je čekao deo kartaginjanske flote pod komandom Hanibala Giskona i Boda.
Bod je sa 20 brodova blokirao Rimljane unutar luke. Scipion i rimska posada nisu pružili neki otpor. Neiskusna posada se uspaničila i pobegala, a konzul Scipion Asiatik je uhvaćen.

Brzo posle Scipion se sveti za poniženje i pobeđuje u bici kod Mila.

Vidi još
--------

* Prvi punski rat
* Rimska republika
**Bitka kod Helesponta** je pomorska bitka koja se u julu 324. odigrala između rimske (zapadne) flote cara Konstantina na jednoj, te rimske (istočne) flote cara Licinija na drugoj strani. Konstantin je nedugo prije bitke potukao Licinijevu vojsku kod Hadrijanopolja u Trakiji, ali se Licinije povukao u utvrđeni Bizantij, a Konstatin nije mogao sa svojom vojskom prijeći u Licinijeve azijske provincije zbog toga što je Helespont kontrolirala Liciniju vjerna flota pod admiralom Abantom (Amandom). Konstantinov sin Krisp je sastavio vlastitu flotu koja je bila brojčano inferiornija Abantovoj i s njom je napao Abanta kod Helesponta. Ispostavilo se da je brojčana inferiornost Krispu donijela prednost, jer su njegovi brodovi mogli lakše manevrirati u uskim vodama Helesponta, te je Abantu nanio teške gubitke prije nego što je borbe prekinula noć. Sljedeći je dan, pak, Krispu prednost snažni vjetar koja je potopio, nasukao ili oštetio veliki brod Abantovih brodova; Krispovi brodovi su zbog svog položaja bili zaštićeni te su nakon što je oluja prestala dokrajčili Abantovu flotu; sam se Abant spasio plivanjem na obalu. Uništenje Abantove flote je stvorilo mogućnost Konstantinu da prijeđe u Malu Aziju te je Licinije, svjestan toga, napustio Bizantij kako bi tamo pokušao organizirati otpor. Nakon nekoliko mjeseci je došlo do bitke kod Hrizopolisa u kojoj je Licinije potpuno poražen, a Konstantin postao jedini rimski car.

Literatura
----------

* Grant, Michael (1985), The Roman Emperors: A biographical Guide to the Rulers of Imperial Rome 31 BC-AD 476, London. ISBN 0-297-78555-9
* Lieu, S.N.C and Montserrat, D. (Ed.s) (1996), From Constantine to Julian, London. ISBN 0-415-09336-8
* Odahl, C.M. (2004) *Constantine and the Christian Empire,* Routledge 2004. ISBN 0-415-17485-6
* Pears, Edwin. "The Campaign against Paganism A.D. 324." *The English Historical Review*, Vol. 24, No. 93 (January 1909) : 1-17.
**Dunfermline** čita se **Danfermlin** (škotsko-gelski: *Dùn Phàrlain*, škotski: *Dunfaurlin*) je 
grad u Škotskoj od 49,706 stanovnika

Grad administrativno podpada pod Područno vijeće (council area) Fife u kojem je drugi po veličini.

Geografija
----------

Dunfermline leži udaljen oko 5 km od estuarija Firth of Forth, a svega desetak kilometara dalje leži Edinburgh.

Historija
---------

Dunfermline je bio kraljevski grad, u kom su tokom srednjeg vijeka stolovali brojni škotski kraljevi.

Na mjestu današnjeg grada još su prvi keltski redovnici imali svoje malo naselje, ali je grad počeo nicati tek oko benektinske opatije osnovane oko 1072. 

Škotski kralj Malcolm III izgradio je svoj dvor u Dunfermlinu, nakon smrti kralja Macbetha. Na njega danas podsjećaju ostatci ruševnog tornja u srcu parka
Pittencrieff.

Dunfermline je bio rodno mjesto škotskih kraljeva Jamesa I (1394.) i Charlesa I (1600.)Grad je bio gotovo uništen u požaru u 1624. Dunfermline se kasnije razvio kao centar za proizvodnju tkanina, sa pratećim industrijama za izbjeljivanje i bojenje. 

U Dunfermlinu je 1835. rođen i Američki industrijalac, milijunaš i filantrop Andrew Carnegie, koji je bio osobito
velikodušan prema svom rodnom gradu, pa je on i danas centar svih njegovih fondacija. Grad mu se odužio tako što je njegovu skromnu rodnu kuću prevorio u muzej.

Znamenitosti
------------

Dunfermline ima čitav niz historijskih objekata, kao što su ostatci kraljevske palače i Opatije iz 12. vijeka, na čijem groblju je pokopano, pored Malcolma III i 
Roberta Bruca i 10 drugih škotskih kraljeva i kraljica.

Opatijska crkva služila je kao parohijska crkva sve do 1821. jedini očuvani dio iz vremena njezina nastanka je brod lijepi primjer masivne Normanske arhitekture, 

Pored toga značajna je opatova palača (Abbot House) obnovljena u 15. vijeku i pećina Svete Margarete Škotske u kojoj se ona po legendi molila i prala noge siromasima.

Privreda
--------

Danas se njegova ekonomija bazira na uslužnom sektoru i proizvodnji elektroničkih dijelova.

Gradovi prijatelji
------------------

Dunfermline ima ugovore o prijateljstvu sa slijedećim gradovima;

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Njemačka, Logroño
* SAD, Sarasota, Florida
* Norveška, Trondheim
 | * Njemačka, Wilhelmshaven
* Francuska, Vichy
 | * Portugal, Albufeira
* SAD, Albany
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Major Cities of Scotland" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 12. 2014.
2. 1 2 3 4 5 6  „Dunfermline" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 12. 2014.
3. 1 2 3 4 5  „Dunfermline" (engleski). Visit Scotland. Pristupljeno 28. 12. 2014.

Vanjske veze
------------

***Dunfermline*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Dunfermline* (`en`)
* *Dunfermline* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Bitka kod Kölna** se odigrala godine 716. kraj današnjeg njemačkog grada Köln za vrijeme građanskog rata koji je izbio u Franačkoj nakon smrti dugogodišnjeg majordoma i de facto vladara Pipina Herstalskog, pri čemu su se sukobile pristaše Pipinovog nezakonitog sina Karla Martela sa pristašama merovinškog kralja Hilperika II i neustrijskog majordoma Ragenfrida. Karlo je nedugo prije bio pušten iz zatvora gdje su ga držali Pipinova utovica Plektruda i njen unuk (i Pipinov dezignirani nasljednik) Theudoald. Sukob se dodatno zakomplicirao kada je na strani Hilperika i Ragenfrida stupio frizijski kralj Radbod. Njegove su trupe napale Karla koji nije imao vremena organizirati svoju vojsku; suočen s brojčanom nadmoćnim snagama, Karlo je naredio povlačenje i utočište pronašao u šumama Eifel. Ta se bitka tradicionalno navodi kao jedini poraz u Karlovoj karijeri. Samo nekoliko mjeseci kasnije, Martel je briljantnom taktikom razbio udružene snage Hilperika i Radboda u bitci kod Amblevea, otpočevši seriju pobjeda koja će ga dovesti na mjesto neupitnog gospodara Franačke samo nekoliko mjeseci kasnije.

Napomene
--------

1. ↑  „Geschiedenis van het volk der Friezen". Boudicca.de. Arhivirano iz originala na datum 2009-06-08. Pristupljeno 22. 01. 2009.

Izvori
------

* Oman, Charles. (1914). *The Dark Ages 476-918*. Rivingtons: London.
|  |
| --- |
| **Rimsko-perzijski ratovi** |
| **Rimsko-partski ratovi**  Kara – Kilikijska vrata – Amanski prijevoj – Planina Gindar – Pohodi Marka Antonija – Armenski rat 58–63 – Trajanov pohod na Partiju – Pohodi Lucija Vera – 2. Ktesifon – Nisibis  **Rimsko–sasanidski ratovi**  Resena – Misiče – Barbalis – Edesa – Singara – Amida – 3. Ktesifon – Samara  **Bizantsko-sasanidski ratovi**  Rat 421–422 – Anastazijev rat – Iberijski rat – Lazijski rat – Rat 572–591 – Rat 602–628 |

**Bitka kod Ktesifona** se odigrala 29. maja 363. u Mezopotamiji između rimskih snaga pod carem Julijanom na jednoj i perzijske vojske pod kraljem Šapurom II na drugoj strani. Predstavljala je kulminaciju velikog pohoda koga je Julijan organizirao sa ciljem da porazi Perzijance, koji su nekoliko godina prije bili zauzeli dio rimskih teritorija na Bliskom Istoku i napali satelitsku Armeniju. Julijan je prethodne sakupio ogromnu vojsku od 90.000 ljudi te je podijelio u dva odreda - manji, pod Prokopijem, je poslao u Armeniju; dok je veći prodro u Mezopotamiju i, usprkos Šapurovih pokušaja da ga zaustavi strategijom spaljene zemlje, stigao pod zidine perzijske prijestolnice Ktesifon. Iako grad nije branila glavnina perzijskih snaga, snage pod Spahbodom Merenom su bila dovoljno snažna i imale veliki broj izvrsnih katafrakta da su Julijanovi oficiri bili protiv bitke; Julijan nije prihvatio njihove argumente nego ih je naredio opći napad u kome je koristio borbeni poredak polumjeseca. Perzijska vojska je, suprotno očekivanjima, potpuno razbijena, što su morali priznati čak i prema Juliijanu neprijateljski raspoloženi kršćanski suvremenici. Julijan je tada odbio Šapurovu ponudu za mir. Međutim, vrlo brzo se ispostavilo kako njegovoj vojsci nedostaju opsadne sprave nužne za zauzimanje Ktesifona; to, kao i kašnjenje Prokopijevih pojačanja uz logističke probleme, natjeralo je Julijana da nakon nekoliko dana naredi povlačenje. Perzijanci su se dali u gonjenje što je 16. juna kod Samare dovelo do taktički neodlučene bitke u kojoj je Julijan smrtno ranjen. Demoralizirana vojska je za cara izvikala Jovijana koji je sa Šapurom odmah potpisao mir kojim Rimsko Carstvo predaje Perziji značajne teritorije na Bliskom Istoku i u Maloj Aziji. Tako je završila posljednja velika ofanziva Rimljana na Perziju.

Izvori
------

Koordinate: 33°06′N 44°35′E﻿ / ﻿33.100°N 44.583°E﻿ / 33.100; 44.583
**Bitka kod Gitiona** se odigrala za vrijeme rimsko-spartanskog rata godine 195. pne. između spartanske vojske na jednoj, te savezničke vojske Rima, Rodosa, Ahajskog saveza i Pergama na drugoj strani. Mjesto je bio Gition - važno spartansko uporište koje su saveznici namjeravali osvojiti kako bi mogli napredovati prema samoj Sparti. Rimske i ahajske snage su opsjele grad s kopna, a pergamska i rodoska flota s mora. Spartanci su se uspješno opirali, ali je jedan od njihpvih komandanata - Deksagorida - odlučio grad predati rimskom legatu. Kada je za to čuo njegov ko-komandant Gorgopa dao ga je ubiti i sam preuzeo komandu nad gradom. Nakon toga su se Spartanci još žešće opirali. Međutim, kada je pred grad došao Flaminin s pojačanjima od 4000 ljudi, Spartanci su pristali predati grad pod uvjetom da se iz njega mirno povuku. Rezultat te bitk je spartanskog tiranina Nabisa natjerao da napusti okolna područja i povuče se u Spartu, koja je nekoliko mjeseci kasnije kapitulirala pred saveznicima.

Izvori
------

### Primarni izvori

* Livy. *Rome and the Mediterranean.* ISBN 0-14-044318-5

### Sekundarni izvori

* Peter Green. *Alexander to Actium: The Historical Evolution of the Hellenistic Age.* ISBN 0-500-01485-X
* Peter Greenhalgh and Edward Eliopoulos. *Deep into Mani:Journey to the southern tip of Greece.* ISBN 0-571-13524-2
**Bitka kod Landena**, također poznata i kao **Prva bitka kod Neerwindena** se odigrala 29. jula 1693. godine u današnjoj Belgiji za vrijeme Devetogodišnjeg rata između francuskih snaga pod vojvodom od Luxembourga na jednoj i anglo-nizozemske vojske pod Willemom Oranskim na drugoj strani. Do nje je došlo nakon francuske ofenzive na Špansku Nizozemsku prilikom koje je vojvoda od Luxembourga istovremeno napao važna saveznička uporišta Huy, Liege i Charleroi; svrha ofenzive je bila prije svega privući savezničke snage pod Willemom iz Nizozemske kako bi ih se tuklo na otvorenom polju, koristeći francusku nadmoć u ljudstvu. Vojvoda od Luxembourga je u tome uspio, te je, krijući pravi cilj napada, uspješno izmanevrirao Willemove snage, pri čemu je 18. jula zauzeo Huy, dok je Willem ojačavši granizon u Liegeu značajno oslabio svoje snage. Willem je nakon toga bio prisiljen na povlačenje, ali ga je Luxembourgovo manevriranje pri tome dovelo u nepovoljnu situaciju u kojoj se trebao povlačiti noću prijeko rijeke Male Geete. Willem je odlučio da se umjesto povlačenja suprostavi Francuzima, koristeći lokalna naselja u svrhu improvizirane fortifikacije. Luxembourgove snage su 29. jula napale saveznike, pri čemu je težište bilo na njihovom desnom krilu; Luxembourg je slabe koordinacije nije izveo simultane napade u centru i na lijevom krilu, a zbog čega je dva puta odbijen. Konačno je u trećem naletu uspio probiti savezničke linije te natjerati Willema na povlačenje, koje se tek zahvaljujući upornom otporu zaštitnice nije pretvorilo u katastrofu. Francuzi su postigli nesumnjivi uspjeh, zarobivši veliki broj Willemovih ljudi i cjelokupnu artiljeriju, a što je predstavljalo najveću pobjedu u ratu. Međutim, i oni su sami imali izuzetno velike gubitke, te Luxembourg nije gonio poraženog neprijatelja u Nizozemsku; umjesto toga se odlučio za opsadu Charleoria koji je osvojen u oktobru 1693. godine.

Izvori
------

1. 1 2  Childs 1991: str. 233 sfn error: no target: CITEREFChilds1991 (help)

Literatura
----------

* [ La bataille de Neerwinden (`fr`)
* The French Army 1600-1900
* Further information on the British order of battle
* William's medal illustrated
* Patrick Sarsfield, called Earl of Lucan

Koordinate: 50°46′00″N 5°03′00″E﻿ / ﻿50.7667°N 5.0500°E﻿ / 50.7667; 5.0500
**Bečko Novo Mjesto** (njemački: **Wiener Neustadt**) je grad na sjeveroistoku Austrije od 43,002 stanovnika.

Bečko Novo Mjesto je administrativni centar Okruga Wiener Neustadt - Land, ali isto tako vlastitog
okruga jer je jedan od 15 austrijskih statutarnih gradova.

Geografske karakteristike
-------------------------

Bečko Novo Mjesto leži u Donjoj Austriji u kotlini rijeke Leithe južno od Beča.

Historija
---------

Bečko Novo Mjesto osnovao je 1194. babenbergški vojvoda Leopold V.
Mjesto je 1277. dobilo status grada, u to vrijeme imalo je i kovnicu novca. Tokom 15. vijeka, kad je bio rezidencija cara Svetog Rimskog Carstva Friedricha III spadao je u red najbogatijih gradova, ali je kasnije toliko nazadovao da je u 17. vijeku iseljavanje iz njega zabranjeno carskim dekretom.

Grad je za Drugog svjetskog rata teško razaran od savezničkih aviona, pa ima puno novih zgrada, 
naročito stambenih.

Posljednjih dekada 20. vijeka u grad se naselilo puno doseljenika iz Istočne Evrope i Turske.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost grada je - *Reckturm*, jedan od tri tornja preostalih od gradskih bedema iz 13. vijeka, koji je danas pretvoren u muzej.

Među poznatim građevina ubraja se više puta obnovljana katedrala - Liebfrauenkirche, iz 13. vijeka, zatim nekadašnji jezuitski kolegij (1737. - 1743) u kom je danas smješten gradski muzej i zamak iz 13. vijeka u 
kom je rođen i pokopan car Svetog Rimskog Carstva Maksimilijan I (1459. - 1519.).

Pored njih tu je i dvorac - Neukloster sa nekadašnjom dominikanskom crkvom iz 13. vijeka, u kom je smještena Terezijanska vojna akademija (osnovana 1752.).

Privreda i obrazovnje
---------------------

Bečko Novo Mjesto je važan industrijski grad u kom se proizvodi i obrađuje uključuju metale, obuća i tekstil.

Grad ima tehničke i stručne fakultete.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Monheim am Rhein
* Italija, Desenzano del Garda, Brescia
* Kina, Harbin

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Niederösterreich (Federal State)" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 01. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Wiener Neustadt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 10. 01. 2016.

Vanjske veze
------------

***Bečko Novo Mjesto*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Wiener Neustadta* (`de`)
**Edme Mariotte** (Dijon, oko 1620. – Pariz, 12. maja 1684.), francuski fizičar. Isprva bio opat samostana svetog Martina pod Beauneom kraj Dijona, od 1666. član Francuske akademije. Otkrio je, neovisno o Robertu Boyleu, zakon za idealne plinove, nazvan Boyle-Mariotteov zakon. Napisao je više rasprava o gibanju tekućina, prirodi boja, barometru, slobodnom padu, smrzavanju vode. Napisao *Crtice iz fizike* (fran. *Essais de physique*, 1676. – 1679.). U drugoj polovici 17. stoljeća francuski hidrolog Pierre Perrault i Edme Mariotte proveli su hidrološka istraživanja u bazenu rijeke Seine, kojima su pokazali da je godišnji iznos mjesne oborine dovoljan da bi se objasnio godišnji protok rijeke; time su opovrgnuli tvrdnje, česte u ono doba, da riječna voda potječe iz podzemnih tokova.

Boyle-Mariotteov zakon
----------------------

*Glavni članak: Boyle-Mariotteov zakon*
Boyle-Mariotteov zakon.
**Boyle-Mariotteov zakon** opisuje istodobnu izotermnu (*T* = konstantno) promjenu tlaka i volumena plina. Volumen plina mijenja se s tlakom prema jednakosti: 

{\displaystyle \qquad p\_{1}\cdot V\_{1}=p\_{2}\cdot V\_{2}=...=p\_{i}\cdot V\_{i}}
odnosno:

{\displaystyle \qquad p\cdot V=konstanta}
za stalnu temperaturu (*T* = konstantno). Vrijednost konstante ovisi o temperaturi i količini plina. Dakle, na stalnoj temperaturi tlak i volumen plina obrnuto su razmjerni u zatvorenom plinskom sustavu. U p-V dijagramu Boyle-Mariotteov zakon prikazuje se izotermama. Ovdje su to hiperbole s temperaturom *T* kao parametrom. Boyle-Mariotteov zakon vrijedi u potpunosti za idealni plin, dok za realne plinove pri visokim tlakovima nastaju manji otkloni.

Mariotteova mrlja
-----------------

**Mariotteova mrlja** je slijepa pjega vidnoga polja na ulazu vidnoga živca u oko (papilla); neosjetljiva je na svjetlost.

Izvori
------

1. ↑   **Mariotte, Edme**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.
2. ↑   **Boyle-Mariotteov zakon**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.
**Edita Majić** (Split, 24. siječnja 1970.), hrvatska časna sestra karmelićanka, bivša hrvatska kazališna i filmska glumica. Njeno redovničko ime je Edita Marija od Križa.

Životopis
---------

### Karijera

Započela je studij slikarstva na Pedagoškoj akademiji u Splitu kojeg je prekinula i upisala studij glume na zagrebačkoj Akademiji dramske umjetnosti. Prvu veliku ulogu, imala je u kazališnoj predstavi "Salome", splitske redateljice Nenni Delmestre. Matično kazalište bilo joj je dramsko kazalište "Gavella" u Zagrebu. Dobivala je mnoge nagrade. 

Na Pulskom filmskom festivalu nagrađena je 1999. Zlatnom arenom za sporednu ulogu darkerice Lili, u filmu "Da mi je biti morski pas", redatelja Ognjena Sviličića. Prestižnu nagradu Hrvatskog glumišta za najbolju mladu glumicu, dobila je za ulogu Rebecce u hit predstavi "Gorki, gorki mjesec" Teatra &TD. Za ulogu Susie Schwartz u kabareu "Črni maček" nagrađena je na Festivalu malih scena u Rijeci, te na Danima satire u zagrebačkom "Kerempuhu", dok je za pet uloga u predstavi "Odiseja 2001." dobila nagradu "Fabijan Šovagović" na Festivalu glumca u Vinkovcima 2002. 

Posljednji glumački zadatak imala je sinkronizirajući francuski ekološki crtić "Moj mali dragi planet". 

### Odlazak u samostan

Potkraj travnja 2004. povukla se iz svjetovnog života i otišla u samostan Sv. Josipa u španjolskom gradu Ávili, gdje je postala časna sestra karmelićanka. Samostan iz 16. stoljeća je utemeljila sv. Tereza Avilska, španjolska karmelićanka i mističarka, reformatorica reda i crkvena naučiteljica. Sestra Edita (zadržala je svoje ime) prošla je šest mjeseci postulature, a potom obukla smeđi redovnički habit i polagala privremene zavjete za tri godine. Potom polaže vječne zavjete "odnosno brak duše i Boga" i dobija crni redovnički veo.

Filmografija
------------

### Televizijske uloge

* "Veliki odmor" kao Heni Krstulović (2000.)

### Filmske uloge

* "Da mi je biti morski pas" kao Lili (1999.)
* "The Makers" kao Jessica (1997.)
* "Putovanje tamnom polutkom" kao Tina (1995.)
* "Nice Party" (1993.)

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2010-05-13 na Wayback Machine-u Preuzeto 9. listopada 2011.

Vanjske poveznice
-----------------

* Edita Majić na IMDb-u (`en`)
**Bitka na Dubravnici** je vođena 25. decembra 1381. godine, na Božić, između otomanskih pljačkaških odreda i snaga krajiške vlastele kneza Lazara (1371–1389), vojvode Crepa i Vitomira. Okončana je srpskom pobedom i predstavlja prvi veći sukob između Srba i Osmanlija, posle Maričke bitke 1371. godine, ali i prvi napad na državu kneza Lazara.

Do sukoba je najverovatnije došlo usled pokušaja Osmanlija da posle pljačkanja po Bugarskoj, upadnu u Srbiju i nastave svoj pohod. Njihov prodor su zaustavili gospodar Petruškog krajišta vojvoda Crep i vlastelin Vitomir, čiji su se posedi verovatno nalazili negde u blizini.

Posle ovog sukoba, Osmanlije nisu ugrožavale Lazarevu državu do 1386. godine, kada su njihove snage predvođene sultanom Muratom (1359—1389) zaustavljene u bici kod Pločnika, nedaleko od Prokuplja. U ovom i kasnijim sukobima, ne pominje se vojvoda Crep, dok se Vitomir u istorijskim izvorima javlja isključivo u vezi sa bitkom na Dubravnici. 

*"v leto 6889. godine ubi Crep i Vitomir Turke na Dubravci"*
-Lazareva hronika

Povezano
--------

* Bitka kod Pločnika (1386)
* Bitka kod Bileće (1388)
* Kosovska bitka (1389)
**William Smith O'Brien** (Albany, New York, 14.3. 1860 - Kansas City, 26.5. 1911.) je bio američki profesionalni igrač bejzbola koji je nastupao na položaju prvog basemana. 

O'Brien je igrao za *St. Paul Apostles* i Kansas City Cowboys, oba u Union Associationu godine 1884. Također je igrao za timove National Leaguea *Washington Senators* (1887-1889) i *Brooklyn Gladiators* (American Association) (1890). Najbolja sezona mu je bila 1887. kada je vodio National League s 19 home runova

O'Brien je u karijeri ukupno odigrao 356 odigranih utakmica te postigao 364 hitova, 32 home runa, 206 RBI i prosjek udaraca .256. Čak je zabilježio i pobjedu kao pitcher, uskočivši kao zamjena redovnom pitcheru *White Capsa* na početku karijere.

V. također
----------

* Popis prvaka Major League Baseballa u home runovima

Vanjske veze
------------

* Baseball Reference
* Retrosheet


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Dan Brouthers & Hardy Richardson**  |  **Prvak National Leaguea u home runovima** 1887 | Slijedi: **Jimmy Ryan**  |
**Edisto** (Edistoe, Edistow, Adusta, Audusta, Orista, Oristanum), jedno od plemena Cusabo Indijanaca, porodica Muskhogean, naseljeni u kolonijalno vrijeme na donjem toku istoimene rijeke u okruzima Charleston i Colleton u Južnoj Karolini. Njihova populacija procijenjena je na 1,000 (1600). 

Prvi bijelci sa kojima dolaze u kontakt su francuski hugenoti, njih pedesetak što ih je iz Le Havre De Grace doveo kapetan Jean Ribaut, kojima 1562. pomažu u njihovom bezuspješnom pokušaju da utemelje koloniju u Port Royalu. Na otoku Parris Island uz pomoć Indijanaca grade utvrdu Charles Forte u čast kralja Charles IX. no ubrzo je napuštaju, te odjedre za Francusku. Nekoliko godina kasnije dolaze Španjolci, utemeljuju misiju i grade utvrdu 1566. koju će Indijanci 1576. zapaliti. Španjolci će je iznova podignuti da bi je 1587. napustili, a Indijanci se povukli sa donjeg Edista na istoimeni otok Edisto. Englezi neće svoju koloniju u ovom kraju utemeljiti sve do 1670. a 45 godina kasnije, oslabljeni bolestima bijelaca i napadima susjednih plemena, oni će 1715. nestati. Potomaka ovog plemena ipak se nešto očuvalo i oni danas žive pod imenom Edisto Indian Nation u južnoj Karolini.

Vanjske poveznice
-----------------

* Edisto
**Bitka kod Kobarida** održana 24. oktobara 1917. na Soči na terenu Općine Kobarid sjeverozapadno od Trsta, bila je teška katastrofa talijanske vojske za vrijeme Prvog svjetskog rata.

Nakon dvije i pol godine pozicionog ratovanja, u kojoj talijanske snage unatoč brojnoj premoći nisu uspjele pomaći front, ali ni Austro-ugarska vojska napraviti neki značajniji uspjeh, komanda njemačke vojske odlučila je poslati na tu liniju fronta svoje divizije kao pomoć saveznicima.

Nakon proboja na Soči u kojoj su njemačko - austrugarske snage već prvog dana uspjele napredovati punih 25 km, talijanski front se doslovno raspao, više od 600.000 ratom iscrpljenih i demoraliziranih vojnika je dezertiralo ili se predalo.

Totalni vojni kolaps prijetio je do 7. novembra, kad je talijanska vojska uspjela stabilizirati svoje redove i zaustaviti daljnje napredovane na rijeci Piave pored Venecije, oko 110 km) od prve linije fronta na Soči.

Poraz je potaknuo talijanske saveznike Francusku i Veliku Britaniju, da pošalju pojačanja u Italiju i na kraju formiraju Vrhovni vojni savjet kako bi ujedinili savezničke ratne napore. U Italiji je katastrofa kod Kobarida dovela do promjene u vrhovnom štabu i formiranja novog ministarstva, koje nakon tog provelo reorganizaciju vojske. S druge strane ta pobjeda nije donijela gotovo ništa Centralnim silama osim prolazne slave, jer taj napad nije imao odgovarajući strateški kontekst.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Battle of Caporetto*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 02. 02. 2017.

Vanjske veze
------------

***Bitka kod Kobarida*** na Wikimedijinoj ostavi

* Novant’anni fa la Battaglia di Caporetto - Ottobre 1917 (`it`)
**Bitka kod Kranona** se godine 322. pne. odigrala između makedonskih snaga pod Antipaterom i Kraterom na jednoj te pobunjenih grčkih polisa na čelu s Atenom. Iako u vojničkom smislu nije imala potpuno jasnog pobjednika, njome je odlučen lamijski rat, s obzirom da su pobunjenici, suočeni s brojčano nadmoćnim makedonskim snagama, izgubili volju za daljim otporom.

Pozadina
--------

Lamijski rat je započeo godinu dana ranije kada se Grčkom proširila vijest o smrti Aleksandra Velikog, što je u Ateni i drugim polisima shvaćeno kao prilika za oslobađanje od makedonske hegemonije. Atena je pod oružje stavila veliki broj najamnika, a pridružile joj su se i snage mnogih drugih polisa, čime je stvorena vojska kojoj se Antipater, makedonski guverner Grčke, nije mogao adekvatno suprotstaviti s obzirom da su najbolje i najbrojnije makedonske snage bile u Aziji, ali i zbog neočekivane odluke dotada Makedoniji vjernih Tesalaca da se priključe pobunjenicima. Antipater je prisiljen na povlačenje u utvrđenu Lamiju odakle ga je početkom godine izbavio novopridošli kontingent makedonskih snaga pod Leonatom, koji je tom prilikom poginuo. Nakon što je neutralizirana atenska ratna mornarica, omogućen je dolazak trećeg, još većeg kontingenta pod Kraterom čime se ravnoteža u ljudstvu trajno preokrenula u makedonsku korist. Antipater i Krater su odlučili svoju nadmoć iskoristiti te pokrenuli marš na jug. Pobunjeničke snage su se koncentrirale kako bi im se suprotstavile kod mjesta Kranon u Tesaliji.

Tok bitke
---------

Atenski vojskovođa Antifil odlučio je protiv Makedonaca iskoristiti iskusnu i kvalitetnu tesalijsku konjicu. Bitka je tako otpočela kao konjički okršaj. U trenutku kad su konjičke snage bile angažirane u međusobnoj borbi, Antipater je pokrenuo pješadiju, i vrlo brzo se iskazala makedonska brojčana premoć. Grčke snage su se počele povlačiti te uspostavile novu liniju na obližnjem brežuljku kako bi pružile posljednji otpor. Vidjevši povlačenje pješadije, grčka konjica se također povukla i raspršila.

Posljedice
----------

Iako su grčke snage na brežuljku još uvijek mogle pružati otpor, i Antifil i konjički komandant Menon iz Farsala su zaključili kako je makedonska premoć previše očita. Antifil je zato sljedeći dan poslao Antipateru izaslanstvo tražeći uvjete predaje. Antipater je, međutim, odbio pregovarati s pobunjenicima kao savezom, te umjesto toga zatražio da svaki od polisa pregovara zasebno. Dok su pobunjenici nastojali odlučiti kako na to reagirati, makedonske snage su nesmetano osvajale pobunjene tesalijske gradove, što je mnoge od polisa natjeralo da prihvate Antipaterove uvjete i tako napuste pobunjenički savez.

Atena je tako na kraju ostala napuštena od svih saveznika i prisiljena prihvatiti bezuvjetnu kapitulaciju. Demosten i Hiperid, vođe antimakedonske stranke u Ateni, su osuđeni na smrt; Makedonija je uspostavila garnizon u Ateni, a demokratsko uređenje je zamijenjeno oligarhijom na čelu s Fokionom.

Izvori
------

* Diodor
* Waldemar Heckel, The Marshals of Alexander's Empire
**Bitka kod Lodia** zbila se 10. maja 1796. između francuskih snaga generala Napoleona i austrijske zaštitne garde kojom je komandirao Karl Sebottendorf. 
Garda je poražena, ali se glavnina austrijske vojske Johanna Petera Beaulieua na vrijeme povukla.

Ta nevelika bitka u prvoj talijanskoj kampanji Napoleona Bonaparte ostala je zapamćena po tom što je u njoj Napoleon stekao povjerenje i odanost svojih vojnika, koji su mu dali nadimak **Mali kaplar** zbog njegove hrabrosti.

Historija
---------

Bitka se vodila kod mosta na rijeci Addi kod Lodija, 31 km jugoistočno od Milana.
Nakon što je u aprilu izbacio iz borbi vojsku Kraljevine Sardinije, Napoleon se okrenuo prema sjeveroistoku protiv austrijske voske generala Beaulieu koji je izbjegavao bitku i stalno se povlačio, bojeći se da ne izgubi vojsku.

Francuska prethodnica sustigla je austrijsku zaštitnu gardu Josipa Vukasovića oko 9 sati ujutro 10. maja i nakon okršaja je u stopu slijedila do Lodija, gdje su ih odbile snage generala Gerharda Rosselminija i pomogle Vukasoviću da se povuče u grad. Obrana grada nije bila jaka, jer je branitelja bilo malo, a 
Francuzi su uspjeli ući unutra i probiti se prema mostu na rijeci Addi prema bedemima Lodija.

Pristup mostu branilo je devet pješadijskih bataljona raspoređenih u dvije linije sa četrnaest topova. Austrijski general komandant obrane Lodija Sebottendorf, imao je na raspolaganju i četiri eskadrona napuljske konjice, ukupno 6,577 ljudi, koji su bili potpuno iscrpljeni nakon brzog marša. Zbog tog je odgodio povlačenje i odlučio braniti most do noći.

Sudionik bitke francuski grenadir Vigo-Roussillon, rekao je da su Austrijanci poslali vojnike koji su pokušavali srušiti most, ali da su ih oni spriječili pucajući na njih. Čudno je da ga nisu pokušali zapaliti, jer je taj 183 metra dugi most bio od drva.

Francuska prethodnica nije bila dovoljno jaka da pokuša prijeći most, pa je prošlo nekoliko sati dok su došle nove snage. Poslijepodne kad su stigli sa topovima, počela je silovita kanonada.

Negdje oko 18 sat]]i Francuzi su pripremili napad, u kom je konjica generala Marca de Beaumonta poslana da prijeđe rijeku uzvodno, a kolona od 2 bataljona elitne pješadije jurnula je preko mosta. Njihov juriš zaustavili su austrijski topovi, uz brojne žrtve.
Tad su se na čelo postavili francuski viši oficiri, među njima generali Louis-Alexandre Berthier i André Masséna pa i sam Napoleon
Kaos među braniteljima povećao se kad se pojavila Beaumontova konjica, tako je razbijena austrijska obrana, koja se pod okriljem mraka nastojala povući prema Cremi.

Ta bitka koja ni po čemu nije bila presudna, pomogla je rastu mita o Napoleonu.

Austrijanci su izgubili 21 oficira, 2,015 vojnika, 235 konja, 12 topova, 2 haubice i 30 kola municije. 
Francuski gubici nisu točno poznati, smatra se da su izgubili oko 500-900, pa čak i do 2,000 vojnika.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11   „Battle of Lodi" (engleski). Military History. Pristupljeno 6.3. 2022.
2. 1 2 3 4 5   „Battle of Lodi" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 6.3. 2022.

Vanjske veze
------------

***Bitka kod Lodija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Battle of Lodi* (`en`)
**Chewa** je naziv za Bantu etničku skupinu koja živi uglavnom na zapadnim obalama jezera Malavi u istoimenoj državi.

Potječu od drevnog naroda Malavi koji je na to područje došao oko godine 1400. Danas čine glavnu etničku skupinu u Malaviju i govore chichewa jezikom. Imali su prilično bogatu kulturu, u kojoj su veliku ulogu igrala tajna društva. Krajem 19. vijeka, pod utjecajem nizozemskih misionara, Chewe su zdušno prihvatili protestantizam, iako se u njihovoj kulturi i svakodnevnom životu zadržalo dosta animizma.

Chewe igraju važnu ulogu u političkom životu Malavija. Prvi predsjednik Hastings Banda bio je rodom Chewa, a danas Chewe podržavaju nekoć vladajuću, a danas opozicijsku stranku, koju je on osnovao.

Vanjske veze
------------

***Chewa*** na Wikimedijinoj ostavi

* Chewa Arhivirano 2006-01-08 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85023182
* SUDOC: 027428354
* BNF: cb11947194t (podaci)
* NDL: 00577274
* NKC: ph861601

 |
**Bitka kod Amblèvea** se odigrala godine 716. kraj današnjeg mjesta Amel u istočnoj Belgiji za vrijeme franačkog građanskog rata izazvanog smrću dugogodišnjeg majordoma i de facto vladara Pipina Herstalskog. Na jednoj strani su se nalazili neustrijski majordom Ragenfrid i njegov nominalni sizeren, merovinški kralj Hilperik II; na drugoj strani je bio Pipinov nezakoniti sin Karlo Martel. Ragenfrid je prethodne godine u Compiegnea porazio Pipinovog unuka i designiranog nasljednika Teudoalda, te ga u natjerao u Köln gdje se nešto kasnije predao zajedno sa bakom Plektrudom prepustivši neprijatelju golemi plijen. Karlo Martel je, pak, nešto ranije kod Kölna bio poražen od strane Ragenfridovog saveznika, frizijskog kralja Radboda. Usprkos tome, Karlo je uspio pregrupirati svoje snage, odnosno okupiti svoje pristaše u Ajfelskim brdima. Odatle je napao neustrijsko-frizijske snage koje su se trijumfalno vraćale kući iz Kölna s bogatim plijenom. Neprijatelja je izazvao, potom svojim naredio fingirano povlačenje; Neustrijanci i Frizijci su se dali u gonjenje, da bi potom bili potpuno iznenađeni Karlovim protivnapadom i razbijeni. *Anali Metza* sugeriraju da je Karlo svom neprijatelju nanio teške gubitke. Još važnija je bila zapljena Plektrudinog blaga koja mu je omogućila da nastavi borbu sve do konačno postavljanja za franačkog majordoma nekoliko godina kasnije. Ratna vještina koju je Karlo iskazao u bitci mu je stvorila ugled i reputaciju velikog vojskovođe koja će potrajati sve do kraja vojne karijere, u kojoj poslije nije doživio nijedan poraz.

Izvori
------

* Bachrach, Bernard S. (2000). *Early Carolingian Warfare: Prelude to Empire*. University of Pennsylvania Press. ISBN 0-8122-3533-9
* Bennett, Bradsbury, Devries, Dickie and Jestice, *Fighting Techniques of the Medieval World*
* Davies, Wendy and Fouracre, Paul (2002). *Property and Power in the Early Middle Ages*. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-52225-0
* Halsall, Guy (2003). *Warfare and Society in the Barbarian West 450-900*. London: Routledge. ISBN 0-415-23939-7
*Za ostala značenja, v. Bitka kod Kizika (razvrstavanje).*

**Bitka kod Kizika** se odigrala 193. u Maloj Aziji između rimskih snaga vjernih novoproglašenom caru Septimiju Severu na jednoj, te rimskih snaga vjernih njegovom suparniku Pesceniju Nigeru na drugoj strani. Nekoliko mjeseci prije, u kaosu nastalom ubistvom cara Komoda, kasnije poznatom kao Godina pet careva, tri rimska guvernera su se, nezavisno jedan od drugog, proglasili novim carevima uz podršku trupa pod svojom komandom - Sever na Balkanu, Pescenije Niger u Siriji i Klodije Albin u Britaniji. Sever, koji je bio najbliži, sa trupama je 1.6. 193. ušao u Rim i preuzeo prijestolje. Ubrzo nakon toga je sklopio sporazum sa Albinom, koji ga je priznao za cara. Sa Pescenijem Nigerom, međutim, nije bilo sporazuma, i on je pokrenuo svoje trupe na zapad, sa ciljem da zauzme Rim. Sever je stoga na istok poslao svog legata Tiberija Klaudija Kandida. On se morao suprotstaviti prethodnici Nigerovih snaga koja je pod Aselijem Emilijanom zauzela Malu Aziju i posjela južnu obalu Mramornog mora, dok je sam Niger prešao tjesnac Bospor i zauzeo Bizantij. Usprkos toga, Kandid se uspio iskrcati sa svojom vojskom i kod grada Kizika u bitci poraziti Emilijana koji je poginuo. Ostaci njegove vojske su se povukli i priključili glavnini pod Nigerom, koji se povukao prema Niceji gdje je poražen u sljedećoj bitci.

Literatura
----------

* Matthew Bennett, *The Hutchinson Dictionary of Ancient & Medieval Warfare*, Taylor & Francis, 1998, ISBN 1-57958-116-1, p. 92.
* Iorwerth Eiddon e Stephen Edwards, *The Cambridge Ancient History - XII. The Crisis of Empire, A.D. 193-337*, Cambridge University Press, 2005, ISBN 0-521-30199-8, p. 4.
**Bitka kod Antiohije**, također poznata i kao **bitka kod Enopara**, odigrala se u drevnoj Siriji godine 145. pne. između egipatske vojske pod kraljem Ptolemejem VI Filometorom i seleukidske vojske pod kraljem-uzurpatorom Aleksandrom Balasom. Ptolemej je nekoliko godina ranije pomogao Balasu da, izdajući se za seleukidskog kraljevskog princa, zbaci kralja Demetrija I a nakon toga mu dao ruku svoje kćeri Kleopatre Tee. Balas se, međutim, nakon stupanja na prijestolje odao razvratu i izazvao nezadovoljstvo podanika; nastojeći preduhitriti bilo kakve komplikacije, Ptolemej je natjerao kći da se razvede od Balasa i kao legitimnog kralja podržao maloljetnog Demetrijevog sina Demetrija II, koji se tada nalazio u progonstvu na Kreti. Egipatska vojska je napala Siriju kako bi Demetrija dovela na prijestolje; u tome je bila uspješna, ali je u samoj bitci Ptolemej smrtno ranjen. Balas je preživio i sklonio se kod Nabatejaca, ali je tamo pogubio lokalni princ i poslao njegovu glavu Demetriju.