recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Korintski kanal** (grčki: Διώρυγα της Κορίνθου, Dioriga tis Korinthou) je pomorski put u Grčkoj koji spaja Korintski zaljev na sjeverozapadu, sa Saronskim zaljevom u Egejskom moru, na jugoistoku.

Karakteristike
--------------

Prokopan je preko uske Korintske prevlake i razdvaja poluotok Peloponez od ostatka grčkog kopna, pa je on danas zapravo otok. Kanal je dug 6.3 km, a dubok je 8 metara, širina mu varira od minimalnih 21 metara pri dnu do maksimalnih 25 metara na površini vode. Prokopan je u vapnenjačkim stijenama, koje na pojedinim mjestima dosežu visinu do 75 metara od morske razine. Izgradnjom Korintskog kanala štedi se oko 700 km plovnog puta oko Peloponeza, ali je on danas preuzak za moderne teretne brodove, jer može primiti brodove širine do 16 metara, i gaza do 7 metara. Tako da se danas njime koriste većinom manji brodovi i jahte, pa kanalom prođe oko 15 000 brodova godišnje. Kanal je donio velike ekonomske koristi ulaznim lukama; Poseidonia na sjeverozapadu i Isthmia na jugoistoku.

Historija gradnje
-----------------

Radovi na kanalu započeli su 1882. i odužili su se sve do 1893. kad je svečano otvoren. To je bila kulminacija želja koje su postojale još od antičkih vremena.

Karta Peloponeza sa pozicijom kanala
Još je Perijandar drugi tiranin grada Korinta dao sagraditi Diolkos oko 600. pne. popločeni kameni put preko Korintske prevlake kojim su se manji brodovi sistemom nalik na željeznicu mogli prebacivati preko prevlake. Taj sistem se najvjerojatnije koristio sve do 9. vijeka.

Brojni grčki vladari kovali su planove o prokapanju tog kanala, ali je najdalje u realizaciji otišao rimski car Neron koji je inspiraciju za gradnju kanala dobio za vrijeme posjeta Istamskim igrama oko 66. On je doista nekoliko mjeseci kasnije 67. svečano otvorio radove, koji su otpočeli sa hiljadama radnika i robova, samo iz Judeje dopremljeno je 6000 zatvorenika, radovi su naprasno prekinuti nakon Neronova ubojstva. Tragovi tih radova bili su vidljivi još donedavno. Venecijanci su također pokušali nastaviti Neronov kanal 1687. ali su ubrzo odustali.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Corinth Cana*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 4. 9. 2013.
2. 1 2 3 4  „*The Romans*" (engleski). Corinth Canal. Arhivirano iz originala na datum 2013-10-17. Pristupljeno 4. 9. 2013.

Vanjske veze
------------

***Korintski kanal*** na Wikimedijinoj ostavi

* Corinth Canal (službene stranice kanala) Arhivirano 2011-09-06 na Wayback Machine-u ()
* *Corinth Canal* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315527409
* LCCN: sh90005535

 |
**Krkonoški nacionalni park** (poljski: *Karkonoski Park Narodowy*) je jedan od 23 poljskih nacionalnih parkova koji se nalazi na jugozapadu zemlje u Donjošleskom vojvodstvu.

Historija i karakteristike
--------------------------

Park je osnovan 16. januara 1959. da štiti sjeverni dio (poljski) Krkonoškog masiva najviši dio Sudeta, uključivo i planinu Sněžka (1.602 m). 
Krkonoški nacionalni park se prostire na površini od 5.579 hektara, pored poljsko-češke granice.

Logotip parka
Park ima zanimljivu geomorfologiju i bogatu faunu i floru, u njemu žive mnoge rijetke vrste kojima prijeti izumiranje, uključujući i endemske.

U poljsku Crvenu knjigu uvršteno je 30 životinjskih, 18 vaskularnih biljaka, 14 mahovina i 27 lišajeva.
Pored samog parka, formirana je i tampon zona površine 11.265 hektara koje pokriva niže i više šumske zone.

Topografija parka je raznolika od jezera u postglacijalnim depresijama, do strmih litica i potoka sa brzacima i slapovima.
Najveće karakteristike krajolika Krkonoša su zaravnjeni goli vrhovi sa velikim zaravnima ispod postglacijalnih cirkova i pitoreskne nakupine stijena.

Flora zavisi o nadmorskoj visini, donji dijelovi se sastoje od šuma bukve, gornji od smreke, a viši patuljastog bora. 
Vrhovi pripadaju alpskom pojasu u kom rastu mahovine i lišajevi.

Dobar dio Krkonoša, sa poljske 16,431 ha i sa češke strane 54,969 ha, ukupne površine 71,400 hektara uvršten je 1992. na UNESCO-vu listu Rezervata biosfere.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Karkonoski National Park*" (engleski). Karkonoski National Park. Arhivirano iz originala na datum 2013-06-14. Pristupljeno 24.01.2021.
2. ↑  „*Krkonoše/Karkonosze*" (engleski). Unesco. Pristupljeno 24.01.2021.

Vanjske veze
------------

***Krkonoški nacionalni park (Poljska)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Karkonosze National Park* (službene stranice) ()
**Kruszwica** (njemački: *Kruschwitz*) je grad 5,676 stanovnika u Kujavsko-pomeranskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kruszwica leži na obje obale Jezera Goplo, nedaleko od mjesta gdje ponovno izvire rijeka Noteć udaljena šesdesetak km jugoistočno od svog vojvodskog centra Bydgoszcza.

Historija
---------

Šećerana
Najstariji tragovi naselja iz 6. - 7. vijeka, iskopani su na zapadnoj obali Jezera Goplo kada je tadašnja Kruszwica bila centar velike ekonomske i strateške. Čak se pretpostavlja da je za 8. - 9. vijeka bila prijestolnica plemena Gopljana.

Druga polovica 10. i čitav 11. vijek bio je period najveće slave u historiji Kruszwice, jer je tad bila jedna od prijestolnica prvih monarha iz Dinastije Pjastovića. U to je vrijeme bila je i sjedište biskupije.

Otprilike sredinom 14. vijeka sagrađen je zidani zamak umjesto starog, koji je postao strateška točka na poljsko-teutonskoj granici.

Poljsko-litavski kralj Jagelo dodjelio je Kruszwici 1422. - status grada. 
To joj nije puno pomoglo jer je odtad polako propadala, zbog požara i ratova, posljednji udarac dogodio se 1657. za švedske invazija kad je razoren veći dio grada i zamak.

Nakon Prve podjele Poljske 1772. Kruszwica je postala dio Kraljevine Pruske. Kraj 19. vijeka bio je vrijeme kad je grad počeo ekonomski prosperirati nakon otvaranja šećerane i kanaliziranja rijeke Noteć, što je omogućilo jeftiniji transport prema Bydgoszczu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Poland: Kujawsko-Pomorskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 12.01. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6  „Nasza historia" (poljski). Urząd Miejski w Kruszwicy. Pristupljeno 14.01. 2021.

Vanjske veze
------------

***Kruszwica*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Urząd Miejski w Kruszwicy* (službene stranice) ()
**Lidzbark Warmiński** (njemački: *Heilsberg*) je grad od 15,489 stanovnika na sjeveroistoku Poljske u Varminsko-mazurskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Lidzbark Warmiński se nalazi na ušću rijeke Symsarne u Łynu udaljen 48 km sjeverno od 
Olsztyna.

Historija
---------

Centar grada
Na mjestu današnjeg grada nalazila se utvrda Starih Prusa - *Lecbarg*, koju su 1241. zauzeli i razorili Teutonski vitezovi.
Teutonci su između 1348.-1400. izgradili masivni zamak od opeke uz koji je izraslo naselje *Heilsberg* koje je 1308. dobilo status grada.

Nakon Braniewa - Heilsberg je od 1350. postao sjedište Varmijske biskupije i to je ostao narednih 445 godina.

U to vrijeme on je uz Braniewo bio najmnogoljudniji i najbogatiji grad u Warmiji, centar zanatsva i predionica lana.
Kao protivnik Teutonskog viteškog reda - 1454. se pridružio Pruskoj konfederaciji.

Od 1466. se nalazi u granicama Kraljevine Poljske, u kojoj je doživio ekonomski prosperitet kao proizvođač tkanina, piva, brašna, kožnih i bakrenih predmeta. U to vrijeme prosperirao je i kulturni život (teatar, biblioteka).

Za Velikog sjevernog rata vojska švedskog kralja Karla XII zauzela je grad 1703-04 i opljačkala kulturna dobra.

Od Prve podjele Poljske - 1772. Heilsberg je postao dio Kraljevine Pruske za čije vlasti je počeo stagnirati.
Iako je između 1898.-1908. podignuta je željeznička pruga kojom je povezan sa Königsbergom i Ornetom.

Nakon Prvog svjetskog rata i održanog plebiscita ostao je u njemačkim granicama.

Krajem Drugog svjetskog rata od februara do marta 1945. pred gradom su se vodile teške borbe između jedinica Crvene armije i Wehrmachta, u kojoj su Crvenoarmejci razbili jezgro Armijske grupe Sjever koja je branila Istočnu Prusku, pritom je 50% zgrada uništeno a 
grad raseljen.

Nakon rata od 1945. ponovno je dio Poljske i vremenom je obnovljen.

Privreda
--------

Današnji Lidzbark kao centar poljoprivredne okolice ima pogone prehrambene industrije, ali i tekstilne i drvne industrije.

Znamenitosti
------------

Najveće znamenitosti grada su gotički zamak varmijskih biskupa sa impesivnim klaustrom
(1350.-1400.) i tornjevima dograđenim nakon 1497. polikromirani 15.-16. vijek - danas muzej. Kasnobarokna palača biskupa Grabowskog (1741.-66) i ostatci gradskih bedema (polovica 14. vijeka) sa gradskim vratima iz 1532.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Nizozemska Oud-Beijerland, Nizozemska
* Poljska Milanówek, Poljska
* Rusija Sovjetsk (Kalinjingradska oblast), Rusija
* Njemačka Werlte, Njemačka

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Lidzbark Warmiński*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 14.01. 2022.
2. 1 2 3 4  „*Poland: Warminsko Mazurskie*" (poljski). City population. Pristupljeno 14.01.2022.
3. ↑  „Historia Archidiecezji Warmińskiej" (poljski). Archidiecezja Warmińska. Pristupljeno 14.01.2022.

Vanjske veze
------------

***Lidzbark Warmiński*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Urząd mieski w Lidzbarku Warmińskim* (službene stranice) ()

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Maadi** (arapski: المعادي/*Al-Ma‛adi*) je predgrađe Kaira u kom živi 91,384 stanovnika, dio konurbacije **Metropolitanski Kairo** u kojoj živi 20,440,000 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Maadi leži na sjeveru Egipta, duž lijeve obale Nila udaljen dvanaestak km južno od centra Kaira, sa kojim je povezan metro linijom. 

Fragment palete sa scenama bitke (British Museum)

Historija
---------

Maadi je arheološki lokalitet iz doba Predinastičkog Egipta u Donjem Egiptu.

Pogled na Maadi i metro
### Arheološka kultura Maadi

Maadi je bio neolitsko naselje kružnih koliba sa odvojenim grobljem. U njemu se razvila specifična arheološka kultura - Maadi, Donjeg Egipta, koja je egzistirala u približno istom vremenu kad i Amratska i Gerzeanska kultura u Gornjem Egiptu.

Nju karakterizira grnčarija, vaze sa prstenastim dnom, loptaste posude širokih obrubljenih vratova i velike tegle za skladištenje žitarica slične onima koje su pronalažene po lokalitetima Gerzeanske kulture.

Stanovnici Maadia znali su ljevati bakar, ali nije pronađeno puno takvih odljeva, ali je pronađeno dosta kamenih vaza iz Gornjeg Egipta, što ukazuje da su postojale jake trgovačke veze.

Pored veza sa kulturama Gornjeg Egipta njegov položaj na južnom kraku sirijsko-egipatske trgovačke rute omogućio je i veze sa Palestinom.

### Suvremeni Maadi

Ustavni sud
Historija suvremenog Maadia počela je 1904. kad je izgrađena željeznička pruga koja je povezala Kairo sa predgrađem Helvan, sa međustanicom u Maadiju.

Maadi je građen po urbanističkom planu radijalno od željezničke stanice do obala Nila.

Krajem 19. vijeka Ismail-paša je na rubu Maadija podigao je vojni logor sa kasarnama u koje se moglo smjestiti 76 000 vojnika.

Današnji Maadi je rezidencijalni kvart dobro stojećih građana, mjesto brojnih ambasada i sjedište Ustavnog
suda.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Egypt: Greater Cairo*" (engleski). City population. Pristupljeno 30.9. 2020.
2. ↑  „*Largest cities in the world and their mayors*" (engleski). City Mayors. Pristupljeno 30.9. 2020.
3. 1 2 3 4  „*Al-Maʿādī, ancient site, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 09. 2020.
4. 1 2 3  „*Read About Maadi*" (engleski). Journal of Heritage Conservation. Arhivirano iz originala na datum 2016-01-21. Pristupljeno 30.9.2020.

Vanjske veze
------------

***Maadi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *An Insider’s Guide to Maadi, Cairo* ()
**Mada** (arap. , zvana i **Vadi Mada**) je ime omanske enklave i vilajeta od oko 2000 stanovnika koji leži unutar Ujedinjenih Arapskih Emirata.

Geografija
----------

Vilajet Mada leži na polovici puta između muhafaze Musandam (kom administrativno pripada) i glavnine Sultanata Oman. Udaljen je oko 10 km od šardžanske enklave Hor Fakan, u brdima masiva Hadžar, tako da graniči s emiratima Šardžom, Fudžairom i Ras al-Kajmom.

Vilajet i enklava Mada prostire se na teritoriju od 75 km², to je pust krševiti kraj sa jednom plodnom dolinom tj. vadijem u kojem leži glavno naselje Mada s par raštrkanih zaselaka od ukupno oko 2000 stanovnika.

Ono što je gotovo paradoksalno da i ta mala enklava ima unutar sebe ima još manju enklavu Nahvu koja je zapravo selo od 40 kuća i džamijom a pripada Emiratu Šardži.

Historija
---------

Dućani u selu Harah
Vilajet Mada je rezultat klanovsko-plemenske odanosti koja se manifestirala prije 70 godina kad se trebalo opredijeliti između četiri šeika, lidera suparničkih klanova, koji su u to doba vladali istočnom obalom poluotoka Musandam.

U vrijeme kad su se sva okolna sela i gradovi opredjelila za šeike Šardže, Fudžaire ili Ras al-Kajme, Madinci su pod utjecajem svog lokalnog valije odobrali omanskog sultana.

Rezultat tih odluka su današnje granice u masivu Hadžara koje liče na poplun pun zakrpa.

Privreda i transport
--------------------

Stanovnici Made bave se nomadskim stočarstvom i poljoprivredom. Standard u enklavi je puno lošiji nego u okolnim emiratima.

Oman je izgradio novo naselje Nova Mada, u kom su smještene sve važnije institucije, škola, ambulanta, pošta, banka, policijska stanica i mali aerodrom. Iz Made se izbija na cestu koja povezuje Hor Fakan s Fudžairom pa se tako može stići do muhafaze Musandam kojoj administrativno pripada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Madha village's pledge of allegiance changed the map forever*" (engleski). TheNationalUAE. Pristupljeno 15. 09. 2014.
2. 1 2  „*Enclaves of the Emirate of Sharjah*" (engleski). Ozoutback. Pristupljeno 15. 09. 2012.

Vanjske veze
------------

* Madha village's pledge of allegiance changed the map forever na portalu TheNationalUAE ()
**Mall of Emirates** (arapski: مول الإمارات, hrvatskosrpski: *Trgovački centar Emirata*) je ime zatvorenog trgovačko-zabavnog kompleksa u gradu Dubai u Emiratu Dubai (Ujedinjeni Arapski Emirati). Prilikom otvorenja bio je najveći trgovački centar izvan Sjeverne Amerike.

Karakteristike
--------------

Mall of the Emirates se nalazi u srcu grada, pa ga godišnje posjeti 40 miliona posjetioca. To je grad u malom od tri kata, koji se prostire na površini od 233.467 m², sa vlastitim parkiralištem.

U centru radi preko 560 dućana koji prodaju robu svjetskih marki, a tu je i Carrefour, najveći supermarket u gradu. Pored trgovina Mall of the Emirates je i centar razonode i zabave, sa multipleks kinom od 14 dvorana, sa 500 sjedala, jednim teatrom, umjetničkim centrom i svjetski poznatim Ski Dubai, prvim zatvorenim skijalištem na Bliskom Istoku.

Centar u vrijeme izgradnje
U okviru centra radi i Magic Planet, kompleks sa bazenom, manježom, kuglanom, klizalištem i igraonicom za malu djecu. U centru radi preko 80 kafea i restorana.
Izgradnja centra počela je u oktobru 2003. i dovršen je u septembru 2005. godine, a koštao je 218 miliona USD.

Centar je projektirao američki arhitektonski biro F+A Architects, u nekoj mediteransko-arapskoj mješavini stilova.

Izvori
------

1. 1 2  „*The Gulf States’ Construction Boom: Year In Review 2007*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 9. 2014.
2. 1 2 3 4 5  „*Mall of the Emirates*" (engleski). My Destination. Pristupljeno 21. 9. 2014.

Vanjske veze
------------

***Mall of Emirates*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice ()
**Medio Campidano** (talijanski: *Provincia di Medio Campidano*, sardinski: *Provìncia de su Campidanu de Mesu*) je bila jedna od osam talijanskih provincija otočke regije Sardinije. Glavni gradovi provincije i najveća urbana naselja bili su gradovi Sanluri (8460 stanovnika) i Villacidro (14.281 stanovnika). Provincija Medio Campidano je ukinuta 2016. godine.

Geografija
----------

Karta bivše provincije
Provincija Medio Campidano na zapadu je izlazila na Sredozemno more, na sjeveru je graničila s provincijom Oristanom, na istoku i jugoistoku s Cagliarijem, a na jugu s Carbonia-Iglesiasom. Površina provincije iznosila je 1516 km², a broj stanovnika 101.256 (2011. godine). Provincija Medio Campidano prostirala se po sredini i zapadu Sardinije. Teren je na zapadnom i centralnom dijelu bio ravničarski, gdje se prostirala i najveća otočka dolina Campidano, dok je istočni dio provincije bio brdovit. Na krajnjem istoku uzdizao se planinski masiv Gennargentu.

Stanovništvo
------------

Provincija Medio Campidano po talijanskim mjerilima nije bila gusto naseljena, prosjek je iznosio svega 67,2 st/km².

Općine i naselja
----------------

Provincija Medio Campidano imala je 28 općina (talijanski: *comuni*). Pored Sanlurija i Villacidra, druge veće komune bile su Arbus (6626 stanovnika), Gonnosfanadiga (6927), Guspini (12.457), Samassi (5342), San Gavino Monreale (8976), Serramanna (9315) i Serrenti (5073).

Ukidanje provincije
-------------------

Provincija Medio Campidano ukinuta je 2016. godine, a njene općine priključene su Južnosardinskoj provinciji.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*ITALY: Sardegna*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 26. 5. 2013.

Vanjske veze
------------

***Medio Campidano (provincija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Provincije Medio Campidano ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 299426327
* LCCN: n2013040105
* GND: 1033467006

 |
**Maó** je grad i općina od 28,592 stanovnika na istoku Španjolske u arhipelagu Baleari u Sredozemnom moru.

On je i administrativni centar otoka Menorca.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mahón leži na istočnoj obali otoka Menorca, na dnu zaljeva dubokog 6 km koji je odlična prirodna luka.
Od Barcelone je udaljen 243 km a od Palme de Mallorca 143 km jugoistočno.

Pogled na stari grad

Historija
---------

Mahón je izrastao za Antike pod imenom *Portus Magonis*, ime je dobio po kartagenskom generalu Magu. Za rimske vlasti imao je status municipija.

Nakon duge opsade 1535. zauzeo ga je berberski pirat Hajrudin Barbarosa, nastradao je i 1558. kad su ga orobili berberski pirati.

Britanci su zauzeli Menorcu 1708.
Jedan od prvih poteza koji je poduzeo prvi britanski guverner - *Richard Kane*, bilo je preseljenje prijestolnice iz Ciutadelle u Maó (Mahón), jer je on imao bolju luku za britansku mornaricu.

Nakon tog je 1718. proglašen slobodnom lukom, pa je to bilo prosperitetno doba za grad. Francuska vojska je 1756. zauzela je Menorcu i Mahón, Britanci su se vratili na otok i grad 1763. ali su ga 1781. prepustili Španjolskoj, pa je to stanje 1802. i službeno potvrđeno.

Znamenitosti
------------

Na samom ulazu u luku nalaze se ruine dviju fortifikacija San Felipe i Marlborough. Pored tog vrijedne su i Gradska vijećnica (Ayuntamiento) iz 17. vijeka i *Casa de la Cultura* u kojoj se nalazi arheološki muzej i biblioteka.

Privreda i transport
--------------------

Mahón je od 19. vijeka poznat po proizvodnji cipela i nakita od srebra, ta tradicija zadržala se do danas. Pored tog poznat je i po destilerijama džina. Kako je okolica poljoprivredno - stočarski kraj, poznat po proizvodnji mlijeka - grad je poznat i po kvalitetnom siru.

Za ekonomiju grada sve značajniji je turizam. Grad je otočkim autoputom povezan sa Ciutadellom, na zapadu, brodskim i trajektnim linijama sa Barcelonom i drugim balearskim otocima, a kako ima i aerodrom (IATA: MAH, ICAO: LEMH) povezan je i sa Londonom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spain: Illes Balears*" (engleski). City population. Pristupljeno 05. 5. 2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Maó*" (engleski). Španjolska Travel. Pristupljeno 5. 05. 2019.
3. ↑  „*Informação Maó*" (španjolski). DB-city. Pristupljeno 5. 05. 2019.
4. ↑  „*Menorca history & geography*" (engleski). Responsible Travel. Pristupljeno 5. 05. 2019.
5. ↑  „*Menorca Mahon Airport (MAH) Information*" (engleski). World Guides. Pristupljeno 6. 05. 2019.

Vanjske veze
------------

***Maó-Mahón*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ajuntament de Maó - Mahón* Arhivirano 2018-12-26 na Wayback Machine-u (), ()
**Menzel Bourguiba** (arapski: منزل بورقيبة, prevedeno *Burgibina kuća*, do 1957. **Ferryville**) je grad i općina od 54,536 stanovnika na sjeveru Tunisa u Vilajetu Bizerta.

Geografske karakteristike
-------------------------

Menzel Bourguiba prostire se duž jugozapadne obale Lagune Bizerta, udaljen 16 km od grada Bizerte i Sredozemnog mora.
Grad je odlično povezan željeznicom i cestama sa Bizertom i ostalim tuniskim gradovima.

Historija
---------

Srpsko vojničko groblje
Centar grada
Menzel Bourguiba je novi grad, koji je niknuo zahvaljujući izgradnji francuske pomorske baze Sidi Abdallah.

U vrijeme Francuskog protektorata u Tunisu zvao se *Ferryville* po tadašnjem ministru (kasnijem premijeru) - Jules Ferryu koji je bio inicijator gradnje te baze i luke. Nakon što je Tunis postao nezavistan ime mu je promjenjeno po prvom predsjedniku Tunisa Habibu Burguibi.
Grad je upao u krizu kad je Francuska 1963. napustila bazu i njeno servisno brodogradilište.

Nakon tog je privreda osnažena gradnjom velike željezare, tvornice za montažu automobila, i pogona metalurške i kemijske industrije. Pored tog danas ima i nekoliko velikih tvornica odjeće.

Za Prvog svjetskog rata u bolnicama Ferryvilla liječili su se srpski vojnici od kojih su nnogi umrli pa su sahranjeni na vojničkom groblju.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Stuttgart, Njemačka (od 1971.)
* Francuska La Seyne-sur-Mer, Francuska (od 2008.)

Izvori
------

1. 1 2  „*Tunisia, Republic of Tunisia*" (engleski). City population. Pristupljeno 3. 11. 2019.
2. 1 2 3 4 5  „*Menzel Bourguiba*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 3.12. 2019.
3. ↑  „*O memorijalima u Tunisu*" (srpski). Amanet. Pristupljeno 3.12. 2019.

Vanjske veze
------------

***Menzel Bourguiba*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Commune Menzel Bourguiba* ()
**Kura** (turski: *Kuruçay*, gruzijski მტკვარი - *Mtkvari*, azerski: *Kür*) je najveća rijeka Zakavkazja duga oko 1364 km.

Hidrografija
------------

Kura izvire na obroncima Malog Kavkaza na krajnjem istoku Turske, pored grada Kars. Od izvora se probija prema sjeveru probijajući se kroz planine Malog Kavkaza u nizu kanjona sa mnogim brzacima.   

Nakon što uđe u Gruziju, rijeka meandrira prema istoku preko visoravni Kartli, a zatim u ostatku svog toka teče prema jugoistoku. Nešto prije gruzijskog glavnog grada Tbilisija izgrađena je brana sa hidroelektranom u kanjonu kod grada Mcheta.  

Nakon tog rijeka ulazi u veliku dolinu Azerbajdžana, dolje nizvodno izgrađena je još jedna brana sa velikim akumulacionim jezerom Mingačaur i hidroelektranom. Iza tog jezera Kura uvire u Kaspijsko jezero sa deltom.

 Karta sliva rijeke Kura
Kura ima sliv velik oko 188.000 km² koji se proteže preko velikog dijela Zakavkazja kroz Tursku, Gruziju i Azerbajdžan. U svom donjem dijelu Kura zna često plaviti.

Dolina rijeke ima veliki historijski značaj, jer je naseljena već hiljadama godina.

Kura je plovna nekih 480 km uzvodno skoro do Mingačaura, nekad je bila plovna do Tbilisija, ali to više nije moguće zbog hidroelektrana koje su izgrađene na njoj. Pored same Kure hidroelektrane su građene i na njenim pritokama.

Povezano
--------

* Lista najdužih rijeka na svijetu

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Kura River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 26. 09. 2012.

Vanjske veze
------------

***Kura*** na Wikimedijinoj ostavi

* () *Kura River* na portalu Encyclopædia Britannica
* () Guluzada, Lidiya; Felix, Wolfgang (2000.). „Kura River—Transboundary Watercourse of Caucasus". *NGO TETA Xazri*. Baku. Pristupljeno 4. 2. 2014.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 244274120
* GND: 4459293-0

 |
**Aldershot** je grad od 58,700 stanovnika na jugoistoku Engleske u Grofoviji Hampshire u Distriktu Rushmoor.

Geografske karakteristike
-------------------------

Aldershot leži udaljen pedesetak km jugozapadno od centra Londona na terenu koji je vriština, pa dugo nije bio interesantan za neko veće naseljavanje.

Zabavni park Zapadna vrata
Kako je danas praktički spojen sa gradovima Farnborough, Camberley i Farnham, on je dio konurbacije u kojoj živi 258,468 stanovnika

Aldershot je poznat kao vojnički grad, jer u njemu leži najveća vojna baza Britanske armije, a svega 14 km južnije nalazi se Kraljevska vojna akademija Sandhurst

Historija
---------

Sve do 19. vijeka bio je malo beznačajno selo. Njegova historija počela je kad je Britanska armija između 1854. i 1855. podigla vojnu bazu, koja je i danas najveća u Britaniji.

Ona je za Krimskog rata služila kao centar za obuku vojnika. Nakon 1906. zajedno sa susjednim Farnboroughom izrastao je u glavni istraživalački centar Britanske avijacije.

Privreda
--------

Pored vojske koja je još uvijek najveći generator prihoda, privreda Aldershota se bazira na proizvodnji papira, kablova i sintetičke gume.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Oberursel, Njemačka
* Francuska Meudon, Francuska
* Poljska Sulechów, Poljska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South East England" (engleski). City population. Pristupljeno 20. 1. 2018.
2. 1 2 3 4 5  „*Rushmoor*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 1. 2018.
3. ↑  „United Kingdom: Countries and Major Urban Areas" (engleski). City population. Pristupljeno 20. 1. 2018.
4. 1 2 3  „*Twins*" (engleski). Rushmoor Borough Council. Pristupljeno 20. 1. 2018.

Vanjske veze
------------

***Aldershot*** na Wikimedijinoj ostavi

* Aldershot na portalu Rushmoor Borough Council ()
**Paravakcinija** (lat. *noduli mulgenium*) je zarazna virusna bolest koja se prenosi sa bolesnih životinja (krava, ovaca i koza) na čoveka. Uzročnik bolesti je virus *paravaccinae*. Najčešće obolevaju ljudi koji po svojoj profesiji dolaze u dodir sa zaraženim životinjama (stočari, veterinari, mesari i sl). Infekcija nastaje najčešće nakon neposrednog kontakta sa životinjom, a postoji mogućnost prenosa sa čoveka na čoveka.

Nakon inkubacije od osam do dvanaest dana, počinju da se javljaju papule (upalni čvorići) okružene crvenkastom zonom. One se postepeno uvećavaju i pretvaraju u tvrde, elastične plavkastocrvenkaste kvržice sa centralnim udubljenjem. Promene su veličine do 1 cm, a najčešće su lokalizovane na šakama. Često pojavi ovih promena prethodi neka povreda. U veterini se ova bolest naziva lažnim kravljim boginjama.

Dijagnoza i lečenje
-------------------

Dijagnoza se postavlja na osnovu anamneze, epidemioloških podataka, kliničke slike i laboratorijskih nalaza.

Bolest prolazi za 6-10 nedelja bez ikakve terapije. Ponekad se pacijentima daje interferonska mast da bi se skratilo vreme trajanja promena. Ukoliko dođe do nastanka sekundarne infekcije prepisuju se antibiotske masti, a u slučaju nastanka sekundarnih egzantema daju se antiflogistici, antihistaminici i kortikosteroidne masti.

Izvori
------

* Paravakcinija Arhivirano 2009-02-15 na Wayback Machine-u
**Rudolf Bultmann** (fonetski: Rudolf Bultman, 20. avgust 1884—30. jul 1976), bio je proučavalac Novog zaveta i nemački teolog.

Posle studija na više nemačkih Univerziteta radio je kao profesor Novog zaveta. Primenjivao je kritičke metode u radu do radikalnog skepticizma, posebno u analizi Jevanđelja, što je izloženo u delu *Die Geschichte der s noptischen Tradition* (1921, 1931, 1934). U delu *Jesus* (1926) govori o Hristovoj misiji u kojoj je okupio svoje učenike, ali do kraja dolazi do stava da potpuno negira njegovu iskupljivačku misiju i moralno učenje. Sa ekstremnim istorijskim skepticizmom pravi paralelu između istorije i religije i prikazuje potrebu demitologizacije Novog Zaveta. Navodi mitološke elemente Novog Zaveta (bezgrešno začeće i rođenje) i tvrdi da je jevanđeoska priča zasnovana na mitološkim konceptima Univerzuma. Bultman smatra da ako bi se mitski element potpuno izbacio, pravo značenje Jevanđelja će potpuno izgubiti smisao.

Bultmanova predavanja je slušao, između ostalih, Martin Hajdeger, potonji istaknuti nemački filozof.

Dela
----

Bultman je bio plodan pisac a od njegovih radova najznačajniji su: 

* *Der Stil der paulinischen Predigt und die k nisch-stoische Diatribe* (1910);
* *Die Erforschung der s noptischen Evangelien* (1925);
* *Das Evangelium des Johannes* (1941).

Povezano
--------

* Protestantizam
**Šibin el Kom** (arapski: شبين الكوم/*Shibin Al Kawm*) je grad od 249,611 stanovnika na sjeveru Egipta u Muhafazi Minufija u kojoj je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Šibin el Kom* se nalazi na jugu Delte Nila, udaljen od Kaira 60 km sjeverozapadno i oko 16 km istočno od rukavca Nila Rašida.

Centar grada prostire se na zapadnoj obali kanala Šibin, koji dovodi vodu iz Nila za navodnjavanje plodnih aluvijalnih oranica u okolici grada.

Centar grada na kanalu Šibin

Privreda, obrazovanje i transport
---------------------------------

Šibin el Kom je grad tekstilne industrije i cigareta.

On je i univerzitetski grad od 1976. sjedište *Univerziteta Minufija* koji je startao sa 4 fakulteta da bi ih danas imao 22 koje pohađa 80 000 studenata. Od 2006. ima kampus u gradu Madinat es-Sadat udaljenom 60 km južno.

Kako leži na magistralnoj željezničkoj pruzi Kairo-Tanta, odlično je povezan sa svim većim gradovima u Delti.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Egypt, Arab Republic of Egypt*" (engleski). City population. Pristupljeno 29.7. 2020.
2. 1 2 3 4 5  „*Shibīn al-Kawm, Egypt*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30.7. 2020.
3. ↑  „*History*" (engleski). Menofia University. Pristupljeno 30.07.2020.

Vanjske veze
------------

***Šibin el Kom*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Shibīn al-Kawm, Egypt* ()
**Mitú** je općina od 32,793 stanovnika i grad od 9,746 stan. na jugoistoku Kolumbije u Departmanu Vaupés čiji je administrativni centar.

Geografija
----------

Mitú se prostire duž lijeve obale rijeke Vaupés, nedaleko od granice sa Brazilom, na nadmorskoj visini od 183 metara.

Kako do njega nikakve ceste, jedina veza sa svijetom je rijeka i mali aerodrom *Fabio Alberto León Bentley* (ICAO: *SKMU*, IATA: *MVP*).

Historija
---------

Luka
Početkom 20. vijeka po dotad neistraženim prašumama gornjeg toka rijeke Vaupés i njenih pritoka, pojavilo se mnoštvo skupljača lateksa za kaučuk. Dobar dio njih dolazio je iz Brazila, Pored skupljanja lateksa oni su lovili i porobljavali autohtone indijance Tucano i Carijona.

Zbog tog je kolumbijska vlada željela osigurati taj kraj kao svoj.
Mitu je osnovao u oktobru 1936. kao skromni zaselak, tadašnji komesar Vaupésa - Miguel Cuervo Araoz.

Ispočetka je služio kao trgovište za skupljače lateksa i misionarski centar.

Vremenom je postao općina i sjedište specijalne policije a od 1991. kad je Vaupes postao departman je i njegov administrativni centar.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Mitú Municipality in Vaupés*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.12.2022.
2. 1 2 3 4 5  „*Historia Mitú*" (španjolski). Asocapitales. Pristupljeno 16.12.2022.
3. ↑  „*Fabio Alberto León Bentley Airport*" (engleski). Skybrary. Pristupljeno 16.12.2022.
4. ↑  „*Departments of Colombia*" (engleski). Statoids. Pristupljeno 16.12. 2022.

Vanjske veze
------------

***Mitú*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldía de Mitú* (Službene stranice grada) ()
**Llanquihue** (španjolski: *Lago Llanquihue*) je jezero na jugu Čilea u Regiji Los Lagos.

Karakteristike
--------------

Jezero Llanquihue je svojom površinom od 860 km², drugo po veličini u Čileu. 
Jezero se nalazi sjeveroistočno od grada Puerto Montta, dugo je 35 km (sjever-jug), maksimalno široko 40 km i duboko 350 metara.

Vodom ga pune puno malih pritoka od kojih je najveći Pescado, a vode mu otiču rijekom Maullín.

Karta sliva
Duž zapadnih obala protežu se oranice, a duž istočnih šumovite padine Anda. U daljini se vide snijegom pokriveni vrhovi vulkana Osorno i Calbuco a dalje od njih na argentinskoj granici zaleđeni Tronador, visok 3,554 metara.

Ribolov je učinio gradove na zapadnoj obali Puerto Varas, Llanquihue i Puerto Octay poznatim turističkim destinacijama, iako duž tih obala ima i industrijskih pogona; šećerana i pilana.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Lake Llanquihue*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25.10. 2020.
2. 1 2 3 4  „Cuenca del Rio Maullín" (španjolski). Ministerio de Obras Públicas. Pristupljeno 25.10. 2020.

Vanjske veze
------------

***Llanquihue (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lake Llanquihue* ()
*Za ostala značenja, v. Mrtva priroda (razvrstavanje).*
Vincent van Gogh, *Suncokreti* (1888.)
**Mrtva priroda** (francuski: *Nature morte*; engleski: *Still Life*, njemački: *Stilleben*) je likovni motiv, prikaz neživih ili nepokretnih predmeta (cvijeće, uporabni predmeti, lovački pribor i ulov, posuđe) u likovnim umjetnostima.

Jean-Baptiste-Siméon Chardin, *Raža*, (1728.)
Kao posebna tema javlja se od antike, a u srednjem vijeku tek pojedini detalji u okviru religijskog prikaza imaju oznake mrtve prirode. Od 15. stoljeća i renesanse raste značenje takvih prikaza koji su još uvijek dijelom portreta ili pejzaža, ali imaju značajno religijsko ili alegorijsko simbolično značenje. U baroku mrtva priroda postaje posebna slikarska tema, a osobit procvat doživljava u flamanskom i holandskom slikarstvu 17. stoljeća. Motiv mrtve prirode, za razliku od portreta i pejzaža, omogućavao je slikarima veću kontrolu kompozicijske postavke, te elemenata harmonije i proporcija u svrhu ostvarivanja umjetničkog sklada koji se tada smatrao definicijom ljepote.

U 19. stoljeću Paul Cézanne je na tematici mrtve prirode rješavao temeljne probleme slikarskog izraza i dvodimenzionalnosti slike.

Osim u slikarstvu, kiparstvu i grafici, javlja se i u fotografiji i drugim oblicima suvremenog umjetničkog izraza (instalacije, video, ambijentalna umjetnost).

Eksterni linkovi
----------------

***Mrtva priroda*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Likovni motivi |
| --- |
| portret (autoportret, bista, karikatura) · figura (torzo, akt) · mrtva priroda (vanitas) · pejzaž (eksterijer, marina, veduta, panorama, ruinizam, i dr.)  interijer · animalni motiv · žanr-scena · sakralni motiv |
Alenka Gotar na Euroviziji 2007.
**Alenka Gotar** (23. avgust 1977, Rodica) je slovenačka operna pevačica.

Gotar je sa pesmom "Cvet z juga "("Cvet sa juga") predstavljala Sloveniju na pesmi Evrovizije 2007. u Helsinkiju.

Biografija
----------

Alenka Gotar je rođena 1977. godine u mjestu Rodica pri Domažah u Sloveniji. U nižoj muzičkoj školi je učila svirati klavir i gitaru, čak je i pohađala Gimnaziju Poljane i Srednju muzičku i baletnu školu u Ljubljani. Nakon mature 1996. upisala je studije pevanja na Muzičkoj akademiji u Bazelu (Švajcarska). Magistrirala je 2006. godine.

Alenka Gotar kao stalna gošća sarađuje sa mariborskom Operom, a kao solista peva i u Državnom pozorištu u Salzburgu i ljubljanskoj Operi. Nastupila je sa orkestrima i kamernim grupama u Sloveniji, Austriji, Švajcarskoj, Njemačkoj, Hrvatskoj i Skandinaviji.

Gotar je pobjedila na Emi 2007, slovenačkom izboru za pjesmu Evrovizije 2007. u Helsinkiju sa pesmom "Cvet z juga", snažnom, brzom i ritmičkom baladom, sa primjetnim uticajima izvorne muzike i visokim operskim završetkom. Muziku i tekst je radio Andrej Babić, a aranžman Aleksandar Valenčić. Ema 2007. je bilo prva izdanje Eme, na kojem je pobednik odabran teleglasanjem. Gotar je pobedila sa 44.636 glasova prema 31.324. Gotar je po broju glasova bila četvrta u prvom polufinalu i druga u prvom krugu finala. Za pobedu je osim trofeja dobila i slovenačko-finski rečnik od finske ambasade u Sloveniji.

Pesma "Cvet z juga" je treća pesma hrvatskog kompozitora Andreja Babića, koja je učestvovala na pjesmi Evrovizije, nakon pjesme "Više nisam tvoja "koju je Klaudija Beni pevala za Hrvatsku 2003. i "Call me" za Feminem, predstavnice Bosne i Hercegovine 2005. Pesma "Cvet z juga" je na takmičenju za pjesmu Evrovizije 2007. održanom u Helsinkiju osvojila petnaesto mjesto.

Alenka Gotar je učestvovala na Splitskom festivalu 2008. godine sa pjesmom "Nek te voli kao ja".

Gotar je u ljubljanskoj operi tumačila uloge Barbarine ("Figarova ženadba", Mozart),Hane Glavari ("Vesela udovica", Lehar), Pamine ("Papageno svira na čarobni fruli" / Štrojl). U sezoni 2004/05. bila je stalni član njihovog solističkog ansabla.

U salcburškoj operi Gotar je pevala ulože Suzane ("Figarova žena", Mozart), Parmine ("Čarobna frula", Mozart), Arminde ("Lažna bašvananka" Mozart), Hijakinte ("Apolo i Hijakint", Mocart)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 17149366119785601412
* ISNI: 0000 0004 6237 3881
* BIBSYS: 10049237
* MusicBrainz: 3c0280aa-555e-400d-9607-e17e8406d327
* CONOR.SI: 141291363

 |
**Arco dei Gavi** (prevedeno *Slavoluk Gavija* ) je spomenik rimske arhitekture u srcu Verone, pored današnje ulice Corso Cavour i rijeke Adige, udaljen 400 metara od Veronske arene.

Historija
---------

Građen je od kraja vladavine Augusta do početka vladavine Tiberija, dovršen je dakle početkom 1. vijeka, izvan tadašnjih bedema, na početku Vie Postumia koju su na tom dijelu zvali Via Sacra.

Prolaz kroz slavoluk
Ono što je neobično i gotovo jedinsteno kod tog slavoluka, je da je podignut u počast moćne porodice Gavi jer su se slavoluci najčešće podizali da obilježe vojničke ili neke državničke uspjehe. Slavoluk je u svojim nišama imao skulpture članova njegove porodice i ploču sa natpisom Lucius *Vitruvius Libertus Architectus*, što je bilo ime arhitekta koji ga je projektirao. Slavoluk je potpuno rastavljen 1805. po naredbi Napoleona koji je smatrao da blokira prolaz njegovih trupa, no rekonstruiran je 1932. godine.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Arch of Gavi, Verona*" (engleski). Ancient History Encyclopedia. Pristupljeno 25. 12. 2018.

Vanjske veze
------------

***Arco dei Gavi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Arch of Gavi, Verona* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 238758077

 |
**Armia Ludowa** ili **Narodna armija** (prevedeno sa poljskog) akronim: **AL**), bila je podzemna vojna organizacija osnovana dekretom 
Narodnog nacionalnog vijeća od 1. januara 1944. kao oružano krilo Poljske radničke partije.

Armija Ludova nastala je preimenovanjem Gwardie Ludowe, sa ciljem da privuče i objedini sve snaga otpora na svoju stranu, u čem baš i nije bila uspješna.

Karakteristika i historija
--------------------------

Armija Ludowa se fokusirala na sabotaže i diverzije protiv Wehrmachta u korist Crvene armije i sudjelovanje u organiziranju i obrani sistema 
vlasti koji je formirala Poljska radnička partija, sa svojim političkim krilom Narodnim nacionalnim vijećem, preuzimajući vlast na oslobođenim 
teritorijima koje bi oslobodila Crvena armija.

Borci Armije Ludove
Vrhovni komandant Armije Ludove bio je general Michał Rola-Żymierski, njegov zamjenik bio je načelnik generalštaba - Franciszek Jóźwiak ("Witold"), uz njih važnu ulogu imao je i 
predstavnik Narodnog nacionalnog vijeća u glavnom štabu - Jan Czechowski.
Armija Ludova izdavala je novine *Armia Ludowa*.

Borci Armije Ludowe
Početkom 1944. AL imala je oko 6-8 000 boraca, da bi do jula 1944. njihov broj narastao na 30 000 boraca, organiziranih u čete, bataljone i brigade.

Naoružanje i opremu Armija Ludova nabavljala je prvenstveno od neprijatelja, nešto od Državne vatrogasne službe a od jula 1944. i avionima od 
Saveznika.
Većina akcija AL-a bila je usmjerena na uništavanje komunikacijskih linija Wehrmachta, naročito u pozadini fronta, kako bi podržao napredovanje Crvene armije. 
Borci AL-a (stotinjak) sudjelovali su u Varšavskom ustanku.

U jula 1944. ujedinjenjem Armije Ludowe i Poljske vojske u SSSR-u formirane su Poljske oružane snage.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Armia Ludowa*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 28.05. 2021.

Vanjske veze
------------

***Armia Ludowa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Armia Ludowa*
PGM-11 Redstone, američki SRBM iz 1950-ih
DF-15, kineski SRBM iz 1980-ih
**Balistička raketa kratkog dometa** (akr. **SRBM**, iz engl. ) je vrsta balističke rakete čiji domet iznosi do maksimalno 1000 km. Njihov minimalni domet najčešće je 300 km jer se one kraćeg dometa grupiraju pod taktičke balističke rakete, iako ove klasifikacije nisu strogo određene i ponekad se međusobno preklapaju. U modernoj vojnoj terminologiji, SRBM-ovi spadaju u širu grupu bojišnih balističkih raketa (do 3500 km), koja također uključuje i rakete srednjeg dometa (1000 – 3000 km), te dio raketa intermedijernog dometa (3000 – 3500 km). Balističke rakete kratkog dometa najčešće igraju ulogu u regionalnim tenzijama (korejske, južnoazijske i zapadnoazijske), između država čiji su međusobni ciljevi udaljeni do nekoliko stotina kilometara. U drugim slučajevima SRBM-ovi predstavljaju samo razvojni stepen k raketama većih dometa. Prva operativna raketa koju danas svrstavamo u kategoriju kratkog dometa je V-2, razvijena ranih 1940-ih od strane Nacističke Njemačke, iako je svojevremeno predstavljala raketu najvećeg dometa. Kasnije, tokom Hladnog rata, srodne i naprednije rakete razvijane su od strane Sjedinjenih Država i Sovjetskog Saveza, a njihovi programi vremenom će postati podlogom za sve preostale nacionalne projekte. Kristaliziranje klasifikacije na balističke rakete kratkog, srednjeg, intermedijernog i interkontinentalnog dometa pojavilo se kasnih 1950-ih i poslije, nakon razvoja potonjih tipova s najvećim dometom.

Modeli
------

* Narodna Republika Kina B-611 (300 – 400 km)
* Narodna Republika Kina DF-11 (350 km)
* Narodna Republika Kina DF-15 (600 km)
* Narodna Republika Kina DF-16 (800 – 1000 km)
* Iran Fateh-110 (300 km)
* Pakistan Gaznavi (320 km)
* Francuska Hadès (480 km)
* Južna Koreja Hjunmo-2 (A/B) (300 – 500 km)
* Irak Al-Husein (644 km)
* Sjeverna Koreja Hvason-5 (330 km)
* Sjeverna Koreja Hvason-6 (700 km)
* Rusija 9K720 Iskander (500 km)
* Izrael Jerihon-1 (500 km)
* Iran Kijam-1 (800 km)
* Indija Prithvi (II/III) (250 – 750 km)
* Sjedinjene Američke Države PGM-11 Redstone (323 km)
* Sovjetski Savez SS-1 Scud (300 – 700 km)
* Iran Šahab-1 (350 km)
* Iran Šahab-2 (750 km)
* Indija Šaurija (+500 km)
* Njemačka V-2 (320 km)
* Turska J-600T Yıldırım (II/III) (300 – 900 km)

Razni modeli balističkih raketa kratkog dometa

Povezano
--------

* Balistička raketa srednjeg dometa
* Balistička raketa intermedijernog dometa
* Balistička raketa interkontinentalnog dometa

Vanjske veze
------------

* () *Ballistic Missile Basics* na stranicama FAS-a (Federation of American Scientists)
* () *Short-Range Ballistic Missile (SRBM)* Arhivirano 2015-10-24 na Wayback Machine-u na stranicama Missile Threat
**Magellanov tjesnac** (španjolski: *Estrecho de Magallanes*, engleski: *Strait of Magellan*) je morski prolaz između otoka Ognjena zemlja i južnoameričkog kontinenta kojim je moguće skratiti plovidbu imeđu Atlanskog i Tihog oceana.

Geografija
----------

Magellanov tjesnac u smiraj dana
Pogled na Magellanov tjesnac i brodove po njemu iz Punta Arenasa
Najveći dio tjesnaca leži unutar čileanskih teritorijalnih voda, osim njegovog majušnog najistočnijeg dijela koji pripada Argentini. Magellanov tjesnac dug je 560 km i širok od 2 do 20 km.

Prolaz se prostire od Atlantika, gdje je ulaz u tjesnac između rta Vírgenes i rta Espiritu Santo, zatim tjesnac zavija prema jugozapadu, sve do rta Froward na jugu poluotoka Brunswicka. Od tu tjesnac ponovo naglo zavija, ovaj put prema sjeverozapadu i izlazu na Tihi ocean, kod rta Pilar na otoku Desolaciónu. Najveća luka i najznačajniji grad na tom plovnom putu je Punta Arenas na poluotoku Brunswicku. U vrijeme jedrenjaka i parobroda bio je nezaobilazna usputna stanica za brodove, a danas je glavna izvozna luka je za čileansku ovčetinu.

Historija
---------

Stara karta Magellanova tjesnaca
Prvi evropski moreplovac koji je pronašao i preplovio taj pomorski put bio je Ferdinand Magellan od 21. oktobra do 28. novembra, 1520. godine, Portugalac u službi španjolskog dvora, za vrijeme svoje slavne ekspedicije kad je kao prvi čovjek na svijetu oplovio Zemlju.

Magellanov tjesnac bilo je jako teško preploviti u vrijeme jedrenjaka, zbog izuzetno uske krivudave staze između brojnih otoka, uvala, kanala i morskih hridi, ali i zbog lošeg vremena koje tamo vlada veći dio godine. Zbog velike magle i jakih vjetrova koji naglo mjenjaju smjer, Magellanov tjesnac bio je pravo groblje brodova krajem 19. i početkom 20. vijeka kada je bio jedini plovni put za zapadnu obalu Amerike. Njegova važnost je opala nakon izgradnje Panamskog kanala (dovršen 1914.) kojim je plovidba skraćena za nekoliko hiljada milja.

Povezano
--------

* Ferdinand Magellan

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Strait of Magellan*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 13. 4. 2012.

Vanjske veze
------------

***Magellanov tjesnac*** na Wikimedijinoj ostavi

* Strait of Magellan (na portalu Encyclopædia Britannica) ()
* Detaljna karta Magellanova tjesnaca

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 235069100
* LCCN: sh85079589
* GND: 4114910-5
* SUDOC: 027790193

 |
| Mátra |
| --- |
| Dio Zapadnih Karpata |
| Karta MasivaKarta MasivaKarta Masiva |
| Dužina masiva: | 37 km |
| Širina masiva: | 10-18 km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | Kékes (1010 m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Mađarska |

**Mátra** je masiv na sjeveru Mađarske, duž Slovačke granice.

Geografske karakteristike
-------------------------

Matra se prostire po Županiji Heves od kanjona rijeke Zagyve na zapadu do kanjona rijeke Tarne na istoku.

To je ukupno 37 km (u smjeru zapad-istok), a širok je od 10 do18 km, izranja iz Velike mađarske nizine a na sjeveru se stapa sa Zapadnim Karpatima.

Karta Mađarske sa pozicijom Mátre.

U masivu leži najviša planina Mađarske - Kékes visoka 1010 metara.

Ostali viši vrhovi masiva su; Piszkéstetőn (942 metar), Nagy Gallyába (963 m), Saskő (899 m), Palánktető (734 m), Szederjestető (679 m).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Mátra*" (mađarski). A Pallas Nagy Lexikona. Pristupljeno 29. 04. 2016.

Vanjske veze
------------

***Mátra*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Köszöntjük a Mátra internetes útikalauzán!* ()
**Médoc** je kraj poznat po proizvodnji vina, na jugozapadu Francuske, sjeverozapadno od Bordeauxa, koji se prostire duž lijeve obale Estuarija Gironde.

Karakteristika i historija
--------------------------

To je valovita ravnica koja se proteže u dužinu od nekih 80 km, poznata po vinogradima.
Grožđe se naročito uzgaja duž pojasa pješčana tla između Estuarija Gironde i šume Landes, koja razdvaja Estuarij od Biskajskog zaljeva.

Vinogradi Medoca
Tokom historije malobrojne oranice Médoca korištene su za uzgoj raži, a grožđe se uzgajalo jedino uz samostane i feudalna imanja.

Početkom 17. vijeka holandski inženjeri izveli su velike drenažne radove kako bi isušili sjeverne močvarne ravnice, i učinili zemlju
prikladnijom za poljoprivredu. U drugoj polovici tog vijeka, najveći dio te zemlje dospio je u ruke svega nekoliko moćnih feudalaca.

Kako se razvijala praksa vinogradarstva, empirijski se ustanovila veza između pješčana tla i kvalitete vina. Po tom kriteriju je Médoc bio savršeno prikladan za proizvodnju vina, pa su do 1760. zasađeni gotovo svi vinogradi.

Jedan vijek kasnije većina vinograda je propala, zbog pojave filoksere insekta koji je uništavao vinovu lozu. Tek nakon uvoza američkih sadnica usjelo se obnoviti vinograde, pa se Médoc oporavio tek sredinom 20. vijeka, a nakon tog je i nadmašio svoju bivšu reputaciju.

U Médocu se proizvode neka od najpoznatijih bordoških crnih vina, kao što su Cabernet sauvignon i Cabernet franc, uz nešto Merlota.

Vinogradi iz zraka

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Médoc*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

***Médoc*** na Wikimedijinoj ostavi

* *The Médoc, a few drops of the exceptional* ()