recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Tlocrt crkve s označenim križištem.
Kod sakralnih građevina bazilikalnog tipa, **križište** je prostor definiran presjekom središnjeg i poprečnog broda transepta. Nalazi se u crkvama s tlocrtom u obliku latinskog ili grčkog križa.

Prema tipičnoj orijentaciji romaničkih i gotičkih crkva, križište komunicira s glavnim brodom istočno, s dva kraka transepta sjeverno i južno i s prezbiterijem zapadno.

Moguće je definirati križište kao odvojeno ili spojeno, ovisno o njegovom isticanju u odnosu na brodove. U slučaju odvojenog križišta, ponekad se iznad njega nalazi toranj (tzv. lanterna) kroz čije široke otvore ulazi svjetlost u unutrašnji prostor crkve ili pak kupola, što je imalo i ulogu isticanja mjesta presjeka krakova križa. Ove krovne strukture statički značajno opterećuju noseće elemente ispod njih, stoga su noseći stupovi ili pilastri u četiri ugla križišta obično puno masivniji od ostalih duž brodova.

U srednjem vijeku, križište se koristilo kao građevni modul i mjerna jedinica za ostale dijelove crkve. Dubina središnjeg broda i transepta bila je definirana zbrajanjem dužina križišta.

Galerija
--------

* Križište s lanternom, Katedrala u RouenuKrižište s lanternom, Katedrala u Rouenu
* Križište s kupolom, Santa Maria del Fiore, FirencaKrižište s kupolom, Santa Maria del Fiore, Firenca
* Toranj iznad križišta, Katedrala u CanterburyjuToranj iznad križišta, Katedrala u Canterburyju
* Flèche (vrlo zašiljeni toranj) iznad križišta, Notre Dame de ParisFlèche (vrlo zašiljeni toranj) iznad križišta, Notre Dame de Paris
* Toranj iznad križišta, Bazilika Saint-Sernina u ToulouseuToranj iznad križišta, Bazilika Saint-Sernina u Toulouseu
* Tlocrt bazilike u Saint Serninu, vidljivi su prošireni pilastri koji nose toranj iznad križišta.Tlocrt bazilike u Saint Serninu, vidljivi su prošireni pilastri koji nose toranj iznad križišta.

Izvori
------

1. ↑  Križište u Proleksis enciklopediji, pristupljeno 22. decembra 2015.
2. ↑  Damjanov/Radulić 1967 - Damjanov, Jadranka; Radulić, Ksenija: Lanterna, Umjetnost (Likovne umjetnosti), 3. izdanje, Zagreb, 1967. str. 150
3. ↑  Stephenson, Davis; Hammond, Victoria; Davi, Keith F. (2005.). Visions of Heaven: the Dome in European Architecture (ilustrirano izdanje). Princeton Architectural Press. ISBN 978-1-56898-549-7. Str. 150.

***Križište*** na Wikimedijinoj ostavi
**Gyöngyös** (hrvatskosrpski: *Đunđuš*, njemački: *Gengeß*) je grad na sjeveru Mađarske od 30,190
stanovnika.

Gyöngyös je drugi po veličini grad u Županiji Heves, pod koju administrativno podpada.

Geografske karakteristike
-------------------------

Gyöngyös leži nedaleko od granice sa Slovačkom, udaljen 80 km sjeveroistočno od Budimpešte.

Gyöngyös zovu ulazom u Masiv Mátra, jer se nalazi na mjestu na kom se iz Velike mađarske nizine uzdižu šumovita brda Matre.

Historija
---------

Mjesto je prvi put dokumentirano 1261. pod imenom *Gungus*. 
Kralj Karlo I. Robert odobrio je 1334. Gyöngyösu - status grada.
Zahvaljujući vinogradarstvu i trgovačkim putevima koji su prolazili preko mjesta, - Gyöngyös se razvio u poprilično trgovište, pa su se u njemu nastanili i franjevci.

Period između 1546. - 1687. Gyöngyös je proživio pod osmanskom okupacijom, ali je uživao relativno visok stupanj autonomije i bio zaštićen kao privatni sultanov feud, pa je i nadalje cvjetalo vinogradarstvo i trgovina.

Početkom 17. vijeka, počelo se razvijati zanatstvo osnivanjem cehova. Grad je odigrao značajnu ulogu u neuspjelom Rakocijevom ustanku.

Do polovice 18. vijeka podignuta je većina zgrada u historijskom centru u baroknom stilu.

Gyöngyös je 1917. doživio katastrofalan požar, koji se proširio na cijeli grad iz bolnice, u požaru je poginulo 11 ljudi, a 
8000 građana ostalo je bez doma.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Finska, Pieksämäki
* Danska, Ringsted
* Poljska, Sanok
* Azerbejdžan, Šuša
* Rumunjska, Târgu Secuiesc
* Austrija, Zeltweg

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Heves" (engleski). City population. Pristupljeno 29. 04. 2016.
2. 1 2 3 4 5  „*History of the town*" (engleski). Gyöngyös. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-27. Pristupljeno 29. 04. 2016.

Vanjske veze
------------

***Gyöngyös*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Gyöngyösa* (`hu`)
**M26 Pershing** je bio američki tenk koji se koristio u posljednja tri mjeseca drugog svjetskog rata.

### Nastanak

Kako je Drugi svjetski rat sve više odmicao, tako su svakodnevno na stol američke vojne komande stizali obavjesti o nemogućnosti američkih tenkova M4 Sherman, M3 Lee i M3/M4 Stuart da uđe u borbu s protivničkim Panzer IV ili Panzer VI Tigar. Na te pozive za pomoć odlučilo se prvi put odgovorit još 1942. godine formalnim nastankom projekta M26 Pershing. Sljedeće dvije godine projekt za ovaj tenk je ležao ladicama do trenutka savezničkog iskrcavanje u Normandiji kada ponovno u Washington stižu panični pozivi za novi tenk koji će imati borbenu šansu protiv njemačkih oklopnih formacija. Odgovor na to postaje početak proizvodnje M26 Pershing.

### Drugi svjetski rat

Prvi primjerci ovog tenka na ratište dolaze tek u veljači 1945. godine. Iako je M26 uspio uništit u borbi nekoliko primjeraka njemačkih tenkova Panzer V Panter i Panzer VI sami američki zapovjednici su priznali da on nije u stanju uništit protivnike u frontalnoj borbi nego je potrebno prišuljat se protivnicima s leđa.

Dodatni problem je bio što je novi tenk bio preširok za standardni pontonski most te je bio ograničen na kretanje preko mostova kojih uslijed savezničkog bombardiranja i njemačkog uništavanja pri povlačenju nije ostalo previše.

Zbog kratkoće vremena trajanja ovoga rata M26 Peshing se na kraju ipak nije uspio dokazat kao djelomični uspjeh ili promašaj jer od 1436 proizvedenih samo 310 stiglo u Europu od čega je 200 ušlo u borbene postrojbe, a samo je njih 20 vidjelo nekakvu akciju.

### Korejski rat

U početku Amerikanci u Koreji su imali samo manji broj lakih tenkova M24 Chaffee koji nisu bili dorasli sjevernokorejskim T-34/85. Uz Pershinga u borbu su ubačeni i stari M4A3 Sherman ali i moderni M46 Patton. Svojim oklopom i vatrenom moći Pershing se vrlo brzo pokazao superiornim naspram T-34/85.

M26 Pershing tijekom rata u Koreji

### Oprema

S debljinom oklopa od 110 mm ovaj tenk je bio najoklopljeniji američki proizvod tijekom drugog svjetskog rata. Taj podatak je na kraju ne jedanput spasio život tenkista u posljednjih 100 dana rata. Kao što je bio oklop drastično poboljšan u usporedbi s svojim američkim prethodnicima slično se desilo i s topom od 80 mmm. Na žalost niti oružje tako velikog kalibra više nije bilo dovoljno za probijanje prednjeg oklopa protivničkih tenkova ili protutenkovskih vozila što se bilo pokazalo kao njegov glavni nedostatak.

***M26*** na Wikimedijinoj ostavi
Ovo je članak o historijskoj državi (927–1707).  Za modernu konstitutivnu zemlju Ujedinjenog Kraljevstva, v. Engleska.  

**Kraljevina Engleska** (engleski: ) je ime države koja je egzistirala od 927. do 1707. Na svom vrhuncu Kraljevina Engleska je pod svojom vlašću držala dvije trećine Britanije - područje koje odgovara teritoriju današnje Engleske i Walesa - kao i susjednih otoka, ne računajući manje prekomorske posjede i kolonije uspostavljene tokom 16 i 17. vijeka.

Kraljevina Engleska svoje poreklo vodi od država koje su tokom Velike seobe naroda u 5. vijeku počeli osnivati germanski doseljenici u Britaniju, među kojima su se najviše isticali Saksonci, Juti i Angli, a koji će kasnije biti poznati pod zajedničkim imenom Anglosaksonci, odnosno preci današnjih Engleza. Među tim državama (kasnije poznatim kao Heptarhija) je do kraja 9. vijeka najviše ojačao Wessex čiji će vladari otpočeti proces ujedinjenja, dovršen 927. godine pod kraljem Ethelstanom Sjajnim. Godine 1066. su Englesku osvojili Normani čiji se vođa, vojvoda William Osvajač proglasio novim engleskim kraljem, ali i započeo nova osvajanja, koja su do 1283. pod vlast Kraljevine Engleske podvrgle susedni Wales (koji je zadržao određenu autonomiju, prvenstveno u pravnim pitanjima, sve do 16. vijeka). Na sjeveru je, pak, uspostavljena granica sa Kraljevinom Škotskom.

Za vladavine Jamesom I - 1603. je formirana personalna unija između Engleske i Škotske koja će se održati sljedeći vijek, uz kraći prekid izazvan revolucijom i uspostavom republikanskog Commonwealtha pod Cromwellom.

Parlament Kraljevine Engleske i Parlament Kraljevine Škotske su 1707. izglasali Zakone o Uniji kojima su te dvije, dotada zasebne države, spojene u unitarnu državu pod imenom Kraljevina Velika Britanija.
Knez **Grigorij Lavov** (2. 11. 1861. — 7. 3. 1925) je bio premijer Rusije nakon februarske revolucije

Karijera
--------

**Grigorij Lavov** potiče iz plemićke dinastije Rurjikovič koja je vladala Rusijom do 1610. godine. Njegov obiteljski ogranak je tijekom stoljeća zauzimao mjesto kneževa Jaroslava. On sam se rađa 1861. godine u gradu Dresden na području Njemačke. Tijekom prvih godina života zajedno s roditeljima se vraća domovini i smješta u malenom ruskom mjestačcu imena Popovka pored Tule. Kao i ostale osobe iz svojega sloja on pohađa i uspješno završava fakultet. Tijekom ruske revolucije iz 1905 godine **Lavov** se upisuje u Konstitutivnu demokratsku partiju na čijoj listi će sljedeću godinu biti izabran u Dumu. Ukidanjem parlamenta **Grigorij** biva sada izabran u lokalnu upravu imena Zemstvo za što se još uvijek provode izbori. Zahvaljujući svojim političkim sposobnostima 1914. godine postaje predsjedavajući opće ruske unije zemstva što će iskoristiti za organiziranje pomoći ranjenima tijekom Prvog svjetskog rata što mu još diže politički rejting.

Premijer
--------

Poslije februarske revolucije zahvaljujući svom dotadašnjem položaju **Grigorij Lavov** rođen u Njemačkoj postaje premijer privremene vlade države u ratu s Njemačkom. Uz taj položaj on dodaje i onaj ministra unutrašnjih poslova s ciljem smirivanja stanja u državi. Prvi njegov zadatak tada postaje što učiniti s carem koji se nalazi na bojištu i još uvijek ima pod zapovjedništvom vojsku. Na sastanku on podržava abdikaciju Nikole II. u korist brata Mihajla II. čime bi se stvorila ustavna monarhija. Tek na prijetnju "svoga" ministra vojske Kerenskog da će napraviti novu revoluciju, ako se tako nešto izvede on odustaje 16. 3. 1917. godine

Iako do revolucije dolazi radi opće narodne želje da se okonča rat niti on niti Kerenski to ne žele nego čak pripremaju novu veliku ofenzivu za ljeto 1917. godine. Kada ona propada početkom srpnja narod Petrograda s podrškom komunista se ponovno pobunio. našavši se između Kerenskog s jedne i naroda s druge strane **Lavov** je bio prisiljen podnesti ostavku.

Kasniji život
-------------

Ostatak vremena tijekom te revolucionarne 1917. godine **Grigorij Lavov** provodi u povučenom životu izvan politike. Do drastične promjene se ipak nije trebalo dugo čekati pošto po dolasku na vlast Lenjina on kao s druge strane i carska obitelj biva uhapšen. Znajući veoma dobro kako vjetar puše **Lavov** se odlučuje na uspješni bijeg iz zatvora nakon kojega odlazi u Pariz. Tamo će između 1918. i 1920 godine obavljati poslove za proturevolucionarne snage čijim očitim porazom se povlači u penziju. Tijekom posljednjih godina života povodeći se danas popularnim primjerom među političarima on piše svoju autobiografiju.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Primijer privremene vlade** | Nasljednik: |
| **Mihajlo II.** | **Aleksandar Kerenski** |

***Georgij Lavov*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 71726163
* LCCN: n92072876
* ISNI: 0000 0001 0914 5896
* GND: 118729853
* SUDOC: 070840601
* BNF: cb15782665f (podaci)
* NKC: jo20000082585

 |
**Hrvatski akademski košarkaški klub Mladost** je hrvatski košarkaški klub iz Zagreba. Dijelom je športskog društva HAŠK.

Povijest
--------

Na trećem prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1948. godine na završnom turniru u Beogradu bili su drugi po uspješnosti hrvatski klub, na 5. mjestu. Osim njih, od hrvatskih klubova sudjelovalo je zagrebačko Jedinstvo (3. mjesto).

Na 4. prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1949. godine bili su najbolji hrvatski klub, zauzevši na kraju 3. mjesto. Osim njih, od hrvatskih klubova sudjelovalo je zagrebačko Jedinstvo (4. mjesto) te zagrebačka Lokomotiva koja je bila 9. na ljestvici.

Na 5. prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1950. godine bili su treći po uspješnosti hrvatski klub, zauzevši na kraju 8. mjesto. Osim njih, od hrvatskih klubova sudjelovao je zagrebački Metalac koji je bio uspješniji (5. mjesto) te KK Zadar (7. mjesto).

Na 6. prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1951. godine bili su najbolji hrvatski klub, zauzevši na kraju 3. mjesto. Osim njih, od hrvatskih klubova bili su zagrebačko Jedinstvo (9. mjesto), KK Zadar (4. mjesto), Lokomotiva iz Zagreba (11. mjesto).

Na 7. prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1952. bili su jedini hrvatski klub u završnici. Bili su posljednji na ljestvici.

Na 9. prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1954. bili su doprvaci i najbolji hrvatski klub. Zbog jednog boda ostali su bez naslova prvaka. Naime, srbijanski klub Crvena zvezda iz Beograda je imala 16 pobjeda i šest poraza, a Mladost 15 pobjeda, šest poraza i jedan neriješeni rezultat. Mladost je igrala u sastavu: Brkljačić, Aleksandar Blašković, Petar Mijač, Batalo, Špiljak, trener Mića Orlović.

Na 10. prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1955. bili su 8. na ljestvici, a najbolji hrvatski klub bila je Lokomotiva.

Na 11. prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1956. bili su pretposljednji 9. na ljestvici, a najbolji hrvatski klub bila je Lokomotiva. Ispali su iz lige.

Na prvenstvu socijalističke Jugoslavije 1962. bili su posljednji 12. na ljestvici, a najbolji hrvatski klub bio je Zadar. Ispali su iz 1. lige.

Najjači su bili 1950-ih godina.

Poznati igrači
--------------

* Faruk Kulenović
* Mihovil Nakić

Izvori
------

1. ↑  Slobodna Dalmacija Vremeplov Pressinga: Petar Mijač, prvi splitski košarkaški reprezentativac. Zabilježio Milorad Bibić, 20. listopada 2003.
**Kosta Vujić** (Zemun, 1. maj 1824 — Beograd, 26. mart 1909) bio je profesor nemačkog jezika Prve beogradske gimnazije i jedna od znamenitijih ličnosti Srbije XIX veka.

Biografija
----------

Rođen je 1824. godine u Zemunu gde je završio srpsku i nemačku školu. U Sremskim Karlovcima je pohađao pet razreda gimnazije, a šesti je završio u Prvoj muškoj gimnaziji u Beogradu. Pored Filozofskog fakulteta koji je završio u Beogradu, dve godine je pohađao i Mudroslovno odeljenje Pravnog fakulteta Liceja.

Tokom svog službovanja u Beogradu, Kragujevcu, Požarevcu, Zaječaru, Negotinu i Šapcu, predavao je nemački i srpski jezik, srpsku istoriju, crkveno pevanje i bio dirigent učeničkog hora Kragujevačke polugimnazije.

U mladosti je bio prisni prijatelj pesnika Branka Radičevića. Bio je pomoćnik urednika „Srpskih novina" Miloša Popovića, objavivši u njima veliki broj priloga. Jedno vreme sarađivao je i u časopisu „Škola" Milana Đ. Miličevića.

Bio je boem i veliki gurman i svakodnevno je ručavao u četiri gostionice. Supu je jeo kod „Ruskog cara"; goveđinu kod „Kolarca", varivo kod „Balkana" a pečenje uz čašu vina kod „Pariza".

Profesor Kosta Vujić se nikada nije oženio, sahranjen je 1909. godine na Novom groblju, u grobnici koju je za života podigao.

Čuveni učenici profesora Koste Vujića
-------------------------------------

Profesor Kosta Vujić je bio blizak sa svojim đacima. Jedna od njegovih rečenica pri kraju službovanja u gimnaziji je bila: 

 Wikiquote
*„Nešto mi govori da će se u budućnosti o meni znati samo po tome što sam bio profesor sjajnih budućih imena"* Upravo ta njegova poslednja generacija ostala je upamćena po plejadi učenika koji su kasnije postali slavni. Između ostalih njegovi đaci bili su: Jovan Cvijić, Jaša Prodanović, Ljubomir Stojanović, Mihailo Petrović Alas, Pavle Popović, Milorad Mitrović.

Šešir profesora Koste Vujića
----------------------------

Čitajući tekst akademika Mihaila Petrovića – Mike Alasa, koji je povodom stogodišnjice Prve muške gimnazije objavio Jež 1938. godine, Milovan Vitezović se upustio u istraživanje te slavne generacije. Tako je nastao scenario za TV dramu 1971. godine, a 1983. godine roman pod nazivom Šešir profesora Koste Vujića.

Vidi još
--------

* Šešir profesora Koste Vujića (film iz 1972)
* Šešir profesora Koste Vujića (film iz 2012)

Izvori
------

1. 1 2 3  Horizonti, 2010. Pristupljeno 8. 4. 2013.
2. ↑  Riznica srpska: „Pričanje Branislava Nušića na Šantićevom večeru" Arhivirano 2020-11-27 na Wayback Machine-u, Cvijeta Zuzorić u Manežu, pristup 8.4.2013
3. ↑  Bašta Balkana: „Šešir profesora Koste Vujića", Brankica Živković, 15.3.2013, pristup 8.4.2013
Koncept **građanstva Evropske unije** uveden je zaključenjem Mastrihtskog sporazuma 1992. godine. „Građanin unije" je svako lice koje ima državljanstvo jedne od dražava članica Evropske unije.
Građanstvo Evropske unije ima suplementaran karakter, to jest ono dopunjuje, a ne zamenjuje nacionalno državljanstvo.
Prava i obaveze građanina Unije ne obuhvataju sva prava i obaveze koje su svojstvena državljanima država članica, pa se zato ne sme poistovećivati građanstvo Unije i državljanstvo država članica Unije.

EU građanstvo sadrži i obuhvata određena prava i privilegije unutar unije. U većini delova unije građani EU imaju ista prava kao i svojoj matičnoj zemlji članici. Ta prava uključuju:

* pravo slobodnog kretanja i prebivališta na teritoriji EU.
* aktivno i pasivno biračko pravo, to jest da biraju i da budu birani kao kandidati na lokalnim izborima i izborima za za Evropski parlament bez obzira na to u kojoj državi članici imaju prebivalište.
* pravo na diplomatsku i konzularnu zaštitu u drugoj državi izvan EU.
* pravo pisanja predstavki odnosno peticija i pritužbi pred Evropskim Parlamentom.
* pravo na obraćanje ombudsmanu ili pravo pisati(postavljanja pitanja) drugom organu Unije na jednom od službenih jezika Unije(kao i na odgovor na istom).
* pravo pristupa dokumentima Evropskog Parlamenta, Evropske Komisije ili Evropskog Saveta pod određenim uslovima.
* slobodu pojedinca od imigracione i pasoške kontrole.
* pravo da se prijave za rad u bilo kom sektoru (uključujući državni sektor, osim u poslovima odbrane)

Zemlje članice Unije imaju zajednički izgled pasoša tamno crvena boje sa nazivom zemlje članice, nacionalni grb i natpis „Evropska unija" (na službenom jeziku članice).

Amsterdamski ugovor koji je stupio na snagu 1. maja 1998. godine proširio je korpus prava građana Unije i predvideo zaštitu od dikriminacije po osnovu polne, rasne ili etničke pripadnosti, religijskog ubeđenja ili uverenja, inavaliditeta, starosne dobi ili seksualne orijentacije.
*Za ostale upotrebe, v. Gračac (razvrstavanje).*

**Gračac** je naselje u Šibensko-kninskoj županiji, u sastavu grada Skradina, od kojeg je udaljeno 4km. Do 1991. godine, nalazio se u sastavu općine Šibenik

Stanovništvo
------------

Popisom iz 2011. godine, utvrđeno je da u Gračacu živi 179 stanovnika.

2001. ovdje je živjelo 166 stanovnika.

Prema popisu stanovnika iz 1991. godine, naselje Gračac je imalo 464 stanovnika: 374 Srba, 73 Hrvata, 5 Jugoslavena i 12 ostalih.[*nedostaje referenca*]

Šport
-----

Izvori
------

1. ↑  Stanovništvo prema starosti i spolu po naseljima, popis 2011.
2. ↑  Popis 2001.

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Gračac (Skradin)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Skradina |
| --- |
| Bićine • Bratiškovci • Bribir • Cicvare • Dubravice • Gorice • Gračac • Ićevo • Krković • Lađevci • Međare • Piramatovci • Plastovo • Rupe • Skradin • Skradinsko Polje • Sonković • Vaćani • Velika Glava • Žažvić • Ždrapanj |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
Ludwig III.Dijete u jednoj knjizi iz 19.stoljeća
**Ludvig IV. Dijete** (\* rujan ili listopad 893. u Altöttingu; † 20. ili 24. rujna 911. vjerojatno u Frankfurtu na Majni) bio je jedini legitimni sin cara Arnulfa Karantanskog. 4. veljače 900. Ludvig je u dobi od otprilike sedam godina okrunjen za kralja Istočne Franačke pri čemu je njegova krunidba najstarija zabilježena krunidba nekog istočnofranačkog kralja.

Unatoč svojoj dječjoj dobi postao je središtem državnoga života. Zbog dječje dobi i čestih bolesti nije mogao samostalno vladati tako da su stvarni vladari bili plemstvo i biskupi što navodi na sumnju da su ga postavili za kralja upravo zbog toga.

U ratovima s Madžarima Ludvig nije imao uspjeha. Njegova vojska je 910. teško poražena. 

Ludvig Dijete umro je 20. ili 24. rujna 911. vjerojatno u Frankfurtu na Majni u dobi od 18 godina. S njim je izumrla njemačka linija dinastije Karolinga.

Plemstvo je nakon njegove smrti izabralo za kralja Konrada I.

Literatura
----------

* Hans-Werner Goetz: *"Dux" und "Ducatus". Begriffs- und verfassungsgeschichtliche Untersuchungen zur Entstehung des sogenannten "jüngeren" Stammesherzogtums*, Bochum 1977, ISBN 3-921543-66-5.
* Paul Fridolin Kehr: *Die Kanzlei Ludwigs des Kindes*, Berlin 1940.
* Thilo Offergeld: *Reges pueri. Das Königtum Minderjähriger im frühen Mittelalter*, Hannover 2001, ISBN 3-7752-5450-1. (recenzija)
* Alois Schmid: *Ludwig das Kind.* U: Lexikon des Mittelalters, sv. 5 (1991)
* Theodor Schieffer: *Ludwig das Kind*. U: Neue Deutsche Biographie (NDB). Svezak 15. Duncker & Humblot, Berlin 1987, str. 329–331.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Njemački kralj (900. - 911.)** | Nasljednik: |
| **Arnulf Karantanski** | **Konrad I.** |
**Ser Martin Džon Evans** (engl. , rođen 1.1. 1941. u mestu Straud, Engleska) je britanski naučnik, kome se pripisuje pronalazak metode odgajanja kulture embrionskih matičnih ćelija 1981. Ovaj naučnik je poznat i po doprinosu tehnici ciljanja gena i njenoj primeni na laboratorijske miševe. Za doprinos tehnici ciljanja gena Martinu Evansu je dodeljena Nobelova nagrada za fiziologiju ili medicinu 2007. Ovu nagradu deli sa kolegama Oliverom Smitizom i Mario Kapekijem. 

Martin Evans
Danas radi kao profesor genetike sisara i direktor Škole za bionauke na Univerzitetu u Kardifu.

Naučnoistraživački rad
----------------------

Godine 1981. Džon Evans i Mat Kaufman su objavili rezultate eksperimenata u kojima su izolovali embrionalne matične ćelije iz mišijih blastocita i odgajili ih u ćelijskoj kulturi. Nezavisno od njih, do ovog rezultata je došao i Gejl R. Martin. Ove ćelijske kulture su omogućile primenu metoda ciljanja gena čime su stvorene genetički modifikovane životinje.

Evans je sa saradnicima pokazao da je moguće uneti gene u kulturu embrionalnih matičnih ćelija i time stvoriti embrione „himere". Neke od ovih ćelija mogu da odrastu u novu generaciju genetski modifikovanog organizma.

Izvori
------

1. ↑  Evans, Martin J. (October 2001). „The cultural mouse.". *Nature Medicine* **7** (10): 1081-1083..
2. ↑  „Staff list: Sir Martin Evans FRS, DSc". School of Biosciences, Cardiff University.
3. ↑  Evans M, Kaufman M (1981). „Establishment in culture of pluripotential cells from mouse embryos.". *Nature* **292** (5819): 154-6. PMID 7242681.
4. ↑  Martin G (1981). „Isolation of a pluripotent cell line from early mouse embryos cultured in medium conditioned by teratocarcinoma stem cells.". *Proc Natl Acad Sci U S A* **78** (12): 7634-8. PMID 6950406.
5. ↑  Robertson E, Bradley, A. Kuehn, M. Evans, M. (1986). „Germ-line transmission of genes introduced into cultured pluripotential cells by retroviral vector.". *Nature* **323** (6087): 445-448. PMID 3762693.
**Kraljevački narodnooslobodilački partizanski (NOP)odred „Jovan Kursula"** je formiran 27. avgusta 1941. godine na planini Goču više Kraljeva.

Komandant odreda bio je Pavle Jakšić, narodni heroj, politički komesar Miro Dragišić Piper, zamenik komandanta Vladimir Radičević, intendant Žika Čukulić i odredski lekar i član Štaba odreda Gojko Nikoliš, narodni heroj.

U sastavu odrda su se nalazile četiri čete: gočka, dragosinjačka, čibukovačka i prekomoravska. Odred se ubrzo naoružao posle smele akcije na železničku stanicu u Kraljevu. 

Kraljevački odred je 19. avgusta 1941. godine izvršio akciju na Ibru. 
29. septembra 1941. godine oslobođeno je Ušće i porušen most, zatim je oslobođena Raška, Mataruška banja i Vrnjačka banja. Partizani su držali u svojim rukama držali 80 kilometara železničke pruge Kraljevo-Kosovska Mitrovica. 

27. septembra 1941. godine 17 članova bleh-muzike Dobrovoljnog vatrogasnog društva iz Kraljeva, marširajući uz muziku, je izašlo iz grada i stupilo u Kraljevački NOP odred.

4. oktobra 1941. godine opkoljava se Kraljevo, u kome su bile velike snage okupatorske vojske.

Deo Kraljevačkog odreda, posle povlačenja iz Srbije, ulazi u sastav Prve proleterske udarne brigade, kao Četvrti kraljevački bataljon.

Narodni heroji Kraljevačkog odreda
----------------------------------

Neki od boraca Kraljevačkog narodnooslobodilačkog partizanskog odreda koji su odlikovani Ordenom narodnog heroja: 

* **Pavle Jakšić**, komandant odreda
* **Olga Jovičić**, borac i rukovodilac za agitaciju i propagandu
* **Gojko Nikoliš**, lekar odreda

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Partizanska spomenica 1941. | Portal NOBSegment isključivo posvećen **Narodnooslobodilačkoj borbi.** |

* **Pregled Narodnooslobodilačke borbe u Srbiji**, Moma Marković, Beograd 1947. godina
Primer hrom(VI) jedinjenja: hrom trioksid
**Heksavalentni hrom** (hrom VI) su hemijska jedinjenja koja sadrže element hroma u +6 oksidacionom stanju. Skoro sve hromne rude se prerađuju putem heksavalentnog hroma, specifično soli natrijum dihromata. Aproksimativno 136000 tona heksavalentnog hroma je proizvedeno 1985. Druga heksavalentna jedinjenja hroma su hrom trioksid i razne soli hromata i dihromata. Heksavalentna (CrVI) jedinjenja hroma postoje u nekoliko formi. Heksavalentni hrom se koristi za proizvodnju nerđajućih čelika, tekstilnih boja, prezervativa drveta, sredstava za štavljenje kože, antikorozivne zaštite, kao i u nizu specijalizovanih upotreba. Heksavalentni hrom se takođe formira pri varenju nerđajućeg čelika ili topljenju hromnog metala. U tim situacijama hrom nije originalno heksavalentan, ali se na visokim temperaturama oksiduje do heksavalentnog stanja.

Heksavalentni hrom je ljudski karcinogen, ako se unese u telo udisanjem. Radnici mnogih različitih zanimanja su izloženi heksavalentnom hromu. Poznato je da se problematična izlaganja javljaju među radnicima koji rukuju proizvodima sa hromnim sadržajem, kao i među variocima, i ljudima koji vrše brušenje i lemljenje nerđajućeg čelika. U Evropskoj Uniji, upotreba heksavalentnog hroma na elektronskoj opremi je u znatnoj meri zabranjena Direktivom o restrikciji hazardnih supstanci.

Literatura
----------

* IARC (1999) [1990] (PDF). *Volume 49: Chromium, Nickel, and Welding*. Lyon: International Agency for Research on Cancer. ISBN 92-832-1249-5. Pristupljeno 16. 7. 2006.

Spoljašnje veze
---------------

* Opasnost od heksavalentnog hroma Arhivirano 2012-02-12 na Wayback Machine-u
* Hromna toksičnost
**Merton Priory** je bio augustinski samostan smješten u Mertonu, naselju u engleskoj grofoviji Surrey (današnje naselje Colliers Wood u londonskoj općini Merton. Podigao je 1114. Gilbert Norman, tadašnji šerif Surreya, a prvi redovnici su se uselili 1117. Vrlo brzo je stekao ugled po učenosti redovnika i kvaliteti obrazovanja; tamo su se obrazovali znamenite ličnosti kao nadbiskup Thomas Becket i Nicholas Breakspare, prvi engleski papa (Hadrijan IV). 1230-ih se tamo školovao Walter de Merton, biskup Rochestera po kome je ime kasnije dobio Merton College na Oxfordu. Godine 1236. je u njemu kralj Henry III sazvao Parlament koji je izglasao Mertonski statut, odnosno prvi od svih pisanih zakona Engleske. Godine 1538. je za vrijeme engleske Reformacije samostan raspušten, a potom srušen kako bi se od njegovog materijala podigla kraljevska palača Nonsuch. Danas se na njegovoj lokaciji nalazi supermarket lanca Sainsbury's.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Merton Priory*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Heritage Trail Arhivirano 2005-05-01 na Wayback Machine-u
* Merton Priory Trust
* Engraving of Merton Priory
* Excavation of Ruins
* BBC video of the site
**Hanon Veliki** je bogati kartaginjanski aristokrata u trećem veku pne. Nadimak Veliki je dobio zbog osvajanja u Africi.

Opiranje prvom punskom ratu
---------------------------

Bogatstvo je bazirao na zemlji, koju je imao u Severnoj Africi, a dobio ju je osvajanjima. Tokom Prvog Punskog rata protivi se stalnom ratu protiv Rima.
On je za osvajanje zemlje u Africi, a ne za pomorski rat protiv Rima, koji njemu lično ne donosi nikakve koristi. Zbog toga se on stalno opirao kartaginjanskom generalu Hamilkaru Barki. Hano Veliki je 244. pne. demobilizirao mornaricu Kartagine, čime je dao Rimu dovoljno vremena da ponovo sagradi svoju mornaricu i konačno pobedi Kartaginu 241. pne. .

Izaziva pobunu plaćenika
------------------------

Posle rata Hanon Veliki odbija da plati plaćenike, koji su ratovali u ratu na strani Kartagine. Plaćenici su ratovali sa Hamilkar Barkom i bio im je obećan novac. Plaćenici su se pobunili, a Hano Veliki komanduje vojskom u pokušaju da skrši pobunu, ali u tome ne uspeva. Predaje kontrolu armije Hamilkar Barki, pa uspevaju da skrše pobunu.

Sprečava slanje pojačanja Hanibalu
----------------------------------

Tokom Drugog punskog rata on predvodi anti-ratnu koaliciju u Kartagini i sprečava slanje pomoći Hanibalu posle njegove pobede u bici kod Kane. Time je dosta zaslužan za poraze Kartagine. Posle poraza Kartagine u bitka kod Zame 202. pne. on je jedan od pregovarača o miru sa Rimom.

Vidi još
--------

* Prvi punski rat
* Drugi punski rat
* Hamilkar Barka
**Haures**, znat i pod imenima **Hauras**, **Havres** i **Flauros**, prema demonologiji, šezdeset i četvrti duh *Goecije* koji zapovijeda nad trideset šest, ili po drugim izvorima, nad dvadeset legija. U paklu ima visoku titulu generala.

Najčešće se pojavljuje u liku leoparda, no može uzeti i lik čovjeka s plamtećim očima. Poznaje prošlost, sadašnjost i budućnost, ali treba ga zatočiti unutar trokuta da bi ga se natjeralo da proriče budućnost i pritom iznosi istinu. U protivnom, svaka riječ koju izgovori biti će laž. Rado govori o nastanku i svim stvarima koje se tiču njegovog nekadašnjeg života na nebu i o božanskim stvarima. Čarobnjak ga može nagnati da uništi i spali sve neprijatelje koji mu prijete i kojih se želi riješiti.

Bilješke
--------

1. ↑  Knight, Thomas H. str. 58.

Literatura
----------

* *Knight, Thomas H. Demoni, Zagrebačka naklada, Zagreb, 2003.* ISBN 953-6996-16-2

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **ezoteriji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Greda Breška** je gradsko naselje Grada Ivanić-Grada. Nalazi se u Zagrebačkoj županiji.

Zemljopis
---------

Greda Breška je malo mjesto smješteno na nizinskom terenu zapadno od Ivanić-Grada, između autoceste Zagreb - Lipovac i županijske ceste prema Posavskim Bregima i rijeci Savi. Razvilo se uz obalu potoka Mrtvečina i uz prilazne putove. Pripada mu zaselak Kutrinec.

Stanovništvo
------------

Prema popisu iz 2001. godine ima 165 stanovnika.

Povijest
--------

Naselje je postajalo i prije turskih osvajanja kao dio posjeda zagrebačkog biskupa pod imenom Greda. U drugoj polovici 16. stoljeća zbog najezde turaka stanovnici sele prema zapadu. Godine 1594. godine dio stanovnika se vrača u Gredu, a doseljavaju se i novi iz Polonja i Posavine. Godine 1780. u Gredi je bilo 459 stanovnika što je najviše u njenoj povijesti. Od godine 1900. Greda se iskazuje po danjašnjem imenu Greda Breška.
Greda Breška crkveno pripada župi Svetog Maksimilijana u Posavskim Bregima. Do pedesetih godina 20. st. Greda Breška je u sastavu kotara Dugo Selo, općine Posavski Bregi koja je tadašnjim ustrojem ukinuta, te se „utapa" u općinu Ivanić-Grad. Devedesetih godina 20 st. novim ustrojem u Hrvatskoj, Greda Breška postaje gradsko naselje Grada Ivanić-Grada.

Gospodarstvo
------------

Na prostoru mjesta nema industrije već se stanovništvo uglavnom bavi poljoprivredom, te ima nekoliko uzgajivača autohtone pasmine Posavskog konja.

Zanimljivosti
-------------

Povjesni i tradicionalni stil ovog mjesta satkan je djelom Gredske ulice uz potok Mrtvečina gdje je potez drvenih prizemnica te jedna drvena jednokatnica s hrvatskim uglom što čini 40% njegova građevinskog fonda. 

Krajem 19. stoljeća te početkom 20. stoljeća domaćinstva su bila formirana kao seoske zajednice. Najveća seoska zajednica bila je obitelji Rošin, tako da danas u mjestu ima najviše prezimena: Rošin, Rošin-Petrinec, Rošin-Grget, Rošin-Šiprag

Svetkovine i događanja
----------------------

U mjestu je poklonac (kapelica) Svete Ane pa se 26. srpnja veliko pučko slavlje povodom Svete Ane zaštitnice mjesta.

U društvenom domu organiziraju se svadbene svečanosti, rođendani, seoske i vatrogasne zabave, a za Svetog Nikolu mještani organiziraju priredbu dolazaka Svetog Nikole s darovima, te se prikazuje igrokaz.

Kultura
-------

* DVD Greda Breška
* Društvo žena Greda Breška
* Udruga Mladih Breška Greda

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene stranice Grada Ivanić-Grada

| * p
* r
* u
Gradska naselja Ivanić-Grada |
| --- |
| Caginec • Deanovec • Derežani • Donji Šarampov • Graberje Ivaničko • Greda Breška • Jalševec Breški • Lepšić • Lijevi Dubrovčak • Opatinec • Posavski Bregi • Prečno • Prerovec • Prkos Ivanićki • Šemovec Breški • Šumećani • Tarno • Topolje • Trebovec • Zaklepica • Zelina Breška |
**Marko** ili **Markus** (živeo oko 150. g.) je bio Valentinov učenik i osnivač sopstvene sledbe markosijanaca. Djelovao je u Maloj Aziji i bio je pripadnik Istočne valentinovske škole. Osnovao je, čini se, svoju posebnu grupu. 

Marko je bio suvremenik Ireneja, i poznat je samo preko njega (Hipolit i Epifanije su ovisni o Ireneju). Markusovi učenici su došli i u Galiju, i djelovali u dolini Rone, gde ih je Irenej upoznao.

Učenje
------

Markus priča kako je spoznao istinu iz prve ruke. On kaže da se vizija spustila na njega u obliku žene i njemu samom izložila svoju prirodu, poreklo stvari, koje nikom drugom ni božjeg niti ljudskog porekla nije otkrila. Prilika mu je potom rekla: »*Želim da ti pokažem samu Istinu; jer ja sam je donela od gore da bi je ti mogao videti bez vela i razumeti njenu lepotu*.« I tako je, Marko dodaje, »naga Istina« njemu došla u ženskom obličju, otkrivajući mu svoje tajne. Marko očekuje da će svako koga on uvede u gnozu imati takva iskustva. 

Marko je posebno je razvijao spekulaciju o brojevima. Njegovo se učenje posebno obraćalo ženama. Irenej ga optužuje da je zaveo ženu jednog đakona (u seksualnom smislu).

Markosijanci
------------

Markusovi hrišćani su odbijali crkvenu hijerarhiju, čuvajući jednakost unutar zajednice. Irenej opisuje praksu njihove grupe  govoreći da se na početku sastanka žrebom odlučivalo ko će uzeti ulogu sveštenika, a ko deliti pričest kao biskup; jedan član je čitao Sveto pismo prilikom službe, drugi se obraćao grupi kao prorok i držao duhovnu nastavu. Kada bi se grupa sastala sledećeg puta, ponovo se koristio žreb kako bi se uloge menjale.

Izvori
------

1. ↑  Irenej, Adv. haer. 1, 13—21
2. 1 2  Tomislav J. Šagi-Bunić - Povijest kršćanske literature (svezak I) (scribd)
3. ↑  Irenaeus AH 1.14.1.
4. ↑  Ibid. 1.14.3.
5. ↑  Elejn Pejgels - Gnostička evanđelja (scribd)
6. ↑  Irenaeus, AH 1.13.1—6.
7. ↑  Irenaeus, AH 1.13.3

Vidi još
--------

* Valentin
* Gnosticizam
T‘ašunka Witko ili T‘ašuŋke Witko ili Ludi Konj (ili točnije "Njegov Konj Je Lud"), rodio se između 1840. i 1842. na Rapid Creeku, Teritorij Dakota. **T‘ašunka Witko**, poznatiji kao Crazy Horse (Ludi Konj) (1840. ili 1842.-5. rujna 1877.), legendarni poglavica iz plemena Oglala Lakota.

Izvanredno hrabar ratnik. Vlastiti narod ga priznaje kao vizionara odanog indijanskom načinu života.

Ne zna se gdje se rodio. Pretpostavlja se da je rođen 1840. Imao je tri žene, sestru i polubrata. Ime Ludi Konj dobio je u 18. godini. Vizija koju je imao nakon Grattanskog masakra pratit će ga do smrti.

Ratni vođa postaje 1865. 21. prosinca 1866. s 1000 ratnika napravio je Fettermanski masakr.

1870. uzima prvu suprugu. Iduće godine uzima i drugu. 14. kolovoza 1872. on i Bik Koji Sjedi napali su pratnju željeznice. 26. lipnja 1876. ponovno se susreo s Bikom Koji Sjedi te su izvojevali najveću pobjedu u povijesti indijanskog otpora bijelcima. Tada se odigrala bitka kod Little Big Horna gdje je poginuo general Custer.

U Fort Robinsonu oženio se treći put.

Proboden je bajunetom 5. rujna 1877. i umro tijekom noći sa samo 37 godina.

Vanjske poveznice
-----------------

* Crazy Horse
* Crazy Horse
**Lud** (velški: ) je, prema *Historiji kraljeva Britanije*, pseudo-historijskoj knjizi Geoffreya od Monmoutha i srodnim srednjovjekovnim tekstovima, bio kralj Britanije u doba pred dolazak Rimljana. Bio je najstariji sin kralja Helija i naslijedio svog oca. Njega je, pak, naslijedio brat Kasibelan (historijski Kasivelaun). Lud se povezuje s velškom mitološkom ličnošžu Lludd Llaw Eraint, ranijom ličnošću po imenu Nudd Llaw Eraint, te irskim Nuada Airgetlámom, kraljem Tuatha Dé Dananna, kao i britskim bogom Nodensom. U velškoj tradiciji se, pak, smatra posebnom ličnošću.

U književnosti
--------------

Ludova vladavina je opisana kao značajna zbog osnivanja grapdva i utvrđivanja Trinovantuma (London), koji je Lud posebno volio. Geoffrey objašnjava kako naziv "London" dolazi od "*Caer Lud*", ili imena "Ludova tvrđava". Kada je umro, sahranjen je u Ludgateu. Njegova dva sina Androgej i Tenvancije su bili maloljetni, pa ga je naslijedio brat Kasibelan.

U velškim verzijama Geoffrejeve *Historije*, poznatim kao *Brut y Brenhinedd*, naziva se Lludd fab Beli, uspostavljajući tako vezu s ranijim mitološkim kraljem Lludd Llaw Eraintom. Posebna velška priča *Cyfranc Lludd a Llefelys* (*Priča o Lluddu i Llefelysu*), je pridodana nekim verzijama *Bruta*. Također je sačuvana zasebno, u nekim oblicima kao dio *Mabinogiona*. Prema toj priči, Lludd je imao još jednog brata po imenu Llefelys, koji je postao kralj Francuske kada je Lludd vladao Britanijom. Za vrijeme Lluddove vladavine, Britaniju su pogodile tri velike kuge, ali ih je Llud nadvladao uz savjet svog brata.

U Engleskoj i Irskoj postoji brojni toponimi (Ludden, Limerick) temeljeni na *Lud-*, *Ludden-*, *Luddes-* ili *Ludger-*. Toponimi se prostiru do sjevera u Grofoviji Durham, te na zapadu do Ludgvana, Somerseta, ali samo dva postoje u Walesu - Luford (Herefordshire) i Ludchurch (Permbrokeshire).

Kralj Lud u Gradu Londonu
-------------------------

Ludovo ime daje materijal za moguću etimologiju naziva Ludgate (*Porth Llydd* u *Brut y Brenhinedd*), glavne kapije za londonski City. Statau kralja Luda i njegova dva sina, koja su nekoć stajala nak kapiji, danas se nalaze kod crkvce St Dunstan-in-the-West u londonskom Fleet Streetu. Postojao je pub u Ludgate Circus zvan "King Lud", danas poznat "Leon", a medaljoni kralja Luda se mogu naći iznad vratiju.

Izvori
------

1. ↑  Rachel Bromwich (ed.), *Trioedd Ynys Prydein* (Cardiff, 1991; 1991), s.v. 'Lludd fab Beli'.
2. ↑  Geoffrey of Monmouth, *Historia Regum Britanniae* 3.20
3. ↑  Vision of Britain: gazetteer searches "Lud-".[*mrtav link*]

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Heli**  |  **Legendarni kraljevi Britanije**  | Slijedi: **Kasibelan**  |
Reljefni prikaz ktitora u manastiru Sanain, Jermenija
**Ktitor** (grč. *κτήτωρ* : osnivač, utemeljitelj, vlasnik, od starogrčkog glagola *κτίζω* : osnivam), osoba koja je osnovala kakvu zadužbinu; zadužbinar (obično u Bizantu i kod pravoslavnih Slavena ili osnivač odn. osoba koja izdržava manastir ili mu dade velik prilog; donator. Žena **ktitorka** (ili **ktitorica**). *(HER)*

Ktitor (obično feudalac) iz svojih je sredstava zidao crkvu i poklanjao joj sve predmete potrebne za bogosluženje, uzdržavao je manastir i branio ga u slučaju potrebe, postavljao starješinu manastira, upravljao njegovim prihodina i propisivao unutrašnji red. Portreti ktitora i njegove porodice naslikani su u crkvi, a njihova imena unošena su u diptihe. Oni su imali počasno mjesto za vrijeme liturgije i pravo na grob u crkvi. Prava ktitora prenosila su se na njihove nasljednike. U novom vijeku (XVI-XVII st.), kad se više nisu gradili novi manastiri, naziva se ktitorom i onaj tko manastir uzdržava, popravi ili dariva. Tako se neki ruski, vlaški i moldavski knezovi zovu "novi ili vtori ktitori". *(ELZ)*

Eksterni linkovi
----------------

***Ktitor*** na Wikimedijinoj ostavi
**Megalópoli** (Μεγαλόπολη) je grad u Grčkoj, smješten u zapadnom dijelu prefekture Arkadija. Nalazi se na istom mjestu kao i drevnio grad **Megalopolis**. "Megalopolis" je, inače, grčka riječ za *Veliki grad*. Kada je osnovan godine 371. pne. predstavljao je prvo gradsko naselje u inače ruralnoj i primitivnoj Arkadiji. Tokom Antike je značajno narasto. Njegov teatar, koji je mogao primiti 20.000 gledatelja, je jedan od najvećih na svijetu. U bizanstka i otomanska vremena bio je poznat kao *Sinanou* (Σινάνο), i tako sve do 19. vijeka.

Godine 2001. je broj stanovnika premašio 5.000. Predstavlja jedino naselje čije stanovništvo raste u zapadnoj Arkadiji. Megalopoli je od Tripolija udaljen 30 km (18 milja), te 33 km (19 milja) jzugoistočno od Andritsaine i 55 km (35 milja) sjeveroistočno od Kalamate na Grčkoj nacionalnoj cesti 7 i E65. Grad okružuju planine Taygetus i Tsiberou, a na vrhu potonjeg se nalazi televizijski i telekomunikacijski toranj. Područje je uglavnom izolirano, a šumovita dolina ima oko 10.000 stanovnika. Smatra se jednim od najmanje naseljenih područja na Peloponezu. Smješten je između rijeka Alfeiosa i Elisson.

Megalopoli ima tri škole, licej, gimnaziju, crkve, banke, hotele, poštanski ured i trg (*plateia*). Također ima željezničku stanicu 1 km od središta grada, s time da pruga ne prolazi kroz sam grad. Pruga Kalamata – Tripoli – Argos – Korint je 4 km (2 miles) na jugu. 1980-ih je otvorena auto-cesta koja vozi prema jugu. Megalopolis sada zaobilazi cesta Kalamata - Atena, otvorena 2002. 

Srednom 1960-ih Javna energetska korporacija Grčke (PPC S.A.) (DEI) su započeli gradnju termoelektrane. Ona se sada nalazi 8 sjeverozapadno od središta grada, a otvorena je 1969. godine. Njome se strujom opskrbljuje južna Grčka. Oko nje se nalazi rudnik lignita, a dio stanovništva je u njoj zaposlen.
**Mertojak** je gradski kotar na istočnom dijelu Splita, smješten južno od gradskog kotara Visoka, a istočno od gradskog kotara Trstenik. Gradski kotar Mertojak nalazi se između mora na jugu i *Poljičke ulice* i *Ulice kralja Stjepana Držislava* na sjeveru, te od *Žnjanske ulice* na istoku do *Velebitske* i *Puta Žnjana* na zapadu.

Etimologija
-----------

Zgrade u Doverskoj ulici
Već u srednjem vijeku navodi se kao "Martonijak", "Mertevlak" i "Metenijak" (lat. *Martongliach*, *Mertevlach*, i *Metengliach*), a ime mu potječe od biljke mirte ili mrče koja je rasla na ovom području.

Povijest
--------

Još do kraja 70-ih godina 20. stoljeća na području današnjeg kvarta nalazili su se staklenici s cvijećem, a ranije je bilo i vinograda koje su zasadili splitski težaci.

Mertojak je jedan od novijih kvartova u gradu (izgrađen 1979.-1984.) i većinom se sastoji od modernih i višekatnih zgrada i nebodera. Ima površinu od 40 ha, a na tom području živi 7.503 stanovnika. Velike i moderne ulice unutar ovog gradskog kvarta imaju imena gradova prijatelja Splita. Imena tih ulica su: Odeska, Doverska, Ostravska i Trondheimska.
Mertojak ima osnovnu školu, ambulantu, dječje vrtiće, sportski centar (kuglana i teretana), a osnovana je i župa sv. Josipa te izgrađena nova crkva 1997. godine. Jedini perivoj na Mertojaku naziva se *Perivoj Majke Terezije*.

MertojakMertojak

Bilješke
--------

1. ↑  Kečkemet, D.

Literatura
----------

* *Kečkemet, Duško, Stari Split, od kantuna do kantuna, Zagreb, 2009.*

| * p
* r
* u
Splitski gradski kotarevi |
| --- |
| 
Bačvice  •
Blatine-Škrape  •
Bol  •
Brda  •
Firule  •
Grad  •
Gripe  •
Kman  •
Kocunar  •
Lokve  •
Lora  •
Lovret  •
Lučac-Manuš  •
Mejaši  •
Meje  •
Mertojak  •
Neslanovac  •
Plokite  •
Pujanke  •
Ravne njive  •
Sirobuja  •
Split 3  •
Sućidar  •
Šine  •
Špinut  •
Trstenik  •
Varoš  •
Visoka  •
Žnjan-Pazdigrad
 | Grb Grada Splita |
*Za ostale upotrebe, v. Veliki vojvoda.*
Aleksije I Komnin (1081–1118.), vizantijski car koji je ustanovio dostojanstvo velikog duke za vrhovnog zapovednika flote oko 1092. godine.
**Mega duks**, tj. veliki duks ili **mega duka**, tj. veliki duka (grč. μέγας δούξ [*mégas doúks*] – "veliki vojvoda"), bilo je jedno od najviših dostojanstava u vizantijskoj državnoj hijerarhiji od kraja 11. veka do samog kraja Vizantijskog carstva 1453. godine.

Vizantijski car Aleksije I Komnin je 1085. godine transformisao komandu nad vizantijskom flotom koja je do tada bila podeljena po tematskoj osnovi. Umesto više tematskih stratega, flotom je sada komandovao jedan visoki zapovednik sa titulom duke. Oko 1092. car je titulu admirala učinio pompeznijom i tada je kreirana titula veliki duka koju je prvi poneo Aleksijev šurak Jovan Duka. U 12. veku zapovednik flote se gotovo po pravilu birao među članovima aristokratske porodice Kontostefana.

Od 13. veka gubi se razlika između velikog duke, zapovednika flote, i protostratora, vrhovnog zapovednika kopnene vojske, pošto se u izvorima povremeno pominje i kako veliki duka komanduje kopnenom vojskom i obratno. Latinski carevi Konstantinopolja su takođe prihvatili i donekle modifikovali upotrebu dostojanstva velikog duke. Dostojanstvo je 1207. godine kao nasledno dodeljeno Đenovljaninu Filokalu Navigađozu zajedno sa posedom u vidu jednog od egejskih ostrva. 

Nakon obnove vizantijske vlasti u Carigradu 1261. godine dostojanstvo veligog duke se povremeno dodeljivalo i strancima. Najpoznatiji je svakako slučaj vođe Katalanaca Ruđera de Flora koji je svoj dolazak u službu cara Andronika II Paleologa 1302. uslovio dobijanjem dostojanstva velikog duke. U poslednjem veku Vizantije veliki duka praktično postaje prvi ministar i najbliži saradnik cara. Veliki duka tako zamenjuje velikog logoteta kao vrhovni nadzornik carske administracije. Najpoznatiji veliki duka bio Luka Notaras, koji je bio u službi poslednjeg vizantijskog cara Konstantina XI Paleologa.

Literatura
----------

* *The Oxford Dictionary of Byzantium*, I-III, ed. A.P. Kazdhan, New York-Oxford 1991, str. 1330.
**Galsvinta** је bila vizigotska princeza i kraljica Neustrije, (Toledo, 540. — 567.) Bila je kćerka vizigotskog kralja Atanagilda, a udala se za franačkog kralja Neustrije, Hilperika I. dok je njena sestra Brunhilda bila udana za drugog franačkog kralja, kralja Аustrazije Zigeberta I. Кralj Hilperik је već bio oženjen Аudoverom, koja mu je rodila šesero djece, аli je uspio poništiti svoj brak kako bi se oženio Galsvintom. No ipak nije napustio svoju ljubavnicu Fredegundu.

Brak je ubrzo propao, i to zahvaljujući Hilperikovu ponašanju, koji nije želio napustiti svoj raspusnički život. Galsvinta je htjela vratiti se na vizigotski dvor, ali je te godine umro njen otac Atanagild, čime je oslabljen njen politički položaj. Ubijena je 567. davljenjem u kraljevskoj postelji, a ubojstvo se pripisuje Fredegundi. Nešto kasnije Hilperik je sklopio brak s Fredegundom.

Ubojstvo sestre je u Brunhildi izazvalo dubok bijes i mržnju prema Hilperiku i Fredegundi, stoga je natjerala svoga muža Zigeberta u rat protiv Neustrije. Prvo je zahtjevala od Hilperika vraćanje miraza njene sestre, što je on i učinio. No 575. godine je napao Neustriju u želji da vrati neka područja, što je bio povod za rat i neprijateljstva između dvije države koji je trajao sve do Brunhildine smrti.

Izvori
------

* Popularna povijest Francuske. Merovinzi Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u

***Galsvinta*** na Wikimedijinoj ostavi