recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Olivera Baljak** (Rijeka, 18. siječnja 1956.), je hrvatska kazališna, televizijska i filmska glumica.

Životopis
---------

U rodnome gradu završava osnovno i srednje školovanje, nakon čega studira pravo, na dislociranom studiju pohađa Akademiju dramskih umjetnosti iz Zagreba i potom dvije godine studira solo pjevanje na Glazbenoj akademiji Ino Mirković. Glumom se počela baviti najprije amaterski, a potom i profesionalno te je od 1980. godine angažirana kao stalna članica Hrvatske drame u HNK Ivana pl. Zajca u Rijeci. Danas je prvakinja HNK Ivana pl. Zajca u Rijeci. Poznata je kao karakterna glumica. Podjednako se snalazi u dramskim i u komičnim ulogama. Do sada je odigrala više od stotinu što glavnih što sporednih uloga, više je uloga odigrala u operama i u musiclima, a nastupila je također i na filmu i u televizijskim serijama te je za svoj rad dobila više priznanja i nagrada. Među njima ističe se Nagrada grada Rijeke koju je 2006. godine dobila za vrhunska glumačka ostvarenja u predstavama Jalta Jalta M. Grgića i A. Kabilja, Galeb A.P. Čehova i Mirisi, zlato i tamjan S. Novaka nezaboravnom ulogom Erminije. Tri je puta bila nominirana za Nagradu hrvatskoga glumišta, više je puta nagrađivana u vlastitome kazalištu za najbolja godišnja glumačka ostvarenja nagradom Zlata Nikolić, a nagrade je dobivala i za svoje komičarske uloge na Danima satire. 

Za vrijeme rata osmislila je glazbeno-poetsku večer za djecu izbjeglica, a zajedno s kolegom Slavkom Šestakom priređivala je umjetničke susrete za hrvatske branitelje, ponekad i na prvim crtama bojišnice. Često sudjeluje u poetskim večerima ili promocijama knjiga, a nekoliko se godina okušala i kao radijska urednica i voditeljica priređujući emisije iz područja kulture. Održala je više koncertnih večeri glazbe starih majstora i crkvenih solo arija, a nastupa i kao šansonjerka, posebice na Šansonfestu u Zagrebu i Čansonfestu u Kastvu. Osobito vrijedno iskustvo ima i u pjevanju Kurt Weilovih kompozicija u predstavama B. Brechta Sedam smrtnih grijeha (Ana 1) i Opera za tri groša (gospođa Smith), a nezaboravna je njezina pjevačka uloga majke Regine iz musicla Nunsence D. Goggina, kao i Golde u mjuziklu Guslač na krovu Jerya Bocka. Osim u vlastitome kazalištu, često je angažirana i u HKD teatru iz Rijeke.

Filmografija
------------

### Televizijske uloge

* "Bibin svijet" kao gđa. Badurina (2010.)
* "Hitna 94" kao gospođa Bašić (2008.)
* "Cimmer fraj" kao Maria Frančeska (2007.)

### Filmske uloge

* "Život sa stricem" (1988.)

Vanjske poveznice
-----------------

* Olivera Baljak na sajtu IMDb
* Stranica na HNK-Zajc.hr[*mrtav link*]
Dr. **Željko Matuš** (Donja Stubica, 9. kolovoza 1935.), hrvatski nogometni reprezentativac, osvajač zlatne medalje na Olimpijskim igrama u Rimu 1960. godine.

Karijeru je započeo u lokalnim klubovima u rodnoj Donjoj Stubici, Krapini i Oroslavju. 1954. godine dolazi u Zagreb na školovanje i prelazi u NK Dinamo, s kojim u idućih desetak godina, 428 nastupa i 150 pogodaka, osvaja državno prvenstvo 1958. i tri kupa (1960. 1963. i 1965.).

1965. godine odlazi u švicarski klub Young Fellows Zürich, a 1968. u FC Zürich, u kojem ostaje do 1970. godine, kada završava profesionalnu nogometnu karijeru i poslije nastupa na dva amaterska švicarska kluba, Schwamendingen i Seebach.

Odigrao je jedini susret koji je Hrvatska nogometna reprezentacija odigrala u vrijeme dok je bila republika bivše SFRJ (12. rujna 1956. u Zagrebu, protiv momčadi Indonezije, 5:2), kada je bio i strijelac jednog od pogodaka.

Dva puta je nastupio za B-sastav jugoslavenske reprezentacije. A u 13 nastupa i 5 pogodaka za A-sastav jugoslavenske reprezentacije ulaze i nastupi na tri velika natjecanja, prvog Europskog prvenstva u Francuskoj 1960. (gdje je i debitirao za reprezentaciju, te osvojio srebrnu medalju), Olimpijske igre u Rimu 1960. (gdje je osvojio zlatnu medalju), te Svjetsko prvenstvo u Čileu 1962..

Nakon završene igračke karijere, kratko se bavio i trenerskim poslom. A postao je i ugledni doktor stomatologije.

| * p
* r
* u
Sastav SFR Jugoslavije  na  FIFA Svjetskom prvenstvu 1962. (4. mjesto) |
| --- |
| 1 Šoškić • 2 Durković • 3 Jusufi • 4 Radaković • 5 Marković • 6 Popović • 7 Anković • 8 Šekularac • 9 Jerković • 10 Galić (c) • 11 Skoblar • 12 Krivokuća • 13 Svinjarević • 14 Šijaković • 15 Matuš • 16 Mujić • 17 Melić • 18 Kovačević • 19 Stojanović • 20 Nikolić • 21 Stipić • 22 Ivoš • Izbornik: Lovrić / Mihajlović | Socijalistička Federativna Republika Jugoslavija |
Za ostala značenja, vidi Puls (razvrstavanje).

Karotidni puls
**Puls** predstavlja odraz srčanog rada na perifernim arterijskim krvnim sudovima. Može da se palpira na osam arterija: 

1. *a. temporalis* (slepočna arterija)
2. *a. carotis communis* (arterija na vratu)
3. *a. axillaris* (lakatna arterija)
4. *a. brachialis* (lakatna arterija)
5. *a. radialis* (radijalna arterija)
6. *a. femoralis* (preponska arterija)
7. *a. poplitea* (arterija ispod kolena)
8. a. tibialis posterior (zadnja goljenicna arterija)
9. *a. dorsalis pedis* (dorzalna arterija)

Kada srce potisne krv kroz aortu i manje arterije, dolazi do širenja elastičnih zidova krvnih sudova (što se oseća kao puls), nakon čega sledi njihovo skupljanje i novo potiskivanje krvi u periodu između dve srčane kontrakcije. Na ovaj način se postiže kontinuirani priliv krvi u tkiva i organe.

Kod većine zdravih odraslih osoba broj otkucaja srca se kreće između 60 i 80 u toku jednog minuta za vreme mirovanja. Tokom spavanja on može da padne na 40 otkucaja, dok se za vreme aktivnosti povećava. Kod novorođenčadi i dece je broj otkucaja viši.

Broj srčanih otkucaja i kvalitet pulsa se često koristi kao jedan od pokazatelja stanja bolesnika, posebno u onim stanjima i oboljenjima koja su vezana za kardiovaskularni sistem. Na puls utiču i razni lekovi, stres itd.
**Salta** je grad i općina od 520,683 stanovnika na krajnjem sjeverozapadu Argentine u Provinciji Salta u kojoj je administrativni centar.

Aglomeracija Gran Salta ima 644,400 stanovnika

Karakteristike
--------------

Salta se prostire u navodnjavanoj dolini Lerme u Andama, na izvorištu rijeke Salado. 
Od glavnog grada Buenos Airesa je udaljena 1,465 km sjeverozapadno.

Historija
---------

Grad je osnovao pod imenom *San Felipe del Valle de Lerma* u aprilu 1582. konkvistador Hernando de Lerma. Osnovan je po nalogu vicekralja Perua - Francisca de Toleda, da se osigura put do rudnika srebra u bolivijskom Potosíju.

Za Vicekraljevstva Peru Salta je izrastao u trgovište poznato po velikim stočarskim sajmovima.

Kod Salte se 1813. za vrijeme Borbe za nezavisnost odvila bitka u kojoj su oslobodilačke snage generala Manuela Belgrana pobjedile kolonijalne snage i prislile da kapituliraju.

I pored brojnih potresa koje je doživio grad još uvijek ima puno zgrada iz kolonijalnih vremena, među njima i katedralu. 
Česti potresi su toliko obilježili Saltu da ima i festival Fiesta del Milagro (Čudesno slavlje), posvećen jednom naročito jakom iz 1692. on se održava svake godine u septembru.
Drugi festival održava se 17. juna u čast generala Martína Güemesa, vođe gauča u Borbe za nezavisnost (1814.-1821.).

Od 1967. kad je osnovan Katolički univerzitet je i studentski grad.

Privreda i transport
--------------------

Privreda današnjeg grada bazira se na raznovrsnoj ratarstvu, stočarstvu, šumarstvu i rudarstvu. Uz to je i popularna turistička destinacija radi termalnih izvora u okolici. Pored tog profilirao se i kao centar za arheološka istraživanja Carstvo Inka i drugih pretkolumbovskih kultura.

Cestama je povezan sa gradovima u Argentini, Boliviji i Čileu, a ima i aerodrom (ICAO:4E ), 7 km od centra grada sa redovnim letovima prema većim argentinskim gradovima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Salta Argentina*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 15.10.2023.
2. 1 2 3  „*Salta in Capital (Salta)*" (engleski). City Population. Pristupljeno 15.10.2023.
3. 1 2  „*Argentina: Urban Agglomerations*" (engleski). City Population. Pristupljeno 15.10.2023.
4. ↑  „*Historia Ciudad de Salta*" (španjolski). Municipalidad Salta. Pristupljeno 15.10.2023.
5. ↑  „*Salta, Salta*" (španjolski). Municipalidad Salta. Pristupljeno 15.10.2023.

Vanjske veze
------------

***Salta*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad Salta* (službene stranice) ()
**Galerijev edikt o toleranciji** je naziv za edikt koga je 30. aprila 311. u Nikomediji izdao car Galerije, jedan od tetrarha tadašnjeg Rimskog Carstva, kojim je kršćanima po prvi put priznata sloboda vjeroispovjesti, odnosno službeno obustavljeni njihovi progoni. Galerije je prije toga bio poznat kao jedan od najvatrenijih progonitelja kršćana te se posebno istakao u Dioklecijanovim progonima. S obzirom da je Galerije edikt dao nedugo prije svoje smrti, odnosno kada je bio mučen teškom bolešću, kršćanski apologeti, a posebno Laktancije, su edikt protumačili kao kršćansku pobjedu, odnosno posljedicu grižnje savjesti i straha od Božje kazne.

Suvremeni historičari, međutim, drže da je Galerije bio vođen prije svega političkim motivima, odnosno spoznajom da je kršćanstvo postalo previše snažno, pogotovo u bogatim istočnim provincijama pod njegovom vlašću, te da bi podrška ili barem neutralan stav kršćana, mogao biti koristan u eventualnim obračunu sa drugim vladarima tetrarhije. U svakom slučaju, Galerije svojim ediktom kršćanima nije dao povlašten položaj, nego im tek omogućio vođenje obreda u svojim kućama i crkvama "pod uvjetom da ne krše javni mir", izjednačivši ih tako sa Jevrejima. 

Edikt, međutim, nije zaživio. Galerijev nasljednik Maksimin Daja ga je odmah opozvao i ponovno otpočeo progone, koji će biti obustavljeni tek s Milanskim ediktom 313.

Eksterni linkovi
----------------

* Full text at the Medieval Sourcebook. Arhivirano 2014-08-14 na Wayback Machine-u
**Bernardo Ashetu**, pravim imenom **Hendrik George van Ommeren** (Kasabaholo, 4. ožujka 1929. – Den Haag, 3. kolovoza 1982.), surinamski pisac i pjesnik.

Rodio se 1929. godine u mjestu Kasabaholo kao Hendrik George van Ommeren. Njegov otac, Hendrik Carel van Ommeren bio je liječnik koji je od 1955. do 1957. godine bio predsjednik kolonijalne skupštine Surinama. Njegov sin nije imao velikih akademskih ambicija te se isprva zaposlio kao telegrafist, a kasnije i kao mornar, što mu je omogućilo da putuje diljem svijeta. Godine 1959. nastanio se u Nizozemskoj i odlučio postati pisac. Prvo djelo, zbirku *Yanacuna*, objavio je 1962. godine u časopisu *Antilliaanse Cahiers* pod pseudonimom Bernardo Ashetu, koji će ga proslaviti i koji će koristiti do kraja svog života. Zbirka je sadržavala 205 pjesama i bavila se kolonijalnim temama; iako je zbirka jako dobro prihvaćena, Ashetu je prestao objavljivati. 

Iako je nastavio pisati, Ashetu više nikada nije poslao nijedno djelo na objavu; korpus njegovih neobjavljenih pjesama ostavljen je na skrb kritičaru Michielu van Kempenu. Također, više se nikada nije potpisivao kao Bernardo Ashetu, a sva je svoja kasnija pisma potpisivao kao Kamanda (što doslovno znači "Ja sam crnac."), što je natpis koji mu piše i na nadgrobnom spomeniku. Njegova se poezija posthumno počela pojavljivali u časopisu *Spiegel van de Surinaamse poëzie*, a kasnije i u nizu drugih nizozemskih i surinamskih časopisa. Godine 2002. Gerrit Komrij objavio mu je zbirku *Dat ik zong*, dok je van Kempen 2011. godine objavio zbirku *Dat ik je liefheb*.

Vanjske veze
------------

* Bernardo Ashetu at Digital Library for Dutch Literature (in Dutch)
* Bernardo Ashetu at Werkgroep Caraïbische Letteren (in Dutch)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 255011485
* LCCN: no2012113599
* ISNI: 0000 0003 7754 8077
* GND: 1056246677
* BNF: cb166661407 (podaci)

 |
Glicerol
Fosfoglicerid
**Glicerofosfolipidi** (*fosfogliceridi*) su fosfolipidi sa glicerolom osnovom. Oni su glavna komponenta bioloških membrana.

Struktura
---------

Termin glicerofosfolipid označava derivate sn-glicero-3-fosforne kiseline koji sadrže bar jedan O-acil, O-alkil, ili O-alk-1'-enil ostatak vezan za glicerolnu grupu, kao i polarnu glavu formiranu od azotne baze, glicerolne ili inozitolne jedinice.

Dve masne kiseline i fosforna kiselina su vezane estarkim vezama za glicerol. To je osnovna struktura fosfatidata. Oni su intermedijari u sintezi mnogih fosfoglicerida. Prisustvo dodatnih grupa vezanih za fosfat proizvodi mnoštvo različitih fosfoglicerida.

Glicerofosfolipidi su u znatnoj meri asimetrični u pogledu njihovih C1 i C2 vezanih grupa. C1 supstituenti su uglavnom zasićene masne kiseline, dok su u C2 poziciji pretežno nezasićene kiseline.

Fosfogliceridi se skoro ekskluzivno javljaju u biljnim i životinjskim ćelijskim membranama. Plazmalogeni i fosfatidati su primeri.

Metabolizam
-----------

Metabolizam glicerofosfolipida je različit kod eukariota i prokariota. Sinteza kod prokariota obuhvata sintezu glicerofosfolipida fosfatidne kiseline i polarnih čeonih grupa. Sinteza fosfatidne kiseline se razlikuje kod eukariota.

Prekursori većine glicerofosfolipida su 1,2-diacil-sn-glicerol i fosfatidilna kiselina. Aktivirani fosfatni estri polarne čeone grupe reaguju sa sa C3-OH grupom 1,2-diacil-sn-glicerola i formiraju fosfolipidnu fosfodiestarsku vezu. U nekim slučajevima fosforilna grupa fosfatidilne kiseline je aktivirana i reaguje sa neaktiviranom polarnom čeonom grupom.

Mehanizam formiranja aktiviranog fosfatnog estra je isti za obe polarne čeone grupe, etanolamin i holin.

1. ATP prvo fosforiliše OH grupu holina ili etanolamina.
2. Fosforilna grupa rezultujućeg fosfoetanolamina ili fosfoholina zatim napada CTP, zamenjuje PPi, i formira korespondirajući CDP derivat, koji je aktivirani fosfatni estar polarne čeone grupe.
3. C3-OH grupa 1,2-diacil-sn-glicerola napada fosforilnu grupu aktiviranog CDP-etanolamina ili CDP-holina, zamenjuje CMP, i time nastaje glicerofosfolipid.

Jetra takođe konvertuje fosfatidiletanolamine do fosfatidilholina putem trimetilacije njegove amino grupe, koristeći S-adenozil metionin kao donor metila.

Vidi još
--------

* Fosfolipidi
* Biološke membrane

Spoljašnje veze
---------------

* MeSH *Glycerophospholipids*
* Dijagram fosfolipida
**Iznad Tatalije** je dio šumskog kompleksa planine Jelova Gora, na lokalnom putu Jelova Gora – Varda, opština Bajina Bašta, Srbija.

Uredbom Vlade RS proglašen je 2015. godine zaštićenim područjem II kategorije, regionalnog odnosno velikog značaja, kao Strogi rezervat prirode „Iznad Tatalije". Ukupna površina zaštićenog područja je 0,80 ha i u državnoj je svojini. Strogi rezervat prirode „Iznad Tatalije" stavlјa se pod zaštitu radi očuvanja šumskog kompleksa Jelove Gore i staništa autohtone zajednice reliktne vrste zelenike (*Ilex aquifolium*) obraslog šumom brdske bukve (*Fagetum moesiace montanum ilicetosum*). 

Na području Strogog rezervata prirode uspostavlјa se režim zaštite I stepena. Na površinama na kojima je utvrđen režim zaštite I stepena sprovodi se stroga zaštita kojom se omogućavaju procesi prirodne sukcesije i očuvanje staništa i životnih zajednica u uslovima divlјine. 
Pored zabrane i ograničenja koje su regulisane propisima kojima se uređuje zaštita prirode, zabranjuje se i promena namjene zaštićenog područja.
| Maleševska planina |
| --- |
| Nadmorska visina: | 1803 |
| Mesto: |  Makedonija,  Bugarska |
| Venac: | Osogovo-Belasica |
| Koordinate: | 41°40′N 23°00′E﻿ / ﻿41.667°N 23.000°E﻿ / 41.667; 23.000 |
| Topo. mapa: | Maleševska planina na mapi Severne MakedonijeMaleševska planinaMaleševska planinaclass=notpageimage| Pozicija Maleševske planine na karti Makedonije |

**Maleševska planina** (mak. *Малешевски Планини*, bug. *Малешевска планина*), rijeđe **Maleš-planina** (bug. *Малеш планина*), je granična planina između Makedonije i Bugarske. Prostire se na istoku Makedonije i na jugozapadu Bugarske.

Geografske-geološke karakteristike
----------------------------------

Maleševska planina je dio planinskog masiva Osogovo-Belasica, taj masiv u Bugarskoj zovu *Granične planine*. Najviši vrh Maleševske planine je Iljov vrh ili Džami Tepe sa 1803 m, ostali vrhovi su Tri groba, Kresna, Pogledec, Moravski vrh.

Granica planine na istoku je rijeka Struma, sa zapada je to rijeka Bregalnica, na sjeveru granicu tvore Sušička i Lubiševska rijeka, a sa juga je to rijeka Lebnica.
Vrhovi Maleševske planine nižu se uz granicu, veći dio planine pripada Bugarskoj.

Literatura
----------

* Николов, В. Йорданова, М. Планините в България, София, 1997, стр.128-130. ()
**Mali vršački rit** se nalazi u opštini Vršac, Srbija. Prostire se sjeveroistočno od Vršca, naslanjajući se na gradsku zonu. Cijelom dužinom se naslanja na Vršačke planine, od kojih je odijeljen putem Vršac - Veliko Središte.

Zaštićeno stanište
------------------

Zbog odsustva zaštite, ovo područje je bilo na udaru mnogih korisnika. Tokom poslednjih 30 godina, veliki dio je posječen. U centralnom dijelu područja, nalazi se potez od oko 300 hektara u kome je ranije bilo nekoliko hektara šuma. Danas je tu preostalo samo 9 stabala topole.

Novembra 2011. godine, volonteri Prirodnjačkog društva „Gea", posadili su 85 sadnica bijelog jasena u Malom ritu. Ovako revitalizovan dio šumskog staništa će za 15 – 20 godina dati pun efekat, povećanjem izbora mjesta za gniježđenje, a mnoge životinje će tu naći sklonište.

Zaštićeno stanište je mozaik vlažnih i suvih livada, bara i šumaraka značajan za očuvanje populacija divljih vrsta. Među njima se posebno ističu silja-vina (*Pеucedanum officinale*), zajednica (*Аster sedifolius*), sirotinjska trava (Gluceria declinata), stepski gušter 
(*Podarcis taurica*), patka njorka (*Аyтhya pugosa*) i prdavac (*Crex crex*). Oovo stanište je predmet sve većeg interesovanja ornitologa iz Srbije i okolnih država. Dosad je zabilježeno prisustvo čak 176 vrsta ptica. Na stablima topole se gnijezde soko lastavičar, soko vetruška, siva vrana, stepski soko, golub grivnjaš i ćuk.

Na osnovu člana 42 Zakona o zaštiti prirode skupština opštine Vršac (Službeni list opštine Vršac, br. 10/2013), Mali vršački rit je zaštićeno stanište.

* Naziv: Zaštićeno stanište „Mali vršački rit".
* Godina proglašenja: 2013.
* Kategorija zaštićenog područja: III kategorije, radi očuvanja jedinstvene ekološke, strukturne i funkcionalne cjeline toga predjela kao i radi povezivanja sa predjelom izuzetnih odlika pod nazivom Vršačke planine "Vršačke planine"
* Vrsta zaštićenog podrućja: zaštićeno stanište
* Površina: 931,20 ha,
* Režimi zaštite: II (drugog) stepana, na površini 449,87, i III (trećeg) stepena na površini 485,85 ha
* Opština: Vršac
* Upravljač: Javno preduzeće za izgradnju, razvoj i uređenje grada i podrućja opštine Vršac - Varoš iz Vršca.

IBA područje
------------

Zajedno sa Vršačkim planinama, Mali rit je u granicama jednog od 42 područja značajnih za ptice (IBA – Important Bird Area) u Srbiji.
**Ћирилична верзија**: Сарајевски трамвај

**Sarajevski tramvaj**, jedan od najstarijih evropskih, sastoji se od jedne linije. Ona je dužine 10,7 kilometara, i spaja centar grada – Baščaršiju sa predgrađem Ilidžom. Vlasnik sarajevskog tramvaja je JKP GRAS, koji takođe vodi i gradske autobuske i trolejbuske linije.

Povijest
--------

Sarajevo je prvi grad u Evropi koji je imao cjelodnevnu tramvajsku liniju. Linija je otvorena za Novu 1885. godinu, kao probna linija, tada budući tramvaj u Beču. Tramvaje su tada pokretali konji. Prvo je postavljena pruga uskog kolosijeka, a tek 1960 su postavljene šire pruge.

Tijekom opsade Sarajevo devedesetih, brojna vozila su oštećena.

Linije
------

* : Željeznička stanica - Baščaršija;
* : Čengić Vila - Baščaršija;
* : Ilidža - Baščaršija;
* : Ilidža - Željeznička stanica;
* : Nedžarići - Baščaršija;
* : Ilidža - Skenderija;

Vozni park
----------

Uglavnom su se koristili češki tramvaji Tatra K2, koji su isporučeni između 1970ih i početka 1980ih. Kasnije su ovim tramvajima pridružena još modernija vozila. Godine 2008. Amsterdam je donirao 16 starih tramvaja gradu Sarajevu.

***Sarajevski tramvaj*** na Wikimedijinoj ostavi
Šablon:Infokutija03 muzičar,medijska ličnost

**Kristina Kockar** (Zrenjanin, 26. 5. 1989) srpska je voditeljka, pevačica, spisateljica i javna ličnost. Bivša je stjuardesa i pobednica prve sezone rijaliti programa Zadruga koji se emitovao na RTV Pink.

Biografija
----------

Kristina Kockar je rođena 26. maja 1989. godine u Zrenjaninu, gde je odrasla. Pohađala je Zrenjaninsku gimnaziju, nakon koje je završila Visoku hotelijersku školu u Beogradu. Radila je kao stjuardesa u Er Pinku, Er Srbiji i Etihad ervejzu. Postala je poznata nakon što je ušla u rijaliti program Zadruga, gde ju je njen suprug, pevač Slobodan Radanović javno varao sa Lunom Đogani. Dana 20. juna 2018. godine pobedila je u rijalitiju i osvojila nagradu od 50.000 evra.

Kockareva je odlučila da počne da se bavi muzikom te je svoju prvu pesmu *Ne vraćam se na staro* uradila sa Ministarkama i objavila je 20. jula 2018. Svoju sledeću pesmu *Poptis* objavila je 6. septembra 2018.

Knjigu *Moj potpis*, u kojoj opisuje mučne scene iz detinjstva, svađe njenih roditelja, nasilje u porodici, tajne u braku sa Slobodanom Radanovićem, kao i bolesti za koju se nada da je na vreme otkrila, objavila je 22. oktobra 2018. godine. Krajem oktobra 2018, Kockareva postaje stručni član žirija u petoj sezoni takmičenja *Pinkove zvezdice (All Stars)* na kojem su učestvovali neki od takmičara iz prethodne četiri sezone.

Diskografija
------------

### Singlovi

* *Ne vraćam se na staro* (ft. Ministarke, 2018)
* *Potpis* (2018)
* *Ko bi rekao* (ft. Stoja, 2018)
* *Amorova strela* (2019)

### Videografija

| Spot | Godina | Režiser |
| --- | --- | --- |
| *Ne vraćam se na staro* | 2018. | DaVideo |
| *Potpis* | 2018. | Predrag Marković |
| *Ko bi rekao* | 2018. | DaVideo |

Spoljašnje veze
---------------

* Kristina Kockar na sajtu Deezer ()
Karta koja sadašnju saudijsku pokrajinu Hidžaz označava crvenom, dok je nekadašnja Kraljevina Hidžaz iz 1923. godine označena zelenom bojom
Presjek zapadne obale Arabije: Crveno more i Tihama (lijevo), planinski Hidžaz (centar) i visoravan Nadžd (desno)
Krajolik Hidžaza
**Hidžaz** (također **Hijaz**, **Hedjaz**; arapski: الحجاز‎ *al-Ḥiǧāz,* doslovno "barijera") je regija na zapadu današnje Saudijske Arabije. Granice su joj uglavnom određene obalom Crvenog mora, te se pruža od Hakla u Akapskom zaljevu do Džizana. Glavni grad je Džeda, ali je vjerojatno poznatija po islamskim svetim gradovima Meki i Medini. Zbog islamskih svetih mjesta Hidžaz ima veliku važnost kako u arapskom tako i u islamskom svijetu, odnosno politici. Naziv barijera je dobila zato što razdvaja visoravan Nadžd na istoku od regije Tihame na zapadu.

Historija
---------

Historijski dokazi ukazuju na to da je Hedžaz (ili barem neki njegovi dijelovi) bio pod rimskom vlašću kao provincija Arabia Petraea. Kasnije je vjekovima bio vlašću regionalnih sila poput Egipta, da bi od 16. vijeka postao dio osmanske države gdje je administrativnom reorganizacijom 1864. formiran Vilajet Hidžaz. Početkom 20. vijeka Hedžaz je uživao kratkotrajni period kao nezavisna država Kraljevina Hidžaz. Godine 1916. je Šarif Husein ibn Ali proglasio nezavisnost Hidžaza, ali je je njegovu vlast 1924. srušio ibn Saud iz susjedne regije Nadžd te formirao Kraljevinu Hidžaza i Nadžda, kasnije poznatu kao Kraljevina Saudijska Arabija.

Geografija
----------

U geološkom smislu Hidžaz je smješten u Velikoj dolini rasjeda. Oblast je poznata po tamnijem pijesku vulkanskog porijekla. Hidžaz u nekim izvorima uključuje i masiv Saravat koje topografski razdvaja Nadžd od Tihame.

### Gradovi

* Medina
* Ta’if
* Al Bahah
* Tabuk

Povezano
--------

* Hidžaski arapski
* Hidžaski turban
* Kraljevina Hidžaz
* Hidžaska željeznica
* Mizmar (ples)
* *Hidžaz* je također naziv za vrstu (makam) arapske muzike.

Izvori
------

1. ↑  Kesting, Piney (May/June 2001). „Well of Good Fortune". *Saudi Aramco*. Pristupljeno 20. 3. 2007.

***Hidžaz*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 240357380
* LCCN: sh00003133
* GND: 4096070-5
* SUDOC: 027596931
* BNF: cb11960276w (podaci)
* NKC: ge516945

 |
**Minangkabau** je naziv za etničku grupu koja živi u zapadnom dijelu indonežanskog otoka Sumatra.

Minangkabau, srodni Malajcima, se od većine ostalih indonežanskih naroda razlikuju po tome što je njihovo društvo matrilinerano. S vremenom su razvili složeni sistem društvenih pravila poznat kao adat.

Taj je sistem, odnosno njegova nekompatibilnost sa islamom, bio razlogom sukoba unutar Minangkabau naroda početkom 19. vijeka. Pristaše muslimanskog reformskog pokreta, poznatog kao Padri, sukobili su se sa pristašama adata te je tako započeo tzv. Padri rat godine 1821. U njega su se umiješali holandski kolonijalisti, koji su porazili Padrije i godine 1837. uspostavili svoju vlast nad Minangkabau područjima.

No taj je događaj natjerao Padrije i sljedbenike adata da se pomire, odnosno da stvore novi sistem koji će biti sinteza adata i islama. 

Nakon toga su se Minangkabau počeli isticati kao vješti trgovci, ali i pisci i naučnici. Upravo je među njima bilo jezgro indonežanskog pokreta za nezavisnost od holandske vlasti.

Danas se Minangkabau ističu nastojanjima da indonežansko društvo usklade s načelima islama.

Minangakabaua danas ima oko 8 miliona. Većina živi u Sumatri i u ostalim dijelovima Indonezija, ali značajna zajednica postoji i u Maleziji.

Eksterni linkovi
----------------

***Minangkabau*** na Wikimedijinoj ostavi

* On Culture's Loom Arhivirano 2005-11-14 na Wayback Machine-u
* The Carvers of Bukittinggi Arhivirano 2005-11-05 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85085471
* NKC: ph576876

 |
*Za ostala značenja, vidi Mysore (razvrstavanje).*
Majsorska palača
**Mysore** (izgovor maɪˈsɔər (help·info) na engleskom; kannada:  *Maisūru*) je drugi najveći grad indijske države Karnataka. Predstavlja središte Distrikta i Odjela Mysore te se nalazi 146 km jugozapadno od Bangalorea, glavnog grada Karnatake. Ime *Mysore* je anglicizirana verzija imena *Mahishūru*, što znači dom *Mahishe*. *Mahisha* je ime za Mahishasuru, demona iz hinduističke mitologije. Grad se prostire na području od 151 km2, odnosno podnožju brda Chamnudi.

Mysore je poznat po svečanostima koje održavaju za vrijeme festivala Dasara i kada se u njemu nalazi veliki broj turista. Mysore je dao ime majsorskom jasminu, majsorskom slikarskom sliku, jelu poznatom kao Mysore Pak, majsorskoj peti (tradicionalnom svilenom turbanu) i odjeći poznatoj kao majsorski svileni sari.

Izvori
------

Eksterni linkovi
----------------

***Mysore*** na Wikimedijinoj ostavi

* Mysore City Corporation Arhivirano 2008-04-20 na Wayback Machine-u
* Mysore Urban Development Authority Arhivirano 2010-12-03 na Wayback Machine-u
* Official Mysore Tourism Web Site Arhivirano 2018-05-07 na Wayback Machine-u
* Official Election Website of Mysore www.mysoreelections.com Arhivirano 2009-04-05 na Wayback Machine-u
* Royal Mysore Walks
* Virtual Tours of Streets of Mysore
* Mysore na Projektu Open Directory
Studentski dom Goce Delčev u Skoplju, rađen u stilu Brutalne arhitekture
**Georgi Konstantinovski** (Kragujevac, 29. jul 1930 –) je makedonski i jugoslavenski arhitekta. 

Diplomirao je 1956. godine na Arhitektonskom fakultetu u Skoplju, a magistrirao 1965. u Školi arhitekture na Jejlu, SAD, u radionici Pola Rendolfa i Serža Šermajefa. Poslije toga je u Njujorku radio na projektovanju administrativnih zgrada, gde je sarađivao sa Henrijem Kobom i Araldom Kosutom. Vratio se u Makedoniju nakon što je Skoplje srušeno u zemljotresu, kako bi učestvovao u njegovoj obnovi. 

Bio je predsjednik Savjeta za urbanističko planiranje u Skopja (1983) i dekan Arhitektonskog fakulteta (1987–1988). Do 1995 bio je profesor na Fakulteti za arhitekturo u Skoplju. Od 1999 je član Akademije za arhitekturo pri Udruženj makedonskih arhitekata.

Skupština Slovenske akademije znanosti i umjetnosti je prof. Georgija Konstantinovskega 1. juna 2007 izabrala za dopisnoga člana.
Sada je penzionisani profesor Katedre za dizajn Arhitektonskog fakulteta u Skoplju.

Dobitnik je brojnih priznanja i nagrada, od kojih su neke najviša makeodnska nagrada za umjetnosti „11. oktomvri" za najbolje arhitektonsko ostvarenje u Skoplju i nagrada iz 2004. za arhitektonsko ostvarenje Memorijalnog centra ASNOM.

Arhitekt Georgi Konstantinovski je bio među pedeset najslavnijih arhitekata, čija su djela predstavljena na Trećem svjetskom trienalu arhitekture u Beogradu (1991). Tom prilikom je izabran za najboljeg arhitektu među najuglednijim jugoslavenskim kolegama.

Ostvarenja
----------

Njegovi rani radovi spadaju u arhitektonski pravac brutalizam. Neki od najistaknutiji njegovih 360 projekata i nacrta su:

* Arhiv grada Skoplja, (1966)
* Studentski dom Goce Delčev, Skoplje (1969)
* Institut za zemljotresni inženjering i inženjering seizmologije, Skoplje (1978)
* Spomen kuća Razlovečkog ustanka, Razlovci kod Delčeva (1979)
* Palata „Union", Skoplje (1993)
* Palata „Kuzman", Skoplje (1994)
* Memorijalni centar ASNOM, Pelince kod Kumanova (2004)
**Akuriyó** (Akurio, Akuriyo, Acuria, Wama, Triometesen), pleme američkih Indijanaca porodice Cariban nastanjeni u džunglama na jugu Surinama i susjednom području brazilske države Pará. Akuriyo su nomadi s kojima se u izravni kontakt došlo tek 1937. u području rijeke Oelemarie. Godine 1938. u potragu za njima polazi i Albrinck koji ih je nazvao Wama. Opisani su kao narod kamenog doba, lovci i sakupljači, koji svoj alat izrađuju jedino od kamena, drveta i kosti. Česti kontakti sa njima su između 1968. i 1971. Akuriyo danas žive, svi osim jedne skupine među Trio Indijancima. Godine 1975. utemeljeno je selo Kwamalasamutu na kojem je smješteno desetak plemena iz susjednih područja, to su Trio, Saketa, Maraso, Sirewu, Katuena, Tunayana, Okomoyana, Aramayana, Mawayana, Sikiyana, Pireuyana, Akuriyo i Waiwai.

Akuriyó su prvi puta kontaktirani 1609, ali se o njima nije ništa saznalo sve do 1937. Oraganizirani su po manjim skupinama od 20 do 30 ljudi. Oni su lovci i sakupljači, a u obradi tla služe se tehnikom posijeci-i-spali. 

Jezik ovih Indijanaca, gotovo izumro, SIL naziva akurio, akoerio, akuri, akurijo, akuriyo, akuliyo, wama, wayaricuri, oyaricoulet, triometesem i triometesen. Brojno stanje govornika prema (E. B. Carlin, 2000) iznosi tek 10, od 50 etničkih, dok su vjerojatno svi bilingualni u trio. Njihovi, jezično bliži srodnici su Urukuyana, Kumayena.

Literatura
----------

* Kloos, P. 1977: The Akuriyo of Suriname: a case of emergence from isolation - IWGIA Doc. 27, p. 1-31.
* Kloos, P. 1980: Verleden tijd in de toekomst: de Akuriyo cultuur - Unpubl. Rept. Leiden, 13 pp.

Izvori
------

1. ↑  James Stuart Olson

Vanjske poveznice
-----------------

* Akuriyo Indian Language (Akurio)
**Kreoli** (šp. *Criollos*) je termin koji se ranije koristio za osobe rođene u španskim kolonijama, navodno isključivo španskog porekla, iako je u praksi bilo moguće da to budu i deca mestika pod određenim uslovima. Takođe su taj naziv nosila i deca kreola. Ovo ime se ne koristi danas za evropske imigrante u Latinsku Ameriku niti za njihove potomke, osim na Južnom rogu.

Danas je veoma teško utvrditi broj kreola na latinoameričkom kontinentu. Potomci kreolskih porodica iz kolonijalnih vremena obično pripadaju visokoj društvenoj klasi, poznaju svoje porodično stablo i ponosni su na njega iako se više ne nazivaju kreolima. U Argentini, zemlji koja je imala izuzetno veliki procenat imigracije Španaca i Italijana između 1880. i 1920, naziv *kreol* je sve više nestajao da bi se sveo na imenovanje ljudi iz unutrašnjosti zemlje za koje se pretpostavlja da su kreolskog porekla koje međutim, može biti i mestičko, ali u svakom slučaju, na koje imigracija od druge polovine 19. veka nije uticala.

U Venecueli ovaj termin se koristi da bi označio osobe, životinje ili stvari koje su venecuelanskog porekla. U Meksiku, termin kreol se odnosi na pripadnike bele rase, posebno ukoliko je reč o osobama španskog, baskijskog i francuskog, a u manjoj meri i italijanskog i portugalskog porekla.

Kreoli su bili ti koji su pokrenuli borbu za nezavisnost latnoameričkog kontinenta od španske kolonijalne vlasti, jer su bili nezadovoljni ograničenjima u trgovini koje im je nametala Španija, odsutnosti svojih predstavnika u lokalnim organima uprave koju su obavljali vicekraljevi i drugi državni službenici koje je postavljala španska vlada.

U širem smislu, ovaj kvalifikativni pridev se može dodati svemu što su proizveli kreoli, ili kreolska kultura, kao na primer: kreolski konj, kreolski hleb itd. kao i sinonim za „nacionalni", kao što je slučaj sa Venecuelom, gde je kreol sinonim za venecuelanski/Venecuelanac, bez obzira na rasu. Za Francuze, termin *kreol* je sinonim za mestike.

Vanjske veze
------------

* Made for the Creole Experience Arhivirano 2011-02-01 na Wayback Machine-u, news website aimed at multiracial readers
* AllCaboVerde.com Arhivirano 2006-01-30 na Wayback Machine-u, about the Crioulos of Cape Verde
* Frenchcreoles.com, about the Louisiana Creoles
* Creole Magazine Discover the Creole culture around the world
* Creole Heritage Center, also about the Louisiana Creoles
* Creole island, also about the Reunionese Creoles
Dr. **Zlatko Lagumdžija** (Sarajevo, 26. decembar 1955.) je bosanskohercegovački političar, bivši predsjednik Socijaldemokratske partije Bosne i Hercegovine i doktor informatičkih nauka na Sarajevskom univerzitetu.

Život i karijera
----------------

Nakon završene gimnazije 1973. u Detroitu (SAD) diplomirao 1977. magistrirao 1981. i doktorirao 1988. temama s područja informatike i elektrotehnike na Univerzitetu u Sarajevu.

Profesor je na predmetu Menadžment informacijskih sistema (MIS) i predmetu Informatika na Ekonomskom fakultetu te predmetu Projektiranje informacijskih sistema za podršku odlučivanju na Elektrotehničkom fakultetu Univerziteta u Sarajevu, od 1989. godine. Pročelnik je Katedre poslovne informatike na Ekonomskom fakultetu Univerziteta u Sarajevu, od 1994. godine.

Pored toga, Lagumdžija je redovni profesor na Ekonomskom fakultetu Univerziteta u Sarajevu i direktor Centra za menadžment i informacijsku tehnologiju (MIT) Sarajevo, od 1995. godine. Član je Svjetske akademije umjetnosti i nauka (WAAS), od 2006. godine.

Političku karijeru je započeo kao član SKJ, odnosno bosanskohercegovačke partijske organizacije, gdje je vodio informatičku službu. S vremenom je napredovao u njenim redovima, te je u jesen 1990. kao kandidat SKBiH-SDP bio kandidat na prvim višestranačkim izborima za člana Predsjedništva BiH, gdje je osvojio 8,8 % glasova.

Na samom početku rata, odnosno u maju 1992. je zajedno s tadašnjim predsjednikom Alijom Izetbegovićem zarobljen od strane JNA, a što je dovelo do incidenta u Dobrovoljačkoj ulici.

Bio je potpredsjednik (1992. – 1993.) i premijer Vlade Republike Bosne i Hercegovine (1993.), ministar vanjskih poslova Bosne i Hercegovine (u dva navrata 2001. i 2003.) te ponovo predsjedavajući Ministarskog vijeća Bosne i Hercegovine (2001. – 2002.) godine. Na općim izborima 2014. bio je nositelj liste SDP BiH za Parlamentarnu skupštinu BiH, no nije uspio dobiti mandat. Predsjednik je Socijaldemokratske partije Bosne i Hercegovine od 1997. do 2014. godine, a od 2005. godine i potpredsjednik Senata Bošnjačkog instituta. Govori engleski i francuski jezik.

Oženjen je i ima troje djece. Živi u Sarajevu.

Vanjski linkovi
---------------

* Službena stranica Arhivirano 2014-05-18 na Wayback Machine-u
* Univerzitet u Sarajevu
* SDP BiH Arhivirano 2015-10-02 na Wayback Machine-u
Meher Baba
Meher Baba (1925)
**Meher Baba** (25. 2. 1894. - 31. 1. 1969.), rođen kao **Merwan Sheriar Irani** je indijski mistik i duhovni vođa koji se je 1954. javno proglasio Avatarom svojeg doba.

Odrastao je u uobičajem okolnostima i nije pokazivao inklinaciju prema duhovnim pitanjima. Međutim, sa 19 godina je imao kratak kontakt s muslimanskom sveticom Hazrat Babajan kojim je započela njegova sedmogodišnja duhovna transformacija. Tijekom nekoliko sljedećih mjeseci je stupio u kontakt s još četiri sveta čovjeka, a sve ih je nazvao skupnim imenom "pet savršenih učitelja". Sljedećih je sedam godina proveo duhovno se uzdižući uz Upasni Maharaja, jednog od učitelja, a potom je započeo s javnim radom. Samo ime Meher Baba znači "Suosjećajni Otac", a nadjenuli su mu ga prvi sljedbenici. 

Od 10. srpnja 1925. pa sve do smrti, Meher Baba se odlučio na šutnju, a komunicirao je putem ploče s abecedom ili jedinstvenim pokretima ruku. On i njegovi *mandaliji*, odnosno sljedbenici, su provodili velike količine vremena u izolaciji, nerijetko posteći. Takve bi periode prekidao zbog putovanja širom svijeta, javnih okupljanja, te humanitarnim radom, uključujući rad s gubavcima, siromasima i mentalno oboljelima.

1931. godine je prvi puta putovao na Zapad i pritom privukao velik broj sljedbenika. Tijekom 1940-ih je radio sa zagonetnom skupinom ljudi koje je procijenio naprednim dušama i za koje je koristio naziv *mast*. Od 1949. je putovao Indijom inkognito u pratnji izabranih mandalija, nazivajući to svojim Novim Životom. 10. veljače 1954. se je proglasio Avatarom, odnosno inkarnacijom boga. 

Dvije automobilske nesreće u kojima je sudjelovao kao putnik (u SAD-u 1952. i u Indiji 1956.) su uvelike ograničile njegovu pokretnost. 1962. je pozvao svoje sljedbenika sa Zapada u Indiju na masivni *darshan* koji je nazvan "Okupljanje Istoka i Zapada". Zabrinut povećanom upotrebom LSD-a i drugih psihodeličnih droga, Meher Baba se je 1966. osvrnuo na taj trend i rekao kako ne donosi nikakve istinske prednosti. Usprkos sve lošijem zdravlju, nastavio je sa svojim "univerzalnim radom", uključujući postenje, izolaciju i meditaciju sve do smrti 31. siječnja 1969. Njegov *samadhi* (grobnica) u Meherabadu u Indiji privlači hodočasnike iz cijelog svijeta.

Vanjske veze
------------

* The Trust Online Library Arhivirano 2013-07-03 na Wayback Machine-u Books by and about Meher Baba available as PDF files
* Discourses by Meher Baba
* The Awakener Magazine Archive Principal Meher Baba magazine from 1953-1986
* The Master's Glossary Glossary of Meher Baba's terminology
**Barski akvadukt** je kameni most, koji se nalazi sjeverno od Starog Bara, 4 km od centra grada Bara u Crnoj Gori. Barski akvadukt je jedini akvadukt u Crnoj Gori, i jedan od tri najveća i najočuvanija akvadukta u bivšoj 
Jugoslaviji uz Dioklecijanov akvadukt pored Splita u Hrvatskoj i Skopski akvadukt u Severnoj Makedoniji.

Historija
---------

Barski akvadukt
Barski akvadukt je dio zadužbine prvog barskog vakufa Zejnel-bega Haverića, koji je sagradio vodovod od Mukovala do tvrđave u Starom Baru i u tu svrhu uvakufio 1000 stabala maslina za njegovo održavanje.

Barski akvadukt je izgrađen poput mosta, za vrijeme Otomansko vlasti, od 16. do 17. vijeka, služio je zato da dopremi vodu sa izvora na Planini Rumiji udaljenoj oko 3 km do starog grada Bara.
Most nose 17 kamenih lukova, različite širine i visine, koje nosi 17 masivnih kamenih stupova. Vodovodne kamene cijevi položene su na najvišoj razini akvadukta, one imaju promjer od 12 cm i duge su 30 cm. Čitava građevina podignuta je od grubo obrađenih kamenih blokova.

Nakon katastrofalnog potresa koji je pogodio Crnu Goru 15. aprila 1979 u ranim jutarnjim satima ( 06:19) akvadukt se potpuno urušio  

Nakon toga je potpuno obnovljen, tako da i danas služi svojoj osnovnoj namjeni.

Izvori
------

1. ↑  Ismail Haverić (2010) Almanah - Časopis za proučavanje, prezentaciju i zaštitu Kulturno-istorijske baštine bošnjaka/muslimana, 48-49. Udruženje „Almanah" Podgorica
2. ↑  „Turistička organizacija Bar (pristupljeno 2010-08-25)". Arhivirano iz originala na datum 2014-02-01. Pristupljeno 2010-09-23.
3. ↑  „Zemljotres od 15. aprila 1979. godine (pristupljeno 2009-04-06.)". Arhivirano iz originala na datum 2009-05-06. Pristupljeno 2010-09-23.

Vanjske veze
------------

***Barski akvadukt*** na Wikimedijinoj ostavi

* Turistička organizacija Bar Arhivirano 2014-02-01 na Wayback Machine-u
Ne poistovijećivati sa Televizijska drama.
**Dramska serija** je kolokvijalni naziv za televizijsku seriju koja po svojem sadržaju odgovara televizijskoj drami u najširem smislu.

Dramske serije se u svom najširem značenju razlikuju po obliku, pa se tako mogu dijeliti na različite podvrste, najčešće po trajanju, od mini-serije s točno ograničenim brojem epizoda, pa sve do sapunske opere koje se emitiraju desetljećima.

Po žanru dramske serije se obično dijele isto onako kao i pojedinačni igrani filmovi pa tako postoje vestern-serije, SF-serije, kriminalističke serije itd.

Ponekad se za hibrid između humorističke i dramske serije koristi izraz dramedija.

Dramska serija u SAD
--------------------

U svijetu je trenutno najpopularniji oblik dramske serije onaj koji predstavlja standard za američke televizijske mreže, pa se ponekad za njega koristi izraz TV drama.

Dramske serije se obično sastoje od 9-26 epizoda koje se trebaju emitirati na jednoj od TV mreža tokom televizijske sezone koja u SAD traje od početka jeseni do kraja proljeća. Svaka epizoda u pravilu traje 45 minuta, a zajedno s reklamama traje 60 minuta.

Ovisno o gledanosti, koja se u SAD određuje temeljem Nielsenovog rejtinga, producenti i uprava TV mreže odlučuje hoće li se dramska serija nastaviti snimati tokom tekuće ili slijedeće sezone. Ukoliko se snimanje nastavi, govori se o prvoj i drugoj sezoni serije. 

Sezona obično završava s epizodom koja se zove finale sezone i sadrži spektakularni dramaturški obrat (u engleskoj terminologiji poznat kao *cliffhanger*) koji zaplet ostavlja nerazriješenim te čije bi razriješene trebalo uslijediti u drugoj sezoni. Taj postupak za svrhu ima natjerati publiku da pogleda TV seriju tokom slijedeće sezone. Međutim, relativno mali broj dramskih serija doživi drugu sezonu, pa su zato američke dramske serije u pravilu nedovršene.

Dramska serija na području bivše SFRJ
-------------------------------------

Jedna od specifičnosti dramskih serija na području bivše SFRJ, koja je posebno do izražaja došla 1970-ih, odnosno počecima korištenja filmske tehnologije za televizijske potrebe, jest ta da su obično predstavljale proširene verzija igranih filmova u kino-distribuciji. Zbog toga su u pravilu imale format koji odgovara mini-seriji, a i neke originalne dramske serije - pogotovo kada bi stekle određenu popularnost - su se kasnije znale premontirati u igrane filmove. Jedan od primjera tog fenomena je mini-serija *Miniserija* iz 1978. godine, koja je 1981. godine bila premontirana u igrani film *Snađi se, druže*.
**Kruha i igara** (latinski: , doslovno: "kruha i cirkusa") je popularna metafora za metode kojima neka vlast osigurava podršku stanovništva tako što obilno zadovoljava njegove kratkoročne interese i nevažne potrebe, a nauštrb dugoročnih interesa, odnosno da bi mu skrenula pažnju s daleko važnijih problema. 

Izraz potiče iz satiričke pjesme rimskog pjesnika Juvenala s početka 2. vijeka u kojoj se on žali na apatiju građana Rima, koji su zahvaljujući podjeli besplatnog hljeba te sve većim zanimanjem za raskošne gladijatorske igre i druge javne spektakle u organizaciji države, izgubili svaki interes za politiku i brigu o javnim stvarima, odnosno prepustili je carevima i njihovim birokratskim klikama.

U suvremeno doba se taj izraz često koristi i za kritiku masovnih medija koji sve manje služe javnosti, a sve više se vode za profitom kroz tzv. *infotainment*, odnosno inzistiranje na trivijalnim temama kao što su, sportska natjecanja, život celebrityja i reality emisije, a nasuprot ozbiljnih društvenih, ekonomskih i političkih problema društva.

Literatura
----------

* Juvenal's 16 "Satires" in Latin, at The Latin Library
* Juvenal's first 3 "Satires" in English Arhivirano 2007-10-26 na Wayback Machine-u
Južnoafrička Republika je danas administrativno podijeljena je na devet provincija, a one na distrikte.

Historija
---------

Prije ustavnih promjena iz 1994. Južnoafrička Republika bila je podijeljena na četiri provincije: Transvaal, Slobodna Država Oranje (nekadašnja burska republika), Natal i Kaap (Rt Dobre Nade, nekadašnja britanska kolonija Cape). 

Karta nekadašnjih bantustana
One su imale brojne male bantustane u kojima su južnoafrički crnci morali živjeti, jer su to formalno bile *njihove domovine* (rezervati), to je bila najgora posljedica politike apartheida. 

Nakon demokratskih promjena u Južnoj Africi i novog ustava (amandmani; 12, 13 i 16) četiri dotadašnje provincije su rasformirane i podijeljene u devet novih, a bantustani ukinuti. 

Provincija Kaap je podijeljena na tri nove provincije: Zapadni Kaap, Sjeverni Kaap, Istočni Kaap; a dio teritorija na istoku dodijeljen je provinciji Sjeverozapad. Provincija Transvaal podjeljena je na tri provincije: Limpopo, Mpumalanga, Gauteng; a istočni dio pridodat provinciji Sjeverozapad. 

Provincija Natal je preimenovana u KwaZulu-Natal, a provincija Slobodna Država Oranje u Slobodna Država.

Lista provincija
----------------

| Ime provincije | Administrativni centar | Najveći grad | Površina (km²) | Stanovnika (2006.) | Gustoća naseljenosti  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Istočni Kaap | Bhisho | Port Elizabeth | 168 966 | 6 900 000 | 37 |
| Slobodna Država | Bloemfontein | Bloemfontein | 129 825 | 2 900 000 | 23 |
| Gauteng | Johannesburg | Johannesburg | 16 548 | 9 500 000 | 576 |
| KwaZulu-Natal | Pietermaritzburg² | Durban | 94 361 | 9 900 000 | 105 |
| Limpopo | Polokwane | Polokwane | 125 755 | 5 600 000 | 43 |
| Mpumalanga | Nelspruit | Nelspruit | 76 495 | 3 500 000 | 46 |
| Sjeverozapad | Mahikeng | Rustenburg | 106 512 | 3 400 000 | 3 |
| Sjeverni Kaap | Kimberley | Kimberley | 372 889 | 1 000 000 | 2,9 |
| Zapadni Kaap¹ | Kaapstad | Kaapstad | 129 462 | 4 700 000 | 37 |

¹ Otočje princa Edwarda - teritorij Južnoafričke Republike u subantarktičkom dijelu Indijskog oceana, nije uključen u statistiku

² Pietermaritzburg i Ulundi su zajednički glavni gradovi od 1994. - 2004.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*The nine provinces of South Africa*" (engleski). Brand South Africa. Pristupljeno 11. 02. 2012. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Provincije Južne Afrike*** na Wikimedijinoj ostavi

* The nine provinces of South Africa[*mrtav link*] ()

| * p
* r
* u
Provincije Južne Afrike |
| --- |
| Gauteng • Istočni Kaap • KwaZulu-Natal • Limpopo • Mpumalanga • Sjeverni Kaap • Sjeverozapad • Slobodna Država • Zapadni Kaap |  |
Glavni ulaz u Egipatski muzej
**Muzej egipatskih starina**, bolje poznat pod nazivom **Egipatski muzej** u Kairu, sadrži najopsežniju kolekciju drevnih egipatskih antikviteta na svijetu. Ima preko 136.000 eksponata, dok su stotine tisuća drugih u podzemnim skladištima. 

Muzej se razvio od Službe za egipatske antikvitete, osnovane od strane egipatske vlade godine 1835. u pokušaju da zaustavi pljačku starina s brojnih nalazišta i očuva artifakte. Njen muzej Boulaq se otvorio 1858. sa zbirkom prikupljenom od Augusta Mariettea, francuskog arheologa u službi Isma'il Paše. Nakon što se nalazio u aneksu palače Isma'il Paše u Gizi od 1880. godine, muzej se premjestio na današnju lokaciju, au neoklasicističkoj zgradi na Trgu Tahrir u središtu Kaira godine 1900.

Kao kruna zbirke se često smatraju grobni artefakti faraona Tutankhamuna, čiji je netaknuti grob Howard Carter pronašao u Dolini kraljeva godine 1922.

U Muzeju se nalazi Soba kraljevskih mumija, koja sadrži 27 kraljevskih mumija iz faraonskog doba. Ona je zatvorena po naredbi predsjednika Anwara Sadata godine 1981. Ponovno je otvorena, s nešto manjim prikazom kraljeva i kraljica Nove države, godine 1985.

Povezano
--------

* Egipatski muzej u Trstu
* Egipatski muzej u Berlinu
* Veliki egipatski muzej

Vanjske veze
------------

***Egipatski muzej*** na Wikimedijinoj ostavi

* Egyptian Museum official website
* Entry at Insecula (Encyclopédie des arts et de l'architecture) ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 123996097
* LCCN: n50059667
* ISNI: 0000 0001 2106 4802
* GND: 2019134-0
* SELIBR: 108260
* SUDOC: 026547872
* BNF: cb11877478v (podaci)
* ULAN: 500284802
* NKC: olak2005225640
* BNE: XX106555
* KulturNav: id
* NSK: 000252971

 |