recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Karel Čapek** (Male Svatonjovice, 9. siječnja 1890. - Prag, 25. prosinca 1938.) bio je češki pisac.

Školovao se u Brnu, Pragu, Berlinu i Parizu. Bio je doktor filozofije, novinar i pisac. Najznačajniji je prozaik izmedu dva svjetska rata i najpoznatiji češki pisac izvan granica Češke. Prve književne radove pisao je i objavljivao zajedno s bratom Josefom. Samostalno je pisao priče, romane, drame, putopise, eseje, kozerije i feljtone.

Svjetsku slavu postigao je dramom "R. U. R." (*Rossumovi univerzální roboti*, 1920.) kojom je uveo riječ *robot* i započeo niz utopističkih djela posvećenih problemu opasnosti od naglog razvitka tehničke civilizacije: »Tvornica Apsolutnoga«, »Krakatit« i »Rat daždevnjaka«. Tim se djelima nametnuo se kao tvorac moderne znanstveno-fantastične književnosti. Bajke je počeo pisati za vrijeme Prvoga svjetskog rata, crpeći građu za njih iz narodnih predaja svoga rodnog kraja.

Napisao je jedanaest priča kojima se svrstao u osnivače moderne bajke. Za djecu je još napisao i knjigu "Dašenjka ili Život šteneta", "Imao sam psa i mačku", "Devet bajki" - najpoznatija u našim krajevima je »Poštarska bajka« za djecu.

U periodu od 1932. do 1938. Čapek je svake godine bio predložen za Nobela za književnost, međutim, nagradu nikada nije dobio, mahom zbog političkih razloga.

### Predstave

* 1920 – *R.U.R. - Rossumovi univerzalni roboti* (*Rossumovi univerzální roboti*)
* 1921 – *Slike iz života kukaca* (*Ze života hmyzu*)
* 1922 – *Afera Makropulos* (*Věc Makropulos*).
* 1927 –*Adam stvoritelj* (*Adam stvořitel*)
* 1937 – *Bijela bolest* (*Bílá nemoc*)
* 1938 – *Majka* (*Matka*)

### Romani

* 1922 – *Fabrika Absolutnog*
* 1922 – *Krakatit* –
* 1933 - *Hordubal* - prvi dio tzv. "Noetic trilogije"
* 1934 - *Meteor* (*Povětroň*)
* 1934 - *Običan život* (*Obyčejný život*)
* 1936 – *Rat s daždevnjacima* (*Válka s mloky*)
* 1939 – *Život i djelo skladatelja Foltýna* (*Život a dílo skladatele Foltýna*) - nedovršeno

Vanjske poveznice
-----------------

* Kratka biografija Arhivirano 2013-07-30 na Wayback Machine-u
* Sabrana djela na projektu Gutenberg
* Website posvećen Čapeku Arhivirano 2009-04-23 na Wayback Machine-u (na češkom)

***Karel Čapek*** na Wikimedijinoj ostavi
**Toma Rosandić** (kršteno ime *Tomaso Vincenzo*, rođen 22.01.1878 u Splitu, umro 01.03.1958 u Splitu) je bio vajar i srpski akademik rodom iz Splita. Bio je profesor Umetničke škole u Beogradu, a kasnije je bio jedan od osnivača i prvi rektor Umetničke akademije. Njegov opus obuhvata portrete, biste, monumentalne skulpture, javne i nadgrobne spomenike, a jedno od njegovih najpoznatijih dela je skulptura *„Igrali se konji vrani"* koja je izrađena od bronze i 1939. godine postavljena ispred tadašnje Skupštine (današnji Dom narodne Skupštine), u Beogradu.

Biografija
----------

Toma Rosandić se rodio u Splitu, a školovao se u Beogradu i Beču, u ateljeu Ivana Meštrovića. Nakon okončanja Prvog svetskog rata, Rosandić postaje profesor na Umetničkoj školi u Beogradu. On je 1929. godine napravio kuću u ulici Ljube Jovanovića broj 3, u kojoj je tokom narednih decenija živeo i radio. Zaveštao ju je Beogradu, tako da se u njoj, od 1963. godine, nalazi muzejska postavka koja sadrži autentičan nameštaj, pribor i lična dokumenta Tome Rosandića, kao i deo njegovih radova.

Jedan je od osnivača Umetničke akademije u Beogradu 1937. godine i bio je njen prvi rektor. Član Srpske kraljevske Akademije je postao 02.03.1946. godine, a redovni član Odeljenja likovnih i muzičkih umetnosti SANU je postao 22.03.1948. godine.

Literatura
----------

* Đ. M (25.12.2009). „Art azbuka: Toma Rosandić". Politika.
* Biografija na sajtu SANU

Vidi još
--------

* Ivan Meštrović

Vanjske veze
------------

* Legat Tome Rosandića[*mrtav link*]
* Muzej Tome Rosandića[*mrtav link*]
* Neka od dela Tome Rosandića[*mrtav link*]
* Tekst A.Ujevića o Tomi Rosandiću

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 47518023
* ISNI: 0000 0001 2131 4605
* GND: 116608668
* BNF: cb14928646k (podaci)
* ULAN: 500195605
* NKC: js2010601337
* RKD: 251756

 |
Krtole krompira
**Batinas**, **gomolj** ili **tuber** lat. *tuber* je tip metamorfoze stabla ili korena, na osnovu čega se i dele na *stablove* i *korenske krtole*.

Stablove krtole
---------------

**Stablove krtole** nastaju intenzivnim primarnim ili sekundarnim debljanjem hipokotila (*prave stablove krtole*), ili se razvijaju iz jedne ili više internodija izdanka. Najčešće funkcije krtola su skladištenje rezervnih materija (prvenstveno skroba), preživljaanje nepovoljnih uslova sredine i razmnožavanje.

Prave stablove krtole se razvijaju kod pojedinih jednogodišnjih (ciklama) i dvogodišnjih biljaka (rotkvica, cvekla). Krtola koja nastaje od internodija stabla može se uočiti kod kelerabe.

Krtole krompira nastaju na krajevima plagiotropnih podzemnih internodija (stolona, vreža) a služe za skladištenje skroba i razmnožavanje.

Korenske krtole
---------------

**Korenske krtole** nastaju zadebljavanjem lateralnih korenova i zadržavaju njihove anatomske karakteristike (prisustvo korenske kape, nepostojanje lisnih zametaka).

Literatura
----------

* Strasburger E, Noll F, Schenck H, Schimper AF, Ziegler H, von Denffer D, Devidé Z. 1988. Udžbenik botanike za više škole — Morfologija i fiziologija. Školska knjiga: Zagreb. ISBN 86-03-99103-0

Spoljašnje veze
---------------

***Krtola*** na Wikimedijinoj ostavi

* Cook's Thesaurus has a good inventory of tuber varieties.
**Karl W. Eikenberry** je umirovljeni general-pukovnik američke vojske koji trenutno služi kao ambasador SAD u Afganistanu.

Biografija
----------

Eikenberry je godine 1969. završio srednju školu u gradu Goldsboro u državi Sjeverna Karolina. Potom se školovao na West Pointu, gdje je diplomirao s činom potporučnika. Tokom karijere je studirao i orijentalne studije na Harvardu, kineski jezik u školi britanskog Foreign Officea u Hong Kongu te kinesku historiju na Univerzitetu u Nanjingu.

Eikenberry je tokom vojne karijere komandirao 2. bataljonom 87. lake pješadijske pukovnije u 10. brdskoj diviziji, a potom bio na nizu štapskih dužnosti u SAD, Zapadnoj Evropi i Južnoj Koreji. Neko je vrijeme bio pomoćnik vojnog atašea pri američkoj ambasadi u Kini, a potom šef odjela pri Direktoratu za strategiju i planiranje Ministarstva vojske SAD.

Od septembra 2002. do septembra 2003. je sudjelovao u ratu u Afganistanu kao koordinator sigurnosti i načelnik Ureda za vojnu suradnju, pri čemu je njegov zadatak bilo koordiniranje međunarodnih snaga i stvaranje Afganistanske nacionalne armije. Od 2005. do 2007. je ponovno bio u Afganistanu, ovaj put kao komandant Komande združenih snaga. Poslije toga je postao zamjenik predsjednik Vojnog vijeća NATO-pakta.

29.1. 2009. predsjednik Barack Obama ga je imenovao na dužnost ambasadora, koju je preuzeo 29.4. nakon senatske potvrde i nakon što je službeno umirovljen iz vojske. Njegov je mandat ostao poznat po memorandumima državnoj sekretarici Hillary Clinton u kojima izražava bojazan da bi predviđeno povećanje broja američkih trupa u Afganistanu moglo Hamida Karzaija i njegovu vladu učiniti previše ovisnim o SAD, odnosno odgoditi dan kada bi se borba protiv talibana trebala "afganizirati". Ti su dokumenti "procurili" u novembru 2009. te ih je objavio *New York Times*.

Bibliografija
-------------

* Eikenberry, Karl W. (February 1988). „The Imjin War". *Military Review* **68** (2): 27–82.
* Eikenberry, Karl W. (1994). „The campaigns of Cao Cao". *Military Review* **74** (8): 56–64.
* Eikenberry, Karl W. (February 1995). *Explaining and Influencing Chinese Arms Transfers*. McNair Papers. Washington, D.C.: Institute for National Strategic Studies, National Defense University. Arhivirano iz originala na datum 2009-01-09. Pristupljeno 2010-06-20.
* Eikenberry, Karl W. (Summer 1996). „Take No Casualties". *Parameters* **26** (2): 109–118.
* Eikenberry, Karl W. (November 2009). „Ambassador Eikenberry's Cables on U.S. Strategy in Afghanistan". *New York Times*.

Izvori
------

1. ↑

Eksterni linkovi
----------------

***Karl Eikenberry*** na Wikimedijinoj ostavi

### Intervjui

* Interview Arhivirano 2009-07-03 na Wayback Machine-u with *Asia Source* (May 2, 2006)
* Interview with NPR (February 13, 2007)
* Afghanistan: A Campaign Assessment Arhivirano 2010-07-02 na Wayback Machine-u at Harvard Institute of Politics (March 20, 2007)

| Vojne službe
 |
| --- |
| Prethodi: **David Barno**  |  **Komandant Kombiniranih snaga u Afganistanu** 2005 -2007 | Slijedi: **David D. McKiernan**  |
| Diplomatske funkcije
 |
| Prethodi: **William Braucher Wood**  |  **Ambasador SAD u Afganistanu** 2009 – | Slijedi: **Incumbent**  |
**Tripice** (dolazi iz Francuskog jezika *tripe*) su jelo koje se spravlja od očišćenih želudaca različitih životinja. Na području hrvatske i susjednih zemalja, postoje i drugi nazivi kao što su: fileki, dropci, tripe, škembići, burag, vampi. Takodje su kolokvijalni izraz za polnu bolest.

Glavni sastojak
---------------

Očišćene i narezane tripice, spremne za daljnju obradu
### Goveđe tripice

Prve tri komore goveđeg želudca: *burag*, *kapura* i *knjižavac* se najčešće koriste za pripremu tripica. Zadnji dio goveđeg želudca - *sirište* se vrlo rijetko koristi zbog svoje strukture u kojoj prevladava žlijezdana sluznica.

### Janjeće tripice

Osim, naravno narezanog želudca, janjeće tripice često sadrže i nešto janjećih crijeva i krvi.

### Ostale životinje

Tripice se također spravljaju od želudaca koza, svinja, jelena, tuna, grdobina.

### Neisprane tripice

Tripice s kojih nisu dokraja isprani ostatci životinjske utrobe, još se nazivaju i zelene ili nezrele tripice. Miris takvih tripica je neprijatan ljudima, ali psima i mačkama je upravo suprotno, zbog čega su popularne kao hrana za kućne ljubimce. Kao ljudska hrana, tripice mogu ovisno o ukusu i vještini kuhara imati male tragove ostataka utrobe, što daje posebnu aromu jelu. Kakav god bio ukus kuhara, udio želudčanih ostataka će biti mnogostruko manji nego kod zelenih tripica korištenih kod životinjske hrane.

Spravljanje jela
----------------

Tripice se pripremaju u mnogim krajevima svijet na vrlo raznolike načine. Svim receptima, zajednička je prva faza obrade sirovog želudca, a to je čišćenje od ostataka utrobe kuhanjem. Za spremanje kobasica, očišćene tripice se sjeckaju na manje, a za spremanje kuhanih i jušnih jela, na veće komade (trake). U nekim jelima koristi se čitavi očišćeni želudac, kao kod bosanskog jela "bumbar", gdje se želudac puni ostalim goveđim iznutricama. U nekim jelima kao što su brački *vitalac*, filipinski *Kare-kare* i kineski *Fuqi feipian*, tripice čine tek manji udio među ostalim sastojcima, najčešće raznim drugim iznutricama.

Tripice u Hrvata
----------------

Nekada popularno jelo težaka, radnika, ali i sladokusaca iz raznih društvenih slojeva, danas je u hrvatskoj pomalo zaboravljeno jelo u kojem se uživa tek u relativno rijetkim prilikama. Na hrvatskom tlu je poznato od davnina, a *vitalac* vuče korijene još iz vremena posjeta starih Grka. Priprema se u pravilu kuhanjem narezanih komada zajedno s ostalim namirnicama u vodi, sve dok ne dobijemo jelo nalik na gustu juhu ili gulaš. Ostali sastojci variraju kako od područja do područja, tako i od kuhara do kuhara, no na ovom podneblju, luk i slanina (špek) odnosno panceta su neizostavni dodatci. Najčešće se pripremaju juneće ili goveđe tripice. U Zagori i primorju cijenjene su janjeće tripice. Vrlo rijetko, tek u ponekim primorskim ribarskim mjestima mogu još kušati i tripice od tune ili grdobine.

Vanjske poveznice
-----------------

***Tripice*** na Wikimedijinoj ostavi

* Triperi - klub ljubitelja tripica Arhivirano 2011-10-25 na Wayback Machine-u
* Veljko Barbieri piše o tripicama o kojima se ne govori Arhivirano 2011-11-22 na Wayback Machine-u
* Recepti - Coolinarika[*mrtav link*]
**Kastor sa Rodosa** (grčki: Κάστωρ Ῥόδιος; prema *Sudi*, poznat i kao **Kastor iz Masalije** i **Kastor iz Galateje**) bio je grčki gramatičar i retor, za koga se smatra da je živeo u 1. veku pne. i bio savremenik Cicerona i Julija Cezara.

Ličnost
-------

Antički i vizantijski autori neretko spominju Kastora kao nekoga ko je važio za autoritet u pitanjima istorije. Njegov nadimak **Philoromeus** (Φιλορώμαιος = "Rimoljubac") ukazuje na određenu pristrasnost u korist Rimljana, koja je možda bila očita u jednom njegovom spisu koji spominje Plutarh, a u kojem su se rimske ustanove poredile s Pitagorinim.

*Suda* kaže za gramatičara i retora Kastora da je bio oženjen ćerkom galaćanskog kralja Diotara (koji se u *Sudi* naziva "rimskim senatorom"), a koji je kasnije dao pogubiti i Kastora i njegovu suprugu zato što je Kastor pred Cezarom izneo optužbe na Diotarov račun, što se najverovatnije odnosi događaje povodom kojih je Ciceron preuzeo na sebe Diotarovu odbranu. To je, kako se čini, isti Kastor koga spominje Strabon, a koji je imao nadimak *Saecondarius*, bio je zet Diotarov i bio pogubljen po njegovom naređenju. U Ciceronovoj odbrani Diotara Kastor koji je ovoga doveo u opasnost naziva se "unukom" toga kralja i još uvek je bio relativno mlad čovek (44. pne.).

Međutim, nije jasno je li to isti Kastor kao i retor Kastor s Rodosa. Jedno od Kastorovih dela spominje se u *Biblioteci*, koja se ranije pripisivala Apolodoru iz Atine, koji je umro oko 140. pne. Iz toga sledi ili zaključak da je retor Kastor morao živeti otprilike kad i Apolodor, tj. oko 150. pne. pa prema tome nije mogao imati bilo kakve veze s Diotarom, koga je branio Ciceron u 1. veku pne. ili, pak, zaključak da je Kastor Rođanin uistinu bio savremenik Cezarov i Ciceronov, ali da, prema tome, *Biblioteku* uopšte nije napisao Apolodor iz Atine. Kako je ovaj drugi zaključak danas uglavnom opšteprihvaćen, to se *Biblioteka* danas naziva "Pseudo-Apolodorovim" delom.

Delo
----

Prema *Sudi*, Kastor je autor ovih dela::

* *Opis Babilona i talasokratija* (Ἀναγραφὴ Βαβυλῶνος καὶ τῶν θαλασσοκρατησάντων, 2 knjige), istorijsko delo u formi hronike, koje počinje od trojanskog rata, za koji je sam Kastor izračunao da je trahao od 1194. pne. do 1185. pne.;
* *Hronološke greške* (Χρονικὰ ἀγνοήματα), koje spominje i *Biblioteka*;
* *O zaključcima* ili *O pothvatima* (Περὶ ἐπιχειρημάτων, 9 knjiga);
* *O uverenju* (Περὶ πειθοῦς, 2 knjige);
* *O Nilu* (Περὶ τοῦ Νείλου);
* *Retorska veština* (Тέχνη ῥητορική)
* *Hronologija* ili *Hronika*, koje nema na popisu u *Sudi*, ali se nekoliko puta spominje u *Hronici* Evsevija iz Cezareje.
**Wallis, vojvotkinja od Windsora**, ranije **Wallis Simpson** (Blue Ridge Summit, Pennsylvania, 19. lipnja 1896. - Pariz, 24. travnja 1986.) bila je supruga britanskog kralja Edwarda VIII. koji je abdicirao kako bi se njom oženio.

Rođena je kao **Bessie Wallis Warfield** 19. lipnja 1896. u Pennsylvaniji kao kći Teacklea Wallisa i Alice Montague. Otac joj je umro nedugo nakon rođenja tako da su njezinu majku i nju djelomično financirali bogatiji rođaci. Njezin prvi brak bio je s mornaričkim oficirom Winom Spencerom, a bio je obilježen brojnim periodima razdvojenosti te je na koncu završio razvodom. Godine 1934. tijekom drugog braka, s Ernestom Simpsonom, navodno je postala ljubavnica princa Edwarda od Walesa. Dvije godine kasnije, nakon što je Edward postao kralj, Wallis se razvela kako bi ju Edward mogao zaprositi.

Iako je interno postojalo veliko neodobravanje ove veze (premijer Stanley Baldwin, Edwardov brat Albert, kanadski premijer William Lyon Mackenzie King, vođa oporbe Clement Attlee i mnogi drugi), situacija je postala ozbiljna tek nakon smrti Edwardova oca Georgea V. kada je prijestolonasljednikov potencijalni brak sa ženom koja je imala dva živuća bivša supruga prijetio nastankom ustavnom krizom u Ujedinjenom Kraljevstvu i dominionima. Ipak, Edward je 1936. proglašen kraljem, ali brak s Wallis Simpson nije sklopljen. Nakon što je odlučeno da brak može sklopiti jedino abdikacijom, Edward VIII. je u prosincu iste godine abdicirao u korist svog brata Alberta, koji će postati kralj George VI. kako bi se mogao vjenčati sa *"ženom koju voli[m]"*. Nakon abdikacije, Edward je imanovan Vojvodom od Windsora od strane svog brata. Iste godine, Wallis Simpson proglašena je za *Timeovu* osobu godine. Vjenčanje Wallis Simpson i vojvode od Windsora dogodilo se 3. lipnja 1937. godine, nakon čega je Wallis postala vojvotkinja od Windsora.

Prije, tijekom i nakon Drugog svjetskog rata, velik dio političke i društvene elite optuživao je vojvodu i vojvotkinju od Windsora za simpatiziranje nacizma. Tijekom 1950-ih i 1960-ih, vojvoda i vojvotkinja su živjeli na relaciji Europa-Sjedinjene Države uživajući u lagodnom životu. Nakon vojvodine smrti 1972. vojvotkinja je živjela povučeno i rijetko se pojavljicala u javnosti. Njezin privatni život i danas je tema brojnih spekulacija, a u britanskoj je historiji ostala zabilježena kao izrazito kontroverzna ličnost. Umrla je 24. travnja 1986. godine u svom domu u četvrti Bois de Boulogne u Parizu.

***Wallis Simpson*** na Wikimedijinoj ostavi
Tajson Gej na Američkom atletskom prvenstvu u Indijanapolisu, 2007.Tajson Gej na Američkom atletskom prvenstvu u Indijanapolisu, 2007.
**Tajson Gej** (engl. , rođen 9. avgusta 1982) je američki sprinter i važeći svetski prvak u disciplinama 100 metara, 200 metara i u štafeti 4x100 metara.

Karijera
--------

Tajson je pohađao Srednju školu Lafajet u Leksingtonu (država Kentaki) gde se istakao kao sprinter.

Kao student Univerziteta Arkanzasa, 2004. je pobedio u disciplini sprint na 100 metara na Američkom nacionalnom prvenstvu koledža. U to vreme je postigao lični rekord od 10,06 sekundi.

Tokom 2005, Tajson se više posvetio disciplini 200 metara, postigavši juna iste godine lični rekord od 19,93 sekundi. Na Svetskom prvenstvu u atletici 2005. zauzeo je četvrto mesto u trci na 200 metara.

Tajson Gej je obarao lične rekorde u disciplinama 100 i 200 metara i tokom 2006. U avgustu 2006, u Cirihu, istrčao je 100 metara za 9,84 sekundi, i zauzeo drugo mesto iza Asafe Pauela.

Na Američkom nacionalnom prvenstvu u atletici 2007, održanom u Indijanapolisu, u Indijani, Tajson Gej je 22. juna trijumfovao u disciplini 100 metara u vremenu 9,84 sekundi i vetrom u grudi. Dva dana kasnije, 24. juna, pobedio je i u disciplini 200 metara, postigavši rezultat 19,62 sekundi, što ga je učinilo drugim najbržim čovekom u istoriji ove discipline.

Na Svetskom prvenstvu u atletici 2007, u Osaki (Japan), Tajson Gej je 24. avgusta pobedio u finalnoj trci na 100 metara, rezultatom 9,85 sekundi. Četiri dana kasnije, 30. avgusta, bio je najbolji u finalu trke na 200 metara, rezultatom 19,76 sekundi. Time je postao treći atletičar u istoriji (uz Morisa Grina i Džastina Gatlina), koji je na svetskom prvenstvu u atletici pobedio u trkama na 100 i 200 metara.

Prvog septembra 2007, osvojio je i treću zlatnu medalju na Svetskom prvenstvu, ovaj put u štafeti SAD-a u disciplini 4x100 metara. Samo je Moris Grin pre njega bio osvajač 3 zlatne medalje u sprintu.

Lični rekordi
-------------

| Disciplina | Vreme | Vetar | Mesto | Datum |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 100 m | 9.84 | +1.0 m/s | Cirih, Švajcarska | 18. avgust, 2006 |
| 9.84 | −0.5 m/s | Indijanapolis, SAD | 22. jun, 2007 |
| 200 m | 19.62 | −0.3 m/s | Indijanapolis, SAD | 24. jun, 2007 |

Svetska prvenstva u atletici
----------------------------

* Svetsko prvenstvo u atletici 2005. u Helsinkiju (Finska)
	+ 4. mesto u finalu trke na 200 m.
* Svetsko prvenstvo u atletici 2007. u Osaki (Japan)
	+ Zlatna medalja u trci na 100 m (9"85).
	+ Zlatna medalja u trci na 200 m (19"76).
	+ Zlatna medalja u trci štafeta 4x100 metara (37"78).

Vanjske veze
------------

* Zvanični veb-sajt Tajsona Geja
* Tajson Gej - atletska karijera Arhivirano 2012-01-01 na Wayback Machine-u

***Tyson Gay*** na Wikimedijinoj ostavi
**Utatlán** ili **Q'umarkaj**, znan i kao *Gumarkaaj*, *Gumarcaj*, *Cumarcaj* ili *Kumarcaaj* je arheološko nalazište iz majanskog postklasičnog peroda.
Ono se nalazi u Departmanu Quiché, 3 km zapadno od centra grada Santa Cruz del Quiché.

Danas je za Quiché to sveto mjesto, tu se nalaze ostatci tri glavna hrama, igralište za igre s loptom i nekoliko umjetnih pećina koje su simulirale ulaz u podzemni svijet.

Historija
---------

Crtež izgleda hramaCrtež izgleda hrama
Za pretkolumbovskih vremena majansko pleme Quiché uspjelo je početkom 15. vijeka zavladati planinskim dijelom Gvatemale po današnjim departmanima Quiché, Totonicapán i Quetzaltenango.

Tad su na brdašcu okruženom gudurama, podigli svoju prijestolnicu. Kad su španjolski konkvistadori osvojili veći dio njihovog 
kraljevstva 1539. ušli su bez otpora u Utatlán. Nakon što su saznali da je to zasjeda, zapalili su ga, a stanovnike preselili u svoj novi grad Santa Cruz del Quiché.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Qumarkaaj-Utatlan*" (engleski). Mundo Maya-Guatemala. Arhivirano iz originala na datum 2023-03-14. Pristupljeno 14.03.2023.

Vanjske veze
------------

***Utatlán*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Utatlán* (stranice muzeja)[*mrtav link*] ()
Ulof Rudbek
**Ulof Rudbek** (šve. *Olof Rudbeck d.ä.*), (Vesteros, 13. septembar 1630. – Uppsala, 12. decembar 1702), je bio švedski naučnik i pisac, profesor medicine i tokom nekoliko mandata rektor na Univerzitetu Uppsala. Ne treba ga greškom poistovećivati sa njegovim sinom, Ulofom Rudbekom mlađim, poznatim botaničarem.

Istorijska lingvistika
----------------------

U periodu između 1679. i 1702. se posvetio pisanju istorijsko lingvističkih traktata koji su odštampani u četiri toma pod nazivom Atlantika (šve. *Atland eller Manheim*) u kojima je pokušao da dokaže da je Švedska bila Atlantida, kolevka civilizacije, a švedski jezik prvobitni jezik koji je govorio Adam, iz kojeg su kasnije nastali Hibru i Latinski jezik.

Kontroverze
-----------

Stavovi koje je u svojim traktatima izneo Ulof Rudbek su bili predmet osporavanja brojnih naučnika od kojih su neki pisali satire inspirisane Rudbekovim stavovima. Deni Didro je isticao Rudbekova dela kao primer za obmanjujuće povezivanje etimologije i mitske istorije.

Nasleđe
-------

Uprkos kontroverzama koje se odnose na Rudbeka i njegovo delo, on je ostao jedna od švedskih nacionalnih ikona. Po njemu i njegovom sinu je jedan rod biljaka (Rudbekija). Iznad njegovog groba u katedrali u Uppsali su često obavljane ceremonije krunisanja švedskih monarha.

Lingvističko delo Ulofa Rudbeka je nastavio njegov sin, Ulof Rudbek mlađi koji je bio uključen u pružanje naučnih obrazloženja zašto Švedska treba da bude priznata za jednu od Velikih sila u Evropi, u periodu kada je politika Švedske bila usmerena u pravcu zadobijanja statusa sile.

Vidi još
--------

* Rudbekija

***Ulof Rudbek*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kate Lester** (rođena kao *Sarah Cody*; 12. jun 1857 - 12. oktobar 1924) bila je britanska kazališna i filmska glumica koja je nastupala u doba nijemog filma. Rođena je u uglednoj porodici, a jedan od njenih neposrednih predaka je bio Sir William Butts, ljekar engleskog kralja Henryja VIII. Odrasla je u New Yorku, i primila je elitno obrazovanje; na kraju se opredijelila za glumu, a jedan od mentora joj je bio znameniti irski dramatičar i glumac Dion Boucicault. Na početku karijere je važila za jednu od ljepotica njujorške kazališne scene, ali je prebrzo osijedila, te se specijalizirala za uloge starijih žena od autoriteta, stekavši nadimak *grand dame* (velika dama). Kao i mnogi kolege njene generacije, filmu se posvetila relativno kasno, snimivši svoje prvo ostvarenje 1916. godine. Prilikom snimanja svog posljednjeg filma je u garderobi studija Universal došlo do eksplozije, u kojoj je Lester teško opečena. Prebačena je u bolnicu gdje je umrla od ozljeda. Pretpostavlja se da su uzrok eksplozije bile neispravne plinske instalacije.

Izabrana filmografija
---------------------

* *The Fortunes of Fifi* (1917)
* *To-Day* (1917)
* *Betsy Ross* (1917)
* *The Paliser Case* (1920)
* *Earthbound* (1920)
* *Simple Souls* (1920)
* *Quincy Adams Sawyer* (1922)
* *The Hunchback of Notre Dame* (1923)
* *Black Oxen* (1923)
* *Beau Brummel* (1924)
* *Wife of the Centaur* (1924)

Literatura
----------

* The Los Angeles Times, *Mother In Film World Is Burned*, 12 October 1924, Page 12.
* The Los Angeles Times, *Actress In Films Dies From Burns*, 13 October 1924, Page A2.
* Oakland Tribune, *Veteran Actress Badly Burned in Mystery Blast at Movie Studio*, Sunday, 12 October 1924, Page 1.

Vanjske veze
------------

***Kate Lester*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kate Lester na sajtu IMDb
* Kate Lester at the IBDb.com database
Natpis kralja Vikramaditye VI na kannadu jeziku, datiran 1083. godine,Hram Kalleshvara
**Vikramaditya VI** (? - 1126) bio je vladar indijskog carstva/dinastije Zapadna Čalukja, koji je vladao od 1076. do smrti. Taj period, koji je započeo zbacivanjem starijeg brata Somevare II se u historiji Indije naziva **era Chalukya-Vikrama**. Vikramaditya VI se smatra najvećim od svih kraljeva Zapadne Čalukje, a vladavina mu je bila najdulja od svih članova dinastije. Stekao je titule *Permadideva* i *Tribhuvanamalla* (gospodar tri svijeta). Bio je poznat kao pokrovitelj umjetnosti i književnosti, a na dvoru su djelovali znameniti kannada i sanskritski pjesnici. Njegov brat Kirtivarma je napisao veterinarski traktat *Govaidya*, a Brahmashiva je napisao *Samayaparikshe* i stekao titulu *Kavi Chakravarti*. Vikramdityi VI se pripisuje više natpisa na kannada jeziku nego ijednom drugom vladaru prije 12. vijeku.Znameniti pjesnik Bilhana je kralju ostavio nekrolog u obliku pjesme *Vikramankadevacharita*,a Vijnaneshvara je napisao tekst *Mitakshara* posvećen hinduskim porodičnim zakona. Chandaladevi, jedna od njegovih kraljica, je stekla titulu *Abhinava Sarasvati* zbog plesačkih vještina. Na svom vrhuncu je Vikarmaditya VI nadzirao veliko carstvo od rijeke Kaveri u južnoj do rijeke Narmada u centralnoj Indiji.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Somesvara II**  |  **Zapadni Čalukje** 1076 –1126 | Slijedi: **Somesvara III**  |

Izvori
------

1. ↑  Oni svjedoče o svakodnevnom darivanju zemlje i dobrotvornim djelatnostima (*Nityadana*),Kamat, Jyotsna. „Chalukyas of Kalyana". 1996-2006 Kamat's Potpourri. Pristupljeno 24. XII 2006.

Literatura
----------

* Nilakanta Sastri, K.A. (1955). A History of South India, OUP, New Delhi (Reprinted 2002).
* Nilakanta Sastri, K.A. (1935). The CōĻas, University of Madras, Madras (Reprinted 1984).
* Dr. Suryanath U. Kamat (2001). Concise History of Karnataka, MCC, Bangalore (Reprinted 2002).
* History of Karnataka
**Girolamo Fracastoro**
**Girolamo Fracastoro** (**Fracastorius**) (Verona, oko 1478. - Incaffi kraj Verone, 8. kolovoza 1553.), talijanski liječnik, poznavatelj znanosti (astronomija, zemljopis i matematika), pjesnik i atomist.

Rođen je u Veroni, a učio je u Padovi gdje je s 19 godina postao profesor na sveučilištu. Čitav život radio je u rodnom gradu.

1546. godine predložio je u svome djelu "De Contagione et Contagiosis Morbis" da zarazne bolesti prenose sitna nevidljiva tjelešca, klice koje se šire među ljudima kontaktom, izravnim ili neizravnim, putem predmeta, pa čak i bez kontakta na veće udaljenosti. Nadalje on tvrdi da se klice i razmnožavaju, da su otrovne i da ih uništava vatra. Preporuča i redovitu higijenu, čistoću okoline, vode i hrane, te čiste predmete oko bolesnika kao mjeru zaštite.

Naziv sifilis potječe iz Fracastorove poeme koja govori o pastiru koji se zove Sifilis.

Fracastoro prvi jasno postavlja granice između pjegavca i bubonske kuge.

Djela
-----

Poemata omnia, 1718
* *Syphilidis, sive Morbi Gallici* (1530)
* *Di Vini Temperatura* (1534)
* *Homocentricorum sive de Stellis, de Causis Criticorum Dierum Libellus* (1535)
* *Homocentrica* (1538)
* *De Contagione et Contagiosis Morbis* (1546)
* *Syphilis sive de morbo gallico* (1539, poema)
**Valerije Ancijat** (lat. *Valerius Antias*) bio je rimski analista, pripadnik onog roda Valerijevaca koji je vodio poreklo iz rimske kolonije Ancija *(Antium)*, kako pokazuje njegov *cognomen* *Antias*. Bio je savremenik Kvadrigarija i Sizene, dakle živeo je u prvoj polovini 1. veka stare ere. 

Ancijat je napisao istoriju Rima od najstarijih vremena, dakle od Romula i Rema i osnivanja Rima, pa sve do razdoblja Kornelija Sule. Novija vremena rimske istorije najverovatnije su bila obrađena s mnogo više detalja nego najraniji periodi, što se vidi po tome da je o kvesturi Tiberija Grakha (oca istoimenog narodnog tribuna) 137. godine st. e. pisao već u 12. knjizi (ili, prema nekima, u 22. knjizi), u delu koje je ukupno imalo najmanje 75 knjiga (Aul Gelije, *Noctes Atticae*, VII, 9).

Valerija Ancijata u svom delu često pominje Tit Livije, koji ga smatra najlažljivijim od svih analista i koji retko kad pomene njegovo ime bez prekora (*Ab urbe c.*, III, 5; XXVI, 49; XXXVI 38). I Aul Gelije (VI, 8; VII, 19) pominje slučajeve u kojima su Ancijatove izjave drugačije od podataka koje prenose drugi pisci. Sam Ancijat, međutim, izgleda da nije mnogo brinuo o podacima iz rane rimske istorije: on je jednostavno izmišljao priče kako je on smatrao potrebnim, a naročito je voleo da preteruje u brojevima. Na primer, on u jednu godinu, za koju nijedan drugi izvor ne pominje nikakve značajne događaje, smešta neku veliku bitku koja je rezultirala ogromnim žrtvama.

Izgleda da se Plutarh oslanjao na Ancijatovo delo kao jedan od glavnih izvora za ranu istoriju Rima. Isto je činio i Tit Livije u početku svog dela, sve dok se nije uverio u Ancijatovu nepouzdanost.
Samostanska crkva u Širokom Brijegu
**Franjevački samostan i crkva u Širokom Brijegu** pripadaju rimokatoličkoj crkvi, Mostarsko-duvanjska biskupija, Bosna i Hercegovina. 

Gradnja crkve blaženoj Djevici Mariji počela je 1846. god. Gradnju su odobrili sultan Abdul-Medžid fermanom iz 1845. godine i hercegovački vezir Ali-paša Rizvanbegović bujruntijom iz 1846. godine. Već 1905 je srušena kada je počela i izgradnja današnje građevine. Do 1910. godine završeni su zidarski radovi i krov. Godine 1939. urađeni su od kamena svodovi bočnih lađa, kada je crkva i omalterisana iznutra. Sjeverni zvonik je dozidan 1927. godine a južni 1969. godine. Glavni oltar, koji je izrađen od kamena, postavljen je u decembru 1978. godine kao i postolje za svetohranište.

Nacionalni spomenik
-------------------

Samostan i crkva proglašeni su za nacionalni spomenik BiH na sjednici održanoj u Sarajevu od 22. do 28 maja 2007. godine. Odluku je donijela Komisija u sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović (predsjedavajući), Ljiljana Ševo i Tina Wik. Nacionalni spomenik se sastoji od crkve, samostana i pokretnog naslijeđa koje čini:

U crkvi:

* 17 skulptorskih radova,
* 5 mozaika,
* 14 postaja križnog puta,
* vitraži.

U samostanu:

* 18 slika u zbirci starih majstora,
* 241 slika u zbirci savremene umjetnosti,
* 18 skulptura u zbirci skulptura,
* 23 skulpture u zbirci Sofije Naletilić-Penavuše,
* 50 predmeta iz zbirke predmeta izrađenih od metala,
* 41 knjiga iz zbirke starih knjiga,
* 10 predmeta u zbirci misnog ruha.

Opis
----

Današnja (nova) crkva na Širokom Brijegu izgrađena je u neoromaničkom stilu. Uzdužna osovina crkve je orijentirana po pravcu istok-zapad, tako da se glavni ulaz u crkvu nalazi na istočnoj strani a apsida na zapadnoj. Dužina crkve iznosi cca 50 m a ukupna širina cca 21 m. Crkva je trobrodna sa glavnim brodom širine 10,30 m i dva bočna broda koji su širine 4,30 m. U produžetku glavnog broda nalazi se apsida dužine cca 14,50 m. Ulazni dio crkve, iznad kojeg je izrađena horska galerija, konstruktivno je bočno povezan sa dva kamena zvonika koji su završeni ravnim krovom.

Izvori
------

1. ↑  „Samostan u Širokom Brijegu". *Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika*. Pristupljeno 9. 1. 2024.

|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |


***Franjevački samostan i crkva u Širokom Brijegu*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kulak** (ruski: кулак, hrv. "šaka", **kurkul** u Ukrajini) je relativno bogat seljak, za vrijeme kasnoga Ruskoga Carstva, i ranoga Sovjetskoga Saveza.

Riječ "kulak" izvorno se odnosila na nezavisne poljoprivrednike u Ruskom Carstvu, koji su postali bogati nakon Stoljpinove reforme, koja je započela 1906. Etiketa "kulak" dobila je prošireno značenje 1918. godine i uključivala je bilo kojeg seljaka, koji se opirao prepustiti svoje žito vlastima iz Moskve. Tijekom 1929.-1933. za vrijeme Staljinove kolektivizacije seljaštva, **kulak** je bio "seljak s nekoliko krava ili pet ili šest hektara više nego njihovi susjedi".

Prema političkoj teoriji marksizma-lenjinizma od početka 20. stoljeća, kulacima su klasni neprijatelji siromašnim seljacima. Vladimir Iljič Lenjin opisao ih je kao: "vampire, pljačkaše naroda i profitere, koji su se udebljali na gladi drugih." Marksizam-lenjinizam je namjeravao podići revoluciju za oslobođenje siromašnih seljaka i težaka uz pomoć proletarijata (urbanih i industrijskih radnika). Pored toga, planska ekonomija sovjetskog boljševizma zamislila je kolektivizaciju farmi i poljoprivrednoga zemljišta, kako bi se omogućila industrijalizacija ili prevođenje na masovnu poljoprivrednu proizvodnju. U praksi, vladini dužnosnici nasilno su oduzimali farme kulacima, ubijali one koji su pružali otpor ili ih deportirali u radne logore.

Izvori
------

1. ↑  Richard Pipes: Communism: A Brief History. Random House Digital, Inc. pp. 39–. ISBN 978-0-679-64050-9.
2. ↑  Robert Conquest: Reflections on a Ravaged Century. W. W. Norton & Company. p. 94. ISBN 978-0-393-32086-2.
3. ↑  Robert Conquest (1986) The Harvest of Sorrow: Soviet Collectivization and the Terror-Famine. Oxford University Press. ISBN 0-19-505180-7.
4. ↑  avid Rubinstein (2001). Culture, Structure and Agency: Toward a Truly Multidimensional Sociology. SAGE Publications. pp. 69–. ISBN 978-0-7619-1928-5
5. ↑  Mihail Gorbačov. Memoirs, 769 pages. Publisher: Doubleday; 1st ed edition (September 1, 1996) ISBN 0-385-48019-9
Primož Trubar, crtež
**Primož Trubar** (9.6. 1508. Raščica, Slovenija - 28.6. 1586. Derendingen, Njemačka) je bio najpoznatiji slovenački pisac, prevoditelj i protestantski pastor. Važi za oca slovenačke književnosti i autora prve štampane knjige na slovenačkom jeziku. Bio je i prvi crkveni predstavnik protestantske crkve u Sloveniji.

Biografija
----------

1520.-1521. bio je učenik škole u Rijeci, 1522.-1524. školovanje je nastavio u Salzburgu. Kasnije je išao u Trst gde je bio pod tutorstvom Pijetra Bonoma. Tamo se povezao sa humanistima, od kojih je jedan bio Erazmo Roterdamski. 1528. se upisao na Bečkom univerzitetu ali studije nijer završio. 1530. vrati se u Sloveniju i postao je sveštenik. 1547. tokom protureformacije pobegao je u Nemačku, koja je bila tolerantnija prema protestantizmu. U nemačkome gradu Rotenburg nastavio je kao crkveni propovjednik. Tamo je napisao najznačajnija dela slovenačke književnosti, *Abecedarijum i Katekizam*. Objavljena su u nemačkom Tibingenu. Kasnije je napisao još 25 dela na slovenačkom jeziku i preveo je kompletan Novi Zavet 1582.

Umro je i sahranjen u današnjem Tibingenu, Nemačka.

Uprkos kratkoj eri Protestantizma u Sloveniji, to je bila i era najvećeg kulturnog napretka. Zajedno sa Adamom Bohoričem i Jurijem Dalmatinom predstavljao je zlatnu eru slovenačke književnosti.

Dela
----

* 1550. - *Abecedarijum* i *Katekizem* - prva slovenačka knjiga
* 1557. - Prvi deo Novog zaveta
* 1564. - Crkovna ordunga
* Kučni poslovi - posthumno izdanje

Vidi još
--------

* *Heretik*, biografski film iz 1986. godine posvećen Trubarovom životu

***Primož Trubar*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 67285215
* LCCN: n82028363
* ISNI: 0000 0001 2125 9001
* GND: 118761005
* SELIBR: 257778
* SUDOC: 067051103
* BNF: cb12065546k (podaci)
* BIBSYS: 3418
* NLA: 35195932
* NKC: js20020925021
* BNE: XX1129565
* CONOR.SI: 1189475
* NSK: 000001718

 |
**Društvo velikih mačeva** (kineski: ; pinyin: *Dàdāo Huì*) ili **Društvo velikog noža** je okvirni naziv za paravojne formacije, odnosno miliciju koje su činili seljaci u Sjevernoj i Sjeveroistočnoj Kini krajem 19. i u prvim decenijama 20. vijeka. Godine 1895. ga je u provinciji Shandong osnovao majstor borilačkih vještina Liu Shiduan, ispočetka sa ciljem da tamošnjem stanovništvu pruži zaštitu protiv bandita, a u čemu je ispočetka imao i podršku režima dinastije Qing. Nju je, međutim, izgubio kada se pokret počeo sukobljavati sa katoličkim misionarima sa Zapada, odnosno sa klanovima i stanovnicima koji su se preobratili na katoličanstvo. Eskalacija sukoba je 1896. godine dovela do Liu Shiduanovog hapšenja i pogubljenja, ali su njegovi sljedbenici sljedeće godine bilo osumnjičeni za Juye incident, kada su ubijena dva njemačka misionara. Članovi Društva, koji su prakticirali magijske rituale koji su ih trebali činiti neranjivim na metke, su godine 1900. aktivno sudjelovali u Bokserskom ustanku. Društvo je bilo aktivno u Eri gospodara rata, pogotovo u Liaoningu, gdje je predstavljalo srž otpora režimu mandžurijskog gospodara rata Zhang Zuolina. 1930-ih su sudjelovali u otporu japanskoj vojsci i marionetskom režimu Mandžukuoa, te su sa vremenom pridružili komunističkoj gerili Mao Zedonga u ratu protiv Japanaca, a kasnije i u građanskom ratu. Nakon uspostave Narodne Republike Kine, Društvo je prestalo postojati odlukom Komunističke partije 1953. godine.

Izvori
------

1. ↑  Warlord Games; Peter Dennis (20 October 2015). *Bolt Action: Empires in Flames: The Pacific and Far East*. Osprey Publishing Limited. str. 96–. ISBN 978-1-4728-1353-4. [*mrtav link*]
2. ↑   *The North-China Herald and Supreme Court & Consular Gazette*. North-China Herald. 1908. str. 758–.

Literatura
----------

* Anthony Coogan;The volunteer armies of northeast China Arhivirano 2012-03-24 na Wayback Machine-u, Magazine article; History Today, Vol. 43, July 1993.
* Elizabeth J. Perry; Rebels and Revolutionaries in North China, 1845-1945; Stanford University, 1980 Arhivirano 2011-06-04 na Wayback Machine-u

Vanjske veze
------------

* About the Boxer Movement
**Vesna Ždrnja**, glumica Pozorišta mladih u Novom Sadu i vanredni profesor na Akademiji umetnosti u Novom Sadu.

Stručni rad
-----------

Kao stručnjak i pedagog godinama se bavi dikcijom. Godine 2003. osnovala je *Centar za pozorišna istraživanja*, kojim uspešno rukovodi. Od 2003. u organizaciji Zavoda za kulturu Vojvodine drži kurs *Kultura govora I-IV* za prosvetne radnike, a naročito za nastavnike i profesore srpskog jezika i za one koji rukovode recitatorskim i dramskim sekcijama, a seminar je akreditovan od strane Zavoda za unapređenje obrazovanja Srbije. Drži kurseve upotrebne TA-analize u radu sa dramskim tekstom. Bavi se besedništvom i priprema studente glume i prava za takmičenja u toj oblasti.

Knjiga
------

Godine 2008. objavila je knjigu-priručnik **"Kultura govora"** (ISBN 978-86-86653-12-3) u ediciji "Horizonti kulture", koju je izdao *Psihopolis Institut Novi Sad* (67 stranica, latinica; ilustracija na koricama: **Danijel Babić**). "Knjiga je namenjena svima koji koriste svoje umeće govorenja da bi zaradili za život i ulepšali svet."

Izvor
-----

* "Psihopolis": Nova knjiga - Kultura govora Arhivirano 2009-01-27 na Wayback Machine-u
**Konstantin Ipsilanti** (grčki: Κωνσταντίνος Υψηλάντης, rumunjski: *Constantin Ipsilanti*) rođen je 1760. u Istambulu kao sin utjecajnog fanariota Aleksandra Ipsilantisa, umro je 1816. u Kijevu.

Biografija
----------

Konstantin je svoju političku karijeru započeo aferom kad je zajedno sa mlađim bratom Dimitrijem u decembru 1781. pobjegao iz očeve rezidencije u Bukureštu u habsburšku Transilvaniju. To su napravili jer su želili surađivati sa prosvjećenim carem
Josephom II. Car ih je primio, ali kako nije želio kvariti odnose sa Visokom Portom nagovorio ih je da se vrate.

Taj incident nije imao negativnih posljedica za Konstantinovu karijeru, jer je od 1796. do 1799. radio kao dragoman na Visokoj Porti.
Zatim je od 1799. do 1801. bio vojvoda Kneževine Moldavije, kako je vladao umjereno - stekao je povjerenje Carske Rusije.

Nakon ruskog pritiska - Visoka Porta ga je 30. augusta 1802. postavila za vojvodu u Kneževine Vlaške. U svom novom mandatu je održavao bliske kontakte sa ruskom vladom i nagovarao je da zauzme Dunavske kneževine, jer je želio postati monarh nezavisne kraljevine **Dacije**. Uz to je i pomagao Srbe u Prvom srpskom ustanku 1804. novcem, hranom i oružjem.

Zbog tog ga je Visoka Porta 24. augusta 1806 - suspendirala, ali ga je vratila na položaj 15. oktobra nakon ruskih prijetnji. 
Tad je u novembru izbio Rusko-turski rat (1806–1812) pa je on u strahu za vlastiti život pobjegao u Rusiju.

Na tron je vraćen i to kao kao vojvoda obje Dunavske kneževine uz pomoć ruskih trupa, kojima je pomogao vlastitim borcima. Međutim, ruska vlada nije odobrila njegove planove o stvaranju nezavisne Dacije. Nesuglasice sa ruskim generalima i domaćim bojarima, uz promjenu ruske politike prema 
Orijentu nakon sklapanja Tilzitskog mira prisilile su ga da 28. augusta 1807. - abdicira

Od tad je živio u egzilu u Rusiji, kao pezioner cara Aleksandra I.

Njegov sin Aleksandar Ipsilanti postao je oficir Ruske carske garde.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Ipsilanti, Constantin*" (njemački). Biographisches Lexikon zur Geschichte Südosteuropas. Pristupljeno 11.09.2020.
2. ↑  „*Ypsilanti family*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11.09.2020.

Vanjske veze
------------

***Konstantinos Ipsilantis*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ypsilanti family* ()
**Kinesija** (starogrčki: Κινησίας) bio je starogrčki pesnik ditirampske poezije, koji je živeo u 5. veku pne. negde polovinom peloponeskog rata. Premda je za života kao pesnik ditiramba uživao veliku popularnost među običnim narodom, obrazovani savremenici i kasnije generacije smatrali su ga odgovornim za uništavanje ditirampskog pesništva. Nastojao je u svojim pesmama proizvesti upečatljive efekte obrađujući fantastične, maglovite i često nemoralne teme, te koristeći pompeznu dikciju, izveštačene pesničke slike i površne stilske figure. Kao lošeg pesnika i neprijatelja umetnosti i dobrog ukusa kritikuju ga, između ostalih, Aristofan i drugi komički pesnici, zatim Lisija, Platon i Plutarh.

Kinesija se rodio u jednoj atinskoj porodici poznatoj po tome što je iznedrila mnoge svirače na kitari: otac mu je bio Melet, koga Platon opisuje kao najgoreg od kitaraša, a deda mu se zvao Pisija. On sam okreće se pesništvu i muzici, a posebno se usredsređuje na ditiramb, žanr koji spaja ples i pevani dijalog između hora i horovođe.

Platon ga optužuje da komponuje da bi zadovoljio masu, umesto da pokušava da ljude svojim stihovima učini boljima. Aristofan ga snažno ismejava u *Pticama*, gde lik Kinesije tvrdi da su "najlepši oni ditirambi koji lepršaju krilima i odeveni su u gustu i mračnu maglu". U *Žabama* Dionis proklinje "svakoga ko je naučio Kinesijin ratni ples". Ferekrat, drugi pesnik stare atičke komedije, prikazao je u *Hironu* lik Muzike koja se žali na sudbinu koju mora trpeti zbog takvih novih pesnika kakav je Kinesija. Komički pesnik Stratid posvetio mu je čitav komad, koji je danas izgubljen, a u kome ga je ismevao, a napadao ga je i komičar Platon, takođe u jednoj komediji koja se nije sačuvala. Možda da bi se osvetio ovim napadima koji su dolazili od komediografa, Kinesija je pokrenuo inicijativu (možda oko 390. pne.) da se ograniče javni troškovi za prikazivanje komedija, što je dovelo u opasnost funkcionisanje horegije, od koje je zavisilo opremanje i održavanje komičkog hora. To mu je donelo nadimak χοροκτόνος (= "ubica horova"). Kinesija je, izgleda, u nekom trenutku prestao da se bavi književnošću, postao sikofant i stekao veliko bogatstvo.

Kinesija je bio poznat i po svojoj bezbožnosti i nepoštovanju zakona. Prema Lisiji, pripadao je krugu ljudi koji su se prozvali *kakodaimonistaí* (κακοδαιμονισταί, doslovno: "obožavatelji zlog demona"), a to su ime izabrali "da bi se rugali atinskim bogovima i običajima". Cilj je, izgleda, bio da se ismeva praznoverje njihovih sugrađana, pa su i gozbe organizovali na dane koji su se smatrali nesrećnim. Kinesiju su optužili i da se jednom prilikom olakšao na Hekatin kip. Lisija kaže da je Kinesija skončao pogođen nekom hroničnom bolešću ― možda tuberkolozom ― koja mu je zadavala tako velike bolove kakve bi mu samo najgori neprijatelji mogli poželeti. Njegov klinički slučaj interesovao je i Galena nekoliko vekova kasnije..
**King Baggot** (7.11. 1879 - 11.7. 1948.) bio je američki filmski glumac, scenarist i režiser.

Rodio se u St. Louisu, a u mladosti se preselio u New York, nastojeći postati broadwayska kazališna zvijezda. Godine 1909. je u obližnjem Fort Leeju počeo surađivati s pionirima američke kinematografije, među kojima je bio Carl Laemmle i njegova tvrtka *IMP Studios*. Tokom sljedeće dvije godine je glumio, pisao scenarije i režirao. Ubrzo je stekao takvu popularnost da je prekinut dotadašnji običaj glumaca da u filmovima nastupaju anonimno. Bagott je zajedno sa svojom partnericom Florence Lawrence reklamiran na plakatima te je tako dobio status prve američke filmske zvijezde.

Bagott se kasnije preselio u Hollywood, gdje je nastavio režirati. Od njegovih ostvarenja je najpoznatiji nijemi western-ep *Tumbleweeds*. Dolazak zvučnog filma je Bagottu označio kraj redateljske karijere, s obzirom da se nije mogao snaći s novom tehnologijom, a stekao je i neprijatelje među šefovima studija. Zbog toga se morao preorijentirati na glumu, te je 1930-ih i 1940-ih nastupio u preko stotinjak karakternih uloga u holivudskim filmovima.

Eksterni linkovi
----------------

***King Baggot*** na Wikimedijinoj ostavi

* King Baggot na sajtu IMDb
* Šablon:Amg ime

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 22401449
* LCCN: no89006224
* ISNI: 0000 0001 1850 1776
* GND: 124270190
* BNF: cb146531761 (podaci)
* BNE: XX1171875

 |
Dubina naftne bušotine.
**Dubina** je mjera vertikalne udaljenosti ispod horizontalne ravnine. Visina je sličan pojam, ali iznad horizontalne ravnine. Mjeri se po vertikalnoj osi od početne do željene točke. 

Dubina ima mnogo značenja. U tehnologiji, postoji dubina rupe u odnosu na horizontalnu površinu. U geologiji, mjeri se dubina jame u odnosu na Zemljinu površinu. Dubina mora određuje mjeru vertikalne udaljenosti od površine mora do morskoga dna. Može se mjeriti i dubina posude ili šupljih elemenata (npr. šalice, bazena, bačve, bunara i dr.). Na ljudskom tijelu, postoji npr. pojam dubine rane (površinska ili duboka rana).

U umjetnosti poput književnosti ili filma, postoji pojam dubine ili plitkosti umjetničkoga djela, koji govori o kvaliteti i vrijednosti. Dubina boje je pojam koji označava realnost prikaza boja na digitalnoj fotografiji. U gospodarstvu, dubina proizvodnog programa odnosi se na broj proizvoda u pojedinoj liniji proizvoda. Dubina siromaštva je pojam koji govori o udaljenosti od granice siromaštva. Dubina financijskog tržišta je broj i financijski potencijal kupaca i prodavača koji ulaze na tržište s namjerom da trguju financijskim sredstvima i instrumentima, ako njihova cijena padne ili poraste u odnosu na sadašnju.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-06. Pristupljeno 2013-05-09.
3. ↑
4. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2011-12-16. Pristupljeno 2013-05-09.