recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Djeca atomske bombe*** (原爆の子, *Genbaku no Ko*?), u svijetu poznatiji pod naslovom ***Djeca Hiroshime***, je japanski crno-bijeli igrani film snimljen 1952. godine u režiji Kanetoa Shinda, poznat kao prvi japanski film koji je za temu imao nuklearno bombardiranje Hiroshime.

Protagonistica, čiji lik tumači Nobuko Otowa, je učiteljica iz Hiroshime koja je za vrijeme napada radila na otoku u Unutrašnjom japanskom moru. Radnja prikazuje kako se nekoliko godina kasnije vraća kako bi posjetila grobove porodice, te pri tome sreće svoje nekadašnje poznanike i učenike te ima prilike vidjeti kako se oni još uvijek bore sa posljedicama napada kao što su opekotine, sterilitet ili radijacijska bolest.

Shindo, koji je i sam bio rodom iz Hiroshime, je dugo vremena nastojao snimiti film o toj temi, ali mu je to, kao i drugim japanskim sineastima, priječila cenzura američkih okupacijskih vlasti. Tek kada je okupacija službeno prestala, Shindo je mogao snimiti film. Pri tome je koristio autentične lokacije, česo koristeći tehnike koje će postati poznate kao tzv. gerilska kinematografija. U filmu se inzistiralo na autentičnosti, pa se tako u njemu pojavljuje veliki dio dokumentarnih scena, a žrtve napada kao naturščici tumače sami sebe. Film je sljedeće godine prikazan na Kanskom festivalu gdje je izazvao posebnu pažnju, prije svega zbog nastojanja da se u njemu zadrži vedri i humani ton, odnosno izbjegne gorčina i samosažaljenje. Zahvaljujući njemu je Shindo postao jedno od velikih imena japanske kinematografije.

Uloge
-----

* Nobuko Otowa ... Takako Ishikawa
* Osamu Takizawa ... Iwakichi
* Miwa Saitō ... Natsue Morikawa
* Tsuneko Yamanaka
* Hideji Ōtaki
* Takashi Itō
* Chikako Hosokawa ... Setsu, Takakina majka
* Masao Shimizu ... Toshiaki, Takakin otac
* Yuriko Hanabusa ... Oine
* Tanie Kitabayashi ... Otoyo
* Tsutomu Shimomoto ... Natsuein suprug
* Eijirō Tōno
* Taiji Tonoyama ... Vlasnik broda
* Jūkichi Uno ... Kōji

Izvori
------

1. ↑  Hideji Ōtaki at Movie Walker

Vanjske veze
------------

***Djeca atomske bombe*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Djeca atomske bombe* na IMDb-u (`en`)

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Kaneto Shindo |
| --- |
| 
* *Story of a Beloved Wife* (1951)
* *Avalanche* (1952)
* *Children of Hiroshima* (1952)
* *Epitome* (1953)
* *Life of a Woman* (1953)
* *Dobu* (1954)
* *Wolf* (1955)
* *Shirogane Shinjū* (1956)
* *Ruri no Kishi* (1956)
* *An Actress* (1956)
* *Umi no yarodomo* (1957)
* *Sorrow Is Only for Women* (1958)
* *Lucky Dragon No. 5* (1959)
* *Hanayome-san wa sekai-ichi* (1959)
* *The Naked Island* (1960)
* *Ningen* (1962)
* *Mother* (1963)
* *Onibaba* (1964)
* *Akuto* (1965)
* *Lost Sex* (1966)
* *Kuroneko* (1968)
* *Heat Wave Island* (1969)
* *Live Today, Die Tomorrow!* (1970)
* *Kenji Mizoguchi: The Life of a Film Director* (1975)
* *The Life of Chikuzan* (1977)
* *Edo Porn* (1981)
* *Burakkubōdo* (1986)
* *Tree Without Leaves* (1986)
* *A Last Note* (1995)
* *Will to Live* (1999)
* *By Player* (2000)
* *Owl* (2003)
* *Postcard* (2010)

 |
Za guvernera Južne Karoline, v. Henry Middleton (guverner).
Očuvano krilo kuće koju je sagradio Henry Middleton u 18. vijeku
**Henry Middleton** (1717 – 13.6. 1784.) iz Južne Karoline bio je drugi predsjednik američkog Kontinentalnog kongresa od 22.10. 1774. do trenutka kada je Peyton Randolph nakratko preuzeo dužnost 10. maja 1775. Otac mu je bio Arthur Middleton (1681-1737), vršilac dužnosti guvernera June Karoline (1725-1730) .

Kao delegat Kontinentalnog kongresa, Middleton je podnio ostavku kako bi se pripremio za predstojeći rat. Na tom mjestu ga je naslijedio Arthur Middleton (1742-1787), koji je kasnije potpisao Deklaraciju nezavisnosti.

Arthurov sin Henry (1770-1846) je bio uspješni političar. Bio je guverner Južne Karoline (1810-1812), kongresnik (1815-1819) i izaslanik SAD u Rusiji (1820-1830).

Vanjske veze
------------

* biographic sketch at U.S. Congress website
* Middleton Place

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Peyton Randolph**  |  **Predsjednik Prvog kontinentalnog Kongresa** 22.10. 1774. – 26.10. 1774. | Slijedi: **Peyton Randolph*(kao predsjednik Drugog kontinentalnog Kongresa)***  |

| * p
* r
* u
Predsjednik Kontinentalnog kongresa |
| --- |
| Predsjednici Prvog Kontinentalnog kongresa | 
Peyton Randolph  • Henry Middleton
 |
| PredsjedniciDrugog Kontinentalnog kongresa | 
Peyton Randolph  • John Hancock  • Henry Laurens  • John Jay  • Samuel Huntington
 |
| PredsjedniciKongresa Konfederacije | 
Samuel Huntington  • Thomas McKean  • John Hanson  • Elias Boudinot  • Thomas Mifflin  • Richard Henry Lee  • John Hancock (nije služio)  • David Ramsay (acting)  • Nathaniel Gorham (v.d.)  • Nathaniel Gorham  • Arthur St. Clair  • Cyrus Griffin
 |
**Državni terorizam** je naziv za djelovanje organa neke države koji se svojim metodama ili efektima ne razlikuju od djelovanja koje se tradicionalno smještaju pod terorizam. To se prvenstveno odnosi na bombaške napade, sabotaže, atentate i otmice koji se čine - u pravilu suprotno pozitivnim pravnim normama te iste države, kao i odredbama međunarodnog prava. Državni terorizam se može vršiti kako na vlastitoj teritoriji i vlastitim građanima, tako i na teritoriji stranih država. 

Državni terorizam je u pravilu pežorativni izraz, i njime se često opisuje korištenje ne samo nasilja nego i represivnog aparata koje se smatra nemoralnim i suprotnim pravu. Kritičari rata protiv terorizma tako npr. samo postojanje logora u Guantanamu smatraju oblikom američkog državnog terorizma.

Pojam državni terorizam valja razlikovati od pojma terorizam pod državnim pokroviteljstvom, koji se odnosi na djelovanje terorističkih organizacija koje su financijski i logistički potpomogani od strane pojedinih vlada.

V. također
----------

* Kontraterorizam
* Olovne godine
* Prljavi rat
* Potapanje Rainbow Warriora

Eksterni linkovi
----------------

* The National Memorial Institute for the Prevention of Terrorism
* Recognizing State Terror
* State Terrorism and Counterterrorism Arhivirano 2008-05-12 na Wayback Machine-u
**Divlja kokoš** (*Gallus gallus*) iz reda kokoški je izvorni predak odomaćene domaće kokoši (*Gallus gallus domesticus*), koja je prvi put uzgojena u zatočeništvu prije najmanje 5.000 godina. To je ptica tropskih područja, pripada porodici fazanki i godišnje ima leglo od oko 20 jaja.

Divlja kokoš živi još u Indiji i Indoneziji, ima više podvrsta, a gotovo svako područje ima svoju varijantu. Ovo je izbor nekih:

* Burmanska divlja kokoš (*G. g. gallus*)
* Javanska divlja kokoš (*G. g. bankiva*)
* Tonkinška divlja kokoš (*G. g. jabouillei*)
* Indijska divlja kokoš (*G. g. murghi*)
* Burmanska divlja kokoš (*G. g. spadiceus*)

Crvena kresta i braduša pijetla
Smatra se gotovo izvjesnim, da je domaća kokoš uzgojena od podvrste burmanske divlje kokoši (*Gallus gallus gallus*).

Mužjaci i ženke ove vrste pokazuju vrlo izražen spolni dimorfizam. Mužjaci su puno krupniji, imaju velike crvene kreste i braduše (kožne izrasline) na glavi, dugo i široko zlatno i bronzano perje koje oblikuje "šal" ili "kep" od vrata preko leđa do donjeg dijela leđa. Rep je oblikovan od dugog, bogatog perja koje izgleda crno, no pod određenim svjetlom prelijeva se plavo, purpurno i zeleno. Perje ženki je tipično za ovu porodicu obojeno neupadljivo i prilagođeno okolici jer sama sjedi na jajima, brine i vodi piliće. Također, nema bradušu i krestu, iznimno, vrlo malu. 

U vrijeme parenja mužjaci objavljuju svoju prisutnost kukurikanjem. Ovo služi izbjegavanju susreta potencijalnih konkurenata koji bi rezultirali sukobom. Glasanje ovih ptica je pored ovog, kompleksno strukturirano i javljaju se različitim glasovnim upozorenjima kad javljaju opasnost od predatora iz zraka ili od onog na tlu, na koje druge ptice trenutno reagiraju..

Let ovim pticama služi uglavnom tome, da u sumrak dolete na granu drveta ili nekog drugog mjesta gdje su relativno sigurne od predatora s tla, i za bijeg od neposredne opasnosti tijekom dana.

 *Gallus gallus*

Izvori
------

1. ↑  Collias, N. E. 1987. Glasovni repertoar divlje kokoši: Spektrografska klasifikacija i komunikacijski kod. The Condor 89:510-524
2. ↑  
Evans, C. S. Macedonia, J. M. and Marler, P. (1993). Effects of apparent size and speed on the response of chickens, Gallus gallus, to computer-generated simulations of aerial predators. Animal Behaviour 46: 1-11.

Literatura
----------

* Akishinonomiya, F. et al. 1996: Monophyletic origin and unique dispersal patterns of domestic fowl. - Proc. Natl. Acad. Sci. USA, 93: 6792-6795.

Vanjske poveznice
-----------------

* Divlja kokoš (njemački)

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Divlja kokoš** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Divljoj kokoši** |
Friz na Tornju Vjetrova.
**Friz** je u arhitekturi široki centralni dio entablature i može biti ravan ili — u jonskom ili korintskom redu — dekoriran bas-reljefima. Na zidu bez stila leži na arhitravu ('glavna greda') i pokriven je štukaterijom ili karnišom.

U interijerima, friz sobe je dio zida iznad trake oličenja i ispod krunske štukaterije ili karniše. U širem smislu, friz je duga linija oslikane, skulpturirane ili čak kaligrafske dekoracije u takvom položaju da se nalazi iznad razine oka. Dekorativni friz može oslikavati scene u sekvenciji diskretnih panela. Materijal od kojeg se radi friz može biti štukaterija, rezbareno drvo ili drugo dekorativno sredstvo.

Friz sa životinjama, mitološke epizode na bazi hrama Hoysaleswara, Indija
U primjeru arhitekturnog friza na fasadi zgrade, osmerokutni Toranj Vjetrova na rimskoj agori u Ateni nosi na svom frizu reljefne skulpture osam vjetrova.

**Pulviniran friz** (ili **pulvino**) je konveksan u odjeljcima. Takvi su frizovi bili obilježje sjevernog manirizma u 16. stoljeću, posebice kod supsidijarnih (pomoćnih) frizova koji su se često primjenjivali u arhitekturi interijera i u pokućstvu.

Ovaj koncept je generaliziran u matematičkoj konstrukciji friznog obrasca.

Circus (Bath), UK. Arhitektonski detalj friza koji pokzauju izmjenjivanje triglifa i dekorativnih amblema. John Wood, arhitekt.

***Friz*** na Wikimedijinoj ostavi
**Državni univerzitet u Tbilisiju** (gruzijski: , latinski: , ruski: , engleski: ) je javni univerzitet u glavnom gruzijskom gradu Tbilisiju. Univerzitet je osnovan 8. februara 1918. godine i najstariji je univerzitet na Kavkazu. Danas ga pohađa oko 18.000 studenata.

Institucija je podeljena na 5 regionalnih ogranaka u različitim delovima zemlje, 6 fakulteta, 60 naučno-istraživačkih laboratorijuma i centara, naučnu biblioteku sa oko 3,700.000 knjiga i časopisa, sedam muzeja, izdavačku kuću i štampariju. Glavni inicijator osnivanja univerziteta bio je Ivane Džavagišvili, istoričar i lingvista koji je bio i prvi rektor univerziteta u periodu od 1919. do 1926. godine.

Istorija
--------

Udruženje za osnivanje univerziteta po prvi se puta okupilo 1917. godine. Univerzitet je 1918. godine osnovao Ivane Džavagišvili sa grupom sledbenika kao prvu instituciju toga tipa u regionu Kavkaza. Univerzitet je bio smešten u kući koja je bila sedište Gruzijske plemićke gimnazije. Na osnivače je kao inspiracija delovala i nacionalna istorija Škole filozofije u retorike u Kolčisu iz IV veka, kao i gruzijski centri obrazovanja u Palestini (V vek), Siriji (VI vek), Grčkoj (X-XV vek) kao i Bugarska na Balkanu (XI vek) kao i interakcija istaknutih učenjaka iz nacionalne istorije sa obrazovnim sistemima u okolnim zemljama i društvima Male Azije, Bliskog istoka i Rusije.

Univerzitet je otvoren 26. januara 1918. godine, na 99. godištnjicu osnivanja Sanktpeterburškog državnog univerziteta i na dan sećanja na gruzijskog cara Davida IV od Gruzije. Prvu lekciju održao je sam Ivane Džavagišvili i njezin je naslov bio „Ličnost i njezina uloga drevno-gruzijskoj istorijsko-filozofskoj literaturi i životu". Na univerzitetu je radilo 18 predavača, a pohađalo ga je 369 studenata i 89 slobodnih slušaoca. U sovjetskom periodu, univerzitet je od 1930-ih do početka 1960-ih nosio ime Josifa Visarionoviča Staljina, lidera Sovjetskog Saveza i etničkog Gruzijca. Godine 1928. univerzitet je posetio i na njemu predavao francuski fizičar Paul Langevin.

Izvori
------

1. ↑  „ივანე ჯავახიშვილის სახელობის თბილისის სახელმწიფო უნივერსიტეტის გერბი". Tbilisi State University. Pristupljeno 31 January 2015.

Vanjske veze
------------

***Državni univerzitet u Tbilisiju*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.tsu.ge

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 138323566
* LCCN: n81063151
* ISNI: 0000 0001 2034 6082
* GND: 5194533-2
* NKC: kn20100316022

 |
**Dnjestar** (ukrajinski: *Дністер*, moldavski: *Nistru*, rumunjski: *Nistrul*, turski: *Turla*) je velika rijeka u Istočnoj Evropi dugačka 1 352 km. 

*Dnjestar* je druga po veličini rijeka Ukrajine i najveća rijeka Moldove.

Geografske karakteristike
-------------------------

Rijeka Dnjestar izvire u ukrajinskim Karpatima, pored grada Drohobiča blizu granice sa Poljskom, nakon tog teče prema jugoistoku prema svom ušću u Crno more. 

U svom srednjem toku formira prirodnu granicu između Ukrajine i Moldove, nakon toga teče kroz *Moldovu* u dužini od 398 km, dijeleći tako *Moldovu* od *Pridnjestrovlja*. Nakon toga *Dnjester* je ponovno granična rijeka između *Ukrajine* i *Moldove*. *Dnjestar* se ulijeva u Crno more , pored grada Odese, na ušću formira - estuarij - *Dnjestarski liman* (jezero na ušću u more, jer mu je protok blokiran sedimentima). 

Karta porječja Dnjestra
U svom donjem toku, desna obala *Dnjestra* je brdovita i viša od niske lijeve obale koju često plavi za jesenskih i proljetnih kiša. 

*Dnjestar* sa svojim pritocima ima porječje od oko 72 000 km², i preko 15 pritoka dužih od 95 km, to su; Strij, Zolota Lipa, Stripa, Seret, Zbruč, Smotrič, Ušica, Murafa, Reut, Bik i Botna. 

*Dnjestar* je plovan u dužini od oko 1 200 km od ušća do ukrajinskog grada Soroki.

Historija
---------

Za antičke geografe i historičare - *Dnjestar*, je bio najvažnija rijeka stare Sarmatije. Grčki autori su rijeku nazivali *Tyras* (tur. *ὁ Τύρας*). Prema caru Konstantinu VII. Varjazi su koristili čamce na svom trgovačkom putu do Grka, duž Dnjestra i Dnjepra te duž obale Crnog mora. U Srednjem vijeku, istočna obala rijeke je se zvala Podolia. Od 14. stoljeća do 1812. jedan dio Dnjestra je činio istočnu granicu Kneževine Moldavije.

Etimologija
-----------

Grci su rijeku zvali *Tiras* (starogrčki: *Τύρας*) prema skitskom imenu rijeke - *Tiras* što je značilo *Brza*. U kasnijem periodu počeli su je zvati Danastris ili Danastus, po sarmatskom imenu rijeke - *Danu nazdja*, što je značilo *Bliska rijeka*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7   „*Dniester River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 21. 10. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Dniester River* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
* Dniester.org: Međugranični projekt rijeke Dnjestar Arhivirano 2020-08-18 na Wayback Machine-u (`en`)

***Dnjestar*** na Wikimedijinoj ostavi
**Walter Henry Porter** (Vergennes, Vermont, jun 1858 - Brockton (Massachusetts)|Brockton, Massachusetts, 30.12. 1906.) bio je američki profesionalni igrač bejzbola iz 19. vijeka. Igrao je kao pitcher za tri različita kluba tokom karijere koja je trajala šest godina. 

Karijeru je započeo u kratkotrajnoj ligi Union Association igrajući za zamjenski tim *Milwaukee Brewers*. Tamo je 3.10. 1884. postigao jedno od svojih najvećih dostignuća - 19 strikeouta za 18 udarača u jednoj utakmici. Taj je rekord ostao neoboren sve do Steve Carltona 1969. Kada je UA nestala, preuzeli su ga Brooklyn Grays, za koje je bio glavni pitcher. Godine 1885. je imao 33 pobjede i 21 poraz, koje je sljedeće godine slijedilo 27 pobjeda i 19 poraza.

Nakon loše sezone 1887, kupio ga je Kansas City Cowboys za sezoni 1888. Jedini svijetli trenutak te sezone bio je 6.6. [1888]] kada je bacao no-hitter protiv *Baltimore Oriolesa*.

Izvori
------

1. ↑  SABR Biography - George Bignell
2. ↑  Baseball-Reference player page
**Čileanski državni udar 1973. godine** predstavljao je kulminaciju višegodišnje političke krize u Čileu, izazvane eskalacijom sukoba između ljevičarskog predsjednika Salvadora Allendea na jednoj, i desničarskog Nacionalnog kongresa (parlamenta) na drugoj strani, koji je svoje korijene imao u Allendeovoj namjeri da u Čile uvede socijalizam. Sukob, koji je zahvaljujući hladnom ratu osim ideološke i ekonomske imao i međunarodnu dimenziju, te u kome su Allendea podržavali SSSR i Kuba, a čileanske desničare SAD, riješen je kada su čileanske oružane snage uz finacijsku i propagandnu podršku CIA-e, izvele državni udar 11. septembra 1973. Pučisti su za nekoliko sati uspjeli preuzeti nadzor nad zemljom, a Allende je izvršio samoubistvo nakon što je s najvjernijim pristašama nekoliko sati pružao otpor opkoljen u predsjedničkoj palači. Pučisti, organizirani u huntu čiji je vođa kasnije postao Augusto Pinochet, su potom tokom sljedećih nekoliko dana započeli strahovladu tokom koje su uhapšene i mučene na desetine hiljada ljevičara i Allendeovih pristaša; pri tome je likvidirano između 1500 i 3000 ljudi, među kojima je bio i niz uglednih ličnosti kao muzičar Victor Jara. Pinochetov režim je zahvaljujući tome u korijenu sasjekao pokušaje ljevičara da organiziraju kontra-puč, odnosno neutralizirao kasnije pokušaje pokretanja gerile; zahvaljujući tome je ostao na vlasti sve do 1990. godine i proveo radikalne neoliberalne ekonomske reforme koje će kasnije postati uzor mnogim razvijenim državama. Puč je, bez obzira na to, predstavljao jedan od najvažnijih, ali i najtraumatičnijih događaja u historiji Čilea, ali i šire; svjetskoj javnosti su razmjeri krvoprolića bili neshvatljivim s obzirom na raniju reputaciju Čilea kao oaze stabilnosti i "uredne" liberalne demokracije u Latinskoj Americi.

Vanjske veze
------------

* CIA acknowledges involvement in Allende's overthrow Pinochet's rise, CNN. Arhivirano 2009-08-02 na Wayback Machine-u
* Cronología Arhivirano 2004-12-07 na Wayback Machine-u, Salvador-Allende.cl, originally published in *Archivo Salvador Allende*, number 14. An extensive Spanish-language site providing a day-by-day chronology of the Allende era. This is clearly a partisan, pro-Allende source, but the research and detail are enormous. (`es`)
* National Security Archive's Chile Documentation Project Arhivirano 2015-02-19 na Wayback Machine-u which provides documents obtained from FOIA requests regarding U.S. involvement in Chile, beginning with attempts to promote a coup in 1970 and continuing through U.S. support for Pinochet
* US Dept. of State FOIA Church Report (Covert Action in Chile) Arhivirano 2009-09-11 na Wayback Machine-u
* 11 September 1973, When US-Backed Pinochet Forces Took Power in Chile – video report by *Democracy Now!*
Prikaz na američkom plakatu iz 1887.
**Félicien Trewey** (Angoulême, 23. maj 1848 - Asnières-sur-Seine, 2. decembar 1920) bio je francuski umjetnik, mađioničar i zabavljač, koji je u drugoj polovici 19. vijeka stekao veliku popularnost ombromanističkim predstavama (korištenjem ruku i sjena), pantomimom, mađioničarskim trikovima i imitacijama poznatih ličnosti. Postavši jedno od slavnih imena Belle Epocquea, nastupao je pred najvažnijim ličnostima svog vremena kao što su britanski kralj Edward VII i austrijski car Franjo Josip I. Bio je dobar prijatelj braće Lumière, te je zahvaljujući tome nastupio u najranijim filmovima. Iste godine kada je umro (1920.) je izdana i njegova knjiga *The Art of Shadowgraphy: How it is Done* u kojoj objašnjava svoje ombromanističke vještine.

Vanjske veze
------------

* The Art of Shadowgraphy: How it is Done by Trewey, with *A Few Words about Trewey*
* « L’homme en morceaux, raccommodé » extensive article on Trewey, translation from French
* Shadowgraphy Arhivirano 2013-05-22 na Wayback Machine-u at Quick-Change-Artistry.com
**Elizabeth Gutiérrez** (1. travnja 1979.) meksičko-američka je glumica i model.

Biografija
----------

Elizabeth je odrasla u velikoj obitelji i najmlađa je od šestero djece. Sudjelovala je TV seriji Protagonistas de Novela 2 gdje je upoznala i sadašnjeg supruga Williama Levyja, s kojim ima sina Christophera Alexandra i kćerku Kailey Alexandru. Neko je vrijeme radila kao model, pa se tako pojavila i u programu The Prince is Right. 

Svoju prvu ulogu dobiva u telenoveli Amor Comarado gdje glumi uz Jose Angel Llamasa. Pod okriljem Venevisiona glumi u telenoveli Olvidarte Jamas. Zajedno sa Williamom Levyjem glumila je u Zamki, međutim nakon Williamovog napuštanja serije odlazi i Elizabeth. Popularnost stječe ulogom u telenoveli Drugo lice. 

2010. dobiva ulogu Elene Lafé u telenoveli Elena.

Elizabeth Gutierrez Nevarrez je americka glumica i model rodjena 1.4.1979. u Los Angelesu,California.Odrasla je u velikoj porodici i najmladja je od sestoro dece.2003. je prvi put vidjena na televiziji.

Filmografija
------------

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **Godina** | **Naslov** | **Uloga** | **Vrsta** | 2011. | Mira quien baila | Elizabeth Gutierrez | reality show |
| 2010. | Elena | Elena Lafé | telenovela |
| 2009. - 2010. | Corazón salvaje | Rosenda Montes de Oca | telenovela |
| 2008. - 2009. | Drugo lice | Ana Lucia Moncana / Analia / Mariana Andrade | telenovela |
| 2008. | Amor comprado | Mariana | telenovela |
| 2007. | Zamka | Paola | telenovela |
| 2006. | Olvidarte jamás | Isabella | telenovela |
| 2004. | Jugar a ganar | - | televizijska serija |
| 2003. | Protagonistas de novela 2 | Elizabeth Gutiérrez | reality show |

Izvori
------

* Elizabeth Gutiérrez na IMDb-u (`en`)
*
**Shangaan** (Vatsonga) je naziv za veliku Bantu etničku skupinu koja živi uglavnom u južnom Mozambiku, u provincijama Gaza i Maputo. Postoji također i velika skupina Shangaana u Limpopo provinciji Južne Afrike. U Južnoj Africi se za Shangaan često koristi naziv **Tsonga.** Oni govore Xitsonga jezik (izgovara "Šiconga").

Shangaani su nekoć vladali Gaza carstvom, stvorenim od strane Soshangaane, čije je prijestolnica bila smještena u Mossurizeu na današnjoj granici sa Zimbabveom. Gaza Carstvo je sadržavalo dijelove današnjeg jugoistočnog Zimbabvea, te prostiralo od rijeke Save prema južnom dijelu Mozambika, pokrivajući područje provincija Sofala, Manica, Inhambane, Gaza i Maputo u Mozambiku kao i dijelove današnje Južne Afrike. Soshangaane je premjestio prijestolnicu iz Mossurizea u današnju provinciju Gaza. Nakon njegove smrti, njegov sin, Muzila došao je na vlast, a nakon Muzile je došao Ngungunhane, koga su Portugalci zarobili u Mandlakaziu (današnja provincija Gaza) godine 1895.

Vanjske veze
------------

***Tsonga*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ethnologue on Tsonga

| * p
* r
* u
Etničke grupe Južne Afrike |
| --- |
| 
* Afrikaneri
* Angloafrikanci
* Azijati
* Bušmani
* Cape Malajci
* Obojani
* Griqua
* Ndebele
* Sotho
* Tsonga
* Swazi
* Tswana
* Venda
* Xhosa
* Zulu

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85134944
* SUDOC: 029956889
* BNF: cb12147209s (podaci)

 |
***The Lost Vikings*** je naziv za seriju side-scroller zagonetačko-platformskih video igara koju je razvio studio Blizzard Entertainment (u svoje vrijeme poznat kao "Silicon & Synapse"). Prva igra - ***The Lost Vikings*** - je godine 1992. izdana od strane Interplay Entertainmenta za DOS, Amigu, Sega Mega Drive i, između ostalog, SNES. Nastavak po imenu ***The Lost Vikings II*** je razvio Blizzard a godine 1994. izdao Interplay na istim platformama kao i originala. 32-bitni ojačani port za *The Lost Vikings II* je razvijen za konzole Sega Saturn, PlayStation i PC-je, poznat u SAD kao ***Norse By Norsewest: Return of the Lost Vikings***. Izdan je od Interplaya godine 1996. s novim *super-deformiranim* stilom likova (originalna LV II verzija je zadržala originalni umjetnički stil) kao i *sampleovima* dijaloga. Blizzard, međutim, nije imao veze s tom verzijom, koju je kasnije napravio Beam Software.

Glavni likovi u obje igre su tri Vikinga - **Erik Brzi**, **Baleog Divlji** i **Olaf Krepki**. Cilj igre je sigurno provesti sva tri Vikinga kroz svaku razinu. Originalnost igre je bila u činjenici da je igrač kontrolirao tri različita lika (iako ne u isto vrijeme), te da je morao koristiti njihove pojedinačne mogućnosti te ih voditi kao tim u rješavanju zagonetki i napredovanju.

Muziku za igru je komponirao Charles Deenen.

Eksterni linkovi
----------------

* Official Blizzard home page Arhivirano 2009-06-17 na Wayback Machine-u
* *The Lost Vikings* na MobyGames
* *Norse By Norse West: The Return of the Lost Vikings* na MobyGames
* Norse by Norsewest Win95 demo Arhivirano 2009-01-07 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Blizzard Entertainment |
| --- |
| Glavne franšize | *Diablo* series • *StarCraft* series • *Warcraft* series |
| Ostali naslovi | *Blackthorne*  • *The Death and Return of Superman* • *Justice League Task Force* • *The Lost Vikings* • *Rock N' Roll Racing* • *RPM Racing* |
| Ličnosti | Allen Adham •Dustin Browder • Andy Chambers • Tom Chilton • Shahram Dabiri • Samwise Didier • Sam Lantinga • Frank Pearce • Jeffrey Kaplan • Chris Metzen • Michael Morhaime • Rob Pardo • Bill Roper • Greg Street |
| Razno | Activision Blizzard • Battle.net • Blizzard North • BlizzCon • Swingin' Ape Studios |
**Fescenini** ili **fesceninski stihovi** (lat. *versus fescennini*) predstavljaju jedan od najstarijih oblika rimske poezije. Prema podacima iz antike, to su bile improvizovane pesme vulgarne, nepristojne sadržine koje su se radi zabave pevale na različitim svečanostima, često i na svadbama (*fescennini nuptiales* = svadbeni fescenini), i koje su po prirodi nalikovale trijumfalnim pesmama koje su rimski vojnici pevali u trijumfalnoj povorci, pa su se fesceninima ponekada nazivali uvredljivi stihovi uopšte. 

Tit Livije i Horacije smatrali su da su fescenini prvobitno predstavljali jedan vulgarni oblik dijaloške razmene grubih šala i pogrda kakvu su praktikovali italski seljaci i koja se stoga može smatrati nekom vrstom scenske igre, iz koje se razvila italska i rimska drama. Ta teorija, međutim, verovatno predstavlja antikvarsku invenciju koja je nastala po uzoru na Aristotelovu teoriju nastanka helenske drame. 

Od originalnih fesceninskih stihova, koji su svi pripadali tzv. pretknjiževnom dobu rimske književnosti, nije nam sačuvano ništa. Ostao je tek jedan daleki i u helenističkom duhu stilizovani odjek fescenina u Katulovoj pesmi 61, koji ne može poslužiti za bilo kakvu pouzdanu rekonstrukciju nekih starijih uzora ili originala.

Mnogi antički filolozi smatrali su da termin "fescenini" potiče od imena fališćanskoga grada Fescenija *(Fescennium)*, koji se nalazio na obali Tibra, severno od Rima, u Etruriji. Drugi filolozi su, pak, pomišljali na vezu s izrazom *fascinum* (= urok, čini), pa bi prema tom shvatanju fescenini prvobitno bile neke basme koje odvraćaju zle čini. Međutim, reč *fascinum* ima i opsceno značenje koje odgovara grčkome φαλλός (= falus). Stoga je ovo drugo tumačenje manje verovatno, jer ono je na tragu već spomenutih nastojanja da se u razvoju rimske književnosti pronađu pojave paralelne s onima koje su helenski filolozi nalazili u razvoju drame u grčkoj književnosti. Naime, tumačenje termina fescenini pomoću reči *fascinum* nastoji da poreklo ovih pesama nađe u faloforskim agrarnim kultovima, u kojima su helenski pisci nalazili početke grčke komedije. 

Prema tome, na osnovu podataka kojima danas raspolažemo, najsigurnije je ustvrditi tek toliko da su fescenini – verovatno nazvani po gradu Fesceniju (premda se nikakva veza između toga grada i ovih stihova ne može utvrditi) – predstavljali svatovske pesme *(carmina nuptialia)* šaljivog, zajedljivog i opscenog karaktera. Dramski element u tim pesmama svakako je bio znatan, jer su bile improvizovane i jer su imale dijaloški oblik u kome su pevači stihove izgovarali naizmenično *(versibus alternis)*, uzvraćajući jedni drugima pogrde. Ne može se pouzdano utvrditi da li je ovakva razmena stihova zaista dovela do razvoja neke šaljive scenske igre u strogom smislu toga izraza, ali nekakvu sliku o primitivnim scenskim šalama starih Italika nalazimo kod Horacija u njegovoj *Satiri* I, 5, u kojoj se opisuje kako pesnik zajedno sa svojim uglednim i otmenim prijateljima putuje iz Rima u Brundizij te kako putnici prolazeći kroz Kampaniju postaju slučajnim očevicima jednog verbalnog nadmetanja između dvojice lakrdijaša.
***The Love Machine*** (sh. *Ljubavna mašina*) je roman američke spisateljice Jacqueline Susann, objavljen 1969. godine. Naslovni protagonist je Robin Stone, direktor jedne od vodećih američkih TV-mreža, a radnja prati kako se njegova karijera prožima sa ljubavnim životom kojim dominiraju tri žene - manekenka Amanda, novinarka Maggie i Judith, ostarjela supruga osnivača mreže.

Susann je roman napisala nedugo nakon ogromnog uspjeha svog romana *Dolina lutkica*. Kao i taj roman, i *The Love Machine* je bio inspiriran miljeom koga je dobro poznavala, a naslovni lik je modeliran po Jamesu Aubreyu, direktorom TV-mreže CBS. Slično kao i njen prvi roman, kritičari su ga žestoko napali (mada je Nora Ephron u svojoj recenziji priznala da je "bolji od *Doline lutkica*). Publika ga je, međutim, prihvatila te je brzo došao na prvo mjesto prestižne liste bestselera *New York Timesa*.

Godine 1971. je po njemu snimljen istoimeni, ali daleko neuspješniji film.

| * p
* r
* u
Jacqueline Susann |
| --- |
| Knjige | 
* *Every Night, Josephine!* (1963)
* *Valley of the Dolls* (1966)
* *The Love Machine* (1969)
* *Once Is Not Enough* (1973)
* *Dolores* (1976)
* *Yargo* (1979)

 |
| Adaptacije | 
* *Valley of the Dolls* (1967)
* *The Love Machine* (1971)
* *Once Is Not Enough* (1975)
* *Valley of the Dolls* (TV serija, 1994)

 |
| Srodni članci | 
* *Isn't She Great*
* *Jacqueline Susann's Open Door*
* *Just This Once*
* Irving Mansfield

 |
**Fescenij** (lat. *Fescennium*, starogrčki: ) bio je drevni fališćanski grad, koji se nalazio u središnjoj Italiji, na granici između Etrurije i Lacija, možda u blizini današnjeg Corchiana u provinciji Viterbu, gde su otkriveni arheološki nalazi iz 8. veka pne. odnosno oko 10 km severozapadno od grada Civita Castellana. Tuda je prolazila Amerijska cesta *(Via Amerina)*. Na tom lokalitetu iskopane su drevne zidine, ostaci dva mosta i nekoliko bogato opremljenih grobnica.

Prema Dionisiju iz Halikarnasa, Fescenij su osnovali Sikuli, koje su nasledili Pelazgi i, naposletku, Fališćani. Isti istoričar kaže, a potvrđuju ga drugi izvori, da su Fališćani imali dva grada, Fescenij i Falerije *(Falerii)*. Moguće je i da grad Falisko *(Faliscum)*, koji Strabon spominje kao različit od Falerija, zapravo nije ništa drugo do Fescenij. Vergilije spominje fesceninske bojne redove *(Fescenninae acies)* među Turnovim etrurskim snagama koje su se sukobile s Enejom, no Fescenij se ne pojavljuje ni u jednom nezavisnom istorijskim izvoru, pa se čini sigurnim da je taj grad bio zavisan od Falerija i delio njihovu sudbinu. Plinije Stariji spominje "Fesceniju" *(Fescennia)* kao municipalni grad u njegovo vreme, no to je i jedini spomenog tog grada u razdoblju Rimskog carstva.

Gramatičari Servije i Fest iznose mogućnost da su fesceninski stihovi ― neka vrsta pučke farse s podrugljivim dijaloškim stihovima ― nazvani upravo po Fesceniju, i to zato što su potekli iz tog fališćanskog grada. Ta teorija o poreklu fesceninskih stihova najraširenija je i među modernim ispitivačima. Pri tom Fest na tom mestu greškom kaže da je Fescenij grad u Kampaniji, verovatno zato što ga je pomešao s gradom Atelom, u kome je nastala atelanska farsa.
Koordinate: 41° 50′ 29" SGŠ, 21° 22′ 15" IGD

**Elovo** (mak. *Elovo*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Elovo pripada opštini Studeničani, koja okuplja južna predgrađa Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Elovo je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 30 km južno.

Naselje Elovo je u okviru istorijske oblasti Torbešija, koja se obuhvata južni obod Skopskog polja. Naselje je smešteno na severnim visovima planine Karadžice. Niže sela protiče Markova reka. Nadmorska visina naselja je približno 840 metara.

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Elovo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 265 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su Turci (93%), a ostalo su mahom Albanci.

Većinska veroispovest je islam.

Vidi još
--------

* Opština Studeničani

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.studenicani.gov.mk Zvanična stranica opštine Studeničani
* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Studeničani |
| --- |
| **Studeničani** •
Aldinci •
Batinci •
Vrtekica •
Gornji Količani •
Donji Količani •
Dračevica •
Elovo •
Kaldirec •
Malčište •
Markova Sušica •
Morani •
Osinčani •
Pagaruša •
Ramni Gaber •
Umovo •
Cvetovo •
‎Crvena Voda •
Crni Vrh |  |
**Diplomatski protokol** je skup pravila i običaja o ponašanju u međudržavnim odnosima, diplomatskom ophođenju, ceremonijalu i kurtoaziji.

Riječ *protokol* je grčkoga podrijetla, a isprva je označavala vrpcu ili pečat koji se lijepio na dokumente kao dokaz njegove izvornosti. Danas protokolom nazivamo i svojevrsni međunarodni sporazum, zbirku pisanih i običajnih normi međusobnog ponašanja država i njihovih predstavnika, kao i posebnu ustanovu ili više njih koje se bave primjenom navedenih normi.

Bečka konvencija o diplomatskim odnosima propisuje neka ustaljena pravila. To je minimum pravila, nepoštivanjem kojeg može izazvati ne samo diplomatske nesporazume, nego i ozbiljne sporove među državama. Mnoga pitanja iz diplomatskog protokola, međutim, nisu uređena međunarodnim ugovorima. To se ponajprije odnosi na pitanje ceremonijala, reda prvenstva i povlastica. Zbog toga se ta pitanja rješavaju na temelju međunarodnog običajnog prava, općeprihvaćene prakse, domaćim zakonodavstvom, te ustaljenim tradicijama i običajima država. Neka pravila, prije nekog zajedničkog događaj, države mogu međusobno dogovoriti posredstvom protokola.

Literatura
----------

* Stanko Nick, *Diplomacija: Metode i tehnike*, Barbat, 1997.
* Serres, Jean, *Practical Handbook of Protocol*, 2010 Edition, Editions de la Bièvre, 3 avenue Pasteur - 92400 Courbevoie, France. ISBN 978-2-905955-04-3
* Serres, Jean, *Manuel Pratique de Protocol*, XIe Edition, Editions de la Bièvre, 3 avenue Pasteur - 92400 Courbevoie, France. ISBN 2-905955-03-1
* Forni, P.M. *Choosing Civility: The 25 Rules of Considerate Conduct*. New York: St. Martin’s Griffin Edition, October 2003. ISBN 0-312-28118-8.
* McCaffree, Mary Jane, Pauline Innis, and Richard M. Sand, Esquire. *Protocol: The Complete Handbook of Diplomatic, Official and Social Usage, 35th Anniversary Edition*. Center for Protocol Red Book Studies, LLC April 2013. ISBN 978-1-935451-16-7
**Diploidan broj** hromozoma imaju telesne ćelije. Duplo je veći od broja hromozoma u polnim ćelijama (haploidan). Kod vrsta koje nisu poliploidne on predstavlja dve garniture hromozoma: jedna je poreklom od majke, a druga od oca. U ljudskim ćelijama on iznosi 46 hromozoma ili dve garniture po 23 hromozoma. 

U ćelijama koje imaju ovaj broj hromozoma dolazi do obrazovanja parova homologih hromozoma. Svaki par ima jedan majčin, a drugi hromozom iz očeve garnitura.

U humanom kariotipu je 22 para homologih i jedan par su polni hromozomi koji su u:

* ženskom polu homologi (XX);
* muškom polu heterologi (XY).

Literatura
----------

* Griffiths, A. J. et al. 2000. An introduction to genetic analysis, 7th ed. W. H. Freeman, New York ISBN 0-7167-3520-2

Spoljašnje veze
---------------

* Animal genome size database
* Plant genome size database
* Fungal genome size database
* Protist genome-scale database of Ensembl Genomes
* Nuismer, S. and Otto, S.P. (2004). Host-parasite interactions and the evolution of ploidy (Supporting Data Set, with information on ploidy level and number of chromosomes of several protists). Proc. Natl. Acad. Sci. USA 101, 11036–11039.
**Udruženje za jugoslovensku demokratsku inicijativu** (skraćeno: **UJDI**) bila je politička organizacija u SFR Jugoslaviji.

Istorijat
---------

Osnovana je u proleće 1989. u Zagrebu. Njeni članovi bili su uglavnom levo-liberalni urbani intelektualci koji su se zalagali za jedinstvenu socijalističku Jugoslaviju.

Predsednik je najpre bio Branko Horvat, a nakon njega Nebojša Popov. Direktor je bio Žarko Puhovski.

Ostali članovi odbora su bili Bogdan Bogdanović, Milan Kangrga, Lev Kreft, Škelcen Malići, Vesna Pešić, Koča Popović, Milorad Pupovac, Ljubiša Ristić, Božidar Gajo Sekulić, Rudi Supek, Ljubomir Tadić, Dubravka Ugrešić, Tibor Várady, Predrag Vranicki i Nenad Zakošek.

U Srbiji
--------

Na parlamentarnim izborima u Srbiji 1990. godine osvojio je jedan mandat (Tibor Várady) sa 0,5% glasova. Na predsedničkim izborima u Srbiji 9. decembra 1990. Ivan Đurić je bio kandidovan kao zajednički kandidat UJDI i Saveza reformskih snaga (SRSJ, Federacija reformističkih snaga u Jugoslaviji) i dobio treće mesto sa 5,5% osvojenih glasova.

Godine 1992, UJDI se u Srbiji udružio sa SRSJ i još nekim političkim grupama u Građanski savez Srbije.

U Makedoniji
------------

Tokom 1989. godine u Makedoniji (tadašnja Socijalistička Republika Makedonija) osnovana je filijala UJDI-ja. Njezin predsednik bio je profesor d-r Ljubomir Cuculovski. Pored ostalih, članovi filijale bili su d-r Vesna Stojanovska i pozorišnji režiser Vladimir Milčin. Filijala je prestala raditi onako kako se SFRJ raspadala i nestajala kao država, a UJDI se polako gasio sa svojim aktivnostima.

Na Kosovu
---------

U jesen 1989. godine na Kosovu je bila osnovana filijala UJDI-a. Njen je predsednik bio novinar Veton Suroj (alb. ).

Literatura
----------

* John B. Allcock, *Yugoslavia*, in: *Political Parties of Eastern Europe, Russia and the Successor States*, 1994, S. 639 (ISBN 0-582-25531-7)
* Branko Horvat, *The Association for Yugoslav Democratic Initiative*, in: *Yugoslavism. Histrories of a failed idea, 1918-1992*, edited by Dejan Djokić, 2003, S. 298-303 (ISBN 1-85065-662-2)
**Ukrajinska autokefalna (neovisna) pravoslavna Crkva** (ukr. **Українська автокефальна православна церква**); je jedna od nekakonskih pravoslavnih crkava u Ukrajini. Osnovana je 1921. godine u Kijevu nakon što je Ukrajina u sklopu Ukrajinske Narodne Republike uspostavila po prvi puta nakon dugo vremena svoju neovisnost. 

Ukrajinski povjesničari i ostali stručnjaci smatraju da je Ukrajinska autokefalna pravoslavna crkva uz Ukrajinsku grkokatoličku crkvu izvorna sljednica ukrajinske tradicionalne Crkve osnovane 988. godine za knezovanja Sv. Volodimira koji je započeo pokrštvanje Kijevske Rusi. Paradoksalno je to da Ukrajinska autokefalna pravoslavna crkva obuhvaća najmanji broj vjernika u usporedbi sa ostale tri jake ukrajinske Crkve što je posljedica kolonizacijske politike i složene ukrajinske povijesti.

Odnos sa drugim ukrajinskim Crkvama
-----------------------------------

S obzirom da je srednjovjekovna Ukrajina bila ključno središte kršćanskog života Istočnih Slavena preko 4. stoljeća te s činjenicom da je Kijevska mitropolija iz 988. osnovana nekoliko stoljeća prije Moskovske, Ukrajinska autokefalna pravoslavna crkva današnjoj Ukrajinskoj pravoslavnoj crkvi Moskovskog patrijarhata spočitava prava na sljedbu Ukrajinske crkve iz 10. stoljeća.

Ukrajinska autokefalna pravoslavna crkva često napominje činjenicu da je 1686. godine Carigradski patrijarhat pod turskim okupacijskim pritiskom nelegalno prepustio svoju nadležnost nad Ukrajinskom crkvom u Kijevu i svom Rusi-Ukrajinom jurisdikciji mlađeg Moskovskog patrijarhata odnosno danas Ruskoj pravoslavnoj crkvi. S obzirom da se još nisu razriješile pravno-političke nesuglasice između Ukrajinskih crkvi Kijevskog i Moskovskog patrijarhata, Ukrajinska autokefalna pravoslavna crkva ističe vlastito iskonsko pravo i zagovara jedinstvo tri Ukrajinske pravoslavne crkve pod njezinim vodstvom.

Vidi još
--------

* Ukrajinska pravoslavna crkva Moskovskog patrijarhata
* Ukrajinska pravoslavna crkva Kijevskog patrijarhata
* Ukrajinska grkokatolička crkva

Izvori
------

1. ↑  Povijest Ukrajine, Degradacija Carigrada i Brestska crkvena unija, Zagreb, 2010.
2. ↑  Časopis Matice hrvatske, 3, Zagreb – Prosinac 1997. – Ukrajina (str. 171-340), ured. Vlaho Bogišić – Brestska crkvena unija, autor Dmitro Stepovik, (str. 223-226).
3. ↑  Єпископ Афанасій : "Навіть коли це й Голгофа…"[*mrtav link*]

Vanjske poveznice
-----------------

* Ukrajinska autokefalna pravoslavna crkva, službene stranice Arhivirano 2011-07-19 na Wayback Machine-u
* Ukrajinska autokefalna pravoslavna crkva, stranice u inozemstvu
Grb Litvanske SSR
**Grb Litvanske SSR** je usvojen 1940. godine, od strane vlade Litvanske SSR. Grb se temelji na grbu SSSR-a. Prikazuje simbole poljoprivrede (grančice hrasta i pšenica). U pozadini se nalazi izlazeće sunce, simbol budućnosti litvanske nacije. Na grbu se nalaze i crvena zvijezda i srp i čekić, simboli komunizma. U sklopu grba se nalazi i moto SSSR-a "*Proleteri svih zemalja, ujedinite se!*" napisan na litvanskom i ruskom jeziku. U dnu grba se nalaze natpis "*LTSR*" (litvanska skraćenica za "*Litvanska Sovjetska Socijalistička Republika*").

Grb je bio na snazi do 1990. kada je zamjenjen današnjim grbom Litvanije.

Povezano
--------

* Grb Litvanije
* Zastava Litvanske SSR

***Grb Litvanske Sovjetske Socijalističke Republike*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Grbovi saveznih republika Sovjetskog Saveza |
| --- |
| **Grb Sovjetskog Saveza** |
| Glavne | 
* Armenska SSR
* Azerbejdžanska SSR
* Beloruska SSR
* Estonska SSR
* Gruzijska SSR
* Kazaška SSR
* Kirgiska SSR
* Latvijska SSR
* Litvanska SSR
* Moldavska SSR
* Ruska SFSR
* Tadžička SSR
* Turkmenska SSR
* Ukrajinska SSR
* Uzbečka SSR

 |
| Kratkotrajne | 
* Karelo-Finska SSR (1940–1956)
* Zakavkaska SFSR (1922–1936)

 |
| Nesavezne republike | 
* SSR Abhazija (1921–1931)
* Buharska NSR (1920–1925)
* Horezmanska NSR (1920–1925)
* Nahičevska ASSR (1920–1923)
* Pridnjestrovska Moldavska SSR (1990–1991)

 |
Ukrajinska grkokatolička crkva Sv. Jurja u Lavovu
**Ukrajinski katolički univerzitet** (ukr. *Український Католицький Університет*) je katoličko sveučilište u gradu Lavovu, u zapadnoj Ukrajini. Sveučilište je otvoreno u suradnji sa Ukrajinskom grkokatoličkom crkvom 29. srpnja 2002. godine, no svoje korijene kao institucija vuče iz 1929. godine. Ujedno predstavlja prvo katoličko sveučilište na prostoru bivšeg Sovjetskog Saveza i prvo katoličko sveučilište otvoreno uz potporu jedne od Istočnih katoličkih crkvi. Ukrajinsko Katoličko Sveučilište bilježi veliki interes studenata iz središnje i istočne Europe, posebno iz Ukrajine u kojoj živi oko 6 milijuna katolika.

Povijest Sveučilišta
--------------------

Ukrajina ima dugu tradiciju suradnje sa Katoličkom crkvom odnosno Svetom Stolicom u Rimu, a posebno je značajno razdoblje na prijelazu sa 13. na 14. stoljeće kada su se krunili prvi ukrajinski kraljevi u sklopu Galičko-Volinjskog Kraljevstva. Također je značajno razdoblje Brestske crkvene unije u kojem je Ukrajina prihvatila nadležnost Svete Stolice, nakon što je Carigrad pao pod navalom Turaka. Kao razultat te višestoljetne suradnje između Ukrajine i Rima stvorena je Ukrajinska grkokatolička crkva koja danas broji najveći broj katoličkih vjernika prema bizantskom obredu. 

Ukrajinsko Katoličko Sveučilište također spada u tradicionalne povijesne odnose između Ukrajine i Svete Stolice. Danas moderno Sveučilište smatra se nasljednikom Grkokatoličke Teološke Akademije koju je 1928./1929. stvorio ugledni ukrajinski metropolit Andrij Šeptickij. Akademija se tada nalazila u sklopu Poljske, a njezin prvi rektor bio je Josif Slipij. Godine 1944. Akademija je zatvorena ulaskom tog dijela ukrajinskog teritorija u Sovjetski Savez, ali je Ukrajinsko Katoličko Sveučilište nastavilo svoj rad u Rimu. Osamostaljenjem Ukrajine, 1994. Sveučilište je ponovno premješteno u Lavov pod imenom Ljvivska Teološka Akademija. Godine 1998. Akademija odnosno Sveučilište je međunarodno priznata kao visoka obrazovna institucija, a 2002. je prihvatila međunarodno službeno ime Ukrajinsko Katoličko Sveučilište.

Vidi još
--------

* Nacionalno Sveučilište Ostroška Akademija

Vanjske veze
------------

* Službene stranice: Ukrainian Catholic University Arhivirano 2012-10-12 na Wayback Machine-u
* THE UKRAINIAN CATHOLIC EDUCATION FOUNDATION (eng.)
* The Ukrainian Catholic University: achievements, perspectives and contributions to tomorrow's world Arhivirano 2011-12-23 na Wayback Machine-u
**Grb Grada Osijeka** ima oblik stiliziranog štita čija je visina u odnosu na širinu 5:4. U središnjem dijelu grba naglašen je most na tri luka preko rijeke Drave. Na sredini tog mosta uzdiže se pravokutna kula s tri kruništa, s dva pravokutna prozora i s jednim pravokutnim vratima. Na srednjem kruništu je štit na kojem je simbol ruke s isukanom sabljom. Četiri osnovne boje grba jesu: kobalt-modra, cinober-crvena, zlatna i srebrna. Površina iznad i ispod mosta i kule je kobalt-modre boje. Ruka u štitu na grbu i obris šake su cinober-crvene boje. Rubovi grba i šaka u štitu na grbu su boje zlata. Most, kula, rub štita u grbu i sablja su srebrne boje.

Grb se temelji na onome koji je gradu podijelio 1809. godine kralje Franjo I.

Grb Grada Osijeka nalazi se na zastavi Grada koja je bijele i kobalt-modre boje. Odnos dužine i širine zastave je 2:1, a boje su okomito položene u odnosu na koplje, tako da bijela boja dolazi na vrh koplja, a ako se zastava stavlja bez koplja, tada bijela boja dolazi s lijeve strane, gledajući u zastavu. U sredini zastave nalazi se grb grada Osijeka. Visina grba u odnosu na visinu zastave je 1:4.

Izvori
------

1. 1 2  Statut Grada Osijeka
2. ↑  FAME
Karta Meksika
Meksiko je država koja se nalazi u južnom delu Severne Amerike, između SAD na severu, Meksičkog zaliva na istoku, Belizea i Gvatemale na jugu i jugoistoku i Tihog okeana na zapadu i jugozapadu.

Meksiko je deo Severnoameričkog kontinenta, dok se njegov južni deo smatra delom srednjoameričke prevlake. Meksiko ima površinu od 1.972.540 km², od čega je 1.923.046 km² kopno, a 49.176 km² pod vodom. Dužina morskih obala je 12.540 km, od čega je 8.200 km na Pacifiku, a 3.200 km na atlantskoj obali.</ref>

Najveći deo Meksika je visoravan oivičena visokim planinama Zapadne, Istočne i Južne Sijera Madre. Severni deo Meksika je ujedno i najširi deo teritorije Meksika. Tu se pružaju planinski lanci Zapadna Sijera Madre i Istočna Sijera Madre, koji između sebe zatvaraju središnju visoravan Mesetu. Tu se još nalaze i vulkani Nevado de Toluka (4.578 m), Popokatepetl (5.452 m), Orizaba (5.700 m) i dr. U južnom delu Meksika nalazi se dolina reke Balsas koju sa juga zatvara gorje Južna Sijera Madre i gorje Čiapas. Meksiku pripadaju dva poluostrva: Jukatan na istoku i Kalifornija na zapadu. Najveće reke u Meksiku su Santijago i Balsas. U središnjoj zavali nalazi se nekoliko jezera: Čapala, Kuiceo i druga.

Najveći gradovi Meksika su Grad Meksiko sa svojim satelitom Ekatepek de Morelos, Gvadalahara, Puebla, Sijudad Huarez, Tihuana, Monterej i Leon.

* Vidi još: Spisak gradova u Meksiku

Klima
-----

Meksiko je klimatski raznolika zemlja. Klimatski se deli na tri visinska pojasa. Najniži *tierra caliente* (vruća zemlja) obuhvata tropske ravnice u istočnom primorju sa visokom temperaturom i velikom količinom padavina. Iznad tog vrućeg pojasa nalazi se *tierra templada* (umerena zemlja) sa umerenom klimom koja je povoljna za život i rad čoveka. Iznad 2.000 m je *tierra fria* (hladna zemlja) gde su godišnja doba, a naročito leto i zima, izrazita. Unutrašnje zavale i ravnice imaju karakterističnu kontinentalnu klimu sa toplim letima i hladnim zimama. Na jugoistoku zemlje su tropske oblasti sa 8–10 vlažnih meseci godišnje. U oblasti povratnika, klima je sušna cele godine, dok je u oblasti poluostrva Kalifornije klima mediteranska.

Vanjske veze
------------

***Geografija Meksika*** na Wikimedijinoj ostavi

* This article incorporates public domain material from websites or documents of the CIA World Factbook.