recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Grb nadbiskupa Devčića i geslo KRIST NADA NAŠA!
Msgr. **Ivan Devčić** (Krasno, 1. siječnja 1948.), riječki nadbiskup i metropolit.

Životopis
---------

Ivan Devčić 6. svibnja 2012. u Kapucinskoj crkvi Gospe Lurdske u Rijeci
Rođen je 1. siječnja 1948. u Krasnom, od oca Antuna i majke Kate rođene Devčić.

Osnovnu školu završio je u Krasnu, a srednjoškolsko obrazovanje stekao je od 1963. do 1967. u Rijeci i Pazinu te je 1967. maturirao. Studij teologiju je upisao u Rijeci, a nakon trećega semestra se prebacuje na isti studij na Papinskom sveučilištu Gregoriana u Rimu, gdje diplomira 1974. a 29. studenog 1980 doktorira filozofiju.

Po povratku iz Rima intezivnije se bavi znanstvenim i nastavničkim radom, a i danas predaje filozofiju na Visokoj bogoslovnoj školi u Rijeci. Objavio je više znanstvenih članaka i knjiga.

Za svećenika Riječko-senjske nadbiskupije zaređen je 1975. godine.

Službe u Riječkoj nadbiskupiji
------------------------------

U Riječkoj nadbiskupiji vršio je sljedeće službe: 

* vicerektor Bogoslovnoga sjemeništa od 1980. do 1985.
* rektor i ekonom istoga sjemeništa od 1985. do 2000.;
* profesor na katedri za filozofiju Teologije u Rijeci – područnoga studija Katoličkoga bogoslovnog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu (od 1995.)
* predstojnik Teologije u Rijeci (izabran 12. lipnja 2000.)

Bio je članom različitih vijeća Riječke nadbiskupije. Angažirao se također kao član više vijeća Hrvatske biskupske konferencije.

Papa Ivan Pavao II. imenovao ga je 17. studenog 2000. riječkim nadbiskupom i metropolitom. Za biskupa je posvećen 16. prosinca 2000. Glavni zareditelj je bio kardinal Josip Bozanić, a suzareditelji msgr. Ivan Milovan i msgr. Mile Bogović .

Službe u HBK
------------

Službe u HBK:

* član Stalnoga vijeća HBK
* predsjednik Odbora HBK za katoličke škole i visoka crkvena učilišta
* predsjednik Odbora HBK za sredstva društvenih komunikacija

Bilješke
--------

1. ↑  HBK
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-07. Pristupljeno 2014-07-26.

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Ivan Devčić** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Riječka nadbiskupija** | Nasljednik: |
| **Anton Tamarut** | **Mate Uzinić** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 1991606
* LCCN: nb2006016041
* GND: 155527231

 |
**Ivan Mihael Taxner** (u spisima: *Johann Michael Taxner*, također *Takhner* ili *Tachner*) (Njemačka, oko 1754. - Varaždin, 18. travnja 1788.), varaždinski graditelj.

Po struci je bio *murarius*, odnosno zidarski majstor. U Varaždin dolazi kao afirimirani graditelj, vjerojatno 1776. godine, te je već iduće godine dobio statusa građanina. Radio je projekt za solanu u Prelogu (1775.), popravak kapele sv. Fabijana i Sebastijana (1777.), zidarske i klesarske radove na obnovi varaždinske gradske vijećnice nakon požara (1776. i 1784.). Prema tipskom planu Ugarske dvorske komore, izradio je projekt za gradnju prve svilane u Varaždinu (1783.), te nacrt postojećeg stanja crkve i župnog dvora u Jesenju. Radio je i niz popravaka većih i manjih zgrada u Varaždinu. Po njegovoj smrti, udovica Clara Lamplin, predala je zidarsku radionicu u ruke zidarskog palira Franje Kassera, njegova nasljednika.

Literatura
----------

* Ivy Lentić Kugli: *Varaždinski graditelji i zidari od 1700. do 1850. godine*, Zagreb, 1981.
**James Ellroy** (rođen kao **Lee Earle Ellroy** 4.3. 1948. u Los Angelesu) je američki pisac. Široj javnosti je poznat po romanu L.A. Confidential koji je 1997. ekraniziran kao uspješan film, ali je i ranije bio poznat kao autor hvaljenih kriminalističkih romana s prepoznatljivim stilom, ekstremnim nasiljem i pesimističnim tonom.

Biografija
----------

Ellroyev je život obilježila tragedija u djetinjstvu - njegova je majka Geneva zadavljena kada je Ellroy imao 10 godina. Da bi ga utješio, njegov je otac mu je poklonio knjigu Jacka Webba posvećenu losanđeleskoj policiji. Od tog trenutka je Ellroy postao fasciniran tom institucijom kojoj će poslije posvetiti mnoge knjige. Ubojstvo, koje je do danas ostalo neriješeno, je pak Ellroyu poslužilo kao inspiracija za mnoge mračne motive u njegovim knjigama, a posvetio mu je i autobiografsku knjigu *My Dark Places*.

Ellroy je u mladosti bio sitni kriminalac i beskućnik, a bio je i sklon alkoholu. Nakon kraćeg boravka u zatvoru je prestao piti, pronašao posao nosača palica za golf te počeo pisati.

Bibliografija
-------------

* 1981 *Brown's Requiem*
* 1982 *Clandestine*
* 1986 *Killer on the Road* (originalno objavljen kao *Silent Terror*)

### Trilogija o Lloydu Hopkinsu

* 1984 *Blood on the Moon*
* 1984 *Because the Night*
* 1985 *Suicide Hill*
* 1998 *L.A. Noir* (omnibus izdanje)

### L.A. Quartet

* 1987 *The Black Dahlia*
* 1988 *The Big Nowhere*
* 1990 *L.A. Confidential*
* 1992 *White Jazz*

### Trilogija American Underworld

* 1995 *American Tabloid*
* 2001 *The Cold Six Thousand*
* 2008 *Blood's a Rover*

### Kratke priče i eseji

* 1994 *Hollywood Nocturnes*
* 1999 *Crime Wave*
* 2004 *Destination: Morgue!*

### Autobiografija

* 1996 *My Dark Places*

### Gost-urednik

* 2002 *The Best American Mystery Stories 2002*

Dokumentarni filmovi
--------------------

* 1993 *James Ellroy: Demon Dog of American Crime Fiction*
* 2001 *James Ellroy's Feast of Death*

Filmovi
-------

* 1988 *Cop*
* 1997 *L.A. Confidential*
* 1998 *Brown's Requiem*
* 2002 *Stay Clean*
* 2002 *Dark Blue*
* 2006 *The Black Dahlia*
* 2008 *The Night Watchman*
* 2008 *Land of the Living*
* 2009 *White Jazz*

Vanjske veze
------------

***James Ellroy*** na Wikimedijinoj ostavi

* James Ellroy na sajtu IMDb
* James Ellroy interviewed by Robert Birnbaum at identitytheory.com
* CNN interview with James Ellroy
* FilmThreat interview by Tony DuShane
* James Ellroy Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u at the Internet Book List
* Ellroy on Dashiell Hammett
**Bleda mesečeva svetlost** je roman naučne fantastike srpskog pisca Mileta Jankovića Belog, što je pseudonim poznatog biologa i ekologa prof. dr Milorada Jankovića.

Roman je objavljen kao 27. knjiga u ediciji „Znak Sagite" 1992. godine.

Radnja
------

Radnja se odvija u gradu L. u nekoj neodređenoj zemlji i neodređenom vremenu. Pavle je tipičan čovek svog sveta: mirni činovnik, sa ljubavlju prema filateliji. On će uskoro otkriti da njegov svet nije miran, već da se u njemu vodi borba između ljudi proizašlih od čovekolikih majmuna i onih nastalih od škorpija...

Prijem kod kritike
------------------

Za ovu knjigu kritičar Ilija Bakić kaže: „*Bleda mesečeva svetlost* potvrda je autorovog ozbiljnog promišljanja tema kojima se SF bavi (u ovom slučaju to su paralelne evolucije) te njihove temeljne, studiozne obrade. (...) Prvi utisak sa kojim se čitalac romana susreće jeste da je knjigu pisao neko ko je veliki poštovalac ruskih klasika. (...) Uprkos ponekim preterivanjima (posebno kad su u pitanju sakupljači poštanskim maraka) činjenica je da autor uspeva da nas uvede u jedan, nazovimo ga, ’starinski svet’, što je dokaz da pred sobom imamo pisca koji želi i ume da stvori atmosferu u svom delu. (...) Uprkos svim manama, ovaj roman, kao jedno netipično ali uspešno delo u savremenoj domaćoj SF produkciji, zaslužuje pažnju".

Izvori
------

1. ↑  Bakić, Ilija „Rat ljudi i škorpija: 'Bleda mesečeva svetlost' Mile Janković-Beli, izdavač IP Flamarion, Beograd, 1992.", *Dnevnik*, Novi Sad, 1993.

Vanjske veze
------------

* Janković, Mile Beli. *Bleda mesečeva svetlost*, roman, kompletno elektronsko izdanje, „Projekat Rastko"
**Firmikus** (lat. *Julius Firmicus Maternus*) bio je rimski advokat, zatim pobornik astronomije i astrologije a kasnije preobraćeni hrišćanin.

Biografija
----------

Firmikus je rođen u Sirakuzi, na Siciliji oko 300-e godine. Poreklom je iz patricijske porodice gde je stekao solidno obrazovanje. Izučavao je uglavnom pravo pa je radio kao advokat. Oko 330. godine počinje njegov period zanimanja za filosofiju, literaturu, razne istočne kultove i astronomiju. Napušta posao advokata i putuje Rimskim carstvom u potrazi za delima iz oblasti astronomije, astrologije, filosofije i istočnih kultova koji se tada šire carstvom. Tada se i sprijateljuje sa Lolijanom Mavercijem, senatorom kome i posvećuje neka svoja dela. Oko 335. godine piše svoje veliko delo o astronomiji/astrologiji: ,, De Nativitibus sive Matheseos" u 8 knjiga. Sledećih deset godina piše još manjih dela koja nisu sačuvana. Međutim, oko 345. godine pojavljuje se ,,De errore profanarum religionum", delo po tematici hrišćanska apologetika. Ovo govori da je u međuvremenu Firmikus postao hrišćanin i sada piše protiv paganskih religija, sujeverja i običaja. Nema podataka o datumu njegove smrti. Pominje se verovatna godina 360.

Dela
----

* Matheseos Libri Octo
* De errore profanorum religionum

Lična filosofija
----------------

Firmikus je veći deo svog života bio stoik po svom stavu. Stoicizam je u to vreme bio popularan u rimskom društvu, pogotovo plemstvu. Po suštini deterministički pravac u filosofiji stoicizam je Firmikusa odveo do astrologije. Verovanje da je sve predodređeno nekim Vrhovnim Razumom i da ljudi jednostavno treba da svoj mir nađu uklapanjem i pomirenjem sa tim zakonom slagalo se sa stanovištem astrologije o predodređenosti naših postupaka uticaju nebeskih tela. To i objašnjava zašto je Firmikus otišao u tom pravcu. Osim toga Firmikus je prihvatio i neka od gledišta tada popularnih istočnih religija. Pogotovo se širio neoplatonizam. Ovo će i možda biti presudno da Firmikus postane hrišćanin. Nema pouzdanih podataka kada se dogodio ovaj preobražaj u pogledima na svet kod Firmikusa. Uglavnom on od 345. godine postaje apologeta hrišćanske vere i piše dela u odbranu hrišćanstva. Sačuvano je samo jedno koje i danas postoji u Vatikanskoj biblioteci. To je spis ,, O zabludama paganskih religija" u kojem Firmikus izlaže neke od istočnih kultova ali i grčko-rimsku pagansku religiju a zatim ih napada sa hrišćanskog stanovišta.

Literatura
----------

Vidi još
--------
Grmečka korida na poštanskoj marki Jugoslavije
**Grmečka korida** je naziv za borbu bikova koja se tradicionalno održava u sjevernom podnožju planine Grmeča, Bosna i Hercegovina

Borba bikova stara je tradicija u Bosni. To je simbol moći na Mediteranu još od vremena prije starih Grka i odvijao se na razne načine. Danas je najpoznatija krvava korida u španskom govornom području.

Za razliku od španske koride, borba bikova u Bosni sadrži humanu dimenziju. Rezultat borbe nije smrt bikova. Bikovi se bore međusobno, na otvorenom polju, i svaki pokušava natjerati suparnika na povlačenje i napuštanje borilišta. Kada jedan od bikova instinktivno osjeti da je slabiji, povlači se.

Borbe bikova je tradicija u mnogim dijelovima Bosne, Like i Dalmacije, ali najdužu tradiciju ima borba na Međeđem brdu, opština Sanski Most. Tradicija je počela 1772. God. U bivšoj Jugoslaviji bila je ovo jedna od najpoznatijih manifestacija, često sa oko 200.000 posjetilaca. Posljednji rat u Bosni i Hercegovini doveo je do premještanja manifestacije u Oštru Luku, na teritoriji Republike Srpske.

Književnik Petar Kočić iskoristio je borbe bikova za svoju priču **Jablan**.

Interesantno je da se ova manifestacija prenijela na japansko ostrvo Okinavu.

Spoljne veze
------------

* Na Popovića brdu kod Oštre Luke održana 243. Grmečka korida 9.8. 2015. dnevni avaz
Za film, vidite članak Born on the Fourth of July (film).
**Born on the Fourth of July** (doslovno *Rođen 4. jula*) je autobiografska knjiga koju je godine 1976. izdao Ron Kovic, paralizirani američki veteran vijetnamskog rata, koji je nakon povratka kući postao antiratni aktivist. Naslov je dobila po tome što je Kovic uistinu rođen 4. jula 1946. godine, ali i kao ironični komentar na *The Yankee Doodle Boy*, ultra-patriotsku pjesmu Georgea M. Cohana iz 1904. koja sadrži isti stih. U svojoj je knjizi, napisanoj u Santa Monici u jesen 1974. godine, Kovic opisao svoje odrastanje u katoličkoj i patriotskoj porodici u gradiću Massapequa, odluku da se odmah nakon završetka srednje škole priključi marincima, dvije ture službe u Vijetnamu, ranjavanje, mukotrpan oporavak u veteranskoj bolnici gdje je bio izložen nehumanim uvjetima te postepeno okretanje protiv rata i vlade za koju drži da je izdala veterane i lagala američkom narodu uvukavši ga u nepotrebni rat. Knjiga je postala veliki bestseler, a zbog nje je Kovic godine 1976. pozvan da održi govor na Demokratskoj nacionalnoj konvenciji.

Kovicova knjiga je postala predmetom brojnih referenci u popularnoj kulturi, prije nego što je godine 1989. poslužila kao predložak za istoimeni film u kome Kovicov lik tumači Tom Cruise.
*Description of a machine for resolving by inspection certain important forms*, 1832
Sir **John Frederick William Herschel** (Slogh kod Windsora, 7. ožujka 1792. - Hawkhurst, Kent, 11. svibnja 1871.), bio je engleski astronom, matematičar, kemičar i fotograf. Predstavljao je tradicijski indukcionizam.

Otkrio je 525 maglica i zvjezdanih skupova te 3300 dvostrukih zvijezda.

Sin je astronoma Williama Herschela. Pohađao je visoku školu u Etonu pri koledžu St. John's u Cambridgeu. Završio ju je 1813. godine. Uskoro se sprijateljio s Charlesom Babbageom i Georgeom Peacockom.

Astronomijom se bavio od 1816. godine.

Njemu u čast ime su dobili Herschelov otok u Arktičkom oceanu, sjeverno od teritorija Yukon, selo Herschel na zapadu kanadske pokrajine Saskatchewan, planina Herschel na Antarktici, Mjesečev krater John Herschel te djevojačka škola Herschel u Capetownu.

Eksterni linkovi
----------------

***John Herschel*** na Wikimedijinoj ostavi

* Životopis Arhivirano 2013-07-17 na Wayback Machine-u
* R. Derek Wood (2008), 'Fourteenth March 1839, Herschel's Key to Photography'
* Herschelov muzej astronomije
* Kronologija astronomije u Južnoj Africi[*mrtav link*]
* Wikisource copy of a notice from 1823 concerning the star catalogue, članak u Astronomische Nachrichten

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 9887999
* LCCN: n50036903
* ISNI: 0000 0001 2099 0257
* GND: 118703897
* SELIBR: 299969
* SUDOC: 030199670
* BNF: cb121665580 (podaci)
* BIBSYS: 90260701
* ULAN: 500115027
* NLA: 35264409
* NDL: 00768816
* NKC: jo20201061847
* BNE: XX1076403
* CiNii: DA01586117
* RKD: 381493

 |
**Jon Stewart** (rodno ime **Jonathan Stuart Leibowitz**, 18. 11. 1962. New York City), američki je politički satiričar, književnik, TV voditelj, glumac, medijski kritičar i stand-up komičar. Svjetsku popularnost stekao je kao voditelj polusatne satiričke emisije *The Daily Show* koja se emitira na *Comedy Centralu*.

Rođen je u New Yorku u jevrejskoj obitelji, a odrastao u New Jerseyju gdje je završio i srednju školu. Kemiju i psihologiju pohađao je na fakultetu William & Mary u Virginiji gdje je diplomirao 1984. godine, a tijekom studija igrao je i za sveučilišnu nogometnu momčad. Od školskih dana imao je reputaciju šaljivdžije pa se okušao kao stand-up komičar u *The Bitter Endu*, noćnom klubu u kojem je karijeru započeo i njegov idol Woody Allen. S obzirom na dugačko rodno ime, počeo je koristiti skraćenicu Jon Stewart kao nastupni pseudonim. 

Profesionalniju komičarsku karijeru započeo je kao voditelj *The Jon Stewart Showa* koji se prikazivao na MTV-u, a od 1999. do danas vodi polusatnu emisiju *The Daily Show* koja je satirički osvrt na dnevne političke vijesti i u kasnonoćnom američkom TV terminu prenose je neke od najpopularnijih medijskih kuća uključujući CNN. U listopadu 2011. godine, ismijavajući bahatog republikanca Hermana Caina, Stewart je u svoj skeč uključio i Hrvatsku koja mu je poslužila kao primjer države za koju navedeni republikanski kandidat nikad nije čuo.

Stewart je hvaljen od strane brojnih kritičara i osnivač je brojnih nagrada uključujući Grammy (2001. i 2002. godine). Dvaput je vodio dodjelu filmske nagrade Oscar; 78. dodjelu 2006. i 80. dodjelu 2008. godine.

Knjige
------

* *Naked Pictures of Famous People* (1998.)
* *America (The Book): A Citizen's Guide to Democracy Inaction* (2004.)
* *Earth (The Book): A Visitor's Guide to the Human Race* (2010.)

Izvori
------

1. ↑  Nacional (29. 10. 2011.): Hrvatska? Kakvo je to j.... ime?! Arhivirano 2012-01-01 na Wayback Machine-u

Vanjske veze
------------

* () Službene stranice: *The Daily Show*

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Jon Stewart** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Jon Stewart** |


***Jon Stewart*** na Wikimedijinoj ostavi
**Jona od Bobbija** (latinski: ) ili **Jona iz Suze** bio je monah i hagiograf, rođen oko 600. u Sigusiji (danas Susa) u Pijemontu, umro posle 659. godine.

Godine 618. zamonašio se u manastiru u Bobbiju kod Pavije i ubrzo stekao ugled te verovatno bio postavljen za sekretera opata Atale (umro 627) i potom Bertulfa, koga je pratio na putu u Rim 628. godine. Nakon povratka stalno se nastanio u Galiji te se bavio misionarskim radom u oblastima današnje Belgije i severne Francuske. Tada je sastavio žitije sv. Vedasta, prvog franačkog biskupa u gradu Arasu (Pas-de-Calais). Ispunjavajući obećanje koje je prilikom kratke posete manastiru u Bobbiju 639. dao tamošnjim monasima, napisao je, između 640. i 643. godine, svoje glavno delo ― *Život sv. Kolumbana*. Godine 659, kad ga je kraljica Batilda poslala na jednu misiju u Chalon-sur-Saône, nalazio se na dužnosti opata nekog samostana koji se danas ne može utvrditi. Na tom putu nekoliko je dana ostao u samostanu sv. Jovana u Réômeu (u današnjem selu Moutier-Saint-Jean) u dijecezi Langri. Na molbu tamošnjih monaha napisao žitije osnivača samostana, sv. Jovana.

Jona je, osim žitija sv. Kolumbana i sv. Jovana, napisao i žitija bobbijskih opata Atale i Bertulfa, zatim opata Eustahija od Luxeuila i opatice Burgundofare (sv. Fare) od Evorijaka (danas Faremoutiers). Žitija Kolumbana i njegova dva naslednika napisana su bombastičnim stilom, ali sadrže vredna istorijska obaveštenja. Jona je stigao u Bobbio tri godine nakon Kolumbanove smrti te je informacije o njegovom životu dobijao od osoba koje su lično poznavale tog irskog svetitelja. Eustahija, Atalu i Bertulfa lično je poznavao. Beda Časni uključio je ova žitija u svoju *Crkvenu istoriju*, dok je Flodoard Jonin prikaz Kolombanova života pretvorio u heksametarske stihove. *Život sv. Fare* uglavnom obrađuje čudesne događaje koje su se navodno dogodile dok je ova svetica službovala kao opatica u Evorijaku.

Literatura
----------

* Weber, Nicholas (1910), „St. Fulgentius", *The Catholic Encyclopedia*, **8**, New York: Robert Appleton Company

Vanjske veze
------------

* edited by Bruno Krusch, *MGH Scriptores Rerum Germanicarum in Usum Scholarum*, vol. 37, Hannover/Leipzig 1905 Arhivirano 2015-07-10 na Wayback Machine-u
* Philip Schaff, editor. *The New Schaff-Herzog Encyclopedia of Religious Knowledge*, Vol. VI: "Jonas of Bobbio"
* Medieval Sourcebook: Arhivirano 2012-07-28 na Wayback Machine-u The Life of St. Columban, by the Monk Jonas Introduction by D.C. Munro, in *Translations and Reprints...* University of Pennsylvania, ii. 7, Philadelphia, 1895

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 223885518
* LCCN: n89638535
* ISNI: 0000 0001 1660 8107
* GND: 100950698
* SUDOC: 029130697
* BNF: cb120820535 (podaci)
* NKC: kup19980000045106
* BNE: XX1326115

 |
**Joseph Burstyn** (1900 - novembar 1953) bio je američki poduzetnik, poznat po distribuciji evropskih filmova na američko tržište 1940-ih i 1950-ih, ali najviše po pokretanju parnice *Joseph Burstyn, Inc. v. Wilson* koja je dovela do promjena standarda filmske cenzure.

Burstyn se rodio u Poljskoj, a karijeru je započeo kao menadžer jidiš teatara u New Yorku. Filmskom distribucijom se počeo baviti 1930-ih zajedno sa Arthurom Mayerom.

Godine 1950. je u New Yorku započeo prikazivanje *Amore*, italijanskog filma u režiji Roberta Rossellinija. Segment Miracolo (sh. *Čudo*), u kome skitnica seksualno iskorištava slaboumnu seljanku izdajući se za Svetog Josipa, je razbjesnio konzervativne katoličke krugove. Pod pritiskom Nacionalne legije pristojnosti su vlasti države New York zabranile prikazivanje. Burstyn je pokrenuo parnicu koja je došla do Vrhovnog suda. On je odlučio kako je film djelatnost zaštićena Prvim amandmanom američkog Ustava, odnosno da se na njega mora primjenjivati načelo slobode izražavanja. Time je oborena presuda Mutual Film Corp. v. Industrial Commission of Ohio iz 1915. godine koja je dala ustavnu podlogu za filmsku cenzuru.

Burstyn je umro u avionu od koronarne tromboze za vrijeme leta iznad Atlantika.

Vanjske veze
------------

* Joseph Burstyn at IMDB
* List of films distributed by Burstyn and Arthur Mayer at IMDB
* List of films distributed by Joseph Burstyn Inc. at IMDB
Katapult, drevna naprava za izbacivanje projektila.
**Hitac** ili **projektil** (lat. *proicio* - baciti, hitnuti) je izbačaj tijela u prostor. Gibanje hica je složeno gibanje koje nastaje kada na izbačeni hitac djeluje sila teže.

U užem smislu, hitac je fizičko tijelo, naprava ili složeno sredstvo koje gađa neki cilj. Projektil može biti ispaljen iz puške (metak, zrno), iz topa (granata), raketnog lansera, broda i sl. Kada nogometaš pukne loptu, ona se može smatrati projektilom. Projektil se najčešće spominje u vojnom smislu u kojem označava oružje koje koje nanosi izravnu štetu čovjeku, objektu, životinji i sl. Neki projektili su punjeni i eksplozivnim sredstvom kako bi se povećala učinkovitost projektila, dok su neki izrađeni od nekog tvrdog materijala koji se velikom brzinom zabija u tijelo čovjeka ili vozila.

Vidi još
--------

* Balistika
* Kretanje hica

Izvori
------

1. ↑
2. ↑   **hitac**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.
3. ↑  Hrvatski jezični portal, projektil pristupljeno 27.6.2013.

Vanjske poveznice
-----------------

* Projectile Motion Applet Arhivirano 2008-09-14 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Hitac** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
*Za ostale upotrebe, v. Ciganka.*

**Ciganke** (šp.**Gitanas**) meksička je telenovela nastala 2004. godine. Glavne uloge imali su Ana de la Reguera, Manolo Cardona, Dolores Heredia i Saúl Lisazo.Serija se prikazivala u Meksiku, Sjedinjenim Američkim Državama, Rumunjskoj, Bugarskoj i Slovačkoj. U Hrvatskoj se prikazivala na programu Nova TV, a u Srbiji na Trećem kanalu RTS-a.

Telenovela se velikim dijelom temelji na čileanskoj telenoveli Romané.

Sinopsis
--------

Telenovela priča priču Marije Salomé (Ana de la Reguera), mlade i lijepe Romkinje, koja se zaljubila u gayó-a (ne-Roma), Sebastiána (Manolo Cardona). Kad su se njih dvoje susreli u ribarskom selu Topolobampu (Sinaloa), to je bila ljubav na prvi pogled. Njihovu ljubav brani romski običaj, a osuđen je zbog rasnih predrasuda u Marijinoj kulturi.

Drugi važni likovi su Salomin djed (El Patriarca) i njena mati Jovanka (Dolores Heredia), Rafael Domínguez (Carlos Torres Torija), Doña Victoria Domínguez (Saby Kamalich), Mama Pasca, Jonás (Erick Elias) i njegov otac Drago, Padre Domínguez, Salomine sestre Sashenka i María Magdalena, kao i ikonski romski lik Sante Sare (Santa Sara).

Jovanka, jedina pripadnica patrijahalne obitelji, vraća se u grad *Malarribo*, želeći se osvetiti za djelo koje joj je netko učinio u prošlosti.Duboko u svom srcu, skriva ljutnju i ogorčenost, jer je svoje tijelo i dušu dala Rafaelu Domínguezu, pripadniku najbogatije i najmoćnije obitelji u gradu, koji je je nakon toga ponizio i ostavio neizbrisiv trag u njenom srcu.No, njezin izgled hladne i bahate žene kada upozna Juana Domíngueza, Rafaelova brata, koji će u njoj probuduiti osjećaje za koje ona misli da su mrtvi.

Jovanka se u grad vraća sa svojim trima kćerima, pravom, Maríjom Sashenkom i posvojenim, Maríjom Salomé i Maríjom Magdalenom.No, María Salomé će se zaljubiti u Sebastiána, Rafaelova sina.María Salomé i Sebastián živjet će intenzivno, i braniti svoju ljubav do kraja.

Uloge
-----

| Glumac | Lik |
| --- | --- |
| Manolo Cardona | Sebastián Domínguez |
| Ana de la Reguera | María Salomé |
| Saúl Lisazo | Juan Domínguez |
| Dolores Heredia | Jovanka |
| Mariana Gajá | María Sashenka |
| Karina Mora | María Magdalena |
| Carlos Torres Torrija | Rafael Domínguez |
| Saby Kamalich | Victoria Lambert Domínguez |
| Marco Antonio Treviño | Vanya#1 |
| Marcos Treviño | Vanya#2 |
| Luisa Huertas | Mamá Paska |
| Arturo Ríos | Drago |
| Esteban Soberanes | Rodrigo |
| Alejandro Calva | Lazlo |
| Itari Marta | Milenka |
| Karina Gidi | Vinka |
| Eric Elias | Jonás |
| Manuel Balbi | Mirko |
| Gastón Melo | Escudero |
| Luis Gerardo Méndez | Claudio |
| Ilean Almaguer | Camila |
| Álvaro Guerrero | Santiago |
| Gabriela de la Garza | Sandra |
| Elizabeth Cervantes | Eréndira |
| Farensio de Bernal | Baldomero |
| Pablo Laffite | Ianko |
| Chao | Branco |
| Carmen Madrid | Ofelia |
| Ximena Gonzalez - Rubio | Jimena |
| Luis Koellar | Rafael Domínguez (mlad) |

Izvori
------

* 
*

Eksterni linkovi
----------------

* () Telemundo Arhivirano 2008-07-23 na Wayback Machine-u
* IMDB
* Telenovela Database
* TFL Approved Fanlisting Arhivirano 2010-01-15 na Wayback Machine-u
*Za ostale upotrebe, v. Posljednji dani Pompeja (razvrstavanje).*

***Gli ultimi giorni di Pompei*** (sh. *Posljednji dani Pompeja*) je italijanski kratki crno-bijeli nijemi historijski film snimljen 1908. u režiji Luigija Maggija. Predstavlja drugu po redu ekranizaciju popularnog romana Edwarda Bulwera-Lyttona, a radnja je smještena u stari rimski grad Pompeji neposredno pred katastrofalnu vulkansku erupciju. Film je producirala italijanska filmska kompanija Ambrosio Film koja je u njega uložila veliki novac; iako se na filmu jasno vidi da je sniman u kazalištu, odlikuju ga prilično dojmljivi specijalni efekti za početak 20. vijeka. Ambrosio Film je za film koristila i neke od inovativnih tehnika distribucije - tako je napravljeno 14 kopija, te je imao istovremenu premijeru u nekoliko italijanskih gradova, kao i u Francuskoj. Zbog svega je doživio ogroman komercijalni uspjeh te potakao snimanje cjelovečernjeg remakea pet godina kasnije. Oba ostvarenja se ponekad navode kao prvi predstavnici italijanskog podžanra historijskih filmova koji će kasnije biti poznat kao peplum.

Vanjske veze
------------

* *Gli ultimi giorni di Pompei* na sajtu IMDb
**Seljačka buna** je povijesni roman hrvatskog književnika Augusta Šenoe. 

Prvi put je objavljen u časopisu Vijenac 1877. godine. Jedan je od pet romana Augusta Šenoe i njegov najvažniji povijesni roman. Radnja se temelji na stvarnim događajima Seljačke bune, koja je izbila na susedgradsko-stubičkom vlastelinstvu, zbog povećanja rente i terora Franje Tahija i drugih plemića, 1573. godine.

U romanu se odvija više paralelnih radnji: sukob Uršule Hening i Franje Tahija, nezadovoljstvo seljaka, nesretna ljubav između Jane i Đure Mogaića, te ljubav Sofije Hening i Tome Milića. Plemići su podijeljeni na dvije protivničke strane. Na čelu prve strane je Franjo Tahi s banom Petrom Erdődyjem i Gašparom Alapićem. Protiv njih su Uršula Hening i Ambroz Gregorijanec. Buna počinje kada Tahi nepravedno namjerava protjerati Uršulu s njenog imanja. U početku romana, Uršula je uz seljake, dok se kasnije saznaje kako želi oženiti svoju kćer za Tahijeva sina, stoga se seljaci okreću i protiv nje i cijelog plemstva. Šenoa iznosi međusobne odnose feudalaca te položaj seljaka koji su podijeljeni na slobodnjake i kmetove. Uzrok bune su potlačivanje kmetova i visoki nameti. Detaljno su opisane masovne scene bitaka, a najviše se ističe Matija Gubec, vođa pobunjenih seljaka koji je u izravnom sukobu s Franjom Tahijem. Gubec je kmet iz Stubice, borac za pravdu i slobodu, kojeg su seljaci kasnije proglasili za "kralja". Na kraju roman Gubec pogiba pred crkvom sv. Marka u Zagrebu, kako bi spasio nekolicinu svojih ljudi. Autor često patnje hrvatskog naroda uspoređuje s biblijskim motivima.

Šenoa u romanu osuđuje ponašanje niskog plemstva i ujedno kritizira kolebljive i prevrtljive vladare, te iznosi ideje o jednakosti i bratstvu svih ljudi. Potrudio se istražiti stvarne događaje i na njima temelji radnju.

Povezano
--------

* Seljačka buna
* August Šenoa
* Seljačka buna (1975), film o buni

Izvori
------

1. ↑  Hrvatski obiteljski leksikon: Seljačka buna Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u Preuzeto 28. veljače 2013.
2. ↑   Preuzeto 28. veljače 2013.

Vanjske veze
------------

* Digitalno izdanje romana Seljačke bune

| * p
* r
* u
Djela Augusta Šenoe |
| --- |
| *Naša književnost* • *Ljubica* • *Zagrebulje* • *Zlatarevo zlato* • *Prijan Lovro* • *Čuvaj se senjske ruke* • *Seljačka buna* • *Diogenes* • *Karanfil s pjesnikova groba* • *Prosjak Luka* • *Kletva* |
**Frane Barbieri** (Makarska, 25. studenog 1923. - Torino, 9. kolovoza 1987.), hrvatski novinar i publicist. Pisao je o raznim temama u domaćim i stranim novinama, posebice u talijanskim dnevnicima *Il Giornale* i *La Stampa*.

Biografija
----------

Osnovnu školu pohađao je u Makarskoj, a gimnaziju u Splitu i Dubrovniku, gdje je maturirao 1942. godine. Bio je sudionik Narodno-oslobodilačke borbe i član Komunističke partije Jugodlavije. Radio je u listu *Naprijed*, a 1950. imenovan je za glavnog i odgovornog urednika *Vjesnika*. Godine 1952. pokrenuo je *Vjesnik u srijedu*, a 1959. i 1960. uređivao je i list Globus. Tijekom svoje karijere radio je kao dopisnik iz Rima, Moskve i grada Meksika. Od 1970. do 1972. nalazio se na položaju glavnog urednika *NIN-a*, a s te je dužnosti otišao nakon pada s vlasti tzv. srpskih liberala.

Izvori
------

* *Hrvatski biografski leksion* Leksikografskog zavoda Miroslav Krleža, s.v. Barbieri, Frane.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Frane Barbieri** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 43167746
* LCCN: n81119024
* ISNI: 0000 0000 2304 5958
* SUDOC: 088605272

 |
**Fizička veličina** (**fizikalna** ili **mjerna veličina**) je parametar koji kvantitativno opisuje neki fizički proces. Postoje osnovne i izvedene veličine. Izvedene su one veličine koje se mogu izvesti iz osnovnih, dok se osnovne ne mogu izvoditi. Tako na primer u geometriji postoji samo jedna osnovna fizička veličina - dužina, dok se sve ostale, površina, zapremina, ugao, prostorni ugao, mogu izvesti iz nje.

Postoji sedam osnovnih fizičkih veličina sa kojima je čovjek uspio opisati cijelu prirodu.

Osnovne fizičke veličine
------------------------

1. Dužina, mjerna jedinica je metar
2. Vrijeme, mjerna jedinica je sekunda
3. Masa, mjerna jedinica je kilogram
4. Temperatura, mjerna jedinica je kelvin
5. Jačina svjetlosti, mjerna jedinica je kandela
6. Jačina struje, mjerna jedinica je amper
7. Količina supstancije, mjerna jedinica je mol

Veze
----

* Mjerne jedinice
* Popis fizičkih veličina

Vanjske veze
------------

***Fizička veličina*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jezični savjetnik: *fizikalni* i *fizički*[*mrtav link*]
* Mjerenje u fizici Arhivirano 2016-03-06 na Wayback Machine-u


1. ↑  Jugoslav Karamarković, Fizika (str. 11), Univerzitet u Nišu, 2005.
2. ↑  Jugoslav Karamarković, Fizika (str. 11), Univerzitet u Nišu, 2005.
**Franjo Sudarević** (Osijek, 2. prosinca 1861. - Osijek, 9. ožujka 1944.), bio je hrvatski književnik, prosvjetni radnik, narodni učitelj i zaslužni djelatnik u hrvatskom pčelarstvu. Pisao je pripovjetke, drame i pučke igrokaze.

Životopis
---------

Rodio se 1861. u Osijeku. U rodnom je gradu pohađao gimnaziju. Potom odlazi u Zagreb gdje je završio učiteljsku školu. Službovao je u mjestu Vuki. Nakon toga je dobio novo radno mjesto u Osijeku, gdje je radio u Donjem gradu.

Velika mu je strast bila pčelarstvo u kojem je proveo cijeli radni vijek. Nakon što je umro utemeljitelj *Hrvatsko-slavonskog pčelarskog društva u Osijeku* Bogdan Penjić, postao je ravnateljem tog društva 1918. godine. Uređivao je glasilo tog istog društva *Hrvatsku pčelu*. 
1918. je godine suosnovao Hrvatsko pjevačko društvo Lipu kojem je predsjedao. Suutemeljiteljem je dobrotvornog društva Blagodat te osječkog Kluba hrvatskih književnika. Bio je dužnosnikom Hrvatske građanske čitaonice i Hrvatskog doma. Četvrt stoljeća je predsjedavao osječkim učiteljskim društvom. Umirovio se 1927. no i nakon toga je bio dužnosnikom pri obrtničkoj udruzi.

Bio je hrvatski književnik. Objavljivao je u književnim časopisima Hrvatskom listu, Smilju, Jeki od Osijeka, Napretku i inima. Pokrenuo je i uređivao samoborski list Ljubicu. Pod utjecajem prijateljstva sa Strossmayerom, estetsko u njegovoj književnosti pada u drugi plan pred odgojno-obrazovnim, s obzirom na ondašnje neprilike s pismenošću u Hrvatskoj, pa tako su djela usmjerena na pouku, a u tekstu inzistira na suvremenom književnom jeziku svog vremena.

Za njegov predani rad su mu još kao živoj osobi na njegovoj rodnoj kući (današnja Vukovarska 222) u osječkom Donjem gradu postavili spomen-ploču.

Izvor
-----

* Udruženje pčelara Slavonije i Baranje Radilica Osijek Arhivirano 2011-12-07 na Wayback Machine-u

1. 1 2  Dani Hvarskoga kazališta. Građa i rasprave o hrvatskoj književnosti i kazalištu, sv. 34 br. 1, 2008. Marica Grigić: Svadbene neprilike - dramski prvijenac Franje Sudarevića]
Za ostale osobe s istim imenom, v. Norris.

**Benjamin Franklin Norris, Jr.** (5. mart 1870 – 25. oktobar 1902) bio je američki književnik, koji se u svom relativnom kratkom životu uspio nametnuti kao jedan od predvodnika naturalističkog pravca u američke književnosti. Kao pobornik darvinističkih ideja, Norris je u svom opusu često istraživao sukob "civiliziranog" čovjeka sa svojom iskonskom, "životinjskom" prirodom. Pri tome se posebno ističe roman *McTeague* (1899), koji je kasnije poslužio kao predložak za znameniti film *Greed* Ericha von Stroheima. Norris se također bavio i sukobom industrijskih korporacija i "malog čovjeka" u trilogiji *Empire of Wheat* koja je ostala nedovršena zbog njegove smrti od peritonitisa.

Eksterni linkovi
----------------

* Works by Frank Norris at Internet Archive (scanned books original editions)
* Djela čiji je autor Frank Norris na Projektu Gutenberg (plain text and HTML)
* Frank Norris Page at the William Dean Howells Society; includes links to works on the web, bibliography, index to *Frank Norris Studies* Arhivirano 2013-04-14 na Archive.is-u
* Frank Norris' Gravesite
**Gabrijel Divjanović** (Našice, 22. ožujka 1913. - 1991.), hrvatski prirodoslovac i popularizator znanosti.

Gimnaziju i pravni fakultet završio je u Zagrebu, gdje je doktorirao i zaposlio se u Penzionim uredu. Godine 1942. odlazi u partizane. Nakon rata odriče se vojne karijere i radi u Ministarstvu prosvjete. Uskoro je postao upraviteljem Zemaljskog zavoda za zaštitu prirodnih rijetkosti NR Hrvatske i tajnikom Hrvatskog prirodoslovnog društva. Akademik Fran Tučan, tadašnji predsjednik Društva jednom će kazati da je Gabrijel Divjanović «poslije blagopreminulog Otona Kučere, najmasovniji popularizator nauke u Hrvatskoj». Godine 1952. G. Divjanović prelazi u Hrvatsko prirodoslovno društvo i postaje upraviteljem Zvjezdarnice u Zagrebu i tu ostaje sve do umirovljenja 1978. godine.

Divjanovića je trajno zaokupila popularizacija astronomije među mladeži. Naraštaji okupljeni oko Zvjezdarnice dali su trajno poznata imena na području astronomije u Hrvatskoj, a bezbroj mladih stjecalo je uvijek nove spoznaje o svemiru i čovjekovu mjestu u njemu. Skupina mladih astronoma pod njegovim vodstvom piše "Dramu u svemiru", knjigu punu proturatnog i protunuklearnog naboja. Prevedena je na esperanto, proslavila je Zagrebačku zvjezdarnicu diljem svijeta. Uređivao je časopis za popularizaciju astronomije "Čovjek i svemir" koji je izlazio u nakladi od 70 tisuća primjeraka, a "Homo kaj somo" bio je jedini esperantski astronomski časopis na svijetu. Primio je nagrade "Fran Tučan", za popularizaciju znanosti i "Ivan Filipović" za životno djelo.
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Gan*.*
**Gan Ying** (kineski: ; Wade-Giles: **Kan Ying**; Hanyu Pinyin: Gān Yīng), bio je kineski oficir i diplomat iz doba dinastije Han poznat po neuspješnom pokušaju da kao ambasador stupi u kontakt sa Rimskim Carstvom. Njegov pretpostavljeni je bio general Ban Chao, komandant kineskih snaga na zapadnim granicama Carstva u Tarimskoj zavali. Godine 97. mu je dao zadatak da ode na zapad i stupi u kontakt sa Rimljanima, čija se država u tadašnjim kineskim izvorima nazivala "da-Qin" (grubo prevdedeno "protiv-Kina" ili "Kina na suprotnoj strani svijeta") i bili poznata tek kao krajnje odredište na Putu svile. Gan Ying je uspio doći na teritorij Partskog Carstva ("Anxi" u kineskim izvorima) i njime putovati prema jugozapadu sve dok nije došao do obale Perzijskog zaljeva. Tamo su mu lokalni pomorci rekli da bi do Rimljana morao ploviti morem oko Arabijskog poluotoka putovanjem koje, ovisno o povoljnim vjetrovima, može potrajati ili tri mjeseca ili dvije godine. Gan Ying je, obeshrabren, odustao od nastavka misije te se umjesto toga vratio u Kinu podnijevši svojim pretpostavljenima detaljan izvještaj o svemu što je saznao o "da-Qinima" na temelju priča njihovih partskih susjeda. Taj je izvještaj ušao u kineske carske arhive te ga citira *Knjiga kasnijeg Hana*.

Usprkos neuspjeha svoje misije, Gan Ying je historičarima postao važan kao kineski istraživač koji je otišao najdalje na zapad u Starom vijeku i čiji tekst daje korisne informacije o prirodi rimsko-kineskih odnosa, kao i područjima koja su u to doba dijelila ta dva carstva.

Izvori
------

* "The Roman Empire in Chinese sources", Leslie and Gardiner, Rome, Bardi, 1996.
* Hill, John E. 2004. *The Peoples of the West from the Weilüe* 魏略 *by Yu Huan* 魚豢*: A Third Century Chinese Account Composed between 239 and 265 CE.* Draft annotated English translation.
* Hill, John E. (2009) *Through the Jade Gate to Rome: A Study of the Silk Routes during the Later Han Dynasty, 1st to 2nd Centuries CE*. BookSurge, Charleston, South Carolina. ISBN 978-1-4392-2134-1.
* "The Silk Road", Frances Wood, University of California Press, ISBN 0-520-24340-4
* Yu, Taishan. 2004. *A History of the Relationships between the Western and Eastern Han, Wei, Jin, Northern and Southern Dynasties and the Western Regions*. Sino-Platonic Papers No. 131 March, 2004. Dept. of East Asian Languages and Civilizations, University of Pennsylvania.
Georg Heym
**Georg Heym** (1887. Hirschberg (Šleska) - 1912. Berlin), njemački književnik poznat po svojoj poeziji, jedan od predstavnika ranog ekspresionizma.

Sin vojnog odvjetnika. Djetinstvo je proveo u Hirschbergu, od 1910. boravi u Berlinu. Uz Stadlera i Trakla to je jedan od najznačajnijih liričara ranog ekspresionizma pod utjecajem Baudelairea, Verlainea, Rimbauda i Georgea. U njegovim djelima možemo prepoznati nadolazeće katastrofe ratnog i poslijeratnog razdoblja, nemislosrdnost velikih gradova, strašnu usamljenost ljudi, smrt te besmislenost općenitog postojanja. Na vrlo neobičan i nesretan način skončao je svoj život time što se utopio sa svojim prijateljem Ernstom Balcke na rijeci Havel dok su se išli po njoj klizati.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Georg Heym** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


***Georg Heym*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 73873700
* LCCN: n83058623
* ISNI: 0000 0001 1070 6398
* GND: 118550683
* SELIBR: 227187
* SUDOC: 028819896
* BNF: cb120577123 (podaci)
* MusicBrainz: 6f0c219a-0b8a-40a1-b98c-9e3a021feddc
* NDL: 00443250
* NKC: jn19990003487
* RSL: 000017549

 |
**Goran Moravček** (Rijeka, 14. svibnja 1955.), hrvatski novinar i nakladnik.

Životopis
---------

Rođen je u Rijeci 14. svibnja 1955. godine i u kojoj je završio gimnaziju 1974. godine, a u Zagrebu 1979. godine Fakultet političkih nauka. Doktorski je studij završio na Odsjeku za povijest Filozofskog fakulteta u Zagrebu.

Pisac je predgovora i urednik više desetaka knjiga (npr. Kobler: Povijest Rijeke; Radmila Matejčić: Kako čitati grad, Emanuel Hoško: Trsatski franjevci, Giacomo Scotti: Fojbe, M. Lazzarich: Kantrida bijelih snova, Rude Pauer Paškvan – Ivo Paškvan: Martinšćica u srcu) i drugih. Pokretač je projekta online Riječke enciklopedije (www.fluminensia.eu).

Suradnik je u znanstvenim i popularnim časopisima te u periodičnim i dnevnim novinama.

Djela
-----

### Autor

* Rijeka, prešućena povijest (1990.),
* Rijeka između mita i povijesti (2006),
* Autocesta Rijeka-Zagreb: Cesta života (2007.),
* The Rijeka-Zagreb motoway: The road of life (2007.).
* Povijesno-kulturna baština Riječke nadbiskupije (u pripremi 2012.)
* Sakralna baština Gorskog kotara (u pripremi 2013.)

### Suautor

* Marijin Trsat (1991. 2003.),
* Hrvatski ljetopis (1994.),
* Općina Mošćenička Draga: Slike sjećanja i života (1890.-2006.),
* Stoljetnica života i rada Milosrdnih sestara sv. Križa na Sušaku (2005.).

Izvori
------

* s dopusnicom (pristupljeno 19. kolovoza 2012.)
**Goran Mrakić** rođen je 19. jula 1979. u Velikom Semiklušu. Srpsku teoretsku gimnaziju *Dositej Obradović* završio je 1997. godine u Temišvaru. Diplomirao je istoriju 2001 na Zapadnom univerzitetu u Temišvaru. Jedan je od urednika nedeljnika na srpskom jeziku u Rumuniji Naša reč. Objavio je dve zbirke pesama, zastupljen je u 7 antologija pesama u Srbiji i Rumuniji, objavio je i zbirku aforizama. Dobitnik je nagrade Radoje Domanović za najboljeg srpskog satiričara dijaspore u 2006. godini. Mrakićev rad objavljivan je i NIN-u, Politici, Nosorogu, Etni, Ilustrovanoj Politici. Prevođen je na makedonski i mađarski

Bibliografija:
--------------

* *Romantična hirurgija*,
* *Huliganske balade*,
* *Srpski hard-koreni*

O njegovom stvaralaštvu pisali su Ljubinka Perinac Stankov, Borko Ilin, Spasoje Grahovac, Aleksandar Čotrić i Đorđe Otašević

### Pesma "KOLO LEPENSKOG VIRA"

U trsku kameni čobanin svira   

svemirsko kolo Lepenskog vira   

vučije gnezdo ovde su svile   

Trojanske majke – Dunavske vile!   

S neba je zlatno bačeno seme.   

Ognjeni narod – Vinči na teme!   

Zovu nas tamo gde naše sve je   

vetrovi hladni Hiperboreje.   

Rajski hajduci piju kraj druma,   

nebeskih reka i tamnih šuma.   

Zastave naše – orlujska krila,   

na njima zlatna četir` ocila!   

Večnost se pije iz kravljeg roga   

Kod svete stene, prve do Boga!

Internet resursi:
-----------------
**Josip Kuković** (Zagreb, z. desetljeće 18. st. - Beč, 1861.) bio je đakovačko-srijemski biskup.

Rodio se u Zagrebu. Studirao je bogoslovlje. Nakon studija pošao je u pastoralnu skrb. Bio je župnikom, zatim kanonikom u Zagrebu, a nakon smrti biskupa Mirka (Emerika) Karla Raffaya generalni vikar.

Biskupom đakovačko-srijemske biskupije postao je 14. veljače 1834. godine, nakon Matije Pavla Sučića od Pačira (Pavla Matije Sučića de Pecsera). Biskupom je bio sve do 1849. kad je na njegovo mjesto došao Josip Juraj Strossmayer.

Bio je naslovni biskup risanske biskupije od 9. siječnja 1833. do 17. srpnja 1834. godine.

Izvori
------

* ((nje.)) 1. dio natuknice o Kukoviću Biografski leksikon Austrijskog Carstva, 13. izd. 1865. str. 348.
* ((nje.)) 2. dio natuknice o Kukoviću Biografski leksikon Austrijskog Carstva, 13. izd. 1865. str. 349.

1. ↑  Kotorska biskupija Arhivirano 2012-03-13 na Wayback Machine-u Kronotaksa biskupa Risna

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Đakovačko-osječka nadbiskupija** | Nasljednik: |
| **Pavao Matija Sučić de Pecser** | **Josip Juraj Strossmayer** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 221159169
* ISNI: 0000 0003 6054 618X
* GND: 1017813159

 |
**Josip Marković** (Sisak, 16. veljače 1874. – Pariz, 31. siječnja 1969.), hrvatski arhitekt.

Uz arhitekte Stjepana Podhorskog, Vjekoslava Bastla i Viktora Kovačića Marković je jedan od utemeljitelja hrvatske moderne arhitekture. Spletom okolnosti postao je i dijelom mitske priče čiji su glavni protagonisti njegova kćerka Dora Maar (Teodora Marković) i slavni slikar Pablo Picasso.

Životopis
---------

Obrazovanje
-----------

Josip Marković rođen je 16. veljače 1874. godine u Sisku. Nakon završene pučke i građanske škole odlazi iz Siska u Zagreb gdje se upisuje u Obrtnu i Graditeljsku školu. Godine 1892. zajedno s Bastlom i Podhorskim polaznik je prvog naraštaja Arhitektonskog odsjeka pri graditeljskoj školi, koji će polaziti do 1896. Odmah po završetku škole s titulom građevnog tehničara odlazi u Pariz gdje upisuje École des Beaux Artis. Studij je uz velike materijalne teškoće uspio završiti 1900. U isto vrijeme na glasovitoj pariškoj svjetskoj izložbi autor je Bosansko- hercegovačkog paviljona. Tijekom školovanja u Parizu piše kritička pisma koja će u Zagrebu biti objavljivana u „Trgovačkom i obrtnom svijetu". Riječ je o prvim modernim kritičko-teoretskim osvrtima na temu moderne arhitekture u nas kao prologu skorom nastupu Viktora Kovačića.

Poduzetništvo
-------------

Nakon završenog školovanja od 1901. do 1905. godine djeluje kao samostalni građevni poduzetnik na relaciji Pariz-Zagreb. U to vrijeme ostvariti će u Zagrebu plodnu suradnju s Viktorom Kovačićem s kojim radi projekte za arhitektonsko-građevno poduzeće Pilar & Mally & Bauda. U to vrijeme Marković je prisutan i na nekoliko zagrebačkih natječaja - na natječaju za Trgovačko obrtničku komoru i muzej na Mažuranićevom trgu, a potom i na natječaju za Hipotekarnu banku. Godine 1903. na Trsatu se vjenčao s Francuskinjom Louisom Julijom Isevoisin koja će mu nekoliko godina poslije roditi kćer Doru Maar (1907.- 1997.).

Godine 1905. odlazi u Sjevernu i Južnu Ameriku, a od 1906. nastanjuje se u Buenos Airesu. Ondje će Marković realizirati nekoliko značajnih objekata: spomenik austrougarskim doseljenicima, palaču brodarske kompanije Mihanovich, zgradu austrougarskog veleposlanstva, župni ured crkve sv. Ante Padovanskog (Villa Devoto) i još nekoliko poslovnih zgrada. No njegovo najznačajnije ostvarenje biti će turistički arhitektonski kompleks El Real de San Carlos u Coloniji del Sacramento u Urugvaju (1910.). Kompleksom dominira reprezentativno borilište bikova kapaciteta 10000. gledatelja. Unutar kompleksa bio je također izgrađen i hotel s sportskim terenima.

Godine 1926. Marković se vraća u Pariz, gdje se posvećuje diplomatskom životu. Više nije nikada bio aktivan kao arhitekt.

Marković je umro 31. siječnja 1969. godine u Parizu.
**Josip Salač** (Daruvar, 22. siječnja 1908. – 19. prosinca 1975.) – hrvatski teolog češkog porijekla, pomoćni biskup zagrebački

Rodio se u Daruvaru, 22. siječnja 1908. u obitelji češkog porijekla. Njegovo rodno mjesto je središte Čeha u Hrvatskoj. Završio je srednju školu u Novoj Gradiški 1926. godine. Kratko vrijeme radio je na pošti u Zagrebu, dok se nije odlučio za svećenički poziv. Zavšio je studij bogoslovije u Zagrebu 1932. godine. Od te godine je i član Franjevačkog svjetovnog reda. Jedno kraće vrijeme, bio je kapelan u Daruvaru, a zatim katehet na gimnazijama u Zagrebu. Doktorirao je na Bogoslovnom fakultetu u Zagrebu 1942. godine.

Imao je službu duhovnika na Bogosloviji, predavača na Bogoslovnom fakultetu i vicerektora na Bogoslovnom sjemeništu. Krajem 1950. godine, jugoslavenske vlasti uhitile su ga, pod optužbom, da je širio propagandu i savjetovao bogoslovima, da ne glasuju na izborima. Bio je u zatvoru u Staroj Gradiški do 29. studenog 1953. godine, kada je pomilovan.

Godine 1970. papa Pavao VI. proglasio ga je pomoćnim biskupom zagrebačkim. Također je imenovan generalnim vikarom, v. d. rektora Bogoslovije, arhiđakonom turopoljskim i vikarom za sjemenište.

Bio je odličan pedagog i svećenik.

Umro je 19. prosinca 1975. godine.

Izvori
------

1. ↑  Blaženka Eror Matić: Biskup dr. Josip Salač, časopis Brat Franjo, Zagreb Božić 2008.