recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lesci** su izumrlo selo u Gorskom kotaru, Primorsko-goranska županija.

Zemljopis, Smještaj
-------------------

Izumrlo selo Lesci nalazi se u sjeveroistočnom dijelu Gorskog kotara nekoliko kilometara sjeverno od Lukovdola na području grada Vrbovskog, na nadmorskoj visini od oko 175 metara. Blizu je i Severinu na Kupi. Lesci su pokupsko selo; nalaze se na samoj obali Kupe. S jedne strane ga okružuje brdo Umol, a s druge rijeka Kupa te brda susjedne Slovenije. Točno nasuprot Lesca, na slovenskoj obali Kupe, nalazi se selo Špeharji.

Stanovništvo
------------

Selo Lesci iskazuje se kao naselje od 1869. g. pod imenom Breg. Te godine imalo je 24 stanovnika, a prema popisu iz 1961. g. 17. Najviše (26) stanovnika bilo je 1931. g. Selo je nenaseljeno od oko 1965. g. prema službenom popisu provedenom 1971. g. više nije imalo žitelja.

Gospodarstvo
------------

Ostaci mlina (malanice) na Kupi
U selu su živjele četiri obitelji (Lesci, Panijan, Madronić)[*nedostaje referenca*] uglavnom od poljoprivrede i ribarstva. Izvor prihoda bio je i mlin koji je radio za potrebe ljudi iz okolnih mjesta. U naselju nije bilo struje, vodovoda, a niti asfaltiranog puta zbog čega ljudi odlaze u veća sela i gradove.

Zanimljivost
------------

Kupa kraj sela Lesci (Breg)
Poznati hrvatski pjesnik Ivan Goran Kovačić, rodom iz susjednog Lukovdola, u svojoj pjesmi spominje izvjesnog Petra, harmonikaša iz Lesca.

  

  

Ako se je jókal ali smèjal  

Zaprta bila vusta so i oči, -  

Z harmoniko je svoje soze lèjal,  

Čez tipke njeje smeh se njegov tòčil.  

Njegòvo dušo imal njeji meh,  

Njegòvo srce, njegov vzdih i smeh.  

I celi život bil mu je popêvka,  

Cel život tan'c, svati, pirovânje,  

Muzìkal do svojèga je sršetka, -  

I na oblâke š'l je v svatovânje...  

To znadó sì: da je Petr Breški  

Pri ajngeli hàrmonikâš nebêški.  

To ní izmìslil nigdo, to so glasi  

Od Boga prišli o mrtvâčke maše:  

Čim plòvan zapopêval "Bože, spasi!"  

Zagrmèle orgùlje so naše  

Na tan'c - kudi muzìke Petròve -  

I ko da celo selo v nebo zove!

Danas se još jedva mogu vidjeti kameni ostaci kuća i mlina u gotovo netaknutom dijelu prirode i dolini rijeke Kupe.

Izvori
------

1. ↑  Državni zavod za statistiku
2. ↑  „Pjesme I.G.Kovačića i kekavica". Arhivirano iz originala na datum 2010-03-29. Pristupljeno 2014-08-02.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Vrbovskog |
| --- |
| Blaževci • Bunjevci • Carevići • Damalj • Dokmanovići • Dolenci • Donji Vučkovići • Donji Vukšići • Draga Lukovdolska • Dragovići • Gomirje • Gorenci • Gornji Vučkovići • Gornji Vukšići • Hajdine • Hambarište • Jablan • Jakšići • Kamensko • Klanac • Komlenići • Lesci • Liplje • Lukovdol • Ljubošina • Majer • Mali Jadrč • Matići • Međedi • Mlinari • Močile • Moravice • Musulini • Nadvučnik • Nikšići • Osojnik • Petrovići • Plemenitaš • Plešivica • Podvučnik • Poljana • Presika • Radigojna • Radočaj • Radoševići • Rim • Rtić • Severin na Kupi • Smišljak • Stubica • Štefanci • Tići • Tomići • Topolovica • Tuk • Veliki Jadrč • Vrbovsko • Vučinići • Vučnik • Vujnovići • Vukelići • Zapeć • Zaumol • Zdihovo • Žakule |
**Jacques Angelvin** (Marseille, 5. august 1914 - Cannes, 10. novembar 1978) bio je francuski glumac i televizijski voditelj, najpoznatiji po tome što je uhapšen u New Yorku zbog krijumčarenja heroina u istrazi tokom koje je razotkrivena zloglasna "Francuska veza".

Angelvin je prije tih događaja u domovini stekao slavu kao voditelj emisije *Télé-Paris*. Godine 1961. je u zajedničkoj akciji njujorške policije i federalnog Biroa za narkotike zaplijenjeno 10 kg heorina u Brooklynu. Na temelju tada dobivenih dokaza, policajci su 21. januara 1962. uhapsili Angelvina kada je iz Francuske došao u posjet SAD. Tom prilikom je zaplijenjen njegov Buick, u kome je bilo skriveno 64 kg najčišćeg heroina. Angelvin je, kako se kasnije ispostavilo, pristao prokrijumčariti heroin u zamjenu za 10.000 američkih dolara. Godine 1963. je osuđen na šest i pol godina zatvora. Odatle je pušten 1967. godine te se vratio u domovinu, gdje je svoja zatvorska iskustva sljedeće godine opisao u knjizi. Posljednje godine života je proveo kao trgovac nekretninama.

Angelvinov slučaj je inspirirao nekoliko filmova. Godine 1965. je tako snimljena popularna komedija *Le Corniaud*. Šest godina kasnije u SAD slučaj Francuske veze prikazan u daleko poznatijem filmu Francuska veza; lik temeljen na Angelvinu se u filmu zove Alain Charnier, a njega tumači Fernando Rey.

Filmografija
------------

* 1952: *Paris chante toujours*, rež. Pierre Montazel
* 1953: *Cet homme est dangereux*, rež. Jean Sacha
* 1954: *Boum sur Paris*, rež. Maurice de Canonge
* 1956: *Le Chanteur de Mexico*, rež. Richard Pottier, *le speaker du radio crochet*
* 1956: *La Loi des rues*, rež. Ralph Habib, *Charlot*
* 1959: *Le Cercle vicieux*, rež. Max Pécas
* 1972: *Les singes font la grimace*, rež. Jean-Louis Van Belle

Bibliografija
-------------

* *Mes prisons américaines* (Plon, 1968)

Vanjske veze
------------

* Jacques Angelvin na IMDb-u (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 9407149198352474940008
* ISNI: 0000 0004 6000 9541
* BNF: cb11510744x (podaci)

 |
**Kaligrafija** široko se radi i poštuje u istočnoazijskoj civilizaciji koje koriste ili su koristili kineske znakove. One uključuju Kinu, Japan, Koreju, te u manjoj meri, Vijetnam. Osim što je kaligrafija umjetnost u sopstvenom pravu, takođe je uticala na sumi-e, koji su rađene sličnim predmetima i tehnikom. Istočnoazijska tradicija kaligrafije nastala je i razvila se u Kini, posebno za pisanje kineske znakove sa mastilom i četkicom. Postoji opšta standardizacija u različitim stilovima kaligrafije u istočnoazijskoj tradiciji. Kaligrafija je takođe dovela do razvoja mnogih drugih oblika umjetnosti u istočnoj Aziji, uključujući rezbarija pečata, slikovitih predmeta i pisarskih kamena.

Predmeti: Četiri dragocenosti radionice
---------------------------------------

**Papir**, **tinta**, **četkica** i **pisarski kamen** su neophodni pribori za istočno azijsku kaligrafiju: Oni su zajedno poznati nazivom „četiri dragocenosti radionice" (trad. kin. , uprošć. kin. ) u Kini, i „četiri prijatelja radionice" (HG: 문방사우 / HJ: 文房四友) u Koreji.

Pečat
-----

Šema kineskog pečata, štamparsko mastilo i način kako bi ih koristili.
Radovi kaligrafije su obično završeni od strane umjetnika sa stavljanjem njegov ili njen pečat na samom kraju, u crvenoj tinti. Pečat služi funkciju potpisa.

Rad
---

Kako se četkica drži zavisi o kaligrafijskoj žanri koji se radi. Za kinesku kaligrafiju, način kako se drži četkica je više posebna, četkica se drži uspravno i držana je između palca i srednjeg prsta. Kažiprst lagano dodiruje gornji deo drške (stabilizajući je), dok prstenjak i mali prst su natureni ispod donjeg dela drške. Dlan je prazan, i mogli biste biti u stanju da držite jedno jaje u tim prostoru. Ova metoda, iako početnici teško drži pravilno, omogućava veću slobodu kretanja, kontrolu i izvršenje poteza. Za japanske kaligrafije, četkica se drži u desnoj ruci između palca i kažiprsta, slično kao olovka u Zapadu.

Veze
----

* Kaligrafija
* Kineske umjetnosti
* Japanske umjetnosti
* Korejske umjetnosti
* Japanska kaligrafija
* Kineski karakter

***Istočnoazijska kaligrafija*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Kineska kaligrafija () |
| --- |
| 
Zapisi na oklopima kornjača () • Bronzani zapisi () • Pečatno pismo () [Veliko pečatno pismo () • Malo pečatno pismo ()]  Činovničko pismo () • Regularno pismo () • Polukurziv () • Brzopis ()
 |
Jacques-Émile Blanche: *Le Groupe de six* (1921.)  
U sredini je pijanistica Marcelle Meyer; s lijeve strane su, od dna prema vrhu, Germaine Tailleferre, Darius Milhaud, Arthur Honegger i Louis Durey; desno stoje Francis Poulenc i Jean Cocteau; Georges Auric sjedi.
***Les Six*** je naziv za grupu od šest francuskih kompozitora koji su radilu na Montparnasseu. Naziv je inspiriran Balakirjevljevom *Petoricom*, a prvi put ga je upotrijebio kritičar Henri Collet u članku "Les cinq Russes, les six Français et M. Satie" (*Comœdia*, 16. veljače 1920.). Skupina je zapravo nastala iz slične skupine imena  *Les nouveaux jeunes*, koju je vodio Erik Satie, a čiji su članovi još bili Honegger, Durey i Auric. Tri godine nakon Satieove skupine, nastaju *Les Six*. Priča o genezi same skupina nije potpuno razjašnjena; dok Milhaud navodi kako je Collet nasumično odabrao šest imena jer su se svi oni međusobno poznavali i surađivali, zanemarujući pritom njihove potpuno različite temperamente (Auric i Poulenc su bili skloniji Cocteauu, Honegger njemačkom romantizmu, a Milhaud mediteranskom liricizmu), Ornella Volta tvrdi kako je stvarni genije iza skupine bio Jean Cocteau, koji je iskoristio svoj utjecaj kako bi formirao i vodio avangardnu glazbenu grupu. Grupa se počela redovno okupljati u kabareu *Le Bœuf sur le Toit* gdje su brojnim poznatim gostima držali koncerte. Članovi grupe bili su:

1. Georges Auric (1899–1983)
2. Louis Durey (1888–1979)
3. Arthur Honegger (1892–1955)
4. Darius Milhaud (1892–1974)
5. Francis Poulenc (1899–1963)
6. Germaine Tailleferre (1892–1983)

Godine 1921. Durey je napustio grupu, a konačan kraj njihovih okupljanja došao je s preranom smrću pisca Raymonda Radigueta, koji je bio gost kabarea i prijatelj članova. Što se njihova stila tiče, *Les Six* su bili grupa koja je nastala kao reakcija na glazbu Richarda Wagnera i impresionizma koju predstavljaju Claude Debussy i Maurice Ravel. 

| * p
* r
* u
*Les Six* |
| --- |
| * Georges Auric
* Louis Durey
* Arthur Honegger
* Darius Milhaud
* Francis Poulenc
* Germaine Tailleferre
 |
| Povezane teme : Jean Cocteau • Erik Satie • *L'Album des Six* • *Le Bœuf sur le Toit* |
Hramovi isklesani u stijeni kamenoloma Silsileh, kraj Aswana
**Kamenolomi drevnog Egipta** (danas arheološka nalazišta) su nekad proizvodili kvalitetan kamen za izgradnju ukrasnih spomenika kao što su skulpture i obelisci. Neka od tih nalazišta su dobro identificirana i kemijski sastav njihov kamenja je dobro poznat, dozvolivši da se geografsko porijeklo odredi pomoću petrografskih tehnika, uključujući analizu neutronske aktivacije.

U junu 2006. godine je egipatski Vrhovni savjet za antikvitete (SCA) osnovao novi odjel zadužen za konzervaciju starih kamenoloma i rudnika u Egiptu. Novi odjel će blisko suređivati s regionalnim uredima SCA te uvesti specijalnu obuku za inspektore antikviteta kako bi regionalne vlasti mogli uredno voditi ineventar, dokumentaciju, procjenu rizika i upravu nad starim kamenolomima i rudnicima. 80% drevnih kamenoloma se nalazi u dolini Nila: neki od njih su nestali pod vodom Naserovog jezera dok su drugi nestali zbog suvremene rudarske aktivnosti.

Neki od najvažnijih drevnih kamenoloma u Egiptu su:

* Kamenolomi Aswana
* Gebel al Ahmar
* Silsileh
* Edfu
* Wadi Hammamat
* Widam el Farras
* Brda Muqattam
* El Amarna
* Idahet
* Gabal Abu Dukhan
* Koptos
* Qurna

Eksterni linkovi
----------------

* QuarryScapes project
* Stones of Ancient Egypt
* Quarries in Ancient Egypt
* Ancient Egyptian Quarries
* Ancient Egyptian resources: Stone
* Photo gallery of Gebel Silsileh Arhivirano 2007-04-12 na Wayback Machine-u
**Lex Voconia** (doslovno: "Vokonijev zakon") je bio zakon donesen u Rimskoj Republici 169. pne.. Donesen je na prijedlog tribuna Kvinta Vokonije Sakse (po kome je dobio ime) i uz podršku uticajnog konzervativnog političara Katona Starijeg. Njime je određeno da nijedna osoba čija imovina prelazi vrijednost od 100.000 asa (prema nekim tumačenjima 100.000 sestercija) ne smije ostaviti nasljedstvo ženskoj osobi.

Smatra se kako je u pitanju bio sumptuarni zakon kojim su konzervativci nastojali spriječiti da se u Rimu novac troši na luksuz, čemu su, prema tadašnjim shvaćanjima, bile sklonije ženske osobe. 

U praksi su se odredbe zakona zaobilazile pomoću institucije *fideicommisuma*.

Eksterni linkovi
----------------

* The Roman Law Library, incl. *Leges*
* Entry from Harry Thurston Peck, "Harpers Dictionary of Classical Antiquities" (1898) (from the Perseus Project)
* Entry from William Smith, LL.D. William Wayte, G. E. Marindin, eds. "A Dictionary of Greek and Roman Antiquities" (1890) (from the Perseus Project)
**Licenca** ili **licencija** (njem. *Lizenz* < lat. *licentia*: sloboda, dozvola), pravo iskorištavanja predmeta licencije tijekom određenog vremena. Postupak stjecanja licencije zove se *licenciranje*. Do licencije dolazi ukoliko nositelj prava odluči ugovorom o licenciji u cijelosti ili djelomično prenijeti pravo upotrebe predmeta licence na drugog vlasnika. Predmet ugovora o licenciji mogu biti modeli, izumi, ideje, patenti, uzorci, znanje, robne marke i zaštitni znakovi.

Kupac licencije može zasnivati daljnji razvoj svog poslovanja na tehničkim, tehnološkim, organizacijskim, menadžerskim i inim iskustvima, znanjima i vještinama tržišno etabliranih poslova prodavatelja licencije. Na taj način kupac licencije smanjuje moguće rizike. Ugovor o licenciji uvijek se zaključuje u pisanom obliku.

Vrste licencija
---------------

Razlikujemo: ugovornu, prisilnu te zakonsku licenciju.

* *Ugovorna* licencija može biti isključiva ili neisključiva te prostorno ograničena ili prostorno neograničena.
* *Neisključiva* licencija je licencija kojom je stjecatelj licencije stekao pravo iskorištavanja patenta, pri čemu je davalac licencije zadržao pravo bilo sam iskorištavati patent ili to pravo ustupiti trećoj osobi ili osobama.

* *Isključiva* licencija mora biti izričito ugovorena, a davatelj licencije u tom slučaju ne može ni u kojem obliku sam iskorištavati predmet licencije, niti njegove pojedine dijelove, niti to povjeriti nekome drugom u granicama prostornog važenja licencije.

Prostorna ograničenost licencije može se ugovoriti ako to nije protivno Hrvatskom Ustavu i zakonima. Ako se ništa ne ugovori, licencija se smatra prostorno neograničenom.

Podlicencija omogućuje korisniku licencije da uz naknadu ustupi pravo dotične licencije i drugim korisnicima. Stjecatelj neisključive licencije za osnivanje podlicencije treba pristanak davatelja licencije, dok stjecatelju isključive licencije takav pristanak ne treba.

Prisilnu licenciju izdaje nadležni sud u slučaju nedovoljnog iskorištavanja patenta bilo kojoj osobi koja podnese zahtjev za prisilnu licenciju.

Zakonsku licenciju država daje sama sebi na temelju zakonskih propisa radi stvaranja monopola u određenim proizvodnim područjima.

Vidi još
--------

* licentia poetica
* softverska licencija
* vlasnička licencija
* liječnička licencija
**Leatherhead** je grad od 32,808 stanovnikana jugoistoku Engleske u Grofoviji Surrey.

Administrativno podpada pod Distrikt Mole Valley. 

Leatherhead je staro trgovište poljoprivrednog kraja, poznat po tom što su se na brežuljcima oko njega (*Box Hill*) održana natjecanja u biciklizmu za Ljetnih olimpijskih igrara 2012.

Geografske karakteristike
-------------------------

Leatherhead leži na jugu Surreya, na rijeci Mole i na trasi londonskog kružnog autoputa M25.

Historija
---------

Leatherhead je najvjerojatnije nastao kao saksonsko naselje, iako nije dokumentiran u Domesday Booku, ipak je to vrijeme je zabilježena crkva u Leatherheadu. Najstarije naselje izgleda da se razvilo na istočnoj obali Rijeka Mole, nedaleko od granice dviju feudalnih imanja Pachesham i Thorncroft, na raskršću dvaju puteva.

Kao prirodna posljedica njegova položaja, razvio se kao trgovište. Prvu kraljevsku povelju dobio je 1248. od Henrya III, njome je dobio dozvolu da može održavati svaki tjedan po jedan, i jedan veliki godišnji sajam.

Leatherhead je preživio veliki požar 1392. ali je nakon njega ubrzo obnovljen, kao tipično srednjovjekovno trgovište.

Za elibetijanskih i stujartovskih vremena u njemu je živjelo nekoliko značajnih ličnosti, između ostalih i Thomas Bludworth gradonačelnik Londona nakon katastrofalnog požara 1666.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South East England" (engleski). City population. Pristupljeno 15. 03. 2017.
2. ↑  „*Welcome To Leatherhead*" (engleski). Visit Leatherhead. Pristupljeno 16. 03. 2017.
3. 1 2 3 4  „*History and Heritage*" (engleski). .Visit Leatherhead. Arhivirano iz originala na datum 2017-04-25. Pristupljeno 16. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Leatherhead*** na Wikimedijinoj ostavi

* Discover Leatherhead (`en`)
**Jakamari** (lat. Galbulidae) ili **sjajnice** su porodica ptica iz reda djetlovki. Nastanjuju tropske predjele Južne i Srednje Amerike do Meksika. Ova porodica sadrži pet rodova i 18 vrsta. U bliskom su srodstvu s pufovima (Bucconidae) i često su obje porodice odvojene u vlastiti red, **Galbuliformes**. Staništa su im šume na niskim nadmorskim visinama, rubovi šuma i krošnje.

Opis
----

Jakamari su malene do srednje velike ptice, 14-34cm duge i težine od 17 do 75 grama. Elegantne su ptice s dugim repovima i kljunovima. Po izgledu i ponašanju su sličniji pčelaricama Starog svijeta, jer ptice najprilagođenije životu u zraku imaju kratke i široke kljunove, za razliku od dugih i tankih kljunova jakamara. Noge su kratke i slabe, a stopala zigodaktilna. Perje je često svijetlo, iako je sasvim blijedo kod nekih vrsta. Postoje samo manje razlike između spolova (mužjaci često imaju bijelu pjegu na grlu).

Insektojedi su, i jedino veliki jakamar ponekad jede malene guštere i paukove.

Razmnožavanje
-------------

Način razmnožavanja jakamara nije dobro proučen. Misli se da su monogamni, iako kod nekoliko vrsta i druge jedinke pomažu roditeljima u odgajanju ptića. Gnijezde se u rupama u tlu ili termitnjacima. Vrste koje se gnijezde na tlu to obično rade blizu rijeka (i odnedavno blizu puteva), ali će se gnijezditi u tlu koje drži korjenje palog drveća ako ovakva gnijezdilišta nisu dostupna. Ponekad su kolonijalni. Ženka nese 1-4 jajeta, najčešće 2-4. Oba roditelja ih inkubiraju. O periodu inkubacije se malo zna. Ptići se rađaju s paperjem, što je jedinstveno za djetlovke.

Rodovi i vrste
--------------

Rod *Galbalcyrhynchus*

* *Galbalcyrhynchus leucotis*
* *Galbalcyrhynchus purusianus*

Rod *Brachygalba*

* *Brachygalba salmoni*
* *Brachygalba goeringi*
* *Brachygalba lugubris*
* *Brachygalba albogularis*

Rod *Jacamaralcyon*

* *Jacamaralcyon tridactyla*

Rod *Galbula*

* *Galbula albirostris*
* *Galbula cyanicollis*
* *Galbula ruficauda*
* *Galbula galbula*
* *Galbula pastazae*
* *Galbula cyanescens*
* *Galbula tombacea*
* *Galbula chalcothorax*
* *Galbula leucogastra*
* *Galbula dea*

Rod *Jacamerops*

* *Jacamerops aureus*

Izvori
------

1. ↑  Alfred Edmund Brehm, "Egzotične ptice", prijevod Vlatko Šarić, "Otokar Keršovani, Rijeka, 1968.
2. ↑  Tobias, J.; Züchner T. & T.A. de Melo Júnior (2002) "Family Galbulidae (Jacamars)". in del Hoyo, J.; Elliot, A. & Sargatal, J. (editors). (2002). *Handbook of the Birds of the World. Volume **7**: Jacamars to Woodpeckers*. Lynx Edicions. ISBN 84-87334-37-7

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **jakamari** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **jakamarima** |

***Jakamari*** na Wikimedijinoj ostavi
**Leofwine Godwinson** (cca. 1035 – 14. oktobar 1066) bio je engleski (anglosaksonki) plemić i velikodostojnik iz doba neposredno pred normansko osvajanje. Bio je peti sin earla Godwina od Wessexa i mlađi brat Harolda Godwinsona, posljednjeg anglosaksonskog kralja. 

Leofwine je 1051. pratio svog oca u egzil gdje je poslan nakon svađe sa kraljem Edwardom Ispovjednikom. S njim se vratio sljedeće godine, ali nije bio prisutan kada je umro u aprilu 1053. Zahvaljujući naporima starijeg brata Harolda, porodica je uspjela očuvati hegemoniju nad Engleskom. Tako je Leofwine između 1055. i 1057. imenovan earlom Kenta, Essexa, Surreya, Middlesexa i Hertforda. S obzirom da mu je brat Tostig upravljao Northumbrijom, a Gyrth Godwinson Istočnom Anglijom, Cambridgeshireom i Oxfordshireom, Godwinsonovi su tako dominirali cijelom ističnom obalom Engleske.

Nedugo nakon što mu je u septembru 1066. odmetnuti brat Tostig poginuo u bitci na Stamford Bridgeu, Leofwine je zajedno sa Haroldom i Gyrthom sudjelovao u bitci kod Hastingsa gdje je poginuo.

Izvori
------

1. ↑  Barlow, *Vita Ædwardi* pp. 7-8.

Literatura
----------

* *Anglo-Saxon Chronicle*. Arhivirano iz originala na datum 2006-04-21. Pristupljeno 2012-12-19.
* Barlow, Frank (ed.), ur. *Vita Ædwardi*.
* DeVries, Kelly (1999). *The Norwegian Invasion of England in 1066*. Boydell Press. str. 108–114. ISBN 1-84383-027-2.


| Perstvo Engleske |
| --- |
| Prethodi:**Godwin** | **earl Kenta**1057–1066 | **Upražnjen/a**Normansko osvajanjeTitulu preuzeo/la**Odo od Bayeuxa** |
Ivan Milutinović kao politički zatvorenik za vreme Kraljevine Jugoslavije
**Ivan Milutinović** (Cerovice kod Podgorice, 27. septembar 1901. – Beograd, 23. oktobar 1944.), komunist, revolucionar i narodni heroj.

U Beogradu rukovodio udruženjem studenata marksista. Godine 1923. postaje član KPJ. Radi u sindikatima, u *Crvenoj pomoći* te ilegalno u partiji. Godine 1928. osuđen na šest mjeseci zatvora, a 1929. ponovo uhapšen i osuđen na šest godina robije. Robijajući u Sremskoj Mitrovici i Lepoglavi, zbog buntovničkih akcija dobija još dvije godine. Po izlasku iz zatvora 1939. postaje član Centralnog komiteta KPJ, a na Petoj zemaljskoj konferenciji KPJ 1940. izabran za člana sedmočlanog Politbiroa. 

Nakon pokretanja narodnooslobodilačkog rata član Glavnog štaba NOPOJ. Organizira partizanske odrede u zapadnoj Srbiji (Užička republika), zatim u Crnoj Gori, pa u Bosanskoj Krajini, pa ponovo u Crnoj Gori. Član predsjedništva AVNOJ-a i član NKOJ-a. Kada su 1943. u NOVJ uvedeni činovi postaje general-lajtnant.

Septembra 1944. zajedno sa Titom otputovao u Moskvu. Po povratku u Jugoslaviju, zadržao se nekoliko dana u tek oslobođenom Banatu. Poginuo je 23. listopada 1944, nadomak oslobođenog Beograda, kada je šlep kojim je išao u Beograd, naišao na nemačku minu. 

Za narodnog heroja proglašen je 6. jula 1945. godine. Grad Berane u Crnoj Gori je po njemu, 1949. godine, dobio ime Ivangrad, a 1992. je vraćeno prethodno ime.

Sahranjen je u Grobnici narodnih heroja na Kalemegdanu, zajedno sa Mošom Pijade, Ivom Lolom Ribarom i Đurom Đakovićem.

Literatura
----------

* **Narodni heroji Jugoslavije**, "Mladost" Beograd 1975. godina

***Ivan Milutinović*** na Wikimedijinoj ostavi
**Fanula Papazoglu**, istoričarka, rođena je 1917 u Bitoli, Sjeverna Makedonija, umrla 2001. u Beogradu. Otac joj je bio trgovac, majka domaćica.

Od 1921 – 1929. pohađala je osnovno obrazovanje u francuskoj školi pri katoličkom samostanu u Bitoli. Tu je naučila i svirati klavir. Srednje obrazovanje završila je u Trgovačkoj akademiji. Na Filozofskom fakultetu u Beogradu počela je 1936. god. studirati klasičnu filologiju sa istorijom i arheologijom i završila 1945. god.

Tokom Drugog svjetskog rata, kao član društva studenata, prikupljala je humanitarnu pomoć. Gestapo ju je zajedno sa bratom uhapsio 1942. i poslao u logor na Banjici. Izašla je u aprilu 1943. i nakon nekoliko mjeseci u Sremu se priključila partizanskom pokretu. Poslije rata je radila u Ministarstvima informacija i vanjskih poslova. Za vizantologa Georgija Ostrogorskog se udala 1949. i imala dvoje djece.

Od 1947. postaje asistent na Filozofskom fakultetu, a od 1955 i profesor Antičke istorije. U septembru 1979 postaje direktor Centra za antičku epigrafiju i numizmatiku, koji je na njenu inicijativu osnovan 1969. god. Za vrijeme univerzitetske karijere bila je mentor jednom dijelu budućih doktora nauka.

U martu 1974. postala je dopisni član, a 1983 stalni član SANU. Bila je dopisni član Njemačkog arheološkog društva od 1972. god, počasni doktor Univerziteta u Sorboni od 1982. god. , počasni član Društva filologa u Ateni od 1973. god, i vanjski član Makedonske akademije nauka i umjetnosti od 1973. god. Bila je učesnik velikog broja međunadodnih kongresa iz oblasti antičke istorije.

Dobitnik je Oktobarske nagrade grade Beograda i Sedmojulske nagrade.

Naučni rad
----------

Njen naučni rad najvećim dijelom je obuhvatao izučavanje Antičke Makedonije, što je bila i njena doktorska disertacija.

* Makedonski gradovi u rimsko doba, 1955.
* Prilozi istoriji Singidunuma i srednjeg Podunavlja Gornje Mezije, 1957
* Poreklo i razvoj ilirske države
* Srednjobalkanska plemena u predrimsko doba. Tribali, Autarijati, Dardanci, Skordisci i Mezi, 1969
* Rimski građanski ratovi, 1991
* Istorija helenizma. Vladavina Aleksandra Makedonskog. Istorija dijadoha.

Literatura
----------

* Pelcer-Vujačić, Olga (2013). *FANULA PAPAZOGLU I RAZVOJ GRČKE EPIGRAFIKE*.
**Kameleoni** je bila jedna od najpoznatih beat i rock grupa 1960-ih u tadašnjoj Jugoslaviji. Ono što ih je razlikovalo od ostalih tadašnjih poznatih skupina bilo je to što su dolazili iz tada malog slovenskog lučkog grada Kopra.

Historija sastava
-----------------

Sastav su osnovali 1965. četiri koparska gimnazijalca; Danilo Kocjančič (ritam gitara), Jadran Ogrin (bas gitara), Marijan Maliković (solo gitara) i Tulio Furlanič (bubnjevi) kao tipični beat sastav onoga vremena sa repertoarom pjesama Beatlesa i The Mamas & the Papas s kojim su mogli pokazati svoje dobro uvježbano višeglasno pjevanje. Prvi put nastupili su u Omladinskom klubu OF 12 u Kopru. Ubrzo nakon prvog nastupa pridružio im se Vanja Valič, đak pomorske škole iz Pirana na orguljama.

Kameleoni su bili prije svega sastav za nastupe u živo, osvajali su tadašnju mladu publiku svojim scenskim izgledom (bili su pored Trsta koji je tad bio modna prijestolnica Jugoslavije), muzičkom opremom, izborom repertoara. Osvajali su prva mjesta na ondašnjim prvim gitarijadama u Zagrebu i Beogradu. Kameleoni su bili popularni i u Italiji, osobito poslije sezone nastupa u tada vrlo popularnom milanskom klubu Piper. Pokušali su napraviti i proboj u Englesku, ali su se zbog nedostatka novca ubrzo morali vratiti doma. Po povratku u Kopar ubrzo su se raspali na dva sastava. Njihovu veliku popularnost iskoristio je i slovenski filmski redatelj Boštjan Hladnik, i angažirao jedan dio njih (Ogrin, Furlanič, Valič i Tavčar) da mu naprave muzičku pozadinu za njegov film Sončni krik (1968).

Diskografija
------------

* **Šampioni Jugoslavije**: Sjaj izgubljene ljubavi, Looking For Me, La Felicita, See See Rider (prepjev) Diskos, Aleksandrovac, 1967
* **Kameleoni**: Story of my brown friend, Gdje si ljubavi, Dedicated to the one I love (prepjev), Too much on my mind (prepjev), Jugoton Zagreb, 1968
* **l'm Gonna Teli You** (I dio): l'm Gonna Teli You (II dio), Sunny Cry, Captain Jugoton 1968
* **The Ultimate Collection** Croatia Records 2011

Bibliografija
-------------

* Franko Hmeljak : »Kameleoni 1965 - 1995«, Capris - Koper, 1995. ISBN 961-90109-1-450050048 Uneseni ISBN nije važeći.
* Živko Ivkovic : »Early This Morning...«, Kulturni centar - Šabac, 2010. ISBN 978-86-84045-13-5

Eksterni linkovi
----------------

* Biografija sastava na portalu Džuboks
U finansijskom računovodstvu, izveštaj o novčanim tokovima, takođe poznat kao Izveštaj o tokovima gotovine ili tokovima sredstava, je finansijski izveštaj koji pokazuje kako promene na računima bilansa uspeha i prihodi utiču na gotovinu i gotovinske ekvivalente, i razlaže analizu do poslovnih, investicionih i finansijskih aktivnosti. U suštini, izveštaj o tokovima novca se bavi tokovima novca u i iz preduzeća. Kao analitičko sredstvo, izveštaj o novčanim tokovima je koristan u određivanju kratkoročne likvidnosti preduzeća, posebno sposobnosti da plati račune. Međunarodni računovodstveni standard 7 (IAS 7), je međunarodni računovodstveni standard koji se odnosi na izveštaje o tokovima novca.
  
  

Ljudi i grupe kojima je potreban izveštaj o tokovima novca su:
  

* Računovodstveno osoblje, koje treba da zna da li će organizacija biti u mogućnosti da pokrije platni spisak i druge neposredne troškove
* Potencijalni zajmodavci ili poverioci, koji žele jasnu sliku o sposobnosti kompanije da otplati kredite
* Potencijalni investitori, koji treba da prosude da li je kompanija finansijski stabilna
* Potencijalni zaposleni ili spoljni saradnici, koji moraju da znaju da li će preduzeće biti u stanju da im isplati nadoknadu
* Akcionari poslovanja

Eksterni linkovi
----------------

* Cash flow analiza Arhivirano 2012-07-21 na Wayback Machine-u
* Cash flow definition
* IAS 7
**Kamehameha II.** (o. 1797. - 14. srpnja 1824.) bio je drugi kralj Havaja. Njegovo je puno ime bilo **Kalani Kaleiʻaimoku o Kaiwikapu o Laʻamea i Kauikawekiu Ahilapalapa Kealiʻi Kauinamoku o Kahekili Kalaninui i Mamao ʻIolani i Ka Liholiho**. Vladao je pet godina, a naslijedio ga je brat Kamehameha III.

Biografija
----------

### Rani život

Kamehameha je rođen oko 1797. godine u Hilu. Njegov je otac bio Kamehameha I. Veliki, a majka mu je bila najsvetija Kamehamehina supruga, kraljica Keōpūolani, kći kralja Kīwalaʻa.

Trebao je biti rođen na Oahuu.

Za njega se isprva brinuo Hanapi, a poslije i njegova baka, Kekuʻiapoiwa Liliha te kraljica Kaʻahumanu, Kamehamehina najdraža žena.

Imao je mlađeg brata i sestru.

### Vladavina

Nakon smrti Kamehamehe I. Kamehameha II. je došao na vlast, ali je Kaʻahumanu bila regentica. Kamehameha je zvan ʻIolani.

Dogodilo se nešto zvano ʻAi Noa - "slobodno jelo", kad su stari običaji napušteni i ženama je bilo dozvoljeno jesti banane s muškarcima. Sam Kamehameha jeo je s majkom i Kaʻahumanu.

Uskoro su i kršćanski misionari stigli na Havaje, a mnogi su napustili staru vjeru i običaje.

Kamehameha je bio poligamist te se nije htio odreći žena zbog kršćanstva.

Htio je otputovati u London, ali je njegova majka bila protiv toga. Nakon što je ona umrla, otišao je u Englesku. Poveo je poglavicu Bokija.

Upoznao je Petra I. cara Brazila, koji mu je dao mač, a sam je dobio havajski plašt od perja rijetkih ptica.

Razgledao je London s pratnjom; u to je doba vladao Đuro IV. Međutim, kraljica Kamāmalu dobila je male boginje i umrla, a sam Kamehameha umro je 14. srpnja. 

Tijela su vraćena na Havaje i pokopana, a Kamehameha III. stupio je na vlast.

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kamehameha II.** |
**Euridika** (grčki: Eυρυδικη *Eurydike*, ? - 317. pne.) bila je makedonska princeza, kći kralja Aminte IV i princeze Kinane. 

Godine 323. pne. ju je majka, nedugo nakon smrti njenog tetka Aleksandra Velikog vodila u Aziju kako bi je udala za Aleksandrovog starijeg brata i nominalnog kralja Filipa Arideja. Uplašeni za svoje pozicije, regent Perdika i njegov makedonski guverner Antipater su naredili Alketi da ih presretne i ubije. On je dao pogubiti Kinanu, ali se protiv likvidacije Euridike pobunila vojska. Na kraju je Perdika pristao ne samo da joj poštedi život, nego i za udaju za Filipa Arideja.

Nakon toga je Euridika, koristeći uticaj na slaboumnog muža, počela aktivno sudjelovati u intrigama dijadoha. Njen pokušaj da smanji uticaj Antipatera nije uspio, ali je 319. pne. Antipaterova odluka da za nasljednika na mjestu regenta postavi Poliperhona omogućila savez s Antipaterovim sinom Kasandrom. Kasandar je zahvaljujući njoj uspio protjerati Poliperhona iz Makedonije i najvećeg dijela Grčke.

Poliperhon je, pak, našao utočište u Epiru i tamo sklopio daleko važniji savez sa Aleksandrovom majkom Olimpijadom i Aleksandrovom udovicom Roksanom. U jesen 317. pne. je Poliperhonova vojska, kojoj se priključio i epirski kralj Eakid napala Makedoniju, iskoristivši Kasandrovu zauzetost na Peloponezu. Protiv Poliperhonove vojske se ispriječila vojska na čelu s Filipom Aridejem i Euridikom. Međutim, vojnici su odbili ratovati protiv Aleksandrove majke te prešli na njenu stranu.

Euridika je s mužem pokušala pobjeći, ali je uhvaćena u Amfipolisu. Tada joj je Olimpijada pogubila muža, a potom dala mač, kukutu i konopac kako bi sama mogla izabrati način pogubljenja. Euridika je odabrala vješanje. 

Nakon nekoliko mjeseci je Kasandar porazio Olimpijadu, a Aridejevo i Euridikino tijelo su raskošno sahranjeni u Vergini.
**Istočnoindijska patrijarhija** (latinski: *Patriarchatus Indiarum Orientalium*, portugalski: *Patriarcado das Índias Orientais*) je jedna od pet formalno najviših metropolija Katoličke crkve čiji prelati nose titulu patrijarha, ostala četiri su: jeruzalemski, lisabonski, venecijanski i sam papa koji je Patrijarh zapada.

Historija
---------

Vasco da Gama je 1502. doplovio do Indije i trasirao put za osnivanje kolonije Goa.
Ona je toliko ojačala da je već 1572. postala sjedište nadbiskupa.

Istočnoindijska patrijarhija osnovana je 1886. kao rezultat dogovora između Svete stolice i portugalske vlade, da se riješe problemi nastali samovoljnim djelovanjem (šizmom) nadbiskupa Goe i biskupa od Macaa po teritoriju Britanske Indije.

Portugalska vlada čvrsto je stala uz svoje prelate tvrdivši da oni nisu prekršili svoje nadležnosti, jer da su i po kanonskom pravu (jus patronatus) imali pravo i jurisdikciju nad cijelom indijskom katoličkom crkvom. Na kraju je pronađeno kompromisno rješenje, obadvojica su smjenjena, ali je zato Nadbiskupija Goa uzdignuta u rang patrijarhije, sa sufraganskim biskupijama Damão, Cochin, Macao, Mylapur i prelaturom Mozambik.

Prvi patrijarh bio je *Antonio Sebastião Valente* (od 1886. do 1908.), nakon njega na toj funkciji izredalo se još njih šestoro.

Danas Istočnoindijska patrijarhija nema u svojoj jurisdikciji niti jednu sufragansku biskupiju, aktualni patrijarh je *Filipe Neri Ferrão*.

Izvori
------

1. 1 2 3   „*Patriarchate of East Indies*" (engleski). Catholic Hierarchy. Pristupljeno 30. 1. 2018.
2. ↑  „*Patriarchs*" (engleski). Archdiocese of Goa and Daman. Arhivirano iz originala na datum 2013-09-15. Pristupljeno 30. 1. 2018.
3. 1 2   „*Patriarchate of the East Indies*" (engleski). Catholic Encyclopedia. Pristupljeno 30. 1. 2018.

Vanjske veze
------------

***Istočnoindijska patrijarhija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Patriarchate of the East Indies* (`en`)
* *Patriarchate of East Indies* (`en`)
*Za ostala značenja, v. Formion (razvrstavanje).*
**Formion** (Φορμίων (gen. Φορμίωνος)), sin Asopijev, bio je atenski vojskovođa i admiral prije i za vrijeme peloponeskog rata. Iskazao se kao nadareni flotovođa te je, komandirajući atenskom flotom, za Atenu izborio nekoliko značajnih pomorskih pobjeda na početku sukoba. Zbog toga mu je nakon smrti priređen pogreb s najvišim državnim počastima te postavljen kip na Akropolu. Neki historičari ga smatraju jednim od prvih velikih admirala u historiji pomorskog ratovanja.

Formion se prvi put spominje kao jedan od komandanata atenske ekspedicije (uz Perikla i Hagnona) koja je 439. pne. zauzela pobunjeni Samos za vrijeme samijskog rata. Potom se spominje kao komandant ekspedicije koja je opsjela pobunjenu Potideju 432. pne. a potom uz pomoć makedonskog kralja Perdike II vodila uspješan pohod protiv atenskih neprijatelja na Halkidici.

Godine 429. pne. Formion je poslan u Korintski zaljev kako bi pomogao atenskim saveznicima. Tamo je u bitkama kod Riosa i kod Naupakta usprkos brojčane inferiornosti, koristeći inovativnu taktiku i bolju izvježbanost posada, porazio brojčano nadmoćne snage Peloponeskog saveza.

Izvori
------

* Kagan, Donald. *The Peloponnesian War* (Penguin Books, 2003). ISBN 0-670-03211-5

Eksterni linkovi
----------------

* Livius, Phormio Arhivirano 2013-05-19 na Wayback Machine-u by Jona Lendering

Napomene
--------
**Istočnoaustralska struja** je morska struja kojom tople vodene mase idu duž istočne obale Australije prema jugu, smjerom suprotnim kretanju kazaljki na satu. To je najduža struja koja prolazi u blizini australkih obala. Izvorište joj je Koraljno more. U površinskom dijelu duž australskog kontinentalnog praga (šelf) može doseći brzinu od 3,60 m/s, no prosječna izmjerena brzina joj je oko 1-1,5 m/s. Ova struja izaziva snažne strujne vrtloge u Tasmanovom moru između Australije i Novog Zelanda.

Potraga za Nemom
----------------

Animirani Pixarov film Potraga za Nemom iz 2003. godine prikazuje Istočnoaustralsku struju kao autoput koji ribe i morske kornjače koriste za putovanje uz obalu Australije na jug, do Sydneyske luke. U osnovi, ova priča temelji se na činjenici. Svakog ljeta struja odnese tisuće riba od velikog koraljnog grebena do Sydneyske luke ili dalje prema jugu.

*vidjeti i*:

* morske struje
* termohalinska cirkulacija

Izvori
------

1. ↑  Istočnoaustralska struja, Arhivirano 2007-08-23 na Archive.is-u NASA Earth Observatory.
2. ↑  Istočnoaustralska struja, Arhivirano 2008-06-01 na Wayback Machine-u CSIRO Marine Research.
3. ↑  Potraga za Nemom, *Catalyst*, Australian Broadcasting Corporation.

Poveznice
---------

* Slika Istočnoaustralske struje Arhivirano 2007-08-23 na Archive.is-u
* Shematski prikaz važnijih morskih struja
**Euridika** (na grčkom **Eυρυδικη**) bila je makedonska plemkinja, kći Antipaterova, a kasnije egipatska kraljica i supruga kralja Ptolemeja. Za Ptolemeja se najvjerojatnije udala 321. pne. u doba sporazuma u Triparadisu, kada su Antipater i Ptolemej nastojali učvrstiti međusobni savez. Imala je petoro djece - sinove Ptolemeja Kerauna, Meleagera i trećeg, čije ime nije poznato, ali koji je bio pogubljen od Ptolemeja II Filadelfa, te kćeri Ptolemaidu - koja se kasnije udala za Demetrija Poliorketa - i Lisandru, buduću suprugu Agatokla.

Kada je Ptolemej sebi uzeo novu ženu Bereniku, Euridika je nezadovoljna napustila dvor i 287. pne. došla u Milet kako bi Demetriju Poliorketu dala ruku svoje kćeri Ptolemaide.

Izvori
------

* Smith, William (editor); *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, "Eurydice (4)" Arhivirano 2006-01-01 na Wayback Machine-u, Boston, (1867)

Eksterni linkovi
----------------

* Biography by Christopher Bennett Arhivirano 2009-06-22 na Wayback Machine-u
* Biography at livius.org Arhivirano 2013-05-25 na Wayback Machine-u
*Za općinu v. Ischia (comune). Za dio ljudskog kuka v. Ischium*

Plaža Maronti, istočno od St Angela.
**Ischia** je vulkanski otok u Tirenskom moru, na sjevernom kraju Napuljskog zaljeva. Trapezoidni otok se nalazi otprilike 30 km od Napulja te je dug oko 10 km sa istoka na zapad i 7 km od sjevera na jug s 34 km obale i površinom od 46,3 km². Gotovo u potpunosti je brdovit, s najvišim vrhom koji se zove Mount Epomeo, a visok je 788 metara: vulkan je bio aktivan u klasičnom periodu. Otok ima oko 60.000 stanovnika.

Ischia Porto je naziv za glavnu *comune* (općinu) na otoku. Ostala naselja su Barano d'Ischia, Casamicciola Terme, Forio, Lacco Ameno i Serrara Fontana.

Glavna privredna grana je turizam, orijentiran na toolice koje posjećuju uglavnom evropski (posebno njemački) i azijski turisti koji nastoje uživati blagodati vulkanske aktivnosti, kao što su topla voda i ljekovito blato. Većina stanovnika ovog otoka pored maternjeg italijanskog otoka dobro vlada i njemačkim i engleskim jezikom.

Glavne atrakcije
----------------

Castello Aragonese.
### Aragonski zamak

Aragonski zamak (*Castello Aragonese*, Ischia Ponte) je na stijeni u blizini otoka godine 474. pne. sagradio Hijeron I od Sirakuze. Istovremeno su sagrađena dva tornja s kojih se moglo pratiti kretanje neprijateljske flote. Stijenu su nešto kasnije zauzeli Partenopejci (drevni stanovnici Napulja). Godine 326. pne. zamak su osvojili Rimljani, potom opet Partenopejci. Godine 1441. Alfonso V od Aragona je stijenu spojio s kamenim mostom koji je zamijenio dotadašnji drveni most te utvrdio zidove kako bi se stanovništvo moglo braniti od pirata. Oko 1700. godine je na otoku živjelo 2000 porodica, uključujući samostan klarisa, opatiju bazilijanaca iz Grčke, biskupsku palaču i sjemenište, te prinčevu rezidenciju s vojnim garnizonom. Također je bilo trinaest crkava. Godine 1912. je zamak predan u privatno vlasništvo. Danas je najposjećeniji spomenik na otoku. Pristupa smu se posebnim tunelom. Duž tunela se nalazi mala kapela posvećena Svetom Ivanom Josipu od Krića (San Giovan Giuseppe della Croce), svecu zaštitniku otoka. Prići mu se može i liftom. Moguće je posjetiti i crkvu Immacolata, sagrađenu 1737. godie i katedralu Assunta sagrađenu 1806. godine.

Vidi još
--------

* Pitekuse

Izvori
------

1. ↑  *Princeton Encyclopedia of Classical Sites*

* Richard Stillwell, ed. *Princeton Encyclopedia of Classical Sites*, 1976: Arhivirano 2007-12-27 na Wayback Machine-u ""Aenaria (Ischia), Italy".
* Ridgway, D. "The First Western Greeks" Cambridge University Press, 1993. ISBN 978-0-521-42164-5

Eksterni linkovi
----------------

***Ischia*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ischia Artistic Photos Arhivirano 2011-07-22 na Wayback Machine-u [Italian]
* Ischia Photos Arhivirano 2008-07-24 na Wayback Machine-u
* Archaeology of Ischia Arhivirano 2017-06-27 na Wayback Machine-u (`it`)

Koordinate: 40°43′N 13°54′E﻿ / ﻿40.717°N 13.900°E﻿ / 40.717; 13.900
Ostaci amfiteatra u Caerleonu
**Isca Augusta**, također poznata i kao **Isca Silurum** je bila rimska vojna utvrda, odnosno vojna baza čiji se ostaci nalaze ispod i oko današnjeg sjeveroistočnog predgrađa grada Newporta - Caerleon u Južnom Walesu. 

Utvrdu je podigao Sekst Julije Frontin - 75. rimski guverner Britanije neposredno pred početak pohoda za dalje proširenje teritorije rimske provincije, a u njoj je bila smještena Legio II Augusta. Tvrđava je uglavnom imala i vojne zgrade, ali i amfiteatar koji je kasnije postao predmetom špekulacija o tome da je služio kao podloga za legende o Okruglom stolu kralja Arthura. Tvrđava je napuštena u 3. vijeku, iako postoje određeni dokazi o rimskim stanovnicima još krajem 4. vijeka.

Eksterni linkovi
----------------

***Isca Augusta*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Caerleon Research Committee
* Cadw - Caerleon Amphitheatre, Barracks and Baths - official site for visiting
* Caerleon Legionary Fortress page at the Community Archaeology Forum of the Council for British Archaeology
* Caerleon amphitheatre from Gathering the Jewels
* Caerleon on the Roman Britain website Arhivirano 2008-10-03 na Wayback Machine-u
* Caerleon - local information
Košarkaški klub iz Splita.

Boja dresova je plava.[*nedostaje referenca*]

 
Natječe se u košarkaškoj A2 ligi Jug.
Glavni trener je Mirko Gašpar.

Nadimak kluba je "vinari". Dalvin je kratica od Dalmacijavino, tvrtka koja je bila dugogodišnji pokrovitelj ovog kluba. KK Dalvin je bio prvi klub koji je u bivšoj državi imao "američke" dresove.

Najljepše trenutke klub je imao krajem 70-ih kada se plasirao u prvu ligu bivše države. U prvoj ligi igrao je samo jednu sezonu i postigao samo jednu pobjedu - u Splitu protiv skopskog Rabotničkog.

Poznati igrači i treneri
------------------------

Iako nije osvajao naslove, vrijedan je spomena jer su neki od velikih hrvatskih košarkaša ponikli u njemu.

U prvu ga je ligu uveo Hrvoje Čulić, Hajdukov vratar s legendarne utakmice protiv Britanaca u Bariju 1944. godine.

Početkom 80-ih poznati su igrači bili Mlađan Tudor, Josip Puljiz i Bjelajac.

Najpoznatiji igrači koji su bili igrali u "Dalvina" su Dino Rađa, Joško Vranković i Ante Grgurević, koji su svoje prve korake napravili u tom klubu.
"Londonski Socijalni Centar" \* Arhivirano 2006-04-05 na Wayback Machine-u, skvot anarhista koji je prestao sa radom 1. jula 2006. godine.
**Londonski Socijalni Centar** (eng. *"London Social Centre"* ili 
*"thesquare"*) je bio skvot anarhističkih, tačnije, anarho-sindikalističkih aktivista u Londonu, u *Rasel skveru* broj 21. Tu su se održavali razni koncerti, festivali ("Festival of Resistance"), izložbe, "besplatne radnje" itd. Svakog vikenda su se održavale žurke gde se okupljalo nekoliko stotina ljudi. Ovo mesto je bilo odlično za sastanke istomišljenika koji su uglavnom delili anarhističke ideje. Održavanje ovog skvota, kao i svakog drugog zahtevalo je odgovornost i rad.

Skvot je zvanično prestao sa radom 1. jula 2006. godine. Na poslednjem sastanku oko 30 članova koje je održavalo ovaj skvot je donelo tu odluku zbog raznih razloga. Jedan od razloga je bila i iscrpljenost jer su tamo provodili većinu svog vremena.

Eksterni linkovi
----------------

* Zvanični sajt

| * p
* r
* u
Skvotovi |
| --- |
| 
ABC No Rio • 
AKC Akcija • 
ASCII • 
Anatopija • 
Blauwe Aanslag • 
Bussana Vecchia • 
Can Masdeu • 
Can Pasqual • 
Centro Popolare Autogestito • 
Cine Princesa • 
DžKC • 
Ernst-Kirchweger-Haus • 
ELF eksperiment • 
Ex-Steffi • 
Elektromadonna • 
EuroDusnie • 
Grande Hotel Beira • 
Hafenstrasse • 
Köpi • 
KTS (Freiburg) • 
KUDRUC • 
Karlo Rojc • 
Kristijanija • 
Kulturzentrum Reithalle • 
Kunsthaus Tacheles • 
Leonkavalo • 
Londonski socijalni centar • 
Metelkova mesto • 
Molino • 
NDSM • 
Navalkejigo • 
Prestes Maia • 
Rampart socijalni centar • 
Rebel House • 
Rote Fabrik • 
Rote Flora • 
Slaakhuys • 
St. Agnes Place • 
Ungdomshuset • 
Univerzalna ambasada • 
Užupis • 
Villa Amalia • 
Vila Kiseljak • 
Villaggio Globale
 |  |
*Za ostale upotrebe, v. Latun (razvrstavanje).*

**Latun** (perz. لاتون) je vodopad u pokrajini Gilan na sjeverozapadu Irana. Smješten je na sjeveru Tališkog masiva na nadmorskoj visini od oko 880 m i vodom ga napaja lijeva pritoka Lavandevil-Čaja koja se slijeva s planine Han-Bolagi (1800 m). Latun se sastoji od gornjeg ponirajućeg i dvodjelne donje kaskade, a ukupnom visinom od 105 m predstavlja od najviših vodopada u državi. Vodopad Latun je lokalna turistička atrakcija i u njegovoj blizini nalazi se nekoliko odmorišta kao što su Han-Bolag (1,5 km istočno) i Bagče-Gari (1,5 km jugoistočno).

Veze
----

* Tališki masiv
* Geografija Irana
* Popis iranskih vodopada

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Latun** |

| * p
* r
* u
Vodopadi u Iranu |
| --- |
| 
* Daštački vodopad
* Dogolu
* Fadamijski vodopad
* Kabudval
* Kuhmaresorhijski vodopad
* Latun
* Margunski vodopad
* Rahmatabadski vodopad
* Sanganski vodopad
* Sutak
* Širabadski vodopad

 | Margunski vodopad |
| Književnost |
| --- |
|  |
| 
Osnovni oblici |
| * Roman
* Pjesma
* Drama
* Kratka priča
* Pripovijetka
 |
| 
Osnovni žanr |
| * Epika
* Lirika
* Drama
* Romansa
* Satira
* Tragedija
* Komedija
* Tragikomedija
* Autobiografija
* Memoari
* Dnevnik
 |
| 
Mediji |
| * Performans (predstava)
* Knjiga
 |
| 
Tehnike |
| * Proza
* Stih
 |
| Historija |
| * Drevna (grčka, rimska)
* Srednjovjekovna (bizantska, latinska)
* Renesansna
* Barokna
* Moderna (18.
* 19.
* 20.
* 21.)
 |
| 
Književnost po jezicima i porijeklu |
| * albanska
* arapska
* armenska
* bjeloruska
* bosanskohercegovačka
* bugarska
* crnogorska
* češka
* danska
* engleska (američka)
* francuska
* hebrejska
* grčka
* hrvatska
* indijska
* irska
* italijanska
* japanska
* kineska
* mađarska
* makedonska
* njemačka
* perzijska
* poljska
* portugalska
* ruska
* slovenska
* surinamska
* srpska
* španska
* švedska
* turska
* ukrajinska
* vietnamska
 |
| 
Rasprave |
| * Kritika
* Teorija
* Časopisi
 |
| * p
* r
* u
 |

**Lirika** je jedan od tri književna roda. Najčistiji oblik lirike, lirska pesma, nosi sve odlike roda: subjektivnost, emocionalnost, neposrednost, slikovitost i ekspresivnost.

Europska **lirika** započinje svoj razvoj antičkom, grčkom i rimskom poezijom. Kod Grka lirika je označavala samo pesmu koja je praćena muzikom (cirom ili lirom), otuda i ime - **lirika**), a delila se na mondijsku, koju je izvodio jedan pevač (Alkej, Spafa, Anakreon), i na horsku pesmu (Alkamn, Pundar). Omiljene vrste bile su: oda, himna, skolion i elegija. Za vreme dimanzijskih igara pevala se i izvodila strasna, patetična pesma - ditiramb, koju je pevao hor izvođača dionizijske svetkovine. Rimski pesnici su preuzeli već postojeće forme grčke lirike. 

U lirskoj poeziji renesanse javljaju se i novi pesnički oblici: sonet, kancona, stramboto, sestina, stanca, triolet, madrigal (Dante, Petrarka, Mikelanđelo). Pridružimo li tome i kasnije upoznavanje evropskih pesnika s poezijom Bliskog i Dalekog istoka i preuzimanje nekih formi iz arapske (gazela, rubija), jevrejske (psalmi), indijske i kineske lirike, pomenuli smo najpoznatije lirske vrste u dvehiljadegodišnjem razvitku evropske lirike. Prema temama i vrstama osećanja, lirika se delila (i još uvek se u školskoj praksi deli) na: ljubavnu, rodoljubivu, pobožnu, satiričnu, elegičnu, opisnu, idiličnu, šaljivu, poučnu, kojoj se dodaju vrste narodne poezije; pesme o radu, svadbene, uspavanke, obredne, tužbalice, i sve navedene iz istorijske tradicije. 

Savremena teorijska misao, uzimajući kao glavnu odrednicu odnos između **lirskoga ja i sveta**, koji se prostire od sponatanog osećanja, preko uzvišenosti distanciranog osećanja do visokih poetskih uzleta, deli liriku na sledeće vrste: pesmu, elegiju, odu, himnu, ditiramb, misaonu i sentencioznu pesmu.