recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Die Reise nach Tilsit*** (sh. *Putovanje u Tilsit*) je njemački crno-bijeli film snimljen 1939. u režiji Veita Harlana. Predstavlja adaptaciju istoimene pripovjetke Hermana Sudermanna koja je 1926. u Hollywoodu bila ekranizirana kao mnogo poznatiji nijemi klasik pod naslovom *Sunrise: A Song of Two Humans*. Radnja se događa u Istočnoj Pruskoj, a protagonistica, čiji lik tumači Kristina Söderbaum, je vjerna supruga seljaka (čiji lik tumači Frits van Dongen) koga je zavela "sofisticirana" poljska zavodnica iz grada (čiji lik tumači Anna Damman). Radnja prikazuje kako je muž pokušava na prevaru ubiti prije nego što ga u posljednjim trenucima u tome zaustavi grižnja savjesti. Film je sniman na autentičnim lokacijama u Istočnoj Pruskoj, uključujući grad Tilsit, kao i Memelskoj oblasti koja je tokom godine od Litve pripojena Trećem rajhu. Kritičari često navode *Die Reise nach Tilsit* kao jedan od primjera implicitnog promoviranja nacističke ideologije u tadašnjim njemačkim filmovima, a što se prije svega odnosi na veličanje načela Blut und Boden i ruralnog života, odnosno arijevskih estetskih ideala koje simbolizira Kristina Söderbaum, nasuprot zavodljivih, ali iskvarenih "ne-arijevskih" žena.

Berlinsku premijeru filma je, pak, obilježio mini-skandal, odnosno scena koju je izazvala Magda Göbbels, supruga nacističkog ministra propagande Josepha Göbbelsa, izašavši iz dvorane usred prikazivanja. Kasnije se to tumačilo izrazom ljutnje zbog muževe afere za češkom glumicom Lidom Baarovom, odnosno što je u radnji filma prepoznala vlastitu situaciju; taj je skandal, prema kasnijim tumačenjima, natjerao Hitlera da od Göbbelsa izričito zatraži prekid afere, s obzirom da razvod nije dolazio u obzir iz ideoloških i političkih razloga.

Nakon drugog svjetskog rata su iz filma isječene sve scene u kojima se iznose šovinistički stavovi prema Poljacima.

Izvori
------

1. ↑  uz asistenciju Wolfganga Schleifa
2. ↑  Cinzia Romani, *Tainted Goddesses: Female Film Stars of the Third Reich* p86 ISBN 0-9627613-1-1

Vanjske veze
------------

* Die Reise nach Tilsit in filmportal.de
* *Die Reise nach Tilsit* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Veit Harlan |
| --- |
| 
* (Die Pompadour)
* Krach im Hinterhaus
* Kater Lampe
* Der müde Theodor
* Fräulein Veronika
* Maria, die Magd
* Die Kreutzersonate
* Der Herrscher
* Mein Sohn, der Herr Minister
* Jugend
* Verwehte Spuren
* Das unsterbliche Herz
* Die Reise nach Tilsit
* Pedro soll hängen
* Jud Süß
* Der große König
* Die goldene Stadt
* Immensee
* Opfergang
* Kolberg
* Unsterbliche Geliebte
* Hanna Amon
* Die blaue Stunde
* Sterne über Colombo
* Die Gefangene des Maharadscha
* Verrat an Deutschland (Der Fall Dr. Sorge)
* Anders als du und ich \*(§ 175) / Das dritte Geschlecht
* Liebe kann wie Gift sein (Es war die erste Liebe)
* Ich werde Dich auf Händen tragen (Die blonde Frau des Maharadscha)

 |
**Marin Ljubičić** (Metković, 15. lipnja 1988.), hrvatski nogometaš

Započeo je karijeru u omladinskom pogonu splitskog Hajduka, gdje je do sezone 2005./06. uspio doći do seniorske momčadi. Prvi ga je na teren poslao Luka Bonačić pred kraj te očajne klupske sezone.   

Naredne ga je godine Zoran Vulić odbio slati na posudbe jer ga u budućnosti vidi kao moguću zamjenu za Darija Damjanovića. Ulazio je tek par puta pred kraj utakmice, nedovoljno da se iskaže. Jedina cijela utakmica bila mu je nacionalnom kupu kada je protiv Mladosti iz Ždralova (3:0) zabilježio pogodak i asistenciju.

Prvi nastup među prvih 11 zabilježio je protiv Međimurja (4:2) pod vodstvom Ivana Pudara, radi ozljeda većine prvotimaca. Prvijenac u prvenstvu zabio je protiv Šibenika u gostima u 91. minuti za konačan omjer 2-2.

Sezone 2007./08. i dalje više ulazi sa klupe nego kao prvotimac, a nakon dolaska Gorana Vučevića na trenerskom mjesto gubi i status rezerve te početkom rujna 2008. raskida ugovor i prelazi u redove Zadra.

U siječnju 2010. ponovno je potpisao za Hajduk, doveden je kao zamjena Skoki i Andriću. U svibnju 2010. osvojio je svoj prvi trofej Hrvatski kup.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 60 | 4 |
| Kup | 13 | 1 |
| Superkup | 1 | 0 |
| Međunarodne | 9 | 1 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **83** | **6**
 |
| Prijateljske | 53 | 4 |
| ***Sveukupno*** | **136** | **10** |

Izvori
------

1. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk
**Klementina** (znanstveno ime ***Citrus × clementina***) je vrsta drva iz rodu *Citrus* (porodice rutaceae) i njegov plod. Plod je križanja mandarine i naranče.

Izvor
-----

Prva uspješna križanja su zabilježena u Alžiru, pri čemu ne postoje podaci o ličnosti koja je to načinila. Neki izvori navode da je križanje izveo katolički redovnik brat Clément Rodier iz samostana Missergin kod Orana; drugi izvori tvrde da je križanje izveo alžirski duhovnik Pierre Clément. Tako se ne zna po kome je Clémentu voće dobilo ime. U posljednje vrijeme postoje izvori koji sugeriraju da je križanje izvedeno mnogo ranije, odnosno da je plod došao iz Kine, a da su ga alžirski svećenici samo uveli na Sredozemlje.

Nakon prvih križanja na početku 20. vijeka se pokazalo da je to nova vrsta agruma, koju je moguće sistematski uzgajati. Na tržnicama se počela pojavljivati od 1940-ih.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **biologiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

Vnjske veze
-----------
**Širenje svemira** predstavlja svojstvo svemira koje se zasniva na otkriću da se sve galaksije udaljavaju jedna od druge.

Pojam širenja svemira
---------------------

galaksija
Udaljenosti između samih galaksija, metagalaksija i kvazara su mnogo veće od međuzvezdanih, i kreću se u granicama od nekoliko stotina hiljada do preko miliona svetlosnih godina. Te udaljenosti nisu stalne i neprestano rastu u toku vremena, što je uzrokovano fenomenom poznatim kao širenje Svemira. To znači da Svemir nije statičan nego dinamičan, tj.sve se menja i sve se kreće.

Teorija o širenju svemira
-------------------------

Primena opšte teorije relativiteta na kosmologiju, kao i otkriće infracrvenog svetla koje dolazi iz galaksija izvan Mlečnog puta, dvadesetih godina XX veka doveli su do saznanja da se sve galaksije povlače. Teorija o širenju svemira zasniva se na crvenom pomaku, tj. pomeranju spektra astronomskih tela prema većim talasnim dužinama.Nije poznato da li će se svemir beskonačno širiti (otvoreni svemir) ili će u jednom trenutku doći do njegovog kolapsa u izuzetno gusto, zbieno stanje (zatvoreni svemir), iz kojeg je, prema teoriji velikog praska, i počeo da se širi.

Ubrzano širenje svemira
-----------------------

supernova
Dugo vremena je vladalo mišljenje da se širenje svemira usporava zahvaljujući gravitacionom privlačenju. Iz ovoga proizilazi da je starost svemira manja od 1/H (što je oko 14 milijardi godina). Prema ovoj teoriji mislilo se da će brzina širenja svemira postajati sve manja i da će svemir u jednom trenutku prestati da se širi i početi da se smanjuje sve dok u potpunosti ne nestane.Sredinom dvadesetih godina prošlog veka dva tima naučnika posmatrala su eksplozije supernovih u udaljenim galaksijama na rubu svemira pokušavajući da objasne fenomen širenje svemira i predvide njenu budućnost odnosno da potvrde tačnost i netačnost teorije da će svemir u dalekoj budućnosti nestati. Nakon posmatranja i velikog broja eksperimenata došlo se do zaključka da postoji još jedna nepoznata sila koja deluje nasuprot gravitacionom privlačenju i prisiljava udaljenje supernove na ubrzano širenje svemira i time udaljavanje između ostalih nebeskih tela. To otkriće je rušilo dotad važeće shvatanje da u svemiru postoji samo jedna odlučujuća sila gravitacije koja bi zbog svoje osobine da deluje među masama morala da usporava širenje svemira i celokupne materije svemira. Zbog ovog otkrića širenje svemira se sve više proučava i saznaje se sve više o svemiru, beskonačnom prostranstvu koje nas okružuje.

Sudbina svemira
---------------

*Glavni članak: Konačna sudbina svemira*
Zavisno od srednje gustine materije i energije u Svemiru, on će nastaviti da se širi zauvek ili će se gravitaciono usporiti i eventualno sabiti u "velikom stisku". Generalno dokazi predviđaju da ne samo da nema dovoljno mase ili energije da uzrokuje ponovno sažimanje (rekolaps), nego se čini da se to širenje Svemira ubrzava i da će se širiti celu večnost.
***House of Wax*** (sh. *Kuća voska*, u bivšoj Jugoslaviji distribuirana kao ***Kuća voštanih figura***) je američki horor film snimljen 1953. u režiji Andrea de Totha, poznat kao komercijalno najuspješniji 3D film svog vremena.

Predstavlja remake filma *Mystery of the Wax Museum* iz 1933. godine. Protagonist, koga glumi Vincent Price, je talentirani kipar i tvorac muzeja voštanih figura u New Yorku 1890-ih koji teško strada u požaru koga je, zbog novca od osiguranja, podmetnuo njegov poslovni partner. Radnja prikazuje kako nekoliko godina kasnije otvara novi muzej, ali i kako mlada djevojka (koju tumači Phyllis Kirk) počinje sumnjati da su eksponati povezani sa serijom ubistava i nestanaka. 

*House of Wax* je studio Warner Bros. producirao nekoliko mjeseci nakon što je u kinima veliki uspjeh postigao nezavisno producirani 3D-film *Bwana Devil*. Njime se nastojala maksimalno iskoristiti nova tehnologija (pa su u tu svrhu posebno dizajnirane, odnosno ubačene scene, poput demonstracije paddleballa koju pred kamerama izvodi zabavljač koga glumi Reggie Rymal), a također se pokušao reklamirati i kao "prvi 3D-film u produkciji velikog studija". Warner Bros. je, međutim, u tome dva dana prije premijere prestigla Columbia Pictures sa svojim filmom *Man in the Dark*, ali je on bio u crno-bijeloj tehnici, te se *House of Wax* smatrao atraktivnijim. *House of Wax* je također bio jedan od prvih filmova sa stereo zvukom. Za tako ambiciozan projekt je odabran Andre de Toth, usprkos toga što je bio jednook te nije mogao vidjeti kako će film izgledati u 3D tehnici.

Usprkos svih tih poteškoća, *House of Wax* je postao ogroman hit. To se prvenstveno pripisuje kvalitetnoj de Tothovoj režiji, ali i izvrsnoj glumi Vincenta Pricea, koji se nakon nje sljedećih nekoliko godina specijalizirao upravo za uloge u horor-filmovima.

Uloge
-----

* Vincent Price ... Profesor Henry Jarrod
* Frank Lovejoy ... Por. Tom Brennan
* Carolyn Jones ... Cathy Gray
* Phyllis Kirk ... Sue Allen
* Paul Picerni ... Scott Andrews
* Roy Roberts ... Matthew Burke
* Paul Cavanagh ... Sidney Wallace
* Dabbs Greer ... Nar. Jim Shane
* Charles Bronson (naveden kao Charles Buchinsky) ... Igor
* Angela Clarke ... Mrs. Andrews
* Reggie Rymal ... najavljivač sa *paddleballom*
* Nedrick Young ... Leon Averill (van špice)

Izvori
------

1. ↑  Box Office Mojo

Vanjske veze
------------

* *House of Wax* na sajtu IMDb
* *House of Wax* na AllMovie-u ()
* *House of Wax* 3-D Expo: Q&A with Actor Charles Picerni at Hollywood Gothique
* *Cinefantastique* retrospective article

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao André de Toth |
| --- |
| 
* *Passport to Suez* (1943)
* *None Shall Escape* (1944)
* *Dark Waters* (1944)
* *Ramrod* (1947)
* *Pitfall* (1948)
* *Slattery's Hurricane* (1949)
* *Carson City* (1952)
* *Springfield Rifle* (1952)
* *House of Wax* (1953)
* *The Stranger Wore a Gun* (1953)
* *Thunder Over the Plains* (1953)
* *Crime Wave* (1954)
* *Tanganyika* (1954)
* *The Bounty Hunter* (1954)
* *The Indian Fighter* (1955)
* *Monkey on My Back* (1957)
* *The Two-Headed Spy* (1958)
* *Day of the Outlaw* (1959)
* *Man on a String* (1960)
* *Play Dirty* (1969)

 |
**Zoran Mamić**  (Bjelovar, 30. rujna 1971.), bivši je hrvatski nogometaš, te trenutačno trener i sportski direktor zagrebačkog Dinama.

Kao igrač je omladinski staž proveo u Dinamu a član seniorske momčadi kluba iz Maksimirske 128 bio je od 1989. do 1996. godine, a potom je proveo devet godina u Njemačkoj, igrajuci za VfL Bochum, Bayer Leverkusen, Greuther Fürth i Eintracht Trier. Također je sakupio 6 nastupa za hrvatsku nogometnu reprezentaciju, te je bio član *Vatrenih*, koji su osvojili 3. mjesto na svjetskom nogometnom prvenstvu 1998. u Francuskoj.

Kao član reprezentacije 1998. dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar".

Po povratku u Dinamo, glavni operativac kluba bio mu je brat Zdravko, a Zoran je postao kapetanom šampionske momčadi. Na terenu i van njega, bio je produžena ruka i trenera Kužea i svog brata. Sezonu 2005./06. kada je Dinamo suvereno osvojio naslov prvaka, odigrao je jako dobro, dok je u sljedećoj sezoni uslijedio lagani pad forme. Dana 27. ožujka 2007. godine prekinuo je nogometnu karijeru i praktički odmah je postao sportski direktor Dinama, a to je i do današnjih dana, već sedam godina. U jesenskom dijelu sezone 2013./14. najprije nakon smjene trenera Krunoslava Jurčića, a potom i Branka Ivankovića, Zoran Mamić preuzeo je i dužnost trenera Dinama, odlično se snašavši u ulozi u kojoj se ipak, kako sam kaže, dugoročno ne vidi te je najavio kako će Dinamo u zimi 2014. potražiti novog trenera kao dugoročnije rješenje, a Zoran Mamić će potom ponovno biti isključivo sportski direktor kluba. Zanimljiv je podatak da je GNK Dinamo od kada je Zoran Mamić sportski direktor, svake godine osvojio naslov prvaka Hrvatske, a klub je ostvario i 5 plasmana u Europsku ligu te 2 plasmana u Ligu prvaka.

Izvori
------



| * p
* r
* u
Sastav Hrvatske  na  FIFA Svjetskom prvenstvu 1998. (3. mjesto) |
| --- |
| 1 Ladić • 2 Krpan • 3 Šerić • 4 Štimac • 5 Jurić • 6 Bilić • 7 Asanović • 8 Prosinečki • 9 Šuker • 10 Boban (c) • 11 Marić • 12 Mrmić • 13 Stanić • 14 Soldo • 15 Tudor • 16 Kozniku • 17 Jarni • 18 Mamić • 19 Vlaović • 20 Šimić • 21 Jurčić • 22 Vasilj • Izbornik: Blažević | Hrvatska |
***Die Zeit der Schuldlosen*** (sh. *Vrijeme nevinih*) je zapadnonjemački crno-bijeli igrani film snimljen 1964. u režiji Thomasa Fantla. Radnja je smještena u fiktivnu zemlju čiji diktatorski vlastodržac postane metom neuspješnog atentata prilikom koga je uhapšen počinitelj. Protagonisti su desetorica običnih građana koje je režim pritvori i smjesti u istu ćeliju sa atentatorom, obećavši im slobodu ukoliko od njega uspiju dobiti informacije o suučesnicima. Film, čiji je sadržaj dijelom bio inspiriran Julskom zavjerom, čija se 20. obljetnica obilježavala u tadašnjoj Zapadnoj Njemačkoj, imao je svečanu premijeru na berlinskom festivalu kojoj su prisustvovali predsjednik Heinrich Lübke i kancelar Ludwig Erhard, odnosno gotovo cijela političko vodstvo zemlje. Na samom festivalu je dobio posebno priznanje kao film pogodan za prikazivanje omladini. Kritičari su, međutim, bili manje oduševljeni, zamjerajući mu preveliku didaktičnost.

Izvori
------

1. ↑  film-echo/filmwoche Nr.55/56, 10.7.1964

Vanjske veze
------------

* *Time of the Innocent* na sajtu IMDb
**Mira Sanjina** (rođena: *Mira Baum*) (Zagreb, 14. 1. 1924 – Zemun, 17. 12. 2010), jugoslavenska balerina, koreografkinja i baletna pedagoginja.

Biografija
----------

Mira Sanjina je rođena 14. 1. 1924 u Zagrebu. Balet je učila u Zagrebu kod Ane Maletić, u Beču kod Kurta Jossa i u Londonu kod Rudolfa Labana. Bila je karakterna plesačica izrazite individualnosti. Prve solističke večeri s vlastitim koreografijama priredila je 1940 u Zagrebu, Beogradu i Ljubljani. Po uspostavi Nezavisne Države Hrvatske (NDH), Sanjina je prebjegla u Split koji je tada bio pod upravom talijanskih fašista, a od dakle je 1943 pristupila Narodnooslobodilačkom pokretu. Za vrijeme Drugog svjetskog rata tj. u partizanima je bila članica Kazališta narodnog oslobođenja. 1945 godine, nakon rata, Sanjina je bila angažirana kao solistica Baleta Narodnoga pozorišta u Beogradu. Tamo je gdje je plesala u "Ohridskoj legendi", "Baladi o jednoj srednjovjekovnoj ljubavi", "Španjolskom capricciu", "Ljubavi čarobnici" i drugim baletnim izvedbama. Koreografirala je "Salomu" Richarda Straussa i "Baladu o mjesecu lutalici" koju je postavila i u Zagrebu, te plesne scene u operama i na televizijama diljem SFR Jugoslavije. 1971 godine otvorila je "Studio za modernu igru i suvremeni ples" u Beogradu, te se iste godine povukla sa scene. Mira Sanjina je umrla u Beogradu 17. 12. 2010, te je sahranjena na Jevrejskom groblju 20. 12. 2010.

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Partizanska spomenica 1941. | Portal NOBSegment isključivo posvećen **Narodnooslobodilačkoj borbi.** |

* Romano, Jaša (1980). *Jevreji Jugoslavije 1941-1945: žrtve genocida i učesnici narodnooslobodilačkog rata*, Beograd: Jevrejski Istorijski Muzej, Saveza jevrejskih opština Jugoslavije.
* Sorić, Ante (1988). *Židovi na tlu Jugoslavije, katalog izložbe*, Zagreb: Muzej MTM.
***I Love You, Alice B. Toklas*** (sh. *Volim te, Alice B. Toklas* ) je američka filmska komedija snimljena 1968. godine u režiji Hya Averbacka. Protagonist, koga tumači Peter Sellers, je relativno uspješni i situirani advokat koji se sprema svoj život zaokružiti brakom sa dugogodišnjom djevojkom (koju tumači Joyce Van Patten). Radnja prikazuje kako prije toga, sticajem okolnosti, sretne svog hipijevskog brata (koga tumači David Arkin) i upozna njegovu lijepu djevojku (koju glumi Leigh Taylor-Young) te nakon konzumiranja kolačića sa marihuanom odluči odbaciti svoj dotadašnji život i sam postati hipik. Film je napravljen na samom vrhuncu hipijevskog pokreta, odnosno eskalacije generacijskog sukoba u tadašnjoj Americi, pri čemu je scenario nastojao tome dati što odmjereniji pristup i prikazati pozitivne i negativne strane i konformističkog životnog stila i kontrakulture.

Samo su snimanje, pak, obilježili problemi vezani uz Petera Sellersa, koji je zbog njega bio odvojen od svoje tadašnje supruge Britt Ekland, te se ponašao neugodno na setu i dolazio u stalne sukobe sa scenaristom i producentom Paulom Mazurskim, te se agresivno udvarao Leigh Taylor-Young (iako je ona tada bila u braku s Ryanom O'Nealom). Mazurski je, sa druge strane, imao problema sa šefovima studija koji su se bojali da bi film moago biti shvaćen kao propagiranje konzumacije droge; iz istih razloga su iz filma izbačene scene u kojima sami sebe tumače kontrakulturne ikone Allen Ginsberg i Timothy Leary.

*I Love You, Alice B. Toklas* je danas poznat i kao jedan od posljednjih hollywoodskih filmova koji je u dvorane distribuiran prije uvođenja današnjeg sistema cenzorskih rejtinga; umjesto njih se film "preporučao za zrelu publiku".

Uloge
-----

* Peter Sellers - Harold
* Jo Van Fleet - Majka
* Leigh Taylor-Young - Nancy
* Joyce Van Patten - Joyce
* David Arkin - Herbie
* Herb Edelman - Murray
* Salem Ludwig - Otac
* Louis Gottlieb - Guru
* Grady Sutton - Direktor pogrebnog zavoda
* Janet E. Clark - Mrs. Foley (kao Janet Clark)
* Jorge Moreno - Mr. Rodriguez
* Ed Peck - Čovjek u trgovini odjećom

Izvori
------

1. ↑  "Big Rental Films of 1968", *Variety*, 8 January 1969, pg 15.
2. ↑  Film je naslov dobio po Alice B. Toklas, američkoj avangardnoj umjetnici, odnosno njenoj knjizi kulinarskih recepata, gdje se prvi put opisuje pripravljanje kolačića od kanabisa.

Vanjske veze
------------

* *I Love You, Alice B. Toklas* na sajtu IMDb
* *I Love You, Alice B. Toklas* na filmskoj bazi podataka TCM
* *I Love You, Alice B. Toklas* na AllMovie-u ()
„I'd Like to Teach the World to Sing" preusmjerava ovdje. Za album Lee Salonge, v. I'd Like to Teach the World to Sing (album).

"**I'd Like to Teach the World to Sing (in Perfect Harmony)**" je popularna zabavna (pop) pjesma poznata po tome što je originalno nastala kao reklama za Coca Colu. Njeni tvorci Roger Cook, Roger Greenaway, Bill Backer i Billy Davis su ideju dobili dok su čekali let u Irskoj i promatrali putnike koji dosadu krate međusobnnim druženjem i čavrljanjem držeći boce Coca Cole u ruci. Backer, koji je radio za reklamnu agenciju McCann Erickson, napisao je rečenicu "Volio bih svijetu kupiti Coca Colu" i dostavio je Cooku, Davisu i Greenawayu. Oni su od toga napravili prvo džingl, a potom pjesmu koja je snimila Susan Shirley. Ona se prvo emitirala 12. februara 1971. na radiju, ali bez nekog uspjeha. Backer je usprkos toga uspio nagovoriti Mc Cann Erickson da snimi kratki film koji će se emitirati na televiziji. U spotu se pojavljuje djevojka koja na vrhu brežuljka pjeva pjesmu s bocom Coca Cole u ruci, da bi joj se potom u pjesmi pridružilo nekoliko desetaka mladih ljudi različitih rasa i nacionalnosti. Spot, kaznije poznat pod naslovom *Hilltop* ("vrh brežuljka"), koji je Coca Colu vezao uz koncepte kozmpolistva, multikulturalnosti i mira među narodima, predstavljao je ogroman uspjeh i smatra se jednim od najpoznatijih reklama u historiji televizije.

Ubrzo po njegovom emitiranju su radio-stanice širom SAD zasute pozivima slušatelja koji su htjeli čuti cijelu pjesmu. Zbog toga ju je snimio folk bend *The Hillside Singers*, a nakon njih i britanski bend *The New Seekers* čija je verzija postala popularna širom svijeta.

Godine 1990. je za vrijeme pauze Super Bowla XXIV emitiran nastavak originalnog *Hilltop* spota, u kome se pojavljuju stari sudionici zajedno sa djecom, a osim *I'd Like to Teach the World to Sing* pjevaju i novi džingl *Can't Beat the Real Thing*.

Vanjske veze
------------

* Celebrating Advertising History Arhivirano 2012-09-15 na Wayback Machine-u
***I'm Forever Blowing Bubbles*** je američka zabavna pjesma u ritmu valcera koja je prvi put izvedena 1918. godine, a izdana 1919. godine. Muziku je napisao John Kelette, a tekst James Kandis, James Brockman i Nat Vincent. Napravljena je za potrebe muzičke revije *The Passing Show of 1918*. Ubrzo je stekla veliku popularnost, koja je prešla Atlantik te se često izvodila u britanskim music hallovima. Krajem 1920-ih se počela pjevati na stadionima od strane navijača engleskog fudbalskog kluba West Ham United F.C. te danas - uz Liverpoolovu *You'll Never Walk Alone* - predstavlja najpoznatiju fudbalsku himnu na svijetu.

Eksterni linkovi
----------------

* I'm Forever Blowing Bubbles at Allmusic
* West Ham United club history at KUMB, contains full lyrics for the song
* The Story Of Bubbles Arhivirano 2012-09-17 na Wayback Machine-u by John Helliar, from the official West Ham United website
* Hogg, Tony (2005). *Who's Who of West Ham United*. Profile Sports Media. str. 24. ISBN 1 903135 50 8.
**Mladen Ramljak** (Zagreb, 1. srpnja 1945. - kraj Novske, 13. rujna 1978.) je bio hrvatski nogometaš. Po vokaciji obrambeni igrač. Smiren i hladnokrvan, sjajan tehničar, odlično je igrao glavom i organizirao obranu. Lakih pokreta, odličnog postavljanja te nadasve korektan borac.

Klupska karijera
----------------

Ponikao je u omladinskoj školi zagrebačkog Dinama. Nastupao je za Dinamo od 1962. do 1973. godine, s kojim je osvojio kup 1965. i 1969. godine, te Kup velesajamskih gradova 1967. godine. Prvo kao branič, a kasnije kao centarhalf za Dinamo sveukupno je odigrao **523** utakmice. Od 1973. do 1977. godine igrao je za Feyenoord iz Rotterdama, te je osvojio nizozemsko prvenstvo i Kup UEFA-e 1974. godine.

Reprezentativna karijera
------------------------

Za jugoslavensku reprezentaciju je nastupao u razdoblju od 1966. do 1972. godine te je odigrao 13 utakmica. Prvi nastup je zabilježio protiv reprezentacije Mađarske (2:0) u Zagrebu 1966. godine, a posljednji put protiv reprezentacije SSSR-a (0:3) u Moskvi 1972. godine. Odigrao je i 5 utakmica za omladinsku reprezentaciju Jugoslavije (1962.-1964.), jednu za mladu (1964.) i jednu za B vrstu (1964.).

Pogibija i spomen
-----------------

Mladen Ramljak tragično je poginuo u automobilskoj nesreći kraj Novske, u 34. godini života. Od 2003. godine u spomen na svoga bivšeg juniora i dugogodišnjeg prvotimca GNK Dinamo organizira međunarodni omladinski *Memorijalni turnir Mladen Ramljak*.

Priznanja
---------

### Klupska

**Dinamo Zagreb**

* Kup maršala Tita **(2) :** 1965. 1969.
* Kup velesajamskih gradova **(1) :** 1967.

**Feyenoord**

* Prvak Nizozemske **(1) :** 1974.
* Kup UEFA **(1) :** 1974.

### Reprezentativna

**Jugoslavija**

* EP Italija 1968.: Srebrna medalja.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Nogometni leksikon: Ramljak, Mladen, preuzeto 27. lipnja 2012.
2. ↑  Nogometna škola Dinamo: Mladen Ramljak[*mrtav link*], preuzeto 27. lipnja 2012.
|  |
| --- |
| ***Ia Orana Maria*** |
|  |
| **Paul Gauguin**, 1891. |
| ulje na platnu , 113,7 × 87,6 cm |
| Metropolitan, New York |

**Ia Orana Maria** (*Ave Maria*), ulje na platnu Paula Gaugina iz 1891. godine.

Opis
----

Ovim uljem na platnu Gauguin se vratio religijskoj tematici prikazanoj u slikama Žuti Krist (engl. *The Yellow Christ*), Vizija poslije propovijedi (engl.  *Vision after the Sermon*) i Zeleni Krist (engl. *The Green Christ*), a koja ga je zaokupljala za vrijeme njegova boravka u Bretanji (regija na sjeverozapadu Francuske).

Neobično je Gauguinovo osvrtanje na nalet zapadnjačke kulture u život Tahićana, što je dotad nastojao izbjegavati u svojim slikama tražeći nešto više egzotično i nepoznato. Gauguin se u djelu bavi katoličkim prikazom Djevice Marije i Isusa Krista u potpuno drugačijem okruženju. Njih samo aureole razlikuju od dvije pobožne Tahićanke iza kojih se u vegetaciji razaznaje anđeo.

Ova je djelo neznatno veće od većine Gauguinovih slika s velikim brojem detalja. Ostavlja dojam kao da je to utisak svega što je doživio i postigao tijekom prve godine boravka na Tahitiju.

Djelo ima religijski karakter, ali se u mnogočemu razlikuje od tradicionalnih zapadnjačkih prikaza svetosti pa tako i u poziciji dviju pobožnih žena čije držanje je preuzeto iz fotografija budističkog hrama u Borobuduru (Java). Umjetničko djelo kao konačan rezultat ostavlja dojam stapanja istoka i zapada. Slika je izložena u muzeju umjetnosti Metropolitan u New Yorku.

Izvori
------

1. ↑  Stevenson, Lesley, "Gauguin", London, PRC Publishing, 1995. ISBN 0-86288-551-5, str. 112.

Vanjske veze
------------

The Metropolitan Museum of Art, Ia Orana Maria (Hail Mary)
**Anas Sharbini** (Rijeka, 21. 2. 1987) hrvatski je vezni nogometaš palestinskih korijena.

Klupska karijera
----------------

### NK Rijeka

Anas je sin palestinskog izbjeglice iz Sirije Jamala Sharbinija i majke Ranke iz Grobnika, a po ocu je dobio i jordansko državljanstvo. Nogometni počeci su mu bili u Rijeci, nakon čega prolazi omladinsku školu Rijeke iz koje ulazi u prvi sastav.

U sezoni 2006./2007. bio je jedan od najboljih mladih igrača Prve HNL. Sljedeće sezone, usprkos svom neiskustvu i mladosti, imenovan je kapetanom NK Rijeke. Time je postao najmlađi kapetan u povijesti kluba.

U zimskoj stanci u sezoni 2008./2009. špekuliralo se o Sharbinijevom prelasku u Dinamo i Hajduk, no Sharbini je ostao u Rijeci.

### HNK Hajduk Split

Ipak je 13. VIII. 2009. potpisao za HNK Hajduk Split u kojem je nosio dres s brojem 99 iako je prethodno već praktički sve bilo spremno za potpis ugovora s Dinamom no u posljednji trenutak prelazak u Maksimir je propao te je Anas transferiran s Kantride na Poljud.

### Al-Ittihad

Nakon tri sezone u Hajduku, u kojem u konačnici nije ispunio očekivanja, Anas Sharbini odlazi u Saudijsku Arabiju, potpisavši 25. VII. 2012. dvogodišnji ugovor za Al-Ittihad iz Jeddaha.

### NK Rijeka

Nakon 4 godine, Anas se vraća u matični klub Rijeku. Ugovor je potpisan na dvije godine s mogućnošću produženja na još godinu dana. 8. I. 2016. zbog neplaćenih dugova bivšem zastupniku zaradio je suspenziju HNS-a. U veljači 2016. godine, Sharbini je otišo na posudbu turskom Osmanlısporu do ljeta te godine.

Reprezentacija
--------------

Sharbini je prošao sve uzrasne selekcije mladih reprezentacija, za koje je upisao oko 30 nastupa. U nekoliko je prilika dolazio u sukob s tadašnjim selektorom mlade reprezentacije Hrvatske, Draženom Ladićem, nakon čega ga se Ladić odrekao, a HNS ga je kaznio s 80.000 hrka.

Tadašnji selektor hrvatske nogometne reprezentacije Slaven Bilić objavio je konačni popis putnika za Evropsko prvenstvo u Austriji i Švicarskoj 2008. a Sharbini je dobio pretpoziv, no na kraju ipak nije nastupio na prvenstvu. Tadašnji selektor Niko Kovač poziva ga 6. XI. 2014. na prijateljsku utakmicu protiv Argentine gdje zabija gol za 1:0.

Priznanja
---------

### Klupska

**NK Rijeka**

* Hrvatski nogometni kup **(3) :** *2005. 2006. 2014.*
* Hrvatski nogometni superkup **(1):** *2014.*

Izvori
------

1. ↑  Hrvatski nogometni savez
2. ↑  "Sanjao sam ovaj trenutak", novilist.hr
3. ↑  "Anas Sharbini korak bliže Hajduku", rijekadanas.com
4. ↑  "Sharbini između Dinama i Hajduka: Kroz HNL ću prije do reprezentacije!"[*mrtav link*], sportskenovosti.hr
5. ↑  Sharbinijima 9 i 99 hajduk.hr
6. ↑   U Rijeci odahnuli, Sharbini ostaje u Turskoj na posudbi. *index.hr* (2. veljače 2016.). Preuzeto 3. veljače 2016.
7. ↑  "Vraćen pokajnik Sharbini, pozvan Mato Jajalo" Arhivirano 2009-06-10 na Wayback Machine-u, jutarnji.hr
8. ↑  "Anas Sharbini ponovo otkantao Dražena Ladića", index.hr
9. ↑  "Anas Sharbini nije platio kaznu, HNS ga suspendirao" Arhivirano 2009-05-02 na Wayback Machine-u, 24sata.hr
10. ↑  "Bilić pozvao Sharbinija", novilist.hr
Bista Mate Lovraka u Velikom Grđevcu, ispred škole, koja nosi njegovo ime.
**Mato Lovrak** (Veliki Grđevac pokraj Bjelovara, 8. Maja 1899. - Beograd, 14. MAJ 1974.) hrvatski i jugoslavenski dječji pisac

Završio je učiteljsku školu i službovao u mnogim mjestima. Pisao je i pripovjetke, ali je osobitu popularnost stekao romanima tematski vezanim uz djetinjstvo. Gradi zanimljivu fabulu s elementima pustolovnog, ali i s didaktikim naglascima. Izuzetno plodan, autor nekih tridesetak knjiga, Lovrak je nekoliko desetljeća zabavljao i odgajao mlade čitatelje izrazom koji svjedoči o vremenu, a odlikuje se maštovitošću i humorom. Djela su mu prevedena na mnoge jezike.

Najpoznatije djelo mu je roman *Vlak u snijegu*, po kome je 1970-ih snimljen popularni film.

Djela
-----

* "Družba Pere Kvržice"
* "Vlak u snijegu"
* "Neprijatelj br.1"
* "Zeleni otok"
* "Anka Brazilijanka"
* "Divlji dječak" (1947.)
* "Prijatelji"
* "Micek, Mucek i Dedek"
* "Devetorica Hrabrih"
* "Tri dana života"
* "Dijamant u trbuhu"
* "Dječak konzul"
* "Slamnati krovovi"
* "Andrija Jug"
* "Doka Bedaković ili 100.000 na cesti"
* "Sretna Zemlja"
* "Naši dječaci" (1956.)
* "Prozor do vrta" (1955.)

Počasti
-------

Njemu u čast se održavaju Lovrakovi dani kulture u Matinom rodnom selu Velikom Grđevcu, na kojima se dodjeljiva i nagrada Mato Lovrak.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 44427966
* LCCN: no94032443
* ISNI: 0000 0004 1893 6026
* GND: 119425092
* SUDOC: 077924177
* BNF: cb128882886 (podaci)
* NKC: xx0029663
* CONOR.SI: 17110627

 |
**Moša Alkalaj** (Beograd, 5. 5. 1878 - Koncentracijski logor Sajmište, ?), jugoslavenski lekar i sanitetski potpukovnik vojske Kraljevine Jugoslavije.

Biografija
----------

Dr. Moša Bukus Alkalaj je rođen 5. 5. 1878. godine u beogradskoj jevrejskoj porodici Avrama Alkalaja za vrijeme Kneževine Srbija. Osnovnu školu i gimnaziju završio je u Beogradu. Diplomirao je medicinu na Medicinskom fakultetu u Beču 21. 12. 1904, a potom se specijalizovao za bolesti uha, grla i nosa. Vojni rok služio je u Stalnoj vojnoj bolnici od 1903 do 1904, a u periodu od 1907 do 1908 volontirao je na Odeljenju za bolesti uha, grla i nosa Opšte državne bolnice u Beogradu. Od 1906 do 1920 radio je kao privatni lekar. Učestvovao je u sva tri rata u periodu od 1912 do 1918 godine. Bio je trupni lekar XII pešadijskog puka I poziva 1912, dok je u Drugom balkanskom ratu vodio centralnu ambulantu u Prizrenu. Tokom Balkanskih ratova imao je čin kapetana II, a zatim I klase. Sa XII pukom učestvovao je u Prvom svetskom ratu do 1916 godine. 1914 bio je ranjen prilikom eksplozije granate na položaju Tabanovce, u Mačvi za vreme rada u pukovskom previjalištu. Na Solunskom frontu radio je u II poljskoj bolnici Šumadijske divizije I poziva od 1916 do 1917. Zatim je premešten u Jugoslovenski puk u Bizerti gde je bio i lekar u vojnom logoru Nador. Po povratku u Solun, od 1918 do 1919, bio je šef otorinolaringološkog odeljenja bolnice "Prestolonaslednik Aleksandar". Posle rata radio je kao šef ušnog odeljenja Opšte vojne bolnice u Beogradu. Aprila 1920 postavljen je za honorarnog lekara Glavne vojne bolnice. Tokom 1924, u istoj ustanovi je angažovan kao kontraktualni lekar, da bi od 1932 bio zaposlen kao činovnik. Penzionisan je novembra 1938 godine. Osim za medicinu veoma se interesovao za strane jezike. Pored nemačkog, francuskog, portugalskog i španskog, poznavao je i arapski jezik. Prevodio je i sa grčkog jezika. Kao stručnjak za engleski jezik sarađivao je na izdanju Oksfordskog srpsko-engleskog rečnika. Dr.Alkalaj je za život bio dobitnik mnogih odlikovanja Kraljevine Srbije i Kraljevine Jugoslavije. Dr. Alkalaj je za vrijeme Drugog svjetskog rata i Holokausta bio zatvoren logoru Sajmište gdje je u logorskoj bolnici, smeštenoj u paviljonu "Zadužbine Nikole Spasića", radio kao lekar. Tu je vjerovatno i skončao 1940-ih.

Odlikovanja
-----------

* Zlatna medalja za revnosnu službu
* Krst milosrđa
* Orden Svetog Save V reda
* Srebrna medalja za revnosnu službu
* Orden Crvenog krsta
* Albanska spomenica
* Orden Svetog Save IV reda

Djela
-----

* *Primena Carrel-ove metode kod bolesti i povreda uva u ratu*
* *Istorija srpskog vojnog saniteta: Naše sanitetsko iskustvo*

Literatura
----------

* Nećak, Aleksandar (2011). *Znameniti Jevreji Srbije*, Beograd: Savez jevrejskih opština Srbije. ISBN 978-86-915145-0-1

* David Dača A. Alkalaj, MOJA JALIJA, Čigoja Štampa, Beograd, 2019. ISBN 978 86 531 0494 8 (čš)

Spoljašnje veze
---------------

* Znameniti Jevreji Srbije: biografski leksikon
***Ice Blues*** je američki kriminalistički film snimljen 2008. godine, iz serijala filmova o gej detektivu Donaldu Stracheyu, na osnovu romana Richarda Stevensona. Kao i u prethodna tri filma glumačku ekipu čine: Chad Allen u ulozi detektiva Stracheya, Sebastian Spence u ulozi Timmya, Donaldovog partnera, Nelson Wong u ulozi Kennya Kwona, Donaldovog pomoćnika i Daryl Shuttleworth u ulozi detektiva Bailey. Režiju je radio Ron Oliver. Ovo je prvi film u serijalu koji u centralnom zapletu nema gej ili lezbejsku tematiku.

Film se od septembra, 2008. prikazuje na televiziji here!.

Radnja
------

Timmy pokušava da pokrene projekat skloništa za decu i dobija anonimnu donaciju od 3 miliona dolara od mladog čoveka koji ga presreće na parkingu. Međutim, u isto vreme pojavljuje se čovek na motoru koji puca u njih, a telo mladića je narednog jutra nađeno u Donaldovom automobilu. Donaldov poslodavac je ovoga puta Timmy, koji želi da zna odakle je došao novac zbog koga je čovek ubijen. Istraga dovodi u vezu advokatsku porodicu sa jakim vezama i pornografsku grupu koja snima filmove sa maloletnicima.

U filmu se pominje da je Timmyeva sestra Kelly (Ulla Friis) isterana iz kuće kada je imala svega 16 godina i da Timmy nije ništa uradio za nju i od tada gube svaki kontakt.

Uloge
-----

|  |
| --- |
| **Podela uloga** |
| Glumica/glumac | Lik | Napomene |
| Chad Allen | Donald Strachey |
| Sebastian Spence | Timmy Callahan |
| Nelson Wong | Kenny Kwon |
| Daryl Shuttleworth | Detektiv "Bub" Bailey |
| Brittney Wilson | Lilah / Amy |
| Spencer Maybee | Eric Lenigan |
| Myron Natwick | Brian Lenigan |
| Sebastien Roberts | Frank Zaillian |
| Jason Poulsen | Jake Lenigan |
| Ulla Friis | Kelly |
| Sherry Miller | Joan Lenigan |
| Adrian Holmes | Somerville |
| P. Lynn Johnson | Senatorka Lauren Platt |

Vanjske veze
------------

* *Ice Blues* na sajtu IMDb
* Review: "Ice Blues" brings gay couple front and center na afterelton.com
* Ice Blues Arhivirano 2008-09-13 na Wayback Machine-u na here!



  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **filmu** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **LGBT temi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
*Za ostala značenja, vidi Dodsworth (razvrstavanje).*

***Dodsworth*** je satirični roman američkog književnika Sinclaira Lewisa objavljen 1929. godine. Radnja mu je smještena u isti fiktivni univerzum kao i nekoliko njegovih ranijih romana, odnosno u fiktivnu američku državu Winnemac na američkom Srednjem zapadu. Naslovni protagonist je Samuel "Sam" Dodsworth, briljantni inženjer koji se toliko obogatio automobilskim inovacijama da sebi može priuštiti umirovljenje i veliko putovanje po Evropi na kome ga prati njegova nešto mlađa supruga Frances "Fran" Voelker, koju je svojevremeno oženio radi novca. Roman daje detaljan prikaz niza evropskih država od godine 1925. do 1927. godine, i to kroz oči bogatih američkih turista koji prema njima imaju različit odnos, uključujući same Dodsworthe, pa se tako praktični i radu skloni Sam želi vratiti kući kako bi nastavio rad, dok romantična Fran želi što duže ostati i upušta se u niz vanbračnih avantura.

Dodsworth je godine 1934. Sidney Howard adaptirao u istoimenu dramu prikazanu na Broadwayu, a ona je, pak, 1936. godine adaptirana u istoimeni film u režiji Williama Wylera.

Literatura
----------

* Wenzl, Bernhard. "American Expatriates in Interwar Europe: Sinclair Lewis's Dodsworth". In: *The Sinclair Lewis Society Newsletter*. Vol. 20 (1), Fall 2011, p. 3 & pp 15–19.

| * p
* r
* u
Knjige čiji je autor Sinclair Lewis |
| --- |
| 
* *Hike and the Aeroplane*
* *Our Mr. Wrenn*
* *The Trail of the Hawk*
* *The Job*
* *The Innocents*
* *Free Air*
* *Main Street*
* *Babbitt*
* *Arrowsmith*
* *Mantrap*
* *Elmer Gantry*
* *The Man Who Knew Coolidge*
* *Dodsworth*
* *Ann Vickers*
* *Work of Art*
* *It Can't Happen Here*
* *Selected Short Stories*
* *The Prodigal Parents*
* *Bethel Merriday*
* *Gideon Planish*
* *Cass Timberlane*
* *Kingsblood Royal*
* *The God Seeker*
* *World So Wide*

 |
**Carlos Vela** (Cancún, Quintana Roo, Meksiko, 1. ožujka 1989.) je meksički nogometaš i reprezentativac koji igra u Arsenalu. Prvenstveno igra na poziciji lijevog krila, a sposoban je adekvatno odigrati i na poziciji napadača, povremeno i kao desno krilo. Njegov stariji brat Alejandro Vela igra za nogometni klub Jaguares u meksičkoj nogometnoj ligi.

Karijera
--------

Nakon impresivnih predstava na U-17 Svjetskom prvenstvu 2005. mnogi europski klubovi bili su zainteresirani za njegove usluge, međutim odlučio se za Arsenal. U studenom 2005. potpisao je ugovor na 5 godina, a njegovom bivšem klubu isplaćeno je 2,5 milijuna funti.

No, zbog problema oko dobivanja radne dozvole, u veljači 2006. otišao je na posudbu u Celtu iz Viga. Sljedeću sezonu bio je na posudbi u Salamanci, gdje je impresionirao mnoge. Klubovi iz prve lige poput Levantea, Osasune i Almerie bili su zainteresirani za njegov dolazak na posudbu, pa je na kraju završio u Osasuni potpisavši ugovor na jednogodišnju posudbu s mogućnošću produljenja posudbe na još jednu godinu.

Tijekom ljeta 2008. konačno je dobio radnu dozvolu kako bi mogao zaigrati u dresu Arsenala. Odmah po dolasku uvršten je u prvu momčad, te je dobio broj 12.

Engleski tabloid The Sun uvrstio ga je među 20 mladih igrača koje vrijedi pratiti u 2008.

### Reprezentativna karijera

Za Meksiko je debitirao u rujnu 2007. u prijateljskoj utakmici protiv Brazila. 18. listopada iste godine zabio je svoj prvi gol za A selekciju u prijateljskoj utakmici protiv Gvatemale.

7. veljače 2008. započeo je utakmicu protiv SAD-a (2:2) u kojoj je zamijenjen Giovanijem Dos Santosom. 8. lipnja iste godine postigao je svoj drugi reprezentativni pogodak u prijateljskoj utakmici protiv Perua u 20. minuti susreta, pomogavši tako Meksiku da dođe do 4:0 pobjede.

Strijelac je bio i u sljedećoj utakmici, na početku kvalifikacija protiv Belizea kada je zabio za 1:0. U uzvratnoj utakmici protiv Belizea opet je bio strijelac prvog gola u 7:0 pobjedi svoje reprezentacije.

Vanjske veze
------------

***Carlos Vela*** na Wikimedijinoj ostavi

* Carlos Vela na službenoj stranici Arsenala Arhivirano 2008-06-26 na Wayback Machine-u
* Carlos Vela na stranicama Kluba navijača Arsenala "Arsenal Hrvatska"[*mrtav link*]

| * p
* r
* u
Sastav Meksika  na  FIFA Svjetskom prvenstvu 2010. |
| --- |
| 1 Pérez • 2 Rodríguez • 3 Salcido • 4 Márquez (c) • 5 Osorio • 6 Torrado • 7 Barrera • 8 Castro • 9 Franco • 10 Blanco • 11 Vela • 12 Aguilar • 13 Ochoa • 14 Hernández • 15 Moreno • 16 Juárez • 17 dos Santos • 18 Guardado • 19 Magallón • 20 Torres Nilo • 21 Bautista • 22 Medina • 23 Michel • Izbornik: Aguirre | Meksiko |

| * p
* r
* u
Sastav Meksika  na  FIFA Svjetskom prvenstvu 2018. |
| --- |
| 1 J.J. Corona • 2 Ayala • 3 Salcedo • 4 Márquez • 5 Gutiérrez • 6 J. dos Santos • 7 Layún • 8 Fabián • 9 Jiménez • 10 G. dos Santos • 11 Vela • 12 Talavera • 13 Ochoa • 14 Hernández • 15 Moreno • 16 Herrera • 17 J.M. Corona • 18 Guardado (c) • 19 Peralta • 20 Aquino • 21 Álvarez • 22 Lozano • 23 Gallardo • Izbornik: Osorio | Meksiko |
**Dražen Ladić** (Čakovec, 1. siječnja 1963.) je bivši hrvatski nogometaš koji je igrao na poziciji vratara. 

Prvi klub u karijeri bio mu je varaždinski Varteks. Kasnije je branio za Iskru iz Bugojna u prvoj i drugoj SFRJ ligi, a s njom je osvojio i Srednjoeuropski kup[*nedostaje referenca*] 1985. godine. Zatim za zagrebački Dinamo u kojem je proveo čak 14 sezona odigravši **802** utakmice, više nego ijedan drugi igrač. U reprezentaciji Hrvatske odigrao je 59 međunarodnih utakmica u razdoblju između 1990. i 2000. godine, a 1991. nastupio je i u dvije utakmice za reprezentaciju bivše Jugoslavije.

Za Hrvatsku je Ladić nastupio i na Euru 1996. u Engleskoj te SP-u 1998. u Francuskoj, gdje je hrvatska reprezentacija osvojila brončanu medalju u svom prvom nastupu na svjetskim nogometnim prvenstvima. Ladić je bio jedan od ako ne i najbolji hrvatski igrač tog turnira iskazavši se sjajnim obranama iako je u pripremnom razdoblju iskazao veliku nesigurnost i imao nekoliko velikih pograšaka. 

Kao član reprezentacije 1998. dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar".

Posljednji službeni nastup u svojoj igračkoj karijeri zabilježio je 28. svibnja 2000. odigravši simboličnih 10 minuta (10 godina u reprezentaciji) u prijateljskoj utakmici hrvatske reprezentacije s Francuskom u Zagrebu. Na leđima mu je bio broj nastupa za Hrvatsku, 59.

Od kolovoza 2006. obnaša dužnost izbornika hrvatske reprezentacije za igrače do 21 godinu starosti. Krajem siječnja 2011. dobio je otkaz nakon skandala u kojem je otkriveno njegovo navodno lažiranje police auto-osiguranja.

Izvori
------

1. ↑

| * p
* r
* u
Sastav Hrvatske  na  EP 1996. |
| --- |
| 1 Ladić • 2 Jurčević • 3 Jarni • 4 Štimac • 5 Jerkan • 6 Bilić • 7 Asanović • 8 Prosinečki • 9 Šuker • 10 Boban (c) • 11 Bokšić • 12 Mrmić • 13 Stanić • 14 Soldo • 15 Pavličić • 16 Mladenović • 17 Pamić • 18 Brajković • 19 Vlaović • 20 Šimić • 21 Cvitanović • 22 Gabrić • Izbornik: Blažević | Hrvatska |

| * p
* r
* u
Sastav Hrvatske  na  FIFA Svjetskom prvenstvu 1998. (3. mjesto) |
| --- |
| 1 Ladić • 2 Krpan • 3 Šerić • 4 Štimac • 5 Jurić • 6 Bilić • 7 Asanović • 8 Prosinečki • 9 Šuker • 10 Boban (c) • 11 Marić • 12 Mrmić • 13 Stanić • 14 Soldo • 15 Tudor • 16 Kozniku • 17 Jarni • 18 Mamić • 19 Vlaović • 20 Šimić • 21 Jurčić • 22 Vasilj • Izbornik: Blažević | Hrvatska |
Iako su rimokatolici manjina u Novom Sadu, centrom grada dominira katolička **Crkva imena Marijinog**, koja je jedna od najprepoznatiljivijih građevina u Novom Sadu. Sagrađena je 1895. godine u neogotskom stilu na mjestu starije vrlo skromne crkve, koja je srušena u toku revolucije 1848. godine. Ova crkva je i najviša crkva u Bačkoj. Zovu je katedralom iako to nije jer je sedište Biskupije u Subotici. Zbog krova prekrivenog žolnai keramikom posjetioci je nekad zovu i šarenom crkvom. Krov doseže visinu od 22 metra, a toranj ima 72 metra.

U crkvu se ulazi kroz masivni dvokrilni portal iznad kojeg stoji grb u reljefu sa natpisom "Crux amore". Skulpture na četiri oltara su kolorisane ili rađene u imitaciji kamena. Na glavnom oltaru nalazi se slika Blažene Djevice, a s lijeve i desne strane su statue ugarskih kraljeva i svetitelja Ištvana i Lasla. Zidove sa strane krase trodimenzionalni duborezi koji prikazuju Isusov put muke i raspeća, a ispod su likovi evanđelista i motivi iz Biblije. Lijevo je postavljen oltar Uskrsnuća Isusova sa drvenim figurama svetih Petra i Pavla. Treći oltar je posvećen Svetom Florijanu, zaštitniku vatrogasaca, sa skulpturama svetih Emerika i Elizabete, a tu je i slika Svete Pbiteljiorodice. Četvrti ojltar smešten je ispod hora i posvećen je Kristovom grobu sa figurama četiri anđela. Na visokim i uskim gotičkim prozorima oštro prelomljenih lukova možete vidjeti 20 prekrasnih vitraža koji su djela čeških i mađarskih staklara.

Ispod hora u plićoj niši smještena je bista arhitekta Molnara. Orgulje je postavio Gerb Riger Jaggerdorff iz Šlezije, umjetničku rezbariju izveo je Ferdinand Shttuflesser iz Tirola.

U prostoru iza Katedrale u Novom Sadu nastavlja se Katolička porta, sa zgradom Crkvene općine Plebanijom iz 1809. godine, palačom Vatikan sa brojnim terasama i balkonima u stilu secesije, stambenih blokova iz perioda prije Prvog svjetskog rata i Kulturnim centrom grada.
**Nedeljko Gvozdenović** (Mostar, 24. 2. 1902. — Beograd, 31. 1. 1988) je bio srpski slikar i akademik SANU.

Biografija
----------

Rođen je u Mostaru 1902. godine. U Minhen odlazi 1922. i upisuje Internacionalnu školu kod profesora Hanca Hofmana, a po završenim studijama 1926. godine se vraća u Beograd. Bio je profesor na Likovnoj akademiji u Beogradu i član Srpske akademije nauka i umetnosti. Sa nekolicinom svojih kolega i ondašnjih studenata, od kojih su neki danas akademici, bio je inicijator osnivanja Kuće legata kao posebne ustanove kulture koja bi se starala o zaostavštinama poklonjenim Muzeju grada Beograda.

Slikar Nedeljko Gvozdenović je zaveštao Muzeju veliki broj svojih radova raznih tehnika - ulja, gvaševa, tempera, akvarela i crteža, svoj stan sa ateljeom, idealnu trećinu kuće u Beogradu i izvesnu sumu novca za opremanje galerije u kojoj će biti izložena njegova dela. Grad Beograd je poverio legat Nedeljka Gvozdenovića na staranje i javno izlaganje Muzeju grada 1983. godine, kada je svečano otvorena Galerija Gvozdenović.

Izlagao je u Parizu, 1937, Veneciji, 1952, Tokiju, 1957, i Bruklinu, 1963. godine.

Sahranjen je u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju u Beogradu.

Jedna ulica na Bežanijskoj kosi nosi njegovo ime.

Vidi još
--------

* Toma Rosandić,
* Ljuba Ivanović,
* Milo Milunović,
* Sreten Stojanović,
* Zora Petrović,
* Petar Lubarda,
* Ivan Tabaković,
* Marko Čelebonović,
* Ljubica Sokić,
* Đorđe Andrejević Kun,
* Stojan Ćelić,
* Mladen Srbinović,
* Radomir Reljić i
* Nikola Janković

Vanjske veze
------------

* Biografija na sajtu SANU Arhivirano 2012-01-11 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 25394086
* LCCN: n82255844
* ISNI: 0000 0000 1360 1252
* GND: 118543911
* SUDOC: 149206410
* BNF: cb155793992 (podaci)
* NKC: jo20191022004
* RKD: 124885
* CONOR.SI: 160542307

 |