recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Banjska episkopija** je bila eparhija Srpske pravoslavne crkve.

Istorijat
---------

Banjska episkopija je sedište episkopa, na ušću Banjske reke u Ibar, blizu Kosovske Mitrovice. Ima je dobila po manastiru Banjska (Hram Svetog Stefana). Zvala se još *Ibarska episkopija*, jer se prostirala u slivu te reke, a zatim *Zvečanska episkopija* po imenu grada Zvečana.

Osnovana je sredinom 13. veka. Od njenih arhijereja najznačajniji je episkop (potonji arhiepiskop) Danilo, srednjovekovni pisac i biograf, koji je na njenu upravu došao 1312. ili 1313. godine. Posle odlaska episkopa Danila u Hilandar, kralj Milutin je Banjsku episkopiju pretvorio u povlašćenu igumaniju i Svetostefanskom ili Banjskom hrisovuljom obdario svoju zadužbinu velikim vlastelinstvom sa preko 80 dela i odredio je za svoju grobnicu.

Posle smrti kralja Milutina (1321) Danilo je preneo njegovo telo iz Nerodimlja i sahranio ga u toj grobnici.

Isto su ime nosile episkopija sa sedištem u manastiru Svetog Nikole na reci Dabru (*Dabrobosanska*) i episkopija u Banji kod Velbužda {*Đustendilska*}.

Literatura
----------

* M. Purković, Srpski episkopi i mitropoliti srednjeg veka, Skoplje 1938.
* Tekst Svetozara Dušanića, upravnika Muzeja Srpske pravoslavne crkve u Beogradu u Enciklopediji Jugoslavije JLZ Zagreb 1980
**Bankrot**, ili **stečaj**, je pravno regulisana situacija kada jedna firma nije u stanju da isplati svoje dospele obaveze prema poveriocima. Tada sud pokreće stečajni postupak čiji je cilj namirenje poverilaca, ali u novije vreme i reorganizacija firme dužnika.

Osnovni cilj bankrota/stečaja je zaštita ugovora, odnosno zaštita privatne svojine poverilaca. U ekonomskom smislu pretnja bankrotom je disciplinujuće sredstvo koje podstiče menadžment na što bolje vođenje firmi. 

Stečajni postupak mogu da pokrenu i dužnik i poverioci. Osnovna odlika stečajnog postupka je ravnopravnost svih poverilaca, s tim da država kod naplate ponekada zakonima obezbeđuje prednost svojim potraživanjima u odnosu na ostala. 

U klasičnom slučaju sud proglašava bankrot firme, firma se likvidira, sva pokretna i nepokretna imovina se prodaje, a od prikupljenih sredstava srazmerno se namiruju poverioci. Oni obično dobiju manje novca nego što potražuju. Kada sud proceni da je moguće i celishodno reorganizovanje dužnika i njegov oporavak tokom stečajnog postupka, on onda pruža privremenu zaštitu dužniku od zahteva poverilaca i preduzima mere usmerene na ozdravljenje dužnika. Na taj način se ne gubi identitet firme dužnika, već se postiže njegovo bolje poslovanje i, nakon okončanja stečajnog postupka, potpunije namirenje poverilaca.

Nije jasno da li reč bankrot dolazi od latinskih reči *bancus* (sto) i *ruptus* (razbijen), od italijanske fraze *Banco rotto* (banko roto = trula klupa) ili od francuskih *banque* i *route* koje znače trag/otisak na stolu, a povezano sa praksom označavanja novčane propasti još u rimsko vreme. 

U Srbiji je bankrot regulisan Zakonom o stečajnom postupku (2004), u kome postoje terminološke razlike u odnosu na uobičajeno značenje reči. Naime, po ovom zakonu pojam stečaja obuhvata i bankrot (prodaju imovine dužnika) i reorganizaciju dužnika.

Povezano
--------

* Stečajno pravo

Izvori
------

1. ↑  Posljedice stečaja za tvrtku i dužnosnike

***Bankrot*** na Wikimedijinoj ostavi
**Barakiš** ili **Baraqish** (arapski: **براقش**) je gradić na sjeverozapadu Jemena, udaljen oko 125 km sjeverozapadno od glavnog grada Sane u Muhafazi Al Džauf.

Historija
---------

Barakiš je za antike bio poznat kao **Jathil**, prva prijestolnica Minejskog kraljevstva oko 4. st. pne.
Grci i Rimljani zvali su ga Athlula (ili Athrula)  u vrijeme kad je bio važna stanica na karavanskom Puta tamjana od Arapskog mora do Sredozemlja.

Barakiš je bio dobro utvrđen grad sa zidinama visokim od 8 do 14 metara, 57 tornjeva i dvoja gradska vrata. Dobar dio kamenih zidina vidljiv je i danas, na kojima još uvijek ima jasno čitljivih minejskih natpisa.

Najimpresivnije su ruševine minejskog hrama, koji se nalazi u južnom dijelu grada, on još uvijek ima 16 stupova i greda, ali se nezna kom božanstvu je bio namjenjen.

Rimska vojska od 10 000 vojnika i 15 000 najamnika prefekta Egipta Aeliusa Gallusa zaustavila se u Barakišu 25. - 24. pne. na svom pohodu na Jemen. Oni su Barakišu ostali dulje vrijeme, jer su ostali zatečeni nedostatkom vode, iz njihovih vremena ostao je grob konjanika P. Corneliusa.

Nakon propasti karavanskog Puta tamjana Barakiš je izgubio na važnosti, ali ostao je naseljen. Njegovi sve malobrojniji stanovnici, obnavljali su stare objekte i gradili nove na ruševinama starih sve do 1960-ih kad su ga posljednji stanovnici napustili. Danas ruševine Barakiša čuva vojska, od moguće devastacije.

Jedna talijanska arheološka ekipa provodila je iskapanja u Barakišu, oni su iskopali jedan hram sa djelomično očuvanom kupolom, iskapanja su prekinuta zbog nedostatka novaca.

Geografske karakteristike
-------------------------

Barakiš se nalazi oko 30 km sjeverno od Brane Marib, pored širokog kanjona Vadi Džaufa na brežuljku, do kojeg je moguće doći jedino terenskim vozilom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Baraqish Travel Guide, na portalu World66 (pristupljeno 12. 02. 2011.)". Arhivirano iz originala na datum 2017-04-21. Pristupljeno 2011-02-12.
2. 1 2 3 4  „La città di Baraqish". Arhivirano iz originala na datum 2011-07-17. Pristupljeno 2011-02-12.
3. ↑  Rich, J.W. (1990): Cassius Dio: the Augustan Settlement (Roman History 53.29.8), str. 820
4. ↑  Rich, J.W. (1990): Cassius Dio: the Augustan Settlement (Roman History 53-55.9), str. 165
5. 1 2  Yathul - The Incense Road: Baraqish, na portalu Nabataea.net (pristupljeno 12. 02. 2011.)

Vanjske veze
------------

* Baraqish na portalu yementourism.com Arhivirano 2016-04-21 na Wayback Machine-u (`en`)
* Baraqish na portalu World66 Arhivirano 2017-04-21 na Wayback Machine-u(`en`)
* The Incense Road: Baraqish-Yathul, na portalu Nabataea.net (`en`)
* Article in Italian Arhivirano 2011-07-17 na Wayback Machine-u (`it`)
**Barakaldo** je grad od 100,313 stanovnika na sjeverozapadu Španjolske, koji administrativno podpada pod autonomnu zajednicu Baskiju i Provinciju Biskaju.

Geografske karakteristike
-------------------------

Barakaldo leži na južnoj obali rijeke Nervión, udaljen osam km sjeverozapadno od centra Bilbaa, sa kojim je povezan metro linijom. Poznat je kao industrijsko predgrađe Bilbaa i luka za pretovar ugljena.

Historija
---------

Točan datum i precizni podaci o osnivanju najstarije elizate u Barakaldu (i samog naselja), izgubljeni su u mračnim vremenima. Prva jezgra današnjeg grada formirana je za ranog srednjeg vijeka na lokalitetu - **Punta**.
Tih pedesetak kuća, postala je jezgra elizate specifične biskajske (i španjolske) crkvene organizacije.
Zna se da je 1051. Barakaldo bio leno biskajskog feudalca Iñigo Lópeza, kog su i zvali Señor od Barakalda.

U 14. vijeku Barakaldo je naselje od dvjesto kuća, u to vrijeme proradile su prve kovačnice nakon rimskih vremena. One su podizane po okolnim planinama, pored šuma (zbog drva) i potoka (radi hidroenergije.

Tokom 17. vijeka Barakaldo je bio rudarski grad u stalnom sukobu sa susjednim naseljima zbog prava na rudu.
Od sredine 19. vijeka zahvatio proces industrijalizacije i ubrzane urbanizacije, točnije od 1864. kad su podignute tri tvornice.
Od kad je 1882. osnovana kompanija - *Altos Hornos y Fábrica de Hierro y Acero de Bilbao*, koja je u Barakaldu izgradila *lberiu* on je postao snažan metalurški centar.
Krajem 20. vijeka metalurški sektor, zahvatila je kriza pa je Altos Hornos de Bizkaia bankrotirao, a brojni radnici izgubili posao.

Privreda
--------

Barakaldo je svojevremeno bio poznat po proizvodnji opreme za brodove, pa zatim po metalurgiji (čelične cijevi) i mašinogradnji.

Danas se Barakaldo nastoji ekonomski transformirati u transportno - trgovački centar, pomoću aerodroma (IATA: BIO, ICAO: LEBB), luke i novopodignutih trgovačkih centara.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Kuba Diez de Octubre, Kuba
* Saharska Arapska Demokratska Republika Daira Burka-a Aaiun, Zapadna Sahara
* Ekvatorijalna Gvineja Ebebiyín, Ekvatorijalna Gvineja
* Španija Torredelcampo, Španjolska
* Ekvador Portoviejo, Ekvador

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Spain: País Vasco (Euskal Herriko)*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.10.2018.
2. 1 2 3  „*Barakaldo*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 10. 2014.
3. 1 2 3 4 5 6 7  „*Historia de Barakaldo*" (španjolski). Ayuntamiento de Barakaldo. Pristupljeno 16. 10. 2014.

Vanjske veze
------------

***Barakaldo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ayuntamiento de Barakaldo* (`es`)
*Za ostala značenja, v. Banda (razvrstavanje).*
Sukob policije i apaša na ulicama Pariza, novinska ilustracija iz 1904. godine
**Banda** je izraz, najčešće kolokvijalni, kojim se opisuje grupa ljudi koje povezuje zajedničko bavljenje različitim oblicima kriminalne aktivnosti. Ukoliko je riječ o čvršće povezanoj grupi ili vezanoj za određeno područje, ponekad se koristi engleska riječ **gang**, odnosno izrazi kao što su ulične ili zatvorske bande. Bande se mogu značajno razlikovati po aktivnostima, broju članova ili razini organizacije - od neformalnih grupe prijatelja i rođaka do složenih i čvrsto postavljenih i discipliniranih oblika organiziranog kriminala nalik tajnim udruženjima i paravojnim formacijama. Za pripadnika bandi se najčešće koristi izraz gangster; iako ima sličnu etimologiju, izraz bandit se može odnositi i na pojedinačnog kriminalca koji nije član nijedne bande.

Banda se u širem smislu koristi i za grupe ljudi koji se ne bave neposredno kriminalom, ali se zbog različitih razloga, najčešće vezanih uz "problematični" svjetonazor, religiju ili etničku pripadnost smatraju opasnošću ili štetnim elementom za neku širu društvenu zajednicu. Jedan od primjera je korištenje izraza "banda" od strane partizana za sve pripadnike kvislinških i drugih neprijateljskih formacija, ali i njihove simpatizere i članove porodica.

Popis najpoznatijih bandi
-------------------------

* Apaši (Pariz, početak 20. vijeka)
* Latin Kings (SAD)
* Bloods (SAD)
* Crips (SAD)
* MS-13 (Centralna Amerika i SAD)
* 18th Street gang (SAD)
* Comando vermelho (Rio de Janeiro)

Povezano
--------

* Organizirani kriminal

Vanjske veze
------------

* O bandama Arhivirano 2006-04-28 na Wayback Machine-u
**Baršunasta panjevčica** (*Flammulina velutipes*) ili **zimska gljiva** je vrsta jestive gljive. Nazvana je po vremenu rasta, odnosno baršunastom stručku.

Opis
----

Baršunjasta panjevčica na drvetu
Klobuk je u početku polukružan, potom otvoren. Mazav je i vrlo ljepljiv. Ima vrlo malo mesa. Žućkastocrvene je ili narančastožute boje, u sredini tamniji. Prečnika je do 10 cm. Listići su rijetki, slobodni, bijele boje. Kako gljiva stari, postaju crvenkasti. Prema kraju klobuka su uži. Stručak je 3-7 cm dug, pun, kasnije šupalj i bočno spljošten. Baršunast, pod klobukom crvenkast, prema dnu tamnosmeđ i na kraju crn. Меso je žuto, tanko, mekano, žilavo, u dršci vlaknasto i žutozelenkasto. Nema karakterističan miris i okus. 

Spore su cilindrično duguljaste, 8-11x3-4 μm. U masi su bijele.

Ova gljiva raste kao saprofit ili parazit u kasnu jesen i zimi, busenasto ili pojedinačno u listopadnim šumama. Jestiv je samo klobuk, jer je stručak tvrd. Zamjena sa drugim gljivama je nemoguće, što zbog godišnjeg doba kada raste, što zbog baršunastog stručka.

Ako se na površinu stručka nanese kap sumporne kiseline, to mjesto trenutačno postane crnosmeđe.

***Baršunasta panjevčica*** na Wikimedijinoj ostavi
**1729** je prirodan broj kome prethodi 1728, a posle njega sledi 1730. Poznat je kao **Hardi-Ramanujanov broj**, nakon jedne anegdote britanskog matematičara G. H. Hardija, u kojoj je posetio indijskog matematičara Srinivasa Ramanudžana u bolnici. On je prepričao njihov razgovor:

 Wikiquote
*„Sećam se da sam jednom putovao da ga posetim dok je bio bolestan u Putneju. Vozio sam se u taksiju broj 1729 i pomenuo da mislim da je to jedan veoma dosadan broj. "Ne", odgovorio je, "to je veoma zanimljiv broj. To je najmanji broj koji je moguće izraziti kao zbir dva kuba na dva različita načina"."*

#### Ova dva različita načina su:

1729 = 13 123 = 93 103
Citat se ponekad izražava koristeći termin *pozitivne kocke*, jer omogućavanje negativnog savršenog kuba (kuba negativnog celog broja) daje kao najmanje rešenje broj 91 (1729 je deljivo sa 91):

91 = 63 (-5)3 = 43 33
Broj koji je najmanji broj koji se može izraziti kao zbir dva kuba u n različitih načinas nazvan je «*taksi broj*». Ovakav broj je takođe pronađen u jednoj od Ramanujanovih beležnica godinu dana pre incidenta, kako je primetio Frenikl de Besi 1657. godine.

Isti izraz definiše broj 1729 kao jedan u nizu «*Fermatovih "zamalo" promašaja*» (sekvence A050794 u OEIS) definisanih u vidu brojeva oblika 1 + *z*3 koji se takođe mogu izraziti kao zbir dva druga kuba.

Spoljašnje veze:
----------------

1. Hardijevi citati
2. Hardi, G. H. (1940). Ramanujan. Nju Jork: Štampa Kembridž univerziteta (izvorno). 12. deo
3. Nezanimljivost broja 1729 (En. The Dullness of 1729)

Izvori
------

1. ↑  Higgins, Peter (2008). *Number Story: From Counting to Cryptography*. New York: Copernicus. str. 13. ISBN 978-1-84800-000-1.
**Bannockburn** čita se **Benokbrn** (škotsko-gelski: *Allt a' Bhonnaich*) je gradić u centralnoj Škotskoj od 
6,979 stanovnika

Bannockburn administrativno podpada pod Područno vijeće (council area) -
Stirling, a nekad je bio dio historijskog countyja Stirlingshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Bannockburn leži udaljen 4 km južno od Stirlinga, tako da je danas samo predgrađe toga grada.

Historija
---------

Bannockburn je najpoznatiji po slavnoj bitci iz Prvog rata za škotsku nezavisnost 
održanoj 23. i 24. juna 1314. u njoj su škotski pobunjenici koje je vodio Robert Bruce do nogu potukli 
vojsku engleskog kralja Edwarda II.

Grad je tokom 18. i 19. vijeka bio poznat po ručno i manufakturno tkanim tartanima i tepisima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Bannockburn (Stirling)" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 01. 2015.
2. 1 2 3   „*Bannockburn*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 10. 01. 2015.

Vanjske veze
------------

***Bannockburn*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Bannockburn* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Ovo je članak o jezeru. Za druga značenja vidi Chaubunagungamaug.

**Chaubunagungamaug** [tʃəˌbʌnəˈɡʌŋɡəmɔːɡ] (obično **Webster** [ˈwɛbstər]), jezero kraj grada Webstera u Massachusettsu. Dom je plemena Chaubunagungamaug, danas članova plemenskog saveza Nipmuc od kojih je jezero Chaubunagungamaug dobilo svoje ime. Od 1921. jezero je poznato i po svojem puno dužem imenu sastavljenu od 45 slova raspoređenih u 14 slogova: Char­gogg­a­gogg­man­chaugg­a­gogg­chau­bun­a­gung­a­maugg. Većini Amerikanaca ovaj naziv je neizgovorljiv, i jedan je od najdužih zemljopisnih naziva na svijetu.

Jezero Webster ili Chargoggagoggmanchauggagoggchaubunagungamaugg (Arhivirano 2006-10-31 na Wayback Machine-u) s površinom od 5,8 km2 nalazi se u okrugu Websteru, i sa nekoliko uskih prolaza gotovo podijeljeno na tri dijela.

Ime
---

Tabla s neizgovorljivim imenom, skračenim na Chaubunagungamaug.
Jezikoslovci smatraju da bi mu ime moglo doći od Manchaug ili Monuhchogok (u značenju "Mjesto za loviti ribu na granici""), plemena Indijanaca i njihovog istoimenog sela koje je bilo locirano uz jezero. Ovo rano selo Nipmuca ipak postoji 1674. istovremeno kada i selo Chachaubunkkakowok ili Chaubunagungamaug, koje označava i ime druge bande Nipmuca, čiji su se potomci održali do danas i zadržali svoje staro ime. Značenje imena ove riječi je "*You Fish on Your Side, I Fish on My Side, Nobody Fish in the Middle*" ili *Ti loviš ribu na svojoj strani, ja lovim na svojoj, na sredini ne lovi nitko*.'

Vanjske veze
------------

***Chaubunagungamaug (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Lake Chargoggagoggmanchauggagoggchaubunagungamaugg
**Cerovac** ili **Cerovac Nikšićki** je bivše naselje u Karlovačkoj županiji, koje je iskazivano do 1900. pod imenom Cerovac, a kasnije Cerovac Nikšićki i to do 1948. godine, kasnije je područje Cerovca pripojeno naselju Donji Nikšić.

Položaj
-------

Cerovac se nalazi sjeverozapadno od grada Slunja, te sjeverno od Nikšića. Na jugu mu se nalazi Taborište, dok na istoku Cvitović. Obuhvaća tri zaselka: Butine, Renduliće i Pauliće.
Postoje i manja naselja poput: Gržana i Bogovića.
Površina mu obuhvaća oko 20 km kvadratnih.

Povijesni izvori
----------------

Prvi se put spominje u 11. stoljeću kao naselje sa oko dvjestotinjak stanovnika,a kasnije se spominje tek u 17.stoljeću (zbog turske invazije), kada dolazi do naglog porasta stanovništva i doseljavanja.
U ratovima je bio višestruko razaran i uništvan.
Samo ga je II. svjetski rat poštedio, ali je zato uzeo oko stotinjak ljudskih žrtava.
Domovinski rat je potpuno promijenio dotadašnji Cerovac. Kuće i sva ljudska postignuća su razorena,a ljudi protjerani iz svojih domova. Progonstvo je trajalo pune 4 godine (1991. - 1995.) kada se ljudi počinju vraćati na svoja ognjišta.
Povratak stanovnika odvija se od 1998. - 2000. kada se obnavljaju kuće i imanja.

Također se spominje i legenda, kako je nastao iz samo jedno cerovog drveta, otkud i dolazi naziv. Legenda govori kako su bijele vile, u cerovčana poznatije kao "Bjelice" uzele cerovu koru i na njoj napravile selo, pa je stoga sva zemlja u Cerovcu smeđe boje, poput kore drveta.
Poznata je i ona kako su Cerovčani naselili ovo područje u potrazi za tim istim vilama, koje su ovo područje čuvale stoljećima, za poseban narod koji će ga naseliti i u njemu živjeti.
Postoje i zapisi koji spominju Cerovac kao župu sv. Obitelji, te malu crkvicu na istoku, a pisani su oko 1180. godine.

Cerovac danas
-------------

Danas Cerovac ima oko 100 stanovnika u sva tri zaselka sa manjim zaseocima zajedno.
Ne broji mnogo mladog stanovništva, već u prosjeku od 40 do 75 godina starosti.
od tog u selu Butina oko 20, u selu Paulići oko 20, rendulići oko 30, dok Gržani i Bogovići bilježe mnogo veće stanovništvo.

Izvor
-----

1. ↑  Državni zavod za statistiku
**Druga hrvatska nogometna liga sezone 2005./2006.** bila je podijeljena u dvije zasebne lige : **Sjever** i **Jug**. U svakoj se natjecalo 12 klubova, te se liga nakon 22. kola dijelila na *Ligu za prvaka* te *Ligu za ostanak*. 

U Prvu HNL za 2006/2007. plasirao se NK Šibenik, dok je NK Međimurje zadržao status prvoligaša bez kvalifikacijskih utakmica jer NK Belišće nije dobio licencu za igranje u Prvoj HNL. Zbog stupanja na snagu odluke o promjeni sustava natjecanja kojom je određeno u natjecateljskoj godini 2006./07. igranje jedinstvene Druge HNL sa 16 klubova te nedobivanja licence, iz lige su ispali:  

Druga HNL "Sjever" - NK Grafičar-Vodovod Osijek, NK Metalac, NK Graničar Županja, NK Slavonija, NK Dilj i NK Mladost Molve  

Druga HNL "Jug" - NK Novalja, NK Segesta i NK Karlovac.

Tablica sezone 2005./06.
------------------------

### Sjever Liga za prvaka

|  |  |
| --- | --- |
| **mj.** | **klub** |
|
| 1. | NK Belišće |
|
| 2. | NK Grafičar-Vodovod Osijek |
|
| 3. | NK Metalac |
| 4. | NK Koprivnica |
| 5. | NK Bjelovar |
| 6. | NK Vukovar '91 |

### Sjever Liga za ostanak

|  |  |
| --- | --- |
| **mj.** | **klub** |
| 1.
 | NK Marsonia |
| 2.
 | NK Čakovec |
|
| 3.
 | NK Graničar Županja |
|
| 4.
 | NK Slavonija |
|
| 5.
 | NK Dilj |
|
| 6.
 | NK Mladost Molve |

### Jug Liga za prvaka

|  |  |
| --- | --- |
| **mj.** | **klub** |
|
| 1. | NK Šibenik |
| 2. | NK Croatia Sesvete |
| 3. | NK Pomorac Kostrena |
|
| 4. | NK Novalja |
| 5. | NK Imotski |
| 6. | NK Naftaš Ivanić |

### Jug Liga za ostanak

|  |  |
| --- | --- |
| **mj.** | **klub** |
| 1.
 | NK Zadar |
| 2.
 | NK Hrvatski Dragovoljac |
| 3.
 | NK Solin |
| 4.
 | NK Mosor |
|
| 5.
 | NK Segesta |
|
| 6.
 | NK Karlovac |

| * p
* r
* u
Sezone Druge HNL |
| --- |
| 1992. • 1992./93. • 1993./94. • 1994./95. • *1995./96.*\* • *1996./97.*\* • 1997./98. • 1998./99.
1999./00. • 2000./01. • 2001./02. • 2002./03. • 2003./04. • 2004./05. • 2005./06. • 2006./07. • 2007./08. • 2008./09.
2009./10. • 2010./11. • 2011./12. • 2012./13. • 2013./14. • 2014./15. • 2015./16. • 2016./17. • 2017./18. • 2018./19.
2019./20. • 2020./21. • 2021./22. • 2022./23. |
|  \* *treći rang lige* |
Mt. Diablo, najvažniji izvor hrane Zaljevskih Bay Miwoka na kojem se sakupljao žir, divlji kesten, kalifornijski lovor, lukovica biljke Brodiaea i drugo bilje.
**Bay Miwok** (Saclan), grupa od nekoliko malenih Miwok plemena nastanjenih u vrijeme dolaska Španjolaca u zapadnoj Kaliforniji, od istočnih predjela okruga Contra Coste i od Walnut Creeka, pa sjeverno-sjeveroistočno do delte Sacramento-San Joaquina, uključujući i područje Mount Diabla. Rana populacija iznosila je oko 1.700 duša, a smatra se da tu žive par tisuća godina. Dolaskom bijelog čovjeka život im se rapidno mijenja. Misionizacija je provedena 1790.-tih godina, kada većina odlazi na misiju San Jose. Plemena Bay Miwoka bijahu: 

* Tatcan, San Ramon Creek, oko današnjeg Danvillea
* Wolwon (Volvon, Bolbon), iz Claytona, Mt. Diablo.
* Chupcan, područje Concorda.
* Julpun. istočno od Antiocha. Poznati su kao ribari.
* Ompin. Područje Pittsburga.
* Saclan. Oko gradova Lafayette i Walnut Creek:

Jezik
-----

Saclan Indijance i Hodge i Swanton klasificiraju među Costanoane. Hodge navodi u svom priručniku, da govore nešto drugačijim jezikom. Danas se vode kao dio porodice Moquelumnan .

Etnografija
-----------

Bay Miwoki bijahu sakupljači hrane, a posebno se eksploatiralo područje Mt. Diabla gdje je bilo obilje divlje hrane. Sakupljao se žir, divlji kesten, kalifornijski lovor, i razno sjemenje i bilje, te lukovica biljke Brodiaea. To je malena vrsta ljiljana kojega Indijanci odlaze kopati, i vračaju se natrag sa njime punih košara (Vidi). 

Žir je svakako najvažniji jer se od njega proizvodi brašno. Na raspolaganju su im bili žirovi hrastova 'blue oak' (Quercus douglasii), 'valley oak' (Quercus lobata) i 'coast live oak' (Quercus agrifolia). Mount Diablo igrao je značajnu ulogu u mitologiji Bay Miwoka i susjeda im Costanoan Indijanaca. Prema njihovom mitu Djed kojot (Grandfather Coyote) stvorio je indijanski narod na Mount Diablu zajednop sa svim stvarima koje će im biti potrebne za život.

Izvori
------

1. ↑  California native language groups
2. ↑  „The Miwok - Mount Diablo's Earliest Inhabitants". Arhivirano iz originala na datum 2009-10-15. Pristupljeno 2009-10-15.

Vanjske poveznice
-----------------

* Bay Miwok Home Page
* Bay Miwok
**Choluteca** (španjolski: *Río Grande o Choluteca*) je treća po veličini rijeka u Hondurasu, duga 241 km, koja teče na jugu zemlje.

Karakteristike
--------------

Choluteca se formira sutokom riječica Jacaleapa i San Jose u gradu Tegucigalpi u Departmanu Francisco Morazán. 
Od tamo isprva teče prema sjeveru, zatim skreće prema istoku, nakon što primi pritoku Talanga skreće prema jugu. Jedan dio toka u Departmanu El Paraíso teče u uz granicu sa Nikaragvom, zatim skreće prema jugozapadu i protiče preko grada Cholutece.
Ispod Cholutece prima pritoku Iztoku, i postaje velika i plovna u dužini od nekih 30 km.

U donjem dijelu svog toka prema ušću protiče kroz velik močvarni kraj koji je danas rezervat prirode *Reserva de Vida Silvestre El Jicarito*. Prije samog ušća u Zaljev Fonseca prima posljednju pritoku Sampile.

Choluteca u sušnom periodu izgleda bezazleno, ali u kišnom često katastrofalno plavi. Posljednja katastrofalna poplava desila se istovremeno sa Uraganom Mitch 1998. posljedice se vide još i danas. Rijeka je plavila 1907. 1936. 1954. i 1974.

U slivu rijeke koji je velik 7.976 km² živi 1.560 000 stanovnika, što predstavlja oko 20 % ukupnog stanovništva Hondurasa, od tog 30% živi u ruralnim područjima, a 70% živi u urbanim područjima, ponajviše u glavnom gradu Tegucigalpi.

Najveće pritoke rijeke su; Del Hombre, Guacerique, Concepción-Choluteca, Sabacuante i Chiquito.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „*Río Choluteca*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 1. 4. 2019.
2. ↑   „*Tegucigalpa y el Río Choluteca: ¿se puede recuperar la ciudad sin su rio?*" (španjolski). Ciudades Sostenibles. Pristupljeno 1. 4. 2019.
3. 1 2   „*Choluteca River "Mad Waters"*" (engleski). World Water Challenge. Pristupljeno 1. 4. 2019.

Vanjske veze
------------

***Choluteca (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Río Choluteca* (`es`)
**Chogoni** je 2198 m visoka planina u distriktu Dedza, središnji Malavi, koja je najslavnija po bogatstvu prahistorijskim slikarijama, zbog čega je 2006. godine upisano na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi.

Chogoni i okolna brda su prekrivena karakterističnom gustom šumom miombo drveća koja čine područje zaštićenog šumskog rezervata još od 1924. godine. Ipak, područje je najpoznatije po slikama na stijenama u 127 lokaliteta na području od 126,4 km², što ga čini najvećim nalazištem prahistorijskih umjetnina u Africi. Pet špilja Chentcherere su zaštićeni kao nacionalni spomenici još 1969. godine i otvorene posjetiteljima.

Starije crvene slikarije su stare do 2500 godina, i pretpostavlja se da su ih naslikala plemena Pigmeja i Tva još od kamenog doba, a novije bijele su živa tradicionalna baština naroda Chewa koji žive na ovim prostorima od metalnog doba. Slikarije su uglavnom apstraktne geometrijske figure poput radijalnih prstenova, koncentričnih krugova, paralelnih linija i sl. Zbog čega se uvelike razlikuju od ostalih prahistorijskih slikarija lovaca-skupljača Sjeverne Afrike. Pretpostavlja se kako su imale ceremonijalnu i mitološku ulogu, npr. za prizivanje kiše ili prilikom obredne žrtve. 

Novije, bijele, slikarije prikazuju mitološke životinje i rijedak su primjer slikanja na stijenama u poljoprivrednom društvu kao što je ono naroda Chewa. Pretpostavlja se kako su ih slikale žene za vrijeme ženskog obreda inicijacije, dok su na najnovijima prikazane maske *Nyau* povezane s muškim obredom inicijacije *Gule Wamkulu* (ples koji je upisan na popis nematerijalne svjetske baštine u Africi). Ovi obredi su danas u opasnosti nakon širenja Nguni naroda i dolaska Evropljana u 19. vijeku, a oslikavanje stijena je potpuno prekinuto, iako se obredi odigravaju u njihovoj blizini.

Povezano
--------

Prahistorijske slikarije u Africi:

* Tsodilo (Bocvana)
* Kondoa (Tanzanija)
* Tasili n'Adžer (Libija)
* Ténéré (Niger)
* Tadrart Akakus (Libija)

***Chongoni*** na Wikimedijinoj ostavi
**Barake** su gradska četvrt u Puli koja administrativno pripada Mjesnom odboru Stoja.

Barake sa sjevera ograničuje Arsenal, s istoka Sv. Polikarp-Sisplac, s jugoistoka Veruda, s jugozapada zaljev Brankoras, a sa zapada Stoja i Valovine.

Za vrijeme Austro-Ugarske Monarhije, početkom gradnje ratne luke, na prostoru današnje Lussijeve ulice sagrađene su drvene barake. Većina njihovih prvotnih stanara bili su radnici koji su dolazili iz Bosne, ali su se obavivši posao morali vratiti svojim kućama. Gradili su veliki pulski lukobran. Već tada naselje se zvalo "Barake". I Talijani su, kasnije, stanovnike te četvrti nazivali "barakerima".

U barakama su živjele obitelji koje su obično imale ne manje od troje, a vrlo često i do sedmero djece. Stanovi su uvijek bili skroz otvoreni ili je ključ bio ispod otirača. Unutar pojedine zgrade vladali su pravi "obiteljski" odnosi među različitim obiteljima. Otvorenost ljudi u ovom naselju bila je navika i običaj.

Danas najočuvanije zgrade naselja Barake bombardirane su u Drugom svjetskom ratu i sanirane za vrijeme savezničke uprave. Zgrade su robusne, debelih zidova, ali su podovi po katovima na drvenim gredama. Čak i u stanovima u kojima su podovi naknadno betonirani ostale su stare grede. Stanova u Barakama ima prostranih, od 63 kvadrata, srednjih, od 45 kvadrata, te najmanjih, od 25 kvadrata.

Stanovnici baraka poslije Drugog svjetskog rata pošumljavali su područje iznad današnjeg šetališta Lungomare.
**Bassov prolaz** je morski prolaz između Australije na sjeveru i Tasmanije na jugu, odnosno između Velikog australijskog zaljeva na zapadu i Tasmanovog mora na istoku. Proteže se oko 340 km (dužom sjevernom obalom do 500 km), a širina mu varira od 200 do 250 km. Prosječna dubina iznosi 60 m. Na istočnom i zapadnom ulazu u prolaz nalaze se nizovi otočića (Furneaux na istoku i King na zapadu), manje hridi i grebeni, ostaci nekadašnje kopnene veze Tasmanije s Australijom. Bassov prolaz je ime dobio po Georgeu Bassu (1771–1803), engleskom pomorcu koji ga je otkrio 1798. godine. Danas ima velik ekonomski značaj jer podmorje obiluje ležištima nafte i prirodnog plina koja su cjevovodima povezana s rafinerijama na obali savezne države Victorije. Najveća luka na obali prolaza je grad Melbourne.

Vanjske veze
------------

***Bassov prolaz*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hrvatska enciklopedija (LZMK): *Bassov prolaz*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 245820782
* LCCN: sh88001473
* GND: 4447165-8

 |
**Choloma** je grad i općina (comune) od 222.828 stanovnika na sjeveru Hondurasa u departmanu Cortés.

Geografske karakteristike
-------------------------

Choloma leži u unutrašnjosti Hondurasa, u aluvijalnoj dolini Valle de Sula, udaljena 15.3 km južno od svog administrativnog centra San Pedro Sula, 25 km sjeverno od luke Puerto Cortés, a od glavnog grada Tegucigalpe 190 km.

Historija
---------

Choloma je jedan od najstarijih gradova u Hondurasu, službeno osnovan 13. maja 1894. koji genezu ima još od 1536. kad je do tadašnjeg naselja indijanaca **Tholomac** dospio španjolski konkvistador Pedro de Alvarado. 
Na jeziku lokalnih Tolupan indijanaca (susjeda Caciqua) to je značilo *Brdo u dolini*.

Otpor indijanaca potrajao je sve dok Pedro de Alvarado nije zarobio i pogubio njihovog poglavicu Cicumbu.
*Tholomac* ili *Choloma* i dalje je bilo beznačajno selo sve do kraja 17. vijeka kad su došli franjevački redovnici i reorganizirali naselje, koje se odtad zove **Santa María de Candelaria**.

Santa María de Candelaria ili Aldea de Choloma, kako su kasnije zvali, bila je zbog svog položaja, važno mjesto za španjolske konkvistadore kao veza između grada Comayagua i luke Omoa.
*Santa María de Candelaria* je 1793. razorena za pobune indijanaca, stanovnici su se razbježali i nešto kasnije u blizini osnovali novo naselje kog su u uspomenu na staro nazvali **Choloma**.

Kad je 1894. osnovana općina nazvana je *El Paraíso*, to ime nosila je sve do 1933. tad je zakonom vraćeno njeno orginalno ime - *Choloma*.

Privreda
--------

Najveći dio radno sposobnih stanovnika, njih 49% radi u industriji, 14% u trgovini, 9.2% bavi se poljoprivredom, ribarstvom i šumarstvom, 6.4% građevinarstvu, 4.1% transportom i logistikom, a 17% ostalim poslovima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Informação Choloma*" (španjolska). DB-City. Pristupljeno 18. 03. 2019.
2. 1 2 3 4  „*Municipio de Choloma*" (španjolska). Xplorhonduras. Pristupljeno 18. 03. 2019.
3. ↑  „*Municipalidad de Choloma*" (španjolska). Alcaldía Municipal de Choloma. Arhivirano iz originala na datum 2018-04-25. Pristupljeno 18. 03. 2019.

Vanjske veze
------------

***Choloma*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Choloma* (službene stranice) Arhivirano 2019-01-11 na Wayback Machine-u (`es`)
**Baškirski jezik** (baš. *Башҡорт теле*, O ovom zvuku slušaj?/i) je turkijski jezik kojim se služe Baškiri. Zajedno sa ruskim, zvanični je jezik u Baškortostanu, autonomnoj republici.

Dijalekti
---------

Savremeni baškirski jezik poseduje tri dijalekta: severozapadni, istočni (kuvakanski) i južni (jurmatinski).

Pismo
-----

Baškirska književnost je do 1923. godine stvarana na najpre čagatajskom, a potom i turki jeziku. Oba jezika su se pisala arapskim pismom. 1923. počinje stvaranje baškirskog književnog jezika, koji se koristi arapskim pismom do 1930. kada ga zamenjuje latinica. U zimu 1938. godine, latinicu zamenjuje modifikovana ruska ćirilica: na 33 zajednička dodato je 9 novih slova. Baškirska ćirilica je fonetsko pismo.

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| А а | Б б | В в | Г г | Ғ ғ | Д д | Ҙ ҙ | Е е |
| Ё ё | Ж ж | З з | И и | Й й | К к | Ҡ ҡ | Л л |
| М м | Н н | Ң ң | О о | Ө ө | П п | Р р | С с |
| Ҫ ҫ | Т т | У у | Ү ү | Ф ф | Х х | Һ һ | Ц ц |
| Ч ч | Ш ш | Щ щ | Ъ ъ | Ы ы | Ь ь | Э э | Ә ә |
| Ю ю | Я я |  |  |  |  |  |  |
|

Izgovor
-------

Većem delu slova baškirske ćirilice odgovaraju isti glasovi kao i u srpskohrvatskom jeziku, sa razlikom u izgovoru grafeme *v* – u srpskohrvatskom se izgovara , a u baškirskom  ili  u pozajmljenicama. Izgovor grafema *o* se takođe razlikuje: u srpskohrvatskom se izgovara , a u baškirskom. Baškirski jezik ima 13 glasova (i odgovarajućih slova) koji ne postoje u savremenom srpskohrvatskom jeziku:

Izvori
------

1. ↑  Podaci o baškorskom
Haljina od baršuna.
**Baršun**, **samt**, **somot** ili **pliš** je vrsta čupave tkanine, meke i ugodne na dodir. Odjeća od baršuna, u prošlosti smatrala se luksuznom. Može se izraditi od više materijala. Najbolji je dobiven od svile, a sintetički baršun izrađuje se od umjetnih vlakana ili od kombinacije prirodnih i umjetnih materijala.

Baršun od prirodnih materijala dobiva se od svile ili od pamuka. Svileni je bolji i skupocijeniji. U prošlosti se dobivao tkanjem na tkalačkim stanovima u dugom i skupom procesu. Nosili su ga plemići i bogati trgovci. Teško se prao, što je olakšano u moderno vrijeme.

Danas se baršun proizvodi i od sintetičkih materijala poput viskoze, poliestera, najlona ili kombinacijom npr. viskoze i svile. Doseljeni Kubanci u Kongu rade baršun od rafije. Postoji tehnika slikanja na baršunu. 

Baršun je prvi put proizveden u indijskoj pokrajini Kašmiru 14. stoljeću. U Europi središte proizvodnje baršuna bilo je na sjeveru Italije i u belgijskom gradu Bruggeu. 

Engleski kralj Richard II tražio je, da ga pokopaju u baršunu.

Baršunasta revolucija naziv je za mirni pad komunizma u Čehoslovačkoj, a osamostaljenje i mirno odvajanje Češke i Slovačke poznato je kao baršunasti razvod.

***Baršun*** na Wikimedijinoj ostavi
**Chono** je izumrlo pleme Američkih Indijanaca iz južnog Čilea naseljeno do druge polovice 19. stoljeća između zaljeva Corcovado i Penas. Prema procjenama bilo ih je tek nekoliko stotina, od kojih je posljednji umro 1875. godine. Neki su se možda i apsorbirali od strane susjednih plemena. Chono Indijanci slabo su istraženi i etnički i lingvistički. Chono su bili nomadi duž morske obale Čilea, lovci na ptice i ribari, sakupljači jaja i školjkaša. Poznavali su mreže istkane od vlakana kore. Jedina uzgojena životinja bio je maleni dugodlaki čupavi pas, koji im je pomagao i pri lovu i ori ribolovu. Od dugih dlaka ovog psa Indijanci su u kombinaciji sa drugim vlaknima kore i drugog bilja tkali odjeću i rogožinu. Čono-agrikultura sastojala se u pred-konkvistadorsko doba od nešto uzgoja krumpira u malenim baščama, a kasnije su prihvatili i uzgoj ovaca i koza. 

O čilskim Chonima pisao je čilsko-hrvatski povjesničar Sergio Laušić Glasinović.

Izvori
------

1. ↑  Los chonos, un mundo desconocido". Impactos, Punta Arenas, vols. 24 y 25. 1991.
2. ↑  Lenguas australes

Vanjske poveznice
-----------------

* Pueblo Chono Arhivirano 2006-12-17 na Wayback Machine-u
* Los primeros pobladores de Chiloé
Chon i susjedne skupine
**Chon**, jezična porodica američkih Indijanaca koja obuhvaća jezike Indijanaca Tehuelche (koji sebe zovu Chon; slika Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u) ili Gününa-kena i Ona nastanjenih u Argentini južno od rijeke Rio Negro. 

Ime Tehuelche kolektivni je naziv plemenima: -Inaquen ili Inaken (Tsoneka, Aonikenk, Patagón, Tehuelche), ljudi divovskog rasta poput Ona Indijanaca. Nastanjeni bijahu između Estrecho de Magallanes i río Santa Cruz. Ima ih još u provinciji Santa Cruz; Payniquen ili Payniken (Guennaken), u provinciji Chubut; Poya; i Tehuesh ili Teushen ili Tehues (u krajevima između rijeka Chubut i Santa Cruz). 

Grupe Ona Indijanaca, Ona-Šelk'nám i Onakojuká, kao i njihovi mogući rođaci Haux ili Haush, nastanjeni su na velikom otoku Tierra del Fuego na krajnjem jugu Argentine i Čilea. Današnjim su im predstavnici Tehuelche, kojih je sredinom 20. stoljeća bilo manje od 100.

Jezici
------

Obuhvaća (2) jezika: ona [ona] (Argentina),; tehuelche [teh] (Argentina)

Izvori
------

1. ↑  Ethnologue (16th)

Vanjske veze
------------

* Chon
* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uChonan Andean |
| --- |
|  |
| Ona • Tehuelche |

 |
Za album Wolfe Tonesa, v. A Sense of Freedom (album).

***A Sense of Freedom*** (sh. *Osjećaj slobode*) je britanski kriminalističko-biografski film snimljen u režiji Johna Mackenzieja i premijerno prikazan početkom 1981. godine. Temelji se na istoimenoj autobiografskoj knjizi Jimmyja Boylea, glasgowskog gangstera koji je 1960-ih i 1970-ih stekao reputaciju najnasilnijeg kriminalca u Škotskoj. Radnja prikazuje kako Boyle (čiji lik tumači David Hayman), koji je zbog ubistva suparnika osuđen na doživotni zatvor, dolazi u sukob sa čuvarima i nastoji po svaku cijenu sačuvati svoje dostojanstvo. Film, sniman u vrijeme dok je Boyle (koji će nedugo nakon premijere biti pušten i početi karijeru umjetnika) još uvijek izdržavao kaznu, je zbog odbijanja škotskih zatvorskih vlasti za suradnjom sniman u Irskoj u dublinskom zatvoru.

Vanjske veze
------------

* *A Sense of Freedom* na IMDb-u (`en`)

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao John Mackenzie |
| --- |
| 
* *One Brief Summer* (1970)
* *Unman, Wittering and Zigo* (1971)
* *Made* (1972)
* *Apaches* (1977)
* *The Long Good Friday* (1980)
* *A Sense of Freedom* (1981)
* *The Honorary Consul* (1983)
* *The Innocent* (1985)
* *Act of Vengeance* (1986)
* *The Fourth Protocol* (1987)
* *The Last of the Finest* (1990)
* *Ruby* (1992)
* *Voyage* (1993)
* *The Infiltrator* (1995)
* *Deadly Voyage* (1996)
* *Looking After Jo Jo* (1998)
* *When the Sky Falls* (2000)
* *Quicksand* (2003)

 |
**Chilluckittequaw**. -/značenje imena nije poznato; izgovor čiluktkvo/. Pleme Chinookan Indijanaca koje je u 19. stoljeću obitavalo na sjevernoj obali rijeke Columbia, na području današnjih okruga Klickitat i Skamania, američka država Washington. Lewis i Clark su 1806. procijenili njihov broj na 1.400, ne računajući 800 Smackshop Indijanaca.

Pleme 1. puta dolazi u kontakt s bijelcima 1792. posjećuju ih Robert Gray i John Boit, i kasnije George Vancouver. Lewis i Clark dolaze među njih tek 1805. dok su zimovali kod Astorije, grada kojeg je 1811. utemeljio David Thompson, istraživač rijeke Columbia.

Premda u prijateljskim trgovačkim odnosima s ranim bijelim posjetiocima, ovi susreti za njih ipak znače propast, prvo su ih pogodile epidemije boginja 1824. i 1829. a zatim 1830. i epidemija malarije. 1841. počinju sukobi s naseljenicima koji su došli rutom 'Oregon Trail'-a (vidi rutu. ). Nesreće za njih ne prestaju i 1847. opet ih pogađa epidemija ospica.

Pleme izgleda 1859. ulazi u konfederaciju sa Yakima Indijancima. Prema Mooneyu ostaci se nastanjuju na ušću rijeke White Salmon do 1880. kada su prebačeni na gorje Cascade gdje ih je još nešto preostalo 1895. Ove se grupa kasnije pomiješala s Waiam Indijancima (iz grupe Tenino) u Celilo Fallsu i Warm Springsu. Chilluckittequaw bi mogli imati potomaka na današnjem rezervatu Yakima u Washingtonu.

Podjela –sela i plemena
-----------------------

Chilluckittequaw su bili naseljeni u nekoliko sela, to su bila

* 1) Itkilak ili Ithlkilak, u području rijeke Salmon River, naseljavali su ga zajedno s Klickitat Indijancima.
* 2) Selo Nanshuit, također miješano (sa članovima plemena Klickitat), nalazilo se kod današnjeg Underwooda.
* 3) Tgasgutcu, ovo se selo nalazilo blizu Mosiera u Oregonu. Također je bilo miješano s Klickitatima.
* 4) Thlmieksok ili Thlmuyaksok, bilo je udaljeno pola milje (800 metara) od Tgasgutcu-a.

-Lewis i Clarkovo 'pleme' Smackshop, inače banda Chilluckittequawa naseljavala je kraj između Hood Rivera i gorja Cascade.

Kultura
-------

Chilluckittequawi su bili sjedilačko pleme, ribari i trgovci, uključujući i trgovinu robljem, inače tipičnu za kulturu Indijanaca Sjeverozapadnog obalnog područja. Osim ribolovom, bavili su se i sakupljanjem divljih plodova, i kopanjem jestivog korijenja od kojega su proizvodili neke pogačice koje članovi Lewis-Clarkove ekspedicije krste ih imenom 'cakes'.

Prema Lewisu i Clarku, kuće ovih Indijanaca tipične su za one kod njihovih susjeda. Pleme je ovisilo o svojim kanuima, izrađivali su ih od bijelog cedra ('white cedar' Thuja occidentalis,  Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u. Arhivirano 2018-01-13 na Wayback Machine-u ) ili bora, i bili su sposobni podnositi velike valove.

Jezik
-----

Pleme je govorilo jezikom upper chinook ili gornjo-činučki.

Izvori
------

1. ↑  Hodge

Vanjske poveznice
-----------------

* Chilluckittequaw Indian Tribes
**Christiansfeld** je naselje osnovano 1773. godine u današnjoj opštini Kolding u Južnom Jutlandu, Danska. Izgrađen je kao kolonija Moravske crkve, slobodne luteranske kongregacije sa centrom u Herrnhutu u Saksoniji, Njemačka. Predstavlja najbolje očuvan primjer sjevernoevropskog kolonijalnog naselja izgrađenog oko centralnog crkvenog trga.

Svjetska baština
----------------

Moravsko crkveno naselje Kristijansfeld izuzetno je svedočanstvo o bratskim principima, koji su izraženi u gradskom uređenju, arhitekturi i zanatstvu, kao i u činjenici da se brojne građevine i danas koriste za svoje izvorne funkcije, a djelatnost i tradicija Moravske crkve se nastavljaju.

Danas je grad turistička atrakcija: staro gradsko jezgro, moravska crkva sa svojom svijetlom, jednostavnom i impresivnom salom i posebno groblje privlače hiljade turista svake godine. Njegova dobro očuvana arhitektura je jedan od razloga što je naselje 2015. godine upisano na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine.

Grad je poznat i po svojim kolačima od meda. Peku se po tajnom receptu iz 1783. Do 2008. godine kolači su se pekli u originalnoj pekari iz 18. vijeka, koja je potom renovirana zbog novih nacionalnih sanitarnih standarda, ali se i dalje koristi originalna receptura.

Izvori
------

1. ↑  „Spomenici upisani na listu svjetske baštine u Danskoj". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 19. 11. 2022. (`en`)
2. ↑  „Christiansfeld, naselje protestantske moravske crkve - br.1468". *UNESCO: Svjetska baština - whc.unesco.org*. Pristupljeno 9. 2. 2023. (`en`)

***Christiansfeld*** na Wikimedijinoj ostavi
**Friedrich Hebbel**
**Friedrich Hebbel** (Wesselburen, 18. ožujka 1813. - Beč, 13. prosinca 1863.), njemački dramatičar.

U književnom radu počeo je temama o slobodi i sudbini, a potom, prolazeći kroz različite duhovne krize, zahvaća u psihološke probleme, osobito u odnos pojedinca prema društvu. Osnivač je moderne njemačke drame, na putu iz idealizma u realizam, iz determinizma u psihologizam. Pjesme su mu više didaktične nego lirske. Značajan je i kao teoretičar tragičnog u smislu pantraginčnog nazora, s osloncem na Hegelovoj dijalektici.

Djela
-----

* "Judith",
* "Genoveva",
* "Maria Magdalena",
* "Tragedija u Siciliji",
* "Gyges i njegov prsten",
* Nibelungen trilogije.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 9861617
* LCCN: n50025657
* ISNI: 0000 0001 1592 9662
* GND: 118547445
* SELIBR: 241437
* SUDOC: 028451503
* BNF: cb12028397t (podaci)
* BIBSYS: 90059362
* MusicBrainz: 54c15f0e-5d24-46df-a8b4-093afc57c832
* NLA: 35183376
* NDL: 00442832
* NKC: mzk2003181443
* BNE: XX966264
* CiNii: DA01122692
* CONOR.SI: 27041379
* NSK: 000093738

 |
**Barbagia** (ili *Barbàza* na sardskom) je historijska i geografska regija na talijanskom otoku Sardiniji.

Geografija
----------

Barbagia se prostire na površini od 1269 km² po planinskoj unutrašnjosti masiva Gennargentua, po teritoriju koji se najvećim dijelom poklapa sa današnjom provincijom Nuoro. Najveći grad i administrativni centar je Nuoro. Gradići Mamoiada, Gavoi i Dorgali poznati su po vinu, Gavoi po siru, a Orgosolo po muralima. Geografski se dijeli na četiri zone: Barbagia di Seùlo (najjužnija), Barbagia di Belvì (najsjevernija), Barbagia di Ollolai i Mandrolisai.

Historija
---------

Ime Barbagia (dosl. barbarska) dobila je jer dugo bila paganska, naime stanovništvo je evangelizirano tek tokom 7. i 8. vijeka. Regija je danas poznata po folklornim pjevačima *Canto a tenore*, običaju koji je 2008. uvršten na UNESCO-vu 
listu nematerijalne svjetske baštine u Evropi.

Ekonomija
---------

Ekonomija Barbagije bazira se na nomadskom stočarstvu, ovčarstvu i kozarstvu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Barbagia*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 22. 1. 2019.
2. ↑  „*Canto a tenore, Sardinian pastoral songs*" (engleski). UNESCO. Pristupljeno 22. 1. 2019.

Vanjske veze
------------

***Barbagia*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Barbagia* (na portalu Sardegna turismo (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 239644863
* LCCN: sh92003097
* BNF: cb123013570 (podaci)
* NKC: ge559382

 |
**Barauova burnica** (lat. *Pterodroma baraui*) je morska ptica srednje veličine iz porodice zovoja. Glavno stanište joj je otok Réunion u Indijskom oceanu.

Naziv
-----

Ime je dobila u znak sjećanja na Armanda Baraua, inženjera poljoprivrede i ornitologa, koji je živio na Réunionu. Opisana je tek 1964. iako je bila otprije poznata lokalnim ljudima.

Opis
----

Barauova burnica je duga oko 40 cm. Perje na trbušnom dijelu joj je bijele boje, kljun je crn, a leđni dio tijela je tamno siv. Na leđnoj strani krila i samim leđima vidljiva je šara u obliku slova "M".

Stanište
--------

Stanište barauove burnice se proteže duž Indijskog oceana, od otoka Réunion do zapadne Australije i Indonezije. Velika većina populacije gnijezdi se na otoku Réunion.

Ponašanje
---------

### Prehrana

Pelagična je vrsta, hrani se malim ribama veličine do 10 cm, lovom iz površine i ronjenjem. Ponekad se pridružuje drugim vrstama morskih ptica u zajedničkom lovu.

### Razmnožavanje

Posebnost ove vrste je da se gnijezdi i formira kolonije vrlo daleko od obale i na velikim nadmorskim visinama. Ove ptice kopaju rupe u tlu u kojima se gnijezde na nadmorskoj visini od 2400 - 2700 metara. Inkubacija traje 55 dana i mladunci su u stanju letjeti oko 100 -120 dana nakon izlijeganja, te napuštaju gnijezdo između novembra i februara.

Zaštita
-------

Barauova burnica je klasificirana kao ugrožena vrsta. U prošlosti se broj jedinki smanjio radi izlova, ali nakon zabrane lova na tu pticu broj jedinki se povećao. Današnji uzroci ugroženosti su introducirane vrste u njihovom staništu kao i svjetlosno onečišćenje. Ova je ptica izuzetno osjetljiva na umjetne izvore svjetla koje dezorijentiraju mlade jedinke koje zamjenjuju svjetla za bioluminescentne organizme kojima se hrane. To dovodi do padova i ozljeđivanja oko 40% mladih jedinki u prvoj godini samostalne potrage za hranom. Zadnjih godina provode se mjere zamračivanja umjetnih izvora svjetla u područjima koje ove ptice nastanjuju.
**Baštovan** (ili **vrtlar**) je zanatlija ili čovek kome je zanimanje da urerđuje: bašte, parkove, vrtove. Ovaj posao podrazumeva: obrađivanje zemljišta, sejanje, sađenje i presađivanje biljaka, zaštitu biljaka od štetočina, podrezivanje, okopavanje, zalivanje i drugo.

Baštovan koristi razne alatke za rad kao što su: motika, ašov, grabulja, pijuk, vinogradarske makaze, makaze za podrezivanje žbunja, testera, sekira, prskalice i drugo. U novije vreme se koriste i savremene mašine kao što su: sejalica, moto-kultivator, kosačica, motorna testera i drugo.

Ranije je to bilo zanimanje čoveka koji kod jednog gazde uređuje i održava vrt ili (baštu) velike površine sa mnogo drveća, ukrasnog žbunja, cveća i drugih ukrasnih biljaka. Postojali su i baštovani koji su uređivali nekoliko manjih vrtova (parkova) ali na više različitih mesta (kod različitog gazde). Od tog zanimanja je baštovan živeo i izdržavao svoju porodicu.

Danas baštovani uređuju mahom javne površine: parkove, travnjake, leje sa cvećem ili površine nekih većih institucija (fabrike, škole, univerziteti, muzeji, kulturno istorjiski spomenici...).

Za baštovane se danas kaže da se bave hortikulturom.

Za obavljanje ovog posla potrebno je poznavati više veština: obradu zemljišta, zaštitu bilja... Pored znanja o svakoj biljci u bašti, baštovan treba da uloži mnogo truda i ljubavi u uređivanju bašte. 

Baštovanstvo je svojevrsna umetnost i iziskuje pravi osećaj za lepo kako bi biljke što bolje uspevale a bašta bila lepo uređena i lepo izgledala.

***Baštovani*** na Wikimedijinoj ostavi