recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Za italski narod, v. Marsi.
**Marsi** (njemački: ) je naziv za malo germansko pleme koje je početkom 1. vijeka n.e. živjelo u današnjoj sjeverozapadnoj Njemačkoj, u dolinama rijeka Rajne, Lippe i Ruhr. Bili su dio velikog plemenskog saveza koga je godine 9. okupio poglavica Heruska Arminije te sudjelovali u uništenju rimske vojske u Teutoburškoj šumi. Zbog toga su postali metom kaznene ekspedicije koju je godine 14. organizirao rimski vojskovođa Germanik. Rimska vojska se sastojala od 12.000 legionara, 26 kohorti pomoćnih trupa i 8 eskadrona konjice. Marsi su u trenutku napada slavili svetkovinu boginje Tanfana|Tanfane te, prema navodima Tacita, bili previše pijani da bi mogli pružiti organizirani otpor. Germanik ih je masakrirao, te potom naredio da se područje u radijusu od 50 milja potpuno opustoši, a stanovništvo pobije bez obzira na spol i dob. Germanik je kod Marsa pronašao i jedan od orlova zaplijenjenih u Teutoburškoj šumi.

Sljedeće godine je taj masakr isprovocirao Hate i druga plemena da se ponovno ujedine i pokrenu veliki rat protiv Rima, koji je završen tek dvije godine kasnije.

Nekoliko toponima u današnjoj Njemačkoj podsjeća na Marse, kao što su Marsberg i Obermarsberg na istoku Sjeverne Rajne Vestfalije i Volkmarsen u sjevernom Hessenu.
**Medicinski fakultet u Foči** Univerziteta u Istočnom Sarajevu osnovan je 1944. godine, kao prvi fakultet u BiH, a kontinuitet rada je uspostavljen 1946. godine.
Fakultet je sve do 1993. godine imao sjedište u Sarajevu. Početkom rata u Bosni i Hercegovini, fakultet se odvaja od Medicinskog fakulteta Univerziteta u Sarajevu.

Stvarni početak nastavnog rada na fakultetu u Foči je 15.10.1993. godine kada su primljeni prvi studenti na školovanje i otpočela prva školska godina 1993/94. sa šezdeset upisanih studenata.
Uporedo sa ovim aktivnostima donesen je nastavni plan i program, izvršen izbor prvih nastavnika i saradnika i imenovan je vršilac dužnosti dekana, pripremljen Statut i izvršen izbor prvog Savjeta fakulteta. Od akademske 1993/94 godine, na osnovni studij upisano je 966 studenata i do akademske 2007/08 diplomiralo je 135 studenta. Od 1993. godine Medicinski fakultet je upisalo 1052 studenata, a trenutno na sva tri studijska programa studira 531 student.

Podjela
-------

U sklopu Medicinskog fakulteta djeluju studije medicine, stomatologije, zdravstvene njege i defektologije. Sadašnji dekan je prof. dr Dejan Bokonjić.

Postdiplomski studij
--------------------

Počevši od školske 2000/01. godine na postdiplomske magistarske studije upisano je 104 studenata. Magistarsku tezu odbranilo 9 magistranta, od čega 8 zaposlenih na Univerzitetu ili nastavnoj bazi Medicinskog fakulteta. Doktorsku disertaciju odbranilo 13 doktoranata od čega je 6 zaposleno na Univerzitetu ili nastavnoj bazi Medicinskog fakulteta. Na specijalističke studije, iz različitih grana medicine, na Medicinski fakultet u Foči su od 2002. godine upisana 104 specijalizanta, a specijalistički ispit je položilo 20 kandidata. Do danas, 28% studenata Medicinskog fakulteta ima prosječnu ocjenu veću od 8,0. Najbolji student je Boris Maslovski, student 5 godine medicine.
**Položaj LGBT osoba u**  
**Ekvadoru**  
**República del Ecuador**| 

|  |  |
| --- | --- |
| Zastava Ekvadora | Zastava duginih boja |
| Zastava Ekvadora | Zastava duginih boja |

 |
| **Legalizacija** |  - Legalni od 1997. |
| **Antidiskriminacioni zakoni** |  |
| **Uzrast seksualne saglasnosti** |  |
| **Brak** |  |
| **Istopolna zajednica** |  |
| **Usvajanje** |  |
| **Vojska** |  |
| **Zakonska promena pola** |  |
| **Istaknute osobe** | Frederick Ashton |
|  LGBT portal |

**LGBT osobe u Ekvadoru** nemaju sva ljudska prava koja poseduju heteroseksualne osobe. Istopolni odnosi su legalni, priznate su istopolne zajednice, ali je istopolni brak onemogućen ustavom. Ekvador je jedna od prvih država u svetu koje su ustavom zabranile diskriminaciju na osnovu seksualne orijentacije.

Zakonski status
---------------

Homoseksualnost je legalizovana u Ekvadoru odlukom Ustavnog suda, 1997. godine o ukidanju neustavnog člana 516 krivičnog zakona, koji je ranije zabranjivao istopolne odnose.

Uzrast seksualne saglasnosti je izjednačen za sve na 14 godina.

Istopolne zajednice
-------------------

*Glavni članak: Istopolne zajednice u Ekvadoru*
Ekvador priznaje istopolne zajednice od 21. oktobra, 2008. godine, donošenjem novog ustava, koji garantuje jednaka prava istopolnim parovima. Usvajanja dece, međutim, nisu omogućena istopolnim parovima.

Zaštita od diskriminacije
-------------------------

Godine 1998. Ekvador je postao prva država u Americi, i tek treća u svetu, koja je zabranila diskriminaciju na osnovu seksualne orijentacije u ustavu.

Uslovi života
-------------

U gradovima kao što su Quito i Guayaquil postoji relativno velika i vidljiva LGBT zajednica. Ekvador je, međutim, i dalje veoma konzervativna država, a na homoseksualnost se uglavnom gleda negativno. Takođe, postoji i institucionalizovana homofobija, pa je tako, na primer, policija 2000. godine razbila povorku ponosa. Postoje, takođe, izveštaji da policija maltretira transrodne seksualne radnice i radnike.

Vidi dalje
----------

* Ljudska prava u Ekvadoru
**Peenestrom** (njemački, poljski: *Piana*) ili **Peene** je zapadni rukavac rijeke Odre na sjeveroistoku Njemačke dug 
dvadesetak km koji kod grada Peenemünde uvire u Baltičko more.

Hidrologija
-----------

Peenestrom je prirodni kanal kojim vode Szczecinskog zaljeva otječu prema sjeverozapadu u Baltičko more.

U geografskom smislu Peene je tjesnac jer razdvaja Otok Usedom od kopna.
Peenestrom je ime dobio po rijeci Peene, koja uvire u Peenestrom odmah na početku kod sela Anklam.

Peene je sve do 18. vijeka bio jedini rukavac, od tri (ostala dva su Dziwna i Świna) kojim su tadašnji jedrenjaci plovili do Szczecina.

Duž Peenestroma danas ima nekoliko marina u; Freest, Kröslinu, Peenemündeu i Wolgastu, pa je popularna destinacija jahtaša.

Krajem 2009. Peenestrom je jaružanjem produbljen na 7,50 metara, tako da njime mogu ploviti i brodovi dubljeg gaza.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7   „Der Peenestrom" (njemački). Vorpommern. Pristupljeno 2.01. 2021.

Vanjske veze
------------

***Peenestrom*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Der Peenestrom* (`de`)
**Pegavi tragopan** (*Tragopan caboti*) je vrsta ptice iz roda tragopana (*Tragopan*) koji pripada porodici fazana (Phasianidae). Naseljava jugoistočne kineske provincije Fukien, Kjangsi, Džejang, Kvantung, Guangsi i Hunan.

Opis
----

Pegavi tragopan
 *Tragopan caboti*
Pegavi tragopan je ptica koja veliki deo života provodi na tlu. Mužjaci dostižu dužinu od oko 60 cm i težinu od oko 1,4 kg, dok ženke dostižu dužinu od oko 50 cm i težinu od oko 900 g. Noge pegavog tragopana su relativno kratke. Glava mužjaka je crna sa crveno-narandžastom prugom sa obe strane, vrat je narandžaste boje sa crnim šarama, gola koža na obrazima i oko očiju je narandžaste boje. U vreme sezone parenja imaju plave kožne rogove i kožnu kesu na grlu, koja kad je naduvana bude u sredini narandžaste boje sa plavim tačkama, a po ivicama bude šarena, crvene i svetlo plave boje. Perje sa gornje strane tela je crvenkasto-braon, sa belim tačkama. Dok je perje sa donje strane tela prljavo bele boje..

Stanište i rasprostranjenost
----------------------------

Pegavi tragopan je endemska vrsta koja naseljava planine u jugoistočnoj Kini, gde je prisutna u provincijama Fukien, Kjangsi, Džejang, Kvantung, Guangsi i Hunan. Njegovo tipično stanište su suptropske zimzelene šume i druge šume sa mešavinom listopadnog i četinarskog drveća. Staništa koja naseljava se nalaze na nadmorskoj visini od 600 do 1.800 metara, a prisutan je i iznad gornje granice šumske vegetacije. Populacija je fragmentisana, jer se pegavi tragopan ne kreće između šuma, kada je čistina između njih veća od 500 metara.

Ponašanje
---------

Biljojed je i hrani se pretežno na tlu, izdancima, cvećem, korenjem, plodovima i semenjem. Omiljena hrana su mu plodovi i lišće vrste Daphniphyllum macropodum. Ponekad se hrani i malim beskičmenjacima.

Sezona gnežđenja je u proleće. Gnezda obično pravi na krošnjama drveća, a kao materijal za pravljenje gnezda koristi travu, lišće, perje i mahovinu. Ponekad koristi napuštena gnezda drugih ptica. Polaže od 2 do 6 jaja, a na jajima leži isključivo ženka. Pilići se izležu nakon 28 dana inkubacije. Posle dva, tri dana ženka i pilići zajedno napuštaju gnezdo, jer su ptići u stanju da lete ubrzo nakon izleganja. Ženka i pilići ostaju zajedno tokom zime.

Ugroženost
----------

U crvenoj knjizi IUCN-a, pegavi tragopan je označen kao ranjiva vrsta, zbog toga što je procenjena populacija manja od 10.000 jedinki i smanjuje se. Glavna pretnja po opstanak vrste je gubitak staništa, zbog krčenja šuma da bi se stvorile nove obradive površine i plantaže bambusa i četinara. Pegavi tragopan je prisutan u nekim zaštićenim oblastima, ali populacije u njima su uglavnom male. Još jedna pretnja po opstanak vrste je krivolov, koji je prisutan u nekim oblastima.

Референце
---------

1. 1 2 3  "Cabot's tragopan (Tragopan caboti)" Arhivirano 2017-03-08 na Wayback Machine-u. ARKive.
2. 1 2  *Tragopan caboti*, IUCN
3. ↑  Robertson, Peter (1997). Pheasants. p. 14.

Спољашње везе
-------------

***Pegavi tragopan*** na Wikimedijinoj ostavi
**Marijan Rotar** (Trbovlje, Slovenija, 1927. - Pula, Hrvatska, 2003.), osnivač Pulskog filmskog festivala.

U Pulu je došao iz Slovenije nakon svršetka Drugog svjetskog rata, te je ondje od kraja 1940-ih bio organizator kina i društvenih manifestacija. Kao ravnatelj pulskog Kinematografskog poduzeća uz potporu tadašnjega Udruženja kinematografa Hrvatske i Jadran filma pokrenuo je 1954. godine Reviju domaćih fimova u Areni odnosno 1. Pulski filmski festival. Ovoj godišnjoj filmskoj manifestaciji profesionalnih jugoslavenskih filmova prethodila je Revija stranih filmova u Areni koja je pod Rotarovom organizacijom održana u kolovozu 1953. godine.

Iako nikad nije postao direktor festivala, Marijan Rotar djelovao je u upravnom odboru festivala tijekom njegovih početnih godina. Zbog svoje ideje i zasluga oko pokretanja filmskog festivala u poslijeratnoj devastiranoj Puli, Pulski filmski festival dodjeljuje Nagradu Marijan Rotar *pojedincima i ustanovama koji su podjednako svojim idejama i djelima spojili Pulu i film*[1]. 

Marijan Rotar umro je 13. prosinca u Puli, gdje je i pokopan na Gradskom groblju.

Više informacija
----------------

* Festival igranog filma u Puli

Više informacija
----------------

1. ↑  Festival igranog filma u Puli - Nagrade i žiriji
**Mlinsko-pekarska industrija** je jedna od grana prehrambene industrije.

Karakteristike
--------------

Mlinarstvo je djelatnost koja se bavi čuvanjem i preradom u brašno brojnih žitarica (pšenica, raž, kukuruz, riža, ječam, zob, sirak, proso) te drugih biljnih zrnatih plodova (suncokret, soja, slanutak).

Pekarstvo se bavi pečenjem hljeba i sličnih proizvoda koji se dobijaju miješanjem brašna s vodom, mlijekom ili nekom drugom prikladnom tekućinom uz dodatak kuhinjske soli i drugih aditiva i pekarskoga kvasca. Tako nastaje tijesto koje se zatim oblikuje, fermentira i peče. Pored navedenih koriste se i drugi sastojci, pa se zavisno o njima razlikuju tri grupe pekarskih proizvoda; 

* osnovne vrste hljeba i peciva,
* specijalne vrste hljeba i peciva i
* ostali pekarski proizvodi.

Specijalne vrste hljeba i peciva pripremaju se od posebnih sirovina po specijalnom metodu. U njih se ubrajaju; mliječni hljeb i pecivo, masni hljeb i pecivo, trajni hljeb i pecivo, kruh i pecivo s jajima, obogaćeni hljeb, dvopek, mliječni i čajni dvopek. Za njihovu pripremu, pored brašna, koriste se mlijeko, mlijeko u prahu, surutka, bjelančevine surutke, mast, maslac, vrhnje, jaja, šećer, suho voće i drugi dodatci.

U ostale pekarske proizvode ubrajaju se: pite, tjestenine, punjena peciva, burek, pogačice, krafne, pereci, krušne mrvice i slični proizvodi. Svaki od tih proizvoda priprema se prema naročitoj recepturi i tehnološkoj metodi.

Historija
---------

Prvi kruh je ispečen još u neolitu, prije gotovo 12.000 godina, najvjerojatnije od grubo usitnjenog zrnja pomiješanog s vodom. Takvo tijesto se vjerojatno položilo na vrući kamen i peklo tako da se prekrilo vrućim pepelom.

Egipćani su navodno otkrili da tijesto ukoliko odstoji fermentira i širi se. Oni su proizveli prvi hljeb nalik na današnji i napravili prvu peć.

Za Antičkog Rima mlinarstvo i pekarstvo se već razvilo do gotovo industrijskog nivoa (uz rad robova). Oni su imali javne peći čiji su rad kontrolirali edili.

Prvi pokušaji stvaranja pekarskih mašina dogodili su se u drugoj polovici 18. vijeka. Iako su već Rimljani koristili neku vrst mješalice koju su pokretali konji, to znanje se izgubilo, pa su tadašnji pekari pokušali konstruirati mješalicu za tijesto. Prvu praktičnu mješalicu proizveo je 1810. pariški pekar Lembert.

Izvori
------

1. ↑  „*mlinarstvo*". Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 30. 01. 2017.
2. 1 2 3 4  „*pekarski proizvodi*". Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 30. 01. 2017.
3. 1 2  „*Bread*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 01. 2017.
4. 1 2  „*Cenni storici e legislazione*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 30. 01. 2017.

Vanjske veze
------------

***Mlinsko-pekarska industrija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Želi li opstati, mlinsko-pekarska industrija mora se povezati* (`sh`)
Koordinate: 61° 47' SGŠ, 34° 21' IGD


**Petrozavodsk** (rus. *Петрозаво́дск*, karel. i fin. *Petroskoi*) je glavni grad autonomne republike Karelije na severozapadu Rusije. Nalazi se 430 kilometara severoistočno od Sankt Peterburga. 

Petrozavodsk ima 266.300 stanovnika (procena za 2007).

Istorija
--------

Arheološki nalazi pokazuju da je na mestu Petrozavodska postojalo naselje pre 7000 godina. Današnji grad se nalazi na mestu sela koja su u Srednjem veku bila na obali jezera Onjega. Četvrt Solomenoje nastala je u 16. veku. Grad je osnovan 11. septembra 1703. pod imenom Petrovskij Zavod. Osnovao ga je knez Menjšikov u ime Petra Velikog, kome je trebala livnica za izradu topova i sidara za Severnu rusku flotu. 

Do 1717. Petrovskij Zavod je postala najveće naselje u Kareliji sa 3500 stanovnika, utrvđenjem od balvana i pokrivenom pijacom. Najpoznatija znamenitost grada je bila drvena crkva Svetog Petra i Pavla, pregrađena 1772. i renovirana 1789. Crkveni ikonostas je uništen u požaru 30. oktobra 1924.

Posle smrti Petra Velikog značaj Petrovskoj Zavode je opadao, tako da je livnica zatvorena 1734. Katarina Velika je otvorila novu livnicu 1773. uzvodno od grada. Za vreme njene vladavine Petrovskaja Sloboda je 1777. dobila status grada i sadašnje ime - Petrozavodsk. Centar grada je izgrađen u neoklasičnom stilu oko centralnog kružnog trga. Od 1801. Petrozavodsk je bio centar gubernije. 

Gradom su vladali Finci u periodu 1941-1944. i tu su osnovali koncentracioni logor. Crvena armija je bez borbe zauzela grad 28. juna 1944.

Petrozavodsk danas
------------------

Danas u Petrozavodsku postoji univerzitet i konervatorijum. Od industrije, značajna je drvna industrija, izrada nameštaja, i prerada ribe. Kroz Petrozavodsk prolazi pruga od Sankt Peterburga ka Murmansku.

Spoljašnje veze
---------------

***Petrozavodsk*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanična internet prezentacija Arhivirano 2020-10-12 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 159443278
* LCCN: n80049562
* GND: 4103033-3
* SUDOC: 028142225
* BNF: cb120035503 (podaci)
* NKC: ge329240

 |
**Marijana Radev** (Konstanca, 21. XI. 1913. - Zagreb, 17. IX. 1973), jugoslavenska operska pjevačica bugarskog porijekla.

Prvi je put nastupila na sceni 1931. godine u Zagrebu na praizvedbi "***Božićne priče***" Rudolfa Matza, a profesionalno je debitirala 1938. godine u Trstu kao *Marina* u "***Borisu Godunovu***", a u HNK je prvi put pjevala u rujnu iste godine *Santuzzu* u "***Cavalleriji rusticani***". U Zagrebačkoj operi, kao član ili stalni gost do 1971. godine, ostvarila je 44 uloge i imala gotovo 600 nastupa. 

U sebi je sjedinjavala sva eminentna svojstva snažne umjetničke osobnosti, intenzivan smisao za ritam, istančanu muzikalnost, visoku kulturu, što je uz glas posebnih tamnih preljeva i izrazit glumački dar njezine kreacije učinilo besmrtnima i teško ponovljivima. Premda se najčešće ponajprije doživljava kao *Carmen*, a i britanska je kritika nakon njezina gostovanja u Covent Gardenu 1955. godine ustvrdila kako od vremena glasovite Emme Calvé nije bilo takve *Carmen* koja bi potpuno zadovoljila sve pjevačke i glumačke zahtjeve uloge, koju je pjevala i u Bečkoj državnoj operi i pariškoj Operi Comique. Međunarodni ugled ponajviše duguje kreaciji *Grofice* u "***Pikovoj dami***" u Scali 1961. godine (zabilježena je živa snimka) i činjenici da je za gramofonsku tvrtku DGG sudjelovala u visoko cijenjenim snimkama Verdijeva "***Requiema***", Rossinijeva djela "***Stabat Mater***" i Beethovenove "***Misse solemnis***". 

U Zagrebu je ostvarila i antologijske kreacije *Charlotte* u "***Wertheru***", *Amneris*, *Azucene*, *Kundry* u "***Parsifalu***", Gotovčeve *Dome* u "***Eri s onoga svijeta***" i *Govedarke* u "***Morani***", Gluckova "***Orfeja***". 

Bila je protagonisticom velikih opernih događaja prvih hrvatskih izvedaba suvremenih djela i praizvedaba hrvatskih opera. Pjevala je Brkanovićevu *Jelu* u "***Ekvinociju***" i *Barbaru* u "***Zlatu Zadra***", Brittenovu *Lukreciju*, Gotovčevu *Milu Gojsalića*, *Bradatu Turkinju* u "***Životu razvratnika Stravinskog"***, *Madame Floru* u Menottijevu "***Mediumu***" i druge. Posljednji je put nastupila na sceni 25. travnja 1971. u slavnoj predstavi zvijezda, "***Giocondi***" pod ravnanjem Lamberta Gardellija, i još jednom u ulozi *Slijepe žene* pokazala uzorno fraziranje i vrhunsko umijeće inetrpretacije.

Njezin brat Gregor Radev također je bio operski pjevač.

Eksterni linkovi
----------------

* Hrvatski vokalni umjetnici XX. stoljeća u svijetu Arhivirano 2007-09-27 na Archive.is-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 60275534
* LCCN: no91009639
* ISNI: 0000 0000 5548 3936
* GND: 133617394
* SUDOC: 16202424X
* BNF: cb13837163f (podaci)
* MusicBrainz: bc83c15f-87a9-4f64-a0e3-78a8fb9525cc
* CONOR.SI: 175835235

 |
Žene marširaju ka Versaju
**Marš na Versaj** ili **Oktobarski marš** važan je događaj Francuske revolucije. Odigrao se 5. oktobra 1789. godine i pokazao je da i žene, pripadnice radničke klase, mogu promeniti tok istorije.

Marš
----

Misao o tome da bi bilo dobro dovesti kralja u Pariz kako bi lakše pratili revolucionarne spletke dvora, pojavila se kod revolucionara još od samog početka Revolucije. Dana 5. oktobra krenula je ogromna gomila iz Pariza ka Versaju. Uglavnom su je činile žene. Došavši tamo gladne, mokre do gole kože od kiše koja je padala, tražile su samo hleba. Kralj je bio u lovu. Narednog, 6. oktobra, gomila je prodrla u dvor kroz jedna vrata koja su ostala bez straže i upala u sobu Marije Antoanete. Kada se kralj pojavio na balkonu, dočekali su ga povici: „Kralj u Pariz". Luj XVI morao se pokoriti i, praćen gomilom naroda, otići u Pariz.

Vidi još
--------

* Francuska revolucija

Izvori
------

* Istorija Novog veka - J. V. Tarle (56. strana)

Spoljašnje veze
---------------

***Marš na Versailles*** na Wikimedijinoj ostavi
**Provincija Overijssel** (holandski: *Provincie Overijssel*) je jedna od 12 nizozemskih provincija, smještena na sjeveroistoku zemlje.

Geografija
----------

Provincija Overijssel ima površinu od 3421 km² i 1,125.435 stanovnika (popis 2009), a njen glavni grad je Zwolle. Četvrta je po veličini provincija u državi. Prostire se od Njemačke na istoku i između provincija Drenthea (sjever), Flevolanda (zapad) i Gelderlanda na jugu. Provinciju oplakuju rijeke IJssel, Vechte, Zwarte Water i Regge te brojni kanali od kojih su najveći Twente i Overijssel. Njeno ime sugerira da se prostire preko IJssela (rukavca Rajne) prema sjeveru.

Dobar dio terena Overijssela je delta nastala glacijacijom, s pjeskovitim tlom, niskim brežuljcima koji su nekad bili prekriveni vrijesištima, te razbacanim šumarcima i vlažnim močvarnim livadama. Široko obalno područje sjeverno od Zwollea sastoji se od niskog treseta, natkrivenog glinom. Taj sjeverozapadni dio provincije prvenstveno je poznat po uzgoju goveda i proizvodnji mlijeka, kao i po malim farmama mješovite proizvodnje. Centralni okrug Salland poznat je po voćarstvu.

Provincija Overijssel još je tokom 19. vijeka postala vrlo industrijalizirana. Okrug Twente na jugoistoku, u kom se razvila prerada pamuka (predenje, tkanje, izbjeljivanje), još je danas jedan je od glavnih centara holandske tekstilne industrije. Najveći industrijski centri su Enschede, Almelo, Hengelo i Oldenzaal, a ostali važni industrijski centri su Deventer, Kampen i Zwolle. U provinciji se nalaze i dva nacionalna parka, osnovana 1934. i 1957. godine, koja se prostiru na sjeverozapadu. Parkovi su osnovani da očuvaju tresetišta i močvarne biljke, te kao rezervat za ptice močvarice.

Historija
---------

Prvi put se spominje pod imenom Oversticht, kao feud biskupa iz Utrechta. Za srednjeg vijeka tadašnji hanzeatski gradovi Kampen, Deventer i Zwolle bili su među najbogatijim i najvažnijim gradovima u Holandiji, sve do kraja 15. vijeka kada je Amsterdam preuzeo vodstvo. Biskupi Utrechta prodali su 1527. Oversticht caru Karlu V i od tada je postao dio habsburških nasljednih zemalja. Overijssel je bio jedna od prvih provincija koja je u 16. vijeku pristupila savezu sedam ujedinjenih nizozemskih provincija, koji je doveo do zbacivanja španjolske vlasti i osnivanja Nizozemske Republike.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   „*Overijssel*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 18. 1. 2014.

Vanjske veze
------------

***Overijssel*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice provincije (`nl`)
* *Overijssel* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

| * p
* r
* u
Nizozemska Nizozemske provincije |
| --- |
| Provincije | 
* Drenthe
* Flevoland
* Friesland
* Gelderland
* Groningen
* Limburg
* Sjeverni Brabant
* Sjeverna Holandija
* Overijssel
* Južna Holandija
* Utrecht
* Zeeland

 | Map: Provinces of the NetherlandsMap: Provinces of the Netherlands |
| Javna tijela | 
* Bonaire
* Sveti Eustahije
* Saba

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 140703482
* LCCN: n79006814
* ISNI: 0000 0004 0624 7290
* GND: 4042934-9
* BNF: cb120333803 (podaci)

 |
*Za ostale upotrebe, v. Marš (razvrstavanje).*
Orkestar OS RH
**Koračnice** ili **marševi** su glazbena djela čija je svrha pratnja u taktu koraka u dvodijelnom taktu i naglašenom ritmu koji odgovara organiziranom koraku. Često se sviraju uz svečano kretanje civila, povorke ili u svečanoj pratnji vojnika. **Koračnice** se odnose na odgovarajući glazbeni žanr i najčešće ih izvode vojni orkestri. 

Najvažniji instrumenti za koračnice su razni bubnjevi, rogovi, Fife i puhački instrumenti.

Povijest
--------

Koračnica u Engleskoj
Svečane povorke već su antičko odvijale uz glazbenu pratnju.

Posebno u 19. stoljeću koračnice su postale postao široko popularne.

Skladatelji kao što su Wolfgang Amadeus Mozart, Ludwig van Beethoven, i Gustav Mahler napisali su niz koračnice i često ih uključili u svoje opere, sonate, ili simfonije.

Primjeri
--------

* Gluck: *Alceste*
* Mozart: *Čarobna frula*
* Wagner: *Parsifal*

* Beethoven: *Simfonija br. 3*
* Chopin: *Sonata op. 35*
* Händel : *Saul*
* Lully : *Alceste*
* Mahler: *5. Sinfonija*
* Wagner: *Sumrak bogova*
* Felix Mendelssohn: San ljetne noći

* Wagner: *Lohengrin*

* Wolfgang Amadeus Mozart: *Türkischer Marsch*
* Ludwig van Beethoven: Yorckscher Marsch
* Franz Schubert: Militärmarsch
* Charles Gounod: Marche funèbre d'une marionette
* Giuseppe Verdi: *Aida*
**Podgrađe** je naselje u Splitsko-dalmatinskoj županiji.

Zemljopis
---------

Nalazi se u Sridnjim Poljicima.

Upravna organizacija
--------------------

Gradsko je naselje grada Omiša po upravnoj organizaciji, iako je od samog naselja Omiša udaljeno nekoliko kilometara. Prosječna nadmorska visina je 200 m, prostor obiluje šumom (hrast, grab). Podgrađe je dobilo ime jer je iznad sela na brdu Gradac bila tvrđava (građe).
Nalazi se u drevnoj Poljičkoj Republici tj. u srednjim Poljicima. Priroda čini granice toga mjesta, kanjon rijeke Cetine razdvaja sa sjevera Podgrađe sa Katunima, istocno sa Zadvarjen, a korito rijeke Cetine razdvaja Podgrađe sa Slimenom.Podgrađe je puno prirodnih prirodnih ljepota kao sto su velika i mala Gubavica.Ima i arheoloških nalazišta. Podgrađe se nalazi 37 km od Splita.

Stanovništvo
------------

Većinsko i jedino autohtono stanovništvo ovog sela su Hrvati.
Po posljednjem popisu stanovništva 2001. god u Podgrađu živi 312 stanovnika raspoređenih na oko 4 km2 naselja. U Podgrađu je trenutačno 85 kućanstava i 180 stambenih objekata.

Izvori
------

1. ↑  DZS popis stanovništva 2001. godine
2. ↑  Zakon o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj: Splitsko-dalmatinska županija Arhivirano 2008-08-04 na Wayback Machine-u
3. ↑  Grad Omiš: Odluka o gradskim porezima

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Podgrađe (Omiš)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Podgorje Bračevačko** je naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i nalazi se u sastavu općine Drenje.

Zemljopisni položaj
-------------------

Podgorje Bračevačko se nalazi na 178 metara nadmorske visine na jugoistočnim obroncima Krndije. Susjedna naselja: sjeveroistočno je Bučje Gorjansko, jugoistočno je Slatinik Drenjski, južno Borovik, te zapadno Borovik. Sjeverozapadno su Kršinci, a sjeverno Ostrošinci naselja u susjednoj općini Podgorač. Pripadajući poštanski broj je 31433 Podgorač, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila DJ (Đakovo). Površina katastarske jedinice naselja Podgorje Bračevačko je 9,93 km2.

Stanovništvo
------------

Prema popisu iz 2011. naselje je imalo 70 stanovnika.

  

***Kretanje broja stanovnika od 1857. do 2011.***  

  

Do 1900. iskazivano pod imenom Podgorje.

Izvori
------

1. ↑  Stanovništvo prema starosti i spolu po naseljima, popis 2011.
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Vanjska poveznica
-----------------

* Arkod preglednik

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Podgorje Bračevačko** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Drenje |
| --- |
| Borovik • Bračevci • Bučje Gorjansko • Drenje • Kućanci Đakovački • Mandićevac • Paljevina • Podgorje Bračevačko • Potnjani • Preslatinci • Pridvorje • Slatinik Drenjski |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
**Pešes** je breljansko-širokobriješka  grupa, osnovana 2008. godine. Dosad su izdali četiri singla i album pod nazivom *Bajka*.

Biografija
----------

Pešes je osnovan u Širokom Brijegu 2008. Originalnu postavu činili su Joško Klarić i Mateja Galić. 2011. snimaju svoj prvi singl "*Do kraja"*, kojeg izdaje diskografska kuća Croatia Records zajedno sa spotom Stjepana Miloša. 2013. objavljuju prvi dva singla; "To je ljubav" i "Sam", za koje spotove radi režiser Igor Dropuljić. Spot za pjesmu "Sam" nominiran je za najbolji domaći spot u Hrvatskoj na Danima hrvatskog filma u Zagrebu. 2014. snimaju svoj debitanski album pod nazivom **Bajka** te koji je objavljen zajedno s radijskim singlom "Nestaje u noć", u decembru 2014. godine. Album dobiva odlične kritike, a singl se penje na 4. mjesto HRT-ove top ljestvice najboljih singlova u Hrvatskoj. Među brojnim nastupima izdvajaju se nastup na Ritam Evrope 2, kao najbolji bend po izboru publike, zatim nastup na Terraneo Festivalu 2013. zajedno s bendovima Prodigy, The Woods i mnogim drugima. Pobjednici su i jedanaestog po redu WHF-a 2013. 2014. godine izdaju svoj prvi album nazvanBajka*.*

Članovi grupe
-------------

### Sadašnji članovi

* Marko Karačić - bas gitara
* Joško Klarić - vokal
* Petra Klarić - vokal
* Nikola Kovačić - bubnjevi
* Matej Mikulić - gitara
* Ante Zovko - gitara

### Bivši članovi

* Mateja Galić
* Petar Mikulić
* Filip Džajkić

Diskografija
------------

### Studijski albumi

1. *Bajka* (2014.)
Ledi Godiva jaše naga ulicama Koventrija (Kongresna biblioteka).
**Ledi Godiva** (umrla 1080. g.) je bila anglosaksonska plemkinja i supruga Leofrika, erla Mersije, koji je navodno pristao na njen zahtev da smanji poreze koji je ubirao od svojih podanika, pod uslovom da projaše naga gradom Koventrijem. Godiva je prihvatila ovaj uslov i izdala proglas u kojem je pozvala žitelje grada da zatvore prozore i vrata i da ostanu u kućama. Zaogrnuta samo dugom kosom, uzjahala je konja i ispunila svoj deo dogovora. Prema legendi, Leofrik je ukinuo sve poreze, osim onih na konje. O svemu tome saznajemo iz hronike *Flores Historiarum* (Cveće istoričara), koja datira iz 13. stoleća.

Međutim, prema potonjoj priči iz 17. stoleća, nisu svi žitelji Konventrija uslišili naredbu ledi Godive. Krojač po imenu Tom otvorio je prozor ne bi li je ugledao i smesta oslepeo. Ova priča se smatra etimološkim poreklom izraza u engleskom jeziku peeping Tom za voajera.

Istorijska ličnost
------------------

Ledi Godiva je bila supruga Leofrika, erla od Mersije. Imali su jednog sina Aelfgara, erla od Mersije. Njeno ime se javlja i u poveljama i u izveštajima *Knjige strašnoga suda* (Domesday Book), istina, u različitim oblicima. Anglosaksonsko ime *Godgifu* ili *Godgyfu* ima za značenje „Božji dar", dok je *Godiva* u stvari latiniziran oblik istog. Kako se ime proširilo na sve slojeve, pojavljuje se i u mnogim savremenijim varijantama. 

Prema hronici opatije u Ilaju (Liber Eliensis), koja datira s kraja 12. stoleća, Godiva je bila udovica kojom se oženio Leofrik. Bio je to po svemu sudeći vrlo velikodušan par, koji je darivao mnoge manastire. Godine 1043. Leofrik je osnovao i darovao benediktinski manastir u Koventriju. Rodžer iz Vendovera, engleski hroničar iz 13. veka, pripisuje Godivi veliko zalaganje tom prilikom.

Izvori
------

1. ↑  Negde se za godinu njene smrti navodi godina 1067. v. Donoghue, Daniel (2001). *Lady Godiva: a literary history of the legend*. Malden, MA [etc.]: Wiley-Blackwell 2003. 7.
2. 1 2  v „**Godiva, Lady**" u: Seal, Graham (2001). *Encyclopedia of folk heroes*. Santa Barbara. CA: ABC-CLIO. 90.
3. ↑  v. „Godgifu (d. 1067?)" u: Williams, Ann (2004). *Oxford Dictionary of National Biography*. Oxford: Oxford University Press.

***Lady Godiva*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 77712437
* LCCN: n84070043
* ISNI: 0000 0000 2574 9350
* GND: 143176099
* SUDOC: 072620412

 |
**Pešavarska sedmorka** (ili **Islamska zajednica afganistanskih mudžahedina**) je naziv za vojni savez sunitskih mudžahedina osnovan 1981. ili 1985. u pakistanskom gradu Pešavaru s ciljem borbe protiv Sovjetskog saveza tokom njihove invazije na Afganistan (1979. – 1989.). Oružanu, financijsku i političku potporu savez je dobijao od Pakistana, Saudijske Arabije, Sjedinjenih Država i Ujedinjenog Kraljevstva. U ideološkom smislu sedmorku se dijeli na islamiste i tradicionaliste. Većina organizacija bila je sunitska i etnički paštunska, s izuzetkom sufijske frakcije predvođene A. Gilanijem odnosno tadžičke frakcije na čelu s B. Rabanijem. Konkurentski vojni savez Pešavarskoj sedmorci bila je tzv. Teheranska osmorka sastavljena od šijitskih ratnika koje je podupirao Iran. Sunitski vojni savez fragmentirao je na ideološkoj osnovi ubrzo nakon pada komunističkog režima 1992. čime je započeo devetogodišnji građanski rat između paštunskih tradicionalista i tadžičkih umjerenih islamista (*Džamijat-e Islami*) s jedne strane, odnosno ekstremnih islamista s druge. Iz potonjih radikalnih elementata 1994. formirao se talibanski pokret.

Struktura
---------

| Organizacija | Prijevod | Vođa | Ideologija | Islamski pravac | Etnicitet |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ***Džamijat-e Islami*** (+ ogranak: *Šura-e Nazar*) | Islamsko društvo (ogranak: Nadzorno vijeće) | B. Rabani (A.-šah Masud) | Umjereni islamizam | Sunizam | Tadžici |
| ***Hezb-e Islami Halis*** | Halisova Islamska stranka | M. J. Halis | Radikalni islamizam | Paštunci |
| ***Hezb-e Islami*** | Islamska stranka | G. Hekmatjar |
| ***Tanzim-e Dahvat-e Islami-je Afganistan*** | Islamska unija oslobođenja Afganistana | A. R. Sajaf |
| ***Džebh-e Nedžat-e Meli*** | Afganistanski nacionalni oslobodilački front | S. Modžadedi | Tradicionalizam |
| ***Harakat-e Enkelab-e Islami*** | Islamski revolucionarni pokret | M. N. Muhamedi |
| ***Mahaz-e Mili-je Islami-je Afganistan*** | Afganistanski nacionalni islamski front | A. Gilani | Sufizam |

Veze
----

* Teheranska osmorka
* Sovjetsko-afganistanski rat

Literatura
----------

* (`en`) Kaplan, Robert D. *Soldiers of God: With the Mujahidin in Afghanistan*. Boston: Houghton Mifflin Company, 1990. ISBN 0-395-52132-7
* (`en`) Weisman, Steven R. "Rebel Rivalry is Hampering Afghan Talks", *The New York Times*, 1. 3. 1988.
**Pečat** je bio »književni mjesečnik za umjetnost, nauku i sve kulturne probleme« u kojemu je Krleža bio glavni urednik. 

Takozvani *Krležini pečatovci* su u ta doba bili pisci liberalnijeg smijera, okrenuti subjektivizmu i umjetničkoj autonomiji. Branili su slobodu stvaranja protiv usko shvaćene tendencioznosti.

U širem povijesnom smislu, Pečat je bio vrlo značajan prijelazni trenutak u odnosu ljevice i književnosti.

Pečat (1939–1940)
-----------------

Časopis je Krleža pokrenuo u Zagrebu početkom 1939. i bio mu je glavni podržavatelj. Do osmoga broja uređivao ga je redakcijski krug, a potom sam Krleža. Odgovorni urednik tijekom cijelog izlaženja časopisa bio je Drago Ibler. U Pečatu su se pojavili brojni mlađi autori koji će se i zahvaljujući časopisu afirmisati (Šegedin, Matković, Marinković, Ivanišević, Davičo i Cesarić na primjer). Znatnu ulogu su također imali Ristić, Richtmann i Bogdanov. Među Krležinim časopisima, Pečat je imao najveću recepciju. Na političkoj razini je se suprostavljao građanskoj desnici, mada ubrzo će ga Komunistička partija oglasiti revizionističkim listom, počevši od Tita u svojim člancima *Trockizam i njegovi pomagači* i *Za boljševizaciju i čistoću Partije* .

Unatoč sudbini drugih listova, Pečat nije prestao rad zbog cenzure i policije. Točno je da je u tri navrata bio plijenjen, ali je zapravo nestao zbog nedostatka suradnje, tako da je ga Krleža napokon zaustavio.

Časopis je kratko trajao, oko godinu i pol (1939-1940). Ukupno su izašle 3 knjige, sa 15 brojeva. U brojevima 8–9 objavljen je i poznati Krležin antidogmatski esej *Dijalektički antibarbarus*.

Suradnici
---------

Prvi urednički krug:

* Slavko Batušić
* Drago Galić
* Krsto Hegedušić
* Miroslav Krleža
* Mijo Mirković (kasnije poznat po pseudonimu Mate Balota)
* Marko Ristić

Suradnici:

* Ljubo Babić
* Vasa Bodganov
* Milan Bogdanović
* Dobriša Cesarić
* Oskar Davičo
* Milan Dedinac
* Petar Dobrović
* Drago Ibler
* Drago Ivanišević
* Hasan Kikić
* Petar Kružić (pseudonim Petra Šegedina)
* Marijan Matković
* Ranko Marinković
* Rikard Podhorsky
* Zvonimir Richtmann
* Vilim Svečnjak
* Viktor Vida

Literatura
----------

* Vlaho Bogišić, *PEČAT* u: *Krležijana* M–Z, Leksikografski zavod Miroslav Krleža, Zagreb, 1999.
**Parlament Novog Zelanda** (engleski: *New Zealand Parliament*; maorski: *Pāremata Aotearoa*) predstavlja zakonodavnu vlast u Novom Zelandu, a sastoji se od monarha Novog Zelanda (tzv. *Queen-in-Parliament*) i Predstavničkog doma. Parlament je isprva bio dvodoman, međutim Zakonodavno vijeće je ukinuto 1951. godine. Formiran 1854. Parlament Novog Zelanda je jedan od najstarijih, kontinuirano aktivnih parlamenata u svijetu. 

Predstavnički dom je demokratski izabrano tijelo čiji su zastupnici znani kao članovi parlamenta (*Members of Parliament*, MPs). Uglavnom se sastoji od 120 zastupnika, međutim moguće je da taj broj bude i veći zbog visećih mandata. Sedamdeset zastupnika se bira direktno kroz izborne jedinice, dok se ostala mjesta popunjavaju preko spiska temeljem udjela kojeg svaka stranka ima u ukupnom broju glasova. Maori su od 1867. godine imali svog predstavnika, a 1893. godine su žene dobile pravo glasa, što je bio prvi takav slučaj u svijetu. Biračko pravo nemaju osuđenici koji još uvijek borave u zatvoru. 

Parlament je usko povezan s izvršnom vlašću. Vlada Novog Zelanda sastoji se od premijera (predsjednika vlade) i ministara zaduženih za pojedine resore; prema načelima odgovorne vlade, ovi ministri se biraju iz redova stranke ili stranaka zastupljenih u Predstavničkom domu. 

Predstavnički dom se od 1865. godine sastaje u parlamentarnim zgradama, koje se nalaze u glavnom gradu, Wellingtonu. Izravni prijenosi sjednica financirani su od strane samog parlamenta i dostupni na tri televizijska kanala.
**Marko Koprtla** (Gradište kraj Županje, 25. svibnja 1929.) bio je hrvatski političar. Obnašao je dužnosti u lokalnoj i republičkoj upravi. Bio je jednim od hrvatskih proljećara.

Životopis
---------

U Vukovaru je bio predsjednikom općinske skupštine od 1961. do 1966. godine. Nakon toga bio je članom izvršnog odbora (izvršnog komiteta) središnjeg odbora (centralnog komiteta) SKH. Poslije je predsjedavao komisijom središnjeg odbora SKH koja je bila za pitanja općenarodne obrane. Dužnost je obnašao do 1971. godine.

Hrvatsko je proljeće nasilno prekinuto 30. studenog i 1. prosinca 1971. na sjednici Izvršnog komiteta SKH u Karađorđevu, te 1. i 2. prosinca iste godine na 21. sjednici CK SKJ. Ostavku je nakon te sjednice podnio Marko Koprtla te Savka Dabčević-Kučar, Miloš Žanko, Miko Tripalo, Pero Pirker i Janko Bobetko. Nakon toga uklonjen je sa svih dužnosti.

Izvori
------

1. 1 2  Hrvatski leksikon A-K, 1996. 1. izd.
2. ↑  Imehrvatsko.net

Vanjske poveznice
-----------------

* Večernji list Arhivirano 2013-03-18 na Wayback Machine-u
Prva stranica Kubansko-američkog sporazuma iz 1903. godine koja sadrži Plattov amandman.
**Plattov amandman** je amandman usvojen 2. ožujka 1901. godine u sklopu Zakona o vojnim sredstvima, a kojim je navedeno sedam uvjeta koji moraju biti zadovoljeni da američke trupe napuste Kubu nakon Španjolsko-američkog rata te osmi, koji je obvezivao Kubu na potpisivanje sporazuma kojim pristaje na tih sedam uvjeta. Idejni začetnik amandmana bio je republikanski senator Orville H. Platt, a dokument je definirao kubansko-američke odnose te nametao američku kontrolu i dominaciju nad Kubom. 

Iako je isprva odbijen na Kubi, skupština ga je nakon političkog pritiska ipak usvojila te je on 25. prosinca 1901. godine inkorporiran u kubanski Ustav. 

Dana 22. svibnja 1903. Kuba je sporazum o odnosima sa Sjedinjenim Državama kojim se obvezala na sedam uvjeta iz Plattova amandmana. Dva od sedam omogućila su Sjedinjenim Državama direktnu i unileteralnu intervenciju u kubansku unutarnju politiku, dok je jedan regulirao uvjete zakupa kubanskog terirorija Sjedinjenim Državama u svrhu mornaričke baze. Ovaj sporazum je dokinut 1934. kada je zamijenjen novim, koji je odbacio tri od izvornih sedam uvjeta. 

Sporazum iz 1903. je iskorišten kao osnova za drugu američku okupaciju otoka, koja je trajala od 1906. do 1909. godine. Dana 29. rujna 1906. tadašnji državni tajnik za rat i budući predsjednik William Howard Taft, inicirao je okupaciju Kube uspostavivši privremenu vladu temeljem odredaba sporazuma i imenujući sebe privremenim upraviteljem. Dana 23. listopada 1906. predsjednik Theodore Roosevelt je ratificirao Taftovu odluku preko izvršne odredbe 518.
**P'anmunjŏm** (korejski: 판문점) je napušteno selo u Sjevernoj Koreji, provincija Sjeverni Hwanghae. Nalazi se u blizini demilitarizirane zone, *de facto* granice između Sjeverne i Južne Koreje. P'anmunjŏm je udaljen 53 km od Seoula i 10 km od Kaesŏnga, a njegov historijski značaj za Koreju je enorman. 

Prije Korejskog rata, P'anmunjŏm je zapravo bio nakupina od 10-ak kućica s malim brojem stanovnika. U posljednjoj fazi rata, u selu su se održavali mirovni pregovori, a 27. srpnja 1953. je u njemu potpisan sporazum o primirju. Selo se nalazi unutar demilitarizirane zone, ali sjeverno od demarkacijske linije, koja prolazi sredinom demilitarizirane zone. Nakon uspostave iste, svo stanovništvo je evakuirano, a selo je postepeno propadalo sve dok nisu nestali svi tragovi njegovog postojanja. Jedino što je preostalo od sela je zgrada u kojoj je potpisan sporazum, a koje je danas Sjevernokorejski muzej mira.

***P'anmunjŏm*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 4144648121735228412
* SUDOC: 177806435
* BNF: cb12423218w (podaci)

 |
*Vidi takođe: Marcus Livius Drusus*
**Marko Livije Druz** (*Marcus Livius Drusus*, ? - 108. pne.), kome se često dodaje nadimak **Stariji**, bio je rimski političar iz druge polovice 2. vijeka pne. Godine 121. pne. ga je rimski Senat postavio za tribuna u nastojanju da potkopa agrarne i druge reforme Gaja Grakha. U tu je svrhu Druz predložio da se osnuje 12 kolonija koje bi sačinjavalo po 3.000 kolonista iz siromašnih klasa stanovništva, te da se smanji najam zemljišta proširenog iza reformi 133. pne. Druz je također predložio da se zakonom zabrani da latinski saveznici Rima trpe hirove rimskih vojskovođa, a što je trebalo suzbiti Grakhovu ponudu za puno državljanstvo. Ti su zakoni doneseni pod nazivom *Leges Liviae*, ali niklada nisu stupili snagu, jer im je isključiva svrha bila smanjiti podršku za Grakhove prijedloge. Plan je uspio i Grakhov je plan odbijen. Druz je kasnije izabran za konzula godine 112. pne. te se u Makedoniji borio protiv Skordiska, uspjevši ih protjerati iuz Trakije preko Dunava. Godine 109. pne. je izabran za cenzora zajedno sa Markom Emilijem Skaurom, ali je za mandata umro 108. pne.

Imao je istoimenog sina.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Gnaeus Papirius Carbo i Gaius Caecilius Metellus Caprarius**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno sa Lucijem Kalpurnijem Pizonom Cezoninom*  112. pne. | Slijedi: **Publius Cornelius Scipio Nasica Serapio i Lucius Calpurnius Bestia**  |
***Photoplay*** je bio američki časopis koji je izlazio od 1911. do 1980. godine, poznat kao jedan od prvih posvećenih filmskoj djelatnosti, ali i po važnoj ulozi koju je imao u historiji američke kinematografije u prvoj polovici 20. vijeka. Sadržaj su mu ispočetka činili sinopsisi, odnosno književne obrade sadržaja tada još uvijek nijemih filmova, a čija je svrha velikim dijelom bila da se reklamiraju prije distribucije. Kada su 1915. godine uređivanje preuzeli Julian Johnston i James R. Quirk, sadržaj se počeo više orijentirati na glumce, odnosno na informacije o njihovim privatnim životima. *Photoplay* je vrlo brzo postao jedan od najpopularnijih časopisa u SAD i vjeruje se da je značajno pridonio stvaranju fenomena filmskih zvijezda kao i modernih celebrityja. Sve do 1937. godine se odlikovao i time da su se za naslovnice koristile ilustracije likovnih umjetnika umjesto fotografija, prije nego što se počela koristiti fotografija u boji. *Photoplay* je također značajan zbog toga što je godine 1920. započeo dodjeljivati Photoplayeva medalju časti, a koja se smatra prvom značajnom nagradom u historiji filma. Časopis je prestao izlaziti 1980. godine, sa time da je njegovo osoblje prešlo u današnji celebrity časopis *Us Weekly*.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Photoplay*** na Wikimedijinoj ostavi

* Original *Photoplay* interview with Greta Garbo - as told by her to Ruth Biery
**Marko Licinije Kras Frugi** (*Marcus Licinius Crassus Frugi*, ? - 47) bio je rimski plemić i političar iz doba Julijevsko-Klaudijevske dinastije. Bio je sin konzula Marka Licinija Krasa Diva, odnosno praunuk trijumvira Marka Licinija Krasa.

Frugi je za vrijeme cara Tiberija oko 24. služio kao pretor, a potom 27. kao carski konzul. Godine 43. je zajedno sa carem Klaudijem sudjelovao u trijumfu povodom osvajanja Britanije, a godine 44. služio kao guverner Mauretanije.

Bio je oženjen za Skriboniju, koja je porijeklo vukla od trijumvira Pompeja. S njom je imao četvero sinova:

* **Marko Licinije Kras Frugi II**, konzul godine 64.
* **Gnej Pompej Magnus**, suprug princeze Klaudije Antonije;
* **Marko Licinije Kras Skribonijan**, poznat po tome što je odbio carsku krunu za vrijeme Godine četiri cara
* **Lucije Kalpurnije Pizon Frugi Licinijan** ili **Lucije Kalpurnije Licinijan** (38-69), posvojeni sin cara Galbe

U proljeće 47. su Frugi, Skribonija i njihov sin Gnej Pompej Magnus pogubljeni na nagovor carice Valerije Mesaline.

V. također
----------

* Licinia (gens)

Izvori
------

* Arhivirano 2010-12-02 na Wayback Machine-u
* Arhivirano 2009-03-15 na Wayback Machine-u
*
**Poljski ultimatum Litvi 1938. godine** je bio ultimatum koji je 17. marta 1938. vlada tadašnje poljske države poslala vladi tadašnje Litve kojom je od nje tražila uspostavu diplomatskih odnosa. Litva je od 1920. godine, otkada je ostvarila nezavisnost, odbila uspostaviti diplomatske odnose smatrajući da bi time *de facto* priznala poljsku vlast nad oblasti Vilniusa koju su Poljaci bili nasilno anektirali 1920. godine. Poticaj za poljski potez je bio nedavni njemački Anschluss (priključenje) Austrije koji je, s obzirom na nedostatak reakcije od vodećih zapadnih vlada, de facto doveo do sloma versajskog poretka i na njemu temeljenih granica, kao i mala vjerojatnost da će itko stati na litvansku stranu. Litvancima je dan rok od 48 sati da ispune poljske uvjete. Litvanska vlada je, svjesna svoje slabosti, na njih pristala 19. marta, mada *de iure* nikada nije priznala poljsku vlast nad Vilniusom. Poljska vlada je nekoliko mjeseci kasnije, ohrabrena tim presedanom, iskoristila Sudetsku krizu da od Čehoslovačke sličnim ultumatumom ishodi predaju područja Zaolzie.

Vanjske veze
------------

* Sakwa, George (1977). „The Polish Ultimatum to Lithuania in March 1939". *Slavonic and East European Review* **55** (2): 204–26.
| Književnost |
| --- |
|  |
| 
Osnovni oblici |
| * Roman
* Pjesma
* Drama
* Kratka priča
* Pripovijetka
 |
| 
Osnovni žanr |
| * Epika
* Lirika
* Drama
* Romansa
* Satira
* Tragedija
* Komedija
* Tragikomedija
* Autobiografija
* Memoari
* Dnevnik
 |
| 
Mediji |
| * Performans (predstava)
* Knjiga
 |
| 
Tehnike |
| * Proza
* Stih
 |
| Historija |
| * Drevna (grčka, rimska)
* Srednjovjekovna (bizantska, latinska)
* Renesansna
* Barokna
* Moderna (18.
* 19.
* 20.
* 21.)
 |
| 
Književnost po jezicima i porijeklu |
| * albanska
* arapska
* armenska
* bjeloruska
* bosanskohercegovačka
* bugarska
* crnogorska
* češka
* danska
* engleska (američka)
* francuska
* hebrejska
* grčka
* hrvatska
* indijska
* irska
* italijanska
* japanska
* kineska
* mađarska
* makedonska
* njemačka
* perzijska
* poljska
* portugalska
* ruska
* slovenska
* surinamska
* srpska
* španska
* švedska
* turska
* ukrajinska
* vietnamska
 |
| 
Rasprave |
| * Kritika
* Teorija
* Časopisi
 |
| * p
* r
* u
 |

**Poezija**, **pjesništvo** (ijek.) ili **pesništvo** (ek.), žanr u književnosti u kome je autorova poruka izrečena kroz stihove. Smatra se da je poezija najstarija vrsta književnosti. Rani primjeri su npr. sumerski "Ep o Gilgamešu" (3000. pne), dijelovi Biblije i Homerovi epovi.

Pjesma, književno djelo napisano u stihovima, obično sadrži niz stilskih figura, uključujući rimu, metaforu, poređenje, gradaciju, hiperbolu itd.

Kod predstavnika različitih nacija nalazimo različite vrste poezije. U grčkoj poeziji stihovi se rijetko rimuju, dok je u talijanskoj i francuskoj poeziji suprotan slučaj. Generalno gledajući, u britanskoj i njemačkoj poeziji rima je podjednako i prisutna i odsutna. Neke jezike karakteriše prirodni afinitet za duži stih, dok je kod drugih izražena tendencija ka kraćim stihovima. Neke od ovih karakteristika su uvjetovane razlikama leksika i gramatika samih jezika. Neki jezici primjerice imaju veći fond riječ koje se rimuju, ili više sinonima od drugih.

Poezija je također ukomponovana u neke vrste drame, poput opere.

***Poezija*** na Wikimedijinoj ostavi