recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Đeram** ili **Stari Đeram**, je jedan od beogradskih i zvezdarskih krajeva. Administrativno je podeljen između MZ Vukov Spomenik (njen istočni deo) i MZ Smederevski Đeram (sa južne strane Bulevara, vidi dole). Đeram se graniči sa krajevima: Crveni Krst (jugozapad), Lipov Lad (jugoistok), Lion (istok), Bulbulder i Slavujev Venac na severu. Nekada je istočni deo MZ "Vukov Spomenik" bio posebna MZ "Stari Đeram".

Ime
---

Kraj je nazvan po đermu, vrsti bunara.

Karakteristike
--------------

Naselje je uglavnom stambeno, komercijalni deo je uz Bulevar. Glavna karakteristika kraja je pijaca Đeram, čije je pokrivanje planirano.

Istorija
--------

Danas tek neformalni kraj, Stari Đeram je neko vreme bio jedna od beogradskih opština. Prelaskom sa reona na opštine, Peti reon je 1952-3. podeljen na opštine Stari Đeram i Zvezdara, da bi 1.1.1957. Stari Đeram bio priključen Zvezdari. Danas je sa jugozapadne strane Bulevara preostala MZ Smederevski Đeram.

MZ Smederevski Đeram
--------------------

"Smederevski Đeram" je jedna od 17 mesnih zajednica Zvezdare, nalazi se sa južne strane Bulevara, nasuprot pijace. Granice su joj: Bulevar Kralja Aleksandra, nekada Revolucije (prema severoistoku i MZ "Vukov Spomenik", čiji je istočni deo nekada bila MZ "Stari Đeram" i prema MZ "Slavujev Potok"), ul. Bregalnička (jugoistok, MZ Lipov Lad), ulice Žička i Vojvode Šupljikca, bivša Žarka Zrenjanina (jugozapad, opština Vračar). Broj stanovnika ove MZ je 2465, prema popisu iz 2002.

Fusnote
-------

1. ↑  Na jednom spisku mesnih zajednica Zvezdare iz 1978. navodi se i "Stari Đeram", sa sedištem u Bulevaru Revolucije 95

| * p
* r
* u
Opština Zvezdara |
| --- |
| Mesne zajednice | 
Vukov Spomenik • 
Smederevski Đeram • 
Bulbulder •
Severni Bulevar • 
Slavujev Potok • 
Lipov Lad • 
Zvezdara • 
Vračarsko polje • 
Ćirilo i Metodije • 
Vojvoda Putnik • 
Stevan Sinđelić • 
Zeleno Brdo • 
Mali Mokri Lug • 
Mirijevo • 
Novo Mirijevo •
Veliki Mokri Lug • 
Vojvoda Mišić
 |  |
| Ostali krajevi | 
Slavujev Venac •
Zvezdara II •
Konjarnik II i III •
Rudo •
Učiteljsko Naselje •
Denkova Bašta •
Stari Đeram •
Cvetkova Pijaca •
Cvetanova Ćuprija •
Padina 
 |
Prednji zubi
**Prednji zubi** (lat. *dentes anteriores s. intercanini*) se nalaze u frontalnom delu usne duplje i obuhvataju dve klase zuba:

* *sekutiće* i
* *očnjake*.

Sekutići
--------

*Glavni članak: Sekutići*
U humanoj denticiji postoji osam sekutića (lat. *dentes incisivi*), po četiri u svakom dentalnom luku. To su prvi i drugi zub od medijalne linije u sva četiri kvadranta:

* prvi gornji sekutić – *dens incisivus primus s. medialis superior dexter et sinister*;
* drugi gornji sekutić – *dens incisivus secundus s. lateralis superior dexter et sinister*;
* prvi donji sekutić – *dens incisivus primus s. medialis inferior dexter et sinister*;
* drugi donji sekutić – *dens incisivus secundus s. lateralis inferior dexter et sinister*.

Sekutići, kao klasa imaju tri glavne funkcije: mastikacija, fonetika i estetika. Oni predstavljaju „sečivo" denticije, odnosno učestvuju u procesu sečenja i rezanja hrane na prikladne komade, pogodne za dalju obradu (žvakanje) na griznim površinama premolara i molara. Oni učestvuju i u izgovoru nekih suglasnika: labiodentalnih (f, v), dentalnih (t, d) i lingvodentalnih (s, c, z). Takođe, svojim oblikom, bojom, proporcijama i rasporedom utiču na fiziognomiju i estetiku lica.

Očnjaci
-------

*Glavni članak: Očnjaci*
Očnjaci (lat. *dentes canini*) su najvažniji zubi mesoždera, jer služe za prihvatanje i razdiranje plena, a kod zmija to su i otrovni zubi (namenjeni kako hvatanju plena, tako i odbrani). Naziv *canini* je izveden od latinske reči *canis* (što u prevodu znači pas). U humanoj denticiji postoje četiri očnjaka, po dva u gornjem i donjem dentalnom luku:

* gornji očnjak (desni i levi) – *dens caninus superior dexter et sinister*;
* donji očnjak (desni i levi) – *dens caninus inferior dexter et sinister*.

Očnjaci su sposobni da izdrže veliki mastikatorni stres i deluju kao „amortizeri", pružajući podršku bočnim zubima u toku žvakanja. Njihova osnovna uloga je kidanje i razdiranje hrane, što čini sredinu između sečenja (karakterističnog za sekutiće) i gnječenja i mlevenja (karakterističnog za bočne zube). Svojom labijalnom površinom podupiru uglove usana, pa doprinose i fiziognomskom izgledu osobe, a njihove oralne površine sa dobro razvijenim cingulumom imaju veliki značaj pri lateralnim kretanjima mandibule.

Literatura
----------

* Željko Martinović: *Osnovi dentalne morfologije*, II izdanje ("Službeni glasnik" Beograd, 2000.) ISBN 86-7549-175-1;
* Olga Janković, Verica Vunjak: *Morfologija zuba*, VII izdanje ("Zavod za udžbenike i nastavna sredstva" Beograd, 2001.) ISBN 86-17-08912-1;
* Darinka Stanišić-Sinobad : *Osnovi gnatologije*, I izdanje ("BMG" Beograd, 2001.) ISBN 86-7330-139-4, COBISS-ID 94080780
**Robert de Sorbon** (9. oktobar, 1201 selo Sorbon pored Rethela Francuska - 15. august, 1274. Pariz) bio je francuski
katolički teolog, osobni ispovjednik francuskog kralja Louisa IX, - poznat po tome što je osnovao Collège de Sorbonne nukleus iz kog je izrasla Sorbonna.

Biografija
----------

Robert je rođen u siromašnoj seljačkoj porodici, školovao se za redovnika u Reimsu i Parizu. Svojom pobožnošću i marljivošću skrenuo je pažnju grofa od Artoisa i kralja Louisa IX, pa je 1251. postavljen za kanonika - Cambraia. Njegov uticaj na kralja porastao je nakon 1258. kad je postavljen za pariškog kanonika i dvorskog 
kapelana.

Robert je počeo predavati teologiju još 1253. - 1257. uz materijalnu pomoć kralja kupio je kuću - koja je kasnije po njemu 
nazvana **Maison de Sorbonne**. To je postao teološki fakultet za siromašne studente, koji je 1259. dobio od 
pape povelju za rad.

Ubrzo je iz njega izrasla Sorbonna veliki evropski obrazovni evropski centar.

Sam Robert de Sorbon radio je kao kancelar univerziteta do 1258. do samog kraja svog života ostao je veliki zagovarnik demokratizacije visokog školstva i pisao brojne vjerske traktate i komentare.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Robert de Sorbon*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25. 03. 2015.

Vanjske veze
------------

* *Robert de Sorbon* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Pretorski ukaz** (latinski: ) je u drevnom Rimu, odnosno u rimskom pravu označavala deklaraciju kojom bi pretor na početku svog jednogodišnjeg mandata objavljivao osnovna načela pravne prakse, odnosno primjenjivanja rimskih zakona. On je u većini slučajeva predstavljao običnu formalnost, s obzirom da su pretori često bili političari bez nekog značajnijeg pravnog obrazovanja i pravničkog iskustva; u pravilu bi njihovi ukazi predstavljali tek potvrdu ukaza svog prethodnika. U nekim slučajevima bi se pretori prije objavljivanja ukaza konzultirali sa vodećim rimskim pravnicima, odnosno pružali su prilike za uvođenje određenih inovacija. Tako je dokument s vremenom dobivao sve veći sadržaj, odnosno značaj kao izvor prava, a njegovi komentari kao važan izvor rimske jurisprudencije.

Godine 129. rimski car Hadrijan je naredio pravniku Salviju Julijanu da kodificira dotadašnje pretorske ukaze, nakon čega su oni postali permanentni, odnosno novi ih pretori više nisu mogli mijenjati. Otada se ukaz nazivao **stalnim ukazom** (*edictum perpetuum*).
«Crni peni» (1840)
Prva poštanska marka Srbije (1866)
**Poštanska marka** je način evidentiranje pretplaćanja za poštanske usluge. Obično je to mali papirni pravougaonik zalepljen na koverat. Poštanska marka potvrđuje da je pošiljalac pisma platio u potpunosti ili delimično cenu poštanske usluge. Korišćenje poštanskih maraka je najrašireniji način plaćanja poštanskih usluga.

Oblik poštanskih maraka uglavnom je pravougaon mada ima ih i u obliku trougla i petougla. Sijera Leone i Togo su izdale poštanske marke u obliku voćki. Butan je izdao poštansku marku koja je bila gramofonska ploča na kojoj je bila snimljena nacionalna himna. Marke su takođe izdavane na folijama a ne samo na papiru. Sjedinjene Američke Države izdale su jednu plastičnu poštansku marku.
U Holandiji izdavane su marke na srebrnoj foliji.

Istorija
--------

Džejms Čalmers iz Velike Britanije je prvi 1834. došao na ideju o razvoju poštanske marke. Sličnu zamisao imao je i Lovrenc Košir (Slovenac), poštanski službenik u Beču 1835. ali njegova ideja nije imala dobar prijem. Kasnije koncept samolepljive poštanske marke objavio je Roulend Hil u tekstu ***Postal Reform: its Importance and Practibility*** *(Poštanska reforma: značaj i praktičnost)* 1837. godine. U ovom tekstu on tvrdi da je bolje da pošiljalac plaća prenos poštanske pošiljke. Takođe se zalaže za uvođenje jedinstvene tarife od 1 penija za pismo bez obzira gde se šalje. Čalmerove ideje konačno su prihvaćene u britanskom Parlamentu avgusta 1839. i 6. maja naredne godine izdata je prva poštanska marka Crni peni na kojoj je bio lik kraljice Viktorije.

Vidi još
--------

* Spisak filatelističkih članaka
* Društvo filatelista „Novi Sad"

Spoljašnje veze
---------------

* Jugomarka, autor Srpskih izdanja Arhivirano 2007-12-13 na Wayback Machine-u
* Pošte Republike Srpske Arhivirano 2006-11-27 na Wayback Machine-u
* Srpska filatelistička izdanja Arhivirano 2008-12-19 na Wayback Machine-u
* UK Philately
* StampNews.com
* Philatelic Dictionary Arhivirano 2012-01-12 na Wayback Machine-u

***Poštanska marka*** na Wikimedijinoj ostavi
**VIS O'Hara** bio je zagrebački vokalno instrumentalni sastav, koji je djelovao od 1965. do 1967. Većinu članova sastava tvorili su momci iz *Tehničke škole* iz Zagreba ( tadašnjeg rasadnika zagrebačkih VIS-ova). Sastav su 1965. osnovali: Edvin Haramina (bubnjevi), Miljenko Ljubić (bas gitara), Rajko Boltižar (solo gitara), Frano Parać (klavijature) i pjevačica Marcela Munger.

Sastav je sa javnim nastupima krenuo nastupajući na plesu u klubu mjesne zajednice u Slovenskoj ulici ( u svom kvartu Črnomerec). 1967. iz sastava odlazi solo gitarist Rajko Boltižar, na kratko ga mijenja Goran Ivas, pa potom Krešimir Ivić. Zatim odlazi pjevačica Marcela Munger, a na njezino mjesto uskače Josipa Lisac. To je zlatno razdoblje sastava *O'Hara*, nastupaju na gitarijadama (i redovno osvajaju prve nagrade stručnog žirija). Gostuju u Beogradu u *Domu Omladine* i oduševljavaju publiku, tamo rade i svoje prve tonske i TV zapise. Nakon toga se sastav 
*O'Hara* raspada, jer Frano Parać i Josipa Lisac odlaze u Zlatne Akorde.

*VIS O'Hara* njegovao je pjevni višeglasni repertoar sastavljen od uspješnica grupa Mamas & Papas, Beach Boys, The Seekers, na samom početku. Dolaskom Josipe Lisac promijenili su repertoar, pa su pjevali repertoar Bee Geesa, Arethe Franklin, Percya Sledga. Imali su i par svojih skladbi: *Lopov*, *Kako ljubav zna biti smiješna*, *Voljeti, to je radost*.

| * p
* r
* u
Hrvatski rani rock and roll sastavi |
| --- |
| Vis Atomi • Vis Bezimeni • Bijele strijele • Crveni koralji • Delfini • Vis Dinamiti • Drugi način • Vis Ehosi • Elektroni • Grupa 220 • Vis Jutarnje zvijezde • Kristali • Lotosi • VIS Mladi • Magneti • Mi • Vis O’Hara • Vis Pirati • VIS Roboti • Vis Sjene • Srebrne pruge • Vis Uragani • Vis Zlatni Akordi |
**Pošta** je vrsta usluge koja se odnosi na raznošenje pisama, razglednica, penzija, sudskih i vojnih poziva, paketa i slično. Naplaćivanje usluga obično ide u vidu poštanskih maraka koje se lepe na koverat ili se naplaćuju u obliku takse. Poštanske marke ljubitelji sakupljaju i to je poznato kao filatelija.

Poštanske pošiljke do krajnjeg korisnika donosi poštar koji ima posebnu uniformu a u manjim mestima i prevozno sredstvo (npr. motocikl). O njima su snimani i filmovi u kojima obično poštar „zvoni dvaput".

Istim imenom „pošta" naziva se i građevinski objekat u kojem su smeštene službene prostorije za vršenje poštanskih usluga. Svaka pošta ima svoj poštanski broj, u Srbiji je taj broj petocifren npr. za Krupanj je to 15314 itd. Prve dve cifre obično predstavljaju pozivni telefonski broj za to mesto. Obično se u pošti nalazi i telefonska govornica što je bilo veoma značajno kada je bilo manje telefonskih priključama i pre uvođenja mobilne telefonije.

Nekada su poštanske usluge isporučivane zajedno sa telegrafskim i telefonskim u istoj firmi pa je zajednička skraćenica bila PTT.

***Pošta*** na Wikimedijinoj ostavi
**Prijatelj naroda** je bio hrvatski tjednik iz Zagreba. Ove novine su počele izlaziti 1888. a prestale su izlaziti 1925. godine. 1905. je izlazio dvaput mjesečno, a poslije je prešao na tjedni ritam izlaženja.

Ideološki je bio vezan uz pravaše, prvo kao organ, potom kao "pučki list". 1911. staje na stranu Starčevićeve stranke prava, a 1922. postaje listom Hrvatske zajednice.

Imao je nekoliko izdavača: Klub Hrvatske stranke prava, Tiskaru Hrvatske stranke prava, Saborski klub Hrvatske stranke prava, Klub Starčevićeve stranke prava, Stjepan Zagorac i drugovi, Hrvatska pučka nakladna zadruga, Mile Starčević, Ivan Ružić, Franjo Pečnjak i Radoslav Tatalović-Tomić. Tiskan je u Dioničkoj tiskari.

Uređivali su ga: Franjo Pečnjak, Ignjat Rancinger, Antun Franetović, Budimir Blažeković, Josip Pasarić, Slavo Šojat, Jovan Hranilović, Teodor Crnković, Stjepan Korenić, Josip Purić, Stjepan Zagorac, Josip Lakatoš, Andjeo Gjurski, Rudolf Rauker i Ivan Peršić. Neki su od navedenih bili urednicima u nekoliko navrata.

List je nastavio izlaziti kao Hrvatski seljački narod.

Izvor
-----

* impresumi
**Počelo** (grčki ἀρχή *arhe* - početak, počelo, ono najdonje nečega) je pojam starogrčke filozofije koji označava ono od čega sve nastaje. Počelo predstavlja neki meta element, pratvar od koje sve nastaje i koja se sadržava u svemu.

Razvoj
------

### Predsokratovci

Pojam se često spominje kod Miletske škole i drugih starogrčkih filozofa koji su htijeli otkriti od čega je nastao svijet. Za njih, *arhe* je osnovna građa, »pratvar«, »prauzrok« ili počelo od kojeg je sazdana priroda (Tales, Heraklit, Empedoklo i dr.).

Anaksimen smatra da sve nastaje od zraka, Tales od vode, a Anaksimandar je govorio da je počelo svijeta apeiron (beskonačno i neizmjereno).

### Aristotel

Za Aristotela, pojam *arhe* znači metafizička ili spoznajna osnova zbiljnosti. Aristotel traži počelo koje je od svih najpostojanije, polazeći od logičke premise: nemoguće je da ista stvar i bude i ne bude. No, onima koji se oslanjaju na čula, može izgledati da nešto i biva i ne biva. Aristotel odgovara da "odbacujuće" ima još nešto od onoga što odbacuje, i nužno je od onoga što nastaje da nešto već jest. Dakle, propada li štogod, prisutno je neko biće, a nastaje li, nužno je da bude ono iz čega i po čemu nastaje, što opet ne ide u beskonačno.

Izvori
------

1. 1 2  Hrvatska enciklopedija
2. ↑  Aristotel, Metafizika (str. 87), Zagreb, 2001.
3. ↑  Aristotel, Metafizika (str. 102), Zagreb, 2001.

Vidi još
--------

* Osnovni elementi

Vanjske poveznice
-----------------

* Hrvatska enciklopedija
Za ostale ličnosti s imenom Zhang Xun, v. Zhang Xun.
Zhang Xun
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Zhang*.*
**Zhang Xun** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Zhāng Xún*) (709 – 24. novembar 757) bio je kineski vojskovođa u službi dinastije Tang, koji se istakao uspješnim vođenjem lojalističkih snaga na početku An Shi ustanka. Godine 756. je uspio obraniti važno uporište Yongqiu od višestruko nadmoćnijih pobunjeničkih trupa, a sljedeće godine je njegova uporna obrana Suiyanga, iako na kraju neuspješna, po tumačenju dijela historičala, zaustavile pobunjenike da prodru na bogata područja južno od rijeke rijeku Huai. S druge strane je bio kritiziran zbog toga što je u potonjoj bitci ohrabrivao kanibalizam među svojim ljudstvom. Ostali historičari, pak, hvale njegovu vjernost dinastiji. Pobunjenici su ga nakon pada Suiyanga pogubili.

Fusnote
-------

1. ↑  兩千年中西曆轉換
2. ↑  V. Obrana Zhang Xuna, autor Li Han (李翰); cit. u *Zizhi Tongjian*, vol. 220.
3. ↑  V. Wang Fuzhijeva kritiku, kojui citira *Bo Yang Edition of the Zizhi Tongjian*, vol. 53 [757].
4. ↑  V. *Knjiga Tanga*, vol. 187, part 2 Arhivirano 2008-06-21 na Wayback Machine-u i *Nova knjiga Tanga*, vol. 192 Arhivirano 2007-12-26 na Wayback Machine-u [same].

* *Knjiga Tanga*, vol. 187, part 2 Arhivirano 2008-06-21 na Wayback Machine-u.
* *Nova knjiga Tanga*, vol. 192 Arhivirano 2007-12-26 na Wayback Machine-u.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 217, 218, 219, 220.
**Stevan Branovački** (1. jun (jk)/13. jun 1804, Senta — 8. februar 1880, Novi Sad) bio je srpski pravnik i političar, gradonačelnik Novog Sada i predsednik Matice srpske. 

Gimnaziju je učio u Subotici, Baji i Segedinu, a prava u Požunu. Posle završenih nauka bio je u službi kod bačkog potiskog distrikta u Starom Bečeju, a zatim kod kraljevske table u Budimpešti, gde je 1828. položio advokatski ispit. Posle položenih advokatskih ispita otvorio je advokatsku kancelariju u Senti. Godine 1848. izabran je za solgabirova (sreskog načelnika); to je bio u bačkoj županiji prvi izbor za ovo zvanje iz reda ljudi, koji nisu bili plemići. Godinu 1849. proveo je u Zemunu i Beogradu, a 1850. postao je sreski komesar, a zatim kapetan kod bačkog potiskog distrikta. Po prestanku postojanja ovog distrikta postao je B. okružni sudija. 

Godine 1861. izabran je za poslanika na ugarski sabor, a isto tako i 1865, te je tom prilikom izabran u prvu ugarsku delegaciju, a 1869. izabran je za gradonačelnika Novog Sada. Godina 1872. i 1875. bio je poslanik na srpskom crkvenom i narodnom saboru u Sremskim Karlovcima. Na saboru 1875. godine pod njegovim predsedništvom izvršen je izbor patrijarha. Učestvovao je (1861) pri osnivanju Društva za Srpsko narodno pozorište, te je bio i prvi predsednik toga društva (1861—68). Bio je i predsednik Matice srpske.

| * p
* r
* u
Gradonačelnici Novog Sada |
| --- |
| Hajl · Marinković · Tir · Racković · Ridi · Racković · Ridi · Kasonyi · Szopron · Bugarski · Szopron · Štrvecki · Odi · Janković · Konstantinović · Lang · Kerber · Lang · Kamber · Zako · Jovanović · Molinari · Šimić · Jovanović · Jovišić · Polzović · Miletić · Mačvanski · Stojanović · Miletić · Stojanović · Branovački · Mačvanski · Radanović · Popović · Szalai · Demetrović · Profum · Živojinović · Adamović · Slepčević · Stefanović · Lakić · Borota · Ilić · Milosavljević · Petrović · Nagy · Popović · Ibročkić · Radujkov · Jovanović · Gonja · Melkus · Vrbaški · Ilijević · Čanak · Dejanović · Dejanović · Mutin · Horvat) · Petrov · Divjaković · Mirčić · Đurđević · Bajić · Svilar · Vrbaški · Novaković · Gojković · Pavličić | Flag of Novi Sad |
**Vekenega** (Zadar, pol. 11. stoljeća – Zadar, 27. rujna 1111.), iz zadarske patricijske obitelji Madijevaca, Čikina kći i opatica samostana benediktinki sv. Marije u Zadru.

Sa sigurnošću se zna da je opatica Vekenega, predstojnica Benediktinskog samostana sv. Marije, bila svjedokinja vremena dolaska kralja Kolomana na hrvatsko prijestolje i njegova trijumfalnog ulaska u Zadar što se navodi i u njezinu epitafu u samostanskoj vijećnici.

Nakon tragične pogibije svoga muža Dobroslava, ulazi kao redovnica u samostan sv. Marije oko 1072. godine. Vekenega je kao poglavarica i prva Čikina nasljednica na opatskoj stolici znala koristiti velike političke promjene u Hrvatskoj krajem 11. stoljeća, nagovorivši novoga kralja Kolomana da novčano podupre njezinu veliku građevinsku djelatnost na dovršenju trobrodne bazilike 1091. godine i podizanju novih samostanskih objekata. Uz kraljevsku pomoć uspjela je podići samostansku vijećnicu - vjerojatno najljepši presvođeni romanički prostor u Hrvatskoj - i veleban romanički zvonik koji nosi Kolomanovo ime i godinu 1105.

Benediktinski samostan sv. Marije uz kojega je izgrađena nova crkva posvećen je 1091. Godine. Zadarski prior **Drago**, i sam Madijevac, dosuđuje baštinu u korist predstojnice Vekenege, a samostanu dodjeljuje imunitet, tj. oslobađanje od davanja. 

U Zadru je 1096. godine održan crkveni sabor i nastaje svečani Evanđelistar opatice Vekenege. Vekenega ga je naručila u skriptoriju samostana sv. Krševana, a danas se čuva u Bodleian Library u Oxfordu. Vekenegin evanđelistar sadrži 196 listova (veličine 285 x 190 mm). Tekstualni dio listova veličine je 194 x 97 mm, a svaka stranica ima 19 redaka. Tekst je ispisan beneventanskim pismom, koje se u Dalmaciji i Hrvatskoj koristilo od 10. do 13. stoljeća. U njemu je zabilježen dugačak napjev uskrsnog hvalospjeva (*Exultet*), u zaključnom dijelu kojega se spominju bizantski car, zadarski prior, papa, zadarski biskup, a na kraju poimence Vekenega i samostan sv. Marije. 

Vekenega je umrla 27. rujna 1111. a 20 latinskih stihova na četiri ploče, koji ukrašavaju njezinu grobnicu u samostanskoj vijećnici (kapitulu) i kojima nepoznati pjesnik slavi Vekenegine zasluge za taj samostan, pravi su biseri domaće latinske poezije, na primer:

*Oret qui spectat dicens: "In pace quiescat,*
*corpus ut arca tegat, flatus at alta petat".*
Onaj što pogleda neka se moli i kaže: "U miru
tijelo u lijesu da leži, a duh u visine da leti".
**Planina Usborne** (engleski: *Mount Usborne*, španjolski: *Cerro Alberdi* ) je najviša planina na otoku Istočni Falkland i cijelom Falklandskom arhipelagu visoka 705 m.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Planina Usborne* leži u sredini Istočnog Falklanda pored kanala Choiseul i naselja Darwin koje leži u podnožju planine. Planina je dio masiva Wickham Heights, koji se proteže od zapada prema istoku po čitavoj širini otoka i geološki razdvaja Istočni Falkland od poluotoka Lafonia. 

O toj planini pisao je još Charles Darwin u 9 poglavlju svoje Zoologije sa puta brodom Beagle (Zoology of the Voyage of H.M.S. Beagle), koji je posjetio Falklandske otoke - 1833. 

Planina je dobila ime po jednom od kapetana na brodu Beagle - **Alexandru Burnsu Usbornu**.

Izvori
------

1. 1 2  „*Geography*" (engleski). Falklands Info. Pristupljeno 9. 04. 2012.
2. ↑  „*A Chronology of events in the history of the Falkland Islands*" (engleski). Falklands Info. Pristupljeno 9. 04. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Mount Usborne* na portalu Mountain Forecast (`en`)
* A Stroll up Mount Usborne (`en`)
Položaj Velikih Antila (zeleno) u Karibima
**Veliki Antili** su grupa otoka u Karipskom moru.Sastoje se od četiri glavna otoka: Kube, Jamajke, Portorika i Hispaniole. Na otocima Kuba, Jamajka i Portoriko su istoimene države, dok su na Hispanioli dvije države - Haiti i Dominikanska Republika.

Otoci su geološki slične građe kao srednjeameričko kopno, od škriljca, gnajsa i starih eruptivnih stijena. Na sjevernoj strani otoka ima dosta vapnenca nastalog od školjaka i koralja.

Ostrva Veliki Antili su deo američkog kontinentalnog bedema. Najviši vrh Velikih Antila je Pik Duarte (3087 m) na Hispanjoli. 

Na Velikim Antilima živi oko 35 miliona stanovnika. Španski jezik je dominantan na većini ostrva. Na Jamajci se govori engleski jezik, a francuski se koristi na zapadnom delu Hispanjole. 

Prvi pisani trag imena "Antili" potiče iz 1493 godine kod "Peter Martyr d'Anghira". Ime je izvedeno ili od naziva "Antilia" koji se u srednjem vijeku koristio za mitski otok za koji se vjerovalo da je negdje u Atlantiku ili pak od latinskog "ante ilium" što bi značilo da se nalaze ispred nečega. No, kakvo god bilo porijeklo imena, odnosi se u svakom slučaju na otoke koji su smešteni ispred Srednje Amerike.

Nezavisne države
----------------

* Kuba
* Dominikanska Republika
* Haiti
* Jamajka

Ostale teritorije
-----------------

* Portoriko
* Kajmanska ostrva
* Ostrvo Navasa

Povezano
--------

* Mali Antili
* Zapadnoindijski otoci

***Veliki Antili*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 237262212
* LCCN: sh89006892
* GND: 4086816-3
* NKC: xx0081498

 |
Rišarov paradoks je nastao 1905. godine i dobio je ime po svom tvorcu matematičaru Rišaru.

Posmatrajmo skup prirodnih brojeva i na njemu sve osobine dužine jedan. Ove osobine zatim poređamo u jedan niz i numerišemo ih, npr. ovako:

1. broj je deljiv sa 2
2. broj je prost
3. broj je jednak 5
4. broj je kvadrat prostog broja
5. broj je deljiv sa 5
6. ...

Primetimo da u nekim slučajevima broj ima svojstvo koje kodira, a u nekim slučajevima nema. Zato uvedimo definiciju: **Broj je Rišarov ako nema svojstvo koje kodira.** Vidimo da u gornjem primeru brojevi 1 i 3 jesu Rišarovi, dok 2, 4 i 5 nisu. 

Osobina **broj je Rišarov** je takođe jedna osobina dužine jedan na skupu prirodnih brojeva pa će se i ona naći u ovom nizu osobina pod nekim brojem, neka je to broj m. Da li je broj Rišarov? Ako jeste, onda nema svojstvo koje kodira, a to znači da nije Rišarov broj, što je paradoks. Ako broj nije Rišarov onda nema svojstvo koje kodira što po definiciji znači da jeste Rišarov, pa je i ovo nemoguće.

Rišarov paradoks je tesno povezan sa Raselovim paradoksom i sa drugim paradoksima koji su se javljali početkom 20. veka u naivnoj teoriji skupova matematičara Kantora. Ovi paradoksi su ozbiljno poljuljali temelje tadašnje matematičke nauke.
„Tusculum" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Tusculum (razvrstavanje).
**Tuskul** (latinski: ) je drevno latinsko ime za grad koji se nalazio u blizini starog Rima.

Lokacije
--------

Ruševine Tuskula se nalaze na brdu Tuscolo, na sjevernom rubu kratera Albanskog vulkana. Vulkan se nalazi u Albanskim brdima 6 km sjeveroistočno od suvremenog Frascatija.

Historija
---------

Ostaci teatra.
Prema legendi, grad je osnovao Telegon, sin Odiseja i Kirke.

Prvi dokazi o stalnim stanovnicima su pogrebne urne koje datiraju iz 8. i 7. vijeka pne. te svjedoče o prisustvu Latina. Tuskul se kasnije u historijama navodi kao nezavisni grad-država s vlastitim kraljem, ustavom i panteonom vlastitih božanstava.

U Tuskul se, prema rimskoj predaji, nakon svrgavanja sklonio posljednji rimski kralj Tarkvinije Oholi, gdje ga je pomagao tuskulski uglednik Oktavije Mamilije. On je godine 497. pne. vodio vojsku Latinskog saveza protiv Rimljana u Bitka kod Regilskoj jezera|bitci kod Regilskog jezera, gdje je i poginuo. Nakon tog vremena je Tuskul izgubio primat u korist Rima, ali i postao njegov saveznik. Godine 460. pne. je tuskulski diktator Lucije Mamilije pomogao Rimljanima poraziti sabinske robove na Kapitolu, a godinu dana kasnije je rimska vojska pod Markom Kvinkcijem Cincinatom pomogla Tuskulancima osloboditi se od Ekva.

Godine 381. pne. Tuskul se potpuno predao Rimu, te stekao građanskop pravo kao prvi "municipium cum suffragio" ili samoupravni grad. Tuskulski građani su se poslije navodili u "Tribus Papiria".

U Tuskulu je rimski orator Marko Tulije Ciceron napisao znamenita *Tuskulska pitanja*.

U srednjem vijeku su u Tuskulu stolovali moćni grofovi tuskulski. Godine 1191. grad je nakon višegodišnjih sukoba s Rimljanima uništen.

Literatura
----------

* Richard Stillwell, ed. *Princeton Encyclopedia of Classical Sites*, 1976: "Tusculum, Latium, Italy"
* Kasije Dio "*Rimska historija*"
* Dionizije iz Halikarnasa: Rimski antikviteti
* Thietmar od Merseburga - *Kronika*
* Roger od Howdena - *Chronica*
* Gregorovius, Ferdinand. *Rome in the Middle Ages Vol. IV Part 1*. 1905
* William Gell *The Topography of Rome and its Vicinity with Map". 2 vols. London, 1834. [Rev. and enlarged by Edward Henry Banbury. London 1846]*
* William Gell *Analisi storico-topografico-antiquaria della carta de' dintorni di Roma secondo le osservazione di Sir W. Gell e del professore A. Nibby*. Rome 1837 [2nd ed. 1848]
* Thomas Ashby - The Roman Campagna in Classical Times - London 1927
* G. Bagnani - The Roman Campagna and its treasures - London 1929
* G.E. Mc Cracken - A History of Ancient Tusculum - Washington 1939
* B. Goss - Tusculum in PECS (Princeton Encyclopedia of Classical Sites) - 1976
* T.J. Cornell - The beginnings of Rome: Italy and Rome from the Bronze Age to Punic War - London 1995 - ISBN 0-415-01596-0
* Xavier Dupré - Scavi archeologici di Tusculum - Rome 2000 - ISBN 88-900486-0-3

***Tuskul*** na Wikimedijinoj ostavi
**Rjukjuanski jezici** skupina su japanskih jezika kojima govori nekoliko manjih naroda na japanskim otocima Ryukyu.

Skupina se dijeli na dvije uže podskupine, amami-okinavsku sa (8) jezika i sakishimsku sa (3) jezika.

**A. Amami-okinavski** (8) jezika:
a. Sjeverni amami-okinavski (4):
a1. Južni amami-oshima, otoci: Okinawa, Amami-oshima, Kakeroma, Yoro, Uke
a2. Kikai, otoci: Okinawa; Kikai
a3. Sjeverni amami-oshima, otoci: Okinawa, Amami-oshima
a4. Toku-no-shima, otoci: Okinawa, Toku-no-shima
b. Južni amami-okinavski (4):
b1. Oki-no-erabu, otoci: Okinawa; Oki-no-erabu
b2. Okinavski, otoci: Okinawa, Kerama, Kume-jima, Tonaki, Aguna
b3. Kunigami, otoci: Okinawa, Iheya, Izena, Ie-jima, Sesoko
b4. Yoron, otoci: Okinawa; Yoron
**B. Sakishima** (3):
a. Miyako, otoci: Okinawa, Miyako, Ogami, Ikema, Kurima, Irabu, Tarama, Minna.
b. Yaeyama, otoci: Okinawa, Ishigaki, Iriomote, Hatoma, Kohama, Taketomi, Kuroshima, Hateruma, Aregusuku.
c. Yonaguni, otoci: Okinawa, Yonaguni.

Izvori
------

1. ↑  Ethnologue (16th)

Vanjske veze
------------

***Rjukjuanski jezici*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
Spomenik Rurjiku
**Rjurik** ( - umro 879. godine) je bio varjaški vladar Novgoroda koji je izgradio dinastiju što vlada područjem današnje evropske Rusije, Ukrajine i Belorusije između 9 i 16. veka.

Porjeklo
--------

Po ruskom mitu iz 15 veka Rjurik je bio unuk varjaga Gostomisl]]a koji je vladao konfederacijom plemena na širem području današnje Finske. Ta teorija koja se bazira na vremenski kasnim historijskim zapisima se danas ne smatra verovatnom iako je moderna genetska istraživanja djelomično potvrđuju kao niti teorije koje pokušavaju Rurjika identificirati kao danskog vikinškog kralja iz 9 veka. Po drugim historijskim zapisima koji su dobili djelomičnu potvrdu u arheološkim ispitivanjima Rurjik je bio varjag koji osniva grad Stara Lagoda (po mitovima), a samo naselje je izgrađeno u vikinškom stilu što daruje potvrdu toj teoriji.

Vladavina
---------

Po ruskoj historijskoj hronici iz 12 veka plemena na širem području Petrograda su se pobunila protiv Varjaga i izborila svoju nezavisnost nakon čega je počeo građanski rat među plemenima. Da bi se rat završio plemena su izabrala Rurjika da postane njihov vladar pa je on zavladao na tom području i osnovao grad Novgorod oko 862. godine. Do svoje smrti 879. godine Rurjik će ostati neosporni vladar Novgoroda,a naslijediti će ga knez Oleg u ime Rurjikovog maloljetnog sina Igora.

***Rjurik*** na Wikimedijinoj ostavi
**Urbanistički plan** je dokument kojim se usmerava i reguliše organizacija prostora u naseljima.

Osnovni principi urbanističkog planiranja su:

* prostorna organizacija naselja kojom se ostvaruju kvalitetniji uslovi života
* očuvanje i unapređenje tradicije graditeljstva i stvorenih vrednosti naselja
* dopuna postojećih i stvaranje novih urbanih vrednosti
* obnova i rekonstrukcija istorijskih i ambijentalnih celina
* očuvanje zemljišta pogodnog za poljoprivredu, prirodnih vrednosti i životne sredine tog naselja, susednog naselja i regiona
* usklađenost izgradnje infrastrukture i građevinskog zemljišta koje opslužuje

Tri vrste urbanističkih planova su:

* generalni urbanistički plan – radi se za celo naselje
* plan generalne regulacije – radi se za manje naselje ili deo naselja
* plan detaljne regulacije – radi se za specifične delove naselja ili građevinskog područja

Urbanistički planovi sadrže podelu određenog naselja na zone za koje se određuju pravila uređenja i građenja unutar zone. 

Pravila uređenja određuju: postrojenja, objekte i mreže infrastrukture i uslove za priključenje novih objekata, posebne zahteve, uslove i propise za izdavanje odobrenja za izgradnju, ambijntalne celine od kulturno-istorijskog ili urbanističkog značaja, lokacije propisane za dalju plansku razradu, zaštitu životne sredine, osnovne mere bezbodnosti ljudi od nepgodoa, požara itd.

Pravila građenja određuju: vrstu i namenu objekata koji se mogu graditi, položaj objekata koji treba da se grade, dozvoljenu spratnost, međusobnu udaljenost i izgled objekata, uslove i način pristupa građevinskoj parceli i prostor za parkiranje vozila, uslove zaštite susednih objekata, obnovu i rekonstrukciju objekata itd.

Urbanistički planovi sadrže karte na kojima je predstavljena podela na zone i predstavljeno je postojeće i planirano stanje prostora prema različitim namenama. Razmera u kojoj se rade karte je sitnija za opšte urbanističke planove (do 1:20 000), a krupnija za regulacione planove (1:500 – 1:5000).

Spoljašnje veze
---------------

* Generalni plan Beograda
* Generalni plan Kragujevca  Arhivirano 2010-08-19 na Wayback Machine-u
* Regulacioni planovi u Beogradu
* Regulacioni planovi u Kragujevcu  Arhivirano 2010-08-08 na Wayback Machine-u
**Prohor Pčinjski** (Ovče pole, Makedonija ? - Planina Kozjak 14. septembar 1067) je pravoslavni svetac koga podjednako slave; Makedonska pravoslavna crkva, Srpska pravoslavna crkva i Bugarska pravoslavna crkva.

Biografija
----------

Prohor Pčinjski rođen je u dolini Ovče pole u Sjevernoj Makedoniji. O njegovu životu se malo toga zna, osim činjenice da su mu roditelji Jovan i Ana bili jako pobožni. Svoj prvi dio života proveo je kao isposnik živjevši u jednoj pećini pored crkve Sv. Georgi u Starom Nagoričanu. 
Nakon što su u taj kraj provalila nomadska azijska plemena (Pečenezi i Kumani) Prohor je utočište potražio na planini Kozjak iznad rijeke Pčinja, pored današnjeg grada Vranje. 
Po usmenoj legendi on je predskazao bizantskom vojvodi Romanu Diogenu da će postati car, kad ga je ovaj došao obići. On je doista to i postao te mu se odužio tako što je između 1067.-1071. podigao manastir Prohor Pčinjski njemu u čast.

Izvori
------

1. 1 2  Ivan Snagarov. „*Historija ohridske arhiepiskopije*" (bugarski). promacedonia org. Pristupljeno 10. 01. 2012.
2. ↑  „*Manastir Prohor Pčinjski*" (srpski). Serbia Travel Guide. Pristupljeno 10. 01. 2012.

Vanjske veze
------------

* Prohor Pčinjski na portalu discoverserbia
Zgrada Visokog suda u Canberri.
**Visoki sud Australije** je najviši sud u australskoj sudskoj hijerarhiji te posljednji žalbeni sud u Australiji. Visok sud ima i redovnu i žalbenu funkciju, pravo kontrole ustavnosti zakona koje izglasaju Parlament Australije i parlamenti saveznih država te pravo tumačenja Ustava Australije. 

Visoki sud reguliran je člankom 71. Ustava Australije, koji ga imenuje nositeljem sudbene vlasti. Sud je uspostavljen i s radom počeo temeljem Zakona o sudovima iz 1903. godine. Danas su odredbe o funkcioniranju Visokog suda mogu naći u Ustavu (čl. 71 - 75), Zakonu o sudovima te Zakonu o Visokom sudu Australije iz 1979. godine. Visoki sud sastoji se od ukupno 7 sudaca - Vrhovnog suca te 6 ostalih sudaca. Suce imenuje Generalni guverner Australije na prijedlog federalne vlasti, a njihov je mandat trajan te traje do 70 godine života, kada se moraju umiroviti. 

Visoki sud smješten je, od 1980. godine, u Canberri. Većina zasijedanja održava se u zgradi Visokog suda, smještenoj u Parlamentarnom trokutu, ponad jezera Burley Griffin. Zasijedanja se povremeno održavaju i u središtima saveznih država, poput Melbournea, Sydneyja ili Victorije.

***Visoki sud Australije*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 134837365
* LCCN: n50064606
* ISNI: 0000 0001 0663 1725
* SUDOC: 066854245

 |
**Politički ustav Republike Honduras** (španjolski: *Constitución Política de la República de Honduras*) je najviši pravni akt (ustav) u Hondurasu. Ratificiran je i objavljen 20. siječnja 1982. godine u službenom glasilu, *La Gaceta*; stupanjem na snagu, Ustav iz 1982. godine postao je dvanaesti ustav Hondurasa od 1825. godine, kada je donesen prvi ustav. Sastoji se od preambule i osam glava, koje reguliraju osnovno državno i društveno uređenje u zemlji. Od 1984. do 2005. godine je mijenjan ukupno 26 puta, a Nacionalni kongres je u periodu od 1982. do 2005. godine objavio deset tumačenja dokumenta. 

Godine 2009. ustav se našao u centru međunarodnog interesa usred ustavne krize koju je izazvao tadašnji predsjednik Manuel Zelaya, koji je želio mijenjati ustav. Nedugo nakon izbijanja ustavne krize, vojska je svrgnula predsjednika Zelayju, kojega je naslijedio Roberto Micheletti. Michelettijeva *de facto* vlada donijela je dekrete kojima je ukinula neke od temeljnih prava i sloboda, zbog čega je ustav Hondurasa naišao na oštre međunarodne kritike; bivši kostarikanski predsjednik Óscar Arias nazvao je, 2009. godine, honduraški ustav "najgorim na cijelom svijetu".

Vanjske veze
------------

* Constitución Vigente de Honduras Arhivirano 2009-08-03 na Wayback Machine-u, National Congress of Honduras
* Honduran Constitution with 2005 reforms, Georgetown University Political Database of the Americas (`es`)
**Urien** (zvan i *Urien Rheged*) je bio jedan vitezova Okruglog stola iz legende o Kralju Arthuru.

Pravi Urien je bio vladar britskog post-rimskog kraljevstva Rhegeda, kraja koji se vjerojatno odnosi na današnji Cumberland i dio susjednih zemalja. Živio je i vladao krajem 6. vijeka.
Njegov lik postao je predmetom nekoliko pjesama pripisanih Taliesinu, to se naročito odnosi na one posvećene bitkama kod Gwen Ystrata i Argoeda. U tim pjesmama se spominjenje njegov vatreni neprijatelj - Fflamddwyn, pretpostavlja se da bi to mogao biti onaj koji se u velškom zove - Ida, anglijski kralj Northumberlanda. Nenije u dodatku svoje Historia Brittonum navodi da je Urien bio jedan od četiri kneza, sa sjevera koji su se suprotstavili usponu Idinog sina Deodrica.

Urien je da spriječi njegovu daljnju agresiju opsjedao njegovu utvrdu - Lindisfarne. Ostala trojica kneževa bili su Rhydderch Hael, Gwallog ap Lleenog i Morcant. Prema legendi Morcant, ljubomoran zbog Urienovih uspjeha na bojnom polju i nezadovoljan raspodjelom plijena, organizirao je tokom te vojne kompanje njegovo ubistvo.

Njegov stric Llywarch Hen je u svojoj Elegiji za Uriena Rhegeda, taj događaj smješta u mjesto po imenu Aberlleu.

U Genealogiji svetaca zabilježeno je da je Urien, zajedno sa sinovima Cerediga ab Cunedda i svojim nećacima provalio u Južni Wales i pomogao izbaciti Dinastiju Gwynedd, koja tu stekla uporište u vrijeme vladavine rimskog cara Magnusa Maksima.

U kasnijim poemama njegov lik premješten je u Južni Wales, tu se pojavljuje kao kralj Urien od Gora, odnosno Gower iz Glamorgana.
Kao takvog ga opisuje i Thomas Malory u svom romanu Le Morte Darthur.

Urien je imao sina Owaina mab Ureina koji ga je naslijedio na tronu, njegov lik poslužio je kao baza za viteza Ywaina

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Urien Rheged*" (engleski). Gordd Cymru. Arhivirano iz originala na datum 2015-09-16. Pristupljeno 28. 09. 2017.

Vanjske veze
------------

* *Urien Rheged* na portalu Gordd Cymru Arhivirano 2015-09-16 na Wayback Machine-u (`en`)

| * p
* r
* u
Legende o Kralju Arthuru |
| --- |
| Ključne osobe | Kralj Arthur • Constantine • Sir Ector • Vojvoda od Cornwalla • Guinevere • Igraine • Izolda • Gospa od jezera • Kralj Lot • Kralj Mark • Merlin • Mordred • Morgana le Fay • Morgause • Uther Pendragon |
| Vitezovi Okruglog stola | Aglovale • Agravain • Bagdemagus • Bedivere • Bors • Breunor • Calogrenant • Caradoc • Dagonet • Dinadan • Gaheris • Galahad • Gareth • Gawain • Geraint • Griflet • Hector de Maris • Kay • Lamorak • Lancelot • Leodegrance • Lionel • Lucan • Maleagant • Marhaus • Palamedes • Pelleas • Pellinore • Percival • Safir • Sagramore • Segwarides • Tor • Tristan • Urien • Ywain • Ywain Kopile • Elyan Bijeli • Sir Ector |
| Predmeti | Excalibur • Sveti gral • Okrugli stol • Opasna stolica |
| Mjesta | Avalon • Brocéliande • Caerleon • Camelot • Corbenic • Cornwall • Logres • Lyonesse • Sarras • Tintagel |
**Zhizhi Chanyu** (kineski: 郅支單于, ruski: Шаньюй Чжичжи or Чжичжи-хан, Wade-Giles: Chihchih) (? - 36. pne.) bio je Chanyu ili poglavar naroda Xiongnu, koji se u drevnim kineskim spisima također zove i **Luanti Hutuwusi**, odnosno "Vrijedni princ Istoka".

Nakon smrti prethodnog Chanyua godine 60. pne. je među Xiongnuima izbio građanski rat. Godine 56. pne. je Zhizhi digao ustanak protiv prijestonasljednika, odnosno starijeg brata Jihoushana (Huhanye Chanyu). Do godine 54. pne. je uspio osvojiti najveći dio Mongolija|mongolske stepe, natjeravši Huhanyea da se skloni na jug i zatraži pomoć Kineza. Oni su Zhizhija protjerali na zapad, do Kangjua.

Kangjui su poslije uz Zhizhijevu pomoć napali i opustošli Wusun. Zhizhi je potom Kangjue natjerao da mu sagrade tvrđavu na rijeci Talas od koje je nastao moderni Taraz u Kazahstanu. Tamo je uspostavio državu koja se u zapadnoj historiografiji naziva "Zapadni Xiongnu".

Zhizhi je godine 42. pne. dao pogubiti kineskog izaslanika Gu Jia. Šest godina kasnije je poražen u bitci kod Zhizhija nastojeći obraniti svoju tvrđavu od kineske kaznene ekspedicije.


| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Uyan-Guidi**
60–58. pne.  |  **Chanyu Istočnih Huna** 58–48. pne.
with contenders
Huhanye, 58–48. pne.
Chjuki, 57–56. pne.
Huge, 57–57. pne.
Cheli, 57–56. pne.
Utszi, 57–57. pne. | Slijedi: **Huhanye**
48–31. pne.  |

V. također
----------

* Huyan
Prijevor
**Prijevor** je malo naselje u Dubrovačko-neretvanskoj županiji.

Zemljopisni položaj
-------------------

Prijevor je smješten iznad Jadranske turističke ceste, između naselja Rožat i dubrovačkog gradskog kotara Mokošica. Iznad Prijevora, na padinama okolnih brda se nalazi Dračevo selo. Prijevor je 5,5 km sjeverozapadno od Dubrovnika.

Naselje Prijevor se dijeli na tri dijela:

*Gornji Prijevor*, koji je smješten na padinama brda, sastoji se od obnovljenih kuća i nekih trošnih kuća te stanovnika kojih ima 51.

*Donji Prijevor* se nalazi iznad Jadranske turističke ceste, a sastoji se od modernih novih obiteljskih kuća i stambenih zgrada. Tu se nalazi i prodavaonica automobilskih dijelova.

*Prijevor na rivi* se nalazi na sjevernoj obali zaljeva Rijeke Dubrovačke, a sastoji se od mnoštva modernih obiteljskih kuća te je pripojen naseljima Rožat i Mokošica.

Povijest
--------

Gornji Prijevor je teško nastradao tijekom potresa 1979. godine, pa su mještani bili prisiljeni graditi nove kuće u Donjem Prijevoru.

Prijevor je teško nastradao i tijekom rata u Hrvatskoj kad je bio pod okupacijom JNA. Spaljena je i opljačkana većina kuća, koje su nakon rata u potpunosti obnovljene.

Gospodarstvo
------------

Mještani Prijevora se bave turizmom, poljodjelstvom i ribarstvom.

Stanovništvo
------------

Prijevor prema popisu stanovništva iz 2011. godine nastanjuju 453 stanovnika, većinom Hrvata katoličke vjeroispovjesti.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

**Napomena**: U 2001. nastalo izdvajanjem iz naselja Dubrovnik. Od 1857. do 1931. iskazivano kao naselje. U 1869. 1921. i 1931. sadrži podatke za naselje Čajkovići. U 1981. i 1991. podaci su sadržani u naselju Dubrovnik.

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
**Sveti Kajo** je mjesni odbor i naselje u gradu Solinu.Nalazi se na obalama Kaštelanskog zaljeva, zapadno od gradskog središta i ostataka antičke Salone. 

Dan MO Sveti Kajo je 22. travnja, blagdan zaštitnika Svetog Kaje.

Gospodarstvo
------------

U Svetom Kaji nalaze se mnogi poslovno gospodarski objekti:

* Skladišta INAd.d. - Zagreb,

* Željezničko čvorište HŽ-a,

* Tvornica cementa i rudnik "Sveti Kajo" - CEMEX d.d.

* Luka - Split,

* Vodoprivreda - Split,

Poznate osobe
-------------

* Vjekoslav Parać, slikar
* Toni Kljaković, pjevač
* Dalibor Parać, slikar,
* Jozo Kljaković-Šantić, slikar
* Bogdan Žižić, filmski redatelj
* Milka Barišić, redateljica
* Krunoslav Kljaković-Šantić, novinar
* Petar Pereža, TV-voditelj, urednik i novinar
* Stjepan Andrijašević, nogometaš i trener
* Siniša Andrijašević, boksač - K1
* Ante Režić, nogometaš
* Miro Podrug, sportski novinar
* Marina Jajić, operna pjevačica (Mala Floramye)
* Franko Andrijašević, nogometaš

Športske i kulturne udruge
--------------------------

* Streljački klub "Voljak", višestruki prvaci Hrvatske

* Klapa "Mramorna"

* Kickboxing klub "Thunderman"

* KUD "Salona"

Vjerski objekti
---------------

* crkva Sv. Kaje

* crkvica Sv. Nikole

* crkva Sv. Anastazija

Povijesne znamenitosti
----------------------

Ostaci predantičke i antičke Salone djelomično se nalaze i na području sv. Kaje. To su Tusculum, amfiteatar, te arheološki lokaliteti Kapljuč, Marusinac.

Zaseoci pod zaštitom (stare kamene kuće)
----------------------------------------

Kljaković-Šantići (Mladini), Barišići (Gujine), Grubići (Patkasi), Boljati (Teterići), Dudini, Jajići, Vukšići (Stipetini), Paraći, Milišići - Podrugi - Mikelići (Šalinovi), Mužići, Milišići-Dodigi (Pičetini i Parini), dio Draškovića, Žižići (Banovi). 
Zaseoci nestali sa zemljovida (zbog zaobilaznice i rudnika cementa): Mikelići (Mandićevi), Draškovići (Bonini), Milanovići (Gaziji), Jankovi - Katići (Mornari-Juričini), Stojići. 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Sveti Kajo (Solin)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Ustav Republike Fidži** (engleski: *Constitution of the Republic of Fiji*) je aktualni ustav Fidžija, službeno na snazi od 6. rujna 2013. godine; Ustav je na snagu stupio odmah nakon predsjedničkog potpisa. Aktualni Ustav Fidžija rezultat je političkih previranja koja su započela još 2000. godine, a kulminirala su donošenjem novog ustava, 2013. godine. Do tog trenutka, Fidži je bio organiziran prema Ustavu iz 1997. godine, koji je često bio izložen kritikama; jedna od najspornijih točaka tog ustava bilo je stjecanje biračkog prava po rasnom ključu, što je premijer Frank Bainimarama nazvao zastarjelim nedugo nakon što je u beskrvnom puču preuzeo vlast u zemlji. Ustav iz 1997. je abrogiran dekretom iz 2009. godine, a nakon donošenja smjernica za novi ustav, kao i javne rasprave, konačno je zamijenjen novim ustavom 2013. godine. 

Ustav Fidžija je pisani, što iznimka u odnosu na britansku pravnu tradiciju (Britanija nema pisani ustav). Započinje s preambulom te sadrži 12 poglavlja, koja reguliraju temeljna prava, slobode i obveze, organizaciju državne vlasti, državne financije, odgovornost državnih dužnosnika te pravila o izmjeni i tumačenju ustava. Među najznačajnijim promjenama su ukidanje rasnog ključa pri izboru i zastupanju u Parlamentu, ukidanje neizabranog gornjeg doma kao i plemenskog Velikog vijeća poglavica te zastupanje temeljem distrikta. Parlament Fidžija je organiziran kao jednodomno tijelo, a aktivno biračko pravo se po prvi puta stjecalo s 18 godina. 

Novi Ustav dodijelio je jednaki zakonski status Indofidžijcima, a formalizirao je i dopuštenost višestrukog državljanstva, koje je bilo odobreno još od 2009. godine.

Vanjske veze
------------

* Constitution of the Republic of Fiji (2013) : Pacific Islands Legal Information Institute
*Steatornis caripensis*
**Uljašica** (*Steatornis caripensis*), ponekad zvana i **uljana ptica** ili **guačaro**, je jedini pripadnik porodice Steatornithidae i podreda Steatornithes. U srodstvu je sa velikom grupom legnjeva, ali je toliko posebna po anatomiji, ekologiji i ponašanju, da je svrstana u zasebnu porodicu. Nedavna istraživanja predlažu da se svrsta čak u zaseban red (koji još nema naziva).

Opis
----

Uljašice su ptice dužine oko 50cm, krila dužine oko 91cm, širokog repa, malenih nogu i snažnog kljuna koji izgleda kao jastrebov. Perje je smeđe boje sa bijelim pjegama koje su najveće na pokrovnom i sekundarnom letnom perju. Mužjaci su neznatno tamniji od ženki. 

Ova noćna vrsta je jedinstvena jer je jedina noćna ptica koja se hrani voćem i jer je to voće uljanih palmi. Prosječna težina im je 380 do 430 grama, ali ptići mogu biti i upola teži. Gnijezde se na "policama" u pećinama u velikim kolonijama sa više od 50 parova i grade gnijezdo od ispovraćanog sjemenja voća kojeg jede, pa ono svake godine raste i dobija oblik korneta. Mještani na Trinidadu ih zbog buke koju dižu u pećini nazivaju "diablotin" ("maleni vrag"). Drugi način oglašavanja je krckanje koje služi za eholokaciju. Ipak ona nije tako dobro razvijena kao što je šišmiševa. 

Alexander von Humboldt je prvi proučavao ove ptice i dao im naučni naziv. *Caripensis* znači "sa Karipea", a *Steatornis* "debela ptica", što se odnosi na debljinu ptića.

Razmnožavanje
-------------

Polažu 2 do 4 jajeta u intervalima od tri ili više dana, ali je jednom zabilježen i interval od devet dana. Ptiće oba roditelja hrane uljanim plodovima palmi. Do sedamdesetog dana ptići dostižu najveću težinu. Preostalih 30 dana gube na težini dok ne postanu iste težine kao i odrasli.

Rasprostranjenost
-----------------

Nastanjuje šumske predjele sa špiljama u Južnoj Americi od Gvajane i Venezuele, duž Anda do Bolivije i Trinidada. Ponekad se pojavljuje u Panami, Arubi i Kosta Rici. Nije ugrožena vrsta.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **uljašica** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **uljašicama** |

***Uljašica*** na Wikimedijinoj ostavi