recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Stane Krstulović** ( 17. lipnja 1929.-14. travnja 2012.) istaknuto je ime splitskoga nogometa 50-ih godina prošlog stoljeća.

Klupska karijera
----------------

### Juniorska karijera

Godine 1948. nakon jedne utakmice njegove *Realne gimnazije* protiv *Klasične gimnazije*, prišao mu je već tada legendarni igrač Hajduka Frane Matošić i pozvao ga da dođe u Hajduka na trening juniora. Pristupivši Hajduku, Stane je odmah ušao u prvu juniorsku momčad. Te godine Hajdukovi juniori su postali prvaci Hrvatske odigravši 10 susreta i postigavši svih 10 pobjeda. Osim Krstulovića, u toj momčadi su još igrali i Beara, Geza Šenauer, Biće Mladinić, Zdravko Juričko i drugi.

### NK Hajduk

Stane Krstulović prvotimac Hajduka postaje sa nepunih 20 godina, u sezoni 1948/49, točnije 15. svibnja 1949.. U Splitu je u prvenstvenoj utakmici gostovala Ponziana iz Trsta. Hajduk je pobijedio sa 5:1. Stane je dao svoj prvi gol za Hajduka u 71. minuti, na svojoj prvoj utakmici u seniorskom sastavu.

Sa Hajdukom je osvojio tri titule prvaka Jugoslavije: 1950. 1952. i 1955. godine. Posebnu ulogu i doprinos u osvajanju jedne od titula odigrao je na presudnoj utakmici za titulu prvaka 1952. godine. Hajduk je svojevrsnom "play offu" gostovao u Zagrebu i igrao protiv Lokomotive. Pobjedom 4:2 - Hajduk je postao prvak, a Stane Krstulović je na toj utakmici postigao tri gola.

U momčadi Hajduka igrao je do 1958. godine nastupivši na 305 utakmica i postigavši 119 golova. Nositelj je i zlatne kapetanske trake Hajduka.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 130 | 25 |
| Kup | 21 | 10 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 0 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **151** | **35**
 |
| Prijateljske | 154 | 84 |
| ***Sveukupno*** | **305** | **119** |

### RNK Split

Na zalasku karijere, prelazi u drugi splitski klub - Split, od 1958. do 1961. kada je izboren ulazak u Prvu saveznu ligu, a nakon ispadanja iz Prve lige završava igračku karijeru i zatim nakratko preuzima trenersku palicu "Splita".

Reprezentativna karijera
------------------------

Krstulović je jedan od rijetkih ondašnjih hrvatskih nogometaša koji su ubilježili nastup za Hrvatsku nogometnu reprezentaciju.   
 Dok je bio u posjetu Jugoslaviji, tadašnji indonezijski predsjednik Sukarno zatražio je da njegova nogometna reprezentacija odigra prijateljski susret protiv reprezentacije Hrvatske. Na brzinu je sakupljena momčad Hrvatske u kojoj je bio i Stane Krstulović. Utakmica je odigrana 12. rujna 1956.. Hrvatska je pobijedila rezultatom 5:2, a Krstulović je bio jedan od strijelaca.

Odlukom HNS - ta je utakmica priznata kao službena utakmica Hrvatske državne reprezentacije.

Za jugoslavensku A–reprezentaciju nije nikada nastupao, iako je bio na klupi za pričuve 10-ak puta, dok je za B–sastav i studentsku reprezentaciju odigrao po dva susreta.
**Ozren Nedoklan Cina** (Split, 2. listopada 1922. - Split, 2. rujna 2004.), hrvatski nogometaš i nogometni trener iz grada Splita. 

Igrao je u predratnom RNK Split, da bi tijekom 2. svjetskog rata otišao u partizane. Iako je bio igrač Splita dobiva poziv za priključenje obnovljenoj momčadi Hajduka na otoku Visu. Sudionik je tada velikih i poznatih Hajdukovih utakmica.   
 Nakon rata odlazi u Zagreb na tzv. Višu fiskulturnu školu. Za vrijeme školovanja u Zagrebu nastupa za tamošnji nogometni klub Akademičar. Trenirao ga je tadašnji poznati sportski igrač i trener Ico Hitrec.   
 Po povratku u Split trenira lokalne klubove - Orkana iz Dugog Rata, potom splitskog Dalmatinca, da bi zatim krajem 50-ih godina otišao u Švicarsku gdje je u Belinzoni nastupao i kao igrač i kao trener. Trenira potom Istru iz Pule, koju uvodi u 2. ligu.   
 Povratkom u rodni Split sredinom 60-ih vodi Hajduka i Splita, da bi poslije otišao u Afriku gdje se zadržao do kraja karijere. Trenirao je klubove iz Egipta, Tunisa i Maroka.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 0 | 0 |
| Kup | 0 | 0 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 0 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **0** | **0**
 |
| Prijateljske | 3 | 1 |
| ***Sveukupno*** | **3** | **1** |
***Wadde hadde dudde da?*** je pjesma Stefana Raaba s kojom je predstavljao Njemačku na Eurosongu 2000. godine. Tekst i glazbu za pjesmu napisao je sam Raab, a kako je predstavljao Njemačku, imao je direktan plasman u finalu. Iako je pjesma izvedena na njemačkom, Raab je koristio izmišljeni dijalekt jezika zbog čega je pjesma zvučala kao da je na iskrivljenom njemačkom. Tijekom nastupa u finalu, Raab je nastupao 15. nakon Danaca braće Olsen i njihove pjesme *"Fly on the Wings of Love"*, te prije Švicarske predstavnice Jane Bogaert s pjesmom *"La vita cos'è?"*. Nakon završenog glasovanja, Raab je, sa 96 dobivenih bodova, završio na 5. mjestu.

Ideja za pjesmu i njen naslov došla je iz Raabove TV emisije u kojoj je prikazan kratak isječaj iz jedne druge emisije koji prikazuje ženu s psom koji, u svojim ustima, nosi nešto prema njoj. Kada ovaj dođe, žena slatkastim tonom upita što to ima u ustima, te je tako i nastao naziv *"Wadde hadde dudde da?"*, koji se može prevesti kao *"Što tu imaš?"*. 

Raabov nastup postao je slavan i zapamćen kao jedan od najznamenitijih u povijesti Eurosonga. Raab i cijela njegova pratnaj bili su odjeveni u kaubojska odijela jarko žute boje. Isječak s nastupa prikazan je i tijekom showa *Congratulations: 50 Years of the Eurovision Song Contest*, posebne emisije povodom 50 godina Eurosonga, i to u kategoriji "Nezaboravni nastupi". 

Raaba je u Kopenhagenu 2001. godine naslijedila Michelle sa pjsemom *"Wer Liebe lebt"*.
**Norton Priory** je arheološko nalazište u Nortonu, četvrti grada Runcorn u engleskoj grofovoji Cheshire. Na njemu se nalaze ostaci nekoliko objekata - opatijskog kompleksa koji je postojao od 12. do 16. vijeka, kao i gospodske kuće iz 18. vijeka - kao i muzej. Ruševine su pod zaštitom države te se smatraju jednim od najvažnijih monastičkih spomenika u Cheshireu.

Nastao je kao augustinski samostan u 12. vijeku, koji je 1391. uzvišen u status opatije. Ona je 1536. zatvorena za vrijeme raspuštanja samostana. Devet godina kasnije je preostale građevuine otkupio Sir Richard Brooke i od njih napravio tudorsku kuću. U 18. vijeku je ona zamijenjena džordžijanskom kućom. Nju je porodica Brooke napustila 1921. godine, te je djelomično srušena 1928. Godine 1966. je zemljište preuzela zaklada u svrhu javnog korištenja.

Iskopavanja su otpočela 1971. godine, i predstavljaju najveći arheološki pothvat na ostacima jednog evropskog samostana. Njima su razotkriveni temelji i donji zidovi samostanskih zgrada i opatijske crkve. Oni uključuju normanska vrata; posebno izrezbarenu arkadu, podni mozaik, ostatke peći za izradu opeka i zvona, te statuu sv. Kristofera.

Nalazište je otvoreno za javnost 1970-ih. Godine 1984. je dodan zasebni vrt koji je također otvoren za javnost. Na njemu se održavaju izložbe i druge javne manifestacije.

Vanjske veze
------------

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Norton Priory***
* Official website
* History of the Priory Arhivirano 2007-10-11 na Wayback Machine-u
* Photographs of the archaeological remains and the undercroft
* Norton Priory Walled Garden Arhivirano 2011-10-02 na Wayback Machine-u
* Aerial photograph
**Rawson** je grad i općina od 24,616 stanovnika u argentinskoj provinciji Chubut u kojoj je administrativni centar

Karakteristike
--------------

Rawson se nalazi na jugu zemlje, prostire se duž sjeverne obale Rijeke Chubut, 5 km od njena ušća u Atlanski ocean.

Historija
---------

Rawson je nastao kao kolonija britanskih kolonista ponajviše velšana koje je tamo naselio Lewis Jones polovicom 19. vijeka.
Oni su svoje naselje nazvali *Trerawson*, a zvali su ga *Old Fort*, i organizirali život u njemu po britanskom modelu, tako što su sami izabrali svoje vijeće od 12 članova koje je upravljalo 
kolonijom.
Današnje ime Rawson dali su mu 1865. u čast tadašnjeg ministra unutarnjih poslova Argentine Guillerma Rawsona (1821.-1890.), koji im je pomogao da se nasele.

argentinska vlada je tek 1876. poslala prvog službenog komesara za kolonije Antonia Onetu. Kad je 1884. zakonom stvoren *Nacionalni teritorij Chubut*, Rawson je prihvatio argentinski oblik lokalne samuprave, pa je tri godine kasnije organiziran kao općina.
Od 1885. je sjedište guvernera Teritorija Chubut i njegove administracije.

Rawson je konačno proglašen administrativnim centrom Provincije Chubut 1957. kad je provincija i službeno priznata Ustavom. 
Napredovao je sporo i mirno, bez velikih stresova. Željeznica je stigla do njega krajem 19. vijeka, Od polovice 20. vijeka niklo je ljetovalište Playa Unión na Atlantiku, a nekadašnja 
trgovačka luka postala je ribarska.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Rawson in Rawson (Chubut)*" (engleski). City Population. Pristupljeno 01.11.2023.
2. 1 2 3  „*Rawson Argentina*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 01.11.2023.
3. 1 2 3  „*Historia de Rawson*" (španjolski). Welcome Argentina. Pristupljeno 01.11.2023.

Vanjske veze
------------

***Rawson, Chubut*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Rawson* ()
**Minimoog** je monofoni analogni sintesajzer, koga su izumili Bill Hemsath i Robert Moog. Godine 1970. ga je na tržište izbacila američka kompanija R.A. Moog Inc. (Moog Music nakon 1972) te proizvodila sve do 1981. Novu verziju je Robert Moog dizajnirao 2002 i izdao kao Minimoog Voyager.

Minimoog je dizajniran zbog sve veće popularnosti korištenja sintesajzera u rock i pop muzici. Veliki modularni sintesajzeri su bili skupi, nezgrapni i krhki, te stoga neadkvetni za nastupe uživo; Minimoog je stoga dizajniran tako da se najvažniji dijelovi modularni sintesajzera nađu u jednom paketu. S vremenom je postao prilično popularan instrument, a i danas za njim postoji potražnja među muzičarima i kolekcionarima.

Izvori
------

1. ↑  „Chronology 1953-1993". *Moog history*. MoogArchives.com.

Vanjske veze
------------

* Minimoog at Synthmuseum.com
* Minimoog at Vintage Synth Explorer
* Minimoog Resource Arhivirano 2020-05-12 na Wayback Machine-u
* Minimoog prototypes at Audities.org Arhivirano 2011-07-25 na Wayback Machine-u
* Minimoog D info, pictures and audio clips Arhivirano 2012-08-22 na Wayback Machine-u
Zlatnik Mitridata VI od Ponta. Britanski muzej.
Mitridat VI u Louvreu.
*V. Mitridat za ličnosti i koncepte s istim imenom.*
*Mitridat Veliki se preusmjerava ovdje. Za kralja Partije v. Mitridat II od Partije*
**Mitridat VI** ili **Mitradat VI** (grčki: ), od staroperzijskog *Mithradatha*, "dar Mitre"; 134. pne. - 63. pne. također poznat kao **Mitridat Veliki** (***Megas***) i **Eupator Dioniz**, bio je kralj Ponta i Male Armenije u sjevernoj Anadoliji (suvremena Turska) od 119. pne. dop 63. pne. Mitridat je bio perzijskog porijekla i tvrdio da potiče od kralja Darija Velikog. Najpoznatiji je kao jedan od najopasnijih i najuspješnijih neprijatelja Rima koji se u Mitridatskim ratovima suprotstavio trojici najpoznatijih vojskovođa kasne Republike - Suli, Lukulu i Pompeju Velikom.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Mitradat V**  |  **Kralj Ponta** 120. pne. – 63. pne. | Slijedi: **Farnak II**  |

V. također
----------

* Mitridatizam (Mitridatizacija)
* Mitridatski ratovi

Izvori
------

"Poem LVII: Terence, this is stupid stuff." Arhivirano 2003-03-11 na Wayback Machine-u A Shropshire Lad. A.E. Housman (1896)

Literatura
----------

* Mayor, Adrienne: "The Poison King: The Life and Legend of Mithradates, Rome's Deadliest Enemy" Princeton: Princeton University Press, 2009, ISBN 978-0-691-12683-8
* Duggan, Alfred: *He Died Old: Mithradates Eupator, King of Pontus*, 1958
* Ford, Michael Curtis: *The Last King: Rome's Greatest Enemy*, New York, Thomas Dunne Books, 2004, ISBN 0-312-27539-0
* McGing, B.C.: *The Foreign Policy of Mithridates VI Eupator, King of Pontus* (*Mnemosyne*, Supplements: 89), Leiden, Brill Academic Publishers, 1986, ISBN 90-04-07591-7 [paperback]

Eksterni linkovi
----------------

***Mitridat VI od Ponta*** na Wikimedijinoj ostavi

* Second and Third Mithridatic War Arhivirano 2002-10-15 na Wayback Machine-u
* Livius.org: Mithridates VI Eupator Arhivirano 2008-12-20 na Wayback Machine-u
**Siro-malabarska katolička crkva** je velika nadbiskupska crkva istočnosirijskog obreda koja se nalazi u punom zajedništvu s Katoličkom crkvom. 

Predstavlja jednu od 22 *sui iuris* istočnih katoličkih crkvi unutar Katoličke crkve. Predstavlja najveću od tomokršćanskih denominacija s preko 3,6 miliona vjernika. Također predstavlja drugu najveću istočnih crkava u zajedništvu s biskupom Rima.

Crkvu vodi veliki nadbiskup Ernakulam-Angamalyja, trenutno Varkey Vithayathil. Sveti Anfosal je prvi svetac. Članovi Siro-malabarske crkve su poznati kao **Sirijski katolici** ili **Rimokatolički sirijski kršćani**.

Crkva je u svom današnjem obliku nastala 1665. godine, u doba kada se područje Kerale nalazilo pod portugalskom upravom.

Shema podjele martomitskih kršćana u Kerali kroz vijekove

Spoljašnje veze
---------------

***Siro-malabarska katolička crkva*** na Wikimedijinoj ostavi

* Syro-Malabar Church
* Archdiocese of Thrissur
* Archdiocese of Kottayam
* Archdiocese of Changanacherry
* Archdiocese of Ernakulam-Angamaly
* Archdiocese of Tellicherry
* The website for Synod of Diamper
* Syro malabar mission in Chennai Arhivirano 2020-11-28 na Wayback Machine-u
**Johannes Eckhart**, poznat kao **Meister Eckhart** (Hochheim, kraj Gothe, o. 1260. - Avignon, prije 30. travnja 1328.), njemački dominikanac, filozof, teolog i mistik.

Životopis
---------

Majster Ekhart rodio se 1260. godine u Tiringiji. Obrazovao se u Strazburu, Parizu i Kelnu, pod uticajima Alberta Velikog, Tome Akvinskog i Dunsa Skota. Završio je studij teologije 1302. godine u Parizu. Predavao je u Parizu, gde je stekao majstorsko dostojanstvo, odnosno magisterijum. Delovao je u Bremenu, potom rukovodio teološkom školom u Strazburu. Jedno vreme obnaša dužnost provincijala u Saskoj pa generalnog vikara u Češkoj. Bio je profesor teologije u Parizu, Strasbourgu i Kölnu.

Pripadao je dominikanskom redu katoličke crkve. Držao je propovedi i po manastirima. Njegove propovedi su zapisivane i širene, što je izazvalo zvaničnu crkvu da mu se suprotstavi, posle čega je inkvizicija počela da progoni sve one koji su izražavali njegove stavove. Njegov red je nastojao da ga zaštiti i da posvedoči njegovu pravovernost, sve dok nije bila donesena neopoziva odluka. Ekhart je odbio optužbe inkvizitora, ali je pozvan pred papu u Avinjon. Majster Ekhart se poslednji put pominje kao živ 1327. godine.

Njegova je učenja papa Ivan XXII. proglasio heretičkim 1329. godine, osudivši 28 njegovih teza.

Učenje
------

U središtu Ekhartovog učenja leži uzletna moć duše, koja odeljivanjem od telesnog i svetovnog hrli svojem iskonu.

> Dno Boga je moje dno, i moje je dno dno Boga.
> 
>

Bibliografija
-------------

* *Opus tripartitum*
* *Opus expositionum*

Bilješke
--------

1. 1 2  Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, str. 285.
2. ↑  Russell, Bertrand, str. 164.

Literatura
----------

***Meister Eckhart*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, sv. V, Zagreb, 2005.* ISBN 953-7224-05-8
* *Russell, Bertrand, Mudrost Zapada, Split, 2005.* ISBN 953-214-298-3

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 88809752
* LCCN: n80062926
* ISNI: 0000 0001 2282 7576
* GND: 118528823
* SELIBR: 184415
* SUDOC: 026848198
* BNF: cb119015354 (podaci)
* BIBSYS: 90550359
* HDS: 012560
* MusicBrainz: 9d04fb78-6d49-42e2-b30b-8da46d07326d
* NLA: 35055297
* NDL: 00438587
* NKC: jn19981000944
* BNE: XX1721438
* CiNii: DA0143633X
* CONOR.SI: 28089443
* NSK: 000005129

 |
**Zoltan Varga** (mađ. *Varga Zoltán*; 1. januar 1945, Mađarska – 9. april 2010), bivši mađarski fudbaler.

Jedan od najkontaverznijih mađarskih fudbalera dvadesetog veka, disident koji je prilikom povratka u Mađarsku teško govorio mađarski jezik, izuzetan fudbalski tehničar, osvajač zlatne olimijske medalje i jedan od legendarnih igrača FK Ferencvaroša, popularnog *Fradija*.

> Zoltan Varga: As any Aberdeen fan of a certain age will tell you, Hungarian international Zoltan Varga was a maverick genius, blessed with a level of technical ability never seen before at Pittodrie. A surprise £40.000 signing in 1972 from Hertha Berlin, Varga thrilled Dons fans for just one season before moving to Ajax in 1973 to replace the legendary Johan Cruyff.
> 
> 

Za reprezentaciju Mađarske je odigrao dvanaest utakmica i postigao dva gola.

Priznanja
---------

Sa Ferencvarošem je osvojio četiri šampionske titule Mađarske

* 1963.
* 1964.
* 1967.
* 1968.

Sa Mađarskim nacionalnim timom je osvojio treće mesto na Evropsko prvenstvo 1964. Mađarska reprezentacija je igrala u sastavu: Sentmihalji, Novak, Meselj, Ihas, Šoljmoši, Šipoš, Farkaš, Varga, Albert, Bene i Fenjveši.

* 1964.

Sa Ferencvarošem je bio pobednik Kupa sajamskih gradova

* 1965.

Igračka karijera
----------------

* FK Ferencvaroš  (1959–1968)
* Herta Berlin  (1970 — 1972)
* FK Aberdin  (1972 — 1973)
* FK Ajaks  (1973 — 1974)
* Borusija Dortmund  (1974 — 1977)
* FK Gent,  (1977)

Trenerska karijera
------------------

* 1977 — 1983, Borusija Dortmund  (igrač-trener)
* 1983, MTV Inglštadt
* 1991 — 1993, MSV Minhen
* 1996 — 1997, FK Ferencvaroš
* 1997, FK Honved
* 1998 — 1999, Dunaferr (NB II)
* 2000, FC Diošđer
* 2001 — 2002, Đer
* 2003- Tehnički savetnik (Đeri ETO)

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična internet strana Zoltana Varge
* Zvanična internet strana FK ferencvaroša
* Članak o Zoltanu Vargi
Jasmin Mahmutovic(Boske)(Bijeljina, 06.sjecanj 1978)Bosna i Hercegovina

Rodjen je u mjestu Bijeljina od roditelja Elmaza i Milice Mahmutovic.Kao djecak u ranoj dobi pokazuje visoki talenat za borilacki sport pa ga otac odvodi privatnom treneru Vladimiru Ilicu gdje djecaka usavrsavaju u pravu Jugosovensku boksersku nadu. Vec kao 12-sto godisnjak postaje juniorski clan jugoslovenske reprezentacije.Blagi prekid u karijeri se desava nakon iznenadne smrti oca.1993 u samom jeku Bosanskog gradjanskog rata malisana odvode u Beograd u bokseski klub Crvena Zvjezda, tamo se ukljucuje u Evopska takmicenja i vec 1997 postaje prvak Evrope i prihvata poziv Bosanske reprezentacije u kojoj provodi 6 godina i donosi Jos jednu evropsku titulu. Mahmutovic je proglasen spotistom godine BiH ukupno 9 puta sto ga cini jednim od najboljih sprtista.Laskave titule nisu ga poremetile i dolazi do skora 200 bokserskih meceva, 149 pobjeda prekidom u 1 rundi (TKO) 45 pobjeda u regularnom toku borbe ,4 borbe du zavrsene nerijesenim ishodom i 2 borbe si bile izgubljena. Mahmutovic je osvajac velikih evropskih i svjetskih turnira u svom posjedu ima 2 evropska pojasa i 130 zlatnih medalja, 2srebrne i nijednu bronzanu.sto dokazuje o kakvom borcu radi, visok svega 170 Ali ta njegova visina uskladjena sa vrhunskim pokretima i preciznim i jakim udarcima ga je izdvajala od njegovih protivnika iz raznih djelova svijeta.

Životopis
---------

Krenuo je sa igranjem nogometa u redovima RNK Splita kao 11-godišnjak. Do poznatijeg gradskog kluba nije došao, već se zaputio do Čakovca gdje provodi 4 sezone. Isprva nije branio dok se njegov klub pokušavao plasirati u 1. HNL, a nakon ulaska u elitno društvo Tomiću je trebalo 2 sezone da se izbori za mjesto prvotimca. Tokom sezone 2006./07. uspješno je na golu zamijenio Davora Čonkaša i ustalio se između vratnica, a u istoj sezoni je čak 4 puta bio proglašen igračem utakmice i osigurao svojoj ekipi ostanak u 1. HNL. Istaknuo se vrlo dobrim refleksima i branjenjem prilika 1 na 1, Po nekim je medijima[*pojasniti*] bio najbolje ocijenjeni vratar lige.

Do kraja sezone zaslužio je poziv Slavena Bilića za revijalnu utakmicu hrvatske reprezentacije sa zaprešićkim Interom te transfer u splitskog Hajduka gdje bi trebao naslijediti Vladimira Balića. 

Ipak, kao prvi vratar kluba na početku je slovio iskusni Balić dok je Tomić čekao svoju prigodu sa klupe. Debitirao je u 3. kolu prvenstva protiv Cibalije (0:0), a kasnije uskočio umjesto ozljeđenog Balića u susretu Kupa UEFA protiv Sampdorije. Po dolasku Sergija Krešića na trenersko mjesto postao je prvim vratarom kluba. Već nakon prve polusezone biva otpisan, te mu se tražio novi klub. Ipak, ostaje u klubu do kraja sezone nakon čega ga novopridošli Goran Vučević ostavlja u momčadi kao zamjenu neprikosnovenom Danijelu Subašiću.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 13 | 0 |
| Kup | 2 | 0 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 2 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **17** | **0**
 |
| Prijateljske | 28 | 0 |
| ***Sveukupno*** | **45** | **0** |
**Aleksa Ivić** (Buđanovci, 23. decembra 1881. – Beograd, 23. novembra 1948.), jugoslovenski istoričar. Profesor na Pravnom fakultetu u Subotici. Istoriju i slavistiku studirao u Beču kod poznatih stručnjaka Vatroslava Jagića i Konstantina Jiričeka. Doktorirao 1905. godine. Po završetku studija ostao je u Beču pet godina. Godine 1910. izabran je za zastupnika (poslanika) u Hrvatskom saboru, te iste godine odlazi u Zagreb. Od 1912. god. radi u Zemaljskom arhivu u Zagrebu. PoslePrvog svetskog rata predaje jugoslovensku diplomatsku i političku istoriju na Pravnom fakultetu u Subotici. Iskazao se kao predan arhivski istraživač i istoričar Srba u Habzburškoj monarhiji. Izdao je dosta građe vezane za Srbe iz bečkih arhiva. Najznačajnije mu je delo *Istorija Srba u Vojvodini*, objavljeno 1929. godine.

Krivotvorenje imena "Vlah" u "Srbin" u historijskim Austrijskim dokumentima
---------------------------------------------------------------------------

Aleksa Ivić je bio jedan od glavnih historijskih aktera u zatiranju arhivskih dokaza prema kojima je bilo razvidno da doseljeni pravoslavni poslije XV. stoljeća Vlasi u Hrvatskoj ne pripadaju srpskome korpusu. U svojoj knjizi *Seoba Srba u Hrvatsku i Slavoniju*, tiskanoj 1909. godine. Radeći na arhivskoj građi bečkih arhiva o velikim etničkim mijenama stanovništva u Hrvatskoj, u vrijeme ratova s Turcima i naseljavanju Vlaha u Hrvatsku, Ivić je izvršio neka od najvećih krivotvorenja u Austrijskoj i Hrvatskoj historiografiji: u svakome arhivskom dokumentu gdje je pisalo ime **Vlah**, ovaj je historičar u prijepisu toga dokumenta, spremajući objavljivanje tih dokumenata, jednostavno precrtavao vlaško ime i dopisivao srpsko. Svoju zbirku dokumenata, na ovaj način priređenu, objavio je pod već spomenutim naslovom *Seobe Srba u Hrvatsku i Slavoniju*. Njegova zbirka dokumenata iz bečkih arhiva služila je kroz čitavo XX. stoljeće velikosrpskim ciljevima kao ‘arhivski dokazi’ kako u Hrvatsku, tijekom turskih ratova XVI. i XVII. stoljeća, ne doseljavaju Vlasi nego Srbi.

Dela
----

* *Seoba Srba u Hrvatsku i Slavoniju, prilog ispitivanju srpske prošlosti tokom 18. i 17. veka*, Sremski Karlovci 1909.
* *Austrija prema ustanku Srba pod Milošem Obrenovićem*, Zagreb 1917.
* *O srpskom i hrvatskom imenu*, Beograd 1922.
* *Iz doba Karađorđa i sina mu kneza Aleksandra*, Beograd 1926.
* *Rodoslovne tablice srpskih dinastija i vlastele*, Novi Sad 1928.
* *Istorija Srba u Vojvodini*, Novi Sad 1929.

Literatura
----------

* *Enciklopedija Jugoslavije, četvrti tom Hil-Jugos (1960. god.), članak napisao Jovan M. Milićević*.
* *Elektronski katalog Narodne biblioteke Srbije*.
* *Mala Enciklopedija Prosveta - Opšta Enciklopedija (A-LJ). Izdavačko preduzeće "Prosveta", Beograd 1959.*



1. ↑  Boris (2023-01-18). Objavljena knjiga Andreja Čebotareva VLASI I VOJNA KRAJINA U HRVATSKOJ (hr).
2. ↑  Anđelka (2020-08-06). Kako su Vlasi u Hrvatskoj postali Srbi ili pretvoreni u Srbe? (hr).
**La Paz** je grad i općina od 20,524 stanovnika. na jugu Urugvaja u Departmanu Canelones.

Karakteristike
--------------

La Paz je udaljen 16 km sjeverno od centra glavnog grada Montevidea, pa je danas zapravo predgrađe metropolitanskog Montevidea.

Historija
---------

La Paz je osnovao u ljeto 1872. Ramón Álvarez, poklonivši 3 parcele, uz ovjet da se na njima podigne grad sa crkvom, školom i policijskom stanicom, 85 godina kasnije 1957. La Paz je dobio status grada.

Investitori su planirali, da postane mjesto ljetnih rezidencija bogatih građana Montevidea, što je na startu i bio, ali se pojavom automobila interes smanjio, jer su pronašli bolje (iako udaljenije) lokacije uz Estuarij La Plata.

Pronalazak velikih količina granita i otvaranje kamenoloma 1884. pokrenulo je ciklus doseljenja brojnih kamenorezaca, klesara i drugih radnika, pa je La Paz nastavio rasti.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*La Paz in Canelones*" (engleski). City Population. Pristupljeno 06.12.2023.
2. 1 2 3 4  Elena Bernadet. „*Una espía en la historia: Un siglo y medio de historia de La Paz*" (španjolski). Revista Dossier. Pristupljeno 06.12.2023.

Vanjske veze
------------

***La Paz (Urugvaj)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *El municipio de La Paz* ()
**Quaraí** (portugalski) ili **Cuareím** (španjolski), je pogranična rijeka na jugu Brazila i sjeverozapadu Urugvaja, duga 351 km, lijeva pritoka Rijeke Urugvaj.

Hidrologija
-----------

Rijeka izvire u Masivu Coxilha de Santana u brazilskoj državi Rio Grande do Sul. Zatim teče do urugvajske granice i uz nju prema sjeverozapadu preko ravničarske Pampe uz velike i brojne meandre, jer ima prosječan pad od samo 0,93 m/km.

Protiče pored gradova Artigas i Quaraí, nakon tog skreće na jug, kad primi vode potoka Yucutuje skreće na zapad do ušća u Rijeku Urugvaj u velikom meandru *Rincón de Santa Rosa*.

Najveće pritoke sa brazilske (desne) strane su potoci; Espinilho, Sarandi, Quaraí-Mirim i Garupá, a sa urugvajske (lijeve) strane potoci; Catalán Grande, Tres Cruces, Cuaró i Yucutujá.

Porječje rijeke prostire se po površini od 14,657 km² od tog 46% Brazilu i 54% u Urugvaju.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Monitorio Rio Cuareim*" (španjolski). Dirección Nacional de Medio Ambiente. Pristupljeno 23.11.2023.
2. 1 2  Daniel Junges Menezes. „*Mapeamento do uso do solo...*" (španjolski). Departamento de Geociências. Pristupljeno 23.11.2023.

Vanjske veze
------------

***Quaraí (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mapeamento do uso do solo...* ()
| Cuchilla de Santana / Coxilha de Santana |
| --- |
| Dio |
| Topografska karta Departmana Rivera  sa pozicijom masivaTopografska karta Departmana Rivera sa pozicijom masivaTopografska karta Departmana Rivera sa pozicijom masiva |
| Dužina masiva: | km km |
| Širina masiva: | km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | (280 m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Urugvaj Brazil |

**Cuchilla de Santana** (španjolski) ili **Coxilha de Santana** (portugalski) je niski planinski masiv koji se proteže duž granice Urugvajskog departmana Rivera i Brazilske savezne države Rio Grande do Sul.

Karakteristike
--------------

To je niz bazaltnih brdašca (cuchilla/coxilha) visokih do 280 metara. Masiv je iako niski izvorište i vododjelnica nekoliko urugvasko brazilskih 
rijeka.

Sa brazilske strane blago se spušta do korita Rijeke Quaraí prosječne visine 80-100 metara.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Caracterizacao geologica-geomorfologica*" (španjolski). Universidade Federal do Rio Grande do Sul. Pristupljeno 07.12. 2023.

Vanjske veze
------------

* *Caracterizacao geologica-geomorfologica* ()
Hrvoje Vukčić Hrvatinić

Oblast Hrvoja Vukčića u ranom 15. vijeku
**Hrvoje Vukčić Hrvatinić** (Kotor, danas Kotor-Varoš, oko 1350 - ?, 1416), hrvatski ban, veliki vojvoda bosanski i herceg splitski.

Aktivnosti u Hrvatskoj
----------------------

Najstariji sin vojvode Vukca Hrvatinića. Spominje se prvi put u ispravi iz 1376. kao knez i vjerni vitez ugarskoga kralja Ludovika I Anžuvinca. Godine 1380. bosanski kralj Tvrtko I Kotromanić dodijelio mu je naslov velikog vojvode i darovao posjede u župi Lašvi. Nakon smrti kralja Ludovika I učestvovao u dinastičkim borbama kao protivnik ugarskog kralja Žigmunda Luksemburškog i bio pristaša napuljskog kralja Ladislava, koji mu je povjerio na upravu banovine Dalmaciju i Hrvatsku 1391.

Nakon krunidbe u Zadru za ugarskoga kralja (1403), Ladislav je postavio Hrvoja za glavnog namjesnika u Ugarskoj, Hrvatskoj, Dalmaciji i Bosni te ga imenovao hercegom splitskim, darovavši mu uz to ostrva Brač, Hvar i Korčulu. Otada je Hrvoje nosio titulu *herceg Splita, potkralj Dalmacije i Hrvatske, veliki vojvoda bosanski i knez Donjih kraja*.

Aktivnosti u Bosni
------------------

Utjecao je na izbor Stjepana Ostoje za bosanskog kralja 1398. Došavši u sukob s kraljem Ostojom, utjecao je na njegovo svrgavanje s prijestolja i izbor novog bosanskog kralja, Tvrtka II Kotromanića 1404. Na upravu je dobio Srebrenicu i Drijeva. Ostojino svrgavanje izazvalo je napade Ugarske. U Bosni se pod Hrvojevim vodstvom stvorio pokret protiv Ugarske i kralja Sigismunda. Nakon Sigismundove vojne intervencije 1408. i pokolja bosanske vojske kraj Dobora, Hrvoje je prešao na Sigismundovu stranu. Pritom je zadržao dotadašnje časti, upravu nad Splitom, naslov hercega te upravu nad mnogim gradovima, medu njima i Požegom.

Hrvoje je kovao vlastiti novac. "Krstianin" Hval izradio je po njegovoj narudžbi iluminirani ćirilski rukopis, poznat kao Hvalov zbornik (vidi bosančica), a glagoljaš Butko prepisao — Hrvojev misal.

Sukob sa Sigismundom Luksemburškim
----------------------------------

Hrvoje je bio prisutan na turniru evropskih vladara i velikaša u Budimu 1412. Tamo je ostavio snažan i upečatljiv izraz među savremenicima. Hrvoje je bio član Zmajevog reda. Svojim postupkom, napadom na posjede Sandalja Hranića Hrvoje je došao u nemilost kod ugarskog vladara. Nakon mnogih sukoba Sigismund je oduzeo Hrvoju župu Sanu, ostrva Brač, Hvar i Korčulu, a Split uzeo pod svoju zaštitu. Hrvoje je tada zatražio pomoć nezadovoljnih bosanskih velikaša i Osmanlija. Neopravdano mu se pripisuje "slava" da je doveo Osmanlije u Bosnu. Ugarska vojska bila je poražena u Lašvi 1415, što je otvorilo put osmanskomu prodoru u Bosnu, a sljedeće godine Hrvoje je umro.

Hrvojeva udovica, Jelena Nelipčić, udala se za kralja Ostoju i tako Bosanskom kraljevstvu donijela dio Hrvojevih posjeda.

Povezano
--------

* Povelja Tvrtka I Hrvoju Vukčiću Hrvatiniću
**Stadion HNK Cibalia Vinkovci** je nogometni stadion na kojem Cibalia igra svoje domaće utakmice.   
Stadion je sagrađen 1966. godine i gotovo se nije mjenjao do 1982. godine i ulazak u tadašnju Prvu saveznu ligu kada je počela veća rekonstrukcija. Te godine je napravljena istočna tribina. Sa ovom rekonstrukcijom kapacitet stadiona je iznosio 18.000 gledatelja(sa stajaćim mjestima). Do 1992. godine stadion je nosio ime **Stadion Mladosti**, kada je ime promjenjeno i do danas stadion nosi naziv Stadion HNK Cibalia Vinkovci. Tijekom 2003. godine postavljene su stolice na istočnom i zapadnom dijelu stadiona i to na istoku 3.000, a na zapadu 700 stolica. Tijekom 2008. postavljeni su reflektori te moderna tartan staza oko cijelog terena. Ukupni današnji kapacitet stadiona iznosi 10.000 mjesta.

| * p
* r
* u
HNK Cibalia Vinkovci |
| --- |
| Informacije | Klub |
| Navijači | Ultrasi |
| Stadion | Stadion HNK Cibalia Vinkovci |
| Derbiji | Slavonski derbi |
| Dostignuća | **četvrtfinale** jugoslavenskog kupa (**1977.**)  **ulazak** u 1. saveznu ligu (**1982.**)  **finale** Hrvatskog kupa (**1999.**)  **drugi krug** Intertoto kupa (**2000.**)  **polufinale** Intertoto kupa (**2003.**)  **3. mjesto** u 1. HNL (**2010.**)  **nastup** u drugom pretkolu Europske lige (**2010.**) |
**Stadion Partizana** je fudbalski i atletski stadion u Beogradu koji je u vlasništvu FK Partizan. Stadion je dugo vremena nosio ime **Stadion JNA**. Od polovine 1950ih pa do 1987. na stadionu su se svakog 25. maja održavale parade za Dan mladosti. 

Stadion je zvanično otvoren 9. oktobra 1949. utakmicom između Jugoslavije i Francuske. Stadion Partizana je imao kapacitet od 62.000 gledalaca pre nego što je UEFA usvojila nova pravila o bezbednosti. Renoviran je tokom 1998. i sada ima 29.775 mesta. Igralište ima dimenzije 105 x 70 m, tribine imaju 30 redova sedišta i postoji 30 ulaza za gledaoce. Najviša tačka stadiona je na visini od 21 m, a najudaljenija mesta gledališta su na rastojanju od 236 m po dužini (sever-jug) i 150 m po širini (istok-zapad).

Rekonstrukcija
--------------

Stadion Partizana
Rekonstrukcija Stadiona Partizana je bila planirana za 1. avgust 2007. ali do pocetka izgradnje nije doslo zbog ne donosenja zakona u skupstini Srbije. Vrednost celog projekta je oko 300 miliona evra i procenjeno je da će gradnja, kada eventualno pocne, trajati 2 godine.

Novi stadion će biti podignut na površini od 12,5  i moći će da primi oko 60.000 posetilaca i obuhvataće hotel sa 5 zvezdica, veliki podzemni poslovni centar, parking, bioskop, 9 teniskih terena i oko 400 stanova.

Spoljašnje veze
---------------

* Stadion Partizana Arhivirano 2007-03-12 na Wayback Machine-u
* Kompanija Koling objavila rekonstrukciju stadiona Arhivirano 2007-05-26 na Wayback Machine-u
* Idejni projekat novog stadiona[*mrtav link*]

***Stadion Partizana*** na Wikimedijinoj ostavi
**Stipe Balajić** (Sinj, 27. rujna 1968.) je bivši hrvatski nogometaš i nogometni trener.

Karijera
--------

Stipe Balajić je započeo svoju karijeru u NK Junak Sinj. 1992. godine prelazi u prvoligaša NK Zadar. Iste godine prelazi u splitski Hajduk za kojega je odigrao 44 utakmice i pritom se šest puta upisao u strijelce. Nakon toga se na nekoliko mjesci vraća u Zadar. Od 1995. do 1998. igra za NK Istra Pula i HNK Šibenik. 1998. odlazi u Sloveniju točnije u NK Maribor sa kojim je u sezoni 1999./00. igrao skupinu lige prvaka. 2005. Balajić se oprašta od Maribora pred oko 5.000 gledatelja u utakmici sa tadašnjim prvakom Hrvatske, momčadi Hajduka.

Kao trener trenirao je unešićku Zagoru i NK Solin. Kao trener Solina dobiva nagradu za *najboljeg trenera Dalmacije u amaterskom rangu* 2008. godine. Bio je pomoćnik Ivanu Kataliniću u RNK Split.

Statistika u Hajduku
--------------------

| Natjecanje | Nastupi | Zgodici |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 43 | 6 |
| Kup | 15 | 4 |
| Superkup | 3 | 0 |
| Međunarodne | 1 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| ***Ukupno*** | ***62*** | ***10*** |
| Prijateljske | 49 | 10 |
| **Sveukupno** | **111** | **20** |

Prvi nastup u dresu Hajduka bio mu je protiv INKER-a iz Zaprešića, u Hrvatskom superkupu, 18. srpnja 1992.. Ušao je kao zamjena umjesto Stjepana Andrijaševića. Kako je utakmica u regularnom vremenu završila sa 0:0 pucali su se jedanaesterci i završila je pobjedom Hajduka sa 3:1, golove su dali Bilić, Miše i Vučević. Bio je to prvi hrvatski superkup i osvojio ga je Hajduk, što je ponovio i iduće 3 godine zaredom 1993, 1994. i 1995. te 2004. i 2005.

Izvori
------

1. ↑  „Hajduku remi na oproštaju Stipe Balajića". Arhivirano iz originala na datum 2021-03-08. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  Stipe Balajić najbolji trener Dalmacije
3. ↑  „Split: Katalinić potvrđen, Balajić pomoćnik, dolazi i Deranja!". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-05. Pristupljeno 2014-07-26.
**Darko Butorović** (Split 12. kolovoza 1970.) je bivši hrvatski nogometaš i sadašnji trener.

Mlade godine
------------

Darko Butorović je svoje prve nogometne korake napravio u omladinskoj školi nogometa RNK Split u Parku mladeži. Prošao je sve uzrastne kategorije, te kao daroviti junior zaigrao i za seniorsku momčad Splita.

Igračka karijera
----------------

Butorović 1992. prelazi u redove splitskog Hajduka, te u narednim godinama ostvaruje izvrsne igre u bijelom dresu. Odlično igra u Hajdukovim nastupima u Ligi prvaka 1994./95. Nakon pet sezona provedenih na Poljudu prelazi u slavni portugalski Porto, a nakon dvije godine odlazi u nizozemski Vitesse. Sezonu potom, opet se vraća u Portugal, ovaj put u Farense. Vrativši se u Split, okončava karijeru u Hajduku.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 96 | 7 |
| Kup | 29 | 3 |
| Superkup | 5 | 0 |
| Međunarodne | 20 | 2 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **150** | **12**
 |
| Prijateljske | 86 | 4 |
| ***Sveukupno*** | **236** | **16** |

### Reprezentativni dani

Zbog odličnih igara u Hajduku, tadašnji izbornik hrvatske nogometne reprezentacije Miroslav Blažević poziva Butorovića u reprezentaciju Hrvatske. Prvi nastup zabilježio je 11. lipnja 1995. u Kijevu na kvalifikacijskoj utakmici za Euro 1996. Ukrajina - Hrvatska 1:0. Ušao je u 38. minuti zamijenivši ozljeđenog Zvonimira Bobana. Druga dva nastupa Butorović je zabilježio na prijateljskim utakmicama na turniru u Japanu 1997. godine. Na tim utakmicama (Hrvatska - Japan 4:3, te Hrvatska - Turska 1:1.) igrao je cijelo vrijeme, ali nije postigao zgoditak.

Trenerska karijera
------------------

Nakon prestanka aktivnog igranja Butorović se posvetio trenerskom radu sa mlađim uzrastima. Zajedno sa Srđanom Mladinićem osnovao je nogometnu školu HEP - prijenos. Nakon nekoliko godina, na poziv tehničkog direktora RNK Split Nenada Pralije prelazi Splita i preuzima mjesto direktora Omladinske škole nogometa.
Osim mjesta direktora škole, Butorović obanša i funkciju u Komisiji za mlađe uzraste pri splitskom Županijskom nogometnom savezu

Vanjske poveznice
-----------------

* RNK Split Službene stranice
* Nogometni savez županije Komisije za mlađe uzraste

Izvori
------

1. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk
**Dario Bašić** (Bunjani, 10. 5. 1985), hrvatski nogometni trener i bivši izbornik Hrvatske nogometne reprezentacije do 17 godina. Trenutno je trener U19 momčadi Al Aina u Ujedinjenim Arapskim Emiratima.

Biografija
----------

### Rani život, školovanje i usavršavanje

Dario Bašić je rođen 10. 5. 1985. u selu Bunjani pokraj Ivanić-Grada u ugostiteljskoj porodici. Odrastao je uz brata Marina. Osnovu školu je pohađao u Graberju Ivaničkom, a "Opću gimnaziju Ivan Švear" u Križu. Maturirao je 2004. godine, te je iste godine upisao Kineziološki fakultet Sveučilišta u Zagrebu kao prvi na rang listi. Diplomirao je 2009. godine. Iste godine je završio usmjerenje iz kondicijske pripreme športaša i usmjerenje iz nogometa (*nacionalna "A licenca"*). 2011. godine dobio je UEFA "A licencu", te 2012. nacionalnu "Pro licencu". Dario je 2015. godine obranio doktorski rad na temu "Validacija notacijskog sustava za analizu izvedbe u nogometu". Usporedno s izborničkom funkcijom, Dario se bavio i znanstvenim radom te bio predavač na Akademiji Hrvatskog nogometnog saveza (HNS).

### Igračka karijera

Igrao je u Drugoj ligi, u NK TŠK iz Topolovca, no bio je primoran prekinuti karijeru nakon serije ozljeda.

### Trenerska karijera

Dario je započeo trenersku karijeru kao kondicijski trener u NK Zagreb. Prvi trenerski posao je dobio sa 24 godine, na klupi NK Naftaš, čiji je bio igrač-trener. Radio je potom u NK Prečko iz Zagreba, a najdulje je trener bio u NK Lučko, tri godine. Osvojio je dva naslova pobjednika "Kupa Zagrebačkog nogometnog saveza" (ZNS), a među ostalim izbacio je i Lokomotivu pod vodstvom Tomislava Ivkovića. U veljači 2015. godine Dario je, sa samo 29 godina, na klupi Hrvatske nogometne reprezentacije do 17 godina naslijedio dotadašnjeg izbornika Luku Pavlovića. 2015. godine je s Hrvatskom U17 reprezentacijom ostvario izniman uspjeh na SP-u plasiravši se u četvrtfinale pobjedom nad Njemačkom. Nakon završetka izborničke karijere u lipnju 2017. godine preuzeo je U18 momčad Al Wahde iz UAE-a s kojom je osvojio naslov u sezoni 2017./2018. Trenutačno je trener jednog od najvećih klubova na Arapskom poluotoku, Al Aina.
Za ostale osobe s istim imenom, v. Milan Petrović.

**Milan Petrović** (28. prosinca 1958.), hrvatski nogometaš i nogometni trener.

Član snažne momčadi GOŠK-Juga koja je 1980-ih pobjeđivala jugoslavenske prvoligaše. Par sezona odigrao je za GOŠK-Jug, ali ne i utakmicu četvrtfinala Kupa protiv Metalca iz Siska, koju GOŠK-Jug nije dobio. Poslije je Petrović igrao u Hajduku s kojim je otišao do četvrtfinala Kupa UEFA u sezoni 1985./86. godine.  U Hajduku je bio dio snažnog stoperskog dvojca s Jerkom Tipurićem, dvojca za koji se govorilo da ih lopta može proći ali igrač ne. Sjajnu karijeru u Hajduku popularnom Ricu prekinula je kriminalistička istraga. Petrović nije bio kriv, ali proveo je pola godine u istražnom zatvoru, dok ga se Hajduk olako odrekao. U Hajduku je odigrao 70 utakmica, od čega 43 službene. Nije postigao nijedan gol. 33 je odigrao u prvenstvu, 3 u kupu i sedam u europskim natjecanjima. Prvu je utakmicu za Hajduk zaigrao u veljači 1985. godine.
Poslije se vratio u Dubrovnik. Odigrao je s HNK Dubrovnik prvu utakmicu 1. HNL na Lapadu, nakon što je klub zbog stalne ratne opasnosti domaće utakmice igrao po Metkoviću, Korčuli, Zagrebu, Istri itd. U Dubrovniku je odigrao četiri sezone, 1992. 1992./93. 1993./94. i 1995./96. od čega 87 u prvenstvu i 9 u kupu, uz četiri gola u prvenstvu.
Ukupno je za GOŠK-Jug igrao od 1980. do 1984. Hajduk od 1985. do 1986. u GOŠK-Jugu je opet od 1988. do 1991. te od 1992. do 1996. u Dubrovniku. Odigrao je osam utakmica u europskim kupovima, sve u Kupu UEFA.

U 3. HNL Jug trenira momčad GOŠK-a iz Dubrovnika. Godinama je oko kluba, po principu ‘uvijek negdje oko svlačionice’ niz godina nekoliko puta vodio momčad, bivao smijenjen pa vraćen kao spasitelj.

Izvori
------

1. ↑  Slobodna Dalmacija Nogometni Dubrovnik opet živi osamdesete
2. ↑  UEFA UEFA Europa League 1985\_86 - History - Hajduk Split-Torino
3. ↑  Hajduk Profili svih igrača
4. ↑  Statistike hrvatskog nogometa Milan Petrović
5. ↑  Weltfussball.at Milan Petrović
6. ↑  Dubrovački list AGONIJA GOŠKA Papić podnio ostavku, vratio se Petrović, 11.3.2015

Vanjske veze
------------

* Worldfootball.net Milan Petrović
* Weltfussball.de Milan Petrović
Za ostala značenja, vidi Brankovići (razvrstavanje).
**Brankovići** su bili srpska vlastelinska i vladarska porodica iz 14. i 15. stoljeća.

Historijat dinastije
--------------------

Rodonačelnik dinastije bio je sevastokrator Branko Mladenović. On je imao dva sina, Nikolu Radonju (umro 1399. godine) i Vuka Brankovića (umro 1397. godine). Nikola Radonja se nakon tragične smrti žene i dvije kćeri zamonašio i živio na Svetoj gori. Vuk Branković je bio oženjen Marom, kćerkom Lazara Hrebljanovića i Milice Nemanjić.

Vuk i Mara Branković imali su tri sina: Grgura, Đurđa i Lazara. Grgur se zamonašio i kao monah Gerasim umro u Hilandaru 1408. godine, a Lazar je ubijen tokom bitke 1410. godine. Pošto njegov dajdža, despot Stefan Lazarević nije imao djece, Đurđa je proglasio svojim nasljednikom. Đurađ je od 1427. do 1456. godine vladao kao despot Srbije.

Đurađ se ženio dva puta. Ime prve supruge nije sačuvano. Njegova druga supruga je bila Jerina Kantakuzin, praunuka bizantijskog cara Ivana VI Kantakuzina. Iz ta dva braka je imao četiri sina i tri kćeri. Kćerka Mara (1412-1487) poslana je 1435. godine u harem turskog sultana Murata II. Sinovi Grgur i Stefan su osljepljeni 1441. godine naredbom turskog sultana Murata II. Grgur se pred smrt zamonašio i kao redovnik German umro 1459. godine u Hilandaru. Iz izvanbračni veze imao je sina Vuka.

Lazar je bio najmlađi sin despota Đurđa Brankovića i jedini koji nije bio osljepljen. Bio je vladajući despot Srbije od 1456. do svoje iznenadne smrti 1458. godine. Bio je oženjen bizantijskom princezom Jelenom Paleolog, kćerkom despota Tomaša Paleologa. Imali su tri kćeri: Jelenu Branković, Jerinu i Milicu. Najstarija, Jelena, bila je udata za bosanskog kralja Stjepana Tomaševića u aprilu 1459. godine, a kao bosanska kraljica nosila je ime Marija.

Kada su Osmanlije osvojile Srbiju 1459. godine, Brankovići su izgubili vlast. Dinastija je izumrla smrću trojice unuka Đurđa Brankovića, njegovih posljednjih potomaka u muškoj liniji.

Grof Đorđe Branković (1645-1711), koji je poticao iz srpske plemićke porodice u Erdelju, tvrdio je da vodi poreklo od srednjevekovne dinastije Branković. Brat grofa Đorđa bio je erdeljski mitropolit Sava II Branković.

* Oblast Brankovića u Srpskom carstvu, u vreme cara UrošaOblast Brankovića u Srpskom carstvu, u vreme cara Uroša
* Zemlja Vuka Brankovića krajem 14. vekaZemlja Vuka Brankovića krajem 14. veka
* Srpska despotovina u vreme Đurđa Brankovića 1433.Srpska despotovina u vreme Đurđa Brankovića 1433.
* Srpska despotovina pod vlašću Brankovića 1455-1459.Srpska despotovina pod vlašću Brankovića 1455-1459.
* Posedi Brankovića i drugih srpskih despota severno od Save i Dunava, 15-16. vekPosedi Brankovića i drugih srpskih despota severno od Save i Dunava, 15-16. vek

Povezano
--------

* Nemanjići
* Oblast Brankovića
* Vuk Branković

***Brankovići*** na Wikimedijinoj ostavi
**Dr Iva Draškić Vićanović** (Beograd, 1965) je redovni profesor na Filološkom fakultetu Univerziteta u Beogradu i doktor filozofije.

Biografija
----------

Rođena je 17. aprila 1965. godine u Beogradu, gde je završila osnovnu školu i gimnaziju. Upisala je 1983. godine filozofiju na Filozofskom fakultetu u Beogradu i diplomirala 1987. godine temom „Problem stvari po sebi u kritičkoj filozofiji Imanuela Kanta". 

Upisala je 1987. godine postdiplomske studije, smer estetika na Filozofskom fakultetu u Beogradu i 1994. Odbranila magistarsku tezu „Ukus i moralna svest u britanskoj filozofiji prosvećenosti". Na Filozofskom fakultetu u Beogradu odbranila je 1999. godine doktorsku disertaciju „Shvatanje estetskog čula u britanskoj filozofiji sedamnaestog i osamnaestog veka".

Član je Filozofskog društva Srbije i Estetičkog društva Srbije. Od 2006. godine član je uredništva časopisa Srpskog filozofskog društva *Theoria*. Od 2010. godine član je Izvršnog odbora, a od 2013. godine podpresednik Estetičkog društva Srbije

Iva Draškić Vićanović je kćerka Maje Čučković, glumice i Ljubomira „Mucija" Draškića, reditelja. Živi i radi u Beogradu.

Profesionalna karijera
----------------------

Godine 2003. izabrana je u zvanje docenta na Fakultetu likovnih umetnosti u Beogradu gde je predavala filozofiju umetnosti. Od 2004. zaposlena je na Filološkom fakultetu u Beogradu, na Katedri za opštu književnost i teoriju književnosti, gde predaje *Estetiku*. Od 2003. do 2010. godine predavala je, pored osnovnog predmeta i *Uvod u filozofiju* na Filološkom fakultetu u Beogradu, seminar za društvene nauke. Od 2003. godine predaje *Estetiku* i *Istoriju umetnosti* na Akademiji umetnosti u Beogradu. Držala je 2003. i 2004. godine kurs *Estetika* na postdiplomskim studijama Univerziteta umetnosti u Beogradu. Od 2010. godine drži kurs *Problem forme u estetici* na doktorskim studijama Filološkog fakulteta u Beogradu. Izabrana je 8. jula 2008. godine u zvanje vanrednog profesora za užu naučnu oblast *Estetika*. Od 2002. godine ima i zvanje naučnog saradnika Instituta za filozofiju i društvenu teoriju. Od 2010. do 2013. godine bila je upravnik Katedre za opštu književnost i teoriju književnosti. Za redovnog profesora na Filološkom fakultetu izabrana je 14. maja 2013. godine.

Uz pedagoški rad učestvovala je na više naučnih projekata, kao i na više domaćih i međunarodnih naučnih skupova. Autor je više naučnih radova, saopštenja na naučnim skupovima nacionalnog i međunarodnog značaja i više desetina tekstova iz oblasti estetike i filozofije umetnosti.

Bibliografija
-------------

* *Estetsko čulo* (filozofska studija), Zavod za udžbenike i nastavna sredstva, Beograd, biblioteka „Saznanja", 2002.
* *Antička i novovekovna kalokagatija* (filozofska studija), Zograf, Niš, biblioteka est/etika, 2006.
* *Non finito, prilog zasnivanju estetike nedovršenog* (filozofska studija, uža naučna oblast – estetika) Čigoja, Beograd, 2010.

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Srbija***  |