recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Život i djela Aleksisa Zorbe*** (grč. *Βίος και Πολιτεία του Αλέξη Ζορμπά*), poznatiji pod naslovom ***Grk Zorba***, je roman grčkog književnika Nikosa Kazantzakisa, originalno objavljen 1946. godine. Inspiraciju je autoru pružio susret autora sa živopisnim rudarskim poduzetnikom Giorgiosom Zorbasom. Radnja se događa za vrijeme Prvog svjetskog rata, kada narator, mladi atenski intelektualac, odlučuje otvoriti rudnik lignita na Kreti motiviran željom da što bolje upozna iskusi stvarni život, odnosno iskustva radničke klase. Protagonist je živopisni Aleksis Zorbas,ili Aleksa Srbin (Grci su u to vreme reč Srbin izgovarali kao Zorbas), koji ga je toliko impresionirao svojim hedonističkim životnim stilom, da ga narator angažira kao svog predradnika.

Kazantzakisov je roman danas najpoznatiji kao predložak za znameniti film *Grk Zorba*, u kome je naslovnu ulogu tumačio Anthony Quinn. Isto je djelo poslužilo kao inspiracija za mjuzikl *Zorba* 1968. godine, odnosno balet Mikisa Theodorakisa iz 1988. godine.

Vanjske veze
------------

* The Nikos Kazantzakis Files (Greek)
* Book review Arhivirano 2007-05-18 na Wayback Machine-u, *Time Magazine*, April 20, 1953

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 185261740
* LCCN: n2008063546
* GND: 4798333-4
* BNF: cb135061214 (podaci)

 |
***Guddu*** je indijski Bolivud film, đe su glavne uloge pripale Shahrukh Khan, Deepti Naval, Manisha Koirala, Mukesh Khanna i Mehmood.

Sadržaj
-------

Guddu Bahadur (Shahrukh Khan) je jedino dijete u Bahadur porodici. Dok je njegova majka religiozna, Vikram je ateist i on vjeruje nauci. Guddu je zavolio Salinu djevojku iz škole. Inače važi za najboljeg frajera u školi. U poslijednje vrijeme, često ima problema sa glavoboljom i njegova majka se prisjeća riječi koje joj je rekao vidovnjak, a to je da će njen sin umrijeti mlad, osim ako njegov otac ne bude mjesec dana izgovarao vradžbine i tako ga spasao.
Jednoga dana on ide sa svojom đevojkom na izlet i tu doživljavaju nesreću. Imali su udees i đevojka je ostala slijepa. To Guddu ne može oprostiti sebi. 
Poslije nekog vremena ustanovljuje se da on ima maligni tumor na mozgu. On želi da umre, kako bi svoje oči darovao njoj i tako joj povratio vid. Njegov otac se ne slaže sa njim, već moli doktora iz Amerike da dođe i da ga operiše. Njih dvojica završavaju na sudu.

U sudu, pošto obojica imaju jake argumente, sud poziva njegovu majku, kako bi svojom izjavom ona presudila. Međutim, kako se nikada nije oduprla mužu, a samim tim i njena velika ljubav prema sinu, ona se onesvješćuje u sudnici. Njegov otac doživljava srčani napad, i njega pod hitno vode u bolnicu, a takođe i Guddu je u nesvijesti zbog prevelikih bolova u glavi. 
Njegova majka se zatvara sama u prostoriji sa boginjinom statuom, i tu se moli bogorodici. Tražeći od nje da joj spasi sina i muža, a ona obećava da neće ništa jesti, kako bi umrla i svoje oči podarila Gudduovoj dragani. Tako i biva.

Uloge
-----

* Mukesh Khanna ... Advokat Vikram Bahadur
* Shahrukh Khan ... Guddu Bahadur
* Manisha Koirala ... Salina Gupta
* Deepti Naval ... Kavita Bahadur
* Ashok Saraf ... Baliya

Eksterni linkovi
----------------

* *Guddu* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Indijska kinematografija |
| --- |
| **Industrije**: *Asamska* • *Bengalska* • *Bollywood* • *Karnataka* • *Kollywood* • *Malayalam* • *Marathi* • *Punjwood* •*Tollywood* |
|  | 
Indijski filmovi A–Z • **Filmovi:** Asamski • Bengali • Bhojpuri •
Gujarati • Hindi • Kannada • Malayalam • Marathi • Punjabi •
Sindhi • Tamil • Telugu • Urdu
Glumci • Scenografi • Nagrade • Redatelji • Koreografi • Direktori fotografije • Kompozitori • Montažeri • Festivali • Tekstopisci • Playback pjevači • Producenti • Scenaristi
 |

| * p
* r
* u
Bollywood (hindi kinematografija) |
| --- |
| 
* Pjesme
* Bibliografija

 |
|  | 
Filmovi po godinama
1930-e
1940
1941
1942
1943
1944
1945
1946
1947
1948
1949
1950
1951
1952
1953
1954
1955
1956
1957
1958
1959
1960
1961
1962
1963
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
1972
1973
1974
1975
1976
1977
1978
1979
1980
1981
1982
1983
1984
1985
1986
1987
1988
1989
1990
1991
1992
1993
1994
1995
1996
1997
1998
1999
2000
2001
2002
2003
2004
2005
2006
2007
2008
2009
2010
2011
2012
2013
2014
 |
| 
* Filmovi na hindiju A–Z
* Najveća zarada

 |
*Za ostala značenja, vidi Običaji.*

***Nacionalni običaji*** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Guó fēng*) su kineski nijemi film snimljen 1935. u režiji Luo Mingyoua i Zhu Shilina, poznat kao posljednje ostvarenje u filmografiji znamenite glumice Ruan Lingyu. U njemu ona tumači lik Zhang Lan, mlade žene koja se u potpunosti posvećuje studiranju, za razliku od sestre (čiji lik tumači Li Li-li), koja se pod izgovorom zapadne "modernosti" odaje zabavama i lagodnom životu. *Nacionalni običaji* su današnjim historičarima zanimljivi kao odraz kampanje tzv. Novog života koju je sredinom 1930-ih pokrenuo nacionalistički režim Chiang Kai-sheka, odnosno prikaz načina na koji je uticala na svakodnevni život u Šangaju i drugim velikim gradovima.

Uloge
-----

* Lam Cho-cho ... Zhang Jie
* Li Li-li ... Zhang Tao
* Luo Peng ... Bo Yang
* Ruan Lingyu ... Zhang Lan
* Zheng Junli ... Chen Zuo

Vanjske veze
------------

* *Guo feng* na sajtu IMDb
* *Guo feng* dostupan kao besplatni download na Internet Archive
Kaj Munk neposredno pred smrt godine 1944.
**Kaj Harald Leininger Munk** (13. januar 1898 - 4. januar 1944) bio je danski pisac i luteranski svećenik, poznat po nizu hvaljenih drama u međuratnom periodu, ali i javnom suprostavljanju njemačkim okupatorima za vrijeme Drugog svjetskog rata, a što je dovelo do njegove lkividacije poslije koje je stekao status mučenika.

Rodio se kao Kaj Harald Leininger Petersen na otoku Lolland, ali je uzeo prezime "Munk" kako bi se odužio porodici koja je brinula za njega nakon smrti roditelja. Godine 1924. je nakon završenog studija teologije postao luteranski vikar mjesta Vedersø na zapadnoj obali Jyllanda, što će ostati do kraja života. Godine 1929. se oženio za Elise (Lise) Marie Jørgensen sa kojom je imao dva sina, od kojih će obojica postati svećenici.

Pisanjem se počeo baviti za vrijeme studija, ali su se njegove prve drame počele izvoditi tek od 1930-ih. U njima je često iznosio svoje svjetonazorske stavove, prije svega o marksizmu i darvinizmu. U političkom smislu se Munk iskazivao kao protivnik demokracije i parlamentarizma smatrajući da oni dovode do stvaranja slabih i nestabilnih vlada, te je držao da Danskoj i drugim nordijskim zemljama treba "čvrsta ruka" u obliku diktatora. Zbog toga je 1930-ih neko vrijeme izražavao simpatije za nacizam i fašizam, ali se protiv njih okrenuo kada su se u Njemačkoj i Italiji intenzivirali progoni Jevreja. Nakon što je 1940. nacistička Njemačka okupirala Dansku, otvoreno je kritizirao nacistički režim u svojim propovijedima. Njeova posljednja drama, *Niels Ebbesen*, posvećena istoimenom danskom nacionalnom junaku, se često tumači kao alegorijski poziv na suprotstavljanje okupatorima. Krajem 1943. je danski pokret otpora doznao kako se sprema njegovo hapšenje te ga je pokušao nagovoriti da ode u ilegalu, ali je on to odbio učiniti. Nedugo potom ga je Gestapo uhapsio; sljedeći dan je pronađen mrtav u obližnjem jarku. Njegova smrt je razbjesnila veliki dio dotle prema okupatorima uglavnom ravnodušne javnosti te ih potakla da se pridruže pokretu otpora.

Luteranska crkva je poslije Munka proglasila svojim svecem, a u Danskoj je prema njemu prozvana ugledna književna nagrada.

Prema Munkovoj drami *Ordet* je znameniti danski režiser Carl Theodor Dreyer godine 1955. snimio istoimeni film, koji se smatra jednim od najvažnijih i najuspješnijih ostvarenja njegove filmografije.

Vanjske veze
------------

* Kaj Munk Information Arhivirano 2002-11-21 na Wayback Machine-u
* Kaj Munk Selskabet Arhivirano 2017-05-18 na Wayback Machine-u
* Kaj Munk Forskningscentret
* Artikel på kristendom.dk Arhivirano 2022-02-02 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 56659045
* LCCN: n81018431
* ISNI: 0000 0001 2134 1451
* GND: 118585762
* SELIBR: 206967
* SUDOC: 030762502
* BNF: cb12211320p (podaci)
* MusicBrainz: c612946a-8eae-4253-a9eb-10cee8578b25
* NKC: ola2003169726
* BNE: XX1374266
* CONOR.SI: 107313507

 |
**Ljerka Bočanji Antonić** (Osijek, 19. III. 1942), hrvatska novinarka, književnica, haiku-pjesnikinja.

U Osijeku je završila osnovnu školu, gimnaziju i Ekonomski fakultet. Nakon toga zaposlila se kao novinar u redakciji "Glasa Slavonije". U novinarstvu je provela cijeli svoj radni vijek.

Danas je u mirovini, ali se i dalje bavi publicističkim radom. Još kao gimnazijalka počela se javljati pjesmama, kratkim pričama te novinskim izvještajima u tadašnjim književnim časopisima i novinama.

Haiku
-----

Već nekoliko godina velika joj je radost haiku-poezija, koju i sama piše. Član je Društva hrvatskih haiku-pjesnika, a objavljuje kontinuirano radove u nekoliko hrvatskih haiku-zbornika.

Bibliografija
-------------

Objavila je šest knjiga: 

* *"Osječka pričaonica"*, Osijek, 1995. (105 str.)
* *"Blues za šnajdericu Herminu : (osječka pričaonica 2)"*, Osijek, 1998. (252 str.)
* *"Sakadaš : haiku"*, Osijek, 2001. (123 str.)
* *"Žurim na Susret ugode"*, Osijek, 2001. (219 str.)
* *"Smijeh linotypa"*, Osijek, 2002. (188 str.)
* *"Klamerica esekerska"*, Osijek, 2014. (152 str.)

Izvor
-----

* Helena Sablić-Tomić, Goran Rem: *"Slavonski tekst hrvatske književnosti"*, Zagreb, 2003. (str. 450)
**Gustav Cvijak** (rođen: ***Gustav Zwieback***) (Zagreb, 10. 5. 1918 - Rio de Janeiro, Brazil, 1983), jugoslavenski advokat i pjesnik.

Biografija
----------

Gustav Cvijak je rođen 10. 5. 1918 u Zagrebu za vrijeme Austro-Ugarske Monarhije. Potječe iz židovske porodice Dragutina i Margarete Cvijak (*do 1939 Zwieback*). U Zagrebu je 1928 završio osnovnu školu i klasičnu gimnaziju 1932 godine. Studirao je na Pravnom fakultetu Sveučilištu u Zagrebu na kojem je diplomirao 29. 9. 1936 godine. U to vrijeme prezime mu se pisalo i, prema službenim spisima Sveučilišta, Cvibak. Gustavov otac je 8. 5. 1939, zbog povećanog antisemitizma na teritoriju Kraljevine Jugoslavije uzrokovanog nacističkom propagandom, promijenio prezime Zwieback u Cvijak. Gustavov otac Dragutin je 18. 11. 1941, tokom Drugog svjetskog rata tj. Holokausta, skončao u ustaškom koncentracijskom logoru Jasenovac. Sam Gustav je, sa majkom Margaretom, u junu 1941 pred ustašama pobjegao u Split (*koji je tada bio pod talijanskom samoupravom*), a zatim u Ljubljanu. Potom je sa majkom prešao na talijanski teritorij. Godinu i pol dana, 1942/43, proveo je u internaciji u logoru u Perugi. Nakon kapitulacije Italije tj. uspostave Hitlerove marionetske Talijanske Socijalne Republike, Gustav se sa majkom pred Wehrmachtom sakrio kod izvjesnog Attilija Avellina Goraccija u Perugi. Tu su boravili dva mjeseca. 1943 prebjegli su u Rim gdje su se skrivali pod lažnim imenom Franco Galanti i Maria Terruzzi. Nakon rata, u Rimu je radio kao prevoditelj za Američki židovski distribucijski komitet (*Židovska agencija za pomoć*) u Italiji. 1947 iz Barcelone je emigrirao, sa majkom, u brazilski Rio de Janeiro. Bio je oženjen za Augustu Rivolu sa kojom je imao sina i kćer. Majka mu je umrla 1981 godine. Gustav je za života, od 1932 do 1945, pisao pjesme, a koje su 1958 godine izdane u zbirci "Pisati, pisati i tako disati". Dvije pjesme su mu bile tiskane u zborniku "Pjesnici Zagrebu" 1979 godine. Gustavova poezija je reportažnog i feljtonističkog tona, kadikad prožeta socijalnom i političkom notom. Gustav Cvijak je umro 1983 u Rio de Janeiro. Majka mu je živjela do 1981 godine.

Djela
-----

* "*Pisati, pisati i tako disati*", Zagreb (1958)

Literatura
----------

* Kraus, Ognjen (1998). *Dva stoljeća povijesti i kulture Židova u Zagrebu i Hrvatskoj*, Zagreb: Židovska općina Zagreb. ISBN 953-96836-2-9
**Louis Pasteur**
**Louis Pasteur** (Dole, 27. 12. 1822. - St. Cloud, 28. 9. 1895.), francuski kemičar i biolog.

Diplomirao je hemiju u Basanconu. Njegovo prvo istraživanje odnosilo se na optička svojstva vinske kiseline te je jedan od osnivača stereokemije. Bavio se problemima alkoholne i mliječne fermentacije, što ga je odvelo na proučavanje bolesti vina. Spoznaja da se klice iz kojih nastaju mikroorganizmi mogu uništiti utjecajem topline bila temelj postupka sterilizacije nazvanog po njemu pasterizacijom. S tim je u vezi i početak antiseptičke metode u kirurgiji, koju je Pasteur primjenio 1865. uvođenjem fenola kao sredstva za dezinfekciju rana. Istraživao je cjepiva protiv zaraznih bolesti. Bio je uvjereni pacifist i patriot te je nakon pruskog bombardiranja Pariza zatražio da se njegovo ime briše s popisa počasnih doktora Sveučilišta u Bonnu.

Izolirao je uzročnika antaraksa i primijenio cjepivo protiv te bolesti. Otkrio je i uzročnike rodiljske groznice i kolere peradi. Prvi Pasteurov zavod za istraživanje bjesnoće osnovan je 1888.

Galerija
--------

* Rodna kuća Louisa Pasteura u DoleuRodna kuća Louisa Pasteura u Doleu
* Pasteur je razdvojio lijevi i desni kristalni oblik jedan od drugog kako bi formirao dvije grupe kristala: u rastvoru je jedna forma rotirala svjetlost na lijevo, a druga na desno, dok se u racemskoj modifikaciji njihov efekat međusobno poništavao i stoga nije dolazilo do rotiranja svjetlosti.Pasteur je razdvojio lijevi i desni kristalni oblik jedan od drugog kako bi formirao dvije grupe kristala: u rastvoru je jedna forma rotirala svjetlost na lijevo, a druga na desno, dok se u racemskoj modifikaciji njihov efekat međusobno poništavao i stoga nije dolazilo do rotiranja svjetlosti.
* Louis Pasteur u svom laboratoriju, slika A. Edelfeldta iz 1885.Louis Pasteur u svom laboratoriju, slika A. Edelfeldta iz 1885.

***Louis Pasteur*** na Wikimedijinoj ostavi
Za istoimeni dokumentarni film, vidite članak Brother, Can You Spare a Dime? (film).
***Brother, Can You Spare a Dime?***, također poznata i pod naslovom ***Buddy, Can You Spare a Dime?*** je američka pjesma iz 1931. godine za koju je muziku komponirao Jay Gorney, a tekst napisao Yip Harburg. Muzika se temelji na uspavanci koji je Gorney čuo u svom djetinjstvu u Poljskoj. Tekst iz perspektive nezaposlenog radnika i američkog veterana prvog svjetskog rata izražava ogorčenje siromaštvom i beznađem Velike depresije. Originalno zamišljena za mjuzikl *New Americana*, sljedeće je godine postala veliki hit zahvaljujući verzijama koje su snimili Bing Crosby i Rudy Vallee; obje ploče su izdane neposredno pred predsjedničke izbore 1932. godine, odnosno pobjedu Roosevelta. Smatra se najpoznatijom pjesmom iz doba Velike depresije.

Vanjske veze
------------

* Songs of the Great Depression Arhivirano 2010-01-19 na Wayback Machine-u – lyrics, prepared by Professor Catherine Lavender for courses in The Department of History, The College of Staten Island of The City University of New York.
* Explanation of lyrics
*Za ostale upotrebe, v. Cara o cruz.*
**Cara o cruz** (doslovno: "Pismo ili glava") je meksičko-američka telenovela produkcijske kuće Telemundo snimana tokom 2001. godine.

Sinopsis
--------

Ovo je priča o dvojici prijatelja: Martinu Alkantari, mladom i veselom čoveku avanturističkog duha, i Ismaelu Seranu, vernom, jakom čoveku koji u sebi taji jednu zabranjenu strast.

Ta strast ima lice žene čije je ime Marijana Medina, mlade i lepe devojka u potrazi za srećom koju joj je sudbina otela iz ruku prilikom tragedije koja joj je iznenada promenila život.

Usred avantura, intriga i konflikata Marijana će se morati suptrotstaviti Teresi Alkantari, Martinovoj starijoj sestri, koja će će joj postati najveći neprijatelj i učiniti sve kako bi je uništila.

Teresa se trudi biti nežna i umiljata, no kada se radi o Marijani i Grupi Alkantara njeno drugo lice puno zavisti i besa ne sačeka dugo da izađe na videlo.

Tu je i Aida, mlada, lepa i nežna žena koja dolazi u varošicu Tlalpan kako bi pronašla sreću i otkrila prošlost. Tu upoznaje Armanda Peskadora, mladog advokata koji, bez obzira na arogantnost koji ispoljava prilikom obavljanja svog posla, ne sumnja pokazati i svoju lepšu stranu lica jednostavnog, strastvenog i pravednog čoveka.

U njemu Aida pronalazi veliku utešu, podršku i mir. Dok će on za njenu ljubav biti spreman otpočeti borbu protiv svih prepreki bez obzira na sve tajne i intrige koje ona skriva od njega.

U ovoj priči, supoststaviće se dva paralelna sveta različitih ljubavi kojima u najtežim trenucima preostaje samo da igraju na sreću i bace novčić u vazduh. Na čijoj će strani on pasti? Pismo ili glava?

Uloge
-----

| Glumci | Likovi |
| --- | --- |
| Ana de la Regera | Marijana Medina / Aida |
| Hose Anhel Ljamas | Ismael Serano |
| Hose Marija Jazpik | Armando Peskador |
| Plutarko Haza | Martin Alkantara |
| Fabijan Kores | Aurelijo Salazar |
| Patrisija Perejra | Teresa Alkantara |
| Itari Marta | Lurdes Alkantara |
| Žulijeta Egurola | Matilde Sosa de Alkantara |
| Enrike Singer | Leonardo Medina |
| Huan Pablo Abitija | Eduardo Medina |
| Gabrijel Roel | Klaudete |
| Horhe Lavat | Melćor Hidalgo |
| Patrisijo Kastiljo | Fidelijo |
| Luisa Huertas | Hulija |
| Alpa Normandel | Koni |
| Isabel Herera | Noemi |

Vanjske veze
------------

* *Cara o cruz* na sajtu IMDb
* Cara o cruz na alma-latina.net
***Carl Peters*** je njemački crno-bijeli historijski film snimljen 1941. u režiji Herberta Selpina. Naslovni protagonist, čiji lik tumači Hans Albers, je Carl Peters, njemački pustolov i poduzetnik koji je 1880-ih osnovao kolonije koje će postati Njemačka Istočna Afrika. Radnja prikazuje kako njegove napore pokušavaju sabotirati britanski obavještajci, ali i kako se u domovini suočava sa nesposobnošću i nerazumijevanjem carske vlade, odnosno optužbama za okrutnost prema urođenicima od strane liberalnih, socijaldemokratskih i jevrejskih zastupnika u Reichstagu. Carl Peters je napravljen u jeku drugog svjetskog rata, te je imao snažni propagandni naboj, odnosno podsjetiti njemačku javnost nad izgubljene afričke kolonije čiji se povratak u tom trenutku, kada su Sile Osovine bile na vrhuncu moći, činio izglednim. Film je, međutim, bio, više nego mnogi drugi i prožet nacionalsocijalističkom ideologijom - Peters u filmu otvoreno brani strog tretman afričkih domorodaca, ali i propovijeda *Führerprinzip* nasuprot iskvarene i nesposobne demokracije. Zbog svega toga je nakon drugog svjetskog rata zabranjen od savezničkih okupacijskih vlasti.

Vanjske veze
------------

* *Carl Peters* na sajtu IMDb
* *Carl Peters (film)* na filmportal.de ()
* *Carl Peters* bei Murnau Stiftung

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Herbert Selpin |
| --- |
| 1930s | 
* *Antoinette* (1932)
* *Chauffeur Antoinette*  (1932)
* *The Love Contract* (1932)
* *Der Traum vom Rhein* (1933)
* *Mädels von heute* (1933)
* *Zwischen zwei Herzen* (1934)
* *The Champion of Pontresina*  (1934)
* *The Riders of German East Africa* (1934)
* *An Ideal Husband* (1935)
* *Der grüne Domino* (1935)
* *Le domino vert* (1935)
* *Scandal at the Fledermaus* (1936)
* *Game on Board* (1936)
* *Romance* (1936)
* *Alarm in Peking* (1937)
* *The Marriage Swindler* (1938)
* *Ich liebe dich* (1938)
* *Sergeant Berry* (1938)
* *Water for Canitoga* (1939)

 |
| 1940s | 
* *Ein Mann auf Abwegen*  (1940)
* *Trenck, der Pandur*  (1940)
* *Carl Peters* (1941)
* *Geheimakte W.B.1*  (1942)
* *Titanic* (1943)

 |
Luminozitet
**Luminozitet** u astrofizici je količina energije koju izrači tijelo u jedinici vremena.

Oznaka i jedinice: {\displaystyle L} u jedinicama W.

Luminozitet zvijezde
--------------------

Neka zvijezda polumjera {\displaystyle R} ima površinsku temperaturu {\displaystyle T}. Tada je njen luminozitet:

{\displaystyle L=4\pi \sigma R^{2}T^{4}}

gdje je {\displaystyle \sigma } Stefan-Boltzmannova konstanta, 5.670 400(40) × 10−8 J s−1 m−2 K−4.

Teorija raspršenja i akceleratorska fizika
------------------------------------------

U ovom slučaju luminozitet je broj čestica koje se raspršuju po jedinici površine i u jedinici vremena.

Oznaka i jedinice: {\displaystyle L} u jedinicama m-2  s-1 ili, češće, b−1 s−1.

Luminozitet je važno obilježje ubrzivača čestica. Integrirani luminozitet (jedinica m-2 ili b−1) opisuje luminozitet kojeg je ubrzivač isporučio u nekom vremenu i kad se pomnoži s udarnim presjekom nekog konkretnog procesa daje očekivani broj tih procesa za to vrijeme.
**Lik Montanjer** je rođen 1932. godine u Francuskoj, virolog dobitnik Nobelove nagrade za fiziologiju i medicinu za 2008. godinu. Otkrio je virus koji dovodi do bolesti side, HIV virus i naišao na internacionalni prezir od strane imunologa i virologa kada je 1990. godine izjavio da HIV virus ne može sam da izazove sidu, već da je potrebno prisustvo kofaktora za koji je on verovao da je mikoplazma.

NJegovo istraživanje je obavljeno na Pasterovom Institutu u Parizu. I dalje postoji prepirka oko toga ko je prvi izolovao HIV virus između Montanjera i Amerikanca Roberta Gala. Uzrok ove prepirke je taj što su prvobitne vrste HIV virusa, LAV i HTLV-IIIB, veoma slične, a obe vrste su izolovane iz iste grupe uzoraka, dok je kod pacijenata virus imao visok stepen varijacija.

On je jedan od osnivača Svetske Fondacije za prevenciju Side. Dobitnik je više od 20 značajnih nagrada i priznanja.

***Luc Montagnier*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 79050791
* LCCN: n87884566
* ISNI: 0000 0001 2140 9591
* GND: 114955921
* SELIBR: 315197
* SUDOC: 028736311
* BNF: cb12051097x (podaci)
* NDL: 00450351
* NKC: jn19992000730
* BNE: XX845510
* CiNii: DA01167690

 |
*Za južnovijetnamski ratni brod v. RVNS Ly Thuong Kiet (HQ-16).*
Cơ Xá Linh Từ, svetište Lý Thường Kiệtu u Hanoju.
**Lý Thường Kiệt** (李常傑; 1019–1105) bio je vijetnamski vojskovođa iz doba dinastije Ly, koji se zbog pobjeda nad kineskom vojskom dinastije Song smatra jednim od najvećih narodnih junaka Vijetnama.

Rodio se u Thang Longu, sjedištu dinastije Ly, pod imenom Ngo Tuan. Otac mu je bio jedan od nižerangiranih carskih generala. Mladi Ngo Tuan je 1036. ušao u carsku službu, prvo kao konjički kapetan, potom kao oficir carske garde. Zbog brojnih zasluga je dobio počasno carsko ime Ly Thuong Kiet.

Godine 1075. je Wang Anshi, kancelar kineske dinastije Song, dobio vijest o tome da su Čampe na jugu razbile vijetnamsku vojsku te je kineskog cara nagovorio da pokrene pohod s ciljem da se Vijetnam ponovno podgvrne kineskoj vlasti. Vijetnamski car je, pak, čuvši za kineske pripreme, pokrenuo preventivni udar na južnu Kinu; Ly Thuong Kiet i Nung Ton Dan su nakon 40 dana borbi kod današnjeg Nanninga razbili tri kineske vojske. Sljedeće godine su Kinezi pokrenuli pohod u savezu sa Čampama i Kmerskim Carstvom; međutim, Ly Thuong Kiet im je uspio postaviti zamku na rijeci Nhu Nguyet te porazio, pri čemu je poginulo preko 1000 kineskih vojnika. Nakon te pobjede je pokrenuo dva pobjedonosna pohoda na Čampe.

Ly je, prema predaji, 1077. napisao *Nam Quoc Son Ha* ("Planine i rijeke Južne zemlje"), kratku pjesmu koja se kasnije smatrala prvom vijetnamskom deklaracijom nezavisnosti.

Vanjske veze
------------

* Lý Thường Kiệt với bài thơ "Nam quốc sơn hà" Arhivirano 2008-07-15 na Wayback Machine-u
* () viet6.html Arhivirano 2013-11-13 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 25814785
* LCCN: no94015950
* ISNI: 0000 0000 4321 1140
* GND: 134172396
* SUDOC: 147220831
* BNF: cb123487657 (podaci)

 |
**Marcijal**, latinski **Marcus Valerius Martiālis** (Bilbilis, današnja Španjolska, 1. ožujka 40. – Bilbilis, 102. - 104.), rimski i antički epigramatičar sa oko 1.200 epigrama, raspoređenih u pet knjiga, daje umjetnički značajno i povijesni vjerno sliku svoga vremena, prilika, običaja i ljudi ― od senatorskih vrhova do zanatlija i robova.

### Životopis

Marcijal je rođen je u Bilbilisu (danas Cerro de Bambola u blizini današnjeg grada Calatayud, sjeverna Španjolska). Pohađao je retoričku i gramitičku školu, gdje je otkrio svoj književni talent.

Između 63. i 64. godine, otišao je u Rim te isprva živio u prilično siromašnim okolnostima.

Kao i mnogi pjesnici svoga vremena, bio je ovisan od posebne skrbi svojih prijatelja i pokrovitelja koji su ga podržavali financijski. Kasnije u osamdetim godina postao je vlasnik nekretnine u Nomentumu, i kasnije u Rimu, iz njegove vlastite izjave doznajemo, da je on bio u vlasništvu više robova, i tajnika.

### Djela

* Liber De Spectaculis
* Epigrammata (12 knjiga)

***Marcijal*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 8099277
* LCCN: n82013667
* ISNI: 0000 0001 2358 4924
* GND: 11857826X
* SELIBR: 195258
* SUDOC: 027383709
* BNF: cb11886893t (podaci)
* BIBSYS: 90071369
* ULAN: 500214511
* MusicBrainz: 716e8313-cfb4-42c2-9c8c-f13eadd608f9
* NLA: 35601942
* NDL: 00448954
* NKC: skuk0000831
* BNE: XX1061108
* CiNii: DA00624050
* CONOR.SI: 24153443
* NSK: 000152921

 |
**Margaret Landon** (7. septembar 1903 - 4. decembar 1993) bila je američka spisateljica, najpoznatija po romanu *Anna and the King of Siam*, koji je poslije poslužio kao predložak za popularni mjuzikl *The King and I* i njegovu filmsku verziju.

Rođena je kao Margaret Dorothea Mortenson u pobožnoj metodističkoj porodici, a godine 1927. se na studiju udala za Kennetha Langdona, sa kojim je poslije pošla u Tajland kao prezbiterijanska misionarka. U Tajlandu je boravila deset godina, gdje je počela proučavati život Anne Leonowens, britanske učiteljice koja je u 19. vijeku došla podučavati žene i djecu kralja Mongkuta zapadnim običajima. Po povratku u SAD je na osnovu svojih istraživanja napisala roman, koji je prvi put izdan 1944. i potom doživio ogroman uspjeh. Adaptiran je prvo kao igrani film 1946. godine, potom kao mjuzikl 1950. i filmski mjuzikl 1956. te, konačno, kao TV-serija početkom 1970-ih. Landon je bila predmetom žestokih kritika iz Tajlanda zbog toga što je u svom romanu iznosila historijske netočnosti, i "blatila uspomenu na voljenog kralja".

Umrla je u dobi od 90 godina, ostavivši iza sebe muža, četvero djece, 13 unučadi i 25 praunučadi.

Izvori
------

Eksterni linkovi
----------------

* Page on Kenneth & Margaret Landon Collection of papers at Wheaton Arhivirano 2005-02-14 na Wayback Machine-u
* Margaret Landon na Find a Grave
**Margaret Macantini** (ital. *Margaret Mazzantini*) (rođena 27. oktobra 1961 u Dablinu, Irska ) je italijanski pisac.

Macantini je kći italijanskog pisca i irske vajarke. Završivši studije dramske umetnosti, postala je filmska, televizijska i pozorišna glumica, ali je poznata po svom književnom stvaralaštvu. Svojim prvim romanom, *Il catino di zinco* ("Cinkani umivaonik", 1994.) ulazi u uži izbor za književnu nagradu Premio Campiello.

Roman *Non ti muovere* ("Ostani tu", 2001.) osvaja 2002. godine nagradu Premio Strega. Po njemu je dve godine kasnije snimljen istoimeni film koji je režirao muž Margaret Macantini, Serđo Kastelito. Uz Penelope Kruz, Kastelito igra i glavnu ulogu.

Macantini se udala za Kastelita, sa kojim ima četvoro dece, 1987. godine. Živi u Rimu.

Dela
----

* *Il Catino Di Zinco*, (*Cinkani umivaonik*), 1994.
* *Manola*, (*Manola*), 1998.
* *Non ti muovere*, (*Ostani tu*), 2001.
* *Zorro. Un eremita sul marciapiede*, (*Zoro. Pustinjak na pločniku*), 2004.

Eksterni linkovi
----------------

***Margaret Macantini*** na Wikimedijinoj ostavi

* Margaret Macantini na sajtu IMDb
* Zvanična prezentacija

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 84498472
* LCCN: no96050326
* ISNI: 0000 0001 2141 7866
* GND: 120018233
* SUDOC: 069927502
* BNF: cb14463777w (podaci)
* BIBSYS: 90835685
* NDL: 00920376
* NKC: kup20020000063265
* BNE: XX1665025
* CiNii: DA14307114
* CONOR.SI: 12702307

 |
**Margerit Jursenar** (fr. ) (8. jun 1903-17. decembar 1987), francuska romansijerka, pripovedateljka i esejistkinja, stekla je svetsku slavu svojim istorijskim i metafizičkim romanima, u kojima dominiraju likovi iz daleke prošlosti. Rodila se u Briselu, u mešovitoj francusko-belgijskoj porodici. Majka joj je umrla deset dana posle porođaja, te se o njenom vaspitanju brinula baka. Otac ju je još u detinjstvu uputio u grčko-rimsku kulturu, a Margerit je počela da piše već u ranoj mladosti. Prvi roman ***Aleksis ili sporazum o beznadežnoj borbi*** objavila je 1929. Njeno interesovanje za orijent i stari svet rezultirao je nizom dela u međuratnom periodu, od kojih su za nas posebno zanimljive ***Orjentalne priče*** (1938), sa tri teme iz srpske epske tradicije (***Osmeh Kraljevića Marka***, ***Zidanje Skadra*** i ***Smrt Kraljevića Marka***).
Svetsku slavu stekla je romanima ***Hadrijanovi memoari*** (1951) i ***Crna mena*** (1968). Najveći deo života proživela je u Americi, u koju je otišla početkom Drugog svetskog rata, na poziv univerzitetske profesorke Grejs Frik, da bi njih dve ostale nerazdvojen zauvek. Margerit Jursenar je prva žena koja je izabrana u Francusku akademiju (1980). I druga njena književna dela (***Oproštajni udarac***, ***lavirint***, ***Aleksis***, ***Legente vekova***, ***Venac i lira***...) zokružuju njen književni opus velike lepote. 

Bila je član Francuske akademije, na poziciji 3, u periodu 1980-1987. 


***Marguerite Yourcenar*** na Wikimedijinoj ostavi
**Površina** je geometrijski pojam kojim se mjeri koliko je velik neki prostor. 
Točka i linija nemaju površinu, odnosno površina im je nula. Sa druge strane ravan ima beskonačnu površinu.
Površina je također i dio tijela u prostoru koji je izložen spoljašnjosti.

Istorija
--------

Merenjem površina su se bavili još stari Egipćani, ali su ga do nivoa nauke podigli tek stari Heleni. Kod njih se površina neke geometrijske slike izračunavala tako što se nizom transformacija pretvara u kvadrat iste površine. Zatim se izmere stranice kvadrata i lako izračuna površina. Od tih dana je izračunavanje površine dobilo drugi naziv: kvadratura.

Merne jedinice
--------------

Po SI mernom sistemu, osnovna merna jedinica površine je m2 *kvadratni metar*, gde vrede i sve ostale izvedenice:

* dm2 (kvadratni decimetar, retko se koristi)
* cm2 (kvadratni centimetar, retko se koristi)
* mm2 (kvadratni milimetar, koristi se za merenje preseka žice u elektrotehnici)

Za merenje površine zemljišta, koriste se veće mere:

* 1 ar = 100 m2
* 1 hektar = 10.000 m2
* 1 km2 = 1.000.000 m2

Osnovne formule za računanje površine
-------------------------------------

| Geometrijski lik | Formula |
| --- | --- |
| Pravougaonik | {\displaystyle lab} |
| Trougao | {\displaystyle {\frac {1ah}{2}}} |
| Krug | {\displaystyle r^{2}\pi } |
| Elipsa | {\displaystyle ab\pi } |
| Sfera | {\displaystyle 4r^{2}\pi }, ili {\displaystyle d^{2}\pi } |
| Trapez | {\displaystyle {\frac {(a+b)h}{2}}\,} |
| Valjak | {\displaystyle 2r(h+r)\pi } |
| Omotač valjka | {\displaystyle 2rh\pi \,} |
| Kupa | {\displaystyle r(l+r)\pi } |
| Omotač kupe | {\displaystyle rl\pi } |
| Kružni isječak | {\displaystyle {\frac {1}{2}}r^{2}\theta \,} |

***Površina*** na Wikimedijinoj ostavi
***Combat naval en Grèce*** (sh. *Pomorska borba u Grčkoj*) je francuski kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1897. u režiji Georgesa Meliesa. Sastoji se od jednog kadra na palubi ratnog broda čija posada ispaljuje hitac iz topa, ali je i sama pogođena. Film je snimljen nedugo nakon kratkotrajnog grčko-turskog rata koji se vodio iste godine, te je Melies nastojao iskoristiti zanimanje publike za te događaje i "rekonstruriao" pomorsku bitku, iako takvih okršaja nije bilo u stvarnosti. U tu je svrhu uglavnom koristio kazališne i pirotehničke trikove. Zajedno s Meliesovim filmom *Bombardement d'une maison* predstavlja od prvih ratnih filmova u historiji žanra. Dugo vremena se smatrao izgubljenim sve dok 1988. jedna kopija nije slučajno pronađena u Britanskoj nacionalnoj arhivi gdje je bila katalogizirana pod pogrešnim imenom.

V. također
----------

* *La prise de Tournavos*, još jedna Meliesova rekonstrukcija događaja iz grčko-turskog rata

Izvori
------

1. ↑  „A brief History: Combat naval en Grèce". *Europa Film Treasues*. Arhivirano iz originala na datum 2012-03-12. Pristupljeno 25. V 2011.

Vanjske veze
------------

* *Combat naval en Grèce* na sajtu IMDb
**Heinrich von Ferstel** (\* Beč, 7. jul, 1828. † Beč, 14. jul, 1883.), bio je jedan od značanijih bečkih arhitekata historicizma u razdoblju izgradnje Ringstrasse.

Biografija
----------

*Heinrich von Ferstel* rođen je u imućnoj porodici Ignaza Ferstela, direktora banke iz Praga.
Arhitekturu je studirao na bečkoj Akademie der bildenden Künste kod Nülla i Sicardsburga. Nakon studija radio je od 1851. do 1853. u birou svog ujaka Friedricha Stachea, također poznatog arhitekta.

Za *Ferstela* je bila presudna 1855. kad je pobjedio na natječaju za izgradnju nove Votivkirche na Ringu. Crkva se gradila do 1879. ta neogotička građevina izbacila ga je u vrh bečkih arhitekata u vrijeme izgradnje Ringstrasse.
Nakon tog projektirao je puno reprezentativnih građevina uz pomoć svog šurjaka Karla Köchlina (1828.-1894.) banke, bečka burza (danas poznata kao *Palais Ferstel*). Ispočetka je projektirao u duhu romantičarskog historicizma (neogotika, neoromanika) u kasnijim radovima priklonio se neorenesansi.

*Ferstel* je projektirao puno značajnih bečkih građevina, koje su utjecale na graditeljsku modu po cijeloj monarhiji; Museum für angewandte Kunst (1871.), Kemijski fakultet (1872.), Škola za umjetnost i obrt (1877.), Palača rektorata Univerziteta u Beču (1883.), Palača Austrijskog Lloyda u Trstu (1883.).

Pored tih javnih, *Ferstel* je izveo i puno stambenih palača; Palača Wertheim (1868.), Palača nadvojvode Ludwiga Viktora (1869.) - obje u Beču, i puno vila od kojih je najzapaženija bila za porodicu Wartholz u Reichenau (1872.) 

Od 1866. radi kao profesor na bečkoj Politehnici, pred kraj života 1879. car Franjo Josip dodjelio mu je titulu barona.

Zanimljivo, da se tu radi o cijeloj generaciji arhitekata. Ne čudi dakle, da je među ostalima i njegov sin Max von Ferstel pošao očevim stopama ne samo kao građevinar, nego i kao oduševljeni pripadnik istoga smjera - to jeste historicizma.

Radovi
------

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Ferstel, Heinrich Freiherr von*" (engleski). Encyclopedia of Austria. Pristupljeno 1. 04. 2013.

Vanjske veze
------------

***Heinrich von Ferstel*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ferstel, Heinrich Freiherr von ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 77107506
* LCCN: n84127224
* ISNI: 0000 0000 6679 0085
* GND: 118532634
* SUDOC: 142739502
* BNF: cb16159392p (podaci)
* ULAN: 500017559
* NKC: xx0034161
* RKD: 27826

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 77107506
* LCCN: n84127224
* ISNI: 0000 0000 6679 0085
* GND: 118532634
* SUDOC: 142739502
* BNF: cb16159392p (podaci)
* ULAN: 500017559
* NKC: xx0034161
* RKD: 27826

 |
***Das Beil von Wandsbek*** (sh. *Sjekira iz Wandsbeka*) je roman njemačkog pisca Arnolda Zweiga objavljen 1947. godine. Originalno je napisan 1943. godine na hebrejskom jeziku pod naslovom *Sifriat Hapoalim* za vrijeme Zweigovog egzila u Palestini. Kao inspiracija za roman su poslužili stvarni događaji vezani uz Altonsku krvavu nedjelju. Glavni lik je Albert Tetjeen, mesar iz hamburške četvrti Wandsbek koji je osiromašio za vrijeme Velike ekonomske krize te koji pristaje na ponudu nacističkih vlasti da zamijeni bolesnog dželata koji bi trebao pogubiti osuđene komuniste. Radnja prikazuje kako njegova odluka dovede do gubitka prijatelja, supruge i sukoba sa vlastitom savješću. Das Beil von Wandsbek je postao jedan od najpoznatijih Zweigovih romana, te je dva puta ekraniziran - godine 1951. kao istoimeni igrani film u Istočnoj i godine 1982. kao televizijski film u Zapadnoj Njemačkoj.

Vanjske veze
------------

* Filminfos vom Verleiher Progress Film

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 191530168
* GND: 4541074-4

 |
*Za ostale upotrebe, v. Božji grad.*
Početna stranica rukopisa iz 1470.
***De civitate Dei*** (puni naslov: ***De Civitate Dei contra Paganos***; doslovno: "O Državi Božjoj protiv pagana") je knjiga na latinskom jeziku koju je 420-ih objavio znameniti kršćanski teolog Aurelije Augustin u kojoj iznosi temelje kršćanske filozofije. Ta knjiga predstavlja najpoznatije Augustinovo djelo, koje je imalo značajan uticaj na dalji razvoj zapadne civilizacije.

Njen naslov se najčešće prevodi kao ***Država Božja*** ili ***Božja Država***, a ponekad i kao ***Grad Božji*** ili ***Božji Grad***.

Augustin je knjigu počeo pisati godine 412. potaknut vizigotskom pljačkom Rima, događajem koji je šokirao i duboko traumatizirao kasnoantički svijet, odnosno doveo do propitivanja kršćanstva koje je tada već etablirano kao državna religija Rimskog Carstva. Augustin je knjigu zamislio prije svega kao odgovor paganima koji su kršćane, odnosno napuštanje drevne rimske religije, smatrali glavnim uzrokom barbarskih najezdi, pustošenja i drugih nedaća u kome se našlo Carstvo i njegovi podanici. U tu je svrhu izložio vlastito viđenje svjetske historije, koje predstavlja jedan od prvih primjera filozofije historije, odnosno koncept "Božje države" (*civitas dei*) nasuprot "zemaljske države" (*civitas terrena*).

Eksterni linkovi
----------------

***De civitate Dei*** na Wikimedijinoj ostavi

Originalni tekst
* () De civitate dei — The Latin Library.
* () The City of God — Dods translation, New Advent.
* () The City of God — audio version from LibriVox.

Stranice o tekstu
* () An introduction to The City of God by James J. O'Donnell

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 178635608
* LCCN: n84160113
* GND: 4120948-5
* SUDOC: 027990613
* BNF: cb12008376f (podaci)
* NLA: 35457928
* NKC: aun2007400029
* BNE: XX1850694

 |
***Hearts Adrift*** (sh. *Srca odnešena morem*) je američki kratki crno-bijeli nijemi ljubavni film snimljen 1914. u režiji Edwina S. Portera. Glavni likovi - koje tumače Harold Lockwood i Mary Pickford - su muškarac po imenu Jack i žena po imenu Nina koji nakon brodoloma završe na pustom otoku, te se sa vremenom zaljube te žena rodi dijete; njihov idiličan život prekida dolazak Jackove supruge. Američki književnik Cyrus Townsend Brady je tužio studio ustvrdivši kako se scenario temelji na njegovoj priči *As the Sparks Fly* objavljenoj 1911. godine. Historičari filma su kasnije ustvrdili i određene sličnosti s daleko poznatijim romanom *The Blue Lagoon* (Plava laguna) Henry De Vere Stacpoolea (po kome je kasnije snimljeno nekoliko daleko poznatijih filmova, uključujući verziju sa Brooke Shilelds iz 1980. godine.

Historičarima filma je *Hearts Adrift* najzanimljiviji najviše zbog toga što je bio jedan od prvih gdje se ime glavne glumice - Mary Pickford - našlo iznad naslova na plakatu. Komercijalni uspjeh filma je potakao Pickford da traži povišicu od filmskog studija, a što je dobila; to se smatra jednim od važnih događaja za uspostavu koncepta filmske zvijezde u američkoj i drugim kinematografijama. Usprkos toga, film se danas smatra izgubljenim.

Vanjske veze
------------

* *Hearts Adrift* na sajtu IMDb
* *Hearts Adrift* at SilentEra
**Hrvoje Antonio Belamarić** (Zagreb, 26. siječnja 1974.) je dugogodišnji je novinar Radija 101, inicijator i urednik emisije za osobe s invaliditetom Rezolucija 48/96. Od rođenja boluje od cerebralne i dječje paralize.

Kroz svoj novinarski rad neprekidno se bavi podizanjem svijesti građana u pristupanju problemima osoba s invaliditetom. Izvještavao je sa različitih događaja iz zemlje i inozemstva, a neko vrijeme je proveo i na BBC-u na školovanju i edukaciji.

Dobitnik je nagrade Foruma 21 za radijsko novinarstvo 2003. godine.

Hrvoje je član Uprave atletskog kluba za osobe s invaliditetom Agram, a od 2007. vodi i Udrugu za promicanje obrazovanja DELFIN kroz koju aktivno nastoji pomoći mladim osobama i osobama s invaliditetom.

Izvori
------

* Stranice atletskog kluba za osobe s invaliditetom AGRAM [*mrtav link*]
* Jutarnji list [*mrtav link*]

Vanjske poveznice
-----------------

* Na primanju kod predsjednika Mesića povodom međunarodnog dana invalida  Arhivirano 2007-07-15 na Wayback Machine-u  Arhivirano 2007-06-10 na Wayback Machine-u
* Udruga DELFIN  Arhivirano 2012-06-15 na Wayback Machine-u
**Ibn `Abd Rabbih** ili **Ibn `Abd Rabbihi** (**Ahmad ibn Muhammad ibn `Abd Rabbih**) (860–940) bio je maurski pisac i pjesnik, koji je živio i djelovao u al-Andalusu (današnja Španija). Rodio se u Cordobi kao je potomak oslobođenika, odnosno nekadašnjeg roba na dvoru omejadskog emira Hišama I. Bio je poznat po učenosti i elokventnosti, te se sprijateljio sa mnogim omejadskim prinčevima i velikašima. Nijedna od njegovih pjesama nije sačuvana u potpunosti, ali su fragmente sačuvali kasniji autori kao Yatima al-Dahr i Nafh al-Tip. Ibn Abd Rabbih je, pak, najpoznatiji kao sakupljač ranih arapskih pjesama, a što je rezultiralo zbirkom *Al-ʿIqd al-Farīd* (Jedinstvena ogrlica).

Izvori
------

1. ↑  The Unique Necklace: Al-'iqd Al-farid. (2007). Trans. Issa J Boullata. p. XIV. ISBN 1-85964-184-9.

Eksterni linkovi
----------------

* (Fr) Ibn Abd Rabbih and music musicologie.org
* Ibn ‘Abd Rabbihi (860-940), muslimheritage.com

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 339149196467674791450
* LCCN: n84238992
* GND: 118907921
* SUDOC: 029174619
* BNE: XX1798817
* CiNii: DA12182608

 |
Za Goetheovu adaptaciju, vidite članak Ifigenija na Tauridi (Goethe).
 Za operu Christopha Willibalda Glucka, vidite članak Iphigénie en Tauride.

***Ifigenija na Tauridi*** (grčki: , *Iphigeneia en Taurois*) je drama koju je napisao znameniti starogrčki dramatičar Euripid između 414. pne. i 412. pne.

Zaplet je sagrađen na intrigi. Ifigenija, kćerka Agamemnonova, koju je Artemida, kad joj se imala žrtvovati, odnela u Tauridu i učinila tamo svojom sveštenicom, hoće bratu Orestu da prinese mrtvačku žrtvu jer prema nekim snovima misli da je umro. Međutim, Orest je baš tada došao s prijateljem Piladom u Tauridu da po zapovestii Apolonovoj donese Artemidin drveni kip i tako se oslobodi od daljeg progona Erinija. Oresta nenadano uhvati mahnitost, pa navali na stado s namerom da ga pobije, ali zajedno s Piladom bude uhvaćen. Po tamošnjem običaju, uhvaćene strance je trebalo žrtvovati Artemidi. Ifigenija, želeći da bar jednoga od njih spasi, preda Piladu jedno pismo da ga odnese u Grčku u grad Argos. Kad mu Ifigenija u Orestovoj prisutnosti i usmeno kazuje šta u pismu poručuje bratu Orestu, otkriva joj se Orest, te svi zajedno planiraju kako da pobegnu. Pod izgovorom da mora očistiti i strance i kip Artemidin, koji su oni tobože okaljali, odvede Ifigenija Oresta i Pilada s dozvolom kralja Toanta na more. Uskoro glasnik javlja da su oni pokušali zajedno s kipom Artemidinim pobeći, ali da ih je nepovoljan vetar bacio natrag na obalu. Toant hoće da ih uhvati, ali se u tom času pojavi boginja Atena i javi kralju da je to bila božja volja, pa se Toant umiri.

Drama se odlikuje izvrsnom karakterizacijom likova, posebno glavne junakinje, i pažljivo zasnovanom i vrlo spretno sprovedenom obradom radnje. Posebno snažno obrađena je scena prepoznavanja brata i sestre.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 219150323825909970575
* LCCN: n82022020
* GND: 4239657-8
* SUDOC: 11052926X
* BNF: cb14564059f (podaci)
* NLA: 36584796
* BNE: XX2005446

 |
**Dr. Ignjat Bakotić** (Kaštel Gomilica 1835 - Sinj 16. septembra 1906), srpski advokat rimokatoličke vjere i predsjednik vrhovnog suda na Cetinju. Nakon osnovne škole završio je gimnaziju u Splitu, a zatim i pravne nauke u Padovi gdje stiče doktorat. Bavljenje advokaturom započinje u Rijeci a nastavlja u Splitu. 1879 zauzeo se oko osnivanja *Srpskog lista* a 1883 izabran je u Kninu za poslanika u Dalmatinskom saboru. 1898 bio je predsjednik *Srpskog bratstva*. Nakon državne službe u Crnoj Gori nastanjuje se u Sinju gdje se nastavlja baviti advokaturom. Pred porotnim sudom u Splitu branio je Antuna Fabrisa. Otac je Luje Bakotića. Sahranjen je 19. septembra 1906. godine u rodnom mjestu, Gomilici.

U Splitu je postojao vrlo respektabilan srpskokatolički krug intelektualaca koji se okupio oko katoličkog svećenika Jakova Grupkovića, a u njemu su bile i istaknute osobe onoga vremena - Ignjat Bakotić, Lujo Bakotić...

Izvori
------

1. ↑   *Srđ, pp. 499. i 500.*. Dubrovnik. 1906.
2. ↑   *Slobodna Dalmacija*.
**Ion Luca Caragiale**
**Ion Luca Caragiale** (Haimanale u županiji Dâmboviţa, 30. siječnja 1852. - Berlin, 22. lipnja 1912.), rumunjski književnik

Bio je humorist i komediograf te urednik više listova. Godine 1904. odselio se u Berlin, gdje je ostao do smrti. U svojim komedijama prikazuje šaroliku galeriju suvremenika, kritizirajući provincijalni mentalitet, birokratsku tupost i gospodarsku prepotenciju. Smatra se vrhunskim predstavnikom rumunjske kazališne kulture, a i bukureštansko Nacionalno kazalište nosi njegovo ime. 
Stilski pripada junimizmu, naturalizmu, neoklasicizmu, neoromantizmu i realizmu.

Bio je idol Eugena Ionescua. Smatrao ga je "najvećim među nepoznatim genijima". Ionescu je zbog vlastite taštine krivo prikazivao svoju godinu rođenja, da bi se podudarala s godinom smrti njegova idola Caragialea.

Ion Luca Caragiale je bio nećak Costachea i Iorgua Caragialea, velikim likovima rumunjskog kazališta sredine 19. stoljeća. Njegovi sinovi Mateiu i Luca modernistički su pisci.

Izvori
------

1. ↑  Beligan, Radu (2013). "Între acte". Editura Allfa. Pag. 72. ISBN 978-973-724-699-8.
2. ↑  Søren Olsen, *Život Eugenea Ionescoa*  Arhivirano 2005-03-06 na Wayback Machine-u



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 61584911
* LCCN: n50030893
* ISNI: 0000 0000 8140 5122
* GND: 118667068
* SELIBR: 181031
* SUDOC: 027986632
* BNF: cb12155330m (podaci)
* BIBSYS: 90534782
* NLA: 35837465
* NKC: jn20010602654
* BNE: XX1228870
* CiNii: DA08883449
* CONOR.SI: 6294115
* NSK: 000168459

 |
**Iris C. de Corbavia** (Split, 21. srpnja 1954.), hrvatska književnica.

Životopis
---------

U rodnome je gradu završila klasičnu gimnaziju i glazbenu školu. Studirala je romanistiku i slavistiku na Filozofskom fakultetu, te muzikologiju na Muzičkoj akademiji u Zagrebu. Kraće je vrijeme studirala na sveučilištu za strane studente u Perugi u Italiji. Na Visokoj školi za primijenjene umjetnosti u Zürichu završila je studij likovne umjetnosti i povijesti umjetnosti. Sudjeluje na skupnim izložbama u Njemačkoj, a izlaže i samostalno. Do sada je objavila veći broj kraćih literarnih radova, a roman Torquata nastao je poslije višegodišnjeg istraživanja obiteljske pismohrane i različitih povijesnih arhiva. Godine 1985. s obitelji seli iz Zagreba u Njemačku. Najprije u Hamburg, a zatim u Düsseldorf. Živi na relaciji Düsseldorf - Opatija.

Rad
---

Iris Cecilia de Corbavia je romanospisateljica i pjesnikinja istančana senzibiliteta i bujne imaginacije. Kao istinski humanist nastoji u kozmopolitskom izričaju jezikom fantastike i čarolije oplemeniti ljudske odnose. Njenu prapokretačku snagu pripovijedanja čine istinite povijesne crtice koje do naših srca stižu ležerno, frekvencijama bajkovitog svijeta usprkos. Svijeta fantastike koji se odlikuje maštom i sugestivnim jezikom.

Djela
-----

* "Torquata", Naklada TVSCVLVM, Zagreb, 2009. ISBN 978-953-95144-5-5

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305722900
* ISNI: 0000 0004 2241 5290

 |