recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Zemljovid glavnih mjesta naseljavanja anglo-saskih naroda oko 600. godine.
**Anglosasko naseljavanje Britanije** je pojam kojim označujemo procese iskrcavanja i naseljavanja germanskih naroda s kontinentalne Europe na Britaniju tijekom ranog srednjeg vijeka. Posebice se odnosi na dolazak Anglosasa u Britaniju nakon pada starorimske vlasti u 5. stoljeću.

Znanstvena zajednica nije jedinstvena u svezi s poticajem, stupnjem naseljavanja i učinkom naseljavanja germanskih naroda. Razlog su različitosti izvora. Tradicijska podjela doseljenika na Angle, Sase i Jute - naroda iz Angelna, Stare Saske i Jyllanda datira iz djela *Historia ecclesiastica gentis Anglorum* koje je u 8. stoljeću napisao na latinskom Beda Časni o kršćanstvu u Kraljevini Engleskoj. Povijesna i arheološka istraživanja s početka 20. stoljeća su pokazala da je širi raspon germanskih naroda s obala Frizije, Donje Saske i Švedske doselio u Britaniji u onom dobu. Anglosasi su zamijenili keltsku kulturu i društvo u velikom dijelu južne i središnje Britanije te tako pridonijeli stvaranju anglo-saske Engleske i uporabi staroengleskog jezika.

Stari latinski tekstovi ovaj dolazak nazivaju *Adventus Saxonum*, a prvi ga je uporabio sv. Gildas oko 540. godine.

*Adventus Saxonum* polazišnom je točkom povijesti Engleske. Tradicijski ju se opisuje više kao invazijom, nego kao naseljavanjem, dok nadnevci i okolnosti odudaraju. Mjera prvih uspjeha Angla i Sasa bila je 441. godine, kad je Galska kronika iz 452. zabilježila da je Britanija pala pod sasku vlast nakon što je pretrpila mnogo katastrofa, vjerojatno u značenju da je sva britanska obala ostala odsječenom do tog nadnevka.

U znanstvenoj zajednici traje debata kako i zašto su naselja Angla i Sasa bila uspješna te pitanje pune naravi odnosa Angla i Sasa prema romaniziranim Britima, uključujući pitanje dokamo su došljaci premjestili ili nadomjestili postojeće stanovnike. Većinu neromaniziranih Brita koja je živjela na zapadu i sjeveru Britanije anglosasko naseljavanje uvelike nije pogodilo.

Anglo-saske seobe u 5. stoljeću s europskog kontinenta na Britaniju.

Bilješke
--------

1. ↑  Beda Časni. Ecclesiastical History of the English People. knjiga I. pogl. 15
2. ↑  Collingwood, R. G.; et al (1936.). „The English Settlements. The Sources for the period: Angles, Saxons, and Jutes on the Continent". *Roman Britain and English Settlements*. Oxford, England: Clarendon. str. 325 et sec.
3. ↑  Haywood, John (1999), Dark Age Naval Power: Frankish & Anglo-Saxon Seafaring Activity (rev. izd.), Frithgarth: Anglo-Saxon Books, ISBN 1-898281-43-2, *Dark Age Naval Power*, "Anglo-Saxon Piracy and the Migration to Britain". Podnoška 32.
4. ↑  Haywood, John (1999), Dark Age Naval Power: Frankish & Anglo-Saxon Seafaring Activity (revised ed.), Frithgarth: Anglo-Saxon Books, ISBN 1-898281-43-2, Dark Age Naval Power, "Anglo-Saxon Piracy and the Migration to Britain".
**Usulután** je općina od 87,078 i grad od 51,496 stanovnika na jugoistoku Salvadora u Departmanu Usulután u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Usulután se nalazi južno od Istoimenog vulkana, udaljen 110 km istočno od glavnog grada San Salvadora.

Njegovo ime na nahuatlanskom znači *Kraj ocelota*.

Historija
---------

Taj kraj bio je domovina domorodačkih indijanaca Lenka, koje su tokom 15. vijeka porobili Pipili. Kad su se 1529. pojavili prvi španjolski konkvistadori Pipili su im punih mjesec dana pružali otpor. Žestoko su se borili i protiv vojske Pedra de Alvarada 1539. u Zaljevu Jiquilisco. Njihov otpor skršio je tek Diego de Holguin 1553. 
Kao sjedište župe do 1770. narastao je do naselja od 2,047 stanovnika. Kad je 1786. osnovana *Intendancija San Salvador* 1786. i Usulutan je postao njen dio.

Status ville dobio je 1827. a status grada - 1860.
Kad je 1860. osnovan Departman Usulután, postao je njegova prijestolnica.

Današnji Usulután je administrativno-trgovački centar ratarsko-šumarskog kraja koji živi od uzgoja žitarica, šećerne trske, kave i drvene građe.

U samom gradu ima nešto malih industrijskih pogona.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Usulután Municipality in El Salvador*" (engleski). City population. Pristupljeno 27.3.2023.
2. 1 2  „*Usulután in Usulután*" (engleski). City population. Pristupljeno 28.3.2023.
3. 1 2 3   „*Usulután*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 29.3.2023.
4. 1 2 3 4 5 6  „*Usulután (municipio)*" (španjolski). Municipios de El Salvador. Pristupljeno 28.3.2023.

Vanjske veze
------------

***Usulután*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Usulután, Usulután, Alcaldía Municipal de Usulután* (`es`)
**Predrag Jukić** (Zagreb, 13. septembra 1978.), hrvatski majstor borilačkih vještina. Nosilac je 5. Dana u aikidu.

Životopis
---------

Predrag Jukić je rođen u Zagrebu 1979. godine. U rodnom gradu je završio osnovnu i srednju školu, te Tehničko veleučilište Graditeljski odjel. Sa sedam godina započinje vježbati judo, u zagrebačkom klubu "Mladost". U toj vještini stiče 1. Kyu. Godine 1994. upoznaje se sa Ki aikidom, a 1998. započinje vježbati tradicionalni Iwama ryu aikido unutar Aikikai organizacije. Od 1999. godine vježba u Aikido klubu Izvor u Zagrebu, gdje također djeluje kao asistent instruktor. Godine 2001. u mjestu Osimo, u Italiji, polaže 1. Dan u aikidu kod Paola Corallinija. Diplomu mu dodjeljuje Morihiro Saito. 

Godine 2004. Predrag Jukić u Zagrebu osniva Aikido klub Musubi u kojem i danas djeluje kao glavni instruktor. Godine 2009. odlazi u Japan gdje upoznaje doshu-a Moriteru Ueshibu. Tom prilikom odlazi i u Iwamu, gdje vježba i provodi vrijeme u dojo-u i kući O-Senseija. Od 2006. do 2016. Jukić je bio predsjednik Zagrebačkog aikido saveza (ZAS). U Hrvatskom aikido savezu (HAS) trenutno obavlja dužnost dopredsjednika Tehničke i Ispitne komisije HAS-a.

Godine 2019. u okviru 74. japanskog nacionalnog sportskog festivala, Predrag Jukić i Ivan Zafranović su bili među jedanaest majstora aikida iz cijelog svijeta koji su demonstrirali aikido pred doshu-om Moriteru Ueshibom, poglavarom krovne organizacije Aikikai u Iwami, mjestu rođenja aikida. To je bio prvi put da je Hrvatska imala svoje predstavnike na tako važnom događaju Međunarodne aikido federacije (IAF).

Predrag Jukić je surađivao je sa sljedećim majstorima: Fumio Toyoda, Ulf Evenas, Wolfgang Baumgartner, Ethan Weisgard, Hiroki Nemoto, Hideo Hirosawa Sensei, Shigemi Inagaki, Hiroshi Isoyama, Hayato Osawa i doshu Moriteru Ueshiba. Jukić drži aikido seminare širom Hrvatske.

Vanjske veze
------------

* Aikido klub Musubi Zagreb
* Galerija: Deset godina kluba Musubi
**Angélica Rivera Hurtado** (Mexico City, Meksiko, 2. kolovoza 1970. - ) je meksička glumica, poznata po svojim ulogama u telenovelama. Njezin suprug je političar Enrique Peña Nieto, trenutni predsjednik Meksika i bivši guverner savezne države México.

Biografija
----------

Angélica je rođena u Meksiku u kolovozu 1970. Njezini su roditelji Manuel Rivera i María Eugenia Hurtado. Ima šestero braće.

Bila je udata za Joséa Alberta Castra, čija je sestra Verónica Castro. S njim ima tri kćeri, čija su imena: Angélica Sofia, Fernanda i Regina. Katolička crkva proglasila je brak nevažećim te ga poništila.

2010. se udala za Enriquea Peñu Nieta, kojem je prva žena umrla, a ima troje djece s njom.

Karijera
--------

Angélica je najpoznatija po ulogama zle Marcije Montenegro (*Ukleta Mariana*) i herojske Gaviote (*Opijeni ljubavlju*). 

Glumila je i u ovim serijama:

* *Ángela*
* *La Dueña*
* *Mi pequeña Soledad* - Marisa
* *Simplemente María* - Isabella de Peñalbert
* *Dulce desafío* - Gina

Vanjske poveznice
-----------------

***Angélica Rivera*** na Wikimedijinoj ostavi
Pozdrav bojama 2013. godine.
Orkestar Domaće divizije na konjima.
**Pozdrav bojama** (engl. ) je svečanost koje izvode pukovi britanske vojske i vojski Komonvelta. Ona je tradicija britanskih pešadijskih pukova još od 17. veka, iako njeni koreni idu unazad mnogo dalje. Ceremonija potiče od priprema za rat, kada su sve zastave širene na jednom mestu i pokazivane vojnicima kako bi ih prepoznali u metežu tokom sukoba. Na ratištima su se pukovske boje ili zastave, koristile kao mesto okupljanja vojnika. Shodno tome, zastavnici pukova bi polako marširali sa svojim bojama između redova vojnika kako bi omogućili vojnicima da prepoznaju boje svojih pukova.

Od 1748. na svečanosti Pozdrav bojama se takođe obeležava zvanični rođendan britanskog suverena. Svečanost se održava jednom godišnje u Londonu u jednoj suboti u junu na Gardijskom konjičkom manježu u parku svetog Džejmsa. Takođe se poklapa se sa objavljivanjem spiska rođendanskih počasti. Među publikom su se nalazi britanska kraljevska porodica, pozvani gosti, osobe sa propusnicama i šira javnost. Ovu živopisnu svečanost, takođe poznati i kao parada za kraljičin rođendan, uživo prenosi BBC.

Kraljica putuje niz Mel od Bakingemske palate u kraljevskoj povorci, a suverena prati konjica (konjičke jedinice ili konjička garda). Nakon što joj salutiraju, ona pregleda svoje trupe iz Domaće divizije, pešadijske i konjičke garde i Kraljevih trupa konjičke artiljerije. Svake godine se bira jedan pešadijski puk da paradira sa svojim bojama između redova gardista. Zatim cela Domaćinska divizija maršira pored kraljice i salutira joj. Ako paradiraju sa svojim topovima, Kraljeve trupe imaju prednost nad konjičkim jedinicama koje prolaze marširajući i kasom.

Muzika obezbeđu prikipljeni bednovi pešadijskih i konjičkih gardista, zajedno sa Korpusom dobošara i povremeno sa frulašima i ukupno se tu nalazi oko 400 muzičara.

Vrativši se u Bakingemsku palatu, kraljica gleda dalje paradni marš van kapija. Nakon plotuna iz 41 topa koje ispale Kraljeve trupe u Grin parku, kraljica vodi kraljevsku porodicu na balkon palate da posmatraju preletanje aviona Kraljevskog ratnog vazduhoplovstva.

***Pozdrav bojama*** na Wikimedijinoj ostavi
**Celibat** (od latinske riječi *coelibatus* za "samca" ili "neženju") ili, rjeđe, **bezbračnost**, je izraz koji se koristi za stanje osobe koja nije u braku, usprkos toga što je dovoljno zrela i ima fizičke, materijalne i druge uvjete za njegovo sklapanje. U širem smislu se, pogotovo nakon seksualne revolucije, odnosi i na uzdržavanje od bilo kakvih seksualnih odnosa. U svom tradicionalnom smislu celibat, pak, označava uzdržavanje od braka iz religijskih razloga, a koje je posebno karakteristično za svećenike i monahe, odnosno svećenički celibat.

Celibat se prakticira u budizmu i hinduizmu, a kod kršćana je najpoznatiji obavezni celibat svećenika Rimokatoličke crkve uveden u 11. vijeku; kod pravoslavaca je ograničen za episkope i monahe, dok ga je protestantska Reformacija uglavnom odbacila. Islam, pak odbacuje celibat i promiče zasnivanje porodice od strane svojih vjernika.

V. također
----------

* Neženja
* Usidjelica

Eksterni linkovi
----------------

* The Biblical foundation of priestly celibacy
* The Biblical foundation of priestly celibacy
* The Reformation view of Celibacy
* HBO documentary film "Celibacy"
**Umjetničko djelo** možemo definirati kao fizički i, uslovno, svjetlosni ili zvučni 'objekat', koji je rezultat stvaralačkog genija, nadahnuća, talenta, inspiracije i uloženog rada, truda i napora jednog umjetnika, odnosno, umjetnikovog izraza misli i osjećaja pretočenog u djelo s određenom, primarno estetskom, ali i smisaonom, društvenom i historijskom vrijednošću.

Vrste
-----

Umjetničko djelo može biti izrađeno u različitim materijalima, izbor je praktično neograničen. U vrste umjetničkih djela možemo ubrojiti kreacije u likovnoj umjetnosti poput crteža, grafika, slika, fotografija, skulptura, građevina; ostvarenja u muzici kao što su opere i simfonije; poeziju i proza u književnosti; film, performans, konceptualnu umjetnost i mnoge druge.

Kriteriji
---------

Kriteriji poimanja i prihvatanja nekog djela kao umjetničkog razlikovali su se od kulture do kulture i od razdoblja do razdoblja, kao uostalom, i za sam pojam 'umjetnost'. Na primjer, na Zapadu se do sedamdesetih godina XX stoljeća nije smatralo da kreacije primijenjene umjetnosti ili dekorativne umjetnosti mogu biti umjetnička djela jer te kreacije imaju svoju praktičnu svrhu i upotrebu, nasuprot, npr. umjetničkim slikama. S druge strane, u kineskoj umjetnosti ta se distinkcija rijetko naglašava. 

Renesansni umjetnici i naučnici mahom su vjerovali da je studija lika muškarca zapravo studija Boga te su shodno tome pripisivali najveće umjetničke vrijednosti upravo skulpturama koje prikazuju lik muškarca.

Umjetnička djela se čuvaju i izlažu u muzejima, galerijama, kod kolekcionara i sl. i mnoga od njih imaju veliku vrijednost. Neka umjetnička djela se smatraju neprocjenjivim.

Nove mogućnosti
---------------

Naučni, društveni i kulturni napredak otvara mogućnosti za stvaranje novih oblika umjetničkih djela i umjetničkog izražavanja. Neki čak i određena djela realizovana uz pomoć računarske tehnologije poput algoritama, digitalne grafike ili programa smatraju umjetnošću. Drugi pak tvrde da je Priroda stvorila najljepša i najvrijednija umjetnička djela.

Galerija
--------

* Michelangelov David
* Mona Liza
* Friedensreich Hundertwasser, Kuća u Plochingenu

***Umjetničko djelo*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 41° 30′ 18" SGŠ, 20° 28′ 49" IGD

**Trnanić** (mak. *Trnanikj*) je naseljeno mesto u Republici Makedoniji, u krajnje zapadnom delu države. Trnanić pripada opštini Debar.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Trnanić je smešteno u krajnjem zapadnom delu Republike Makedonije, na samoj granici sa Albanijom (od koje je razdvaja jedino reka Crni Drim). Od najbližeg većeg grada, Debra, naselje je udaljeno 5 km jugozapadno.

**Reljef**: Trnanić se nalazi u gornjem delu istorijske oblasti Debar. Selo je položeno sred plodnog Debarskog polja, koje pravi reka Crni Drim, posle istoka iz Debarskog jezera. Okolina naselja je ravničarska do valovita, pa i pogodna za poljoprivredu. Nadmorska visina naselja je približno 570 metara.

Klima u naselju, i pored znatne nadmorske visine, nije planinska, već je pre blaža, župna klima.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2002. godine Trnanić je bio bez stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju bili su etnički Makedonci.

Većinska veroispovest u naselju bilo je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Debar

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična stranica opštine Debar Arhivirano 2013-10-16 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Debar |
| --- |
| **Debar** • 
Banište •
Bomovo •
Gari •
Gornji Kosovrasti •
Donji Kosovrasti •
Konjari •
Krivci •
Mogorče •
Osoj •
Otišani •
Rajčica •
Selokući •
Spas •
Tatar Elevci •
Trnanić •
Hame •
Džepište |
| Uvajnat |
| --- |
| Dio |
| Pogled na planinePogled na planinePogled na planine |
| Dužina masiva: | 100 km |
| Širina masiva: | 90 km |
| Površina masiva: | 9000 km² |
| Najviši vrh: | 1,934 ( m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Libija Egipat Sudan |

**Uvajnat** (arapski: جبل العوينات/Gabal El ʿUwaināt ili Jabal al-ʿUwaināt, što prevedeno znači *Izvorske planine*) je planinski masiv na tromeđi Libije, Egipta i Sudana.

Masiv je poznat po prahistorijskim petroglifima koje otkrio egipatski istraživač Ahmed Hasanejn, on je 1923. prošao prvih 40 km masiva prema istoku. Gravirani u pješčenjaku prikazuju lavove, žirafe, nojeve, gazele, krave i male ljudske likove.

Geografske karakteristike
-------------------------

Masiv je igrao presudnu ulogu od Donjeg pleistocena, naročito između 12 000 i 7. milenija pne. kada su povoljne klimatske prilike omogućile razvoj prvih afričkih pastirskih zajednica.

Na kraju tog perioda oko 7. milenija pne. pomalo naglo došlo je do sušenja Sahare, pa su stanovnici krenuli prema vlažnijim krajevima doline Nila i Supsaharske Afrike. To je dovelo do razvoja Egipatske civilizacije i velikih afričkih migracija.

Geološki i morfološki masiv se sastoji od dva različita dijela. 
Zapadni dio sav leži u Libiji, njime dominira erodirani ostatak velike granitne kupole dijametra 24 km, formirane prije nekih 50 milijuna godina. 
On je u osnovi građen od stijenaa, u rasponu od granita do sijenita.

Istočni dio zvan Visoravan Hasanejn prostire se po Sudanu i Egiptu, sastoji se od velikih blokova paleozojskih - mezozojskih pješčenjaka koji na zapadu leže na granitu. Tu se nalazi najviši vrh masiva koji doseže do 1930 metara.

Masiv se prostire na pačetvorini 100 x 90 km, na površini od 9.000 km². Od tog 5.400 km² pripada Libiji, - 1.964 km² Sudanu i 1.636 km² Egiptu.

Kiše su vrlo rijetke, kojiput može proći i 10-15 godina bez nje.

Izvori
------

1. 1 2  „*Jebel Uweinat*" (engleski). Fjexpeditions. Pristupljeno 39.9. 2020.
2. ↑  „*Crossing The untraversed Libyan desert*" (engleski). The National Geographic Magazine. Pristupljeno 7.09.2020.
3. 1 2 3 4 5  „*Technical Report*" (engleski). UNESCO. Pristupljeno 3.09.2020.

Vanjske veze
------------

***Uvajnat*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Jebel Uweinat* (`en`)
**Baltička antanta** (estonski: *Balti liit* ili *Balti Antant*; latvijski: *Baltijas savienība* ili *Baltijas Antante*; litvanski: *Baltijos Antantė*) bio je naziv za vojno-politički savez triju baltičkih država - Estonije, Latvije i Litve - koji je nastao temeljem Sporazuma o antanti i suradnji potpisanog 12. rujna 1934. godine u Ženevi, a postojao je do 1940. godine. Temeljna svrha sporazuma bilo je koordiniranje zajedničke vanjske politike triju država. 

Iako je savez trebao ojačati međunarodni položaj triju država te dodatno naglasiti njihovu politiku neutralnosti, za što je bila zadužena specijalizirana agencija, ideja je u konačnici propala zbog slabosti triju zemalja da se politički i vojno odupru većim vojnim silama poput Poljske, Sovjetskog Saveza i Trećeg Reicha. Prvi znak nestabilnosti saveza uslijedio je tokom Poljsko-litvanske granične krize 1938. godine, a nakon potpisivanja Pakta Ribbentrop-Molotov, Baltik je potpao pod sovjetsku sferu utjecaja te su kasnije sve tri države okupirane i anektirane od strane Sovjetskog Saveza. Tim je činom iz 1940. godine savez formalno prestao postojati. 

Baltička skupština danas se smatra sljednikom ovog saveza u određenom kontekstu.

Literatura
----------

* Purlys, Vidmantas; Vilkelis, Gintautas (September 1995). „Cooperation Between the Baltic States: A Lithuanian View". *NATO Review* **5** (43): 27–31. Arhivirano iz originala na datum 2021-02-24. Pristupljeno 2022-03-07.
* Łossowski, Piotr; Bronius Makauskas (2005) (Polish). *Kraje bałtyckie w latach przełomu 1934-1944*. Scientific Editor Andrzej Koryna. Warszawa: Instytut Historii PAN; Fundacja Pogranicze. ISBN 83-88909-42-8.

Vanjske veze
------------

* Arhivirano 2021-02-24 na Wayback Machine-u
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85011361

 |
Torricellijev zakon istjecanja
**Torricellijev zakon** istjecanja, koji je dobio naziv po Evangelisti Torricelliju, kaže da je brzina istjecanja fluida na dnu neke velike posude (s malim otvorom), jednaka kao da fluid slobodno pada s površine posude do otvora, a iznosi:

{\displaystyle v={\sqrt {2gh}}}
gdje je: *g* – ubrzanje zemljine sile teže, a *h* – visina otvora do površine fluida.

Torricellijev zakon istjecanja se može dobiti iz Bernoullijeve jednadžbe:

{\displaystyle {v^{2} \over 2}+gz+{p \over \rho }={\text{constant}}}
gdje je: *v* – brzina fluida, *g* – ubrzanje zemljine sile teže, *z* – visina fluida iznad referentne točke, *p* – tlak i *ρ* – gustoća. Ako odredimo da je za mali otvor na dnu posude *z = 0*, onda je tlak *p* na vrhu posude jednak atmosferskom tlaku, a brzina fluida *v* na vrhu posude je 0, jer se fluid gotovo ne kreće na vrhu posude ili mu je brzina zanemarljiva s obzirom na brzinu istjecanja fluida na malom otvoru. Na malom otvoru, gdje je *z = 0*, tlak je isto atmosferski tlak. Na taj način izlazi:

{\displaystyle gz+{p\_{atm} \over \rho }={v^{2} \over 2}+{p\_{atm} \over \rho }}
{\displaystyle \Rightarrow v^{2}=2gz\,}
{\displaystyle \Rightarrow v={\sqrt {2gz}}}
*z* je jednak *h*, budući je visina otvora do površine fluida, pa dobijemo:

{\displaystyle v={\sqrt {2gh}}}

Izvori
------

* T. E. Faber: "Fluid Dynamics for Physicists", publisher = Cambridge University Press, 1995.
* Stanley Middleman: "An Introduction to Fluid Dynamics: Principles of Analysis and Design", publisher = John Wiley & Sons, 1997.
* Dennis G. Zill: "A First Course in Differential Equations", 2005.
Prema svim budističkim tradicijama **Prvi budistički sabor** održan je u 5. veku pne. odnosno u vreme monsunskog perioda koji je usledio nakon Budine smrti, u Rađagahi, Indija, sastaje se u prvi budistički sabor; smatra se da ga je predvodio Mahakasapa. Tokom njega 500 monaha koji su već bili dostigli stupanj arahanta recituju čitavo Budino učenje. Ovo kazivanje Vinaje za koje je bio zadužen monah Upali postaje prihvaćeno kao Vinaja pitaka; dhammu je recitovao Ananda i ona postaje priznata kao Sutta pitaka. 

Prema budističkim predanjima, Prvi sabor je održan u velikoj pećini na obronku jedne planine u blizini Rađagahe (današnji Rađgir), premda sam lokalitet nije identifikovan.

Eksterni linkovi
----------------

**Drevni opisi Prvog sabora:** (engleski)

* Theravadin account of the First Council (Cullavagga)
* Mahisasaka account of the First Council Arhivirano 2009-03-02 na Wayback Machine-u
* Account of the First Council in the Mahavamsa

**Moderni opisi:** (engleski)

* BuddhaNet The First Rehearsal of Tipitaka, (Part Two) 32. The First Buddhist Council
* Buddhism in a Nutshell Archives 37. The First Council Arhivirano 2011-05-16 na Wayback Machine-u
* The Illustrated History of Buddhism 54. The First Buddhist Council Arhivirano 2008-05-17 na Wayback Machine-u
* The Monist The First Buddhist Council, by Teitaro Suzuki
Za jezero u Kanadi, v. Chester Lake (Alberta).

**Detektiv Chester Lake** je fiktivni lik iz serije *Zakon i red: Odjel za žrtve*, a glumi ga Adam Beach. Lake se *Odjelu* pridružio na kraju 8. sezone, a prije je redio u bruklinskom *Odjelu za žrtve*.

Lakeova porodica vuče indijanske korijene. Ponosno je govorio kako su njegovi preci izgradili New York (većina graditelja u doba kada se grad gradio bili su indijanci). Svaki član njegove obitelji, do posljednje 3 generacije, bio je građevinar. U 9. sezoni (epizoda *"Avatar"*) saznajemo da Lake skuplja rijetke knjige. Pati od nesanice, koja nekad zna biti od koristi u slučajevima, kao u epizodi *"Harm"*. U epizodi *"Svengali"* zadobio je ozljedu glave nakon što je eksplodirala bomba u kutiji za picu koja je namijenjena za det. Benson.

Lake se amaterski bavio i borilačkim vještinama, a poznat je pod nadimkom *"Naptime"*. Imao je planove da postane profesionalac, no odustao je nakon što je zadobio puknuće ACL-a. U epizodi *"Fight"* svojim kolegama govori da je on dijete iz doma.

Svoj poslijednji nastup imao je u finalu 9. sezone. Lake je proganjao ubojicu i silovatelja iz zastarjelog slučaja dok je još radio u Brooklynu. Nakon što ubije jednog policajca, biva uhićen, no prvo je odveden u bolnicu jer je i sam stradao. Forenzičari otkrivaju da je sve to bilo u samoobrani jer je Lake bio na meti dvojice strijelaca. Lake, ne znajući to, bježi iz bolnice i otima sljedeću potencijalnu žrtvu. Kada saznaje da je slobodan i kada Odjel otriva da je silovatelj policajac, Lake se odluči pojaviti na sudu. No, Casey neuspjelo vodi proces zbog čega je policajac (koji je zapravo kriv) oslobođen. U toj epizodi, Casey je dobila suspenziju, a na kraju epizode pozvana je na mjesto zločina. Kada stige vidi policajca kojemu je sudila mrtvog, a Lakea kako ga odvode u policijsko auto. Epizoda završava tim ubojstvom i scenom u kojoj Lake gleda u Casey, Elliota, Fina i ostale članove Odjela iz policijskog auta koje ga odvodi.

| * p
* r
* u
*Law & Order: Special Victims Unit* |
| --- |
| Franšiza *Law & Order* |
| Likovi | 

|  |  |
| --- | --- |
| Detektivi | 
* Elliot Stabler
* Olivia Benson
* John Munch
* Monique Jeffries
* Fin Tutuola
* Chester Lake
* Nick Amaro
* Amanda Rollins
* Dominick Carisi Jr.

 |
| Načelnici | 
* Donald Cragen
* Olivia Benson

 |
| Pomoćnici tužitelja (ADA) | 
* Alexandra Cabot
* Casey Novak
* Kim Greylek
* Rafael Barba
* Peter Stone
* Dominick Carisi Jr.

 |
| Liječnici | 
* George Huang

 |
| Ostali likovi | 
* Brian Cassidy
* Emil Skoda
* Elizabeth Donnelly
* Michael Cutter
* Jack McCoy
* Erin Lindsay
* Hank Voight

 |

 |
| Sezone | 

|  |  |
| --- | --- |
| Sezone 1–19 | 
* 1
* 2
* 3
* 4
* 5
* 6
* 7
* 8
* 9
* 10
* 11
* 12
* 13
* 14
* 15
* 16
* 17
* 18
* 19

 |
| Sezone 20–22 | 
* 20
* 21
* 22

 |

 |
| Vidi i | 
* Nagrade i nominacije
* Franšiza *Chicago*

 |
| Category **Kategorija** |
Za Gupta kralja Chandraguptu II Vikramādityu , v.  Chandragupta II.  Za hinduskog kralja iz 1500-ih također poznatog kao Hemu , v.  Samrat Hem Chandra Vikramaditya.  Za nosač aviona , v.  INS Vikramaditya.  
**Vikramaditya** (sanskrit: ) (102. pne. - 15. n.e.) bio je legendarni indijski car sa sjedištem u gradu Ujjain, Indija, poznat po svojoj mudrosti, hrabrosti i velikodušnosti. Ime "Vikramaditya" su kasnije preuzeli mnogi kraljevi u indijskoj historiji, među kojima su najpoznatiji Gupta kralj Chandragupta II i Samrat Hem Chandra Vikramaditya (poznat 'Hemu').

Kraljevo ime je na sanskritui tatpurusha, od विक्रम (*vikrama*) što znači "hrabrost" i आदित्य *Āditya*, sin Aditija. Jedan od najpoznatijih sinova Aditija ili Adityasa, je bio Surya. bog sunca; dakle Vikramaditya znači Surya, odnosno "(On) čija je hrabrost jednaka Suncu". Također je poznat i kao *Vikrama* ili *Vikramarka* (Sanskrit *arka* što znači Sunce).

Vikramaditya je živio u 1. vijeku pne. Prema navodima Katha-sarita-sagara, bio je sin ujjainskogkralja Mahendraditye iz dinastije Paramara. Taj je navod, međutim, prvi put napisan 12 vijekova nakon njegove smrti. Prema drugim izvorima Vikramaditya se navodi kao predak dinastije Tuar iz Delhija.. Legenda također kaže da je Samrat Vikramaditya brinuo u sinu kralja Mahendraditye i hrabro branio teritorije od napada Saka vladar. U kasnijem periodu života je svoju vlast nad Malwom predao čim je njegov nećak i Mahendradityin unuk dovoljno narastao. Tada je nastavio vladati tek dijelom kraljevstva iz Ujjaina.

Sve češće korištenja imena Vikram za hindusku djecom se tumači popularnošću Vikramaditye, kao i dva ciklusa narodnih priča o njegovom životu.

Vikrama Samvat (Vikramska era)
------------------------------

*Glavni članak: Vikrama Samvat*
U hinduskoj tradiciji Indije i Nepala se kao kalendar često koristi Vikrama Samvat ili Vikramina era. Za njega se koristi da ju je kralj započeo koristi nakon pobjede nad Sakama godine 56. pne.

Napomene
--------

1. ↑  *Essays on Indian Antiquities* by James Prinsep, Edward Thomas, Henry Thoby Prinsep, J.Murray 1858, p250
2. ↑  *Pre-Mussalman India* by M. S. Nateson, Asian Educational Services 2000, p131
3. ↑  *The cyclopædia of India and of Eastern and Southern Asia* by Edward Balfour, B. Quaritch 1885, p502
4. ↑  *Annals and Antiquities of Rajasthan* by James Tod, William Crooke, 1920, p912
5. ↑  *Essays on Indian Antiquities, Historic, Numismatic, and Palæographic, of the Late James Prinsep* by James Prinsep, Edward Thomas, Henry Thoby Prinsep, Publ. J.Murray, 1858, p157

* Story of Vikramaditya re-building Ayodhya Temple
* Collection of Stories showing greatness of Vikramaaditya 1 2 3 4 5
**Otvoreno prvenstvo Australije** je teniski turnir koji se održava godišnje i traje dve nedelje u januaru (u prošlosti se održavao u decembru). Hronološki je prvi grend slem turnir u godini. Turnir se održava u Melburnu. Otvoreno prvenstvo Australije je osvojilo najviše tenisera od svih ostalih grend slem turnira.

|  |
| --- |
| **Grand slam turniri** |
| * Otvoreno prvenstvo Australije
* Otvoreno prvenstvo Francuske
* Wimbledon
* Otvoreno prvenstvo SAD
 |

Turnir je prvi put bio održan 1905 godine. Kao i ostali grend slem turniri, bio je jedan od najuglednijih turnira za amaterske tenisere i zvao se *Australijski šampionat* dok nije dobio sadašnje ima 1968 godine. U početku se igralo na travi u predgrađu Melburna, dok nije preseljen u *Melburn park*, pokraj centra grada 1980 godine. Na turniru se igra singl za muškarce i žene, kao i u parovima i u dublu, takođe, se igra i za juniore. Godišnje turnir poseti oko 550.000 gledatelja.

Vanjske veze
------------

***Australian Open*** na Wikimedijinoj ostavi

* zvaničan sajt

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 316549312
* LCCN: n2015039971

 |
Aplec del Caragol
L’ **aplec del Caragol** je gastronomska manifestacija koja se anualno održava od 1980. jednog vikenda u maju, na obalama reke Segre i Champs Elysees u Lleidi. Osim gastronomije, manifestacija uključuje i muziku, limene orkestre i paradu kroz gradske ulice. Godine 2010. na ovoj manifestaciji prisustvovalo je 200.000 posjetilaca i konzumirano je dvanaest tona puževa.

Historija
---------

Godine 1980. godine na prvom festivalskom okupljanju učestvovalo je oko 300 grupa, a blizu 4000 posjetilaca je učestvovalo na prvoj gastronomskoj manifestaciji ovog tipa u Lleidi. Grupa koja je nosila naziv *L’Ordre del Caragol* bila je prva grupa na Aplecu. L’Ordre del Caragol je okupio 18 grupa i proveli su dan uz rijeku Segru. Zatražili su suradnju i dozvolu od Gradskog vijeća Lleide kako bi mogli da se okupe u naselju Cappont.

Dana 1. 4. 1981. l'Ordre del Cargol je poslao prvo cirkularno pismo grupama gdje ih informira o glavnim odlukama donesenim na posljednjem sastanku predstavnika grupa i o registraciji 34 grupe i 2300 učesnika sljedećeg *Aplec del Caracola*. Iste godine rodio se i *Aplequet* ili Jesenje okupljanje, koje je okupljalo zainteresirane prvog vikenda oktobra i do 60 grupa i 3000 članova za odavanje počasti originalnom dnevnom okupljanju i slavlju. U slavlju četvrtog l’Aplec del Caragola snimnjene su i popularne pjesme o Lleidi, među kojima je jedna posvećena puževima. Godine 1986. l'Aplec del Caragol se uključuje u program *Festa Major de Lleida*. Sedmicu dana prije proslave l’Apleca, dana 8. maja 1988 godine, Lleida je ušla u Guinnessovu knjigu rekorda postigavši svjetski rekord u najvećem konzerviranju puževa. Na festivalu 1990. je predstavljeno novo izdanje albuma s novih devet pjesama čiju su muziku i tekst pisala braća Àngel i Joan Martínez, a među njihovim kooperantima bili su i Manuel Peralta, Eduardo Quijada, te Federació de Colles de l'Aplec.

Godine 1994. formirana je prva demokratska uprava l’Aplec. Godine 2002. Đeneralitat Katalonije proglasio je l’Aplec proslavom nacionalnog interesa.
Geografski položaj Banjalučke biskupije u Bosni i Hercegovini
**Banjalučka biskupija** katoličke crkve osnovana je 5. jula 1881. godine bulom pape Leona XIII Ex hac augusta, kada je u Bosni i Hercegovini ponovno uspostavljena redovna hijerarhija. Te godine osnovane su biskupije u Banjoj Luci i Mostaru, te nadbiskupija i metropolija u Sarajevu.

Banjolučkom biskupijom nakon obnove redovne hijerarhije najprije upravlja Bečki nuncij, a od 1883. do 1884. nadbiskup vrhbosanski dr. Josip Stadler, kao apostolski administrator. U periodu 1884.-1912. godine biskup je fra Marijan Marković, kao apostolski administrator, pa prvi rezidencijalni biskup fra Josip Carić 1913.-1946.; iza njega dr. Smiljan Čekada, skop. biskup, apostolski adminstrator 1946.-1949.; dr. Dragutin Čelik, biskup 1951.-1985.; Alfred Pichler 1959.-1989. Sadašnji biskup je mons. dr. Franjo Komarica: za biskupa je posvećen 1986. i tri je godine bio pomoćni biskup pok. biskupu Alfredu Pichleru, a upravu biskupije je preuzeo 1989.

Katedralna crkva je posvećena sv. Bonaventuri. Ima 48 župa u šest dekanata koje pastoriziraju dijecezanski svećenici i franjevci, a jednu župu trenutno vode trapisti iz samostana Marija Zvijezda. Broj katolika je jako opao usljed ratnih dejstava krajem XX stoljeća, tako da ih sada na području cijele biskupije živi samo 42.000. 

Trapisti imaju svoj ugledni samostan Marija Zvijezda, osnovan 1869. a franjevci ih imaju tri: Petrićevac, Jajce i Livno. Od ženskih redovničkih družbi na području biskupije djeluju Klanjateljice Krvi Kristove, Milosrdnice sv. Vinka Paulskog, Školske sestre sv. Franje, Kćeri Božje ljubavi, te Benediktinke od Prečistog Srca Marijina.

Upravna podjela
---------------

### Banjolučki dekanat

Župe: Banja Luka, Barlovci, Budžak, Ivanjska, Marija Zvijezda, Motike, Petrićevac, Presnače, Šimići, Trn

### Livanjski dekanat

Župe: Bila, Čuklić, Glamoč, Bosansko Grahovo, Livno, Lištani, Ljubunčić, Odžak Ćaić, Podhum, Vidoši

### Jajački dekanat

Župe: Jajce, Ključ, Liskovica, Mrkonjić Grad

### Prnjavorski dekanat

Župa: Dragalovci, Kotor Varoš, Kulaši, Prnjavor, Sokoline, Vrbanjci

### Bosansko-Gradiški dekanat

Župe: Bosanski Aleksandrovac, Gradiška, Dolina, Nova Topola

### Bihaćki dekanat

Župe: Bihać, Kozarska Dubica, Kostajnica, Novi Grad, Prijedor, Drvar, Ljubija, Sanski Most, Sasina, Stara Rijeka, Stratinska, Šurkovac
Otok Utøya na karti označen crvenim krugom
Pogled na otok
**Utøya** (fonetski:ʊtœjɑ) je otok u Norveškoj smješten u Tyrifjordenu u općini Hole, u okrugu Buskerud.

Otok je u vlasništvu Saveza radničke omladine (*Arbeidernes ungdomsfylking*, AUF), omladinskog ogranka vladajuće Radničke stranke u Norveškoj, koji na njemu održava ljetne kampove. Organizacija ga je godine 1950. stekla na poklon od Oslo og Omegn faglige samorganisasjonen (*Konfederacija sindikata Osla*). Otokom upravlja komercijalno poduzeće Utøya AS. koje ga ponekad iznajmljuje za razne događaje.

23. jula 2011. je, neposredno nakon bombaškog napada na središte Osla, na otok došla osoba u policijskoj uniformi i, prema izjavama svjedoka, počela pucati iz vatrenog oružja na sudionike kampa. U napadu koji je trajao dva sata je poginulo najmanje 84 osobe, uglavnom adolescenata. Napad, za koji policija sumnjiči 32-godišnjeg poduzetnika po imenu Anders Behring Breivik, predstavlja najveći napad pojedinačne osobe vatrenim oružjem po broju žrtava u historiji.

Eksterni linkovi
----------------

***Utøya*** na Wikimedijinoj ostavi

* Utøya AS
* Image depicting Utøya, mirrored from the Utøya AS website Arhivirano 2011-11-16 na Wayback Machine-u
* Arbeidernes ungdomsfylking website

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 186760026
* LCCN: no2011152205
* GND: 7859478-9

 |
**Torre de Juan Abad** je naselje i općina od 1,018 stanovnika u sredini Španjolske u Autonomnoj pokrajini Kastilja-La Mancha (Provincija Ciudad Real).

Geografske karakteristike
-------------------------

*Torre de Juan Abad* leži u dolini rijeke Jabalón, udaljen stotinjak km jugoistočno od svog administrativnog centra Valladolida..

Historija
---------

Historija Torrea počela je 1214. kad su kršćani zauzeli zamak Eznavexore, čiji se ostatci tornjeva mogu vidjeti i danas.

Torre je postao slavan kad ga je početkom 17. vijeka pjesnik Francisco de Quevedo izabrao kao mjesto svog egzila, u kom je u miru stvarao.

Na terenu općine je 1992. podignuta brana visoka 29 m i duga 698 m. Tako je između Valdepeñasa i Torre de Juan Abada formirano akumulacijsko jezero *La Cabezuela* veliko 565 hektara na nadmorskoj visini od 763 ma

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Castilla-La Mancha*" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 6. 2019.
2. 1 2  „*Inicio*" (španjolski). Ayuntamiento de Torre de Juan Abad. Pristupljeno 10. 6. 2019.
3. ↑   „*Presa de Marisanchez (Cabezuela, La)*" (španjolski). Iagua. Pristupljeno 10. 6. 2019.
4. ↑   „*El Río Jabalón*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 10. 6. 2019.

Vanjske veze
------------

***Torre de Juan Abad*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ayuntamiento de Torre de Juan Abad* (`es`)
*Za ostale upotrebe, v. Priče iz Bečke šume (razvrstavanje).*

***Priče iz Bečke šume*** (njemački: ) je drama austrijskog književnika Ödöna von Horvatha premijerno izvedena 1931. godine u Berlinu. Radnja je smještena u Beč i prikazuje kako se mlada i naivna djevojka po imenu Marianne razvrgava zaruke sa mesarevim sinom Oskarom radi neodgovornog dendija Alfreda, ali kako za to plati strašnu cijenu kada se protiv nje okrene malograđanska okolina. Horvath je tekst napisao u vrijeme Velike ekonomske krize koja je teško pogodila tadašnju Austriju, ali također nastojao pokazati kako se ispod naizgled idilične slike austrijskog građanskog društva, oličenog u istoimenom Straussovom valceru krije malograđanština koja može dobiti patološke pojave. Horvathov tekst su u kasnijim periodima shvatili kao upozorenje o dolasku fašizma, bilo austro-fašizma u Austriju, bilo nacizma u samoj Njemačkoj. Kasnije je bio predmetom nekoliko ekranizacija.

Vanjske veze
------------

* Stücktext bei Gutenberg

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4283540-9

 |
**Politički spektar**, a možemo ga savremenije zvati i **politički kompas** je dvodimenzionalni model, sa dve ose pomoću kojeg možemo razvrstati i organizovati političke ideje u više ravni. Ovo je noviji način razvrstavanja političkih ideja, pošto se originalni francuski sistem sa jednom osom (levica nasuprot desnice), koji je bio u širokoj upotrebi stolećima, pokazao nedovoljno preciznim.

Termin politički kompas vodi poreklo od veb-sajta politički kompas koji prati programe raznih političkih partija, izjave zvaničnika političkih partija i na osnovu toga razvrstava partije po dve ose, i to ekonomskoj (levica - desnica) i društvenoj (liberalno - autoritativno).

Glavni princip na kojem se zasniva politički kompas jeste da politička gledišta mogu biti svrstana na dve nezavisne ose. Ekonomska (levica-desnica) osa određuje nečije mišljenje o tome kako bi trebalo voditi ekonomiju: „Levica" je definisana kao pogled da ekonomiju treba da vodi kooperativno kolektivno telo (najčešće država, ali može da se posmatra i kao komuna), dok je „desnica" definisana kao pogled na ekonomiju kao sistem konkurentskih pojedinaca i organizacija. Druga osa pokušava da svrsta nečije mišljenje o društvu i nivou individualnih sloboda dozvoljenih u društvu: „liberalizam" tako predstavlja uverenja da lične slobode treba da budu uvećane do svojih maksimuma, dok je „autoritarijanizam" definisan kao verovanje da autoritet i tradicija moraju biti poštovani nauštrb ličnih sloboda. 

Prednost ovog modela je u tome što mnogo preciznije svrstava političke ideje. Kritičari ovog modela smatraju da on služi za razumevanje politike sa aspekta političkog liberalizma.

Da bismo bolje shvatili ideju političkog kompasa, imamo sliku na kojoj su raspoređene granični slučajevi političkih ideja. U većini slučajevi, sve današnje političke ideje su unutar „graničnih oblasti" koje smo definisali idejama Staljina kao ekstremne autoritativne levice, Hitlera kao ekstremnog autoritativnog centra, Tačerke kao radikalne autoritativne desnice, Fridmana kao radikalne liberalne desnice i Gandija kao radikalne liberalne levice.

Današnje političke partije možemo razvrstati ovako: kabinet predsednika Džordža V. Buša nalazi se na sličnom mestu kao i M. Tačer. Francuska, britanska i italijanska vlada donekle su bliže centru, dok je nemačka vlada najbliže centru. Sadam Husein i Robert Mugabe svrstani su u autoritativnu levicu, dakle, najbliže Staljinu, dok Nelson Mendela i Dalaj Lama predstavljaju liberalnu levicu, dakle najbliže Gandiju.
**Pitomi kesten** (*Castanea sativa*, porodica Fagaceae) je listopadno drvo visine 20-30 metara i sa promjerom stabla i do 2 metra. Krošnja je gusta i dobro razvijena. Listovi su naimjenični, lancetasti i nazubljeni, 8–25 cm dugi i 4–8 cm široki.

Izgled
------

Muški cvjetovi u grupama od po 3 ili više formiraju 10–30 cm duge prividne klasove. Pri njihovim osnovama nalaze se ženski cvjetovi, koji su u grupicama od 3-7 cvjetova smješteni u zajednički omotač, kupulu. Cvjetaju u junu, znatno poslije listanja. Plod je orašica (kesten) sa kožastom, sjajnom tamnosmeđom ljuskom. U zajedničkoj kupuli se obično razvijaju po 3 ploda, rijetko kad jedan. Kupule su loptaste, kožaste i gusto pokrivene igličastim bodljama, opadaju u oktobru.

Rasprostranjenost
-----------------

Raste u mediteranskim i submediteranskim prostorima sa vlažnom klimom i dugim vegetacionim periodom. Ne trpi kasne proljetne i rane jesenje mrazove. Najbolje uspjeva na plodnim, dubokim, umjereno vlažnim zemljištima sa pH vrijednostima od 4-5 (kisela sredina). Rijetko kad raste na krečnjaku. Rasprostranjen je u velikom djelu Evrope i u sj. Africi, i smatra se da potiče iz Male Azije.
**Cojutepeque** je općina od 59,909 i grad od 41,072 stanovnika u sredini Salvadora u Departmanu Cuscatlán u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Cojutepeque se nalazi na trasi Panamerički autoput, nedaleko od Jezera Ilopango, udaljen 33 km istočno od 
glavnog grada San Salvadora.

Historija
---------

Cojutepeque jedno je od najstarijih naselja u Salvadoru, koje egzistira od pretkolumbovskih vremana, otkako su se Nahue u 11. vijeku naselili u tom 
kraju. Oni su bili članovi konfederacije indijanskih plemena Kuskatan i živjeli neometano sve do 17. vijeka, jer su prvi španjolski kolonisti počeli pristizati 
tek od 1659.

Status ville dobio je 1787. a status grada - 1846.

Cojutepeque je četiri puta; 1832. 1834. 1839. i od 1854. do 1858. bio glavni grad Salvadora.

Od 1861. je administrativni centar departmana, nakon što je premješten iz Suchitota.

Privreda
--------

Privreda grada bazira se na prehrambenoj industriji (šećerane, destilerije) i preradi pamuka.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Cojutepeque Municipality in El Salvador*" (engleski). City population. Pristupljeno 27.3.2023.
2. 1 2  „*Cojutepeque in Cuscatlán*" (engleski). City population. Pristupljeno 27.3.2023.
3. 1 2 3   „*Cojutepeque*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 27.3.2023.
4. 1 2  „*Cojutepeque*" (španjolski). Municipios de El Salvador. Pristupljeno 27.3.2023.
5. ↑  „*Departamento de Cuscatlán*" (španjolski). Municipios de El Salvador. Pristupljeno 27.3.2023.

Vanjske veze
------------

***Cojutepeque*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldía Municipal de Cojutepeque* (`es`)
**Vilim Hibler** (Vrbovsko, 23. VI. 1918. - 2003), diplomirani inženjer šumarstva, šumarski inspektor, istaknuti zagonetač koji je zagonetke počeo objavljivati iz Sušaka (Rijeke). Osnovnu školu završio je u Vrbovskom 1929, a Državnu realnu gimnaziju na Sušaku (Rijeka) 1937. Šumarstvo je studirao na Poljoprivredno-šumarskom fakultetu u Zagrebu. Diplomirao je 1954.

Stručna biografija
------------------

U toku II. svjetskog rata radio je kao crtač-nadničar u Glavnom ravnateljstvu za šumarstvo NDH (januar-juli 1943). Od avgusta 1943. do maja 1945. bio je u domobranstvu NDH. Po završetku rata bio je upravitelj Šumarije u Vrbovskom (1945-1951), zatim pola godine šumarski referent NO Kotara Delnice, sljedeće pola godine (1952) bio je predsjednik Poljoprivredne zadruge u Vrbovskom. Od Nove godine 1953. bio je u dvogodišnjem mandatu predsjednik Općine Vrbovsko, a zatim upravitelj Šumarije Novi Vinodolski (februar 1955. - mart 1962) pa je od 1955. živio u Novom Vinodolskom U međuvremenu (1961) boravio je tri mjeseca u Torinu (Italija) na usavršavanju za uzgoj brzorastućih četinjača te u suzbijanju borovog četnjaka biološkim putem.

Od aprila 1962. do maja 1964. bio je direktor DIP-a Novi Vinodolski. Zatim je postavljen za šumarskog inspektora za općine Crikvenicu, Senj, Krk, Rab i Pag (juni 1964. - novembar 1965), a nakon toga je interni šumarski inspektor u Šumskom gospodarstvu Senj (decembar 1965. - juli 1971). Potom je do kraja oktobra 1976. komercijalni direktor u Šumskom gospodarstvu Senj. Posljednje radno mjesto bilo mu je mjesto šumarskog inspektora u Zajednici općina Rijeka za područje Istre, Hrvatskog primorja i Gorskog kotara (novembar 1976. - novembar 1980). U mirovinu je otišao 1. XII. 1980. godine. Kao umirovljenik živio je u Novom Vinodolskom. Bio je član Šumarskog društva Senj. Umro je 2003. godine. Kremiran je i pokopan u rodnom Vrbovskom.

Enigmatska biografija
---------------------

Zagonetke je sastavljao u rasponu od tridesetih do pedesetih godina 20. stoljeća. Prvu zagonetku (aritmogrif s ključem) objavio je 20. VII. 1935. godine u časopisu Sfinga Rebus broj 29. Objavio je oko 350 različitih zagonetaka u tom časopisu te u zagrebačkoj Zagonetki, osječkom Rebusu i Lovačkom vjesniku. Najčešće je objavljivao križaljke, ispunjaljke i kriptograme. Objavljivao je pod pseudonimima **Villy** i **Pinus** (lat.: bor).

Zastupljenost u knjigama
------------------------

Uvršten je tekstom i slikom u Leksikon zagonetača Jugoslavije (Bjelovar, 1979), u Hrvatski šumarski životopisni leksikon, knjiga 2, (Zagreb, 1996) te na internetsku stranicu Imenik hrvatskih šumara.

Bio je dugogodišnji novinar zagrebačkog Vjesnika, u kome je često objavljivao članke o šumarstvu svog područja.

Izvori
------

* Imenik hrvatskih šumara
* V. Ivančević: In memoriam: VILIM HIBLER, dipl. ing. šum. 1918 - 2003. Šumarski list, 2-4/2004, str. 120.
* Stjepan Horvat: Leksikon zagonetača Jugoslavije, Bjelovar, 1979.
**Ramiz Delalić**, poznat i po nadmiku **Ćelo** (15. februar 1963 - 27. jun 2007) bio je bosanskohercegovački kriminalac i vojni zapovjednik, poznat po kontroverznoj ulozi u događajima vezanim za početak rata u BiH.

1. marta 1992. se Delalić nalazio u grupi naoružanih Muslimana koja je napala srpske svatove u Sarajevu, pri čemu je ubijen Nikola Gardović, a ranjen srpski pravoslavni svećenik Radenko Mirović. Incident, koji se zbio u atmosferi pojačanih tenzija izazvanih održavanjem referenduma o nezavisnosti. Taj događaj predstavlja uvod u početak opsade Sarajeva, odnosno rata u BiH.

Iako je protiv Delalića pokrenuta istraga, a on ubistvo nedugo potom priznao u intervjuu za Televiziju Sarajevo za njega nikada nije odgovarao. Razlog za to je bilo njegovo aktivno učešće u obrani grada, za vrijeme koga je imenovan zamjenikom komandanta 9. brdske brigade ARBiH, kao i to da je među muslimanskim stanovništvom uživao status heroja, ali i, za razliku od nekih drugih kriminalaca, iskazao potpunu vjernost vladi na čelu sa Alijom Izetbegovićem. Proces je nekoliko puta pokretan, ali nikada nije dovršen.

Delalić je godinama nakon rata ubijen u atentatu koji se obično pripisuje njegovim neprijateljima i suparnicima iz kriminalnog miljea.
Anđeoska tvrđava gledana s Anđeoskog mosta. Po anđelima na mostu i onom na vrhu građevine građevina je dobila ime.
**Anđeoska tvrđava** (talijanski *Castel Sant' Angelo* ili *Mausoleo di Adriano*) je mauzolej cara Hadrijana u Rimu, na obali Tibera. Cilindrična građevina na kvadratnoj osnovi građena je od 135. do 139. godine i nekoć je izvana bila obložena mramornim pločama.

Tokom 10. vijeka pretvoren je u tvrđavu, a u srednjem vijeku je pregrađivana, dorađivana i s Vatikanom spojena dugim podzemnim hodnikom. U doba Papinske Države, služila je kao vojarna, riznica, arsenal i tamnica. U njoj je zatočen bio i Giordano Bruno. 

U 20. vijeku je restaurirana i pretvorena u muzej.

Vanjske veze
------------

***Anđeoska tvrđava*** na Wikimedijinoj ostavi

* Satelitske slike.
* Castel Sant'Angelo Virtualna panorama od 360°.
* Stranica na kojoj je pojašnjena originalna arhitektura mauzoleja.
* Encyclopedia Romana.
* Pogledi na Anđeosku tvrđavu iz 19. stoljeća.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 80145424520886830105
* GND: 4104967-6
* SUDOC: 086845470

 |
**Sandžak-beg** (tur. *Sancakbeyi*) je naziv za upravnika ili vladara jednog sandžaka, podoblasti unutar vilajeta, tj. jedne od provincija Osmanlijskog carstva. Turska riječ *Sancakbeyi* znači doslovce gospodar (*beg*) zastave ili barjaka (tur. *sancak*).  

Kroz vijeme su osmanski sultani razvili sustav administrativnih podjela da bi lakše upravljali zemljama nakon širenja u osvajačkim pohodima. U pograničnim krajevima je najvažnija upravna jedinica bila *sancak* a sandžak-beg je pak bio podređen *beglerbegu* («begu nad begovima») koji je upravljao ejaletom i zapovijedao svojim podređenim sandžak-begovima u ratu. U nekim slučajevima sandžak-beg je direktno odgovarao za svoje postupke na Uzvišenoj kapiji u Istanbulu, tako da je uživao u statusu relativne upravne autonomije prema beglerbegu. Djelatnost sandžak-bega je ličila na funkcije beglerbega ali u skromnijim razmjerima. Kao i beglerbeg, sandžak-beg je svoje prihode crpio iz poreza, koji se obično sastojali od prihoda gradova, pristaništa i luka unutar granica svog sandžaka. U svojoj pokrajini bio je zadužen prije svega za održavanje reda, za hapšenje i za kažnjavanje prestupnika, za potjeru razbojnika, za istragu protiv krivovjeraca, za opskrbu vojske ili za slanje materijala za gradnju brodova, kada bi to sultan naredio.  

Iznad sandžak-bega je se za vrijeme Tanzimata (v. Midhat-paša) pojavio čin *valije*, vrhovnog namjesnika koji upravlja Vilajetom (1867.) i koji mijenja nestalog čina *beglerberga*.

Vidi još
--------

* Beglerbeg
* Beg