recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Naslovnica prvog izdanja
***Leviathan, or The Matter, Forme and Power of a Common Wealth Ecclesiasticall and Civil*** ili, skraćeno, ***Leviathan*** je naslov knjige koju je godine 1651. napisao engleski filozof Thomas Hobbes i koja predstavljaju jedan od najvažnijih i najuticajnijih spisa u historiji političke misli.

U knjizi je Hobbes opisao prirodno stanje ljudskog društva kao "rat sviju protiv sviju" koji se može prekinuti jedino društvenim ugovorom kojim ljudi, u cilju zaštite života i imovine, svoja prava prenose na suverena tj. državu. Hobbes je, pod snažnim utiskom nedavnog građanskog rata, kao idealno društveno uređenje vidio apsolutnu monarhiju.

Hobbesova doktrina društvenog ugovora je kasnije imala veliki uticaj na liberalne političke teoretičare u 18. vijeku.

Eksterni linkovi
----------------

***Leviathan*** na Wikimedijinoj ostavi

 
Wikizvor ima originalni tekst vezan uz ovaj članak:
***Leviathan***

* Besplatna e-knjiga: *Leviathan* na Projektu Gutenberg
* *Leviathan*, complete text and PDF.
* Full text online
* Leviathan Arhivirano 2007-02-28 na Wayback Machine-u RSS Version of the Text
* A fairly complete and much more easily readable version of Parts 1 and 2 of Leviathan
* Explication and analysis of the text for students.
**Huddersfield** je grad od 162,949stanovnika na sjeveru Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Huddersfield leži u Grofoviji West Yorkshire, u dolini rijeke Colne udaljen 24 km) jugozapadno od Leedsa.

Nekad je bio dio historijske grofovije Yorkshire.

Historija
---------

Huddersfield je sve do 18. vijeka bio veliko seloa, jedno od mnogih čiji su se stanovnici bavili tkanjem. 
Preokret se dogodio nakon što su izgrađeni kanala Calder i Marsden.

Bogatstvo ugljena i hidroenergije postepeno je zamjenilo tradicijsko bavljenje tekstilom, pa se razvila kemijska industrija i teška metalurgija.

Grad je poznat po svom nogometnom klubu Huddersfield Town i po svojim pjevačkih korovima koji izvode madrigale.

Poznati stanovnici
------------------

U Huddersfieldu je rođen Harold Wilson (1916. - 1995.) britanski premijer u dva mandata (1964. - 1970. i 1974. - 1976.) i dugogodišnji lider laburističke partije.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska, Besançon
* Njemačka, Kreiss Unna
* Poljska, Bielsko-Biala
* Kazahstan, Kustanaj

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Huddersfield*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 05. 12. 2016.
2. ↑  „*Discover Huddersfield*" (engleski). Yorkshire. Pristupljeno 05. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Huddersfield*** na Wikimedijinoj ostavi

* Discover Huddersfield (`en`)
**Naklice** su selo u Splitsko-dalmatinskoj županiji, administrativno pripadaju gradu Omišu. Prema popisu iz 2001. godine, imaju 224 stanovnika.

Pripadaju Poljicima, odnosno, bile su dijelom Poljičke Republike.

Kultura
-------

Soparnik je posno autohtono poljičko jelo napravljeno iz jednostavnih pripravaka (brašno, blitva, kapula i luk začinjeno uljem i solju) ispečeno prastarim načinom na ujarenom kominu u žeravi s lugom. Pripremao se težacima, za posnih dana i u iznimnim prigodama.

Njegova tradicijska priprema ima svojstvo nematerijalnog kulturnog dobra Republike Hrvatske.

Povijest
--------

Naklice na ovom predjelu, na uzvisini od 235 m nad. visine, postoje od Kandijskih ratova, od sredine 17. stoljeća. Do tada su bile smještene na stjeljnjaku Babnjača, iznad naselja Priko u Omišu a nazivaju se Nacle [*nedostaje referenca*] ili/i Nakle, što je starohrvatski naziv za područje koje oborinske vode naplavljuju. Zbog stradanja građevina i stanovništva sela, prolaskom europskih vojski prema Kandiji (otok Kreta), Nakličani (Naclani[*nedostaje referenca*]) se premještaju u današnji prostor, uz brdo Komorjak, oko već izgrađene crkve sv. Ante, svoga zaštitnika (patrona). Na prvobitnom prostoru sela Nacle, ostala je samo velika gromača (hrpa kamenja), koja se planira istražiti. Od tadašnjih obiteljskih plemena, do danas su u Naklicama ostala, Jakovčić (prije Jakovičić), Pavešković (prije Paveškov) i Pirić. Pleme Antičević najvjerojatnije vuče postojanje od tamošnjeg prezimena Perić, koje nije zabilježeno na današnjem prostoru Naklica. Između ta dva predjela, Babnjače i Komorjaka, proteže se predivan klanac Lisičina s potokom Lisičina, koji se strmo spuštajući ka moru, ulijeva u rijeku Cetinu u Omišu. U samom kanjonu Lisičina, na strani Babnjače, na nadmorskoj visini od 200 m, nalazi se čudesna velika otvorena špilja, "Đorđuk Stipana špilja", kao sklonište i obrana od neprijatelja žiteljima Nacla. Za izletnike napomenut, da s Omiškog mosta, do centra Naklice, ima oko 2350 koraka odraslog čovjeka ili oko 1800 metara, pa su tako Naklice najbliže selo Omišu.

Šport
-----

U Naklicama djeluje boćarski klub Naklice, hrvatski prvoligaš u 2006. godini. U 2009. godini natječu se u III. hrvatskoj boćarskoj ligi - Srednja Dalmacija.

Od 2008. godine postoji i drugi boćarski klub u Naklicama pod imenom BK "Sveti Ante". BK "Sv. Ante" je dio "Udruge mladih za promicanje športa i kulture Sv. Ante - Naklice" i broji 17 članova (Djece i mladih iz Naklica). Natječe se u prvoj županijskoj ligi gdje gostuje po raznim mjestima županije S-D (Sinj, Brač, Vis, Baška Voda, Imotski, Solin, Split).

Poznate osobe
-------------

* Jozo Vrkić, hrvatski književnik

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Naklice** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
Kralj **Mu of Baekje** (580 - 641) (vl. 600 - 641) bio je 30. po redu, odnosno pretposljednji vladar države Baekje, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Bio je sin kralja Wideoka.

Iako je Mu vladao prilično dugo, za vrijeme njegove vladavine je Koreja bila upetljana u gotovo stalni rat između Tri kraljevstva, u koje se miješalo i susjedno Kinesko Carstvo. Zbog toga o Muu postoje relativno oskudni podaci u tadašnjim historijskim izvorima. Zna se da je 602. formalno ustanovio hram Mireuksa. Godine 627. je pokrenuo vojni pohod protiv Sille kako bi povratio ranije izgubljene teritorije, ali je od toga odustao nakon diplomatske intervencije kineske dinastije Tang. Iste je godine u Japan poslao budističkog redovnika po imenu Gwalleok, koji je sa sobom nosio niz vrijednih religijskih, naučnih i tehničkih knjiga. Oko godine 630. je obnovio Palaču Sabi i oko nje dao sagraditi umjetno jezero.

Naslijedio ga je Uija, koga *Samguk Sagi* naziva njegovim najstarijim sinom, a *Samguk Yusa* seljakom koji se oženio za princezu Sille.

Uz njega se vezuje legenda o princezi Seonhwa od Sille, koju je htio oženiti i zbog toga namjerno proširio glasine o njihovoj ljubavnoj vezi. Kada je za to čuo kralj Jinpyoeng od Sille, protjerao je Seonhwu te ju je Mu mogao oženiti. Legenda je, između ostalog, dio zapleta južnokorejske TV-serije *Seo Dong Yo* u kojoj se Mu i Seonhwa pojavljuju kao likovi.

Izvori
------

1. ↑  Baekje Bon-gi 5, *Samguk Yusa*.
2. ↑  as written in the Samguk Sagi say the translators of Il-yeon's: *Samguk Yusa: Legends and History of the Three Kingdoms of Ancient Korea*, translated by Tae-Hung Ha and Grafton K. Mintz. Book Two, page 124. Silk Pagoda (2006). ISBN 1-59654-348-5

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Beop od Baekjea** | **Kralj države Baekje**600 - 641 | Slijedi:**Uija od Baekjea** |
NLO Pan Adria incident na mapi JugoslavijeZagreb
Beograd
Zagreb i Beograd na karti Jugoslavije

**NLO Pan Adria incident** odigrao se u augustu 1977. te se smatra jednim od najznačajnijih NLO viđenja na području Jugoslavije. Sve se dogodilo prilikom rutinskog Pan Adria leta Zagreb-Beograd 16.8. oko 1:40 sata po noći. Međutim, tijekom tog leta, iznad Sremske Mitrovice, piloti su uočili neobično plavo-crveno svjetlo na nebu koje je pratilo avion. Taj svjetlosni objekt je pratio avion sve do Surčina. Bilo je detektirano i na radarima vojne mreže VOJIN i civilne kontrole Beograd. Kontrola leta obavijestila je posadu o neobičnom pratiocu. Avion je ipak sretno sletio, dok je objekt ostao iznad oblaka, na mjesto gdje je avion sletio.

Kada je avion nastavio let prema Titogradu, pratili su ga dva borberna zrakoplova Jugoslavenske ratne avijacije. NLO je i dalje pratio avion, nakon čega je avion dobio naredbu skrenuti lijevo prema tom objektu. Ovaj manevar je izmakao kontroli, te su piloti u zadnji tren skrenuli natrag na svoj smjer kako bi izbjegli sudar, a NLO je odletio brzinom od sedam maha u smjeru Batajnice. Četiri MiGa-21 su potom krenula u potjeru za NLO-om, dok je putnički avion nastavio mirni ostatak leta prema Titogradu. Što se tada dogodilo, ostalo je nepoznato. Zna se samo da je jedan pilot te noći poginuo.

Vojna lica kontaktirala su pilote te im savjetovali da o tom incidentu ne govore. Ovo se dogodilo u nezgodnom trenutku, jer se tog dana Tito upravo spremao na avionski put prema dalekom istoku. Piloti su o ovome javno progovorili tek 2012.

Izvori
------

1. ↑  „*JESMO LI SAMI: Zbog NLO-a na nebu iznad Jugoslavije bile su i vojne intervencije*". 11.3. 2014.
2. ↑  „*Yugoslavian UFO incident ‘Pan Adria’ in 1977*". sanjindumisic.com. 16.3. 2015.
3. ↑  „*"Pan Adria" incident*". nlosrbija.org. Arhivirano iz originala na datum 2018-04-04. Pristupljeno 2015-04-21.

Eksterni linkovi
----------------

* Na rubu znanosti - NLO incident Pan Adrija 1977 godine
Panorama Nahodskog zaljeva
**Nahodka** je luka u Primorskom kraju u Rusiji. 

Nahodski zaljev, oko kojeg se smjestio današnji grad, je otkrila ruska korveta 1859. godine, tražeći sklonište pred nadolazećom olujom. Stoga ime Nahodka, koje na ruskome znači "otkriće", "nađena".

Do 1950. godine je bila malo ribarsko mjestašce. Sve se to promijenilo kad je sovjetska vlast promijenila status Vladivostoku, odlučivši da tamo bude baza u kojoj će biti smještena ruska tihooceanska flota. Vladivostok je bio zatvoren za inozemce i inozemne brodove. Tako je od 1950- 1991. Nahodka bila glavna luka Rusije na dalekom istoku.

Nahodka je brzo rasla. Brojne zgrade u njoj datiraju od 1950-ih, kada su japanski ratni zarobljenici bili korišteni kao prisilna radna snaga za izgradnju stambenih zgrada za pridolazeće lučke radnike. Gradsko gospodarstvo je utemeljeno na luci i djelatnostima vezanim uz nju, poput riboprerade i konzerviranja ribe. To razdoblje je bilo razdoblje procvata za Nahodku. Vrhunac su bile 1970-e i 1980-e, kada se grad dobro održavao, jer je bio jedina ruska dalekoistočna luka zbilja otvorena inozemcima. Služila je i kao istočni terminal za putnički odjel Transsibirske željeznice.

Otvaranjem Vladivostoka za inozemce je počelo loše doba za Nahodku, jer je izgubila svoj prvotni značaj. Devaluacija rublje kao rezultat azijske gospodarske krize 1998. je nanijela još veći udarac Nahodki. Gospodarski oporavak se nazire otkad su središnja vlada u Moskvi i pokrajinska u Vladivostoku odlučile otvoriti taj kraj inozemnim ulaganjima, proglasivši Nahodku slobodnom gospodarskom zonom.

Gradovi pobratimi
-----------------

* Otaru, Hokkaido, Japan,
* Oakland, Kalifornija, SAD
* Bellingham, Washington, SAD

Eksterni linkovi
----------------

***Nahodka*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ismail al-Mansur** (arapski: إسماعيل المنصور‎; Ismāʿīl al-Manṣūr; 913-953) bio je treći po redu kalif iz ismailitske dinastije Fatimida u Ifrikiji, koji je vladao od 946. do 953. Rođen je u Raqqadi kraj Kairuana kao sin kalifa kalifa Abu l-Kasima al-Kajima, koga je naslijedio 946. Vladavinu su mu obilježili ustanci, od kojih je najozbiljniji bio onaj pod Abu Yazidom. Njega je uspio ugušiti koristeći neslogu među ustaničkim vođama i podršku berberskog plemena Zirida. Nakon pobjede nad Abu Yazidom je 947. uzeo epitet al-Mansur i dao sagraditi palaču kraj Kairuana koja će biti poznata kao al-Manṣūriyyah. Al-Mansur se nakon toga posvetio borbi protiv suparničkog omejadskog kalifata u al-Andalusu, a uspio je pod vlast Fatimida vratiti i Siciliju gdje je postavio dinastiju odanih emira Kalbida. Umro je nakon teške bolesti 953. a naslijedio ga je sin al-Mu‘izz.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Muḥammad al-Qā'im bi-Amri l-Lāh**  |  **Fatimidski kalif** 946–952 | Slijedi: **al-Mu‘izz**  |

| * p
* r
* u
Fatimidski kalifi |
| --- |
| Abadullah al-Mahdi • al-Qa'im • al-Mansur • al-Muizz • al-Aziz • al-Hakim • az-Zahir • al-Mustansir • al-Musta'li • al-Amir • al-Hafiz • az-Zafir • al-Faiz • al-Adid |
**Ljevičarski** ili **lijevi fašizam** je izraz koji se koristi u političkoj teoriji i, daleko češće, u propagandne svrhe, kako bi se opisale nasilne, represivne i totalitarne tendencije kod ljevičarskih pojedinaca, organizacija i režima, a koje komprotiraju njihov progresivizam. Nešto rjeđe se koristi za opisivanje socijalističkih, odnosno "socijalnih" i antikapitalističkih tendencija u pojedincima i pokretima koje se smatraju fašističkim ili tradicionalno smještaju među radikalnu desnicu.

Izraz se prvi put počeo koristiti u Evropi u međuratnom periodu, a za što je najbolji primjer Weimarska Republika gdje su dvije vodeće, ali zavađene ljevičarske stranke - Socijaldemokratska partija Njemačke (SPD) i Komunistička partija Njemačke (KPD) - pripadnike suparničke stranke nazivali "crvenim fašistima", odnosno "socijal-fašistima". 

Iza drugog svjetskog rata je izraz popularizirao njemački filozof Jürgen Habermas kako bi Frankfurtsku školu ogradio od ljevičarskog terorizma.

Danas je izraz popularan među dijelom američkih i zapadnih intelektualaca koji dio radikalnih ljevičara, pogotovo onih koji kritiziraju izraelsku politiku, smatraju antimsemitima, odnosno, koji po njihovom mišljenju, iz oportunizma i drugih razloga nisu skloni kritizirati islamski fundamentalizam.

Povezano
--------

* Fašizam kao epitet
* Liberalni fašizam
* Štraserizam
* Novi antisemitizam
**Mesenijski ratovi** su bili ratovi izmeću Mesenije i Sparte u 8. veku pne. i 7. veku pne. .

Prvi mesenijski rat
-------------------

*Glavni članak: Prvi mesenijski rat*
Izgleda da je spartanski kralj Teopomp pokušajem zauzimanjem tvrđave na planini Itomi započeo Prvi mesenijski rat. U to vreme (druga polovina 8. veka pre Hrista) nije postojala ni falanga ili hopliti. Rat je bio serija napada ili opsada.
Sparti su pomagali plaćenici sa Krita i Korinta, a Meseniji su pomagali iz Arkadije, Argosa i Sikiona.
Rat je trajao 19 godina. U ratu pobeđuje Sparta oko 720. pne. Mesenija postaje zavisna od Sparte. Ljudi su bili obavezni da daju većinu poljoprivrednih proizvoda Sparti.

Drugi Mesenijski rat
--------------------

*Glavni članak: Drugi mesenijski rat*
Drugi mesenijski rat počinje kao pokušaj Mesenije da se otrgne iz Spartanske dominacije i da se revanšira. Rat je najverovatnije bio od 670. pne.-657. pne. Prema Groteu rat je bio od 648. pne. - 631. pne. .U tom ratu se prvi put korist falanga. Mesenija je upotrebom falangi pobedila Spartu 669. pne.. Zatim Sparta pobeđuje u jednoj većoj bici, a posle toga rat se pretvara u niz napada bez glavnog udara, slično prvom ratu. Mesenija je izgubila rat i Sparta je anektira. Jedan deo građana se pretvara u helote, a drugi deo po gradovima dobija status slobodnih građana.

Centalnu ulogu u tom ratu ima mesenski heroj Aristodem. Postoji priča da je Aristodem obećao da će žrtvovati svoju ćerku, da bi umilostivio bogove i time zaštitio Meseniju od Sparte. Aristodemova ćerka je imala ljubavnika, koji je da bi je zaštitio, raširio priču da će ona postati majka.
Aristodem je to saznao pa je zaklao svoju ćerku, a Sparta je zauzela Meseniju.

Treći mesenijski rat
--------------------

*Glavni članak: Treći mesenijski rat*
Treći mesenijski rat je izbio 464. pne. , kada je razorni potres uništio Spartu. Pobunjenici su se ponovo branili nekoliko godina na tvrđavi Itom. Mećutim morali su napustiti Peloponez i Atinjani ih nastanjuju kod Neupakta.

Spartanci su željeli da nagrade svoje vlastite građane sa zemljom od Mesenije, pa su domaće stanovništvo pretvarali u robove zvane heloti. Heloti su inače bili konstantna pretnja za Spartu, jer su heloti dizali ustanke. Helota je bilo više od gospodara, pa su Spartanci stalno morali biti spremni na gušenje pobune helota.
**Izručenje** ili **ekstradicija** u pravu označava predaju neke osobe iz vlasti jedne države u vlast druge države radi provođenja kaznenog postupka ili izvršenja kazne. Izručenje predstavlja prepuštanje dijela suverene vlasti za kazneni progon drugoj državi, stoga ono podliježe različitim ograničenjima, prije svega ograničen je krug kaznenih djela za koje je izručenje moguće. Država od koje se traži izručenje, u pravilu, ima obvezu ili počinitelja izručiti ili mu sama suditi za kazneno djelo (načelo *aut dedere, aut judicare*).

Pitanje izručenja između država uređeno je mnogostranim i dvostranim međunarodnim ugovorima. Među glavne međunarodnopravne izvore prava o izručenju spada *Europska konvencija o izručenju* iz 1957. zajedno s dodatnim protokolima, dok predaju radi izdržavanja kazne uređuje *Europska konvencija o premještanju osuđenih osoba* iz 1983. godine.

Izvori
------

* Pravni leksikon, Leksikografski zavod Miroslav Krleža, Zagreb, 2006.

***Izručenje*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ilija** i njegova četiri druga - **Danijel**, **Izaija**, **Jeremija** i **Samuel** su bili egipatski kršćanski mučenici pogubljeni 309. u Palestini. Za vrijeme Dioklecijanovih progona su bili otišli posjetiti i utješiti kršćane osuđene na doživotnu robiju u rudnicima Kilikije. Prilikom povratka u Egipat 309. su zaustavljeni pred vratima Cezareje i ispitivani od rimskih vlasti. Nakon što su priznali razlog putovanja su dovedeni pred provincijskog guvernera Firmiljana, koji ih je ispitivao. Nakon što su optuženi za kršćanstvo, svi su mučeni, a potom im je odrubljena glava. Istu je sudbinu tada doživio i sv. Pamfil. Kada je Pamfilov sluga Porfirije zahtijevao da se njihova tijela pokopaju, uhapšen je, mučen i živ spaljen nakon što se otkrilo da je i on kršćanin. Vidjevši pogubljenje, sv. Seleuk je javno pohvalio njihovo mučeništvo, na što je odmah uhapšen te odveden pred Firmilijana koji ga je također dao pogubiti odrubljivanjem glave. Svjedokom svih tih događaja je bio i znameniti historičar Euzebije iz Cezareje.

Sv. Ilija i drugovi se slave 16. februara.

Izvori
------

1. 1 2  St. Elias & Companions — Catholic Online
2. ↑  St. Elias, Jeremy, and Companions — Catholic Online
3. ↑  Saints of the Day: February 16 Arhivirano 2014-08-07 na Wayback Machine-u — Saint Patrick's Church

Literatura
----------

* Euzebije iz Cezareje, „Poglavlje 11 - Mučenici Palestine", Historia Ecclesiastica, **VIII**
* Alban Butler, Paul Burns (1998), *Butler's Lives of the Saints: February*, p. 163, ISBN 9780860122517
* Charles Fell, Richard Challoner (1750), *The Lives of Saints*, pp. 176–177
* Alban Butler (1845), *The lives of the fathers, martyrs, and other principal saints*, **2**, pp. 144–145
*Za ostale upotrebe, v. Morani.*

  
Koordinate: 41° 54′ 40" SGŠ, 21° 33′ 00" IGD

**Morani** (mak. *Morani*) su naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Morani pripadaju opštini Studeničani, koja okuplja južna predgrađa Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Morani su smešteni u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 15 km jugoistočno.

Naselje Morani je u okviru istorijske oblasti Torbešija, koja se obuhvata južni obod Skopskog polja. Naselje je smešteno na prelazu iz polja na severu u brdski predeo ka jugu. Par kilometara severno protiče Vardar. Južno od naselja izdiže se planina Kitka. Nadmorska visina naselja je približno 300 metara.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa manjim uticajem Egeja (žarka leta).

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Morani su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 1.715 stanovnika.

Etnički sastav:

|  |  |
| --- | --- |
| **Nacionalnost** | **Ukupno** |
| Albanci | 1.528 (89,1%) |
| Cigani | 71 (4,1%) |
| Makedonci | 58 (3,4%) |
| Turci | 40 (2,3%) |
| ostali | 18 (1,0%) |
|

Većinska veroispovest je islam.

Vidi još
--------

* Opština Studeničani

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Morani (Makedonija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.studenicani.gov.mk Zvanična stranica opštine Studeničani
* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Studeničani |
| --- |
| **Studeničani** •
Aldinci •
Batinci •
Vrtekica •
Gornji Količani •
Donji Količani •
Dračevica •
Elovo •
Kaldirec •
Malčište •
Markova Sušica •
Morani •
Osinčani •
Pagaruša •
Ramni Gaber •
Umovo •
Cvetovo •
‎Crvena Voda •
Crni Vrh |  |
**Leksem** ili **leksema** (franc. *lexème*, od *lex[ique]*: rječnik, leksik; leksički i *[morph]ème*: morfem ili *[mon]ème*: monem), oblik samoznačne riječi koja predstavlja ukupnost svih svojih oblika i značenja. Lekseme proučava *leksikologija*, a svi leksemi nekog jezika činje njegov *leksik*.

Samostalne i nesamostalne riječi
--------------------------------

Po stupnju određenosti svoga značenja, riječi možemo podijeliti na punoznačnice (samoznačne riječi, samoznačnice) i nepunoznačnice (suznačne riječi, suznačnice).

Nepunoznačnice služe za uspostavljanje sintaktičkih i semantičkih odnosa među punoznačnicama. Često se nazivaju i gramatičkim ili odnošajnim riječima jer imaju samo gramatičko, a ne i leksičko značenje.
Nepunoznačnice: prijedlozi, veznici, usklici, čestice.

Punoznačnice, za razliku od nepunoznačnica, imaju i gramatičko i leksičko značenje te ne ovise o sintaktičkim vezama u kojima sudjeluju bez nepunoznačnica ili s njima.
Punoznačnice: imenice, glagoli, zamjenice, pridjevi, brojevi, prilozi.

Sadržaj leksema
---------------

### Jednoznačnost i višeznačnost

Svaki leksem uz glavno može imati i sporedno, izvedeno značenje. Dva su osnovna načina prenošenja značenja - metafora i metonimija.

**Jednoznačnice** su leksemi kojima je izjednačen opseg sadržaja i opseg jedinog značenja.

**Višeznačnice** su leksemi kojima se sadržaj sastoji od dvaju ili više značenja.

Jednoznačnost (monosemija) prethodi višeznačnosti (polisemija) jer su višeznačnice rezulatat proširenja sadržaja početnih jednoznačnica.

### Raščlamba značenja

**Denotativno (neutralno) značenje** izravno govori o imenovanoj stvari iz izvanjezične zbilje na neutralan i obavijestan način.

**Konotativno (obilježeno) značenje** govori o imenovanoj stvari iz izvanjezične zbilje uz unošenje emocija, afekata ili pristranih doživljaja. Kada konotativno značenje svojom asocijacijom postane poznato većini govornika, ono je onda podruštvljeno ili socijalizirano. Ako je pak asocijacija vezana uz određene prilike ili leksik nekog pisca, govorimo o individualnom ili okazionalnom konotativnom značenju.

Semantički odnosi među leksemima
--------------------------------

S obzirom na značenjske razlike, sličnosti, srodnost i pripadnost leksema, neke možemo ubrojiti u jednu ili više od sljedećih skupina:

* sinonim
* antonim
* homonim, homograf, homofon
* paronim
* holonim
* meronim
* hiperonim
* hiponim
**Igrane** su mjesto u Splitsko-dalmatinskoj županiji, na Makarskom primorju u općini Podgora.

Nizovi starih obnovljenih kuća na strmom obronku, s novoizgrađenim čine skladnu cjelinu naselja sa 400 stanovnika koje se spušta prema moru, luci i dugoj šljunčanoj i pješčanoj plaži. Iznad mjesta diže se vitki zvonik crkve Gospe od Ružarija, koji kao da bdije nad naseljem. U blizini je i Zalina kula podignuta za virijeme Kandijskog rata, koja podsjeća na vrijeme borbe protiv Turaka u kojima se isticao Zale Antičić po kojemu je kula i dobila ime.

Igrane su danas poznato turističko mjesto s brojnim hotelima, kućama za odmor i apartmanima, prekrasnom plažom, te sportskim i zabavnim priredbama. Uzduž duge plaže prema Živogošću uza šetnicu, izgrađene su komforne kuće i vile, kafići, trgovine i restorani. Igrane, nekad tradicionalni centar maslinarstva ni danas nisu zapustili svoje maslinike već ih obnavljaju, a zajedničkim snagama izgrađen je najsuvremeniji pogon za preradu maslina.

Iznad Igrana, u prastarim maslinicima nalazi se crkvica Sv. Mihovila iz 11. stoljeća, najznačajniji srednjevjekovni spomenik na Makarskom primorju. U blizini lučice, 1760. godine izgrađen je barokni ljetnikovac Šimić-Ivanišević. Sarkofazi pronađeni na groblju svjedoče o postojanju naselja i u rimsko doba, a ime Igrane se prvi put spominje 1466.

Iznad Igrana, preko Biokova sa sjeverne strane staro je naselje Gornje Igrane, planinsko selo od nekoliko zaselaka, iz kojeg su se stanovnici postupno preseljavali k moru gdje su imali svoju zemlju, vinograde i maslinike. Nekad skoro nepristupačno, rijetko naseljeno, danas kroz te zaselke prolazi moderna cesta od Vrgorca do Makarske.

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine Igrane ima 480 stanovnika.

Poznate osobe
-------------

* Tomislav Grgo Antičić, književnik

Šport
-----

U Igranama djeluje vaterpolski klub "Zale".

Vanjske poveznice
-----------------

* Turistička zajednica Igrane[*mrtav link*]

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Igrane** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Makarsko primorje |
| --- |
| Brela • Baška Voda • Promajna • Bratuš • Krvavica • Makarska • Tučepi • Podgora  Drašnice • Igrane • Živogošće • Drvenik • Zaostrog • Podaca • Brist • Gradac |  |
Lagonda 2-Litre Tourer 1931
Lagonda M45 Saloon
Lagonda 3½-Litre Rapide Tourer 1935
Lagonda M45 Sports Tourer
1937 Lagonda LG45R Rapide.
Lagonda LG45 4.4 litre V12 drophead coupé
1989 Aston Martin Lagonda
**Lagonda** je britanski brend luksuznih automobila koji je početkom 20. vijeka nastao kao kompanija u Stainesu u engleskoj grofoviji Middlesex. Osnovao ju je bivši američki operni pjevač Wilbur Gunn i nazvao prema rijeci u svojoj rodnoj državi Ohio. Poduzeće je 1947. otkupljeno od strane kompanije Aston Martin.

Literatura
----------

***Lagonda*** na Wikimedijinoj ostavi

* Aston Martin and Lagonda; Frostic, Michael; ISBN 0-901564-24-9
* Images of Motoring Lagonda 1899-1999; Davey, Arnold; ISBN 0-7524-1713-4: A short history of the company and marque by the UK Lagonda club historian
* Lagonda Gold Portfolio 1919-1964; ISBN 1-85520-155-0: Collection of reprints of articles from early motoring magazines
* Lagonda Heritage; Bird, Richard; ISBN 1-85532-363-X: Collection of colour photographs
* Lagonda: An Illustrated History 1900-1950; Seaton, Geoffrey; ISBN 1-85223-107-6
Koordinate: 59° 50′ 10" SG Š, 85° 44′ 25" ZGD

**Hadsonov zaliv** se nalazi u Kanadi, između njenih provincija Kvebek, Ontario, Manitoba i Nunavut. Međunarodna hidrografska organizacija ga smatra za deo Severnog Ledenog okeana.

Istorija
--------

Zaliv je ime dobio po engleskom istraživaču Henriju Hadsonu zato što je 1610. njegov brod Diskoveri bio zarobljen ledom u njemu. Hadsonov zaliv je istorijski neodvojiv od francusko engleske borbe za Severnu Ameriku tokom sedamnaestog i osamnaestog veka. Zaliv je davao pristup velikoj teritoriji za trgovinu krznom koju su obe zemlje htele da kontrolišu. Francuzi koji su se nastanili u dolini Sen Lorensa, su više puta slali ekspediciji da bi uklonili trgovačka mesta koja su osnovali Englezi pod okriljem kompanije Hadsonovog zaliva. Englezi su radili isto sa francuskim trgovačkim mestima. Sve se završilo tek predajom teritorije Velikoj Britaniji 1713. posle sporazuma u Utrehtu.

Geografija
----------

Zaliv je dug skoro 1000 kilometra i širok 700 kilometra. Njegova prosečna dubina je 125 metra, ali je plići od 80 metra do 100 kilometra od obale. Počinje da se ledi krajem oktombra i ostaje zaleđen sve do juna, međutim ponegde se stvaraju otvori, čak i kad je zima najhladnija, pod dejstvom vetra. Ulivanje vode iz arktičkih ostrva na severu i brojnih reka među kojima Čerčil i Nelson, čine da zaliv ima viši nivo nego prosečni nivo mora. Njegove vode se ulivaju u Atlantski okean preko Hadsonovog zaliva. Salinitet Hadsonovog zaliva je niži od proseka svetskih okeana i to pre svega zbog: 1) male količine isparavanja jer je najvećim delom godine pokriven ledom, 2) Velike količine vode koja se uliva u njega oko 700 km³ godišnje, i 3)zbog ograničene povezanosti sa Atlantskim okeanom koji ima veći salinitet.

***Hudsonov zaljev*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 128939157
* LCCN: n90621798
* GND: 4095719-6
* NKC: ge654873

 |
Ostaci rimskog vojnog logora Golaia (današnji Bu Njem) koji je tvorio Limes Tripolitanus
**Limes Tripolitanus** je naziv za sistem utvrđenja i garnizona Rimskog Carstva na njegovoj južnoj granici, odnosno područjima današnjeg Tunisa i sjeverozapadne Libije. Naziv je dobio prije svega zato što mu je glavna svrha bila zaštita tripolitanskih gradova Leptis Magna, Sabratha i Oea.

Rimljani su izgradnju Limesa otpočeli u 1. vijeku nastojeći suzbiti prijetnju nomadskih Garamanta iz područja današnjeg Fezzana, a čiji je posljednji pohod na obalu zabilježen godine 69. Rimljani Garamante nisu nastojali pokoriti vojnom silom, nego ih "zavesti" blagodatima svoje civilizacije i mirne trgovine. Ta je politika uglavnom davala plodove, ali su se utvrđenja ipak nastavila graditi, pogotovo za cara Hadrijana. Limes je svoj vrhunac dobio nakon što je između 197. i 201. pod vladavinom Septimija Severa Legio III Augusta pod Kvintom Anicijem Faustom prodrla duboko na jug i uspostavila nova utvrđenja u pustinjskim oazama. 

Sistem se održao do cara Dioklecijana, koji je obranu granice povjerio Limitaneiima, ili vojnicima-seljacima. Poslije su ga preuzeli bizantski vladari, a dijelom se održao i nakon arapskog osvajanja.

Literatura
----------

* Bacchielli,L. *La Tripolitania* in "Storia Einaudi dei Greci e dei Romani" (Geografia del mondo tardo-antico). Einaudi Ed. Milano, 2008.
* Graeme Barker e.a. *Farming the desert. The UNESCO Libyan Valleys Archaeological Survey* (1996 Paris and Tripoli)
* Margot Klee, *Grenzen des Imperiums. Leben am römischen Limes* (2006 Stuttgart)
* Jona Lendering, 'Sherds from the Desert. The Bu Njem Ostraca' in: *Ancient Warfare* 1/2 (2007)
* David Mattingly, *Roman Tripolitania* (1995 London)
* Erwin Ruprechtsberger, *Die römische Limeszone in Tripolitanien und der Kyrenaika, Tunesien - Libyen* (1993 Aalen)

Povezano
--------

* Limes
* Limes Arabicus
* Garamantes
* Limitanei
* Rimske ekspedicije u subsaharsku Afriku

Izvori
------

1. ↑  Livius.Org Golaia (Bu Njem)

Vanjske veze
------------

***Limes Tripolitanus*** na Wikimedijinoj ostavi

* Detailed map showing the "Limes Tripolitanus" in border Tunisia-Libya
* Livius.org: Limes Tripolitanus
* Livius.org: Libya - Includes section with photos of the Limes Tripolitanus
* "Centenaria" at Suq al-Awty
**Jack *Legs* Diamond** (10. jul 1897 - 18. decembar 1931) bio je američki profesionalni kriminalac koji se obogatio i postao poznat zahvaljujući krijumčarenju alkohola za vrijeme Prohibicije. Rođen u siromašnoj porodici irskih imigranata, kao adolescent se u New Yorku priključio uličnoj bandi Hudson Ducksters, a za vrijeme Prvog svjetskog rata nakratko služio, a potom dezertirao iz američke vojske. Po izlasku iz zatvora je 1919. godine postao tjelohranitelj, a potom i bliski suradnik kockara i gangsterskog bosa Ala Rothsteina. Pažnju javnosti je izazivao luksuznim životnim stilom, ali i time što je od 1927. bio metom nekoliko neuspjelih atentata. Pred kraj života je došao u sukob sa bandom Dutcha Schultza. Ubijen je u hotelskoj sobi u Albanyju, a počinitelji nikada nisu bili pronađeni; prema svjedočanstvima iz 1974. godine iza ubistva su stajali lokalni demokratski političari koji nisu htjeli da Diamond u njihovom gradu počne naplaćivati "zaštitu" lokalnim poslovnim ljudima.

Legs Diamond je godine 1960. postao predmetom biografskog filma *The Rise and Fall of Legs Diamond* gdje je njegov lik tumačio Ray Danton.

Vanjske veze
------------

* Gangster City Profiles: Jack "Legs" Diamond Arhivirano 2015-07-26 na Wayback Machine-u
* Downey, Patrick. Review on Legs Diamond: Gangster *Berfrois*, March 30, 2012
* Legs Diamond na Find a Grave
**Leh, Čeh i Rus** su po predanju bila tri brata, koja su se razišli i svaki je bio rodonačelnik svog naroda. Leh je dao ime Poljskoj zemlji i narodu (*Lechia*), Čeh je dao ime Češkoj zemlji i narodu, dok je Rus rodonačelnik Rusa. Legende o Čehu, Lehu i Rusu su zabeležene u Češkoj, Poljskoj, Rusiji, kao i u Hrvatskom zagorju.

Legende
-------

Leh i beli Orao, Valeri Eljaš-Radžikovski
Postoji više legenda o Lehu, Čehu i Rusu. U nekima se pojavljuju sva trojica, dok se u nekima pojavljuju samo dvojica (obično Čeh i Leh) ili samo jedan od njih. U jednoj legendi zabeležnoj u Poljskoj ova tri brata su zajedno išla u lov, međutim svaki od njih je pratio drugi ulov i tako su se razišla. Leh je išao na sever, Čeh na zapad, dok je Rus išao na istok. Leh je stigao do hrasta, na kome je video gnezdo belih orlova, za vreme sumraka, kad je nebo bilo crveno. On je tu napravio svoju prvu naseobinu i nazvao ju je Gnjezno, dok je za nacionalni simbol uzeo belog orla na crvenoj pozadini, po impresiji koju je video. Čeh je otišao do planine Rip (*Říp*) i tamo napravio svoju naseobinu. 

Jozef Mathauzer - Praotec Čech na hoře Říp (*Praotac Čeh na gori Rip*)
Prema drugoj legendi zabeleženoj u Češkoj, pominju se samo dva brata, Čeh i Leh. Oni su živeli navodno u zemlju Hrvatskoj (*charvatska zemlja*), koja nije bila pogodna za život, jer su bili veoma česti ratovi. Tako su rešili da povedu svoj narod na zapad. Putovali su dugo, sve dok nisu stigli na planinu Rip, na koju se Čeh popeo i video plodnu i lepu zemlju i rekao da će tu ostati. Leh je otišao odatle na sever. Kada je Čeh upitao kako će se zvati zemlja na koju su se naselili, ljudi su krenuli da kliču kako treba zemlja da se zove njegovim imenom.

Prema trećoj legendi nakon smrti kralja čija zemlja nije bila velika, Leh, Čeh i Rus su rešili da krenu sa svojim narodom da nađu novu domovinu. Krenuli su na sever, dok nisu stigli do brda, na čijem vrhu je bio hrast iznad koga je leteo beli orao. Leh je rekao braći kako je orao dobar znak bogova, i da će se zbog toga popeti na hrast kako bi osmotrio okolinu. Dok se peo, video je orlovo gnezdo visoko u krošnji. Orao mu nije dozvoljavao da se približi gnezdu ali je ipak bio dovoljno visoko da vidi miljama unaokolo. Na severu je ugledao veliko vodeno prostranstvo, na istoku nepregledne plodne ravnice, na jugu brda pogodna za stočarstvo, dok se na zapadu se prostirala gusta, mračna šuma. Kada je sišao sa hrasta rekao je braći šta je video. Nakon toga braća su rešila da se podele. Čeh je rešio da krene na jug, sa narodom koji mu je verovao, dok je Rus, takođe sa svojim narodom rešio da krene na istok. Kada su Leha upitali gde on namerava da se uputi, on im je odgovorio da će ostati na tom mestu gde su upravo stigli.

Hrastovi u Rogalinu
-------------------

Leh, Čeh i Rus — hrastovi u Rogalinu u Poljskoj
Čeh, Leh i Rus su hrastovi u parku u Rogalinu, u Poljskoj. Svaki od ovih hrastova je star oko 1000 godina.
**Jakov Nenadović** (Brankovina oko 1765 - Brankovina 1836) je bio vojvoda iz Prvog srpskog ustanka. Mlađi brat Alekse Nenadovića. Pridružio se odmah ustaničkom pokretu i ubrzo (poslije pobjede nad Turcima kod Svileuve 1804.) postao je jedan od najistaknutijih vođa ustanka i ličnosti zapadne Srbije. Dobijao je municiju i oružje iz Austrije (Srema), pa je već u martu napao Šabac.

Poslije Karađorđa i Janka Katića imao je najveći ugled u zemlji, pa je bio jedan od vođa opozicije protiv Karađorđa. Doprinio je da se u Srbiji 1805. godine uvede Praviteljstvujušči sovjet. 1810. godine Karađorđe je morao da popusti opoziciji, pa je na mjesto Mladena Milovanovića za predsjednika sovjeta postavljen Jakov Nenadović. On se potom približio Karađorđu, pristao na ustavne odredbe od 1811. godine, i postao popečitelj (ministar) unutrašnjih poslova. Poslije propasti Prvog srpskog ustanka sa Karađorđem je napustio Srbiju i 1814. godine stigao u Besarabiju. Sa Karađorđem se nalazio u deputaciji na dvoru kod cara Aleksandra I u Petrogradu 1816. godine. Emigrirao je u Austriju, gdje je živio sve do 1831. godine, a potom se vratio u Srbiju gde je i umro u Brankovini 1836. godine.

Njegov sin bio je vojvoda Jevrem Nenadović (1793-1867) otac kneginje Perside Karađorđević (1813-1879), udate za kneza Aleksandra Karađorđevića (1806-1885), Karađorđevog sina.

Vanjske veze
------------

* Fond Jakova Nenadovića u Arhivu Srbije[*mrtav link*]
* Istorijat obaveštajno-bezbednosnih struktura na teritoriji Srbije Arhivirano 2010-01-25 na Wayback Machine-u
* Znamenite ličnosti Brankovine Arhivirano 2007-11-18 na Wayback Machine-u
* Prva godina Karađorđevog ratovanja, odlomci iz knjige Konstantina N. Nenadovića
* dr Ljubivoje Cerović: Srbi u Moldaviji Arhivirano 2014-01-11 na Wayback Machine-u
* Biografija Jakova Nenadovića[*mrtav link*]
**Jakub Bojko** znan i po nadimcima **Kuba** i **Stary Kuba** (Gręboszów, 7. jul 1857. - Gręboszów, 7. april 1943.) bio je poljski političar, novinar, poljoprivrednik i jedan od lidera narodnjačkog pokreta koji je obilježio život Druge Poljske Republike.

Biografija
----------

Bojko je 1895. bio jedan od osnivača galicijske Poljske narodne partije i njen podpredsjednik od 1898. do 1913.

U periodu 1895.-1914. bio je poslanik u galicijskom parlamentu, koji je u to vrijeme zapravo bio dijeta, a od 1897. do 1918. bio je poslanik i u austrijskom Carevinskom vijeću.

Za Prvog svjetskog rata bio je predsjednik (1914.-18.) novosnovane Poljske narodne partije-Piast, u kojoj je nakon osnivanja Druge Poljske Republike od 1923. bio počasni predsjednik od 1923. do 27.

Član poljskog Sejma bio je u nekoliko mandata. Prvi put (1919.-22.) izabran je kao poslanik na listi PNP Piasta (tad je bio i podpredsjednik Sejma).
Drugi put (1922.-27.) opet kao poslanik, ponovno na listi PNP Piasta, a treći put (1930.-35.) kao senator na Nezavisnoj listi Józefa Piłsudskog.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Bojko Jakub*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 27.05.2021.

Vanjske veze
------------

***Jakub Bojko*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Bojko Jakub* (na portalu Encyklopedia PWN) (`pl`)
Osnivači SEL-a u Rimu 2009.
**Levica ekologija sloboda** (ital. *Sinistra Ecologia Libertà; SEL*) je levičarska politička partija u Italiji, prvobitno osnovana kao koalicija stranaka. Njen predsednik je Niki Vendola.

Istorija
--------

SEL je formirana uoči evropskih izbora 2009 kao koalicija pet stranaka italijanske levice:

* *Pokret za levicu*,stranka pod vođstvom Nikija Vendole,nastala iz raskola od Komunističke obnove;
* *Socijalistička partija*,stvorena 2007 kao idealni naslednik istorijske socijalističke partije;
* *Zeleni Italije*,eko-socijalistički pokret;
* *Demokratska levica*,stranka nastala iz raskola od Demokrata levice;
* *Ujediniti levicu*,nastala iz raskola od Partije italijanskih komunista.

Niki Vendola na kongresu u Firenci 2010.
Od novembra 2009 SEL odlučuje pretvaranje u unitarnu političku stranku,međutim Socijalistička partija i Zeleni Italije odbijaju da se utope u SEL i napuštaju projekat.Jedan deo Zelenih će odbiti odluku sopstvene stranke da napusti koaliciju i osnovaće udruženje "Ekologisti". 
Tim odlascima u SEL-u ostaju samo:

* *Pokret za levicu*;
* *Demokratska levica*;
* *Ujediniti levicu*;
* *Ekologisti*.

U decembru SEL je zvanično pokrenuta kao stranka i Vendola je izabran za njenog portparola.

SEL je dobio prilično dobre rezultate na regionalnim izborima 2010. godine, posebno u centralnoj i južnoj Italiji. U Apuliji Vendola je ponovo izabran za predsednika regiona i SEL je osvojio rekordnih 9,7%, njen najbolji izborni rezultat.
Stranka je zvanično osnovana na kongresu u Firenci 22-24 oktobra 2010.

#### Izborni rezultati

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Glasovi | % | Mesta |
|
| Evropski izbori 2009 | 958.458 | 3,12 | 0 |
| Regionalni izbori 20101 | 879.242 | 3,92 | 18 |
|

1 Glasalo se samo u trinaest regija od dvadeset.

***Levica ekologija sloboda*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ljevica Hrvatske** je lijeva politička stranka koja djeluje u Hrvatskoj. Nastala je u Rijeci 16. studenog 2001. ujedinjavanjem dotadašnjih izvanparlamentarnih stranaka (Trećega hrvatskog bloka, Jadranskoga sabora, Masline, Demokratske socijalne unije).

Ujedinjenje
-----------

Osnivački kongres održan je u Rijeci, 25. ožujka 2007. Za predsjednika Ljevice Hrvatske izabran je Ivan Ninić, a za potpredsjednika Vladimir Bebić. Do ujedinjenja je došlo na inicijativu Ivana Ninića nakon njegovog izlaska iz SDP-a. Na ujedinjenju se počelo raditi sredinom 2006. Ujedinjenje međutim nisu prihvatile Socijalistička radnička partija Hrvatske, Akcija socijaldemokrata Hrvatska i još tri manje stranke, koje su nastavile djelovati kao (već prije formirana) koalicija pod nazivom Udružena ljevica, boreći se za isti politički prostor.

Politički program
-----------------

Ljevica Hrvatske okupila je neke lijeve, regionalne i zelene stranke s težnjom popunjavanja političkoga prostora lijevo od centra koji je, prema mišljenju ove stranke, ispražnjeno skretanjem Socijaldemokratske partije Hrvatske ka centru, a katkad i udesno. Ljevica Hrvatske okuplja i pojedince, dio istinskih ljevičara, koji se ne odriču antifašizma, te pozitivnih tekovina samoupravnoga socijalizma (npr. besplatnoga školovanja), prihvaća dobra iskustva skandinavskih zemalja i ne prihvaća kapitalizam poput današnjega u Hrvatskoj.

Stavovi o EU i NATO-u
---------------------

*Ljevica Hrvatske* se zalagala za ulazak Hrvatske u Europsku uniju na ravnopravnim temeljima. Prihvaća međunacionalnu toleranciju kao civilizacijsku osnovu ujedinjene Europe. Protivi se ulasku Hrvatske u NATO, kojega smatra imperijalističkom vojskom, prethodnicom ekonomskoga podjarmljivanja.

Eksterni linkovi
----------------

* Službena stranica Arhivirano 2009-07-07 na Wayback Machine-u
* blog organizacije grada Zagreba
* Novi Plamen
**Irena Grickat Radulović** (Beograd, 19. januar 1922 – 7. april 2009, Beograd) filolog i lingvist, pesnik i pijanist, redovni član Srpske akademije nauka i umetnosti.
Diplomirala je 1949. srpskohrvatski jezik i južnoslovenske književnosti na beogradskom Filozofskom fakultetu. Najpre je radila kao naučni savetnik u Institutu za srpski jezik SANU na izradi Rečnika srpskohrvatskog književnog i narodnog jezika, a potom u Narodnoj biblioteci Srbije kao načelnik Arheografskog odeljenja.

Dopisni član Srpske akademije nauka i umetnosti postala je 1978. a 1985. redovni.
Dodeljen joj je Orden rada sa srebrnim vencem (1973) i Sedmojulska nagrada (1990).

Život i rad
-----------

Potekla iz porodice ruskih imigranata koji su se 1920. nastanili u Kraljevstvu Srba, Hrvata i Slovenaca, Irena Grickat osećala se i Ruskinjom i Srpkinjom i volela je oba svoja korena. Posle dolaska u Kraljevinu SHS, otac je u Beogradu dobio službu u gradskom vodovodu, majka je radila kao profesor klavira u muzičkim školama »Stanković« i »Mokranjac«. Odrastala je u krugovima ruskih intelektualaca doseljenika i srpskoj sredini.
U porodici je odmila zvana Ira.

Dela

* O perfektu bez pomoćnog glagola
* Aktuelni jezički i tekstološki problemi u starim srpskim ćirilskim spomenicima
* Studije iz istorije srpskohrvatskog

Prevodi

* Povest o Tristanu i Ižoti
* Puškin, Tjutčev, Koljcov, Fet, Njekrasov, Baljmont, Blok, Zinaida Gipius, Gumiljov.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 93558477
* LCCN: nr89004016
* ISNI: 0000 0001 0925 948X
* GND: 119432846
* SUDOC: 029347106
* BNF: cb11471776v (podaci)
* NKC: jn20040122013
* CONOR.SI: 29907299

 |
**Irena Škorić** (Zagreb, 1981.), hrvatska filmska režiserka, producentica i scenaristkinja. Pisala je za filmske časopise *Hollywood* i *Hrvatski filmski ljetopis*. God. 2014. izabrana je za predsjednicu Društva hrvatskih filmskih redatelja. Filmovi: *7 seX 7*, *Rastanak*, *Sudbina broja 13*, *Moj tata*, *Neželjena baština* i dr. Škorić je poznata po bliskim vezama za predsjednikom Ivom Josipovićem, te je, između ostalih, režirala predizborni spot za njegovu stranku Naprijed Hrvatska.

Široj je javnosti postala poznata i po neobičnom sudskom procesu koji je pokrenula protiv svoje gatare Željke Hađur, kojoj je u nekoliko godina isplatila 400.000 kuna za navodno "skidanje kletve".

Izvori
------

1. ↑  „Najzabavniji hrvatski film u povijesti još nije snimljen: Redateljica Irena Škorić na sudu s vračarom i tarot manipulatoricom". Dop magazin. Arhivirano iz originala na datum 2021-10-17. Pristupljeno 2018-04-11.

Eksterni linkovi
----------------

* Irena Škorić na Internet Movie Databaseu
* Službeni website
*Statua Ejrene* sa malim Plutom: rimska mermerna kopija bronzane posvećene statue Kefisodota, danas u Gliptoteci, Minhen
**Ejrena** ili **Irena** (grč. *Εἰρήνη*) je u grčkoj mitologiji bila boginja mira i proleća. Njene pratilje su bile Opora i Teorija.

Mitologija
----------

Bila je jedna od tri hore, boginje godišnjih doba i čuvarke kapije Neba. Njene sestre su bile Eunomija i Dika, a roditelji prema Hesiodovoj teogoniji, Zevs i Temida. Moguće da je bila poistovećena sa horom Talo, čije joj je ime dao Hesiod u teogoniji kao epitet. Ejrenina suprotnost je bio rat, odnosno Polem.

S obzirom da je njena majka Temida slovila za mudru boginju koja je uspostavila zakone, Ejrena je, kao njena i Zevsova kćerka, posedovala „nebeske" kvalitete i bila smirena, blaga i tiha i očeva ljubimica. Opisivana je kao najpravednija boginja koja je prisustvovala aktivnostima smrtnika i pričalo se da oni koji su živeli prema njenim instrukcijama, živeli su u izobilju, njihovi gradovi su doživljavali procvat, prosperitet i bogovi su ih voleli. Zato su je umetnici prikazivali kao dadilju Zdravlja, a pesnici su je nazivali Demetrinom dadiljom, najdražim prijateljem muza, najvećim blagoslovom čovečanstva i neprijateljem žalosti.

Umetnost
--------

U klasičnoj umetnosti je obično prikazivana u društvu svojih sestara kako bere sezonske plodove. Njene statue su je predstavljale kao devojku koja u naručju drži Pluta. U tom slučaju, identifikovana je sa Demetrom ili Tihom. U starom Rimu su njeni likovi postojali na novčićima i prikazana je kako u levoj ruci drži rog izobilja, a u desnoj maslinovu grančicu ili Hermesove predmete. Ponekad je bila prikazivana u činu spaljivanja gomile oružja ili sa klasovima kukuruza u rukama ili iznad glave.

Kult
----

Prema nekim autorima, nakon što je Timotej pobedio Lakedemonce, njoj je posvećen oltar koji je postavljen u Atini o državnom trošku. Takođe, njena statua u Atini je stajala kraj Amfijarajeve, a druga je bila postavljena u Pritanejonu kraj Hestijine. I u Rimu je obožavana (kao Paks) i imala je veličanstven hram koji je sagradio imperator Vespazijan.

Druge ličnosti
--------------

Ejrena je bila i žena iz Kalaureje, kćerka Posejdona i Melanteje, kćerke rečnog boga Alfeja. Ostrvo Kalaurija je nekada nosilo naziv po njoj.

Izvori
------

***Irena (mitologija)*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  Cermanović-Kuzmanović, A. & Srejović, D. 1992. Leksikon religija i mitova. Savremena administracija. Beograd.
2. 1 2
3. ↑  Carlos Parada, 1997. Genealogical Guide to Greek Mythology, -Greek Mythology Link: Eirene1-;
4. 1 2 3  „". Arhivirano iz originala na datum 2010-09-29. Pristupljeno 2013-10-13.
5. ↑  Carlos Parada, 1997. Genealogical Guide to Greek Mythology -Greek Mythology Link: Eirene1-;