recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Adlai Ewing Stevenson II** (/ˈædleɪ/; 5. februar 1900 – 14. jul 1965) bio je američki demokratski političar i diplomat, poznat po tome što se dva puta bez uspjeha natjecao za mjesto predsjednika, ali i po ugledu koji je stekao kao jedan od vođa liberalne frakcije u Demokratskoj stranci sredinom 20. vijeka.

Rodio se u uglednoj porodici Stevenson, odnosno kao unuk američkog potpredsjednika Adlaija Stevensona I. Političku karijeru je započeo u administraciji predsjednika Roosevelta, obavljajući niz diplomatskih i administrativnih dužnosti. Godine 1948. je na poticaj čikaškog političara Jacoba Arveya postao demokratski kandidat za guvernea Illinoisa; na tom je mjestu ostao četiri godine, izgradivši reputaciju "uglađenog" liberalnog intelektualca i vrhunskog oratora, ali i umjerenog pragmatika, koji je vješto privlačio podršku glasača iz srednje klase.

Kao takav se godine 1952. nametnuo kao demokratski izbor za predsjedničkog kandidata nakon što je tadašnji predsjednik Truman, opterećen korupcijskim skandalima, odustao od kandidature. Stevenson je brzo stekao popularnost među inteligencijom i nacionalnim establishmentom, ali je imao nesreću da protiv sebe kao kandidata ima popularnog ratnog heroja Eisenhowera, čija ga je kampanja među običnim glasačima uspješno prikazala kao "elitista". Stevenson je na izborima teško poražen. Usprkos toga, četiri godine kasnije se ponovno nametnuo kao kandidat, ali ga je Eisenhower tada još teže porazio.

Godine 1960. je pokušao ishoditi novu predsjedničku nominaciju, ali su demokrati umjesto njega izabrali mladog Johna Kennedyja, koji je na kraju i izabran. Stevenson je u njegovoj administraciji služio kao ambasador u UN. Na tom je mjestu imao važnu ulogu u kubanskoj raketnoj krizi, a promovirajući tu organizaciju je 1963. godine fizički napadnut u Dallasu od strane desničarskih ekstremista neposredno pred atentat na Kennedyja. Mjesto ambasadora je zadržao i pod Jonsonom; nepune dvije godine kasnije je iznenada umro od srčanog udara.

Stevensonov sin Adlai Stevenson III je od 1971. do 1980. služio kao federalni senator iz Illinoisa.

Izvori
------

1. ↑  „Adlai Stevenson". Unitarian Universalist Historical Society. Arhivirano iz originala na datum 2013-10-12. Pristupljeno 20. XII 2011.

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:**Dwight H. Green** | **guverner Illinoisa**1949–1953 | Slijedi:**William G. Stratton** |
| Stranačke/partijske dužnosti |
| Prethodi:**Harry S. Truman** | **demokratski predsjednički kandidat**1952, 1956 | Slijedi:**John F. Kennedy** |
| Diplomatske funkcije
 |
| Prethodi:**James J. Wadsworth** | **ambasador SAD u UN**1961–1965 | Slijedi:**Arthur Goldberg** |
Zastava SZO.
**Svjetski dan zdravlja** (engl. World Health Day) obilježava se 7. travnja svake godine pod pokroviteljstvom Svjetske zdravstvene organizacije (WHO).

Prvi sastanak Svjetske zdravstvene skupštine koju je organizirala Svjetska zdravstvena organizacija održana je 1948. godine. Odlukom skupštine 7. travnja određen je za Svjetski dan zdravlja i počeo se slaviti od 1950. godine.

Ovaj dan se obilježava kako bi se izgradila svijest o određenoj temi koja je vezana za zdravlje čime bi se skrenula pažnja na prioritetna područja koje su briga Svjetske zdravstvene organizacije. Aktivnosti vezane za tu određenu temu, kao i sredstva potrebna za njih, ne smiju se odnositi samo na dan 7. travnja, već bi se o njima trebalo voditi računa tijekom cijele godine.

Podrijetlo
----------

*Glavni članak: Svjetska zdravstvena organizacija*
Sze i drugi delegati lobirali su i usvojena deklaracija kojom se traži međunarodna konferencija o zdravstvu. Upotreba riječi "svijet", a ne "međunarodno", isticala je uistinu globalnu prirodu onoga što je organizacija željela postići. Ustav Svjetske zdravstvene organizacije potpisale su 22. srpnja 1946. sve 51 zemlje Ujedinjenih naroda i još 10 zemalja. Time je postala prva specijalizirana agencija Ujedinjenih naroda na koju se pretplatila svaka članica. Njegov je ustav formalno stupio na snagu prvog Svjetskog dana zdravlja, 7. travnja 1948. kad ga je ratificirala 26. država članica.

Izvori
------

1. ↑  „World Health Organization". *The British Medical Journal* **2** (4570): 302–303. 7. kolovoza 1948.. DOI:10.1136/bmj.2.4570.302. JSTOR 25364565. PMC 1614381.
2. 1 2  „The Move towards a New Health Organization: International Health Conference". *Chronicle of the World Health Organization* **1** (1–2): 6–11. 1947. Arhivirano iz originala na datum 9. kolovoza 2007.. Pristupljeno 18. srpnja 2007.
**Emil Hajek**, jugoslavenski pijanista i klavirski pedagog češkog porekla (Hradec Kralove 3. mart 1886. - Beograd 17. mart 1974.)

Na Konzervatoriju u Pragu završio studij klavira 1908. kod Josefa Jiraneka (cs:*Josef Jiránek*), kompoziciju je učio kod Antonjina Dvoržaka; u klaviru se usavršavao kod K. Ancorgea u Berlinu. Sa bratom, violinistom Jaroslavom koncertirao u Finskoj (1902 — 1904), a bio je profesor klavira i kamerne muzike na Konzervatoriju u Saratovu (1909 — 1921) a od 1918 — 1921. i rektor. Od 1928. u Beogradu profesor i zatim direktor Muzičke škole Stanković koju je podigao na evropski nivo. Od 1937. do 1963. je bio redovni profesor i šef klavirskog odseka na Muzičkoj akademiji u Beogradu. Svojom ličnošću je obeležio razdoblje u kojem je delovao.

Iz njegove su škole izašli brojni ugledni pijanisti i pedagozi: Vlastimir Škarka, Olga Popov, Vera Veljkov, Olga Jovanović, Mirjana Vugdragović, Miroslava Lili Petrović, Srđan Grbić i dr. Priređivao je solističke večeri, svirao sa violinistom P. Stojanovićem, a bio je pratilac mnogih jugoslovenskih i stranih umetnika koji su gostovali u Beogradu. Na Radio Beogradu izvodio Bahove preludije i fuge i Betovenove sonate, snimao dela jugoslovenskih kompozitora, a bavio se i muzičkom publicistikom i kritikom. Bio je i član žirija na takmičenjima u zemlji i inostranstvu (Prag, Varšava). Član šopenovog instituta u Varšavi i dobitnik Sedmojulske nagrade za životno delo 1961. godine.

Vanjske veze
------------

* Biografija na sajtu EPTA-e Arhivirano 2006-10-03 na Wayback Machine-u
Knute Rockne.
**Knute Kenneth Rockne** (/kəˈnuːt/}; 4. mart 1888 – 31. mart 1931) je bio američki igrač i trener *footballa* norveškog porijekla, poznat po uspješnom vođenju fakultetskog tima Univerziteta Notre Dame (*Fighting Irish*), a koji se smatra jednim od najpopularnijih i najvažnijih ličnosti u historiji sporta.

Rodio se kao **Knut Larsen Rokne** u mjestu Voss u Norveškoj. U dobi od pet godina je sa ocem emigrirao u SAD. Odrastao je u Chicagu gdje je naučio igrati *football*, te kasnije igrao za tim lokalne srednje škole. Nakon što je završio gimnaziju nekoliko godina je radio kao službenik u pošti; uštedio je dovoljno novca kako bi se u dobi od 22 godine upisao na Univerzitet Notre Dame. Tamo je nastupao za univerzitetski tim, a 1914. godine diplomirao farmaciju, te neko vrijeme radio kao pomoćnik Juliusa Nieuwlanda, profesora kemije. Taj je položaj napustio kako bi sljedeće dvije godine igrao za profesionalne timove *Akron Indinans* i *Massilon Tigers*.

Od 1914. je bio u braku sa Bonnie Gwendoline Skiles (1891 - 1956), sa kojom će imati dvije kćeri i sina; iste godine se sa luteranstva preobratio na rimokatoličanstvo.

Godine 1918. se vratio na Notre Dame, gdje je postao trener tima, koga će voditi sljedećih trinaest sezona. Tamo se istakao izuzetnim uspjesima, odnosno pet sezona (1919, 1920, 1924, 1929 i 1930) Notre Dame uspio voditi bez izgubljene utakmice. Istakao se i kao majstor odnosa sa javnošću, odnosno vješto je koristio novine i radio kako bi popularizirao sport te sam postao jedan od najvećih celebrityja svog doba.

Jedna od njegovih najpoznatijih utakmica se zbila 10. novembra 1928. godine, kada su *Fighting Irish* na poluvremenu gubili 6-0 od tima Vojske SAD; Rockne je igračima tada održao znameniti govor, u kome ih je podsjetio na svog umrlog igrača Georgea "Gippera" Gippa i pozvao da "pobijede ovu utakmicu za Gippera", a što su oni i učinili, porazivši tim Vojske sa 12-6.

31. marta 1931. godine je putovao u Hollywood kako bi sudjelovao u snimanju promotivnog filma *The Spirit of Notre Dame*. Nakon što je posjetio sinove koji su u Kansas Cityju pohađali internat, ukrcao se u putnički avion Fokker F.10. On se sat vremena kasnije srušio kraj mjesta Bazaar u Kansasu, pri čemu je Rockne, zajedno sa još pet putnika i dva člana posade poginuo. Vijest o smrti je duboko potresla tadašnju američki javnost.

Nedugo nakon smrti se po njemu prozvao gradić Rockne u državi Teksas. Godine 1940. je u Hollywoodu o njemu snimljen biografski film *Knute Rockne, All-American*, u kome je njegov lik tumačio Pat O'Brien.

Vanjske veze
------------

* Službeni veb-sajt
* Knute Rockne na stranici College Football Hall of Fame ()
* Knute Rockne na College Football Data Warehouse ()
* Knute Rockne na Find a Grave
**Adriana Altaras** (Zagreb, 6. 4. 1960.), njemačka glumica, spisateljica i kazališna direktorica jugoslavenskog podrijetla.

Biografija
----------

Adriana Altaras je rođena 1960. u zagrebačkoj židovskoj obitelji, kao jedino dijete Jakova i Tee Altaras. Otac joj potječe iz siromašne splitske sefardske obitelji, a majka iz zagrebačke ugledne-trgovačke porodice Fuhrmann. Otac Adriane Altaras je bio ugledni hrvatski liječnik, a majka arhitekt. Zbog političkog progona njezinog oca od strane jugoslavenskog komunitičkog režima, Altaras je bila prisiljena emigrirati sa roditeljima u Njemačku 1964 godine. Zajedno sa svojom majkom je prokrijumčarena iz Zagreba do Italije u automobilu svojeg tetka. Neko vrijeme je živjela u Italiji kod tetke i tetka, gdje je i naučila talijanski jezik. U Njemačku se preselila 1967 godine. U Njemačkoj je pohađala osnovnu i srednju školu. Altaras je u Njemačkoj postala glumica, a ne liječnica kao što je to od nje njezina obitelj očekivala. Diplomirala je na "Berlinskoj akademiji umjetnosti". Postdiplomski studij je završila u New Yorku. Po povratku u Njemačku osnovala je "Western Stadthirschen kažalište" u Berlinu, gdje radi kao glumica, režiserka i scenarist. 1984 je ostvarila svoj filmski debi u njemačkoj kinematografiji. U Hrvatskoj je 1964 glumila malu židovku Ernu u svom prvom filmu Nikoletina Bursać. Radila je za kazališta "Berliner Ensemble" i "Neuköllner Oper". 1998 nagrađena je njemačkom filmskom nagradom "Deutscher Filmpreis". Radila je za "Shoah Foundation" Stevena Spielberga kao lektor i voditelj intervjua. Udana je za skladatelja Wolfganga Böhmera sa kojim ima dvojicu sinova, također glumci, Aarona i Leonarda Altarasa. 2011 napisala je knjigu "Titos Brille" (*Titove naočale*) o svojoj obitelji, životu u Zagrebu i životu u Titovoj Jugoslaviji. 2014 godine Adriana Altaras je gostovala u emisiji Elizabete Gojan "Damin gambit", gdje je pričala o svojoj obitelji, odlasku iz Hrvatske, obitelji koja još uvijek živi u Hrvatskoj, borbi za povrat otete imovine (*Vila Fuhrmann i stan u Boškovićevoj ulici u Zagrebu*) tijekom i nakon Drugog svjetskog rata i dr.

Djela
-----

* *Titove naočale (**Titos Brille**)*, (2013)
* *Doitscha! Eine jüdische Mutter packt aus (**Švabo! Jedna židovska majka iznosi istinu na vidjelo**)*, (2015)
**Fnideq** (arapski: الفنيدق, španjolski: *Castillejos*) je grad od 77,436 stanovnika na sjeveru Maroka u Regiji Tanger-Tétouan-Al Hoceïma.

Geografske karakteristike
-------------------------

Fnideq leži na obali Sredozemnog mora udaljen svega par kilometara južno od španjolske esklave Ceute. Za razliku od tog od svog regionalnog administrativnog centra Tangera udaljen je 73 km istočno.

Historija
---------

Na početku Španjolskog protektorata nad sjevernim Marokom - 1912. Fnideq je bio malo ribarsko selo.

Španjolci su ga nazvali *Castillejos* jer su u njemu pronašli ruševine rimskih građevina. Jezgra današnjeg grada stvorena je do 1934.

Pravi nekontrolirani rast Fnideq je doživio tek nakon što je vraćen Maroku 1956. tad se transformirao u pogranični trgovački centar.

Privreda
--------

Fnideq je prije svega grad pogranične trgovine i turistički resort poznat po lijepim plažama.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Morocco, Kingdom of Morocco*" (engleski). City population. Pristupljeno 29. 06. 2020.
2. ↑   „*Distance Fnideq, Tétouan, MAR → Tangier, Tanger*" (francuski). Distance. Pristupljeno 29.6. 2020.
3. 1 2 3  „*Préfecture de M'diq Fnidq, Présentation*" (francuski). APDN. Pristupljeno 29.6. 2020.

Vanjske veze
------------

***Fnideq*** na Wikimedijinoj ostavi

* *La ville de Fnideq* Arhivirano 2020-06-30 na Wayback Machine-u ()
Vinko Pejić na Slavonskom radiju u svibnju 2005.
Naslovnice prvog i drugog *Kvizburgera*.
Pejićeva karikatura objavljena u knjizi *Uvrnuti rječnik*.
**Vinko Pejić** (rođ. 1962) hrvatski je radijski voditelj, novinar, karikaturist i pisac iz Osijeka.

Radio
-----

Početkom 1980-ih godina počeo se baviti radijskim poslom. Trenutno radi na Slavonskom radiju, jednom od najpopularnijih medija Slavonije i Baranje.

Dobitnik je nagrade *"Srebrni mikrofon"* za emisiju *"Obiteljska nedjelja"*, koju mu je dodjelila Hrvatska udruga radija i novina (HURIN) na XI. Danima radija Hrvatske 2005. godine.

Do sada je uređivao nekoliko emisija i to uglavnom zabavnog i informativnog karaktera. Sredinom 1990-ih radio je kao televizijski novinar za HRT Osijek. Godine 1997. inicirao je okupljanje i druženje desetak tisuća Osječana uz prigodni program na poznatom Korzu u središtu Osijeka, što je do danas ostalo tradicionalno okupljanje.

Književnost
-----------

Izdao je četiri knjige:

* *Uvrnuti rječnik* (1993)
* *Kvizburger* (2001)
* *Kvizburger 2* (2004)
* *Označeni : zbirka običnih priča* (2011)

Pejićeve karikature i crteži objavljivani su u dnevnim novinama i studentskim časopisima.

Glazba
------

Kao basist bio je član originalne postave rok-grupe OK Band iz Osijeka.

Vanjske poveznice
-----------------

* Slavonski radio Online Arhivirano 2005-11-06 na Wayback Machine-u
* Ulomci iz knjige *Uvrnuti rječnik*. Arhivirano 2011-07-18 na Wayback Machine-u
Паприковац је једно од Бањалучких насеља, значајан је што носи велику и значајну историју за Бањалуку.
Паприковац се помиње први пут као српска тајна башта паприка. Наиме, ту су се налазили сви планови Цара Душана, испод земље, али је то породица Милојевић, крила и покрила као башта паприка. Отуда и сам назив Паприковац

Geografija
----------

Nalazi se iznad zapadnog tranzita. U ovom naselju nalazi se jedan od najvećih kliničkih centara u Republici Srpskoj. Paprikovac je smješten između mjesnih zajednica Petrićevac, Nova Varoš i  Saletov Lauš. U ovom naselju nalazi se jedna od prvih škola za gluvonijemu djecu u Republici Srpskoj, BiH. Naselje Paprikovac u svojoj stambenoj gradnji posjeduje nekoliko zgrada, a većina su stambene kuće različitih oblika. Sa Vidikovca pruža se pogled na Banjaluku.Postoje dva naselja:naselje Sunca i naselje Mjeseca koja su podijeljena Ulicom 
"Ranka Šipke".Naselje Sunca je dobilo ime po zgradama od žute fasadne cigle, a u Mjesecu su zgrade od bijele fasadne cigle.
Naselje je dobilo ime po paprikama koje su tu donijeli Bugari.

Vanjske veze
------------

***Paprikovac*** na Wikimedijinoj ostavi

Šablon:Grad Banja Luka
Šablon:Klica-Banja Luka
***Civilization*** (sh. *Civilizacija*) je američki crno-bijeli nijemi film snimljen 1916. u režiji Reginalda Barkera, Thomasa H. Incea i Raymonda B. Westa. Po žanru predstavlja kombinaciju fantastike i ratnog spekatkla, a radnja je smještena u fiktivno i nekoć mirno evropsko kraljevstvo Wrepryd koje se našlo u razornom i krvavom ratu sa svojim susjedima. Protagonist, čiji lik tumači Howard C. Hickman, je zapovjednik podmornice koji je rađe uništi nego da izvrši naređenje o potapanju civilnog broda s nedužnim putnicima; pri tome pogiba ali završi u limbu odakle ga Isus Krist (čiji lik tumači George Fisher) šalje natrag na zemlju kako bi kralja (čiji lik tumači Herschell Mayall) upoznao sa svakodnevnim užasima rata i potakao da sklopi mir.

*Civilization* se danas shvaća prije svega kao alegorijski komentar na prvi svjetski rat, koji je tada još uvijek bio u toku, i zbog koga je javnost tada još uvijek neutralnih SAD bila duboko podijeljena oko toga treba li se u njega uključiti ili ne, pogotovo nakon kontroverznog potapanja putničkog broda *RMS Lusitania*. Producent Thomas Ince je, kao kršćanin i pacifist, smatrao da njegova domovina mora biti sačuvana od ratnih užasa i taj je stav izrazio kroz kontrast između krvavih scena na bojištu i pastoralnih scena napuštenih sela, modeliranih prema slikama Milleta. To je, pak, korespondiralo sa službenim stavom američkog predsjednika Woodrowa Wilsona čija je administracija Inceu za scene pomorskih bitki "posudila" nekoliko brodova američke ratne mornarice.

Usprkos poteškoća prilikom snimanja, te nekoliko nadosnimavanja nakon službene premijere, *Civilization* je doživio vrlo dobar uspjeh na kino-blagajnama. I kritike su uglavnom bile povoljne, mada je dio njih smatrao da korištenje Isusovog lika u filmu suvremenog sadržaja nije "ukusno" i vrijeđa dio vjernika među publikom. Demokratski nacionalni odbor ga je, pak, javno pohvalio kao film koji je Wilsonu omogućio tijesnu pobjedu na predsjedničkim izborima 1916. godine. Međutim, samo nekoliko mjeseci nakon toga su SAD ipak ušle u rat na strani Antante, te je *Civilization* "prigodno" zaboravljen. Kasniji kritičari su mu, pak, zamjerali didaktičnost, "suhoću" i nedostatak bilo kakve suptilnosti u nametanju svoje poruke publici.

* 
*

V. također
----------

* *The Battle Cry of Peace*, film iz 1915. godine sa suprotnom političkom porukom

Vanjske veze
------------

* *Civilization* na sajtu IMDb
* *Civilization* at SilentEra
* *Civilization* na AllMovie-u ()
* Catalog record at the Museum of Modern Art

***Civilization (film)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Santa Maria dei Miracoli** je barokna crkva u strogom historijskom centru Rima, na Piazza del Popolo. Poznata je kao blizanac crkve Santa Maria in Montesanto koja leži s druge strane ulice Via del Corso, koja vodi do trga Piazza Venezia.

Historija
---------

Papa Aleksandar VII. želio je uljepšati trg, pa je zbog tog 1658. angažirao arhitekta Carla Rainaldia da mu napravi projekte za dvije crkve. Kad je papa umro 1667. posao na daljnjoj gradnji tih dviju crkava povjeren je Berniniju i Carlu Fontani, koji su poprilično izmjenili Carlove ideje ali ne i osnovnu zamisao.

Crkva je građena između 1675. i 1681. godine, a zvonik kasnije.

Pogled na crkve blizanke
Kako je Santa Maria in Montesanto već bila podignuta nešto ranije (1661. - 1675.) Rainaldi se našao pred problemom kako da te dvije crkve izgledaju simetrično, jer je parcela na kojoj je podignuta Santa Maria in Montesanto bila manja. Zbog tog je Rainaldi, da bi se stvorio dojam simetrije na manjoj projektirao eliptoidnu kupolu, dok je na većoj Santa Maria dei Miracoli projektirao klasičnu kružnu kupolu.

Zbog tog te dvije crkve iako na prvi pogled izgledaju potpuno isto, zapravo nisu identične.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Piazza del Popolo*" (engleski). Aviewon cities. Arhivirano iz originala na datum 2016-06-29. Pristupljeno 3. 3. 2018.
2. ↑  „*Rainaldi, Carlo*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 3. 03. 2018.
3. ↑  „*Santa Maria dei Miracoli*" (engleski). Info Roma. Arhivirano iz originala na datum 2016-06-29. Pristupljeno 3. 3. 2018.
4. ↑  „*Santa Maria in Montesanto*" (engleski). Info Roma. Pristupljeno 3. 3. 2018.

Vanjske veze
------------

***Santa Maria dei Miracoli*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Santa Maria dei Miracoli* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4679498-0

 |
**Aleksandar Bećić** je novinar, pisac, publicista, PR menadžer.

Rođen je 1967. u Čačku, gde je završio osnovnu i srednju školu. Prvi novinski tekst objavio je u Novim omladinskim novinama pod nazivom "Ljudine ne ljube anđele".

Karijeru je počeo 1986. u Sarajevu, kao reporter radija Sarajevo 202. Tokom studija žurnalistike na FPN Veljko Vlahović radio je na Radio Sarajevu, TV Sarajevo i studentskom magazinu Valter, kao i u magazinu Valter Express. U to vreme bavio se i novinskom ilustracijom. U rodnom Čačku je od 1993. do 1998. radio na TV Galaksija 32.

Potom se seli u Sarajevo, gde radi na Radiju FERN (projekt OEBS/OSCE radio mreže za celu BiH), koji prerasta u BH Radio 1. Karijeru nastavlja u Radiju Slobodna Evropa. Iz Sarajeva dolazi u Beograd 2003. gde je saradnik više dnevnih i nedeljnih novina, dopisnik Dnevnog Avaza i Radija 101 Zagreb. Posle dve godine prelazi u Kraljevski dom Karađorđevića na mesto Šefa PR službe. Od 2010. obavlja dužnost PR-a kompanije Kurir koju napušta u aprilu 2012. Godinu dana kasnije pokreće svoj portal KOLUMNISTA, koji za kratko vreme stiče respektabilan broj čitalaca.

Aleksandar Bećić je autor nekoliko romana ("Svi naši razvodi i ostale porodične priče" (objavljen 2012), "Prvi čin" (zakazan za objavljivanje u martu 2014) "Evo zašto te volim", "Treća komanda", "Dan kada se nisam probudio") i drama ("Sin domaćeg izdajnika", "Telefon", "Znam da ti ne trebam").
Trenutno radi na razvoju nekoliko novih specijalizovanih internet portala.
Alejo Carpentier
**Alejo Carpentier y Valmont** (Lausanne, 26.12. 1904 – Pariz, 24.4. 1980.) bio je kubanski romanopisac, esejist i muziklog koji se smatra jednim od najutjecajnijih autora latinoameričke književnosti za vrijeme znamenitog "bum" perioda.

Rođen je u porodici francuskog arhitekta i ruske profesorice jezika. Školovao se u Francuskoj i na Kubi, a 1920-ih je kraće vrijeme zatvoren zbog protivljenja diktatorskom režimu Gararda Machada. Nakon toga je otišao u egzil u Francusku, odakle se na Kubu vratio za vrijeme izbijanja drugog svjetskog rata. Godine 1959. je podržao kubansku revoluciju te ga je režim Fidela Castra postavio na mjesto kubanskog ambasadora u Parizu, gdje je i umro.

Najvažnija djela
----------------

* *El acoso* (1956)
* *La guerra del tiempo* (1956)
* *El siglo de las luces* (La lumiga jarcento) (1962)
* *La ciudad de las columnas* (1970)
* *El recurso del método* (1974)
* *Concierto barroco* (1974)
* *La consagración de la primavera* (1978)
* *El arpa y la sombra* (1979)

***Alejo Carpentier*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 105310694
* LCCN: n79070121
* ISNI: 0000 0001 2146 3029
* GND: 118667238
* SELIBR: 235863
* SUDOC: 027377970
* BNF: cb11895271t (podaci)
* BIBSYS: 90056045
* ULAN: 500246392
* NLA: 35026068
* NDL: 00435347
* NKC: jn19990001337
* BNE: XX830623
* CiNii: DA02147054
* CONOR.SI: 49021795

 |
**Vladimir Savčić Čobi** (Niš, FNRJ, 6. jun 1948. — Beograd, Republika Srbija, 20. mart 2009.) je bio crnogorski muzičar i glumac.

Biografija
----------

Otac, poreklom sa Sokoca, mu je bio vojno lice. Kao i sve porodice vojnih lica, i Savčići su se selili širom Jugoslavije, da bi na kraju došli u Sarajevo, gde Čobi započinje svoju muzičku karijeru.

Karijeru je započeo kao bubnjar, iako je prethodno svirao violinu i trombon. Godine 1967. je osnovao sarajevsku grupu "Vokins", pa zatim i grupu "Čobi i njegove sjenke", kada i dobija nadimak Čobi, po tada popularnoj svetskoj zvezdi, Čabiju Čekeru.

Godinu dana kasnije postaje član grupe "Pro Arte", da bi više od dve decenije važio za jednog od najpopularnijih jugoslovenskih pevača. Sa grupom "Pro Arte" osvaja mnoge festivalske i druge nagrade. Poznate pesme : "Nemoj draga plakati", "Lola", "Plačem", "Vratija se Barba iz Amerike"...

Po prestanku rada sa grupom "Pro Arte" nastavlja samostalnu karijeru u saradnji sa tada najpopularnijim autorima: Đorđem Novkovićem, Arsenom Dedićem, Kemalom Montenom i drugim.

Krajem 1980-ih i početkom 1990-ih godina, Čobijeva karijera se vezuje za brojna gostovanja po gradovima Amerike i Australije. Zbog nemira uzrokovanih raspadom Jugoslavije 1992, napušta Sarajevo i odlazi u Beograd.

1995 godine vraća se na jugoslovensku scenu kao glumac u poznatoj humorističkoj seriji "Složna braća", u kojoj dobija zapaženu ulogu Fikreta Halimića-Fike.

U svojoj bogatoj karijeri, sa grupom "Pro Arte" i samostalno ostvario je tiraž od oko osam miliona ploča, što ga svrstava među najpopularnije izvođače svih vremena na prostorima bivše Jugoslavije.

Savčić je priređivao i brojne humanitarne koncerate za decu, invalide i obolela lica, a bio je dobitnik "Estradne nagrade Srbije" i "Estradne nagrade Jugoslavije". Bio je dugogodišnji član Udruženja muzičara džez, zabavne i rok muzike Srbije.

Tokom 2002. godine je saznao da boluje od raka debelog creva. Nakon sedmogodišnje borbe sa opakom bolešću, umro je 20 marta 2009. godine u ranim jutarnjim satima u Kliničko-bolničkom centru u Beogradu.

Sahranjen je 23. marta 2009. u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju u Beogradu.

Uloge
-----

|  |
| --- |
| **Filmografija glumca Vladimira Savčića Čobija** |
| God. | Naziv | Uloga |
| 1973. | Taj ludi srednji vek |  |
| 1995. | Složna braća | Fikret Fiko Halimić |
| 1998. | Stršljen |  |
| 2002. | Država mrtvih | Konferansije |
| 2003. | Siroti mali hrčki 2010 | stari načelnik |

Vanjske veze
------------

* Vladimir Savčić Čobi na sajtu IMDb
* Preminuo Vladimir Savčić - Čobi („Blic", 20. mart 2009.) Arhivirano 2009-03-23 na Wayback Machine-u
**Aleksandar Eladije** ili **Aleksandros Eladios** (grč. *Ἁλέξανδρος Ἐλλάδιος*, lat. *Alexander Helladius*; 1686-?) bio je grčki učenjak i humanista poreklom iz Larise u Tesaliji. Studirao je na Grčkom koledžu pri Oksfordskom univerzitetu i objavio nekoliko dela o grčkom jeziku i tradiciji.

Bio je učenik krfskog jerođakona Frangiskosa Prosalentisa. U Englesku je došao 1709. kao pratilac lorda Vilijama Padžeta, engleskog ambasadora u Osmanskom carstvu. Doživljavajući sebe kao istinskog baštinika neprekinute klasične tradicije, suprotstavljao se zapadnjačkim zabludama o helenizmu. Zbog izvrsnog pozvavanja grčkog jezika stekao je dragocene veze, naročito na Uverzitetu u Altdorfu. Godine 1712. objavio je u Nirnbergu stariju grčku gramatiku od Visariona Makrisa kojoj je pridodao i izmišljeni dijalog u kojem odbacuje argumenti koji idu u korist tzv. Erazmovog izgovora starogrčkog. U delu „Sadašnji položaj grčke crkve" (lat. *Status praesens ecclesiae graecae*) odbacuje tvrdnje nekih zapadnjačkih naučnika da Grci govore varvarskim grčkim jezikom (lat. *barbarograeca*), a starogrčki ne razumeju. Nastojeći da dokaže kontinuitet kulture grčkog naroda, Eladije se revnosno suprotstavljao prevođenju Novog Zaveta na vernakularni jezik.

Literatura
----------

* Doll, Peter M. (2006). *Anglicanism and Orthodoxy: 300 years after the "Greek College" in Oxford*. Oxford: Lang. ISBN 978-3-03910-580-9.
Aleksandar Alagović, zagrebački biskup
**Aleksandar Alagović** (Malženice kod Trnave u Slovačkoj, 30. prosinca 1760. - Zagreb, 18. ožujka 1837), zagrebački biskup

Djelovao je kao nadstojnik znanosti u sjemeništu u Nitri, tajnik biskupa u Nitri, ravnatelj središnjeg sjemeništa u Pešti. Godine 1821. imenovan je zagrebačkim kanonikom, prepoštom i vranskim priorom, a 1829. zagrebačkim biskupom. Jedan je od osnivača *Musikvereina*, kasnijeg *Glazbenog zavoda* te 1836. pokrovitelj *Društva za uzgajanje narodnog jezika i literature*. Posebnu pozornost poklanjao je odgoju budućih svećenika. Uredio je park Ribnjak uz biskupski dvor, te sagradio istočnu stranu biskupskog dvora i sjemenište u Zagrebu. Dogradnju dvora izveo je znameniti Bartol Felbinger, a park je uređen 1830. prema nacrtima Leopolda Klinspogla. Objavio je *"Čtenja i evangeliumi na vse nedele i sveke celog leta"* i podupirao Ignaca Kristijanovića objaviti svoje knjige (Pomochnik, kalendar Danicza zagrebechka).

Od 25. kolovoza 1809. do 23. listopada 1829. bio je naslovnim biskupom risanske biskupije.


***Aleksandar Alagović*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 317087193
* GND: 1076373631

 |
**Vlado Taneski** (1952 — 23. jun 2008) je bio makedonski novinar koji je izvještavao o kriminalu, a kasnije postao serijski ubica. Njegova karijera novinara, koja je trajala preko 20 godina, prekinuta je juna 2008. zbog ubistva dvije žene, o čijim ubistvima je takođe napisao članke. Ti članci su izazvali sumnju kod policije jer su sadržali informacije koje nisu puštene u javnost. Kada su DNK testovi pokazali da je Taneski povezan sa ubistvima, uhapšen je 22. juna 2008. a već narednog dana je pronađen mrtav u svojoj ćeliji, zbog očiglednog samoubistva.

Biografija
----------

Novinarska karijera Vlade Tanovskog je trajala više od dvadeset godina. Živio je odvojeno od supruge sa kojom je imao dvoje djece, a imao je i napet odnos sa svojom pokojnom majkom. Njegov otac je počinio suicid 1990. godine.

Ubistva i samoubistvo
---------------------

Taneski je postao sumnjiv po pitanju zločina nakon što je napisao članke o ubistvima tri žene u Kičevu, u Makedoniji. Žrtve su bile Mitra Simjanoska, 64 godine, pronađena mrtva 2005. godine, Ljubica Ličoska, 56 godina, ubijena u februaru 2007, Živana Temeloska, 65 g. ubijena u maju 2008. Policija je takođe planirala da pita Taneskog za nestanak 78-godišnje Gorice Pavleske 2003. godine. Sve te žene su bile siromašne, neobrazovane čistačice, koje su, kao i njegova majka zarađivale za život. Njegova majka ih je sve poznavala.

Prema policiji, članci sadrže informacije koje nisu puštene u javnost. Za razliku od svih drugih izvještaja u makedonskoj štampi o ubistvima, Taneski je znao, naprimjer, koju vrstu telefonskog kabla koristi ubica. Uhapšen je 22. juna 2008. nakon što je njegova DNK upoređena sa spermom nađenom na žrtvama. Bio je optužen za ubistvo dvije žene, a policija se spremala da ga optuži i za treće. Narednog dana, nađen je mrtav u svojoj zatvorskoj ćeliji u Tetovu, nakon očiglednog samoubistva. Glava mu je bila u kanti vode.
**Razlika potencijala** je fizikalna veličina koja se odnosi na količinu energije koja je potrebna za pomicanje tijela iz jednog mjesta na drugo pod utjecajem različitih vrsta sila. Pojam se najčešće koristi koristi kao skraćenica za razliku električnog potencijala, što se često pogrešno rabi kao sinonim za napon, ali se isto tako pojavljuje i u ostalim granama fizike.

Objašnjenje
-----------

Razlika potencijala je razlika nekih veličina između dviju točaka u konzervativnom vektorskom polju tih veličina. Neki od primjera su navedeni u nastavku:

* U mehanici, razlika gravitacijskih potencijala između dviju točaka na Zemlji je povezana s energijom koja je potrebna za pomicanje jedinične mase iz jedne točke u drugu suprotstavljajući se gravitacijskom polju Zemlje. Jedinica: džul po kilogramu.
* U elektrotehnici, *razlika električnog potencijala* između dvije točke je energija koja je potrebna za pomicanje jediničnog električnog naboja iz jedne točke u drugu suprotstavljajući se pritom prisutnom statičkom (vremenski nepromjenjivom) električnom polju. Jedinica: džul po kulonu = volt.
* U hidrauličkim sustavima *razlika potencijala* je razlika tlakova. Jedinica: paskal.
* U toplinskim sustavima *razlika potencijala* je razlika temperatura. Jedinica: kelvin.

U tehnici, potencijal se ponekad opisuje kao okomita varijabla, gdje je tok poprečna varijabla. Umnožak toka i razlike potencijala je snaga, što je mjera vremenske promjene energije.
Snaga je energija emitirana u fiksnom intervalu vremena podijeljena s duljinom vremenskog intervala.
**Aleksandrina Cermanović-Kuzmanović** (1928–2001) bila je profesorica arheologije na Filozofskom fakultetu u Beogradu, šef Katedre za klasičnu arheologiju.

Rođena je u Beogradu, gde se i školovala. Na Filozofskom fakultetu je diplomirala 1951, a doktorirala 1961. godine s tezom *„Trački konjanik u kulturi balkanskih naroda"*. Bila je redovni profesor od 1978. i upravnik Centra za arheološka istraživanja Filozofskog fakulteta u periodu od 1984. do 1987. godine.

Autor je mnogih knjiga i naučnih radova, od kojih su najpoznatiji: *„Grčke slikane vaze"*, *„Rimsko staklo"*, sigurno je jedno od njenih najpopularnijih dela, napisano u saradnji s profesorom Dragoslavom Srejovićem, *„Rečnik grčke i rimske mitologije"*, kao i *„Rečnik mitova drevne Evrope"*.

Plod njenog rada na klasičnoj arheologiji Jugoslavije je niz značajnih arheoloških lokaliteta kao što su: antička Duklja, Komini, Kolovrat...
Istraživala je rimska utvrđenja u Tekiji i Mihajlovacu u Đerdapu u periodu od 1969. do 1981. godine.

Izvori
------

* *„Ko je ko u Srbiji"*, *Bibliofon* - *Who is Who*, Beograd 1995.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 68964615
* LCCN: n82083438
* ISNI: 0000 0000 7977 2193
* GND: 124000886
* SELIBR: 45360
* SUDOC: 02984231X
* BNF: cb12138422k (podaci)
* BIBSYS: 5011011
* CONOR.SI: 26987107
* NSK: 000015764

 |
**Alexandre Dumas jr.** (Pariz, 27. srpnja 1824. - Yvelines, 27. listopada 1895.), francuski književnik iz XIX. stoljeća

Alexandre Dumas jr. rođen je u Parizu od majke Marie-Catherine Labay, krojačice i oca Alexandrea Dumasa sr. pisca. Dumas je sina priznao tek 1831. godine i osigurao mu najbolje obrazovanje. Zakon je Dumasu sr. omogućio da uzme sina majci i majčina agonija inspirirala je Dumasa jr. da piše o ženskim mukama i patnjama. Dumas jr. uvijek je pisao moralna djela, a u njegovoj drami *Biološki sin* iz 1858. godine govori da otac mora priznati rođenog sina i oženiti ženu, to jest djetetovu majku.

Dumas jr. je 1844. godine otišao živjeti s ocem. Tu je upoznao Marie Duplessis, svoju inspiraciju za roman *Dama s kamelijama* (*La dame aux camélias*). Djelo je poslije adaptirano u dramu i bila je baza za Verdijevu operu *La Traviata* iz 1853.

Godine 1864. Dumas jr. se ženi s Nadejom Naryschkine te s njom ima kćer, a nakon Nadejine smrti ženi se s Henrietteom Régnier.

Djela
-----

### Knjige

* *Dama s kamelijama*
* *Ljubavni roman*
* *Afera Clemenceau* (1867.).

### Opere

* *La Traviata* (1853.) - Giuseppe Verdi, temeljeno na *Dami s kamelijama*

### Drame

* *Biološki sin* (1858.)

  


***Alexandre Dumas (sin)*** na Wikimedijinoj ostavi
Ovo je članak o originalnoj britanskoj TV seriji.  Za američki remake, vidi Coupling (TV serija, SAD).  Za grčki remake, vidi Parovi (TV serija, Grčka).  

***Parovi*** (engl. ) je britanski sitkom koji se emitovao na BBC2 od maja 2000. do juna 2004. Okosnica radnje su ljubavne i seksualne avanture i dogodovština šestoro prijatelja (tri muškarca i tri žene) koji iste stvari i događaje tumače na različite načine.

Serija je donekle inspirisana odnosom između scenariste Stivena Mofata i producentkinje Sju Vertu a čak su i dva lika u seriji nazvana po njima. Stiven i Sju su se upoznali preko zajedničkog prijatelja, vlasnika produkcijske kuće za koju je Sju radila. Nakon toga su počeli da rade zajedno a ubrzo su se i venčali. Stiven je rešio da iskoristi razvoj njihove veze kao osnovu za novi sitkom, pa su tako nastali centralni likovi serije, Stiv i Suzan. Ostali likovi su Stivovi i Suzanini bivši momak i devojka i najbolji prijatelji, koji oslikavaju ekstremne odnose od poverenja do paranoje u vezama.

### Scenario

Kako Sju kaže, Stiven je scenario pisao na tavanu kuće a kada je završio, ona je otišla dva sprata niže da ga pročita da je on ne bi čuo kako se smeje. Producentkinja kaže da nije imala mnogo zamerki i da je prva verzija bila skoro spremna za snimanje.

Likovi
------

U seriji *Parovi* skoro da nema epizodnih uloga. Uglavnom se radnja vrti oko glavnih likova. U seriji su žene uglavnom samouverene i otvorenih shvatanja, dok su muškarci poptuno beskorisni, zbunjeni i nesigurni."
Međutim, Sali Harper (koju igra Kejt Isit) je često nesigurna po pitanju svog izgleda i nema sreće sa muškarcima, a uz to se i plaši starenja. Džejn Kristi (koju igra Džina Belman) koja voli seksualne avanture i prilično je sigurna u svoj izgled, je u stvari usamljena, a njenu nesigurnost vidimo kada izvede svog novog dečka (za koga pretpostavlja da je nevin)u kafić i plaši se da će mu se svideti Suzan. A opet Suzan Voker (koju igra Sara Aleksander), koja izgleda najpribranije od svih ženskih likova, je nesigurna zbog veze koju je Stiv imao sa Džejn.

Spoljašnje veze
---------------

* *Parovi* na bbc.co.uk
* *Parovi* na sajtu IMDb
* *Parovi* na Britiš sitkom gajd
* *Parovi* na TV programu srpskih televizija
Théodore Chassériau: *Alexis de Tocqueville* (1850.), ulje na platnu
**Alexis-Charles-Henri Clérel de Tocqueville** (Pariz, 29. srpnja 1805. – Cannes, 16. travnja 1859.) je bio francuski politički filozof i povjesničar, jedan od najutjecajnijih političkih mislioca svoga doba. Tocqueville je danas najpoznatiji po svojim klasičnim djelima *De la démocratie en Amérique* i *L'Ancien Régime et la Révolution* u kojima analizira poboljšani životni standard i društvene uvjete pojedinaca kao i njihov odnos s državom i tržištem u Zapadnim zemljama. Djelo *De la démocratie en Amérique* izdano je nakon Tocquevilleovog posjeta Sjedinjenim Državama te se danas smatra jednim od prvih tekstova iz oblasti sociologije i politologije.

Tocqueville je bio i aktivan sudionik politike o kojoj je pisao, prvo pod režimom Julske Monarhije, a onda i Druge Republike, koju je izrodila Februarska revolucija 1848. godine. Iz političkog života povukao se nakon puča Napoleona III 1851. godine te je počao rad na svom djelu *L'Ancien Régime et la Révolution*. Umro je u Cannesu 16. travnja 1859. godine od posljedica tuberkuloze.

U svojim djelima, Tocqueville je tvrdio kako je Francuska revolucija važna za nastavak modernizacije i centralizacije francuske države započete još za Louisa XIV. Neuspjeh revolucije bio je posljedica neiskustva zastupnika koji nisu mogli apstrahirati ideale prosvjetiteljstva i primijeniti ih na državu. Tocqueville je u suštini bio klasični liberal koji se zalagao za parlamentarnu vladu, ali je bio skeptičan prema ekstremima demokracije.
**Ali Larter** (Cherry Hill, New Jersey, 28. veljače 1976.) američka je televizijska i filmska glumica.

Prije nego se preselila u Los Angeles i upisala studij glume, karijeru je započela s 13 godina kao model. Prvi profesionalni posao bio joj je u televizijskoj seriji *Chicago Sons* (1997.). Nakon toga pojavljuje se u nekoliko filmova poput drame *Varsity Blues* (1999.), gdje se pojavljuje u ulozi Darcy Sears te uloge u horor filmovima *House on Haunted Hill* (1999.) i *Put bez povratka* (2000.).

Sa Colinom Farrellom glumi u akcijskoj western komediji, *American Outlaws* (2001.), a iste godine kao Brooke Taylor Windham glumi u komediji *Legally Blonde* zajedno s Reese Witherspoon.

Ulogu koja joj je vjerojatno donijela najveću popularnost ostvarila je u NBC-voj naučnoj fantastičnoj seriji *Heroji* u kojoj glumi Niki Sanders. Istovremeno dok je snimala za Heroje, glumila je i u filmovima *Marigold* i *Resident Evil 3: Istrebljenje*  oba iz 2007. godine.

U 2009. godini Larter je glumila zajedno s Beyoncé Knowles i Idris Elbom u trileru *Obsessed*.

Larter se 2009. udala za glumca Hayesa MacArthura.

Izvor
-----

Ali Larter na sajtu IMDb


***Ali Larter*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 107175703
* LCCN: no2002095563
* ISNI: 0000 0001 0930 4738
* GND: 14048213X
* SUDOC: 196406641
* BNF: cb14053007w (podaci)
* NLA: 42247950
* BNE: XX1541155

 |
***Alkestida*** (grčki Ἄλκηστις, *Alkēstis*) je atenska tragedija koju je napisao starogrčki dramatičar Euripid. Prvi put je izvedena na Dionizijskom festivalu godine 438. pne. Euripid ju je predstavio kao završni dio tetralogije tematski nepovezanih predstava u natjecanju za tragediju, a prilikom čega je osvojio drugu nagradu; ovakava aranžman je bio poseban, s obziurom da je četvrta drama obično bila satirska drama.

Iako u ovoj tragediji nema hora satira, ipak je bogata komičnim elementima i sarkastičnim crtama. Drama obgrađuje legendu o Alkestidi, supruzi tesalskoga kralja Admeta, koja iz ljubavi prema mužu želi umreti umesto njega. Herakle je spasava od smrti i vraća mužu. Iznoseći na scenu agoniju i smrt plemenita lika i produžujući lirskom tugom tu agoniju, pesnik je pokazao romantičarsku osećajnost. Već u ovom najstarijem sačuvanom Euripiodovom delu vidi se pesnikova sposobnost za realistički prikaz i analizu duševnoga stanja te za sažimanje sve tople ljudske simpatije u plemenitosti mlade žene. U šaljivim elementima vidimo tragikomediju iz svakodnevnog života. Drama je prožeta mučnom brigom o smrti, o nemogućnosti da se ona pobedi. Realnost smrti služi kao kušnja koja pouzdano otkriva čvrstoću i trajnost porodičnih osećanja, pravu vrednost braka, istinsko značenje očinstva i majčinstva – što sve prožima i šaljive delove drame. Vrednost *Alkestide* upravo je u njenom uspelom spoju tragedije i komične drame.

Vanjske veze
------------

* Alcestis plot summary & character descriptions at StageAgent.com
**Jadranovo** je turističko mjesto udaljeno devet kilometara od grada Crikvenice, kojemu uz Dramalj i Selce administrativno pripada. Dan mjesta slavi se 25. srpnja na blagdan svog nebeskog zaštitnika, svetog Jakova apostola.

Zemljopis
---------

Jadranovo je smješteno na sjevernom dijelu Jadranskoga mora, svega 8 km od središta Crikvenice i 26 km od Rijeke.
Pripada drugoj vodećoj turističkoj regiji Hrvatske (nakon Istre), Kvarneru, koja bilježi stoljetnu turističku tradiciju. Smješteno na sunčanoj sjevernojadranskoj obali, Jadranovo je prepoznatljivo po svojim brojnim plažama, uvalama te čistom moru, a svojevrsni prirodni fenomen je i ljekovito blato u uvali Lokvišće.

Stanovništvo
------------

Jadranovo danas ima 1148 stanovnika i administrativno pripada Gradu Crikvenici. Turizam i trgovina su osnovne djelatnosti.

Povijest
--------

Arheološki lokalitet Lokvišće
Crkva sv. Jakova
Povoljne klimatske prilike prostora Jadranova, kao i zanimljiva i povoljna morska lokacija privlačile su ljude u davna vremena. Najstariji utvrđeni tragovi naseobina potječu iz mlađeg kamenog doba (6500. - 4000. g. prije Krista).

U uvali Lokvišće nađen je velik broj razbijenih amfora, koje ukazuje na postojanje male luke i skladišta (proizvodnja vina i ulja). U VIII. i IX. st. ovaj prostor naseljavaju Hrvati pristigli s područja sjeverne Dalmacije. 

Na lokaciji današnjeg Jadranova prvi naziv mjesta Sveti Jakov (*Sco. Zacomo*) nalazi se na zemljovidu Iacoppa de Giroldisa iz 1426. godine.

Popisom stanovništva Hrvatskog primorja u Kraljevini Iliriji iz 1818. obuhvaćeno je i tadašnje mjesto Sv. Jakov (St. Iacob). Tada je u mjestu bilo ukupno 111 kuća s 569 stanovnika.

U novijoj prošlosti (početak 20. stoljeća) tadašnji Sv. Jakov izrazito je mjesto ribara i zidara, a od 1935. počinju pristizati prvi turisti. Od tada mjesto postaje izrazita turistička destinacija s velikim brojem stalnih gostiju.

Zakonom o funkcioniranju općina 14. lipnja 1952. ukinuta je općina Sv. Jakov-Šiljevica. Za novi naziv mjesta na referendumu održanom 1954. izabrano je ime Jadranovo (ostali predloženi nazivi bili su: Ribarevo, Lovorovo, Zidarevo, Radenovo), ali je etnik Jakovar/Jakovarka ostao i nakon promjene naziva mjesta
u Jadranovo.

Gospodarstvo
------------

Rt Bejavac na otoku Krku preko puta Jadranova prekriven ledom u veljači 2012. godine
Turizam je glavna privredna grana Jadranova. Iako Jadranovo ne raspolaže s hotelskim kapacitetima zahvaljujući privatnom smještaju, u uređenim sobama i apartmanima, može boraviti i do tri tisuće gostiju. Ljeti se organiziraju zabavni događaji poput tradicijskih ribarskih zabava.

Izvori
------

1. ↑
2. 1 2 3 4   Šablon:Nepostojeća poveznica (pristupljeno 30. svibnja 2012.)

Vanjske poveznice
-----------------

***Jadranovo*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kameno doba** je uobičajeni naziv za najraniji period u historiji čovječanstva, odnosno prahistoriji. Ime je dobilo po kamenju koje su u to vrijeme ljudi pretežno koristili za izradu alata.

Započelo je s počecima čovječanstva, odnosno s počecima korištenja tehnologije u istočnoj Africi. Smatra se da je završilo s početkom korištenja metalnih oruđa, odnosno razvitkom poljoprivrede i pripitomljavanjem životinjama. Dijeli se na paleolitik, mezolitik i neolitik.

Terminologija
-------------

Termin kojim se označava najstarije razdoblje prapovijesti, iako se danas rijetko koristi. Prvu periodizaciju prapovijesti definirao je danski arheolog Christian Jürgensen Thomasen 1836 g. Njegov "troperiodni sustav" kojim se prapovijest dijeli na kameno, brončano i željezno doba postaje temeljem svih kasnijih periodizacija. 

Godine 1865. britanski arheolog John Lubbock kameno doba dijeli na starije kameno doba ili paleolitik i mlađe kameno doba ili neolitik. Godine 1866. Wentropp ubacuje srednje kameno doba ili mezolitik.

Podjela kamenog doba
--------------------

* paleolitik (grč. *palaios*=star, *lithos*=kamen)
* epipaleolitik (grč. *epi*=iza, poslije)
* mezolitik (grč. *mesos*=srednji)
* neolitik

  


|  |
| --- |
| *Kameno doba* | *Bronzano doba* | *Gvozdeno doba*
*Spisak arheoloških perioda* |


***Kameno doba*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85128291
* GND: 4057226-2
* HDS: 004310
* NDL: 00570630
* NKC: ph137450
* KulturNav: id

 |
**Ernst Ludvig Kirhner** (nem. *Ernst Ludwig Kirchner*; Ašafenburg, 6. maj 1880 — Fraunkirh, Davos 15. jun 1938) bio je nemački slikar, grafičar i vajar epohe ekspresionizma.

Kirhner je studirao arhitekturu u Drezdenu. Zajedno sa svojim prijateljima Erihom Hekelom i Karl Šmit-Rotlufom osnovao je u Drezdenu umetničku grupu Most (nem. *Die Brücke*) sa ciljem da se prevaziđe akademsko slikarstvo. Snažan uticaj na njih imao je plošni način slikanja Pola Gogena i Eduarda Munka kao i kolorit Vinsenta van Goga i fovista. Pošto su članovi grupe zajedno slikali u jednom ateljeu došli su do međusobno veoma sličnog stila. Kirhner se bavio uglavnom pejzažima, prizorima grada, aktovima i portretima. Godine 1911. grupa se preselila u Berlin. Tamo su nastale Kirhnerove slike velegrada naslikane dinamičnim načinom slikanja i sa oštrim ivicama tipičnim za njegov stil (*Ulica*, 1913). Godine 1913. grupa se raspala. Kirhner koji se odmah po izbijanju Prvog svetskog rata prijavio u vojsku kao dobrovoljac demobilisan je 1915. nakon što je doživeo psihički i fizički slom. Tada je nastao njegov potresni autoportret *Slikar kao vojnik* (1915). Nakon ozdravljenja nastanio se u Švajcarskoj. Slikao je tada brojne, oblikom i bojom smirenije pejzaže (*Davos u snegu*, 1921). Sredinom tridesetih godina 20. veka nacisti su zaplenili preko 600 njegovih dela i proglasili ga za degeneričnog umetnika.

Kirhnerovo glavno delo u oblasti grafike jeste njegov ciklus drvoreza za zbirku pesama Georga Hajma „Umbra vite" (1924). Za svoje figure u drvetu inspiraciju je nalazio u umetnosti Afrike i Okeanije.

Izvršio je samoubistvo 15. juna 1938. godine u Davosu.

Galerija
--------

* Autoportret Ernsta Ludviga KirhneraAutoportret Ernsta Ludviga Kirhnera
* Kirhnerov Portret ženeKirhnerov *Portret žene*
* Dva brata*Dva brata*

Spoljašnje veze
---------------

* Ernst Ludvig Kirhner foundacija, Berlin
* Mirela Ramljak Purgar: Drvorez između života i smrti, U povodu 110. godišnjice osnutka grupe Die Brücke te 77. godišnjice samoubojstva E. L. Kirchnera

***Ernst Ludwig Kirchner*** na Wikimedijinoj ostavi