recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Brighton** (O ovom zvuku izgovor?/i) je poznato morsko kupalište i grad, a od 1997. i Unitarna jedinica od 229,700 stanovnika, na jugu Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Brighton leži u Grofoviji East Sussex, duž obale La Mancha, udaljen 82 km južno od Londona.

Brighton se na sjeveru prostire po strmim vapnenačkim obrocima South Downsa, sa zapada se stapa sa boroughom Hove, sa kojim od 2001. ujedinjen u jedinstveni grad Brighton and Hove. Na istoku se nalazi barijera od pješčenjačkih klifova.

Počevši od 1930. duž obale između Black Rocka i Saltdeana podignuti su brojni lukobrani, i marina kod Black Rocka.

Historija
---------

Brighton je kroz mnogo vijekova bio malo ribarsko sela. Njegov razvoj počeo je 1754. kad se doselio doktor Richard Russell, autor brojnih članaka o prednostima morske vode na ljudsko zdravlje, i otvorio svoju praksu, koja je uključivala kupanje u moru. 
Tako je započela moda odlaska u Brighton radi kupanja. Njegovoj popularnosti doprinjeli su i brojni posjeti Princa od Walesa (kasnijeg princa regenta, a zatim i kralja George IV, koji ga je prvi put obišao 1783.

Centar grada
Njegovo snažno pokroviteljstvo nad Brightonom koje je trajalo gotovo neprekidno do 1827. vidi se i danas od kraljevskih trgova do uređenih promenada uz more.
Najupečatljivi pečat ostavio je u svojoj ljetnoj rezidenciji - Kraljevski paviljon, historicističkoj palači građenoj po uzoru na Taj Mahal, ali sa enterijerima u kineskom stilu.

Kraljevski paviljon
U njemu se danas nalazi muzej i umjetnička galerija, dok se njegova nekadašnja štala (Dome), koristi za koncerte i kongrese.

Njegova tajna žena Maria Fitzherbert , pokopana je u rimokatoličkoj crkvi sv. Ivana.

Viktorijanski Brighton još brže je rastao nakon dovršetka željezničke pruge 1841. koja ga povezala s Londonom.

Znamenitosti, transport, obrazovanje
------------------------------------

Stara ribarska luka, sa svojim kućama od crnog kremena, danas je poznata po antikvarijatima. Grad danas ima više od 11 km dugu promenadu uz more, koja teče iznad šljunčane plaže.

Brighton je kao prvi u Britaniji 1883. izgradio duž obale elektrificiranu željezničku prugu, koja još i danas prevozi turiste u otvorenim vagonima.

Grad ima Kraljevski teatar, hipodrom u South Downsu s pogledom na more, akvarij i brojna sportska i golf igrališta.

Aerodrom se nalazi u nedalekom Shoreham-by-Sea, a Univerzitet Sussex osnovan 1961. u selu Falmer.

Privreda
--------

Pored turizma Brighton ima i industrijskih pogona, koji proizvode svakojaku robu od uredskih strojeva do tabli sa imenima ulica.

Grad ima i puno bolnica, sanatorija i lječilišta, a najveća je Kraljevska bolnica grofovije Sussex.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Dieppe, Francuska
* Island Reykjanesbær, Island

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  „*Brighton*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 14. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Brighton*** na Wikimedijinoj ostavi

* Brighton and Hove City Council ()
**Stipanovci** je naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i pripada općini Podgorač.

Zemljopisni položaj
-------------------

Stipanovci se nalaze na 137 metara nadmorske visine (središte sela) u području gdje sjeverni obronci Krndije prelaze u nizinu istočnohrvatske ravnice. Selo se nalazi na državnoj cesti D515 Našice D2 - Đakovo D7. Susjedna naselja: zapadno Vukojevci naselje u sastavu grada Našice, sjeverno Kelešinka, istočno općinsko središte Podgorač i južno Kršinci. Pripadajući poštanski broj je 31433 Podgorač , telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila NA (Našice). Površina katastarske jedinice naselja Stipanovci je 2,50 km×102.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

  

U 1869. sadrži podatke za naselje Kelešinka. Prema prvim rezultatima Popisa stanovništva 2011. u Stipanovcima je živjelo 404 stanovnika u 136 kućanstva.

Crkva
-----

U selu se nalazi rimokatolička crkva Svih svetih koja pripada katoličkoj župi Sv. Nikole Biskupa u Podgoraču i našičkom dekanatu Požeške biskupije. Crkveni god (proštenje) ili kirvaj slavi se 1. studenog.

Obrazovanje i školstvo
----------------------

U selu se nalazi škola do četvrtog razreda koja radi u sklopu Osnovne škole Hinka Juhna u Podgoraču.

Šport
-----

Nogometni klub Mladost Stipanovci natječe se u sklopu 2.ŽNL NS Našice.

Ostalo
------

U selu je aktivno Dobrovoljno vatrogasno društvo Stipanovci, osnovano 1932.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
4. ↑

Vanjska poveznica
-----------------

* 
* 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Stipanovci** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Podgorač |
| --- |
| Bijela Loza • Budimci • Kelešinka • Kršinci • Ostrošinci • Podgorač • Poganovci • Razbojište • Stipanovci |
**Stipe Jukić** (Feričanci, 1929. — lipnja 2009.) je bio hrvatski kulturni djelatnik. Bio je dugogodišnji član i vrijedan djelatnik Matice hrvatske.

Životopis
---------

Rodio se u Feričancima kao dijete doseljenika iz sinjskoga kraja. Nakon srednje škole završio je geodeziju i zemljopis u Zagrebu, gdje se zatim zaposlio i proživio velik dio života. Radni vijek proveo je na brojnim velikim gradilištima u domovini i inozemstvu. U vrijeme Hrvatskoga proljeća bio je među prvima koji su širili hrvatsku riječ i osnivali ogranke Matice hrvatske, a zatim tu nesebičnost i domoljublje platili progonima i zatvorom.

Kad je Hrvatska postala samostalna, Stipe Jukić s novim je poletom nastavio rad u središnjici Matice hrvatske u Zagrebu. Neumorno je obnavljao i osnivao njezine ogranke diljem zemlje, i često je putovao u inozemstvo da među hrvatskim iseljeništvom širi utjecaj naše najstarije kulturne ustanove. Na vlastitu inicijativu poslao ograncima Matice hrvatske dopis preporučivši članstvu da ulicama ili trgovima u svojim mjestima daju ime Matice hrvatske, što su mnogi i učinili, na ponos svom mjestu, a na spomen Stipi Jukiću.

Izvori
------

* Mate Maras: In memoriam. Stipe Jukić(1929–2009), Vijenac br. 400 - 2. srpnja 2009.

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s internetskih stranica Matice hrvatske. Vidi dopusnicu Matice hrvatske.
Ovo je članak o TV-seriji. Za album Gnarls Barkleyja v. St. Elsewhere (album)

***St. Elsewhere*** je bila američka dramska TV serija koja se emitirala na NBC-u od 26.10. 1982. do 25.5. 1988. Radnja joj je bila smještena u raspadajuću gradsku bolnicu St. Eligius Hospital (nazvanu po Sv. Eligiju) u bostonskom kvartu South End (inspiriranu stvarnom gradskom bolnicom Bostona, danas poznatom Boston Medical Center). Nadimak bolnice, "St. Elsewhere," ("Sveto drugdje") je medicinski žargon za siromašne bolnice koje liječe bolesnike koje ne žele druge, prestižne institucije. Kao medicinska drama, *St. Elsewhere* se bavila ozbiljnim temama, ali ih je često začinjavala crnom komedijom.

Serija se emitirala šest sezona i snimljeno je 137 epizoda. Od njih je najpoznatija završna, koja se smatra jednim od najneobičnijih finala serije u historiji američke televizije, te koje je dan-danas predmet rasprava po pitanju njenog stvarnog značenja. Seriju je producirala tvrtka MTM Enterprises, poznata po seriji *Hill Street Blues* koja se snimala u isto vrijeme.

Vanjski linkovi
---------------

* Cast list and links Arhivirano 2004-02-19 na Wayback Machine-u
* Episode guide
* Encyclopedia of Television Arhivirano 2008-06-25 na Wayback Machine-u
* Tommy Westphall's Mind - A Multiverse Explored Arhivirano 2006-08-24 na Wayback Machine-u
**Tahontaenrat** (Tohontaenrat, Deer People, Scanonaerat, Scahentoarrhonon).-Pleme američkih Indijanaca jezične porodice Iroquoian i jedno od 4 plemena konfederacije Huron ili Wendat kojoj su se posljednji priključili, ne računajući peto pleme Ataronchronon koji se ne računaju kao pravi članovi saveza. Jezično Tahontaenrati su najsrodniji Arendahronon Indijancima koji su govorili sličnim dijalektima i drugim jezikom nego prvi članovi saveza, Attignawantan i Attigneenongnahac. Tahontaenrat su bili mali narod nedaleko Toronta. Prije puta na sjever oni su živjeli u Innisfil Township. Negdje 1610. utemeljili su selo blizu Orr Lake.

Nakon osvajanja hjuronske zemlje od strane Irokeza, u zimi 1648/9, Tahontaenrati bježe Neutralcima zbog zaštite pred Irokezima. Ovi pak respektirajući brojnost Neutralaca i njihovu neutralnost okrenu se Duhanskim Indijancima i u 12 mjesecu 1649. godine razbiše ih i zarobe poveći broj Attignawantan Hurona. Kroz to vrijeme u svom izbjeglištvu kod Neutralaca, Tahontaenrati nastavljaju sa napadima na Irokeze, ne prekidajući rat. Irokezi zbog ovoga ukoriše Neutralce, diplomatski pokušaji nisu pomogli da se Tahontaenrati, pod zaštitom Neutralaca smire, pa Irokezi napadoše same Nautralce. Zbilo se to 1650. Irokezi nisu nigdje imali saveznika jer su s redom bili u ratu sa svim okolnim plemenima. Neutralcima u pomoć priskočiše Susquehannock Indijanci iz doline istoimene rijeke. Ova pomoć djeluje sve dok se u rat nisu upleli Mohawk-ratnici i napali Susquehannocke. Rat potraje do sljedeće godine kada su Neutralci napokon poraženi. Neki među njima su kasnije posvojeni od Irokeza. Što se tiče Tahontaenrata njih su adoptirali Senece, jedno od plemena Irokeza. Nakon poraza 1651. Njihovi rođaci Arendahronon ulaze u sastav Onondaga koji ih prihvatiše i posvojiše. Najsnažniji među Huronima, Attignawantan dijelom ulaze u sastav Mohawka.

Vanjske poveznice
-----------------

* The Native People of Simcoe County Arhivirano 2005-04-20 na Wayback Machine-u
* The Archeological Record Arhivirano 2003-05-24 na Wayback Machine-u
* Huron History Arhivirano 2010-07-11 na Wayback Machine-u
**Tacana** (Takana) je pleme i grupa plemena porodice Tacanan nastanjenih u dolinama gornjih tokova Madre de Dios i Beni u podnožju Anda u bolivijskom departmanu Beni. Glavno pleme Tacana ili Takana daje ime cijeloj grupi i porodici koja obuhvaća sljedeća imena Ayaychuna, Babayana, Chiliuvo, Chivamona, Ixiama, Pamaino, Pasaramona, Saparuna, Siliama, Tumupasa, Toromona, Uchupiamona, Yabaypura, Yubamona.

James Mooney za Takane kaže da su poput Mosetene i Yuracaré Indijanaca visokog stasa i svjetlije puti od susjednih plemena. Tacane su pokršteni od franjevačkih otaca iz Perua koncem 18 stoljeća zajedno sa plemenima Leco i Caviña. Godine 1832. na 5 misija sa Tacana Indijancima bilo je 5,304 pokrštenih Indijanaca. Tacane i srodne im skupine žive od agrikulture, lova i ribolova. Njihova nošnja izvorno se sastojala tek od pernatih ukrasa tijekom plesnih svečanosti, a kasnije civilizirane (pokrštene grupe) počinju nositi bezrukavne duge tunike ili košulje.

Vanjske poveznice
-----------------

* Tacana Indians
**Tacamane** (Tacame, Cacame, Tacone, Tecamene).- Pleme Coahuiltecan Indijanaca koje je u ranom 18. stoljeću obitavalo blizu obale Meksičkog zaljeva između rijeka San Antonio i Nueces, na sadašnjem području koja pripadaju okruzima Bee, Goliad, Refugio i San Patricio. Jedan od njihovih ogranaka bilo je izgleda i pleme poznato kao Arcahomo. Povijest Tacamanesa slična je ostalim plemenima u ranoj povijesti Teksasa, pa su među inima koja odlaze na 3 misije u San Antoniju, to su *San Francisco de la Espada* zatim u *San Antonio de Valero* i *Nuestra Señora de la Purísima Concepción de Acuña*. Godine 1737. 200 njih napušta misiju San Francisco de la Espada. Neki se uskoro na nagovor ponovno vrate, ali i oni se ubrzo opet razilaze po drugim misijama. Većina odlazi na *Nuestra Señora de la Purísima Concepción de Acuña*, gdje su se još održali do 1793. 
Tacamane ili Tacame ponekad brkaju sa plemenom Thecamon, koji prema La Salleu žive nešto sjevernije ili sjevernoistočnije od zaljeva Matagorda. ne postoje dokazi da su ta dva plemena identična.

Literatura
----------

* Herbert Eugene Bolton, *Texas in the Middle Eighteenth Century* (Berkeley: University of California Press, 1915; rpt. Austin: University of Texas Press, 1970).
* Charles W. Hackett, ed. *Pichardo's Treatise on the Limits of Louisiana and Texas* (4 vols. Austin: University of Texas Press, 1931-46).
* Frederick Webb Hodge, ed. *Handbook of American Indians North of Mexico* (2 vols. Washington: GPO, 1907, 1910; rpt. New York: Pageant, 1959).

Vanjske poveznice
-----------------

* Tacame Indians
**Seaham** nekad zvan *Seaham Harbour* je lučki grad od 22,492 stanovnika na sjeveroistoku Engleske u Grofoviji Durham. 

Seaham administrativno podpada pod Unitarnu jedinicu Durham.

Geografske karakteristike
-------------------------

Seaham leži duž obale Sjevernog mora udaljen nekih 9.7 km južno od Sunderlanda i 21 km istočno od Durhama.

Historija
---------

Seaham je prvi put dokumentiran 1155. kao feudalno imanje zajedno sa susjednim Daldenom na jugu, sa kojim je dijelio sudbinu i vlsnike sve do kraja 18. vijeka.

Za rast Seahama bio je zaslužan irski markiz od Londonderrya, koji je odlučio da na tom inače vrlo nepovoljnom mjestu izgradi luku za transport ugljena iz svojih rudnika Rainton i Pittington. Kamen temeljac za luku položen je 28. novembra 1828. nešto kasnije njegov sedmogodišnji sin postavio je kamen temeljac za gradnju prvih kuća.

Luka je proradila 1831. kad je izgrađena željeznička pruga od Raintona. Južni dok otvoren je 1835. pa je počeo i transport ugljena iz rudnika u Haswellu (1835.), sjevernog Hettona (1838.) i Murtona (1843.).

Do 1851. Seaham je izrastao u tipični lučki grad za pretovar ugljena. U to vrijeme više od 30% muškaraca bilo je zaposleno u luci i oko nje. 
Pored luke koja je najveći privredni objekt Seaham ima još i tvornice užadi, keramike, pilanu i malu livnicu željeza.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Gerlingen, Njemačka od 1988 outskirts of Stuttgart,

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: North East England" (engleski). City Population. Pristupljeno 10. 06. 2017.
2. ↑  „*Old Seaham and Seaham Hall*" (engleski). Seaham Town Council. Arhivirano iz originala na datum 2017-08-24. Pristupljeno 10. 06. 2017.
3. 1 2 3  „*Seaham Harbour 1828 - 1851*" (engleski). Seaham Town Council. Arhivirano iz originala na datum 2017-08-24. Pristupljeno 10. 06. 2017.
4. ↑  „*Twin Town Gerlingen*" (engleski). Seaham Town Council. Arhivirano iz originala na datum 2017-08-27. Pristupljeno 10. 06. 2017.

Vanjske veze
------------

***Seaham*** na Wikimedijinoj ostavi

* Seaham Town Council (`en`)
'**s-Hertogenbosch** (francuski: *Bois-le-Duc*), doslovno prevedeno *Vojvodina šuma*, kog Holanđani kolokvijalno rađe zovu **Den Bosch** (*Šuma*), glavni grad provincije Sjeverni Brabant u Nizozemskoj. Udaljen je 80 km od Amsterdama i ima 135.648 stanovnika.

Geografija
----------

Den Bosch leži duž kanala Zuid-Willemsvaart, kod ušća rijeka Dommel i Aa koje nakon tog formiraju rijeku Dieze.

Historija
---------

Katedrala Sint-Jans
Na području grada je 1185. vojvoda od Brabanta Hendrik I imao lovačku kuću, zbog čega je grad kasnije i dobio ime 's-Hertogenbosch. Za srednjeg vijeka izrastao je kao značajni trgovački centar za vunu, a od 1559. je i sjedište biskupije. Zbog svog izuzetnog strateškog položaja na granici katoličkog i protestantskog svijeta, više puta je doživio duge opsade. U dva navrata za vrijeme Nizozemske revolucije, 1601. i 1603. godine, bezuspješno ga je opsjedao Maurits Oranjski, ali ga je nakon tog 1629. zauzeo Frederik Hendrik Oranjski. Francuzi su ga zauzeli 1794. i od tada do 1814. bio je glavni grad departmana Bouches-du-Rhin.

Znamenitosti
------------

Najveće znamenitosti grada su vijećnica iz 1671. i katedrala Sint-Jans građena u stilu romanike, koja je od 1419. do 1520. potpuno pregrađena u stilu cvjetne gotike. Katedrala je inače najveća katolička crkva u Holandiji. Preko puta vijećnice nalazi se statua slikara Hieronymusa Boscha koji je rođen u Den Boschu.

Privreda
--------

Den Bosch je veliko željezničko čvorište i centar trgovine stokom. Grad je i centar prehrambene industrije, a također se proizvode kompjutori i plastični proizvodi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*’s-Hertogenbosch*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15. 1. 2014.

Vanjske veze
------------

***'s-Hertogenbosch*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 127828127
* LCCN: n79049585
* GND: 4072467-0
* SUDOC: 027739511
* BNF: cb11879578m (podaci)
* NKC: ge290997
* BNE: XX456682

 |
**Srpska samostalna stranka** je nacionalistička politička stranka koja je osnovana 1881. na području Hrvatske, tada u okviru Austro-Ugarske, a koja je okupljala srpsko stanovništvo.

Povod za osnivanje stranke bilo je ukidanje Vojne krajine, odnosno njeno inkorporiranje u Hrvatsku, tada u sastavu u mađarskog dijela Habsburške Monarhije. Mnogi od hrvatskih Srba su živjeli na tim područjima i bili nezadovoljni gubitkom privilegija, što je dobro iskoristila mađarska vlada, pronašavši u Srpskoj samostalnoj stranci saveznika u borbi protiv hrvatskih nastojanja da se razvrgne Hrvatsko-ugarska nagodba iz 1868. godine. Srpska samostalna stranka stoga inzistira ne samo na stvaranju zasebnog srpskog identiteta, nego i širi šovinističku propagandu, koja će s vremenom dobiti i hrvatski ekvivalent u pro-austrijskoj Čistoj stranci prava.

Godine 1903. na čelo stranke dolazi mlađa generacija na čelu sa Svetozarom Pribičevićem koja se počinje zalagati za približavanje hrvatskim političkim strankama, što će rezultirati stvaranjem Hrvatsko-srpske koalicije 1905. godine.
**Aalborg** [ˈʌlbɒːˀ] (prethodno **Ålborg**), lučki grad na sjeveru Danske od 110,495 stanovnika u užem centru, dok kao općina ima 
207,805 stanovnika, po tome je četvrti po veličini grad u Danskoj.

Geografske karakteristike
-------------------------

Aalborg leži na sjeveru najvećeg danskog poluotoka Jutland, na jugu Limfjordena.

Preko fjorda vodi most i tunel koji ga povezuje sa gradom na sjevernoj obali Nørresundby.

Historija
---------

Aalborg kao naselje egzistira od oko 1000. i jedan je od najstarijih danskih gradova. On je još 1342, kraljevskom poveljom dobio status grada, a od 1554. je sjedište dijeceze.

Nakon građanskog rata potaknutog vjerskim razlozima vođenog od 1533. - 1536. sporo se oporavljao, da bi tokom 17. vijeka izrastao u glavni trgovački centar i drugi po veličini danski grad, što je bio sve do 1850.

U Aalborgu su se 1629. za vrijeme tridesetogodišnjeg rata - Danci predali generalu Katoličke lige
Albrechtu von Wallensteinu.

Centar grada

Znamenitosti i obrazovanje
--------------------------

Od srednjovjekovnih spomenika Aalborg ima samostan sv. Duha iz 1431. katedralu sv Budolfa podignutu početkom 16. vijeka i Dvorac Ålborghus iz 1539.

Atrakcija je Ålborghallen, izložbeno i koncertni kompleks podignut 1953.

Umjetnički i historijski muzej čuva relikvije iz vikinške nekropole sa nedalekog brda Lindholm. 

Industrijska zona u fjordu
U brdima 31 km južno od grada leži Nacionalni park Rebild, osnovan 1912. dar Amerikanaca danskog porijekla, u kojem se nalazi i muzej iseljeništva.

Grad ima i univerzitet otvoren 1974.

Privreda
--------

Aalborg je poznat po brodogradilištu, pored toga u njemu se proizvodi cement, kemikalije, tekstil i vrlo popularno dansko alkoholno piće - **akvavit**.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Nizozemska, Almere
* Francuska, Antibes
* Turska, Bodrum
* Njemačka, Büdelsdorf
* UK, Edinburgh
* Norveška, Fredrikstad
* Farski otoci, Fuglafjørður
* Irska, Galway
* Poljska, Gdynia
* Izrael, Haifa
* Kina, Hefei
* Island, Húsavík
 | * Austrija, Innsbruck
* Rusija, Kaliningrad
* Švedska, Karlskoga
* UK, Lancaster
* Švedska, Lerum
* Finska, Liperi
* Island, Nordurthing
* Grenland, Nuuk
* Švedska, Orsa
* Švedska, Orust
* Poljska, Ośno Lubuskie
* Rusija, Puškin (Sankt Peterburg)
 | * SAD, Racine, Wisconsin
* Švicarska, Rapperswil-Jona
* Norveška, Rendalen
* Njemačka, Rendsburg
* Latvija, Riga
* Finska, Riihimäki
* Grenland, Ittoqqortoormiit
* SAD, Solvang, California
* Rumunjska, Tulcea
* Bugarska, Varna
* Litva, Vilnius
* Njemačka, Wismar
 |

Izvor
-----

1. 1 2 3 4 5  „Denmark: Nordjylland" (engleski). City population. Pristupljeno 20. 08. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Aalborg*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 08. 2015.

Vanjske veze
------------

***Aalborg*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada ()
* *Aalborg* na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Stanisław Mikołajczyk** (Dorsten (Holsterhausen), 19. jul 1901. - Washington, D.C. 13. decembar 1966.) bio je poljski političar, poznat kao lider Poljske narodne partije, koja je neposredno nakon Drugog svjetskog rata, bila najveća opozicijska snaga 
protiv komunista.

Biografija
----------

Stanisław se kao mladić između 1918.-20. borio u Velikopoljskom ustanku i Poljsko-sovjetskom ratu.
Politikom se počeo baviti od 1920. kad je postao član Poljske narodne partije-Piast. U to vrijeme profilirao se kao organizator rada sa omladinom, naročito seoskom, pa je i osnovao nekoliko omladinskih organizacija.
Od 1931. je član predratne Poljske narodne partije, u kojoj je od 1935. potpredsjednik Izvršnog komiteta, a od 1937. i predsjednik.

Mikołajczyk je periodu 1930.-35. bio i poslanik u Sejmu.
Nakon tog se angažirao u akcijama protiv autoritarnog režima Sanacije, koji je formiran u Poljskoj nakon smrti Józefa Piłsudskog 1935.
Zbog organiziranja seljačkog štrajka 1937. - uhapšen je zatvoren na 4 mjeseca.

Kao vojnik Poljske armije - 1939. sudjelovao je u borbama protiv Agesije Trećeg Reicha na Poljsku, zbog tog je interniran u Mađarsku. Iz Mađarske se uspio prebaciti u Francusku, a iz nje u London u Ujedinjenom Kraljevstvu. U Londonu je ušao u Poljsku vladu u egzilu u kojoj je od 1940. do 43. bio zamjenik premijera, a od jula 1943. do novembra 1944. i premijer.

U Poljsku se vratio 27. juna 1945. da bi postao član *Privremene vlade* u kojoj su dominirali komunisti. U toj vladi obavljao je funkciju drugog podpredsjednika, uz to bio je i ministar poljoprivrede i zemljišne reforme.

Mikołajczyk je usto inicirao osnivanje Poljske narodne partije, koja je ubrzo izrasla u najveću partiju, veću od Poljske radničke partije i njenih socijalističkih i demokratskih satelita.

Nakon neuspjeha na izborima za 20. oktobra 1947. iz straha od hapšenja i suđenja, pobjegao je iz Poljske i nastanio u Sjedinjenim Američkim Državama.

U emigraciji je 1948. objavio memoarsku knjigu; *The Rape of Poland: The Pattern of Soviet Aggression* (Silovanje Poljske: Obrazac sovjetske agresije).

Posmrtni ostatci njega i njegove žene preseljeni su 2000. u Poljsku u Poznań.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Bolesław Bierut*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 22.05.2021.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Mikołajczyk Stanisław*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 22.05.2021.

Vanjske veze
------------

***Stanisław Mikołajczyk*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mikołajczyk Stanisław* (na portalu Encyklopedia PWN) (`pl`)
* *Stanislaw Mikolajczyk* (na portalu Encyclopaedia Britannica) (`en`)
**Taensa**, pleme ili konferderacija Indijanaca po jeziku i kulturi srodni Natchezima, u povijesno doba nastanjeni na desnoj obali Mississippija, unutar granica župe (parish) Taensas u Louisiani, porodica Natchesan. 

U rana vremena bilo ih je oko 1,200 naseljenih u nekoliko sela. Prema Ibervilleu konfederaciju je činilo 7 gradova ili plemena, to su: Taensas, Chaoucoula, Conchayon, Couthaougoula, Nyhougoulas, Ohytoucoulas i Talaspa .

Bili su sjedilački ratarski narod i vješti kanuisti. Kuće Taensa bile su velike, drvene, oblijepljene glinom i pokrivene rogožinom od trske. Stari običaji Taensa bijahu slični onima kod Natcheza, krvavi i surovi. Glavna božanstva bijahu sunce i zmija. Njihova svetišta oblika kupole nadvisivale su figure orlova okrenute suncu. Vanjski zidovi svetišta kao i krov učinjeni su od rogožine, obojeni crveno, i opasani palisadama od kolaca, na kojima su bile nabijene lubanje žrtvovanih ljudi. Unutar svetišta nalazio se oltar sa konopcem od uvojaka skalpova i, svetom vatrom koju su danonoćno čuvala dva svećenika. Vatra se nije smjela ugasiti. Kada bi umro poglavica njegove žene i pratnja bili bi pobijeni, kako bi ga mogli pratiti na putu za drugi svijet. 

Taense je prvi možda posjetio De Soto 1540. Međutim, zna se sigurno da se 1682. u njihovom selu zaustavio La Salle u društvu sa ocem Zenobius Membré-om i Tonti-jem. Tonti ih 1690. ponovno posjećuje. Godine 1698. Indijance sa donjeg Mississippija pogađaju strahovite boginje, i mnogi se pomrli. Taensa je preostalo 800. Godine 1700. među njih dolazi Iberville, guverner kolonije Louisiana. 

Godine 1706. neprijateljski Chickasaw i Yazoo Indijanci natjerali su Taense da napuste svoja sela i donji Mississippi. Taense odlaze u područje rijeke Tensas, blizu Mobile u Alabami, pod zaštitu prijatelja Francuza. U to su vrijeme još ostali pogani. Cesijom Mobilea Englezima 1763. oni i još nekoliko manjih plemena, ponovno se moraju vratiti u Louisianu, kod Red Rivera. Tu su se održali sve do 1805. kada ih je izbrojeno 25 muškaraca, možda 100 duša. Otuda su par godina kasnije otišli na jug do Bayou Boeuf, pa na Grand Lake, nakon čega im se gubi trag u povijesti.

Jezik
-----

Natchez, Avojel i Taensa Indijanci jezično tvore porodicu Natchesan, po nekima ona se česti smatra skupinom, odnosno za dio porodice Muskhogean, u koju su svojevremeno trpana i Arawakan plemena iz grupe Taino.

Izvori
------

1. ↑  Taensa Indian Tribe History
*Za ostale upotrebe, v. Gluvi barut (razvrstavanje).*
**Gluvi barut** je roman iz 1957. godine, bosanskosrpskog pisca Branka Ćopića.

Kratak opis
-----------

Priča je smještena u jednom malom selu visoko u bosanskim planinama. Stanovnici tog sela su u velikom problemu jer se nalaze na udaru dvije ideologije tj. partizana i četnika. Predstavnici tih ideologija su stanovnici sela i zbog toga je problem još veći. Partizane u tom selu predvodi partizanski komesar Španac dok je na čelu četnika bivši kraljevski oficir Radekić. Španac sebe smatra nosiocem ideje koja će promijniti svijet i prilikom toga ne brine za žrtve. Radekić je drugačiji i njemu je prije svega najvažnija dobrobit stanovnika njegovog sela. Španac zbog toga smatra Radekića velikom pretnjom njegovoj ideologiji...

Ovaj roman je 1990. godine dobio svoju istoimenu filmsku adaptaciju. Režirao ga je Bahrudin Čengić, a neki od glumaca koji su učestvovali u snimanju filma su: Mustafa Nadarević, Branislav Lečić, Fabijan Šovagović, Mira Furlan.

Spoljašnje veze
---------------

* Forum Klix.ba
* www.balcanicaucaso.org
* www.antikvarijat-phoenix.com
* http://www.pecat.co.rs
**Abukir** (arapski: أبو قير /*Abu Qir*, koptski: *Apakyri*) je grad od 37 997 stanovnika na sjeverozapadu Egipta u muhafazi Aleksandrija.

Geografske karakteristike
-------------------------

Abukir leži udaljen 23 km sjeveroistočno od centra Aleksandrije, sa kojom je povezan lakom gradskom željeznicom.

Historija
---------

Za antičkih vremena nedaleko od današnjeg grada nalazila se važna luka - Kanopus, od koje ništa nije ostalo, jer je potopljena vodama Zaljeva Abu Kir.

Centar grada
Današnji Abukir niknuo je uz istoimenu utvrdu podignutu za Mameluka. Ona je proširena za vladavine Muhameda Alija, a njegov nasljednik kediv Abas II dogradio je uz nju i bolnicu.

Ime je dobio po koptskom raonokršćanskom martiru (kasnijem svecu) - Kiru (Abu Kir znači sveti Kir).
U Zaljevu se 1798. odvila pomorska Bitka za Nil, u kojoj britanska flota pod zapovjedništvom admirala Nelsona uništila francusku Mediteransku flotu.

Današnji Abukir je industrijsko predgrađe Aleksandrije, mjesto velike termoelektrane, snage 1300 MW i velike tvornice umjetnih gnojiva.

On je i pomorska baza egipatske ratne mornarice i luka za fosfate za potrebe tvornice gnojiva.

U Abukiru se nalazi i Pomorska akademija i kineziološki fakultet.

Izvori
------

1. 1 2  „*Abu Qir*" (engleski). WebCite. Arhivirano iz originala na datum 2021-01-08. Pristupljeno 17.9. 2020.
2. ↑  „*Archaeology: Soaked in history*" (engleski). Springer Nature. Pristupljeno 17.9. 2020.
3. ↑  „*Abu Qir fortresses*" (engleski). Journal of Heritage Conservation. Pristupljeno 17.9.2020.
4. ↑  „*Abū Qīr Bay, Egypt*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 18.9. 2020.
5. ↑  „*Abu Qir Thermal Power Plant*" (engleski). Orascom. Arhivirano iz originala na datum 2020-09-29. Pristupljeno 18.9.2020.
6. ↑  „*Abuqir In Brief* "(engleski). Abuqir. Pristupljeno 18.9.2020.
7. ↑  „*Abu Qir port*" (engleski). Shipnext. Pristupljeno 18.9.2020.

Vanjske veze
------------

***Abukir*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Abu Qir* ()
**Stevan Luketić** (Budva, 1925 - Zagreb, 1. oktobar 2002), bio je hrvatski kipar crnogorskog porijekla.

Biografija
----------

Stevan Luketić je u partizane krenuo nakon kapitulacije Italije 1943 sa 16 godina, preko Hvara, Visa, Bosne, Jajca, dospio je sastav Prve proleterske brigade i s njom prešao put od Drvara preko Sandžaka do oslobođenja Beograda 1944. Lakše je ranjen na proboju Sremskog fronta (imao je čitav život kraću nogu) 1944. Od 1946. do 1949. bio je u odredu Jugoslavenske armije na Slobodnom teritoriju Trsta, u Zoni B, i dogurao do čina kapetana JA. Izašao je iz vojske i upisao se na Akademiju likovnih umjetnosti u Zagrebu 1950. koju je završio 1955. u klasi Frane Kršinića
 Od 1952. do 1957. intenzivno radi kao pomoćnik kipara Vojina Bakića na njegovim velikim spomenicima.
Od 1963 Luketić redovno izlaže i sudjeluje na brojnim natječajima, na kojiima nerijetko pobjeđuje i izvodi svoje informelne skulpture od metala kao spomenike žrtvama fašizma. Od 1987 radi kao profesor na Kulturološkom fakultetu u Cetinju.

Od 1990e Luketić je pomalo persona non grata u Hrvatskoj, zbog svoje partizanske prošlosti i nehrvatskog porijekla, ruše mu se spomenici u Kukunjevcu (12 m) i Bučju (Spomenik 12. proleterskoj slavonskoj brigadi), na području Pakraca. Odnos prema njemu promjenjen je tik pred njegovu smrt, u aprilu 2002 priređena mu je velika izložba u Domu HDLU u Zagrebu.

Karakteristike Luketićeva djela
-------------------------------

Stevan Luketić je uz svog kolegu Dušana Džamonju nosio epitet kipara - švasera, jer je većinu svojih skultptura izveo iz metalnih otpadaka (automobilskih kilera, kotača i sličnih stvari) on je stvarao tada u vrlo an vogue stilu "junk sculpture" koje je nazivao po brojevima npr "LLS-VIII". To su bile apstraktne forme, sa vrlo neobično informelovski obrađenim površinima.

Izbor najpoznatijih djela
-------------------------

* 1970e Reljef u konferencijskoj dvorani bivše zgrade CK SKH (vitićeva kockica) 12,5 m x 6,5 m (težak 6000 kg)
* Spomenik na Dotršćini, Zagreb

Bibliografija
-------------

* *Monografija Stevan Luketić 1925-2002*, urednik i izbor tekstova Eleonora Luketić, tekstovi; Zvonko Maković, Dragan Radovanović, Skaner Studio, Zagreb 2009.

Izvori
------

1. 1 2 3  Veliki povratak Stevana Luketića: Majstor skulptura od otpada, Nacional 2011 (pristupljeno 5. 03. 2011.)[*mrtav link*]
2. ↑  „Maroje Mrduljaš: Kockica, 29.10.2005, Gradimo.hr". Arhivirano iz originala na datum 2010-08-26. Pristupljeno 2011-03-05.
3. ↑  *Monografija Stevan Luketić 1925-2002* (pristupljeno 5. 03. 2011.)[*mrtav link*]

Vanjske poveznice
-----------------

* Stevan Luketić (Ravne na Koroškem)
**Jezero Albano** (talijanski: **Lago albano**) je malo kratersko jezero koje leži udaljeno oko 30 km južno od Rima u Italiji.

Za Antičkog Rima zvalo se *Albanus Lacus*, a zna se i da je uz njegove obale bila Alba Longa.

Hidrografija
------------

Jezero Albano leži na nadmorskoj visini od 293 m, u gorju Colli Albani u Laziu.
Jezero ima površinu od 5 km², ovalnog je oblika, dugo 3.5 km, a široko 2.3 km, najveću dubina mu iznosi 170 m.
Dužina obala jezera iznosi 10 km, pored jezera leže ladanjski gradići Castel Gandolfo i Albano Laziale.

Pogled na jezero
Jezero Albano pune vodom podzemni izvori, a nastalo je spajanjem dva vulkanska kratera, oko 69.000 godina prije naše ere.

Još za antike između 398. - 397. pne. prokopan je tunel kroz Monte Cavo kojim su jezerske vode otjecale u jezero Nemi, i to kako kaže legenda zbog proročanstva iz Delfija koje je reklo da Rimljani neće moći zauzeti etrursko uporište Veji sve dok vode iz Albana ne poteku do mora.

Za vrijeme održavanja Ljetnih olimpijskih igara 1960. na jezeru su održavana veslačka natjecanja.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Lake Albano*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 28. 02. 2013.

Vanjske veze
------------

***Albano (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lake Albano* na portalu Encyclopedia Britannica ()
**Savanska klima** je tropska klima koju karakterizira neujednačen hod padalina tj. postoji izrazito vlažno i izrazito suho razdoblje. Vegetacija je oskudnija te prašumu zamijenjuje visoka trava (do 2 m) – savana. Ova klima čini prijelaz prema suhim klimama. Tipična geografska širina ove klime je između 5°i 20°. Ljeta su kišovita (pod utjecajem su vlažnih ekvatorskih zračnih masa), a zime su suhe (utjecaj suhih pasata).

Dijelovi Zemlje s takvom klimom su: 

U Latinskoj Americi – centralni Brazil, Bolivija, Paragvaj, Venezuela, Kolumbija, Ekvador, pacifička obala Srednje Amerike, Kuba i Haiti.

U Africi – područja zapadne, istočne i srednje Afrike, te manja područja na Madagaskaru.

U Aziji – manja područja na Indijskom poluotoku i u Indokini.

Također ovaj tip klime ima južna Florida i sjever Australije.

| * p
* r
* u
Tipovi klima po Köppenovoj klasifikaciji |
| --- |
| Klime A | Prašumska *(Af)* · Monsunska *(Am)* · Savanska *(Aw, As)* |
| Klime B | Pustinjska *(BWh, BWk)* · Polupustinjska *(BSh, BSk)* |
| Klime C | Vlažna subtropska *(Cfa, Cwa)* · Oceanska *(Cfb, Cwb, Cfc)* · Mediteranska *(Csa, Csb)* |
| Klime D | Vlažna kontinentalna *(Dfa, Dwa, Dfb, Dwb)* · Subarktička *(Dfc, Dwc, Dfd, Dwd)* · Kontinentalna *(Dsa, Dsb)* · Ostale kontinentalne *(Dsc, Dsd)* |
| Klime E | Polarna *(ET, EF)* · Alpska *(ET/H)* |
**Gandara** na sjeverozapadu karte stare Indije
**Gandara** (sans. गन्धार, pašt. ګندهارا, urdu گندھارا; Gandḥārā, perz. *Vaihind*) je naziv za starovjekovnu regiju i kraljevinu (Mahajanapada) koja se danas nalazi u sjevernom Pakistanu i istočnom Afganistanu. Gandara se nalazi uglavnom na području doline uz Peshawar, odnosno na visoravni Pothohar i uz rijeku Kabul. Najvažniji gradovi regije su Purushapura (moderni Peshawar) i Takšashila (Taksila).

U ranoj historiji, Gandara je od doba Kira Velikog bila sastavni dio Perzijske Monarhije, a nalazila se istočno od Arahozije i Baktrije. Gandara je na Darijevim zapisima u Behistunu spomenuta kao pokrajina koja je bila dijelom monarhije prije njegove inauguracije. Kraj perzijske vladavine označio je Aleksandrov pohod koji je osvojio regiju oko 336. pne. Nedugo poslije, Gandarom ponovo vladaju iranske dinastije Parta i Sasanida.

Gandarsko kraljevstvo trajalo je od 6. vijeka pne. do 11. vijeka, dok je najveći uspon pokrajina doživjela od 1. do 5. vijeka u doba budističkih kušanskih kraljeva.

Kasnije su Gandarom vladale hidnuističke dinastije zvane *Hindu Šahi*. Taj termin je prvi koristio iranski znanstvenik Biruni, a odnosio se na vladajuće dinastije iz 10. i 11. vijeka koje su kasnije porazili iranski osvajači. Nakon što je 1021. godine Mahmud Gaznevi osvojio pokrajinu, naziv *Gandara* je iščeznuo. U doba rane srednjovjekovne vladavine, područjem je upravljano iz Lahorea ili Kabula, dok je u doba Mogula postala sastavni dio Kabulske pokrajine.

Izvori
------

1. ↑  Take Our Word For It, pitanje broj 137, str. 1.
2. 1 2  Gandara (enciklopedija Britannica)
3. 1 2  „Gandara (Livius.org, Jona Lendering)". Arhivirano iz originala na datum 2013-07-19. Pristupljeno 2009-08-21.

Vanjske veze
------------

* Gandara, Livius.org Arhivirano 2013-07-19 na Wayback Machine-u
* Britannica enciklopedija: Gandara

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Gandara** |

| * p
* r
* u
Ahemenidske satrapije |
| --- |
|  | Perzija • Elam • Babilonija • Medija • Saka • Jonija • Pamfilija • Paflagonija • Kapadokija • Karija • Lidija • Likija • Frigija • Skudra • Cipar • Armenija • Asirija • Kilikija • Taksila • Egipat • Gandara • Satagidija • Gedrozija • Karmanija • Maka • Sagartija • Drangijana • Arahozija • Baktrija • Partija • Arija • Horezmija • Sogdijana • Kuš • Arabija • Hirkanija • Margijana • Dahe • Libija | Ahemenidska perzijska zastava |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 235895968
* LCCN: sh87001735
* GND: 4019220-9
* SUDOC: 027261433
* BNF: cb11934197x (podaci)
* NKC: ge117755

 |
**Richard Sudac** (latinski: ; francuski: ), poznat i kao **Richard II od Burgundije** (francuski: ; 858 - Auxerre, 921) bio je od 880. grof Autuna, odnosno prvi vojvoda Burgundije. Pripadao je porodici Bosonida kao sin Bivina od Gorzea i Richildis. Stariji brat mu je bio Boso od Provanse, a mlađa sestra Richildis (Richilde), druga supruga zapadnofranačkog (francuskog) kralja Karla Ćelavog.

Godine 875. je nakon smrti rimsko-njemačkog cara Luja II Karla Ćelavog zajedno sa bratom Bosom dopratio u Italiju gdje je okrunjen za novog cara; Karlo je Bosoa imenovao "potkraljem Italije i vojvodom Provanse". Nakon Karlove smrti 877. se Boso vratio u Francusku, dok su Richard i Hugo Opat imenovani za njegove namjesnike (*missi dominici*). 

Međutim, kada se nakon smrti Luja Mucavca 879. Boso proglasio "kraljem Provanse", Richard se okrenuo protiv brata i oduzeo mu Autun. Francuski kralj Karloman je to potvrdio imenovavši ga grofom. Boreći se za francuskog kralja, sudjelovao je u zauzimanju Lyona, a potom i Viennea, a 882. je zarobio bratovu suprugu Ermengardu i sina Louisa. Nakon toga se Boso počeo skrivati.

Richard je s vremenom zauzeo sve grofovije Burgundije osim Mâcona, te je oko 900. za sebe počeo koristiti titulu *dux* (vojvoda), a potom *marchio* (markgrof) Burgundije. Kasnije je stupio u savez sa Rudolfom, kraljem Gornje (Transjuranske) Burgundije, te se oženio za njegovu sestru Adelaide. Sa njom je imao šestoro djece - tri kćeri i tri sina, među kojima su bili budući burgundski vojvoda Hugo Crni i budući francuski kralj Rudolf.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**nema** | **vojvoda Burgundije** | Slijedi:**Rudolf** |
**Tropska lasica** (*Mustela africana*) južnoamerička je lasica, pripadnik roda *Mustela* unutar potporodice *Mustelinae* koju pronalazimo u Brazilu, Ekvadoru i Peruu. Unatoč njenom znanstvenom imenu, ne pronalazimo je u Africi.

Tropska lasica ima duguljasto i vitko tijelo s razmjerno kratkim nogama i repom. Prsti su spojeni plivaćim kožicama, što je prilagodba ove vrste na djelomično vodeni način života. Krzno ove životinje svijetlosmeđe je boje, s bijelom ili kremastom bojom krzna na trbuhu. Niz njena prsa pruža se smeđa pruga. Duljina tijela tropske lisice iznosi između 21 do 38 centimetara. Malo je dostupnih informacija o ovoj vrsti, no smatra se kako je rijetka u divljini.

Izvori
------

1. ↑  Emmons, L.H. (1997). *Neotropical Rainforest Mammals*, 2nd ed. University of Chicago Press ISBN 0-226-20721-8

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Mustela africana** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **tropskoj lasici** |
**Alexander** (engleski: *Alexander Archipelago*) je arhipelag od 1 100 pacifičkih otoka na jugoistoku Aljaske u uskom pojasu zvanom Aljaska Panhandle.

Geografske karakteristike
-------------------------

Arhipelag ima površinu od 35 000 km², prostire se od Tjesnaca Dixon na jugu do Zaljeva Glacier na sjeveru u dužini od nekih 500 km. Velik dio tog rijetko naseljenog kraja dio je nacionalnog parka - Tongass National Forest.

Arhipelagu je dalo ime Američko geodetsko društvo - 1867. u čast ruskog cara Aleksandra II.

Karta arhipelaga Alexander
Najveći otoci arhipelaga su Chichagof, Admiralty, Baranof, Kupreanof, Kuiu, Mitkof, Wrangell, Prince of Wales, Etolin i Revillagigedo.

A najveći gradovi su Sitka na otoku Baranof i Ketchikan na Revillagigedu.

Privreda
--------

Stanovnici arhipelaga se uglavnom bave ribarstvom, drvnom industrijom, rudarstvom te lovom i uzgojem krznaša.

Vrlo razvedena obala i otoci razdvojeni od kopna dubokim uskim kanalima, pejzaž su slikovitog kraja koji je poznat pod imenom Unutrašnji prolaz (Inside Passage). U tom kraju koji svake godine posjećuje sve više turista, nacionalni parkovi; Glacier Bay i Wrangell–St. Elias zajedno s kanadskim parkovima Kluane i Tatshenshini - Alsek formirali su najveće zaštićeno područje na svijetu, koje je uvršteno na Listu svjetske baštine.

Historija Arhipelaga Alexander
------------------------------

Sve do dolaska prvih bijelaca otoci arhipelaga bili su dom indijanaca Tlingit i Haida, koji su poznati po svojim stupovima - totemima.
Prvi Evropljanin koji je doplovio do arhipelaga, bio je ruski moreplovac - Aleksej Čirikov 1741. nakon njega otoke su istraživali portugalski moreplovci Juan José Pérez Hernández (1744.), Juan Francisco de la Bodega y Quadra (1745.) i Jacinto Caamaño (1792.). Zadnji moreplovac koji je detaljno oplovio i precizno kartografirao arhipelag bio je britanski oficir George Vancouver za ekspedicije provedene 1793. / 1794.

Sve do 1867. arhipelag je kao i ostala Aljaska bio pod vlašću Carske Rusije, a nakon toga Sjedinjenih Američkih Državama, koje su tad kupile Aljasku.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Alexander Island Detailed Geography*" (engleski). Discover Codiak. Pristupljeno 12. 10. 2013.

Vanjske veze
------------

***Alexander (arhipelag)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alexander Island Detailed Geography* ()
**Ardenski kanal** (francuski: *Canal des Ardennes*) je kanal na sjeveru Francuske dug 88 km, koji povezuje rijeke Meuse i Aisne.

Karakteristike
--------------

Kanal teče od Pont-à-Bar, malo uzvodno od Charleville-Mézières na Meusi, nakon prelaska vododjelnice između Meuse i Aisne spušta se u dolinu Aisne gdje se spaja sa bočnim kanalom rijeke Aisne u Vieux-lès-Asfeldu.

Karta kanala
Kanal je orginalno bio 5,5 km duži, jer se spajao direktno sa rijekom Aisne, sve do iskapanja bočnog kanala 1841. dugog 12 km koji ide od Semuya do Vouziersa.

Na kanalu ima 44 prevodnica između Pont-à-Bara i Vieux-lès-Asfelda, od kojih se 7 nalazi na Meusi, a preostalih 37 na Aisni. Na kanalu postoje i 4 ustave na dionici prema Vouziersu.
Sve imaju standardne dimenzije od 38,50 x 5,20 m i sve su automatizirane osim prevodnice 27 (Rilly) na Aisni koja je mehanička i kojom upravlja čuvar ustave.

Kod Saint-Aignana postoji tunel, dug 197 metara, u kom je dopušten promet samo u jednom smjeru.

Najveći dopušteni gaz brodova je 1,80 m, širina 5.20 i visina 3.50 m.

Historija
---------

Kanal je projektirao inženjer Claude Deschamps u vrijeme revolucije u periodu 1793.-1801. kao stratešku vezu između rijeka Aisne i Meuse. Isti inženjer je od 1823. vodio gradnju kanala koji je otvoren 1831. Nakon tog je 1846. proširen na 38 m tako da su njime mogli ploviti i šleperi široki38 m. 
Danas se tim kanalom koriste jedino rekreativci, i vrlo malo trgovački brodovi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Information about the 88km long Canal des Ardennes*" (engleski). French Waterways. Pristupljeno 30.07. 2022.

Vanjske veze
------------

***Ardenski kanal*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Information about the 88km long Canal des Ardennes* ()
Zgrada Pivovare Staropramen u Pragu.
**Pivovara Staropramen** je druga najveća pivovara u Češkoj, koja se nalazi u praškom naselju Smihov. Osnovana je 1869. godine, a brendirano ime Staropramen, doslovno prevedeno znači *stari izvor*, i registrirano je 1911. godine.

Historija
---------

Izgradnja pivovare je završena 1871. Ostavar pivovara je otvorena 1898. godinu nakon pivovare Branik, a kasnije su se ove dvije pivovare spojile sa Staropramenom.

Tokom 1930.-ih, Staropramen je postao najveća pivovara u Čehoslovačkoj. Dolaskom socijalizma nakon Drugog svjetskog rata, sve čehoslovačke pivovare bile su nacionalizirane, uključujući i Staropramen. Nakon pada socijalizma 1989. godine, Staropramen je zajedno s pivovarama Branik i Meštan 1992. postao dio grupacije praških pivovara (češ. Pražské Pivovary), koja je 1996. došla pod kontrolu kompanije Bass. Od 2012. vlasnik je američka kompanija Molson Coors Brewing Company.

Staropramen je trenutno drugi najveći proizvođač piva u Češkoj s 15,3% udjela na domaćem tržištu.

Za područje Hrvatske, Staropramen proizvodi Zagrebačka pivovara.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2015-10-30 na Wayback Machine-u Preuzeto 27. oktobra 2015.
2. ↑   Preuzeto 27. oktobra 2015.

***Staropramen*** na Wikimedijinoj ostavi
**Sveti Ivan Dobrinjski** je naselje u općini Dobrinj na otoku Krku u Republici Hrvatskoj.

Smještaj
--------

Sveti Ivan Dobrinjski nalazi se u unutrašnjosti otoka Krka. Susjedna naselja su: općinsko središte Dobrinju na istoku, Klanice i Tribulje na sjeveru, Rasopasno na zapadu te Kras na jugu.

Porijeklo naziva
----------------

Naselje je dobilo ime po seoskoj crkvi sv. Ivana Krstitelja.

Povijest
--------

Nejasno je kada je naselje nastalo. Očito je starijeg postanka. Već 1576. g. spominje se da je o crkvi sv. Ivana Krstitelja na „Zaversi" brinula bratovština što upućuje da je selo već tada postojalo. Lokalitet „Zavesri" spominje se više puta kroz povijest, a prvi puta još 1379. g. S obzirom na te činjenice, lokalno stanovništvo smatra da je pojam „Zaversi" zapravo prvotni naziv današnjeg mjesta Sveti Ivan Dobrinjski. U prilog toj teoriji ide i činjenica da je prema statistici župe Dobrinj iz 1780.g. ono bilo jedno od najvećih naselja župe.

Stanovništvo
------------

Prema posljednjem popisu stanovištva iz 2001. g. u Svetom Ivanu Dobrinjskom je živjelo **43 stanovnika.**

Prvi podatci o broju stanovnika su iz 1780. g. kada je Sveti Ivan Dobrinjski imao 34 kuće sa 131 žiteljem. 1898. g. ih je bilo 301, 1935. g. 211, a 1970. g. 80. To su, međutim, podatci crkvene statistike koja među stanovnike ubraja i privremeno odsutne pa su službeni podatci nešto drukčiji.

Prema službenoj statistici u selu je najviše stanovnika bilo još sredinom 19. st. točnije 1869. g. njih 261.Od tada broj stanovnika stalno opada: 1910. g. 200 stanovnika, 1931.g. 166, 1948.g. 119, 1961.g. 101, 1991.g. 42. 

Time je kretanje broja stanovnika Svetog Ivana Dobrinjskog bitno različito od kretanja broja stanovnika ostalih naselja općine Dobrinj. Za njih je karakterističan najveći broj stanovnika početkom 20. a ne sredinom 19. st. te lagani porast broja stanovnika posljednjih 20-etak godina, a Sveti Ivan Dobrinjski i u tom periodu bilježi pad.

Gospodarstvo
------------

Sveti Ivan Dobrinjski kroz cijelu povijest je bio izrazito stočarski kraj. I danas je ovčarstvo važna privrednu granu. 

U novije vrijeme je donekle obnovljeno maslinarstvo.

Većina mještana, osim par obrtnika, radi u većim otočnim središtima.

Znamenitosti
------------

Crkva sv. Ivana Krstitelja spominje s 1576.g. te bratovština koja brine o njoj. 1938. g. mještani su porušili dotadašnju kapelu i na istom mjestu uzgradili novu, veću crkvu.

Vanjske poveznice
-----------------

* službene stranice općine Dobrinj
* Službene stranice Turističke zajednice Općine Dobrinj Arhivirano 2010-07-26 na Wayback Machine-u

Izvori
------

* Bolonić, Mihovil, Žic Rokov, Ivan: *Otok Krk kroz vijekove*, Kršćanska sadašnjost, Zagreb, 2002.
* *Krčki zbornik 35*, Povijesno društvo otoka Krka, Rijeka, 1996.