recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Prema *Bibliji*, **Juda** je bio brat Isusa Krista. Prema tradiciji, on je autor *Judine poslanice*, koja se u *Bibliji* nalazi između Pavlovih poslanica i *Otkrivenja*.

Prema *Evanđelju po Marku* i *Evanđelju po Mateju*, Isus je imao četvoricu braće, a ime jednog bilo je Juda. Većina protestanata vjeruje da je ovaj Juda bio sin Isusove majke Marije i njezinog supruga Josipa te tako Isusov polubrat. (Ebioniti – rana židovsko-kršćanska sekta – vjerovali su da je Isus bio sin Marije i Josipa, a ne Sin Božji.) U pravoslavlju, Judu se smatra sinom Josipa i njegove prve supruge. Papija Hierapolski je zapisao da je Juda bio sin Marije Kleofine, dok je biskup Epifanije Salaminski tvrdio da je Josipu njegova prva supruga rodila Judu, Josipa, Jakova i Šimuna, kao i dvije kćeri. Nakon ženine smrti, Josip se oženio Marijom.

Tradicionalno, *Judina poslanica* se smatra Judinim djelom jer na početku piše da je autor Juda, „brat Jakovljev". Ovdje se može smatrati da je taj Jakov istovjetan Jakovu Pravednom. Klement Aleksandrijski je napisao da je pisac *Judine poslanice* bio „sin Josipa te brat Gospodnji". Druge teorije tiču se apostola Jude, čije se ime ne nalazi na svim popisima apostola. U *Evanđelju po Luki*, Juda je nazvan „Judom Jakovljevim", što se katkad smatra spomenom da je taj Juda bio brat Jakova, ali je moguće da se radi o patronimu — drugim riječima, Juda je bio sin nekog Jakova. Sirijska tradicija poistovjećuje apostola Judu sa apostolom Tomom.

Povjesničar Euzebije Cezarejski je pisao o potomcima Jude koji su živjeli tijekom vladavine Domicijana. Epifanije spominje biskupa Judu Kirijaka, koji je bio praunuk Isusovog brata Jude.

Izvori i bilješke
-----------------

1. ↑  College, St. Epiphanius of Cyprus ; translated by Young Richard Kim, Calvin (2014). *Ancoratus 60:1*. Washington, D.C.: Catholic University of America Press. str. 144. ISBN 978-0-8132-2591-3. Pristupljeno 22 September 2015.
2. ↑  Williams, translated by Frank (1994). *The Panarion of Epiphanius of Salamis : Books II and III (Sects 47-80, De Fide) in Sect 78:9:6*. Leiden: E.J. Brill. str. 607. ISBN 9789004098985. Pristupljeno 18 September 2015.
3. ↑  Williams, translated by Frank (2013). *The Panarion of Epiphanius of Salamis.* (Second, revised edition. izd.). Leiden [u.a.]: Brill. str. 36. ISBN 9789004228412. Pristupljeno 18 September 2015.
4. ↑  of Alexandria, Clement. *Comments on the Epistle of Jude.*. www.newadvent.org. Pristupljeno 24 September 2015.
Klasični prikaz evolucije viših organizaciono-funkcionalnih kategorija: prikaz procesa anageneze u kojem su sukcesivne kategorije povezane simbolima   
(prema Severcovu)
**Anageneza** (grč. αἴρω – *ana* = podići, gore + γένεσις – *jénnissi* = rođenje, nastajanje), poznata i kao "filetička evolucija" (monofiletska evolucija), je evolucija vrste koja uključuje jedinstvenu populaciju umjesto divergencije i grananja, kao u kladogenezi. Kada se nakupi dovoljno mutacija nastaje populacija koja se značajno razlikuje od predačke generacije pa takva populacija postaje novi specifikum i dobija novo ime. Ključno je da se *cjelokupna populacija* razlikuje od *predačke populacije*, tako da se predačka može smatrati izumrlom. Niz takvih vrsta, kolektivno je poznato kao evolucijska *loza* , predstavljju novi rod ili ostaju novi predstavnici prethodnog.

Pojam i termin anageneza u nauku je uveo Hajat (1866.), za početne stadije evolucije viših biosistematskih kategorija živog svijeta, dok je Renš 1947. definira kao pojavu novih organa i evolutivno usavršavanje organizacijskih tipova u postanku viših sistematskih skupina organizama.

Iz prethodne definicije, lako je uočiti kakve kontroverze mogu nastati u taksonomiji kada je riječ o razlikama koje su dovoljno značajne da opravdaju novu klasifikaciju vrsta. Anageneza se može označiti i kao "postepena evolucija".
Filozof znanosti Marc Ereshefsky tvrdi da je „parafletski takson" rezultat anageneze. Divergencija i grananje su doveli da su se ptice značajno odvojile od guštera i krokodila, koji su grupirani kao reptili.

Što se tiče društvene evolucije, on je predložio da se socijalna anageneza /aromorfoza shvata kao univerzalne ili široko difuzne društvene inovacije koje podiže kompleksnost društvenih sistema , njihovu prilagodljivost, integritet i međusobnu povezanost.

Povezano
--------

* Kladogeneza
* Pravci evolucije
* Filogeneza
* Filogenija
Baptisterij u Firenci
**Krstionica** ili **baptisterij** izvorno je krsni zdenac, to jest mali bazen u kojem su se obavljala krštenja.

Postoje ostaci takvih krstionica iz 4. stoljeća, a obično su imale križni tlocrt s dva niza stuba kojima se silazilo u krstionicu i iz nje izlazilo. Prve krstionice razvile su se iz židovskih bazena za obredno pranje, o kojima na Bliskom istoku postoje arheološki dokazi barem iz 1. stoljeća. Postoje naznake da su takve krstionice postojale već u samim počecima kršćanstva.

Kasnije, u kršćanskom graditeljstvu od 4. do 14. stoljeća naziv „krstionica" označavat će i posebnu građevinu vezanu uz biskupsku crkvu, a namijenjenu obredu krštenja. Redovito kružna ili poligonalna tlocrta s udubljenim bazenom za uranjanje, poslije samo za polijevanje krštenika. Rani primjer pomičnog bazena krstionice je Višeslavova krstionica iz Nina, s početka 9. stoljeća.

Od 12. stoljeća i u svim župnim crkvama grade se kamene ili metalne posude, često na jednoj nozi ili postolju (školjka) koje zamjenjuju bazen; smještena u brodu, kapeli ili sakristiji crkve.

Povezano
--------

* Ranokršćanska arhitektura

***Krstionica*** na Wikimedijinoj ostavi
Za institut kaznenog prava, vidite članak abolicija.
**Oprost** ili **indulgencija** (lat. *indulgere* - biti blag, obziran, popustljiv), u katoličkom nauku predstavlja otpuštanje vremenite kazne za grijehe.

Katolička Crkva podeljuje oprost nakon što je krivica grijeha izbrisana sakramentom pomirenja ili ispovijedi. Prema katoličkom nauku, učinak je oprosta oslobađanje od posljedica grijeha koje se očituju u zemaljskim patnjama ili u Čistilištu. Te se posljedice grijeha nazivaju »vremenite kazne«. Crkva drži može da raspolagaže oprostima onom vlašću koju joj je dao Krist.

Praksa podeljivanja oprosta osobito se razvila od 11. veka, a ponekad je dolazilo i do njezine zlouporabe.

Godine 1517. papa Lav X. uveo je praksu podele oprosta za novac, čime se financirala izgradnja Bazilike sv. Petra, što je bio jedan od glavnih prigovora Martina Luthera. U međuvremenu su se način podjele oprosta, kao i propisani uvjeti za njegovo dobijanje znatno promijenili, a već od sredine 16. veka nije bilo podele oprosta za novac, već se od vjernika zahtijevalo da učine neko dobro djelo, pobožnu vježbu (pobožnost križnog puta, krunice i sl.) ili da čitaju Sveto pismo. Osobito je do znatnih promjena došlo 60-tih godina 20. veka. 1999. u Augsburgu potpisan je sporazum između Katoličke i Evangeličke crkve kojim se one slažu u tome da se oprost od grijeha dobiva samo vjerom, a ne djelima.

Protestanti, slijedeći Lutherov nauk, ne prihvaćaju nauk o oprostu, te drže da svoje grijehe ispovijedaju Bogu posredstvom Isusa Krista. U takvom nauku nema mjesta za ulogu Crkve kao one koja bi podeljivala oproste.

***Oprost*** na Wikimedijinoj ostavi
Zastava Crne Gore
Crnogorska zastava 1992-2004
Zastava Narodne/Socijalističke Republike Crne Gore
Zastava Kraljevine Crne Gore
**Zastava Crne Gore** sastoji se od crvenog polja sa zlatnim obrubom i grbom Crne Gore u sredini. Ova zastava je proglašena državnom zastavom 12. jula 2004. godine, odlukom Skupštine RCG.

Prije ove, crnogorska zastava je bila trobojka sa vodoravnim poljima crvene, plave i bijele boje. Za vrijeme vladavine knjaza i kralja Nikole I Petrovića Njegoša, trobojka je bila dvorska zastava od 1900. godine. Na njoj se nalazio grb države, koji je bio indentičan grbu dinastije Petrović Njegoš, kao i slova *N. I.*, koja su značila *Nikola Prvi*. Državna zastava Knjaževine/Kraljevine Crne Gore bila je slična današnjoj aktuelnoj zastavi Crne Gore (na crvenom polju nalazio se u sredini državni grb - dvoglavi orao raširenih krila, sa šarom u jednoj i skiptrom u drugoj kandži. Lav se nalazio ispod orla, a inicijali vladara u štitu). Valtazar Bogišić opisuje crnogorsku državnu zastavu 1883. godine, pa kaže da je glavni crnogorski barjak (alajbarjak) "sasvijem crljen" i "ima na sebi grb zemaljski". Ta državna zastava ujedno je bila i zastava crnogorske vojske. Četne zastave ("obične vojničke") bile su takođe crvene, "sa krstom bijelim na srijedi. Neke imaju bijelijem opervažene krajeve".

Vidi još
--------

* Grb Crne Gore
* Alaj barjak

Vanjske veze
------------

*Crna Gora* na www.fotw.net

|  |
| --- |
| **Državna zastava / Državni grb** |
| Spisak državnih zastava | Spisak državnih grbova |

| * p
* r
* u
Zastave država i teritorija Evrope |
| --- |
| Afrika • Azija • Južna Amerika • Oceanija • Sjeverna Amerika |
| Samostalne države | 
* Albanija
* Andora
* Armenija2
* Austrija
* Azerbejdžan1
* Belgija
* Belorusija
* Bosna i Hercegovina
* Bugarska
* Crna Gora
* Češka
* Danska3
* Estonija
* Finska
* Francuska3
* Gruzija1
* Grčka
* Hrvatska
* Irska
* Island
* Italija
* Kazahstan1
* Kipar2
* Latvija
* Lihtenštajn
* Litvanija
* Luksemburg
* Mađarska
* Malta
* Moldavija
* Monako
* Nizozemska3
* Norveška3
* Njemačka
* Poljska
* Portugal3
* Rumunija
* Rusija1
* San Marino
* Severna Makedonija
* Slovačka
* Slovenija
* Srbija
* Španija3
* Švedska
* Švicarska
* Turska1
* Ujedinjeno Kraljevstvo3
	+ Engleska
	+ Sjeverna Irska
	+ Škotska
	+ Wales
* Ukrajina
* Vatikan

 |
| Nepriznate ilidjelomično priznate države | 
* Abhazija
* Južna Osetija
* Kosovo
* Pridnjestrovlje
* Republika Arcah2
* Sjeverni Kipar2

 |
| Zavisni teritoriji | 

|  |  |
| --- | --- |
| Danska | Farski otoci |
| Finska | Åland |
| Ujedinjeno Kraljevstvo | 
* Gibraltar
* Guernsey
	+ Alderney
	+ Herm
	+ Sark
* Jersey
* otok Man

 |

 |
| 1 Značajan dio teritorija se nalazi u Aziji. • 2 U potpunosti u Aziji, ali ima društvene i političke veze s Evropom. • 3 Posjeduje zavisne ili slične teritorije izvan Evrope. |

***Zastava Crne Gore*** na Wikimedijinoj ostavi
**Gränna** čita se **Grena** je grad od 2,553 stanovnika na jugu Švedske, u 
Općini Jönköping.

Geografske karakteristike
-------------------------

Gränna leži u Grofoviji Jönköping, na istočnoj obali Jezera Vättern, udaljena 38 km sjeverno 
od Jönköpinga.

Historija
---------

Grännu je osnovao 1652 grof Per Brahe stariji, poznati švedski državnik. I pored povoljnog položaja na putu iz Jönköpinga prema 
otoku Visingsö u Jezeru Vättern, Gränna je ostala mala.

Tokom 18. vijeka, poljoprivreda je bila osnova ekonomije mjesta, naročito sadnja duhana i 
povrća. Gränna nikad nije uspjela ozbiljnije konkurirati nedalekom Jönköpingu u trgovačkim poslovima ili 
brodarstvu. Od 1863. postoje redovne parobrodske linije za Jönköping i Stockholm, ali do Gränne 
nije nikad izgrađena željeznička pruga pa je ostala relativno izolirana.

Iako je izgradnja kanala Göta sredinom 19. vijeka, pridonijela prosperitetu mjesta - Gränna je ostala mali gradić.
Gränna je širom Švedske poznata po pepermint bombonima, koje je počela proizvoditi lokalna tvornica 1859. Isto tako slavna je i po 
kruškama, koje se uzgajaju od 18. vijeka, one se i zovu - gränna (grännapäronen).

Negdje od 1920. Gränna je postala interesantna turistima pa se grad počeo transformirati u ladanjsko mjesto, tako da je danas 
turizam važan za ekonomiju.

Izvori
------

1. 1 2 3  „Sweden: Jönköping" (engleski). City population. Pristupljeno 30. 05. 2015.
2. 1 2 3 4  „*Grännas historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 30. 05. 2015.

Vanjske veze
------------

***Gränna*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Turističke stranice o Gränni* (na portalu Destination Jönköping) Arhivirano 2013-04-18 na Archive.is-u ()
Johann Nestroy
**Johann Nepomuk Nestroy** (Beč, 7. decembar 1801 – Graz, 25. maj 1862) bio je austrijski komediograf i glumac.

Jedno je vrijeme bio pjevač, a poslije je glumio komične uloge. Napisao je niz popularnih komedija i lakrdija. Njegove drame najčešće su ironične i skeptične, a izraz im počiva na snazi verbalne dosjetke i klasičnog bečkog vica. Unatoč lakoći svojeg stila oštro se narugao slabostima i nedostacima svojih savremenika.

Najpoznatije mu je djelo *Zli duh Lumpazivagabundus ili lakoumni trolist*.

Vanjske veze
------------

***Johann Nestroy*** na Wikimedijinoj ostavi

* Johann Nestroy na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 27080008
* LCCN: n79104315
* ISNI: 0000 0001 1047 1867
* GND: 118587080
* SELIBR: 207468
* SUDOC: 027337979
* BNF: cb120284795 (podaci)
* BIBSYS: 90124222
* MusicBrainz: df391793-45eb-471b-bd5a-ed7efd23fb22
* NLA: 35380323
* NDL: 00472215
* NKC: jn20000604160
* CiNii: DA0182892X
* RKD: 235525
* CONOR.SI: 38756195
* NSK: 000098758

 |
„Prvi splitski odred" preusmjerava ovdje. Za film o ovoj postrojbi, v. Prvi splitski odred (1972).
**Prvi splitski partizanski odred** (ili *Prvi splitski odred*) je ime za skupinu dragovoljaca - komunista iz Splita koji su se u kolovozu 1941. pokušali prebaciti iz grada Splita na Dinaru gdje su se (kako je bilo planirano) trebali priključiti drugim partizanskim jedinicama.

### Ratne prilike i pripreme za ustanak

Travanjski rat 1941. i propast Kraljevine Jugoslavije u Splitu je značio dolazak okupacijske talijanske vojske, aneksiju Splita i velikog dijela Dalmacije Kraljevini Italiji. Nakon njemačkog napada na Sovjetski savez, komunisti cijele Europe su pozvani na ustanak i otpor Njemačkoj i njezinim saveznicama. U skladu sa pozivom Komunističke partije o oružanoj borbi, u Splitu se ubrzano pripremao oružani otpor. Još nekoliko mjeseci ranije, u kratkotrajnom travanjskom ratu bilo je prikupljeno ponešto oružja, a tajno su se organizirale i udarne grupe. Zbog upornog traženja od strane vodstva KP Hrvatske, hitno se po dalmatinskim gradovima formiraju borbeni odredi sa zadatkom da se u što kraćem roku prebace na teritorij u zaleđu Dalmacije.
Iako je Pokrajinski komitet za Dalmaciju na čelu sa Vickom Krstulovićem smatrao da je zadani vremenski rok prekratak i da bi loša organizacija prebacivanja u zaleđe mogla biti pogubna, 11. kolovoza 1941. godine iz Splita kreće odred dragovoljaca.

### Tragičan kraj

Dva dana su napredovali prema cilju na Dinari, krećući se uglavnom noću. Na brzinu obavljene pripreme i loša organizacija pokazale su se u trenutku kada se nisu našli sa vodičima koji su ih trebali voditi. Odlučili su nastaviti dalje, iako nisu imali zaliha. Trećeg dana, 14. kolovoza došli su do sela Košute nadomak Trilja. Upali su u talijansko-ustašku zasjedu. Bitka je trajala cijeli dan. Odmah u početku je poginuo zapovjednik odreda Mirko Kovačević Lala. Dolaskom noći, odred kreće u proboj. Jedan dio boraca se uspio spasiti, a drugi dio je bio zarobljen. Svi zarobljenici su sprovedeni u Sinj, gdje su nakon kratkog suđenja odlukom Prijekog suda proglašeni krivima i strijeljani 26. kolovoza 1941. godine na predjelu Ruduši pored Sinja.

Izvori
------

1. ↑  Nikola Anić, *Antifašistička Hrvatska: Narodnooslobodilačka vojska i partizanski odredi Hrvatske 1941.-1945.*, Multigraf marketing-Savez antifašističkih boraca i antifašista Republike Hrvatske, Zagreb, 2005. ISBN 953-7254-00-3, str. 37.:
> Mirko Kovačević je bio španjolski borac, kapetan, zapovjednik protuzračne baterije. On je postao zapovjednik Splitskog NOP odreda. Očito se nije mogao snaći u uvjetima dalmatinske stvarnosti i u partizanskom ratovanju. On je, da ne pretjeramo, nestručno vodio Splitski NOP odred, a svi su bili komunisti, Hrvati. Upali su u talijansko-ustašku zasjedu, zarobljeno je 24 partizana i potom su strijeljani u Sinju.
U računarskoj biologiji **predviđanje gena** ili *nalaženje gena* je proces identifikacije regiona genomskog DNK koji kodiraju gene. To obuhvata gene koji kodiraju proteine kao i RNK gene, a može da obuhvata i predviđanje drugih funkcionalnih elemenata kao što su regulatorni regioni. Nalaženje gena je jedan od prvih i najvažnijih koraka u razumevanju genoma jedne vrste nakon njegovog sekvenciranja.

U prošlosti se „nalaženje gena" sastojalo od tegobnog eksperimentisanja sa živim ćelijama i organizmima. Statistička analiza stopa homologne rekombinacije nekoliko različitih gena može da odredi njihov redosled na datom hromozomu, i informacije iz mnoštva takvih eksperimentata se mogu kombinovati da bi se kreirala genetička mapa, koja grubo specificira međusobne lokacije poznatih gena. U današnje vreme zahvaljujući postojanju sveobuhvatnih genomskih sekvenci i moćnih računskih resursa nalaženje gene je u znatnoj meri postao računarski problem.

Određivanje da li je neka sekvenca funkcionalna se razlikuje of određivanja *funkcije* gena ili njegovog produkta. Ove drugi ciljevi su u znatnoj meri zavisni od *in vivo* eksperimenata putem genskih nokaouta i drugih testova, mada napredak u bioinformatičkim istraživanjima u sve većoj meri omogućava predviđanje mogućih funkcija gena na osnovu same sekvence.

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Informatika***  |

* FGENESH Arhivirano 2013-01-04 na Archive.is-u
* geneid, SGP2
* Glimmer Arhivirano 2011-08-26 na Wayback Machine-u, GlimmerHMM Arhivirano 2011-08-18 na Wayback Machine-u
Za ostale osobe s istim imenom, v. Robert Reed (razvrstavanje).

**Robert Reed** (19. oktobar 1932 – 12. maj 1992) bio je američki kazališni i televizijski glumac najpoznatiji po ulozi Mikea Bradyja, oca porodice u popularnoj seriji *The Brady Bunch*. Reed je u vrijeme smrti bio zaražen virusom HIV-a.

Životopis
---------

Robert Reed se rodio kao **John Robert Rietz, Jr.** u Highland Parku u državi Illinois, a djetinjstvo proveo u gradu Muskogee u Oklahomi. U koledžu je studirao englesku književnost s naglaskom na Shakespearea, pa se kasnije posvetio glumi. Nakon studija na Northwestern University je otišao u londonsku Kraljevsku akademiju dramskih umjetnosti (RADA).

Godine 1957. Reed se oženio za Marylin Roseberg s kojom je dobio kći Caroline Reed (1958 - ). Od supruge se razveo 1959. godine, a nakon toga je u tajnosti prakticirao homoseksualni životni stil.

Poznatim je postao 1960-ih godina nastupom u TV-seriji *The Defenders*, u kojoj je tumačio mladog advokata Kennetha Prestona. Krajem decenije je dobio ulogu Mikea Bradyja. Iako ga je ona proslavila, nije s njome bio zadovoljan, smatrajući sebe "ozbiljnim" šekspirijanskim glumcem koji ima malo zajedničkog sa "šašavom" serijom. S vremenom je zbog toga došao u sukob s producentom Sherwoodom Schwartzom. On je eskalirao u završnoj epizodi nakon koje je Schwartz odlučio otpustiti Reeda iz glumačke postave. Reed je, međutim, imao dobre odnose s ostalim članovima postave, a lik Bradyja je ponovio u TV-filmovima i raznim nastavcima serije.

Reedu je dijagnosticiran HIV, a umro je od posljedica raka debelog crijeva.

Vanjske veze
------------

***Robert Reed*** na Wikimedijinoj ostavi

* Robert Reed na sajtu IMDb
* Robert Reed na Internet Broadway Database ()
* Robert Reed na Find a Grave
**Sonja Kastl** (Zagreb, 14. srpnja 1929.), hrvatska i jugoslavenska filmska i kazališna glumica, pedagoginja, balerina i koreografkinja.

Životopis
---------

### Rani život

Sonja Kastl rođena je 14. srpnja 1929. u Zagrebu. Potječe iz židovske građanske obitelji. Otac Đuro bio je arhitekt, a majka Josipa operna pjevačica koja je svoju karijeru naprasno prekinula zbog neodobravanja supruga i njegove obitelji. Sonjina obitelj je rodbinski povezana s hrvatskim političarem Stjepanom Radićem.

### Školovanje i karijera

Počela je plesati u dobi od pet godina u ritmičkoj školi Mirjane Janeček Stropnik, a kao školarka je plesala u kazalištu "Dječje carstvo" Tita Strozzija i Mladena Širole. U tom je kazalištu Sonja pjevala i plesala u baletima "Crvenkapica", "Tri djevojčice" i "Kraljica lutaka". Školovala se u Zagrebu kod Mercedes Goritz-Pavelić, Margarite Froman i Milorada Jovanovića. Profesionalnu karijeru balerine je započela 1945 godine u Baletu Zagrebačke opere, a 1947 je plesala solističke uloge. Nastupala je u baletima kao što su "Trnoružica", "Balada o srednjovjekovnoj ljubavi", "Romeo i Julija", "Coppelia", "Pepeljuga", "Pokolj Amazonki", "Čudesni mandarin", "Đavao u selu". S potonjom predstavom proputovala je svijet zajedno s koreografima Pijom i Pinom Mlakar. Usavršavala se u školi Enrico Cecchetti u Londonu kod Mary Skeaping i u Pariz u kod Olge Preobraženske.

Jedinu filmsku ulogu Sonja je ostvarila u filmu "Zastava" gdje je utjelovila lik mlade i perspektivne balerine Marije. Sonja je napustila karijeru plesačice u 35. godini života, zbog ozljede koljena. Ubrzo nakon toga postala je ravnateljica Baleta Hrvatskog narodnog kazališta u Zagrebu (HNK). Idućih 40 godina se bavila koreografijom. Koreografirala je samostalno, u zemlji i inozemstvu. Bila je i ravnateljica baleta u austrijskom Klagenfurtu.

Godine 2007 izdana je njena monografija "Plesati znači živjeti" koju su napisali pjevač i publicist Davor Schopf i plesač i baletni kritičar Mladen Mordej Vučković.

### Privatni život

Iz drugog braka s liječnikom Borisom Zimermannom imala je kćer Mirjanu koja je poginula u prometnoj nesreći u 22. godini života.

Filmografija
------------

### Filmske uloge

* "Zastava" kao Marija (1949.)

Literatura
----------

* Snješka Knežević, Aleksander Laslo (2011). *Židovski Zagreb*, Zagreb: AGM, Židovska općina Zagreb. ISBN 978-953-174-393-8

Vanjske veze
------------

* Sonja Kastl na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 314791019
* GND: 1065846924

 |
**Ašurubalit I** (ili Asurubalit) je bio kralj Asirije (1365-1330 ili 1353-1318. pre Hrista). Nakon pobede nad Šutarnom II Asirija je postala potpuno nezavisna od kraljevine Mitani. Taj period označava pojavu Asirije kao moćnog carstva. Asirija je započela prvu intervenciju u Vavilonu, u kome se pojavio nered nakon smrti kasitskog kralja Burnaburiaša II. Ašurubalit je postavio Kurigalzu II na vavilonski tron.

Pisma iz Amarne
---------------

Amarna pisma predstavljaju seriju diplomatskih pisama, koje su različiti srednjoistočni vladari slali egipatskim faraonima Amenhotepu III i Akhenatenu. Dva pisma su bila od Ašurubalita I. U njima on navodi Ašurnadinahea II kao svog oca, a ne pravoga oca Eribaadada I. To je neke naučnike, kritičare uobičajene egipatske hronologije navelo da tvrde da Ašurubalit iz tih pisama nije Ašurubalit I. Međutim postoje slučajevi kada su vladari toga doba svoje prethodnike nazivali očevima, iako im nisu bili pravi očevi. Ašurubalit I se u pismu verovatno pozivao na jednog od svojih prethodnika, koji su se za razliku od njegovog pravog oca dopisivali sa faraonima.

Ratovi u Vavilonu
-----------------

Kada je uspostavio jako Asirsko carstvo Ašurubalit je započeo kontakre sa velikim državama. Njegova poruka egipatskom faraonu razljutila je kralja Vavilona Burnaburiaša II. Burnaburiaš II je pisao faraonu 

> što se tiče mojih asirskih vazala, ja ih nisam vama poslao. Zašto su otišli u vašu zemlju bez odgovarajućeg odobrenja. Ako ste mi lojalni oni neće moći ništa da pregovaraju. Pošalji ih meni praznih ruku.
> 
> 

Ipak Vavilon nije mogao dugo negirati moć Asirije, tako da se čak Burnaburiaš II oženio ćerkom asirijskog kralja. Njega je nasledio sin iz toga braka prestolonaslednik Karahardaš. U Vavilonu je izbila pobuna, jer su Asirci bili nepopularni i narod Vavilonije nije želeo kralja delomičnoga asirijskoga porekla. Ašurubalit I se umešao, jer nije mogao dozvoliti da njegov unuk bude svrgnut sa trona Vavilona. Izvršio je invaziju. Ipak tokom pobune Ašurubalitu I su ubili unuka Karahardaša. Asirci su na tron postavili izvesnog Kurigalzu II, koji je možda bio Burnaburiašev sin ili unuk. Asirci su se nadali da će valadati Vavilonijom kao marionetskom državom. Međutim Kurigalza nije slušao Asirce, nego je napao Asiriju. Ašurubalit je jedva zaustavio vavilonsku invaziju u Sugagu, ne tako daleko od prestonice Ašura.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* 2 Letters by Assur-uballit I to Pharaoh, EA 15, 16.

1. ↑  M. van de Mieroop – A history of the ancient near east, 2006, pp. 127-128
2. ↑  J. Oates – Babylon, 2003, pp 91-92

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Eriba-Adad I**  |  **Kralj Asirije** 1365–1330. pne. | Slijedi: **Enlil-nirari**  |
**Angel Miladinov** (Kumanovo, 27. svibnja 1928. - Zagreb, 4. siječnja 1984.), hrvatski televizijski redatelj i televizijski urednik.

Životopis
---------

Angelov otac Sifrid Miladinov bio je zanimljiva osoba širokih interesa, o čemu svjedoči i izbor zanimanja, koje na početku prošlog stoljeća nisu bila uobičajena. Izučio je fotografski zanat kod svojega ujaka, učenika i suradnika Miltona Manakija (pionira filma u jugoistočnoj Europi). Oženio se Skopjankom Nadeždom Angelovom i do preseljenja u Skopje imao fotografski studio u Kumanovu, a jedno vrijeme i kino. Prije drugog svjetskog rata vlastitom je filmskom kamerom snimio kratki film u boji "Svadba u Galičniku", koji se sada nalazi u fundusu Makedonske filmoteke.

Angel je po preseljenju obitelji u Zagreb, studirao povijest umjetnosti,i vodio fotografski laboratorij neophodan za funkcioniranje tog studija.

Karijera
--------

1957. uključio se u tek osnovanu Televiziju Zagreb, gdje je od asistenta režije munjevito napredovao, služeći se dotada stečenim znanjem (volontirao je u filmskim projektima Jadran filma). Od svojih prvih režija Angel je inaugurirao stil koji je utemeljio televizijsku estetiku, ali i etiku.

Uz urednicu Zoru Korać ostvario je serijal emisija posvećenih filmu "Ekran na ekranu" (trajao je 10 godina), "Četvrtkom otvoreno" (emisija o kulturi), "Studio 13" (zabavno-glazbena emisija), ti serijali otvorili su veliki utjecaj na gledatelje ali i na samu televiziju. U svibnju 2005. godine novi televizijski studio dobio je ime Angela Miladinova, odajući mu na taj način počast.

Nije bilo televizijskog programa koji nisu dotakle njegova ruka i imaginacija, ali je posebne sklonosti pokazivao za žive prijenose i kontakt-emisije. 1960-ih je godina kao urednik preuzeo Dokumentarni program, 1972. osniva II. program TV Zagreb i postaje njegov glavni urednik, a u trenutku smrti bio je urednik Dokumentarno-feljtonskog programa. Cijelo je to vrijeme osmišljavao i režirao nove emisije, a kao urednik je okupljao mlade autore i stvorio plejadu novih imena, ne lišavajući se ni klasika (Bauer, Tadić, Fulgosi, Mimica).

Djela, redateljsko/urednička
----------------------------

* "Ekran na ekranu"
* "Četvrtkom otvoreno"
* "Studio 13"
* "Improvizacije"
* "Feljton"
* "Obično gledano"
* "Slika do slike"
* "Film, teatar i..."
* "Mali noćni razgovori"
* "Život je masovna pojava"
* "Politički dijalozi"
* "Kultura srca"

Vanjske veze
------------

* Angel Miladinov na sajtu IMDb
Radio toranj Glivice, danas je to najveća drvena struktura u Evropi.
**Incident u Glajvicu** ili **Prepad na Glajvic** je bio iscenirani napad koji je izvela grupa oficira „bezbednosne službe" (Ziherhajtsdinst) pod komandom Alfreda Helmuta Naujoksa na radio-stanicu *Sender Gleiwitz* u Glajvicu (današnje Glivice u Poljskoj) 31. avgusta 1939. Operaciju je isplanirao Rajnhard Hajdrih, a poslužila je kao opravdanje za napad Nacističke Nemačke na Poljsku, 1. septembra 1939, čime je otpočeo Drugi svetski rat.

Pozadina i planiranje
---------------------

Na sastanku sa komadantima kopnene vojske, mornarice i vazduhoplovstva koji je održan 22. avgusta 1939, Adolf Hitler je izdao naređenje za napad na Poljsku, rekavši da „Poljska mora biti uništena". Tokom sastanka, rekao je da će postojati povod za napad:

> Daću povod za početak rata. Nije bitno da li je verodostojan ili nije. Pobednika posle ne pitaju da li je govorio istinu. Kada se započinje i vodi rat, nije bitno pravo, nego pobeda.
> 
> 

Operacija je isplanirana nekoliko dana ranije. Dana 10. avgusta, Alfred Naujoks pozvan je u kancelariju Rajnharda Hajdriha, gde je dobio naređenje da sa još nekoliko ljudi izvrši iscenirani napad:

> Ići ćete sa još pet ili šest članova Ziherhajtsdinsta u Glajvic. U određeno vreme, koje će vam biti saopšteno, isceniraćete napad na radio stanicu. Treba izazvati dojam da su taj napad izveli Poljaci. Našoj propagandi je zbog inostrane štampe potreban dokaz da je Poljska više puta povredila granicu.
> 
> 

Naujoksu je saopšteno da će im po dolasku u Glajvic biti stavljen na raspolaganje Nemac koji govori poljski, koji će održati govor nakon zauzimanja stanice. Šifra za napad bila je *Konserven*. Nakon dolaska u Glajvic, Naujoks je kontaktirao šefa Gestapoa u Glajvicu, Hajnriha Milera, koji mu je rekao da će mu biti stavljeno na raspolaganje nekoliko kriminalaca koji će biti obučeni u poljske uniforme i ostavljeni mrtvi na mestu incidenta.

Napad
-----

Rajnhard Hajdrih izdao je naređenje za napad telefonom 31. avgusta u popodnevnim časovima. Napad je trebalo izvesti u 8 sati. Napad je izveden po planu. Redovni program radio-stanice je prekinut, a komentator je na poljskom jeziku tri do četiri minute govorio protiv nacista, psovao i pozivao na oslobođenje. Sledećeg dana Nemačka je napala Poljsku, koristeći iscenirani napad kao izgovor.

Literatura
----------

* Miroslav Kutanjac, ur. (1980) (srpskohrvatski). *Drugi svjetski rat (orig.* Bericht van de Tweede Wereld Oorlog*)*. Ljubljana: Mladinska knjiga.

***Incident u Gleiwitzu*** na Wikimedijinoj ostavi
Domaće Nemce iz Osijeka koji se nisu hteli upisati u fašističku organizaciju gone fašisti sa natpisom narodne izdajice
**Folksdojčeri** (njemački: , doslovno "narodni Nijemci" ili, preneseno, "etnički Nijemci") izraz je koji je u prvoj polovici 20. vijeka označavao Nijemce koji su živjeli izvan granica njemačke države, odnosno bili državljani drugih država. On se koristio kako bi se razlikovao od *Reichdeutsche* ("državnih Nijemaca") koji su živjeli unutar njemačkih granica i imali njemačko državljanstvo.

S obzirom da su se folksdojčeri koristili kao opravdanje za iredentistički koncept Velike Njemačke, koji je svoj vrhunac doživio u nacističkom režimu Trećeg Reicha, izraz *folksdojčer* je pred Drugi svjetski rat i za vrijeme Drugog svjetskog rata u mnogim istočnoevropskim zemljama stekao pežorativno značenje, odnosno postao sinonim za njemačku petu kolonu. Zbog toga su mnoge folksdojčerske zajednice nakon završetka rata prisiljene napustiti Istočnu Evropu, a za one koje su preostale u Njemačkoj se koristi novi izraz - *Auslandsdeutsche* ("inozemni Nijemci"), koji otklanja bilo kakve iredentističke konotacije.

Veze
----

* Dunavske Švabe (Podunavski Nijemci)

Eksterni linkovi
----------------

***Folksdojčeri*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hitler's Fifth column in Czechoslovakia
* Hitler's Fifth column in Croatia
* Hitler's Fifth column in Yugoslavia Arhivirano 2013-10-22 na Wayback Machine-u
* Hitler's Fifth column in Poland
***Sai cosa faceva Stalin alle donne?*** (sh. *Što je Staljin učinio ženama?*) je italijanska filmska komedija snimljena 1969. godine snimljena u režiji Maurizija Liveranija. Protagonisti, čije likove tumače Helmut Berger i Benedetto Benedetti su dva pripadnika antifašističkog pokreta otpora koji nakon završetka Drugog svjetskog rata dolaze u Rim gdje je, prihvativši komunističku ideologiju, nastoje promicati svaki na svoj način. Radnja prikazuje kako se tokom godina suočavaju sa nizom iskušenja, vezanih uz proces destaljinizacije i vijetnamski rat, a pri čemu će jedan od njih od vatrenog staljinista postati vatreni trockist. Film je inspiraciju dobio u velikim studentskim protestima 1968. godine, odnosno naglom popularnošću radikalne Nove ljevice prema kojoj su autori, za razliku od većine svojih kolega, imali neprijateljski stav. Film je tadašnje italijanske ljevičare nastojao ismijati kao istovremeno i kao sljedbenike marksističke dogme, ali i kao licemjere, kojima ideologija služi kao izgovor kao dobar život na račun svojih sljedbenika. Film je, kao i mnogi u to vrijeme, velikim dijelom koristio kolaps dotadašnjih cenzorskih standarda kako bi ga napunio eksplicitno erotskim sadržajem. Ennio Morricone, autor soundtracka, ga je, pak, kasnije opisao kao "jedini desničarski film napravljen u Italiji". U kino-dvoranam nije postigao neki naročiti uspjeh, te je lako bio zasjenjen mnogo ozbiljnijim političkim filmovima suprotnog ideološkog predznaka.

Izvori
------

1. ↑  Sai cosa faceva Stalin alle donne? (1969), capitantrash.com

Vanjske veze
------------

* *Sai cosa faceva Stalin alle donne?* na sajtu IMDb
**Desi Arnaz** (2. mart 1917 – 2. decembar 1986.) je bio američki muzičar, glumac i televizijski producent rodom s Kube. 1940-ih je stekao slavu kao vođa latinoameričkog orekstra Desi Arnaz Orchestra, ali je daleko poznatiji po ulozi Rickyja Ricarda u popularnoj TV-seriji *I Love Lucy* gdje je naslovnu ulogu tumačila njegova supruga Lucille Ball.

Životopis
---------

Desi Arnaz se rodio kao **Desiderio Alberto Arnaz y de Acha III**, sin kubanskog političara Desiderija Alberta Arnaza i Dolores de Acha. Kada je godine 1933. godine svrgnut kubanski predsjednik Gerardo Machado svrgnut u prevratu koji je vodio Fulgencio Batista, Arnazov otac je zatvoren, a imovina njegove porodice konfiscirana. Nakon šest mjeseci su Arnazovi protjerani u Miami, gdje se mladi Desi Arnaz počeo baviti muzikom i glumom kako bi se prehranio. Godine 1940. je počeo dobivati manje uloge u holivudskim filmovima, a tada se vjenčao i za Lucille Ball. S njom se namjeravao razvesti godine 1944. ali su se prije samog završetka parnice pomirili. Kada je Lucille Ball dobila ponudu da napravi televizijsku adaptaciju *My Favorite Husband*, Ball je inzistirala da upravo Desi Arnaz tumači njenog muža. Bračni par je, prije samog nastupa u seriji, osnovao i znamenitu producentsku kuću Desilu, zaslužnu za neke od najuspješnijih TV-serija 1950-ih i 1960-ih, uključujući i *I Love Lucy*.

Desi Arnaz je u braku s Lucille Ball imao dvoje djece - kći Lucie (1951 -) i sina Desija Juniora (1953 - ). Brak, koji je na ekranu funkcionirao savršeno je, međutim, u stvarnom životu zapao u krizu, zbog Desijeve sve manje sposobnosti da se nosi s izazovima televizijske produkcije, a zbog čega je utjehu tražio u alkoholu, drogi i vanbračnim aferama. Stalne svađe supružnika su eskalirale godine 1960. kada su se razveli, a što je koincidiralo s njihovim posljednjim nastupom u seriji *The Lucy-Desi Comedy Hour*. Godine 1963. se Arnaz oženio za Edith Mack Hirsch, s kojom je ostao do njene smrti 1985. godine. U isto vrijeme se počeo povlačiti iz show-businessa. Pred kraj života su Ball i on ponovno postali dobri prijatelji. Umro je godine 1986. od raka pluća.

Filmografija
------------

* *Too Many Girls* (1940)
* *Father Takes a Wife* (1941)
* *Four Jacks and a Jill* (1942)
* *The Navy Comes Through* (1942)
* *Bataan* (1943)
* *Screen Snapshots: Hollywood in Uniform* (1943) (kratkometražni)
* *Cuban Pete* (1946)
* *Desi Arnaz and His Orchestra* (1946) (kratkometražni)
* *Jitterumba* (1947) (short subject)
* *Holiday in Havana* (1949)
* *I Love Lucy* (1953) (nedistribuirana kolekcija epizoda TV-serije).
* *The Long, Long Trailer* (1954)
* *Forever, Darling* (1956)
* *Salsa* (1976) (dokumentarni)
* *The Escape Artist* (1982)

Eksterni linkovi
----------------

* Desi Arnaz na sajtu IMDb Retrieved on 2009-5-17
* Desi Arnaz na Internet Broadway Database Retrieved on 2009-5-17
* Desi Arnaz na Allmovieu Retrieved on 2009-5-17
* Desi Arnaz na Find a Grave Retrieved on 2009-5-17
* The Museum of Broadcast Communications: "Arnaz, Desi - U.S. Actor/Media Executive", by B.R. Smith Arhivirano 2009-02-17 na Wayback Machine-u
* Lucille Ball-Desi Arnaz Center

***Desi Arnaz*** na Wikimedijinoj ostavi
**Sean Astin** (25. februar 1971 -) je američki filmski glumac, režiser i producent najpoznatiji po ulozi Samwisea Gamgeeja u filmskoj trilogiji *Gospodar prstenova*.

Rodio se kao dijete poznate glumice Patty Duke i lasvegaskog izdavača Michaela Tella, sa kojim mu je majka u to vrijeme bila nakratko udana. Prezime je dobio po Johnu Astinu za koga mu se majka udala nedugo nakon poništenja braka s Tellom.

Astin se diplomirao engleski jezik i historiju na UCLA, a s glumom se počeo baviti još kao dijete, imajući glumački debi u TV-filmu *Please Don't Hit Me, Mom* gdje je nastupao zajedno s majkom. Prvu filmsku ulogu je imao sa 14 godina u filmu *Goonies*. Nakon niza sporednih uloga je zajedno sa svojom suprugom Christine Harrell (sa kojom ima tri djece) 1994. imao i redateljski debi s kratkim filmom *Kangaroo Court*, koji je nominiran za Oscara.

Za vrijeme snimanja *Gospodara prstenova* je režirao kratki film *The Long and Short of It*. Svoja iskustva sa snimanja (i karijere općenito) je opisao u knjizi memoara *There and Back Again*.

Fusnote
-------

Eksterni linkovi
----------------

***Sean Astin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Sean Astin na sajtu IMDb
* Sean Astin na Allmovieu
* Službeni veb-sajt
**Vanja Timer** (Zagreb, 19. travnja 1914. - Zagreb, 1. listopada 2002.), hrvatska pjevačica i glumica, prvakinja Drame HNK-a u Zagrebu. Rođena u Zagrebu 1914. godine gdje je završila gimnaziju i baletnu školu. U Hrvatskom narodnom kazalištu djeluje od 1933. gdje najprije nastupa u operi kao subreta, a istaknula se kao Liza u Kalmanovoj »Grofici Marici«, i drugim likovima u »Kneginji Čardaša« i »Barunu Trenku« (Marica). Godine 1936. odlazi u Banju Luku, gdje je angažirana kraće vrijeme, pa se uskoro vraća u Zagreb, gdje se potpuno afirmirala. Važnije su joj, od kojih stotinu uloga opriječnih po karakteru, Dezdemona u Shakespeareovu »Othellu«, Marta u Kolarovoj »Sedmorici u podrumu«, Marianne u Moliereovu »Tartuffeu«, Dorimene u Moliereovu »Građaninu plemiću«, i druge.

Kao glumica na filmu i TV-u prva joj je uloga Janice u »Svoga tela gospodar« (1957.); ostali filmovi gdje igra manje uloge su »Tonkina jedina ljubav« (1965.) (TV); »Tko pjeva zlo ne misli« (1970.); i »Razmeđa« (1973).

Na groblju Mirogoj u Zagrebu bio joj je posljednji ispraćaj 4. listopada 2002.

Izvori
------

1. ↑  Vjesnik, 2002[*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* Vanja Timer na sajtu IMDb
|  |
| --- |
|  |

**Šeikat Datina** (arapski: **مشيخة دثينة** = *Mašjakhat Dathinah*, engleski: *Dathina Sheikhdom*) ponekad zvan i **Konfederacija Datina**, bio je vazalna feudalna država Britanskog Carstva, koja je postojala od kraja 19. vijeka do 1967. godine na jugu Arapskog poluotoka istočno od luke Aden, kao dio **Protektorata Aden**. Danas je teritorij ovog bivšeg šeikata dio jemenske Muhafaze Abjan.

Prijestolnica ovog šeikata bio je isprva trgovište Al-Hafa, a nakon 1944 gradić Mudia.

Historija
---------

Teritorij Datine krajem 19. vijeka nastanjivala su uglavnom dva plemena: *Ahl al-Saidi* i *Olah* (al-Ulah) koje je bilo podijeljeno u dvije grane: Ulah al-Khaur i Ulah al-Bahr. 

Nakon što je Britanija zauzela luku Aden 1839. godine, ona je nastojala osigurati mir u neposrednom zaleđu luke Aden, zbog toga su počeli potpisivati *Ugovore o zaštiti* krajem 19. vijeka sa svim zatečenim plemenskih državicama u okružju Adena pa tako i sa plemenskim vođama iz zemlje Datina. Tako je i Šeikat Datina, postao jedan od članova Protektorata Aden, sa svojih 8 hiljada stanovnika. Ovaj planinski kraj poznat je i kao Al-Hamdani, u njemu je većina stanovnika živjela je po rijetkim plodnim kotlinama vadija : Datina, Al-Har, Taran, Al-Ghamr, Al-Humajra, Al-Mavaran, Sab, Urufan, Maran, Azan i Dura.
Najveći grad ovog planinskog slabo naseljenog područja i najveće trgovište bio je grad *Al-Hafa*, zvan i Suk al-Saidi (trgovište gospode) u njemu se svake godine sastajalo-plemensko vijeće Datine - *majlis*, koje je formalno upravljalo ovom državom. Po uputama britanskog savjetnika-admistratora 1944 sjedište ovog šeikata preseljeno je u grad Mudia, koji je bio bliži i dostupniji Adenu.

Datina se 1960 godine pridružila Federaciji Arapskih Emirata Juga, opet po uputama britanskog savjetnika-admistratora, tu odluku formalno je odobrilo plemensko vijeće - *majlis*. Od 1962 do 1967 godine Datina je bila u sastavu Južnoarapske Federacije, u tom periodu je promjenjen sistem vladanja, od 1965. godine plemensko vijeće - *majlis*, bira predsjednika-šeika za svaku godinu.

Posljednji šeik ove feudalne države bio je *Abd al-Kadir ibn Šaja*, on je razvlašćen 1967 kad je ukinut Šeikat Datina, te osnovana Narodna Republika Južni Jemen, koja se ujedinila s Sjevernim Jemenom 22. maja 1990 u današnju državu Republiku Jemen.

Šeici Šeikata Datina
--------------------

* plemensko vijeće,- kraj 19. vijeka - 1965
* al-Husein ibn Mansur al-Jabiri,- 1965. - 6. april 1966.
* Abd al-Kadir ibn Šaja,- 1966. - 14. april 1967.

Pogledajte i ovo
----------------

* Protektorat Aden
* Kolonija Aden
* Federacija Arapskih Emirata Juga
* Južnoarapska Federacija

Bibliografija
-------------

* Paul Dresch: *A History of Modern Yemen*.Cambridge, UK: Cambridge University Press, 2000. ()
* R.J. Gavin: *Aden Under British Rule, 1839.-1967.* ()
* Tom Little: *South Arabia: Arena of Conflict*. London: Pall Mall Press, 1968. ()
* WorldStatesmen - Države Protektorata Aden

Izvori
------

1. 1 2 3  States of the Aden Protectorates (sa portala WorldStatesmen) pristupljeno 14. 02. 2011.

Vanjske poveznice
-----------------

* Karta Arapskog poluotoka (1905.-1923.) sa državama Adenskog Protektorata
Ovo je članak o gradu u Siriji.  Za ostale upotrebe, v. Dara (razvrstavanje).  

 
**Daraa** (arapski: درعا‎), također **Darʿā**, **Dara’a**, **Deraa**, **Dera** i **Derʿā** ("tvrđava", ne miješati sa Dura-Europos), je grad u jugozapadnoj Siriji, u blizini granice sa Jordanom, gdje živi oko 77.203 stanovnika. Predstavlja sjedište Gubernije Daraa, a u prološti je bio sjedište historijske regije Hauran. Grad se nalazi oko 100 km južno od Damaska na auto-putu za Amman, a tradicionalno je služio kao odmorište za putnike.

Historija
---------

Grad ima izuzetno dugu i bogatu historiju, koja datira iz vremena Kanaanita. Spominje se i na jednom natpisu koji je između 1490. i 1436. pne. dao izraditi egipatski faraon Tutmozis III. U ta je vremena bio poznat kao Atharaa, da bi se kasnije u Starom zavjetu spominjao **Edrei**, mjesto koje je pripadalo kraljevstvu Bashan. Grad se nastavljao razvijati i u rimskom periodu, o čemu svjedoče ostaci drevnog amfiteatra. U njegovoj blizini se 636. odigrala znamenita bitka kod Yarmuka, u kojoj su muslimanski Arapi porazili Bizantince te tako stekli vlast nad Bliskim Istokom. U počast tom događaju je dinastija Ajubida 1253. u Darai podignuta džamiju al-Omari, pri čemu su srušene ranije antičke građevine kako bi poslužile kao izvor građevinskog materijala.

Dara je od 1908. bila tursko željezničko raskršće koje je služilo kao veza sa Hedžazom. Zbog toga je za vrijeme prvog svjetskog rata postalo metom arapskih ustanika koje je vodio britanski oficir Thomas E. Lawrence. Prema vlastitom priznanju, Lawrence je osobno došao u Darau kako bi je izvidio, ali je tada uhapšen, mučen i silovan od strane pripadnika turskog garnizona. Lawrence je nakon puštanja vodio borbe za Daru sa pripadnicima turske vojske koja se u jesen 1918. povlačila prema sjeveru.

Daraa je godine 2011. postala jednim od središta protestnog/ustaničkog pokreta protiv režima sirijskog predsjednika Bašara al-Asada.

Napomene
--------

1. ↑  „Syria protest town 'has new governor'". *France 24*. 4. april 2011. Arhivirano iz originala na datum 2011-05-03. Pristupljeno 6. april 2011.
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2013-01-05. Pristupljeno 2013-01-05.

Literatura
----------

* T.E. Lawrence, (various editions) *Seven Pillars of Wisdom*, Chapter LXXX
* J.G. Schumacher,(1886)  *Across the Jordan*, pp. 1–148;

Eksterni linkovi
----------------

* Official Site of Daraa Governorate ()
* en:s:Encyclopaedia Biblica/Ecclesiasticus-Eglon (king)#EDREI

32°37′31″N 36°6′22″E﻿ / ﻿32.62528°N 36.10611°E﻿ / 32.62528; 36.10611
**Li Shizhi** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Lǐ Shìzhī*; Wade-Giles: **Li Shihchih**) (? - 747), rođ. kao **Li Chang** (李昌), formalno **Vojvoda od Qinghea** (清和公), bio je kineski velikodostojnik u službi dinastija Tang, koji je kao kancelar služio cara Xuanzonga i postao poznat kao jedan od Osam besmrtnika vinskog pehara zbog svoje sposobnosti da popije ogromne količine alkohola a da ne postane pijan.

Bio je član vladarske kuće, odnosno unuk nekadašnjeg krunskog princa Li Chengqiana, koji je 643. smijenjen od svog oca cara Taizonga. Istakao se kao sposoban administrator, iako nije volio ulaziti u detalje. S vremenom je stekao toliko povjerenje cara da je uspio ishoditi da se njegovom djedu i ocu da pogreb dostojan članova carske porodice. 740-ih je, međutim, došao u sukob s moćnim Li Linfuom koji je uspio ishoditi njegovo smjenjivanje, nakon čega je Li Shizi izvršio samoubistvo.

Izvori
------

1. ↑  *Nova knjiga Tanga*, vol. 202 Arhivirano 2012-09-13 na Archive.is-u.

* *Knjiga Tanga*, vol. 99 Arhivirano 2008-04-19 na Wayback Machine-u.
* *Nova knjiga Tanga*, vol. 131 Arhivirano 2009-02-02 na Wayback Machine-u.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 214, 215.
**Paulina Manov** (20. jun 1975, Beograd, Srbija, Jugoslavija) je srpska glumica.

Diplomirala na Fakultetu dramskih umetnosti u Beogradu 1999. u klasi profesora Milenka Maričića.

Završila srednju muzičku školu, svirala obou.

Uloge u pozorištu: „Čekajući Godoa", „Trg heroja" i „Silvija" u Ateljeu 212, „Supermarket", „Paviljoni", „Leons i Lena" u Jugoslovenskom dramskom pozorištu, „Zver na mesecu", „Gospodin Foka", „Razneseni", „Nakaze" u Beogradskom dramskom pozorištu, „Osvrni se u gnevu" u Narodnom pozorištu. U pripremi - „Mo Mo" u pozorištu „Duško Radović".

Uloge
-----

|  |
| --- |
| **Filmografija glumca Pauline Manov** |
| God. | Naziv | Uloga |
| 1997. | Kir Janja | Katica |
| 1998. | Nikoljdan 1901. godine | Angelina Opalić |
| 2001. | Apsolutnih sto | Sanja |
| 2001. | Bumerang | Olga |
| 2002. | Glad | Sanja |
| 2002. | Silvija | Silvija |
| 2004. | Lift | Gagijeva devojka Jeca |
| 2006. | Zatamnjenje |  |
| 2007. | Kafanica blizu SiS-a | Žaklina |

Često se pojavljuje u reklamama i kao sinhronizator crtanih likova zahvaljujući karakterističnom glasu.

Vanjske veze
------------

* Paulina Manov na sajtu IMDb
**Ustav Surinama** (nizozemski: *Grondwet van Suriname*; srpskohrvatski: Temeljni zakon Surinama) vrhovni je pravni akt u Surinamu, koji je usvojen 30. rujna 1987. godine nakon referenduma. Ovaj ustav, drugi u historiji Surinama, označio je kraj vojne diktature Désija Boutersea i povratak demokracije u zemlju. 

Ustavna historija Surinama započinje s vladinim uredbama kojima je Nizozemska od 1795. godine uređivala status Surinama kao kolonije. Nakon uredbe iz 1832. godine, nova uredba iz 1865. godine dala je Surinamu određenu razinu samouprave; utemljeno je Kolonijalno vijeće (nizozemski: *Koloniale Raad*), koje je upravljalo kolonijom zajedno s generalnim guvernerom kojega je menovala Kruna. Među brojnim ovlastima Kolonijalnog vijeća bilo je i donošenje kolonijalnog proračuna, koji je, istina, bio podložan odobrenju od strane Krune, ali nizozemski parlament nije imao nikakvih ovlasti u njegovom donošenju. Nakon ustavnih reformi u Nizozemskoj iz 1922. godine, kojima je termin "kolonija" zamijenjen onim "prekomorski teritorij", dana 1. travnja 1937. godine donesen je Osnovni zakon Surinama (nizozemski: *Staatsregeling van Suriname*), koji je zamijenio uredbu iz 1865. godine. Osnovni zakon promijenio je ime Kolonijalnog vrijeća u *Staten van Suriname* te je povećala broj zastupnika s 13 na 15. Nova reforma uslijedila je nakon Drugog svjetskog rata, točnije 1948. godine, kada je uvedeno opće pravo glasa, broj zastupnika je s 15 povećan na 21, a uveden je i Kolegij opće uprave (nizozemski: *College van Algemeen Bestuur*), koji je bio preteča Viječa ministara. Novi Osnovni zakon, koji je reflektirao ustavne promjene u Nizozemskoj, donesen je 1955. godine. 

Nakon što je Surinam stekao nezavisnost, godine 1975. donesen je prvi Ustav Surinama, koji je bio modeliran prema Ustavu Nizozemske. Nakon vojnog udara 1980. godine, ustav je suspendiran te je uvedena vojna diktatura, koja je dokinuta usvajanjem aktualnog ustava 1987. godine. Prema njemu, Surinam je uređen kao prezidencijalistička republika, dok je zakonodavna vlast povjerena Narodnoj skupštini.

Vanjske veze
------------

WikiizvorWikiizvor
Nizozemski Wikiizvor ima originalni tekst vezan uz ovaj članak:
***Grondwet van Suriname***

* Constitution of Suriname
* English translation of the constitution