recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Jezera** je naselje na otoku Murter od 960 stanovnika, u šibenskom arhipelagu.

Geografija
----------

Jezera leže na jugoistoku tog malog otoka, u uvali oblika potkove. Udaljena su svega 2 km od općinskog središta Tisno i oko 28 km od Šibenika.

Naselje je dobilo ime - zbog 2 povremene bare (jezera), pored mjesta. Blato (ili Jezero) isušeno je zbog malarije - početkom 20. vijeka, dok drugo - Lokva, postoji i danas za kišne sezone.

Historija
---------

Najstariji stanovnici Jezera bili su Liburni, o tome svjedoče ostatci dva groba u uvali Podjasenovac, i gradina - Pudarica, iznad uvale Murtar (2 km južno od mjesta), za koju se predpostavlja da je bila neka vrst stražarnice.

Najstariji trag postojanja Jezera od vremena Slavenskog doseljavanja na otok je iz 1298. godine.  
Broj stanovnika Jezera rastao je kako je jačao osmanski pritisak na zadarsko zaleđe.
Najstariji dio Jezera; Selo i Košuluk udaljeni su 500 m od mora, jer su se stanovnici sve do kraja 18. vijeka bojali gusarskih napada, tek od tad počeli su graditi kuće uz more.

Spomenici i znamenitosti
------------------------

U centru mjesta nalazi se barokna crkva - Gospa od Zdravlja iz 1722. sa zvonikom, visokim 32 m.

Privreda
--------

Jezera je nekad bila težačko ribarsko mjesto, razvijenog maslinarstva i ovčarstva, poznato po svojim ribarima, koji su 1922. osnovali ribarsku zadrugu. 

U novije vrijeme je turizam je najznačajnija privredna grana mjesta, gostima smještaj nudi autokamp Jezera-Lovišća i privatni iznajmljivači. U Jezerima se nalazi i mala ACI marina.

Izvori
------

1. 1 2  „*Jezera*" (hrvatski). Općina Tisno. Arhivirano iz originala na datum 2013-07-28. Pristupljeno 18. 02. 2013.
2. 1 2 3 4  „*Povijest Jezera*" (hrvatski). Turistička zajednica mjesta Jezera. Arhivirano iz originala na datum 2012-06-18. Pristupljeno 18. 02. 2013.
3. ↑   „*Murter*" (hrvatski). Kulturni turizam. Pristupljeno 18. 02. 2013.
4. ↑  „*Crkve*" (hrvatska). Turistička zajednica mjesta Jezera. Arhivirano iz originala na datum 2012-06-18. Pristupljeno 18. 02. 2013.

Vanjske veze
------------

***Jezera (Tisno)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Jezera* na portalu Turistička zajednica mjesta Jezera
**Neusiok** (Neuse, danas Coharie) indijansko je pleme porodice Iroquoian otkriveno 1584. godine na južnoj obali donjeg toka rijeke Neuse u današnjoj Sjevernoj Karolini, okruzi Craven i Carteret. Tada bijahu u ratu s više obalnih plemena u tamošnjem području. U kasnijem kolonijalnom periodu Indijanci na navedenoj regiji poznati su i kao Neuse Indijanci. Broj im rapidno opada pa im je 1700. još preostalo 15 ratnika i dva sela Chattooka i Rouconk. Njihovi ostaci su se vjerojatno priključili mnogo jačim Tuscarora Indijancima koji su kasnije ranih 1700-ih ušli u savez sa 'Narodom duge kuće' Ho-de-no-sau-nee. Prema Mooneyu (1928), ovih Indijanaca, uključujući i pleme Coree (vjerojatno srodni) bilo je 1600. godine oko 1,000. Njihovo ime Neusiok danas čuva ime rijeke Neuse u Sjevernoj Karolini.

Kratka povijest plemena Coharie
-------------------------------

Pleme se na sadašnji teritorij počelo vraćati između 1729 i 1746. Tokom 1800.-tih Indijanci Neusiok, sada već kao Coharie izgrađuju svoje političke temelje u sjeverno-karolinskom okrugu Sampson. Već od 1859. osnivaju prve škole iz vlastitih sredstava i s vlastitim učiteljima, a 1911. Sjeverna Karolina im daje vlastiti školski sistem, ukinut 1913. Zakon se uspostavlja opet 1917. a već 1943. utemeljena je ' East Carolina Indian School '. U Okrugu Sampson Coharie osnivaju 4 naselja, to su: Holly Grove, New Bethel, Shiloh i Antioch. Plemensko područje im se prostire na svega 10 akara. Godine 1971. plemenski status priznaje im samo država Sjeverna Karolina.

Izvori
------

1. ↑  Swanton
2. ↑  Hodge
**Ivo Grbić** (Dubrovnik, 25. listopada 1931. - 19. srpnja 2020.), jugoslavenski i hrvatski slikar i grafičar.

Životopis
---------

Rođen je u Dubrovniku, a obiteljske korijene vuče iz  Župe dubrovačke.

U rodnom gradu završio učiteljsku školu, a na akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu upisao se 1951. te diplomirao na grafičkom odsjeku 1956. Profesori su mu bili Tomislav Krizman, Krsto Hegedušić, Marijan Detoni i drugi. Slikarsku specijalku kod prof. Antuna Mezdjića završio je 1958. Osim slikarstvom i grafikom bavi se keramikom i sitnom plastikom (medalje i plakete), a naročito primjenjenom grafikom. Autor je brojnih plakata, povelja, plaketa i drugih likovnih rješenja iz područja primjenjene umjetnosti za kulturne i znanstvene ustanove u Zagrebu, Dubrovniku i drugdje. Djela mu se nalaze u brojnim privatnim zbirkama i galerijama u zemlji i inozemstvu.

Od 1960. do 1982. profesor je na grafičkom odsjeku Škole primijenjene umjetnosti u Zagrebu, gdje je odgojio mnoge danas afirmirane grafičare i dizajnere.
Održao je 31 samostalnu izložbu i sudjelovao na više od 150 kolektivnih izložbi u zemlji i inozemstvu.

Dobitnik je druge nagrade na natječaju za plakat Dubrovačkih ljetnih igara 1954. nagrade za plaketu Turističkog saveza Dubrovnik 1984. priznanja Turističkog društva Dubrovnik 1987. te nagrade za životno djelo grada Dubrovnika 2002..

Pretežno se bavi temama iz glazbenog života, starog Dubrovnika, folklora, mora, te portretima (više od tisuću portreta umjetnika s Dubrovačkih ljetnih igara).

U srpskocrnogorskom napadu na Dubrovnik 6. prosinca 1991. izgorjela je palača u kojoj je živio i radio, zajedno sa malom galerijom u prizemlju i cjelokupnim inventarom: sve slike, crteži i grafike, keramika, etnografska i antikvarna zbirka, knjižnica, foto, audio i pisana dokumentacija, te još mnoštvo vrijednih i dragih predmeta.
Poslije je na vanjskim zidovima te palače postavio 2001. više izložaba svojih radova i dokumenata koji govore o stradanju Dubrovnika.

Objavio je 2011. godine knjigu *Sjećanja*.

Vidi još
--------

* dubrovačko slikarstvo

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2021-01-25 na Wayback Machine-u.
2. 1 2 3 4 5 6  (HINA/HS): Sjećanja Ive Grbića, Hrvatsko slovo, petak, 28. listopada 2011. str. 20.
Dio Karoline u središtu Fužina
**Karolina** je cesta izgrađena u prvoj polovici 18. stoljeća i prva je cestovna poveznica u Hrvatskoj između panonskoga i jadranskoga područja (od Karlovca do Bakra i Rijeke), duga 105,6 km.

Povijest
--------

Gradnja je započela 1726. za kralja Karla III.
Puštena je u promet 1727. godine, a svečano otvorenje bilo je 16. rujna 1728. kada je putujući iz Rijeke prema Bakru njome prošao car Karlo VI. odnosno hrvatski kralj Karlo III. po kome je prometnica i dobila ime.

Karolina povezuje Karlovac s Bakrom, a prolazi kroz mjesta Novigrad na Dobri, Bosiljevo, Osojnik, Vrbovsko, Ravnu Goru, Mrkopalj i Fužine. 

Od obale se uspinjala prema Hreljinu i Zlobinu te odatle prema Benkovcu gdje je dosegla 881 metar nad morem, potom se blago spuštala do Fužina, onda opet uzdizala do svoje najviše točke između Belog Sela i Brestove Drage (970 metara) ponad Sungera i Mrkoplja.
Od 1732. godine prolazi kroz Mrkopalj, a u Brestovoj Dragi nalaze se ostaci potpora za most (stupovi, upornjaci), što je u ono vrijeme bio jedinstven primjer gradnje u svijetu.
Između Poljičke Kose i Starog Laza Karolinska cesta se ponovo penje na više od 900 metara, a nakon toga teren se postupno snižava prema Ravnoj Gori, Staroj Sušici i Vrbovskom te dalje put Bosiljeva, Vodene Drage, Novigrada na Dobri i Dubovca doseže Karlovac.

Karolinska cesta nije imala velik kapacitet, a usto je bila i prilično strma te je u nepunih 100 godina, zbog velikog povećanja prometa, izgrađena još jedna cesta kroz Gorski kotar, u to doba jedna od najmodernijih prometnica u svijetu, Lujzijanska cesta.

Znamenitosti
------------

Povezano
--------

* Dorotejska cesta
* Jozefina
* Knežićeva Jozefinska cesta
* Struppijeva Jozefinska cesta
* Knežić - Kekićeva cesta
* Lujzijana
* Majstorska cesta
* Rudolfina
* Terezijanska cesta
**Grof Karlo pl. Ratkaj** fiktivni je lik iz povijesne telenovele *Ponos Ratkajevih*. Lik je od 1. do 131. epizode i od 170. epizode do kraja serije tumačio Božidar Alić. Lik se od 131. do 170. epizode nije pojavljivao te je smatran mrtvim, zbog fizičkog obračuna redatelja Branka Ivande i Božidara Alića, nakon kog je Alić doživjeo potres mozga, te je njegov lik izbrisan iz serije. Ipak je vraćen blizu kraja.

Karlo je plemenitaš, nije navikao na rad, te je oduvijek uživao u obiteljskom bogatstvu. Vlasnik je tvornice slatkiša *Union*, te prividna glava obitelji Ratkaj. Prava zvijezda vodilja obitelji je njegova majka Antonija, koja "kroji" njegov život umjesto njega.

Lud je za svojom ženom Veronikom, mada je svijestan da on nju voli više nego ona njega. Upravo iz tih razloga ne podnosi vinara Josipa Jurića. Krije da je zapravo oteo Veroniku Josipu, te da je nakon Prvog svjetskog rata falsificirao papir o njegovoj smrti. Tada ulazi u vezu sa Veronikom, koja je bila zaručena za Josipa, te je oženi. Vrijemenom dobijaju sina Krstu i kćer Izabelu.

Nakon dužeg vrijemena, sa obitelji se seli u dvorac Miljana u Bizjaku iz Zagreba. Neprilike mu stvara ponovni susret sa Josipom, te nove nevolje dolaze kad Veronika saznaje za krivotvorenje Josipove smrti. Tada ulazi u aferu sa Veronikinom prijateljicom, barunicom Sofijom. Tad ulazi u političke vode, kao Mačekov saveznik. Međutim, sve njegove političke poteze vuče Antonija. Također je od početka serije u svađi sa sinom Krstom zbog njegovog političkog opredjeljenja, te zanemarivanja plemićke titule.

Kasnije se razvodi od Veronike, a i kreće aferu sa sluškinjom Ivkom, kojoj napravi djete i odbija platiti abortus, a Sofija je istjera.

Nakon pada vlade, Krstin prijatelj Vjenco mu pomaže pri bjegu.

Kasnije, odvode ga ustaški logor. Tamo ga muči bivši zaposlenik Krešo, koji je postao upravnik logora. Dana kad Ustaše odvode zatvorenike u Jasenovac, Karlo uz pomoć radnika uspijeva pobjeći. Međutim, Krešo ga vidi, te ga upuca.

Svi misle da je mrtav, međutim krajem serije se vraća. Ispostavlja se da se samo onesvijestio, te da su krivo procijenili njegovu smrt. Karlo se probudio okružen leševima, te je bježao dok se nije našao u Švicarskoj. Nakon dužeg vrijemena se vraća u Hrvatsku i miri se sa Veronikom.

Na kraju serije živi sa Veronikom i Ivkinom kćeri Tesom o kojoj je Veronika preuzela brigu u Josipovoj kući.
***Guangyun*** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: '**Guǎngyùn'**; Wade-Giles: *Kuang Yün*; doslovno "Široke rime") je kineski rimovani rječnik koji je bio sastavljen 1007. i 1008. po naredbi cara Zhenzonga od Songa. Chen Pengnian (, 961–1017) i Qiu Yong () su bili njegovi glavni urednici.

Predstavljao je reviziju i ekspanziju uticajnog rumovanog rječnika *Qieyun* iz 601. godine, a sama je kasnije revidiran kao *Jiyun*.

Sve dok 1947. nije otkriven gotovo potpuno sačuvan primjerak teksta *Qieyun* iz 8. vijeka, *Guangyun* je predstavljao najprecizniju prikaz *Qieyunove* fonologije, te se često koristio u ranim radovima na rekonstrukciji srednjekineskog jezika. I dan-danas se koristi kao važan lingvistički izvor.

*Guangyun* je slično organiziran kao i *Qieyun*:

* Rječnik je podijeljen na četiri tona u pet tomova, dva za srednjokinesku razinu tona () i po jedan za tri druga tona, povišeni (), odvajajući () i ulazeći ().
* Svaki ton se dijeli na rime, sa ukupno 206 konačnih rima, više od 193 u *Qieyunu*.
* Svaka rima se dijeli u grupe po homofonim slovima, a izgovor svake grupe je opisan formulom fanqie.

Rječnik sadrži ukupno 26.194 unosa za slova, svaki od kojih daje kratko objašnjenje njegovog značenja.

Baza podataka Unihan sadrži set podataka "SBGY" (*Songben Guangyun*; "Song edition *Guangyun*") dataset sa 25.334 unosa za 19.583 slova.

Izvori
------

1. ↑  Baxter, William H. (1992), *A Handbook of Old Chinese Phonology*, Berlin: Mouton de Gruyter, ISBN 978-3-11-012324-1, pp. 38–39.
2. ↑  Norman, Jerry (1988), *Chinese*, Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 978-0-521-29653-3, p. 25.
3. ↑  Teng, Ssu-yü and Biggerstaff, Knight (1971). *An Annotated Bibliography of Selected Chinese Reference Works*, 3rd ed. Cambridge, Mass: Harvard University Press. ISBN 0-674-03851-7, p. 146.
4. ↑  Jenkins, John H. and Cook, Richard (2010). "Unicode Standard Annex #38: Unicode Han Database", Unicode 6.0.0.

Vanjske veze
------------

* Songben Guangyun, with dictionary lookup – Chinese Text Project
* *GuangYun* Initials and Rhymes, Dylan W.H. Sung
* Yonh Tenx Myangx 韻典網 (Rhyme Dictionary Website)
**Kiskunfélegyháza** čita se *Kiškunfeleđhaza* (njemački: *Feulegaß*, kasnije *Felegyhaza*) je grad u sredini Mađarske od 29,153 stanovnika.

Kiskunfélegyháza administrativno podpada pod Županiju Bács-Kiskun, u kojoj je treći grad po veličini, nakon prijestolnice Kecskeméta i Baje.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kiskunfélegyháza leži na sredini Velike mađarske nizine Körös, udaljena oko desetak km južno od Kecskeméta i oko 130 km od Budimpešte.

Historija
---------

Nakon Mongolske invazije u 13. vijeku, taj kraj je potpuno opustio pa je kralj Bela IV. pozvao Kumane da se tu nasele. Njihovo naselje zvalo se - Feledház, ali je ono uništeno za osmanske invazije 1526. pa je kraj ponovno opustio. Ponovno je koloniziran nakon oslobođenja krajem 17. vijeka.

Kraljica Marija Terezija smjestila je 1753. sud i zatvor u Kiskunfélegyházu, pa mu je 1774 dodjelila i status grada.

Kao uspomena na Kumane, ostalo je ime grada, je je ono sintagma od riječi - *kiskun* (kiskunság) = mala Kumanija i riječi *félegyháza* = polu crkva.

Privreda
--------

Kiskunfélegyháza je centar bogatog poljoprivrednog kraja, poznatog po uzgoju kukuruza, duhana, voća i grožđa.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Braunfels
* Rumunjska, Sighişoara
* Danska, Kjellerup
* Francuska, Die
* Belgija, Eeklo
* Italija, Feltre
* Rumunjska, Corund

Poznati stanovnici
------------------

* Sándor Petőfi, mađarski pjesnik

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Bács-Kiskun" (engleski). City population. Pristupljeno 02. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Kiskunfélegyháza*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Kiskunfelegyhaze* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Firentinska katedrala ima prekrasne inkrustacije zelenog i crvenog mramora na bijeloj fasadi iz 15 st.
**Inkrustacija** (latinski: *incrustatio* = umetanje) je vrsta dekoracije; ukrašavanje kiparskih i arhitektonskih površina umetanjem ljepšeg i skupocjenijeg materijala.

U graditeljstvu se unutarnji i vanjski zidovi mogu inkrustrirati umetanjem ploča od ljepšeg i skupocjenijeg mramora ili raznobojnog kamena u obliku kvadrata pravokutnika, romba ili sl. poredane da tvore ornamentalne motive. Upotrebljavaju se na crkvenom namještaju (oltari, biskupski stolci, tabernakuli) i graditeljstvu (stupovi, zidovi). Sličan postupak u drvu je **intarzija**.

U Kini, u razdoblju "zaraćenih kraljevstava" (dinastija Chou), pored tehnike oblaganja zlatnim listićima, ustaljuje i tehnika zlatnih i srebrnih inkrustacija koje se u početku izvode tako da se hladnim kovanjem u osnovnu kovinu (obično broncu) utiskuju zlatni ili srebrni komadići, kao i komadići drugih rijetkih kovina (isprva komadići željeza).

Veze
----

* Kiparske tehnike
* Intarzije

***Inkrustacija*** na Wikimedijinoj ostavi
**Newport** je grad od 25,496 stanovnika, on je administrativni centar unitarne jedinice Isle of Wight i sjedište parohije.

Geografske karakteristike
-------------------------

Newport leži u centru otoka Wight u regiji Jugozapadna Engleska, na samom početku estuarija rijeke Medine, 8 km od njezina ušća u Kanal La Manche kod Cowesa.

Historija
---------

Newport je navjerojatnije bio rimsko naselje na Medini, ali nema nikakvih tragova da je bio saksonsko ili jutsko naselje. Prvi status grada dobio je između 1177. i 1184. a status borougha 1608. Newport je vrlo rano pretekao obližnji Carisbrooke (koji je danas samo njegovo predgrađe) i postao administrativni centar Otoka Wight jer je imao bolje uvjete za trgovinu.

I danas je administrativni i centar poljoprivrede na otoku.

U predgrađu - Parkhurst, nalazi se jedan od najsigurnijih i najčuvanijih britanskih zatvora.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Newport*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 10. 2016.

Vanjske veze
------------

***Newport, Isle of Wight*** na Wikimedijinoj ostavi

* Newport Town (`en`)
**Julian Rachlin i prijatelji** (međunarodni naziv **Julian Rachlin & Friends**) je festival komorne glazbe koji se početkom rujna svake godine održava u Dubrovniku. Osnivač i *spiritus movens* Festivala je austrijski violinist i violist Julian Rachlin, koji od 2001. godine okuplja svoje prijatelje kao što su pijanist Itamar Golan, violončelist Mischa Maisky, violinistica Janine Jansen, violinist, violist i dirigent Maxim Vengerov i mnogi drugi znameniti glazbenici, kako bi zajedno muzicirali u atriju Kneževa dvora.

Povijest festivala
------------------

2000. godine Julian Rachlin i Itamar Golan održali su u sklopu programa Dubrovačkih ljetnih igara po prvi put recital u Dubrovniku. Oduševljeni atmosferom i akustikom Kneževa dvora, odlučili su, u dogovoru s tadašnjim intendantom Igara Petrom Mišom Mihočevićem, iduće godine prirediti cijeli festival na kojemu bi nastupili i njihovi prijatelji glazbenici.   

2001. je održan 1. festival komorne glazbe "Julian Rachlin i prijatelji", tada još u sklopu Igara kao *festival unutar festivala*. Održalo se 6 koncerata, od kojih su 3 na repertoaru imala djela komorne glazbe, a na preostala 3 su sudionici Festivala nastupili s Dubrovačkim simfonijskim orkestrom. 2002. festival se održao s količinski mnogo skromnijim repertoarom: Rachlin i njegovi kolege održali su svega 3 koncerta.   

Od 2002. Festival postaje neovisan od Dubrovačkih ljetnih igara i počinje se, sve do danas, održavati početkom rujna. 2007. je organizaciju Festivala preuzela agencija Dubrovnik PartneR koja ga je formirala kao Ustanovu u kulturi.

Program i lokacije
------------------

Svi se koncerti komornog karaktera tradicionalno održavaju u atriju Kneževa dvora (osim kada se, budući da se radi o nenatkrivenoj lokaciji, zbog vremenskih neprilika moraju održati u koncertnoj dvorani tvrđave Revelin). U sklopu festivala održi se u crkvi sv. Ignacija i podnevni "Koncert za Dubrovčane", za koji je ulaz besplatan. Specifičan je i "Koncert u bijelom", na kojem i izvođači i publika budu obučeni u bijelo. Na  Poljani Ruđera Boškovića neki od sudionika festivala nastupe s orkestrom (do sada je tu čast imala Kraljevska filharmonija iz Londona).

Vanjske veze
------------

* Julian Rachlin & Friends Arhivirano 2008-09-12 na Wayback Machine-u
Jedan kalendar koji seća na prvu godinu Republike i izbor Sun Yat-sena za privremenog predsednika.

Мингуо календар - ćirilicom
**Kalendar Republike Kine** (民國紀元) način brojanja godina koji se trenutno koristi u tzv. Republici Kini (Tajvan te ostrva Penghu, Kinmen i Matsu). U kontinentalnoj Kini je korišćen od 1912. do osnivanja NR Kine 1949. 

Godina RK se pronalazi tako što se od godine n.e. oduzme 1911. Npr. 2023. je **112**. godina Republike. Za 20. vek bi bilo dovoljno oduzeti 11 od poslednje dve cifre godine (npr. 1999 - 1911 = 99 - 11 = 88); u 21. veku zamisliti da je još "1" na trećoj poziciji zdesna (npr. 2014 - 1911 = 114 - 11 = 103).

Po uzoru na carsku tradiciju upotrebe imena ere suverena i godine vladavine, zvanični dokumenti RK koriste republikanski (Republika - kineski: ; pinyin: míngúo; doslovno "Zemlja naroda") sistem brojanja godina u kome je prva godina (民國元年) bila 1912. godina osnivanja Republike Kine. Npr. 2007. je bila "96. godina Republike" (民國九十六年, 民國96年, ili jednostavno 96). Pošto su imena kineske ere tradicionalno dugačka dva znaka, koristi se 民國 (Republika) kao skraćenica od 中華民國 (Republika Kina).

Meseci i dani su numerisani prema gregorijanskom kalendaru. Na osnovu Kineskog nacionalnog standarda CNS 7648... (sličnom ISO 8601), godine se mogu numerisati i po *A.D.* (n.e.) sistemu, osim *R.O.C.* (RK) ere: npr. 3. maj/svibnja 2004. se može pisati 2004-05-03 ili R.O.C.93-05-03.

Zadesilo se da je brojanje godina ere RK isto kao i po tzv. *Juche* kalendaru u Severnoj Koreji, jer je njen osnivač Kim Il-sung rođen 1912. Godine japanskog Taishō perioda (30.7.1912 - 25.12.1926.) su takođe koincidirale sa erom RK.

Argumenti za i protiv
---------------------

Prvobitna namera je bila da se sledi kineski običaj označavanja godina po vladavini cara, što je u to vreme bilo univerzalno priznato. Međutim, nakon ustanovljenja republike, a time i nestanka cara, odlučeno je da se koristi godina ustanovljenja nacije. Ovim je smanjen problem česte promene u kalendaru, jer nijedan car u kineskoj istoriji nije vladao duže od 61 godinu. Najdugovekiji je bio Kangxi imperator, koji je vladao 1662-1722 (do *Kangxi 61*); Qianlong imperator je abdicirao 1795 (*Qianlong 60*), ali je njegovo ime nezvanično korišćeno do njegove smrti 1799. (*Qianlong 64*).

Era RK se ne koristi samo u zvaničnim dokumentima. Ako se njome označavaju rokovi trajanja na proizvodima za izvoz, može doći do nesporazuma, jer se može pomisliti da je rok trajanja istekao 11 godina ranije nego što stvarno jeste (ako se od "97" pomisli da označava 1997.), naročito ako se izostavi odgovarajući prefiks (R.O.C. or 民國). Tako se može zamisliti da neko bude zaključan u trezoru 11 godina itd. (videti Problem Y1C).

Bilo je zakonodavnih predloga da se republikanski kalendar ukine u korist gregorijanskog .

Povezano
--------

* Ime ere
* Kineski kalendar
* Praznici u Republici Kini
Koordinate: 35° 10′ 53" SGŠ, 136° 54′ 23" IGD

**Nagoja** (名古屋) je grad u Japanu u prefekturi Aiči. Prema popisu stanovništva iz 2005. u gradu je živelo 2.215.031 stanovnika.

Stanovništvo
------------

Pre podacima sa popisa, u gradu je 2005. godiine živelo 2.215.031 stanovnika.

|
|  |
Kretanja broja stanovnika| 1995. | 2000. | 2005. |
| --- | --- | --- |
| 2.152.184 | 2.171.557 | 2.215.031 |

Spoljašnje veze
---------------

***Nagoya*** na Wikimedijinoj ostavi

Dvorac Nagoya-jo
**Nagoya** (名古屋市, nagoya-shi) je, sa 2,2 milijuna stanovnika, četvrti po veličini grad u Japanu. Metropolitansko područje grada broji preko 8 milijuna stanovnika, te je treće po veličini u Japanu. Nagoya je glavni grad prefekture Aichi, te ujedno i najveći grad regije Chubu. Smješten je na obali središnjeg dijela najvećeg japanskog otoka Honshua.

Iako je grad službeno osnovan tek 1889. na području grada se nalaze dvorac iz 1612. te još stariji Atsuta-jingu, jedno od najznačajnijih šintoističkih svetišta u kojem se čuva Kusanagi no mitsurugi(草薙神剣) - sveti mač koji predstavlja jedan od tri simbola carske vlasti.

U predgrađu Nagakute je od 25. ožujka do 25. rujna 2005 održana Svjetska izložba EXPO 2005, s temom Mudrost prirode.

Eksterni linkovi
----------------

***Nagoya*** na Wikimedijinoj ostavi

* Croatia EXPO 2005 Arhivirano 2009-02-08 na Wayback Machine-u

1. ↑  „Population Census". StatisticsBureau.
*Za ostala značenja, v. Naftni šok (razvrstavanje).*
**Naftna kriza 1973. godine** ili **Naftni šok** je naziv za ekonomsku krizu koja je pogodila, prije svega zapadne zemlje, a nakon njih i ostatak svijeta, u jesen 1973. godine, nakon što su u oktobru 1973. države članice OAPEC-a donijele odluku o embargu na izvoz nafte u SAD, Britaniju, Kanadu, Nizozemsku i Japan zbog toga što su smatrale da vlade tih zemalja podržavaju Izrael u Jomkipurskom ratu. Embargo, koji je kasnije proširen na Portugal, Rodeziju i Južnu Afriku, je imao potrajao do marta 1974. i imao dalekosežne posljedice po svjetsku ekonomiju, prije svega zbog toga što se cijena nafte popela sa dotadašnjih 3 na 12 dolara po barelu, pa je, s obzirom da se svjetska ekonomija temeljila na nafti, dovela do poremećaja u opskrbi i svim drugim granama ekonomije. Smatra se da su ti događaji, uz tzv. Nixonov šok dvije godine ranije označili konačni kraj trenda pozitivnih ekonomskih trendova koji su obilježili svjetsku ekonomiju u četvrt vijeka nakon završetka Drugog svjetskog rata, odnosno započeli novi period koji obilježavaju ekonomske krize koje endemski traju do današnjeg dana. Naftni šok se počeo nazivati i **Prvi naftni šok** nakon Drugog naftnog šoka koji se dogodio 1979. godine poslije Iranske islamske revolucije.

Vanjske veze
------------

***Naftni šok*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hakes, Jay (2008). 35 Years After the Arab Oil Embargo, *Journal of Energy Security*.
* Morgan, Oliver; Islam, Faisal (2001). Saudi dove in the oil slick, *The Guardian*. Sheikh Ahmed Zaki Yamani, former oil minister of Saudi Arabia, gives his personal account of the 1973 energy crisis.
* Oppenheim, V.H. (1976). Why Oil Prices Go Up: The Past: We Pushed Them, *Foreign Policy*.
* US Energy Information Administration (1998). 25th Anniversary of the 1973 Oil Embargo
**Zakon od 20. februara 1958. br. 75** (ital. *Legge 20 febbraio 1958, n. 75*), poznatiji po kolokvijalnom nazivu **Merlinin zakon** (ital. *Legge Merlin*) je zakon koji je donio italijanski Parlament i čijim je odredbama zabranjena prostitucija u Italiji. Ime je dobio po socijalističkoj senatorici Lini Merlin koja je bila njegov autor i predlagatelj. Zakon, koji je na snagu stupio 20. septembra iste godine, odredio je da se imaju zatvoriti dotada legalni bordeli i uveo kazneno djelo svodništva, odnosno nuđenja seksualnih usluga u javnosti. 

Zakon je bio donesen nakon desetogodišnje rasprave u kojoj su njegovi zagovornici navodili da se njime nastoji promovirati javni moral i spriječiti eksploatacija žena, dok su protivnici držali da bi se time prostitucija odvela u sferu kriminala, odnosno izazvalo širenje spolne bolesti koje se spriječavalo registracijom prostitutki i zdravstvenim nadzorom bordela. Kao posljedice zakona, prostitucija, iako izrijekom nije zabranjena, je u Italiji gotovo u potpunosti prešla u sferu tzv. ulične prostitucije. Tokom posljednja pola vijeka bilo je nekoliko pokušaja da se zakon obori, odnosno bordeli ponovno legaliziraju.

Vanjske veze
------------

* „Il testo della legge". Arhivirano iz originala na datum 2015-09-24. Pristupljeno 2016-05-29.
* „Il "Progetto Merlin" nel sito ufficiale". Arhivirano iz originala na datum 2018-03-22. Pristupljeno 2021-10-04.
* Testimonianza video sulla realtà prima della legge Merlin, da *Memoro - la Banca della Memoria*
* „RAI Storia, La legge Merlin, video".
**Kesselaid** ili **Kessulaid** (njemački: *Schildau*, švedski: *Sköld*, *Skölldo*) je jedan od otoka Zapadnoestonskog arhipelaga koji leži u Baltičkom moru, pored sjeverozapadne obale Estonije.

Karakteristike
--------------

Otok se nalazi u sredini tjesnaca Suur, udaljen 7 km od estonskog kopna i 3 km istočno od otoka Muhu.
Kesselaid ima površinu od 1,7 km², dug je 1.9 km (zapad-istok) i širok 1.5 km.
Dužina njegove obalne crte iznosi 6,868 km.

Kesselaid je zajedno sa otokom Muhu i obližnjim otocima; Viirelaid, Võilaid i Suurlaid dio ruralne parohije Muhu koja ima 1846 
stanovnika. a administrativno pripada Okrugu Saare.

Kesselaid je poznat po vrlo starim klifovima visokim 16 metara i po šumarcima smreke.

Otok je prvi put dokumentiran 1570. pod imenom *Schildau*, kao mjesto sa dvije farme, danas na njemu žive samo dva svjetioničara.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Kesselaid*" (estonski). Eesti Entsüklopeediast. Pristupljeno 18. 09. 2021.
2. 1 2  „*Saar: Kesselaid*" (estonski). Eelis. Pristupljeno 18. 09. 2021.
3. ↑  „*About us*" (engleski). Muhu vald. Pristupljeno 18.09. 2021.

Vanjske veze
------------

***Kesselaid*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kesselaid* (`et`)
**Indijska pustinjska mačka** (lat. *Felis silvestris ornata*) ili **azijska stepska mačka** je podvrsta divlje mačke koja živi u Aziji. 

Od slične afričke divlje mačke razlikuje se drugačijim uzorkom na krznu, koje je više pjegasto, dok je kod afričkih prugasto. Nastanjuje područja od Bliskog istoka sve do zapadne Indije, pa dalje do sjeverozapadne Kine i Mongolije. Granica između europske i ove divlje mačke je Kavkaz. 

Veličine je kao domaća mačka. Blijedožutog je tijela s crnim točkama. Trenutno se ovu vrstu mačaka smatra ugroženom do mjere da je uvrštena u Washingtonski sporazum o zaštiti vrsta, djelomice iz razloga zbog potražnje za njenim cijenjenim krznom.

Izvori
------

* Nobuyuki Yamaguchi et al.: *Craniological differentiation between European wildcats (Felis silvestris silvestris), African wildcats (F. s. lybica) and Asian wildcats (F. s. ornata): implications for their evolution and conservation.* Biological Journal of the Linnean Society, tom 83, strana 47 - rujan 2004.
**Kestenovac** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Donji Lapac, Ličko-senjska županija.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 30 stanovnika te 15 obiteljskih kućanstava.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:** U 1857. i 1869. ovo naselje pripadalo je Bosni i Hercegovini pa nije popisano. U 1857. i 1869. neka naselja pripadala su Bosni i Hercegovini pa nisu bila popisana. Podaci za te godine procijenjeni su razmjerno kretanju broja stanovnika u popisanim naseljima u tim godinama. Za 1880. 1890. i 1900. podaci su uzeti iz popisa Bosne i Hercegovine 1879. 1885. i 1895. Također su izdvojeni podaci od 1857. do 1931. za naselje koje je prije popisa 1948. pripojeno Bosni i Hercegovini. U 1931. podaci su sadržani u naselju Nebljusi.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Kestenovac (Donji Lapac)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Neverbalna komunikacija** je način kojim ljudi komuniciraju bez riječi, bilo namjerno ili nenamjerno. Neverbalno ponašanje se koristi za: izražavanje emocija, pokazivanje stavova, odražavanje osobina ličnosti i poticanje ili mijenjanje verbalne komunikacije.

Neverbalni znakovi
------------------

Neverbalni znakovi uključuju:

* izraze lica,
* ton glasa,
* geste,
* položaj tijela ili pokret,
* dodir i
* pogled.

Charles Darwin je vjerovao da je ljudsko izražavanje emocija univerzalno, tj. da svi ljudi na isti način izražavaju i tumače emocije izrazima lica. Istraživanja pokazuju da je Darwin bio u pravu za šest glavnih emocionalnih ekspresija: ljutnja, sreća, iznenađenje, strah, gađenje i tuga.

**Ton glasa**, spuštanje ili podizanje glasa, ubrzani ili usporeni govor, naglašavanje pojedinih riječi, umetnute pauze i sl. služe nam za ostvarivanje svih navedenih funkcija kojima služi neverbalno ponašanje.

Kontakt očima i **pogled** su vrlo moćni neverbalni znakovi: širom otvorene oči i proširene zjenice pokazatelj su sviđanje, smještaj i duljina pogleda ukazuju na interes i emocije i pomaže nam u usklađivanju komunikacije s drugom osobom, skrivanje pogleda često je znak neiskrenosti, ali može biti i znak neugode.

**Geste** ili **pokreti rukama** također olakšavaju komunikaciju. 
Postoje razne vrste gesta:

* **Amblemi** - neverbalne geste koje zamjenjuju verbalnu poruku (mogu se koristiti samostalno) i imaju dobro poznato značenje unutar određene kulture, no među kulturama mogu izazvati nesporazum.
* **Ilustratori** - geste koje koristimo kako bi ilustrirali ili pojasnili verbalnu poruku i nemaju značenja ako ih se koristi samostalno.

**Dodir** pokazuje naklonost, bliskost, ugodnost i ponekad dominiranje. Određen je s tri faktora: stupnjem sviđanja i privlačnosti, stupnjem poznatosti i bliskosti, moći i statusom.

Korištenje **osobnog prostora** je neverbalno ponašanje koje uveliko varira među kulturama. Razlikujemo nekoliko zona:

* **Intimna zona** - do 45 cm
* **Osobna zona** (obitelj i prijatelji) - do 1.20 m
* **Socijalna zona** (društveni i poslovni odnosi) - od 1.20 do 3 m
* **Javna zona** (nepoznati) - više od 3 m

**Držanje tijela** - način na koji stojimo ili sjedimo može biti vrlo jasan pokazatelj onog što osjećamo. 

* Otvoreni položaj ruku i nogu = naklonost
* Prekrižene ruke i noge = oprez, nesigurnost

**Izgled** - odjeća koju imamo na sebi, frizura i stil služe nam za samopredstavljanje. Pokazuju kako sebe percipiramo i kako bismo voljeli da nas i drugi vide.

***Neverbalna komunikacija*** na Wikimedijinoj ostavi

Vanjski linkovi
---------------

* Neverbalna Komunikacija
**Nevenka Košutić Brozović** (Zagreb, 13. siječnja 1929. — Zagreb, 2. listopada 2013.) je hrvatska povjesničarka književnosti, ugledna komparatistica, dugogodišnja profesorica svjetske književnosti na Filozofskom fakultetu u Zadru.

Životopis
---------

Rodila se je 1929. u Zagrebu. Iz poznate je obitelji: teta joj je bila hrvatska književnica Sida Košutić, sestra političara Augusta Košutića. Nevenka Košutić je polazila njemačku osnovnu školu u Zagrebu, zbog čega je njemački jezik u ranoj mladosti dobro svladala, a poslije i niz inih jezika. U rodnom Zagrebu maturirala je na klasičnoj gimnaziji 1947. godine. Na Filozofskom fakultetu u Zagrebu diplomirala je 1953. južnoslavenske jezike i
književnosti te francuski jezik i književnost. Apsolvirala je engleski jezik i književnost. Doktorirala je 1965. godine na matičnom fakultetu obranom dizertacije "*Francuske književne pobude u časopisima hrvatske moderne*". 

Bila je zaposlenica Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu od 1953. do 1956. godine. Radila je kao knjižničarka. Kad je položila stručne ispite i završila JAZU-ove tečaje iz latinske i slavenske paleografije, radila je u NSK na rizničnom odjelu rukopisa.

Najviše je proučavala književnost hrvatske moderne s komparativnog aspekta. Proučavateljica je hrvatskoga književnog prevođenja u čemu je veliki autoritet u hrvatskoj znanosti. Istraživačica je rada hrvatskih književnih povjesničara. U znanstvenoj se literaturi pojavila u časopisu Krugovima 1954. godine gdje je pisala o pjesništvu Antuna Gustava Matoša i Baudelairea. 

Ostvarila je i uzoran nastavnički rad. Gotovo je cijeli radni staž provela na Filozofskom fakultetu u Zadru, od 1956. do 1995. godine. Predavala je svjetsku književnost. Desetak godina predavala je teoriju književnosti.
U početku je bila asistentica pri katedri za francuski jezik i književnost, potom asistentica za svjetsku književnost na katedri za jugoslavenske književnosti. 1970-ih je neko vrijeme vodila katedru za komparativnu književnost te poslije još nekoliko stručnih komparatističkih kolegija. 

Organizirala je fakultetsku knjižnicu u Zadru. Predavala je knjižničarstvo na Pedagoškoj akademiji. Skoro po pravilu redovno pohađala je sa suprugom Daliborom Brozovićem seminare slavenskih jezika: polonistike, bohemistike, slovacistike, bulgaristike i makedonistike. 

Sa suprugom Daliborom Brozovićem dobila je troje djece: Ladu (1957.-2008.), Dunju (1960.) i Hrvoja (1965.).

Izvori
------

* Josip Lisac: Profesorica Nevenka Košutić Brozović  Croatica et Slavica Iadertina, Zadar, sv.5, br.5. (ožujak) 2010.;
* Helena Peričić: Rastanak od velike komparatistice /In Memoriam: Nevenka Košutić Brozović (1929-2013)/, Vijenac, Zagreb, br. 512, (17. listopada) 2013.
**Joakim** (*Jovčevski*; selo Lukovo kod Struge, 7. novembar 1949) je episkop pološko-kumanovski i mjestobljustitelj debarsko-kičevski.

Životopis
---------

Rođen je 7. novembra 1949. godine u selu Lukovo kod Struge. Završio je srednju građevinsko-tehničku školu. Studirao je i na Građevinskom fakultetu u Skoplju, gde je i diplomirao bogoslovlje na Bogoslovskom fakultetu Sv. Kliment Ohridski, marta 1992. godine.

U Cetinjskom manastiru, 9. februara 1996. godine primio je monaški obraz. Iste godine 12. jula mitropolit crnogorsko-primorski Amfilohije rukopoložio ga je za jerođakona, a za jeromonaha 31. oktobra te godine.

Od leta 2001. godine obavlja dužnost nastojatelja manastira Obod u Rijeci Crnojevića.

Dana 7. februara 1997. godine izabran je za profesora Cetinjske bogoslovije, gde predaje: Novi zavet, Hrišćansku etiku i Agiologiju.

Episkop
-------

Odlukom Svetog arhijerejskog sabora Srpske pravoslavne crkve, održanog 23. maja 2003. godine, po predlogu mitropolita veleškog i povardarskog i arhiepiskopa ohridskog Jovana VI, izabran je za njegovog vikarnog episkopa, sa titulom velički i mjestobljustitelj pološko-kumanovski, otkako je prethodno Sabor stavio pod zabranu sveštenodejstva mitropolita te eparhije Kirila. Njegovo hirotonisanje u episkopski čin je izvršeno 30. novembra 2003. godine u Sabornom hramu Sveti arhanđel Mihajlo u Beogradu.

Vidi još
--------

* Pravoslavna ohridska arhiepiskopija

Izvori
------

* Biografija na episkopot pološko-kumanovski i mestobljustitel debarsko-kičevski G. Joakim (Jovčeski)

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična stranica Pravoslavne ohridske arhiepiskopije
**Neprincipijelna koalicija** je izraz koji se koristi u političkom žargonu zemalja bivše Jugoslavije kojim se opisuju savezi između pojedinaca, grupa, stranaka, organizacija ili država koje ne vezuje nikakva ideološka bliskost nego isključivo kratkoročni oportunistički interesi. 

Izraz potiče od makedonskog političara Vasila Tupurkovskog koji ga je prvi put izrekao na 17. sjednici CK SKJ u oktobru 1988. godine, neposredno nakon jogurt revolucije u Vojvodini i prvog pokušaja rušenja rukovodstva SK Crne Gore. Tupurkovski je njime izrazio nezadovoljstvo neizborom Dušana Čkrebića, člana SK Srbije i Miloševićevog pristaše, u Predsjedništvo SKJ, a za koga je posredno optužio Stipu Šuvara i sve partijske organizacije nad kojima Milošević tada još uvijek nije imao kontrolu. Sjednica je, uključujući govor Tupurkovskog, bila prenošena na televiziji, a što je omogućilo da njegove riječi - koje su tada shvaćene kao makedonska podrška Miloševićevoj politici - brzo uđu u politički vokabular.

V. također
----------

* Veliki šator
**Joan Manuel Serrat i Teresa** (27. decembar 1943 -) je španski pjevač, koji se smatra jednom od najvažnijih ličnosti španske pop muzike u drugoj polovici 20. vijeka. Osim na španskom, pjevao je i na maternjem katalonskom jeziku. Kada je godine 1968. odabran da s pjesmom *La la la* zastupa Španiju na Eurosongu, Serrat je zahtjevao da pjeva na katalonskom. Frankistički režim je to odbio i Serrata zamijenio s Massiel koja je pobijedila na natjecanju.
Zbog kritike režima je od 1974. do Francove smrti 1975. bio u egzilu u Meksiku.

Diskografija (albumiu)
----------------------

1967 - *Ara que tinc vint anys*

1968 - *Cançons tradicionals*

1969 - *Com ho fa el vent*

1969 - *La paloma*

1969 - *Dedicado a Antonio Machado, poeta*

1970 - *Serrat IV*

1970 - *Mi niñez*

1971 - *Mediterráneo*

1972 - *Miguel Hernández*

1973 - *Per al meu amic*

1974 - *Canción infantil*

1975 - *...Para piel de manzana*

1977 - *Res no és mesquí*

1978 - *1978*

1980 - *Tal com raja*

1981 - *En tránsito*

1983 - *Cada loco con su tema*

1984 - *Fa vint anys que tinc vint anys*

1984 - *En directo*

1985 - *El sur también existe*

1986 - *Sinceramente teu*

1987 - *Bienaventurados*

1989 - *Material sensible*

1992 - *Utopía*

1994 - Nadie es perfecto

1996 - *Banda sonora d'un temps d'un país*

1996 - *El gusto es nuestro* (live zajedno s Anom Belen, Victorom Manuelom i Miguelom Riosom)

1998 - *Sombras de la China*

2000 - *Cansiones (Tarrés)*

2002 - *Versos en la boca*

2003 - *Serrat Sinfónico*

2006 - *Mô*

2007 - *Dos pájaros de un tiro* (live zajedno s Joaquino Sabinom)

### Tribute albumi

* Varios: *Serrat, eres único* (BMG Ariola, 1995)
* Ricardo León: '*Antes que lleguen los perros'* (Whitehill Records, 2002)
* Ricardo León: '*Levementeodioso'* (Whitehill Records, 2004).
* Varios: *Serrat, eres único (volumen 2)* (BMG Ariola, 2005)
* Varios: *Cuba le canta a Serrat* (Discmedi, 2005)
* Varios: *Per al meu amic Serrat* (Discmedi, 2006)
* Varios: *Cuba le canta a Serrat (volumen 2)* (Discmedi, 2007)

Vanjske veze
------------

***Joan Manuel Serrat*** na Wikimedijinoj ostavi

* JOAN MANUEL SERRAT... Desde siempre y para siempre
* Joan Manuel Serrat discography Arhivirano 2011-07-17 na Wayback Machine-u
* English translations of Serrat's songs Arhivirano 2007-10-07 na Wayback Machine-u
Koordinate: 42° 06′ 24" SGŠ, 21° 06′ 32" IGD

**Nerašte** (mak. *Nerašte*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Nerašte pripada opštini Tearce.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Nerašte je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Tetova, naselje je udaljeno 18 km severno.

Nerašte se nalazi u donjem delu istorijske oblasti Polog. Naselje je položeno u severnom delu Pološkog polja. Oko naselja pruža se polje, a dalje ka zapadu se izdiže Šar-planina. Nadmorska visina naselja je približno 520 metara.

Klima u naselju je umereno kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Nerašte je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 3.485 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su Albanci (99%).

Većinska veroispovest je islam.

Vidi još
--------

* Opština Tearce

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.tearce.gov.mk Zvanična stranica opštine Tearce

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Tearce |
| --- |
| **Tearce** • 
Brezno •
Varvara •
Glođi •
Dobrošte •
Jelošnik •
Lešok •
Neprošteno •
Nerašte •
Odri •
Prvce •
Pršovce •
Slatino |  |
**Đoan Miro i Fera** (rođen 20. aprila 1893. u Barseloni - umro 25. decembra 1983. godine u Palmi, Maljorka), bio je katalonski i španski slikar, čije djelo karakterišu apstraktne nadrealističke forme lirskog karaktera. Kao interdisciplinarni stvaralac, Miro je takođe autor značajnog broja murala, keramika, skulptura, tapiserija i grafika.

Biografija
----------

Đoan Miro i Fera, rodio se u Barseloni 20. aprila 1893. godine kao sin Mikela Miroa (sajdžija po profesiji), i majke Dolores Fera i Oromi. Veoma rano, sa samo sedam godina, počeo je da ide na časove crtanja. Od 1907. do 1910. godine u Barseloni pohađa trgovinsku školu, ali takođe i višu umjetničku i industrijsku školu pod imenom Ljoča.

Od 1910. godine, već radi kao računovođa u preduzeću Dalmau i Oliveres iz Barselone, koje se bavi prodajom proizvoda za čišćenje i proizvoda koji dolaze iz španskih kolonija. Iste godine po prvi put izlaže svoja djela na jednoj izložbi koju je organizovala opština Barselona.

Oko 1912. godine Miro definitivno odlučuje da se posveti slikarstvu i upisuje se u Akademiju Fransesk Gali, koju će pohađati do 1915. godine. Tu će upoznati i druge buduće katalonske umjetnike jedan od kojih je Đoan Prats s kojim će i kasnije održavati blizak prijateljski odnos. 1916. godine upoznaje umjetničkog trgovca Đuzepa Dalmaua, koji se zainteresovao za njegove radove. Preko njega upoznaje Morisa Rajnala i Fransisa Pikabiju. 1918. godine, Miro samostalno izlaže u galeriji Dalmau u Barseloni, a već 1920. Dalmau pokušava da mu organizuje izložbu u Parizu, gdje Miro putuje prvi put. Iste godine posjećuje Pikasa.

Slikarstvo
----------

Žena i ptica (Barselona)
Miroove rane slike, do prije 1920. godine, karakteriše širok spektar uticaja, počev od fovizma, kubizma pa sve do romaničkog katalonskog slikarstva. U Parizu, gdje je uspio da uspostavi kontakt sa umjetnicima bliskim tadašnjem novom pokretu pod imenom nadrealizam, njegov stil počinje da se konkretizuje oko lirske fantazije i iracionalnih formi koje predstavlja preko apstraktnih odnosa kompozicije. Tada počinje da stvara forme koje su rezultat igre umjetnikove mašte, humora i svojevrsne distorzije realnosti, koristeći uvrnute organske oblike povezane u cjelinu preko veoma neobičnih geometrijskih bidimenzionalnih konstrukcija i struktura.

***Joan Miró*** na Wikimedijinoj ostavi
Satelitska snimka poluotoka Nicoya
**Nicoya** (španjolski: *Península de Nicoya*) je poluotok na pacifičkoj obali Kostarike, podjeljen je između provincije Guanacaste na sjeveru, i Puntarenas provincije na jugu. Širok je od 30 do 60 km i oko 121 km dug, površina mu je 1074.95 km2 i čini najveći poluotok u Kostarici. Poznat je po svojim plažama i popularno je turističko odredište. Glavno naselje i trgovačko središte u regiji je Nicoya, jedno od najstarijih naselja u Kostarici.

Ostala značajna naselja i mjesta otprilike od sjevera prema jugu su: Tamarindo, Santa Cruz, Nosara, Sámara, Naranjo, Paquera, Curu, Tambor, Montezuma, Santa Teresa, Mal Pais. Poluotok se smatra jednom od zona u svijetu gdje ljudi obično dožive 100 godina.

Izvor
-----

1. ↑  Anne Casselman (2008-04-14). „Long-Lived Costa Ricans Offer Secrets to Reaching 100". National Geographic News. Pristupljeno 2011-03-04.
2. ↑  Dan Buettner (2007-02-02). „Report from the 'Blue Zone': Why Do People Live Long in Costa Rica?". *ABC News*. Pristupljeno 2011-03-04.

***Nicoya*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315526554
* LCCN: sh85091818
* GND: 4291431-0

 |
Zahvaljujući svojoj otpornosti od -16°C vjerojatno je najotpornija perasta palma te je zbog toga pogodna za cijelu obalu Jadrana. Impresivnog je izgleda i doseže visinu od 15-30 m. 

Prirodno stanište joj je središnji Čile, gdje se može naći od padinama Anda do visine od 1500 m do obalnog područja i u unutrašnjosti do polupustinjskih predjela gdje tijekom zime trpi znatne temperaturne oscilacije. U Europi se uzgaja od 1843. ali je nažalost nema na mnogo mjesta. Pojedinih starih primjeraka ima čak i u Švicarskoj, sjevernoj Francuskoj i Engleskoj što ukazuje na to da dobro podnosi i vlažnu zimu. Dobro raste na izuzetno pjeskovitom tlu te dobro podnosi posolicu. 

Ova palma ima stablo sa slabim usjecima i vjerojatno pravi najveću krošnju od svih palmi. Listovi su s gornje strane zeleni, a s doljnje sivozeleni sa segmentima raspoređenim u V obliku. Palma je jednodomna što znači da jedno stablo posjeduje i muške i ženske cvjetove. Zasjecanjem peteljki dobiva se tekućina bogata šećerom koju Čileanci zovu vino i od nje se pravi med. U vremenu od 6 mjeseci iz ove palme se može dobiti i do 400 litara soka, no na ovaj način se palma ubija pa je zbog toga u svom prirodnom staništu zakonom zaštićena. Zanimljivo je da prvi put cvate tek s 50 godina. Jezgra njezinih plodova je jestiva te okusom podsjeća na kokos. Može se križati sa *Butiom capitatom*. Sjeme joj sporo klija a rast joj je još sporiji. U Čileu postoji izreka da se ova palma sadi za unuke.

Najpoznatija Jubaea chilensis u Hrvatskoj nalazi se u gradu Hvaru na istoimenom otoku i stara je barem 60 godina te pored nje ima još jedna (obje su varijetet sa podignutim listovima). Bila je jedna velika Jubaea chilensis u Lovranu ispred hotela Kvarner, ali je odnijela velika zima 1956. godine. Jedan dvadesetogodišnji primjerak se nalazi na Lokrumu.
**Slovan Bratislava** (slov. *HC Slovan Bratislava*) je slovački hokejaški klub iz Bratislave. Klub se takmiči u Kontinentalnoj hokejaškoj ligi. Klub utakmice kao domaćin igra u Samsung areni kapaciteta 10.115 mesta.

Istorija
--------

Klub je osnovan 1921. pod imenom *CSK Bratislava*. Današnji naziv dobio je 1939. godine.

Slovan je u sezoni 1978/79. prvi i jedini put postao prvak Čehoslovačke. Nakon osamostaljenja Slovačke hokejaši Slovana su bili sedam puta prvaci Slovačke. Slovan je 2004. godine osvojio Kontinentalni kup.

Od sezone 2012/13 se takmiči u Kontinentalnoj hokejaškoj ligi. Već u debitantskoj sezoni klub se plasirao u plej-of gde su poraženi od kasnijeg šampiona Dinama iz Moskve.

Dvorana
-------

*Glavni članak: Samsung arena*
Spoljašnjost dvorane
Samsung arena ili Klizalište Ondrej Nepel ima kapacitet 10.110 mesta. Dvorana je otvorena 14. decembra 1940. godine i njen kapacitet je bio 8.350 mesta. Njena rekonstrukcija je počela 2009. godine i završena je 2011, za potrebe Svetskog prvenstva 2011. godine.

Slovan je 30. septembra 2008. godine odigrao meč sa NHL klubom Tampa bej lajtningsima. Utakmica je završena pobedom američkog kluba od 3:2.

Trofeji
-------

* **Slovačka ekstra liga**:
	+ **Prvak (8)** :1997/98, 1999/00, 2001/02, 2002/03, 2004/05, 2006/07, 2007/08, 2011/12.

* **Hokejaška liga Čehoslovačke**:
	+ **Prvak (1)** :1978/79.

* **Kontinentalni kup**:
	+ **Prvak (1)** :2003/2004.

Povezano
--------

* Slovačka ekstraliga u hokeju na ledu

Spoljašnje veze
---------------

***HK Slovan Bratislava*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvaničan sajt kluba

|  Kontinentalna hokejaška liga (2013/14)  |
| --- |
| **Zapadna konferencija** | **Istočna konferencija** |
| **Divizija Bobrov** | **Divizija Tarasov** | **Divizija Harlamov** | **Divizija Černišev** |
| Dinamo Moskva | Atlant | Avtomobilist | Avangard |
| Dinamo Riga | Vitjaz | Ak Bars | Admiral |
| Lev Prag | Dinamo Moskva | Metalurg Magnitogorsk | Amur |
| Medveščak Zagreb | Donbas | NJeftehimik | Baris Astana |
| SKA | Lokomotiva | Torpedo | Metalurg Novokuznjeck |
| Slovan Bratislava | Severstal | Traktor | Salavat Julajev |
| CSKA Moskva | Spartak Moskva | Jugra | Sibir |