recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Magnia** (arapski: مغنية‎), za Francuske kolonijalne vlasti znan kao **Marnia** je grad od 87,373 stanovnika na sjeverozapadu Alžira u Pokrajini Tlemsen.

Grad je danas najpoznatiji kao rodno mjesto prvog alžirskog premijera i predsjednika Ahmeda Ben Belle.

Geografske karakteristike
-------------------------

Magnia se nalazi udaljena 39 km zapadno od svog pokrajinskog administrativnog centra - Tlemsena, i oko dvanaestak od marokanske granice. Grad se prostire u dolini okružen planinama Tel Atlasa.

Historija
---------

Centar grada
Maghnia je još od antike trgovište na razmeđi između alžirskih i marokanskih krajeva. 
Kad su Rimljani zavladali tim krajem podigli su kastrum i nazvali ga - **Numerus Syrorum**, najvjerojatnije zbog legionara koji su dolazili sa istoka iz Sirije.

Po lokalnoj legendi svoje današnje ime i nastanak duguje pobožnoj ženi koja je svake godine išla na hodočašće, jednom se karavana zaustavila na tom lokalitetu, pa se ona oduševljena njime odlučila tu naseliti. 
Njezini potomci osnovali su nukleus iz kojeg se razvio grad Magnia.

Francuska vojska zauzela je Magniju 1836. pod komandom generala Beidoua, koji je na ruševinama stare medine podigao kasarne za novi garnizon. On je 1844. promijenio ime grada u *Marnia* kad je pronašao grob žene osnivačice, koja se po njemu zvala - Marnia.
Grad je bio pod vojnom upravom sve do 1922. kad je osnovano prvo općinsko vijeće sa židovskom većinom.

Magnia od 2006. ima univerzitet koji se nalazi kilometar od centra grada.

Privreda
--------

Magnia je centar poljoprivrednog kraja jer je zemlja u okolici ravnica, a ima i dosta vode, jer tu zimi pada dosta kiše, prosječno od 350 do 400 mm, pa ima i dosta vadija koji se spuštaju sa planina. Njihove vode pune akumulaciono jezero *Boughrara*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Algeria, People's Democratic Republic of Algeria*" (engleski). City population. Pristupljeno 30.1. 2020.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Aperçu sur la ville de Maghnia*" (francuski). Université Abou Bekr Belkaid, Tlemcen. Pristupljeno 30.1. 2020. [*mrtav link*]
3. ↑  „*Presentation*" (arapski). Université Abou Bekr Belkaid, Tlemcen. Arhivirano iz originala na datum 2019-03-27. Pristupljeno 30.1. 2020.

Vanjske veze
------------

***Magnia*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Aperçu sur la ville de Maghnia*[*mrtav link*] ()
**Vedran Runje** (Sinj, 10. veljače 1976.) je bivši hrvatski reprezentativni vratar.

Karijeru je započeo u splitskom Hajduku, otkuda je 1998. godine prešao u belgijski Standard de Liege, u koji se vratio 2004. godine, nakon trogodišnjeg angažmana u francuskom Olympiqueu iz Marseillea. Nakon odlaska iz Marseillea, na njegovo mjesto došao je francuski reprezentativac Fabien Barthez.

30-godišnji vratar je 2006. godine proglašen najboljim belgijskim vratarem, a istu nagradu ponio je 1999. i 2001. godine. 2006. s turskim Bešiktašem potpisuje trogodišnji ugovor, za milijun eura po sezoni. Usprkos par kikseva, branio je kao prvi vratar i to u vrlo dobroj formi. Po završetku sezone klub iznenađujuće kupuje novog vratara, a Runje se vraća u Francusku, u Lens. Tamo već nakon prvih utakmica postaje jedan od bitnih igrača.

Za prvog vratara reprezentacije nije dugo konkurirao. Vratio ga je u njegovoj 31. godini Slaven Bilić kao rezervu Pletikosi. Tek tada debitira, protiv Izraela krajem 2006. nakon što se prvi vratar razbolio. Hrvatska je pobijedila sa 4:3.
Kasnije je zabilježio i susret u Sarajevu u još jednoj golijadi nacionalne vrste (pobjeda 5:3).

Na EP-u 2008. Runje je branio svih 90 minuta u utakmici protiv Poljske(1:0) u kojoj je Hrvatska igrala sa rezervnom postavom (zbog unaprijed osiguranog prvog mjesta u skupini).

U kvalifikacijama za SP 2010. zbog loše Pletikosine forme preuzeo je ulogu prvog vratara. Svoju najbolju utakmicu za reprezentaciju odigrao je 5. rujna 2009. u Maksimiru protiv Bjelorusije (1:0) kada je po završetku utakmice cijeli stadion skandirao njegovo ime.

Povukao se iz profesionalnog nogometa 2011.

Nagrade i priznanja
-------------------

* belgijski vratar godine 1999. 2001. i 2006.
* nagrada Vatrena krila za 2009. godinu, koju dodjeljuje Klub navijača hrvatske nogometne reprezentacije "Uvijek vjerni" za najsrčanijeg igrača.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Vedran Runje** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

| * p
* r
* u
Sastav Hrvatske  na  UEFA Euru 2008. |
| --- |
| 1 Pletikosa • 2 Šimić • 3 Šimunić • 4 R. Kovač • 5 Ćorluka • 6 Vejić • 7 Rakitić • 8 Vukojević • 9 Kalinić • 10 N. Kovač (c) • 11 Srna • 12 Galinović • 13 Pokrivač • 14 Modrić • 15 Knežević • 16 Leko • 17 Klasnić • 18 Olić • 19 Kranjčar • 20 Budan • 21 Petrić • 22 Pranjić • 23 Runje • Izbornik: Bilić | Hrvatska |
**Operacija Uskršnja zvona** (nem. *Osterglocke* ili *Osterglocken*, Ostergloke ili Ostergloken - doslovno Uskršnja zvona, preneseno Žuti narcis) je bila zajednička vojna operacija Vermahta i snaga NDH protiv Jugoslovenske armije u oblasti Tuzle. Vođena je od 24. do 31. marta 1945. godine.

Tok operacije
-------------

Radi izvođenja poduhvata »Osterglocke«, 7. SS divizija je krenula iz Vareša preko Olova da udarom u bok 2. jugoslovenskoj armiji i u sadejstvu sa glavnim snagama 34. armijskog korpusa zauzme Tuzlu. Ona je 26. marta počela transportovanje svojih trupa radi napada ka Tuzli, i to glavnim snagama preko Doboja, a pomoćnim preko Vareša. Međutim, zbog prodora 4. i 10. divizije NOVJ na desnu obalu Bosne, 7. SS divizija »Princ Eugen« morala biti upućena u susret 4. i 10. diviziji kako bi onemogućila njihov napad na Sarajevo.

Do sudara je došlo 1. aprila kada je nemački 13. SS puk napao 10. diviziju i 6. brigadu 4. divizije NOVJ i, u ogorčenoj borbi, uspeo da potisne jugoslovenske jedinice. Potom, one su u žestokom protivnapadu uspele da delimično razbiju neprijatelja i da ga odbace. No, i pored toga, 4. i 10. divizija izgubile su određeno vreme te zakasnile sa posedanjem polaznog položaja i napadom na Sarajevo.

Izvori
------

1. ↑  Danilo Komnenovic, Muharem Kreso: 29. HERCEGOVACKA DIVIZIJA
2. ↑
3. ↑

Vidi još
--------

* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji
* Sarajevska operacija

Vanjske veze
------------

* Operation "Osterglocke"

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **bitkama i ratovima** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Maktar** ili **Makthar** (arapski: مَكْثَر) je arheološko nalazište i grad od 13,542 stanovnika na sjeverozapadu Tunisa u Vilajetu Siliana.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad leži na sjevernom rubu Tuniskog grebena na nadmorskoj visini od 900 metara, na brdu koje dominira krajem.

Od svog administrativnog centra Siliane, udaljen je tridesetak km jugozapadno.

Ruine antičkog grada
Suk

Historija
---------

Maktar je jedan od najbolje očuvanih rimskih gradova u Tunisu, koji je uspio živjeti duže od većine rimskih gradova sve do 10. vijeka, kad ga je razorio arapski plemenski savez Banu Hilal.

Čini se da je grad izrastao u 1. vijeku pne. dolaskom kartažanskih kolonista ili Kartažana iz Numidije. 
Rimljani su ga zauzeli početkom 1. vijeka, vrhunac je dostigao u periodu od 2 do 3. vijeka. Od 4. vijeka počeo je propadati zbog napada Vandala i bizantskih vojski.

Od spomenika vrijednih pažnje ima gradska vrata, amfiteatar, terme (ukupno 4), forum sa impozantnim Trajanovim slavolukom, hramove, bazilike, mauzoleje...

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Makthar (Tunisia)*" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 11. 2019.
2. 1 2 3  „*Le site archéologique de Mactaris Makthar*" (francuski). Patrimoine de Tunisie. Arhivirano iz originala na datum 2018-12-04. Pristupljeno 18. 11. 2019.
3. ↑  „*Maktar*" (engleski). LookLex. Arhivirano iz originala na datum 2019-10-24. Pristupljeno 18. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

***Maktar*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Le site archéologique de Mactaris Makthar* Arhivirano 2018-12-04 na Wayback Machine-u ()
**Vizitacija** (lat. *visitatio*) može značiti:

**1)** liječnički pregled i obilazak bolesnika u bolnicama, vizita;

**2)** provjeravanje dokumenata i tovara morskih brodova u svrhu borbe protiv kontrabande ili narušenja neutralnosti sa strane nezaraćenih zemalja;

**3)** regrutiranje, novačenje, vizita;

**4)** zvanična posjeta radi državne ili crkvene kontrole; obilazak i inspekcija crkvenih (katoličkih) župa ili (pravoslavnih) parohija (**kanonska vizitacija**); biskupov obilazak biskupije ili episkopov eparhije; izvještaj o takvoj posjeti;

**5)** pregled, pregledanje, pretresanje, smotra; naročito: pregled stanja u kojem se nalazi neka ustanova ili neko nadleštvo;

**6)** mali odred vojnika koji je pod nadzorom jednog podoficira.

U crkvenom značenju **vizitacija** označava, prije svega, posjetu hramu apostola Petra i Pavla po zavjetu ili po zakonu. U srednjem vijeku činili su je poklonici i bila je veoma rasprostranjena među vjernicima. Od godine 743. **vizitacija** je bila ustanovljena za episkope i mitropolite, a zatim i za svećenike i monahe koji su bili obavezni da se pojave pred papom.

Osoba koja vrši vizitaciju naziva se vizitator.

Izvori
------

* Bratoljub Klaić: *"Rječnik stranih riječi"*, Zagreb, 1978.
* Vladimir Anić, Ivo Goldstein: *"Rječnik stranih riječi"*, Zagreb, 2002.
* Milan Vujaklija: *"Leksikon stranih reči i izraza"*, Beograd, 1991.
* *"Rečnik srpskohrvatskog književnog i narodnog jezika"", Beograd*
* *"Rečnik srpskohrvatskoga književnog jezika"*, Novi Sad-Zagreb, 1967-1976.
* *"Veliki pravoslavni bogoslovski enciklopedijski rečnik*" (tom I), Novi Sad, 2000.



Višeznačna odrednica *Ova stranica je **razvrstavanje**. Koristi se radi pronalaska članaka koji moraju imati dodatnu odrednicu jer bi im u protivnom naslov bio isti.  
Ako vas je na ovu stranicu dovela vikiveza, možda je potrebno promijeniti da preusmjerava na namijenjeni članak.*
Borci NOVJ na položaju u Podgrmeču.
**Operacija "Otto"** je bila zajednička operacija Vermahta i snaga NDH protiv partizana u oblasti Grmeča. Vođena je od 19. do 21. aprila 1943. godine.

Operacija "Otto" predstavljala je koncentričan napad iz Bos. Novog, Bos. Krupe, Bos. Petrovca, Ključa i S. Mosta, koji je počeo 20. aprila 1943, delova 114. lov. div. ojačanih bataljonom 187. rez. div. domobranskom 3. pukovnijom 2. pd i delovima 10. pukovnije 4. pd, na 4. udarnu divziju NOVJ s ciljem da je nabace na pl. Grmeč i da je tu razbiju. Međutim, ova divizija je veštim manevrom i infiltracijom u pozadinu snaga koje su je napadale izbegla udar, te je nakon pet dana operacija obustavljena.

Posle operacije „Oto" [Otto] snage NOVJ, jačine 900 ljudi, su se povukle u rejon Bihaća i ugrozile put Bihać — Bosanska Krupa.

Izvori
------

1. ↑  Hronologija, str. 455.
2. ↑

Vidi još
--------

* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

Vanjske veze
------------

* Operation Otto

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **bitkama i ratovima** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Žutokljuni labud** (lat. *Cygnus cygnus*) je vrsta labuda sjeverne hemisfere.

Opis
----

Žutokljuni labud izvana sliči crnokljunom labudu. Ima visinu 140-165 cm, s rasponom krila od 205 do 275 cm. Obično teži 7,4 do 14 kg, mužjaci su u prosjeku od 9,8 do 11,4 kg, a ženke 8,2 do 9,2 kg. Labud rekordne težine iz Danske imao je 15,5 kg. Žutokljuni labud smatra se jednom od najtežih letećih ptica. Kljun je dug 9,2 do 11,6 cm. Ima crno-žutu boju.

Stanište
--------

Žutokljuni labudovi traže široka prostranstva vode u kojoj žive, pogotovo odrasli, jer su stalno u vodi i plivaju. Hrane se vodenim biljkama, koje dosežu svojim dugim vratom.

Žutokljuni labud
*Cygnus cygnus*

Ponašanje
---------

Unatoč svojoj veličini, izvrsni su letači. Mogu letjeti čak stotine tisuća kilometara, kako bi prezimili u južnoj Europi i istočnoj Aziji. Povremeno posjete Indijski potkontinent i zapadnu Sjevernu Ameriku.

Žutokljuni labudovi su monogamni, jedan par živi zajedno cijeli život. Brinu se o mladuncima duže vrijeme.

Oba roditelja podjednako su angažirana oko izgradnje gnijezda. Mužjak stoji na straži, dok ženka sjedi na jajima. Obično izležu 4-7 jaja (iznimno do 12 jaja). Pilići se izlegu nakon 36 dana. Imaju sivo ili smeđe perje.

Izvori
------

1. ↑  Brazil, Mark, The Whooper Swan. Christopher Helm Ornithology (2003.), ISBN 978-0-7136-6570-3
2. ↑  Madge, Steve, Waterfowl: An Identification Guide to the Ducks, Geese, and Swans of the World. Houghton Mifflin Harcourt (1992.), ISBN 978-0-395-46726-8
3. ↑  Mondadori, Arnoldo, ed. (1988). Great Book of the Animal Kingdom. New York: Arch Cape Press. str. 182.
4. ↑   Preuzeto 26. rujna 2013.

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Žutokljuni labud** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Žutokljuni labud** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Žutokljuni labud** |
**Žuta Lokva** je naselje u Ličko-senjskoj županiji u općini Brinje s oko 37 stanovnika.

Zemljopis
---------

Žuta Lokva je na sjeveru Like, u zapadnojužnom djelu općine Brinje. Mjesto graniči sa selima Melnice, Rapain Klanac, Prokike i Vrzići.

Stanovništvo
------------

Žuta Lokva kao samostalno naseljeno mjesto postoji od popisa 1991. godine.

* 2001. - 37
* 1991. - 50 (Hrvati - 23, Srbi - 22, Jugoslaveni - 1, ostali - 4)

### Izvor

* CD rom: "Naselja i stanovništvo RH od 1857-2001. godine", Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Hrvatske, Zagreb, 2005.

Povijest
--------

Na području mjesta su 24. kolovoza 1991. godine za vrijeme Domovinskog rata srpski pobunjenici počinili pokolj pripadnika hrvatskog MUP-a, koji su ondje na cesti iz Josipdola prema Senju i Otočcu bili u ophodnji. U istom pokolju su ubijena 4 redarstvenika a jedan je ranjen.

Vidi još
--------

* Pokolj policajaca u Žutoj Lokvi 24. kolovoza 1991.

  

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Žuta Lokva** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Manzanares** je rijeka u sredini Španjolske duga 92 km, jedna od pritoka rijeke Jarama.

Karakteristike
--------------

Manzanares izvire na obroncima Sierra de Guadarrame (dio Kastiljskog gorja) na 2.010 metara nadmorske visine ispod vrha Bola del Mundo (2,265 m). Od izvora teče prema jugoistoku preko Madrida, do ušća u rijeku Jaramu.

U svom gornjem toku Manzanares prima brojne manje pritoke, a najvažnija je Samburiel, dok je u donjem toku to Culebro dug 28 km.
Gornji tok rijeke zaštićen je kao rezervat prirode pod imenom *Parque Regional de Cuenca Alta del Manzanares*, kog je UNESCO uvrstio u rezervat biosfere.

Historija i kurioziteti
-----------------------

Za sredneg vijeka rijeka je bila predmet spora između Madrida i Segovije, a za građanskog rata prva linija fronte.

Francisco Goya-1777: El baile a orillas del Manzanares (Ples na obalama Manzanaresa)
Rijeka je bila inspiracija brojnim slikarima, između ostalih i slavnom Franciscu Goyi, koji je opčaran njenom ljepotom naslikao jednu od svojih najpoznatijih slika: *El baile a orillas del Manzanares* (Ples na obalama Manzanares). On je od 1819. u posljednjim godinama svog života i živio pored rijeke u kući Quinta del Sordo.

Tok rijeke preko Madrida dug nekih 30 km, kanaliziran je 1914.

Na rijeci su podignuta akomulaciona jezera Prado i Santillana (1907), koja su važna za snabdjevanje Madrida.

Na svom toku preko zapadnog dijela Madrida, protiče pored stadiona Atlético Madrida - Vicente Calderon.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*14, Manzanares*" (španjolski). Listas de 20minutos. Pristupljeno 24. 9. 2018.
2. 1 2 3  „*El Rio Manzanares, Madrid, Spain*" (engleski). Study Country. Pristupljeno 24. 9. 2018. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Manzanares (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *El Rio Manzanares, Madrid, Spain*[*mrtav link*] ()
**Ante Čezo** je bio vratar RNK Split tijekom 20-ih i 30-ih godina 20. stoljeća.

Igračka karijera
----------------

Pojavio se još kao mladić na golu nekadašnjeg splitskog nogometnog kluba Uskok.   
Gašenjem Uskoka, Ante Čezo 1922. godine prelazi u redove nekadašnjeg SK Split. Nakon policijske zabrane "Splita", zajedno sa ostalim članovima do tada zabranjenih klubova Anarh, Jug, Slavija, Split - prelazi u redove splitskog Borca. Nakon četiri godine djelovanja policija zabranjuje Borca, slijedi Dalmacija, HAŠK, Split.   
 Svojim vrsnim obranama doprinio je velikom uspjehu Splita 1934. godine. Bio je jedan od stupova momčadi koja je te godine izborila nastup u tadašnjoj *Nacionalnoj ligi*. Na žalost, do tada neviđenim spletkama od strane tadašnjih nogometnih struktura, Splitu je onemogućen nastup u elitnom rangu, pa tako ni Čezo nije zaigrao u Prvoj ligi.    
Karijeru završava 1937. godine.

Izvori
------

1. ↑   Mario Garber - "Crveni Split"; članak "Nesuđeni prvoligaš", stranica 57.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Ante Čezo** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Maturín** je glavni grad savezne države Monagas na sjeveroistoku Venecuele od 496,900 stanovnika, po tom je peti po veličini venecuelanski grad iza Caracasa, Maracaiba, Valencie i Barquisimeta.

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

Maturín leži na rijeci Guarapiche, na nadmorskoj visini od 67 metara, između najistočnijih obronaka Anda i Delte Orinica, udaljen nekih 416 km jugoistočno od Caracasa.

Grad ima toplu tropsku klimu (srednja prosječna temperatura iznosi 24 ° C).

Historija
---------

Maturín su osnovali kapucinski misionari 1760. Razvio se kao trgovačko - zanatski centar poljoprivredno - stočarskog kraja u kom se pored goveda, uzagaja; kukuruz, sirak, kikiriki i kava. Naselje je dobilo ime po poglavici lokalnih indijanaca - Maturínu koji je ubijen u bitci 1718. protiv španjolskih konkvistadora.

Nakon otkrića velikih rezervi nafte (polje Furrial) u osamdesetim, Maturín je doživio ekonomski boom i postao se naftna prijestolnica istočne Venezuele.

Sjedište univerziteta

Privreda i transport
--------------------

Nafta se iz obližnjih polja sjeverno i zapadno od grada transportira naftovodom do Maturína, a odatle autoputom prema luci u Carúpanu u saveznoj državi Sucre, ili prema nešto zapadnijim lukama u Barceloni-Puerto La Cruzu u Državi Anzoátegui.

Cestama koje vode prema jugu ( A10, A15) povezan je sa Barrancasom, na rijeci Orinoco.

Grad ima internacionalni aerodrom *Jose Tadeo Monagas* (IATA: MUN, ICAO: SVMT).

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Maturín*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 18. 09. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Venezuela*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 18. 09. 2017.

Vanjske veze
------------

***Maturín*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Maturín* na portalu Encyclopedia Britannica ()
* *Alcaldía de Maturín* Arhivirano 2017-09-14 na Wayback Machine-u ()
**Ivo Pinto** (Lourosa, 7. siječnja 1990.) je portugalski nogometaš, koji trenutačno nastupa za zagrebački Dinamo na mjestu braniča.

Rođen je 7. siječnja 1990. godine u portugalskom gradu Lourosi (Santa Maria de Feira).

U mlađim kategorijama promijenio je tri domaća kluba, klub iz rodnoga grada- Lourosu pa dva kluba iz glavnog grada Portugala, Boavistu te Porto, gdje je 2009. godine nastavio profesionalnu karijeru.

Pinto je debitirao u dresu Porta 13. prosinca 2009. no, u tom klubu nije dobio dovoljno prilike pa je 2 godine proveo na posudbama. 2011. godine prodan je Rio Ave-u, ali taj je portugalski klub procijenio da nije spreman biti u kadru kluba, poslan je na posudbu, gdje je i proveo većinu dosadašnje karijere. Godinu dana kasnije rumunjski klub, CFR Cluj, doveo ga je s namjerom da bude pojačanje, što je u dobivenim prilikama pokazao te digao svoju vrijednost na 2 milijuna eura. Dobrim igrama privukao je pozornost mnogih uglednih klubova, a najuporniji u namjeri da ga kupi bio je višestruki hrvatski prvak, Dinamo, a 1. srpnja 2013. i službeno je potpisao ugovor do 2017. godine.

Priznanja
---------

### Klupska

**Dinamo Zagreb**

* Prvak Hrvatske **(1)**: 2013./14.

Izvori
------

1. ↑  Pinto na četiri godine potpisao za Dinamo

Vanjske poveznice
-----------------

* Ivo Pinto na hnl-statistika.com
Žuti kolač
Žuti kolač
**Žuti kolač** (engl. *Yellowcake*) je pročišćeni koncentrat uranijeve rude, koji sadrži uglavnom uranijev oksid U3O8 (70% do 90%). U preradi uranijeve rude iskorištava se velika topljivost uranija u kiselim i karbonatnim medijima. Uranij se nalazi u Zemljinoj kori, gdje je prilično raširen, iako u vrlo malim koncentracijama. Uranijeva se ruda najprije drobi i melje, te se odstranjuje jalovina. Uranijevi minerali tope se u otopinama kiselina (kiseli postupak sa sumpornom kiselinom) ili lužina (karbonatni postupak s natrijevim karbonatom). Žuti kolač se topi otprilike na 2878 °C. Iako je uranij kao metal jedan od najgušćih kemijskih elemenata, žuti kolač je relativno lagan (9 055 kg/m3). 

Žuti kolač ima 70% do 90% triuranijevog oktoksida (U3O8) težinski, a od ostalih oksida ima uranijevog dioksida (UO2) i uranijevog trioksida (UO3). Od ostalih kemijskih tvari ima uranil hidroksida [UO2(OH)2], uranil sulfata (UO2SO4), natrijevog parauranata [Na2O (UO3)2•6H2O] i uranil peroksida (UO4•nH2O).

Nuklearno gorivo
----------------

Za teškovodne nuklearne reaktore žuti kolač se koristi za dobivanje nuklearnog goriva, tako da se topi i pročišćava u uranijev dioksid (UO2).

Za **lakovodne nuklearne reaktore** žuti kolač se prvo miješa s fluorom da se dobije uranijev heksafluoridom (UF6), koji se zatim koristi u postrojenjima za obogaćivanje uranija. Za obogaćivanje uranija danas se uglavnom koristi postupak plinskih centrifuga, dok se u vrijeme hladnog rata koristio postupak plinske difuzije. Srednje obogaćeni uranij ima do 20% izotopa uranij-235 i on se koristi za nuklearne elektrane. Visoko obogaćeni uranij se koristi za nuklearne pogone podmornica i brodova, a daljnjim obogaćivanjem uranija dobiva se uranij za nuklearno oružje, koji ima više od 80% uranija-235. Danas postoji ogromna količina visoko obogaćenog uranija, pa se velik dio razrjeđuje i koristi za nuklearne elektrane. 

Žuti kolač se proizvodi u svim zemljama koje imaju i rudnike uranija.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2017-07-31 na Wayback Machine-u "Od rude do žutog kolača", Nuklearna elektrana Krško, 2011.

* "Characterizing and Classifying Uranium Yellow Cakes: A Background" Donald M. Hausen, journal=JOM, 1998.
|  |
| --- |
|  |

**Varšavsko vojvodstvo** (poljski: *Księstwo Warszawskie*, francuski: *Duché de Varsovie*, njemački: *Herzogtum Warschau*) bila je kratkotrajna država koja je egzistirala od 1807. do 1915.

Iako formalno nezavisna, u suštini je bila vazalna država Prvog Francuskog Carstva, koju je stvorio Napoleon Bonaparte.
Ali ona i pored toga za Poljake ima veliki emotivni značaj, jer je ipak bila obnovljena Poljska nakon Tri podjele Poljske (1772. 1793. 1795.) i potpunog zatiranja njena imena.

Historija i karakteristike
--------------------------

Varšavsko vojvodstvo je formirano, nakon ratificiranja Tilsitskog mira (7. i 9. jul 1807.), ne samo iz strateških razloga, već i zahvalnosti Napoleona za pomoć 
koju su mu pružili Poljaci da porazi Prusiju.

Varšavsko Vojvodstvo se u početku sastojalo najvećim dijelom od centralnih poljskih vojvodstava koje je anektirala Kraljevina Prusija 1793. i 1795, osim Gdańska, koji je postao slobodan grad i kraja oko Białystoka, koji je ustupljen Ruskom Carstvu.

Vojvodstvo je uvećano krajevima oko rijeke Noteć na zapadu, koje je Prusija anektirala 1772. a 1809. i krajevima na jugu koje je Austrija anektirala za Treće podjele Poljske.

Ubrzo nakon osnivanja Varšavskog vojvodstva, Napoleon je 22. juna 1807. izdiktirao njegov Ustav po francuskom modelu, a da osigura legitimitet (ili bar privid) za vojvodu je postavio Saksonskog kralja Friedricha Augusta, unuka 
predposljednjeg vladara Poljsko-Litvanske Unije Augusta III. Tako je osigurao efikasnu izvršnu vlast, a ubrzo i pravosuđe proglašenjem svog - Code civil 1. maja 1808. zakonikom vojvodstva.

Nade Poljaka za velikom državom ponovno su oživjele kad je Napoleon 1812. najavio svoju Invaziju na Rusiju, koja shvaćena kao - *Rat za poljsku domovinu*.
Vojvodstvo je neizmjernim naporima regrutiralo i opremilo korpus od gotovo 98 000 vojnika i poslalo na front. 

Ali nesreća koja je zahvatila napoleonovu Invaziju na Rusiju zapečatila je i sudbinu vojvodstva. Ostatak poljskih trupa vjerno je pratio Napoleonovo povlačenje i probijanje prema 
Francuskoj - 1813.-14. U toj kampanji poginuo je poljski nacionalni heroj Józef Antoni Poniatowski, štiteći carevo povlačenje u Bitci kod Leipziga.

Ruska carska vojska zauzela je Varšavu 8. februara 1813. i preuzela kontrolu nad vojvodstvom. Nakon tog je Bečkom kongresu dogovoreno da se Varšavsko vojvodstvo podijeli na tri dijela; 

* Veliku kneževinu Poznań, koja je vraćena Prusiji
* Slobodni Grad Krakov, koji je stavljen pod zaštitu Rusije, Prusije i Austrije i
* Kongresnu Poljsku, državu u personalnoj uniji sa Ruskim Carstvom preko zajedničkog monarha.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Duchy of Warsaw*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 9.01. 2021.

Vanjske veze
------------

* *Księstwo Warszawskie* (na portalu PWN) (`pl`)
* *Duchy of Warsaw* (na portalu Encyclopaedia Britannica) (`en`)
**Bjelovjeska šuma** (poljski: *Puszcza Białowieska*, bjeloruski: *Белавежская пушча*) je šumovito područje koje označava granicu između Poljske i Bjelorusije, oko 40 km sjeverno od grada Bresta (BE). To je jedno od posljednjih ostataka nekad dominirajuće prašume koja se protezala cijelom europskom nizijom, od obale Atlanskog oceana do Urala u Rusiji i od Baltika do Crnog mora.
Ovaj prirodni rezervat biosfere, tj. područje (voblast) Bresta (distrikti Kamianiec i Pruzhany u Bjelorusiji) i područje Hrodna, te područje Białowieża, 62 km jugoistočno od grada Białystoka u podlaskom vojvodstvu u Poljskoj, je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi zbog iznimno bogate biosfere koja uključuje rijetke životinje poput vuka, lasice, kune, ali i 800 primjeraka europskog bizona koji je ponovno naseljen nakon što je izumruo u Europi.

Bjelovjeska šuma kod Kosog mosta u dolini NarewkiBjelovjeska šuma kod Kosog mosta u dolini Narewki

Nacionalni park Bjelovjeska šuma
--------------------------------

### Bjeloruski dio (*nacionalni park Belavežskaja pušća*)

Bjeloruski dio nacionalnog parka ima površinu od 1771 km² (središnja zona 157 km², međuzona od 714 km² i prijelazno područje od 900 km²), od čega je 876 km² UNESCO-va svjetska baština. Sjedište mu je u Kamieniukiju gdje se nalaze laboratoriji i zoološki vrt gdje su bizoni ponovno uvedeni u park 1929. godine. Tu se nekad autohtone životinje, kao što su: konik (polu-divlji konj), divlja svinja, obični jelen i dr. mogu vidjeti u prirodnom okolišu. Tu se također nalazi i mali muzej, restoran, brzogriz i hotel. Hotel je iz sovjetskog doba i danas u jadnom stanju, zbog čega mali broj stranih turista posjećuje ovu atrakciju.

### Poljski dio (*Białowieski Park Narodowy*)

Poljski dio nacionalnog parka ima veličinu oko 100 km² i u njemu se nalazi Bjelovjesko jezero, kompleks zgrada koje su izgradili ruski carevi, posljednji privatni vlasnici šume (od 1888. do 1917. godine). Kompleks se sastoji od hotela, restorana i parkinga, u blizini sela Białowieża koje se nalazi u samom središtu šume. Odavde se organiziraju obilasci za posjetitelje u kočijama ili pješke. Oko 200,000 posjetitelja posjeti ovaj dio parka svake godine.

* Bjelovjeska šuma u magliBjelovjeska šuma u magli
* Bizon u bijeguBizon u bijegu
* Bizon u Bjelovjeskoj šumiBizon u Bjelovjeskoj šumi
* Kraljevski hrastKraljevski hrast
* Hrast Jagelovića iz 15. stoljeća koje je palo 1974. godineHrast Jagelovića iz 15. stoljeća koje je palo 1974. godine

Izvori
------

1. ↑  Gabriela Baczynska, "Promjena klime ugrožava drevnu poljsku šumu", Reuters, 29. rujna 2008. Posjećeno 18. prosinca 2010.

Vanjske veze
------------

***Bjelovjeska šuma*** na Wikimedijinoj ostavi

* Belovezhskaya Pushcha Arhivirano 2011-01-12 na Wayback Machine-u
* Nacionalni park Białowieża
* Fotografije Bjelovjeske šume
Učesnici Prve omladinske radne akcije "Sanička dolina"
**Prva omladinska poljoprivredna radna akcija** bila je organizovana u ljeto 1942. godine u dolini rijeke Sanice kod Ključa, poznata i kao „Žetva u Saničkoj dolini". U radnoj akciji sa teritorije Bosanske Krajine učestvovalo je oko 7 000 omladinaca.

Dana 28. jula 1942. godine izvršena je puna realizacija vojno-operativnog plana Operativnog štaba za Bosansku krajinu — oslobođena je Ključko-sanička dolina, u kojoj je bujala ljetina i dozrelo klasje za žetvu. Borci Prve krajiške narodnooslobodilačke udarne brigade potisli su i razbili snage Desete pukovnije NDH, čije su bojne nanijele mnogo zla narodu na ovom području.

Dok su borci ovih partizanskih jedinica u danonoćnim jurišima osvajali utvrđenja jedno za drugim, sekretar Oblasnog komiteta KPJ za Bosansku krajinu Đuro Pucar Stari dogovorio je sa rukovodstvom Drvara, Bosanskog Grahova i Bosanskog Petrovca, mobilizaciju omladinske radne snage i pokret omladinskih radnih četa i bataljona prema oslobođenom Ključu i okolini. Ujutru 29. jula stigao je u Vojiće kod Ključa, omladinski radni bataljon sa četiri omladinske radne čete smoljanske opštine. Bataljon je u cjelini brojao 511 žetelaca. Žetva je počela u selu Bojićima. Zatim su do 1-og avgusta stigla još dva bataljona sastavljena od omladine čitavog petrovačkog područja, ukupno oko 2000 omladinaca. Omladina je radila natčovječanskim naporima. Kao poseban podvig ove akcije smatra se žetva 800 žetalaca, koja je obavljena 27. avgusta 1942 ispred samih ustaških bunkera. Omladina je tada u potpunosti ispunila zavjet – *Ni zrno žita okupatoru*.

Ubrana ljetina je zaprežnim kolima vožena do Laništa a odatle partizanskom željeznicom do magacina i bolnica na Grmeču i Klekovači.

Rezultati ove akcije su bili veliki: sabrano je 270 vagona pšenice, ječma, zobi i kukuruza, osušena su tri vagona šljiva i jabuka, izvađeno je i utrapljeno 17 vagona krompira, napravljeno je 4 vagona pekmeza od šljiva, sabrano 5 vagona graha, u partizanske bolnice je dnevno otpremano po 3 000 kg voća i povrća, podijeljeno je 150 vagona razne hrane, a u rezervu je spremljeno 750 vagona razne hrane
Za osnovno značenje, v. epicentar.
 Za regiju, v. Slavonija.

**Epicentar Slavonije** je besplatni dvotjednik koji u Osijeku izdaje tvrtka Media centar plus d.o.o. (do 10. broja Media centar d.o.o.)

Impresum
--------

List se štampa na 32 stranice formata 30,5 x 22,5 cm u boji na roto-papiru. Glavna urednica je **Ivana Divković**, direktorica i zadužena za marketing je **Željka Marjanović**, list se grafički priprema u osječkoj tvrtki Čarobni tim d.o.o (prva dva broja: Grafika d.o.o.), a štampa ga Glas Slavonije d.d.

Izdani brojevi
--------------

Prvi broj izišao je 26. I. 2011. godine u tiražu od 20.000 primjeraka (od 10. broja tiraž je 27.000 primjeraka). Do 3. VII. 2014. godine objavljeno je **45** brojeva, s tim da su neki bili dvobroji: 11-12, 13-14, 20-21, 21-22 (zapravo 22-23), 24-25, 31-32, 33-34, 39-40. Od tada list privremeno ne izlazi.

Sadržaj
-------

"Epicentar Slavonije" objavljuje zanimljive članke s temama koje bi mogle zanimati stanovnike Osijeka i okoline. Iako se dijeli besplatno po Osijeku i okolini, broj stranica posvećenih klasičnim reklamama nije velik, a sponzorirani članci se tematski uklapaju u koncepciju lista. U svakom broju redakcija osigurava više nagrada čitaocima.

List objavljuje i članke tematski vezane za Baranju (Beli Manastir, Dardu…).

Enigmatika
----------

Uz viceve i horoskop, od drugog broja list na pola stranice objavljuje i križaljku - skandinavku, koju sastavlja i priprema Jovan Nedić. Do 45. broja objavljeno je ukupno 36 križaljki dimenzija 16 x 11 ili 17 x 11 polja sa slikom (od kojih su neke i tematske). U 45. broju ponovljena je križaljka iz 21. broja.

Križaljka objavljena u 11-12. broju (27. VII. 2011)
**Mocenigo** je ime bogate i uticajne venecijanske porodične dinastije, koja je dala čak sedmoro mletačkih 
duždeva, ali i brojne druge značajne lidere od; admirala, providura, ambasadora, kardinala do pisaca.

Historija
---------

Prvi značajni član te porodice bio je Tommaso Mocenigo (1343. - 1423) koji je bio komandant križarske flote koja je 1396. orobila Nikopolis (današnji Nikopol u Bugarskoj).

Od kad je 1414. izabran za dužda, proširio je mletačku vlast na Trentino, Furlaniju i Dalmaciju. I pored tih teritorijalnog proširenja, ipak je prvenstvo davao trgovini koja je tražila mir, pa mu je on bio primarni interes. Tako da je za njegove vladavine procvala venecijanska trgovina.

Njegov nećak Pietro (1406. - 1476.) bio je jedan od najvećih 
mletačkih admirala. Uspio je reorganizirati mornaricu nakon teškog poraza od Osmanlija - 1470. kod Eubeje (Negropontea), nakon tog je 1472. poduzeo uspješnu odmazdu, pa je zauzeo İzmir, a nakon tog razbio osmansku opsadu Skadra u Albaniji. Na kraju je i on izabran za dužda - 1474. njegovu vladavinu obilježilo je kovanje nove mletačke kovanice, koja je kasnije nazvana po porodici - Mocenigo.

Njegov brat Giovanni (1409. - 1485.) izabran je dužda - 1478. On je uspio sklopiti mir sa Osmanskim Carstvom, pa je nakon tog zaratio sa Ferrarom i preoteo joj Rovigo i plodne Polesine.

Palače porodice Mocenigo na Kanalu Grande prva s lijeva je *il Nero*, u sredini je *Ca' Vecchia*, a s desna je *Palača Contarini*
Sljedeći veliki Mocenigo bio je Andrea (1473. - 1542.) unuk Giovannija, koji je dodao porodici - intelektualni sjaj, on je napisao historiju ratova sa Osmanlijama 1500. u stihovima i historiju ratova Cambrajske lige u prozi.

Njegov nećak Alvise I (1507. - 1577.) bio je 88 dužd izabran 1570. za njegove vladavine buknuo je novi rat s Osmanskim Carstvom u kojem je Venecija izgubila Nikoziju i Famagustu, ali je uspjela pobjediti u velikoj pomorskoj Bitci kod Lepanta. Sljedećih 125 godina porodica Mocenigo doživjela je politički pad, sve dok prapra nećak Alvisea I - Alvise II nije izabran za dužda - 1700. i vladao do 1709. Nekoliko godina kasnije i Alvise Sebastiano bio je dužd od 1723. do 1732.

Posljednji značajniji Mocenigo bio je Alvise IV (1701. - 1778.), koji je bio 118 dužd od 1763. - 1778. On je za svoje vladavine želio preokrenuti kolops svoje republike uvođenjem nekih prosvjetiteljkih ideja u trgovinsku politiku. Također se trudio da nizom mjera, obuzda bujanje crkvenih redova i vjerskih institucija, njihovih privilegija i rentjirskog gomilanja bogatstva, zbog tog je ušao u sukob s papom Klementom XIII..

Članovi porodice Mocenigo imali su brojne palače i vile, kako u samoj Veneciji, tako i po terrafermi u okolici grada.
Brojni članovi porodice pokopani su u grobnicama venecijanske bazilike Zanipolo

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Mocenigo Family*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 05. 2013.

Vanjske veze
------------

***Mocenigo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mocenigo Family* na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Radojica Perišić** (1906—1945) je bio sveštenik i četnički komandant sa Golije u Crnoj Gori.

Rodio se u selu Kazanci. Po pozivu je bio sveštenik, obilazio je pastvu po Crnoj Gori i Hercegovini. Poslije 6. aprila 1941. god. ustaše su počele da vrše zločine nad srpskim stanovništvom u Hercegovini. Radojica je, zajedno sa žiteljima Golije i čitave Stare Hercegovine, podigao ustanak protiv NDH u junu 1941. god. u koji su se kasnije priključili Hercegovci i četnički komandanti iz Hercegovine Milorad M. Popović i drugi. Za vrijeme rata bio je komandant Mostarske i Golijske brigade koja je bila u sastavu Nevesinjskog korpusa.

Ubijen je od ustaša na Lijevča polju, povlačeći se sa ostalim crnogorskim četnicima, kada su 4. aprila ujutru, ustaške i domobranske jedinice iznenada napale Đurišićeve snage i nanele im ozbiljne gubitke. Samo u prvom udarcu uništen je ceo štab Gatačke brigade, sa komandantom sveštenikom Radojicom Perišićem na čelu.

Izvori
------

1. ↑

Spoljašnje veze
---------------

* Ustanak u Hercegovini 1941 Arhivirano 2009-05-30 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Traunsee** (češki:*Travenské jezero*) je najdublje austrijsko jezero, i drugo po veličini jezero - 
Salzkammerguta u Gornjoj Austriji.

Karakteristike
--------------

Traunsee je protočno jezero iz kog istječe rijeka Traun u Dunav, ono leži iznad Gmundena na nadmorskoj visini od 423 metra. .

Traunsee ima površinu od 24,5 km², dug je 12, a širok do 3 km.
Jezero ima vrlo bistru i čistu vodu, ali je zbog svoje velike dubine 191 m, vrlo hladno. 
Traunsee se nalazi u prijelaznoj zoni između nizine i Alpa, sa jugozapada leži masiv Höllengebirge, a sa istoka planine Rötelstein (1287 m) i Traunstein (1691 m).

Duž sjeverne, zapadne i južne obale nižu se turistička naselja: Gmunden (440 m), Altmunster (442 m), Mitterndorf (441 m), Traunkirchen (443 m) i Ebensee (443 m). Istočna obala puno je strmija i rijetko naseljena.

Na malom otoku pored Gmundena leži zamak Ort, u kom se odvija *Gmundenski ljetni festival*. 
Ljeti se Traunsee pretvara u turističku oazu, jer nudi sve vrste sportova na vodi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  „*Traunsee*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 05. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Traunsee*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Traunsee* (`de`)

Traunsee
**Mouscron** (nizozemski: *Moeskroen*) je grad i općina od 59,179 stanovnika na zapadu Belgije u Valoniji.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mouscron se prostire duž granice sa francuskom (preko puta leži Roubaix), udaljen petnaestak km južno od Kortrijka.

Historija
---------

Gradska vijećnica
Mouscron je prvi put dokumentiran 1060. godine. Ime je dobio od sintagme *mosscher-on* = močvarno mjesto 
prekriveno mahovinom.

1066. ga je godine flandrijski grof poklonio kao feud crkvi sv.Petra iz Lilla. Ona ga je 1149. ustupila opatiji sv. Martina iz Tournaia.
Mouscron je pratio sve nevolje kastelanije Kortrijk pod koju je podpadao, a ona je između ahenskog (1668.) i Nijmegenski mir|nijmegenskog]] (1678.) mirovnog sporazuma pripadala Kraljevini Francuskoj sve do sklapanja Utrechtskog mira - 1713. kad je vraćena 
Nizozemskoj Republici.

Feud Mouscron je često mjenjao gospodare. 1430. godine podignut je dvorac.
Kao i cijelu regiju, Mouscron su obilježili ratovi s kraja 15. vijeka i Hugenotski ratovi u 16. vijeku, u drugoj polovici 17. vijeka stradao je u ratovima Louisa XIV.

Sve do sredine 18. vijeka Mouscron je bio selo. Tad se razvila tekstilna industrija, zahvaljujući činjenici da je francuski Lille 1769. zabranio proizvodnju *flis*a, tkanine mješavine lana i vune, dok je to u Austrijskoj Nizozemskoj, kojoj je pripadao Mouscron, ta proizvodnja dopuštena još od 1758.

Zbog jezičnih razlika Mouscron je 1963. napustio Zapadnu Flandriju i pridružio se frankofonskoj Provinciji Hainaut.

Mouscron se bitno povećao 1977. kad se spojio sa susjednim općinama; Luingne, Herseaux i Dottignies; novi entitet je zadržao ime Mouscron.

Pobratimski gradovi
-------------------

Mouscron ima ugovore o partnerstvu i suradnji sa slijedećim gradovima;

* Francuska Fécamp, Francuska
* Njemačka Rheinfelden, Njemačka
* Ujedinjeno Kraljevstvo Barri, Ujedinjeno Kraljevstvo (Wales)

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Belgium: Major Cities and Municipalities*" (engleski). City population. Pristupljeno 31.07. 2022.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „Histoire" (francuski). Ville Mouscron. Pristupljeno 31.07.2022.
3. ↑  „Service Jumelage" (francuski). Ville Mouscron. Pristupljeno 31.07.2022.

Vanjske veze
------------

***Mouscron*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ville Mouscron* (Službene stranice grada) ()
**Waccamaw** (Waccamau, Waccamawe, Waccomassee, Wacemaus, Waggamaw, Wicomaw, Wigomaw), pleme američkih Indijanaca porodice Siouan i srodno Catawbama, naseljeni duž rijeke Waccamaw u okruzima Georgetown i Horry, osobito u kraju poznatom kao Dog Bluff u Južnoj Karolini. Populacija Waccamawa 1600.-te iznosila je oko 900. 
Prvi puta ih spominje Francisco de Chicora, pod imenom Guacaya, kojega su 1521. zarobili Španjolci u provinciji Chicora. 
Godine 1715. imaju šest sela i broje 610 duša, a pet godina kasnije 1720. ulaze u kraći rat sa kolonistima u kojemu su uzgubili 60 ratnika, žena i djece. Godine 1755. pobijeno ih je nešto u naseljima bijelaca prilikom napada Cherokee i Natchez Indijanaca. Dio Waccamawa moguće da se otopio u Croatan Indijancima, a dio se priključio Catawbama. -Suvremena populacija plemena Waccamaw-Siouan tribe u Sjevernoj Karolini u okruzima Bladen i Columbus iznosi oko 2,000, a glavna naselja su im St. James, Buck Head, Council, i Chadbourn. Druga grupa u Južnoj Karolini  *'Waccamaw Indian People'* , priznati od Južne Karoline 2005, broje oko 400 duša, i ne smiju se brkati sa plemenom Varnertown Indijancima, službeno nazivani  *'Wassamasaw Tribe of Varnertown Indians'* , a vuku porijeklo od Catawba, Cherokee, Edisto i Etiwan Indijanaca. 

Waccamawi sebe nazivaju i "*People of the Fallen Star*," pozivajući se na legendu o vatrenol 'lopti' koja je udarila u zemlju, gdje je nastalo jezero Waccamaw (vidi Arhivirano 2007-09-07 na Wayback Machine-u).

Literatura
----------

* *Milling, Chapman J.* Red Carolinians. Columbia: University of South Carolina Press, 1969.

Vanjske poveznice
-----------------

* South Carolina – Indians, Native Americans – Waccamaw
* Waccamaw Indian Tribe History
* Waccamaw Siouan Unofficial Site
**Sreto Balaš** (Karanac, 4. V. 1953), akademski slikar-kostimograf.

Životopis
---------

Osnovnu školu završio u Karancu i Kneževim Vinogradima, a srednju umjetničku školu u Novom Sadu. Potom se (1975) zaposlio u Tvornici trikotaže "Sutjeska" (u to vrijeme u Branjinom Vrhu). Krajem, 1976. upisao se na Fakultet primenjenih umetnosti u Beogradu, Katedra za savremeno odevanje. Posle diplomiranja i sticanja zvanja akademskog slikara-kostimografa, ponovo se vraća u Baranju i *"Sutjesku"*, u kojoj ostaje sve do 28. marta 2001. godine. Od jeseni 2001. godine radi kao nastavnik likovne kulture u osnovnim školama *"Kneževo"* i *"Jagodnjak"*.

Modne kreacije
--------------

Za vrijeme rada u *"Sutjesci"* svojim kreacijama učestvovao na brojnim modnim manifestacijama i modnim revijama u Belom Manastiru, Beogradu, Ljubljani, Osijeku i Zagrebu. Na Zagrebačkom sajmu mode *"Intertekstil"* 1998. godine osvojio *"Kristalni svijet"*, prvu nagradu za kolekciju muške trikotaže.

Slikarstvo
----------

Crtanjem i slikanjem bavi se "otkad zna za sebe". Ozbiljan rad na tom planu počeo 1973. godine. Učestvovao na petnaestak grupnih i dvije samostalne izložbe u Belom Manastiru, Batini i Osijeku (*"Baranja u mom srcu*"). Slikarske tehnike i slikarski materijali koje najviše koristi u svom radu su akvarel-boje i bajc na papiru i uljane boje na platnu. Kod slikanja uljanim bojama najviše se služi slikarskom špahtlom, a rjeđe kistovima. U mlađim danima rado crtao portrete, a na fakultetu aktove. Najomiljeniji su mu baranjski pejsaži (Kopački rit, Zeleni otok kod Batine, Puškaš). Rado crta i slika svoj Karanac i okolinu. Naslikao je i mnogo ikona s likovima svetaca, a između ostalih i fresku Sv. Stefana Štiljanovića na vanjskom zidu pravoslavnog hrama u Karancu posvećenog tome svecu. Osim rada u eksterijeru, najčešće i najrađe boravi i slika u ateljeu u potkrovlju svoje porodične kuće u Karancu.
**Mount Saint Helens** (prevedeno na hrvatskosrpski: *Planina svete Helene*) je danas 2 549 metara visoki vulkan u masivu Kaskadske planine na sjeverozapadu američke savezne države Washington.

Geografske i geološke karakteristike
------------------------------------

Nakon posljednje veće erupcije 27. marta 1980. vulkan se smirio i samo malo kašljucao s vremena na vrijeme.
Nakon tog je magma počela stvarati pritisak unutar planine, pa su se pojavile velike pukotine i veliko trbušasto izbočenje sa sjeverne strane kupole vrha. Ono je raslo oko 150 cm na dan, pa su naučnici upozorili da bi ukoliko poraste do 100 m moglo izazvati veliku lavinu, ali nisu predvidjeti da će Saint Helens eksplodirati snagom 10-megatonske bombe. 

Erupcija Saint Helensa
Sve je započelo ujutro 18. maja 1980. potresom magnitude od 5,1 po Richteru, koji je uzrokovao ogromno klizište sa sjeverne strane planine, i klizanje 2 km³ naslaga nizbrdo. Nakon tog je sjeverna padina raznesena u eksploziji koja je uslijedila, zračni udar iza nje, imao je početnu brzinu od 500 km na sat i temperaturu od 350 °C, on je raspršio oblak užarenog pepela i kamenja u radijusu od 25 km od vrha vulkana. Nakon tog su uslijedile manje bočne eksplozije, lavine, potoci užarene lave i mulja. To sljevanje zatrpalo je sve riječne kotline dubokim naslagama blata i smeća u radijusu od 27 km. Istodobno sa eksplozijom uzdigao se i vertikalni oblak užarenog plina i pepela uvis do nekih 26 km, pa je pepeo padao sve do Dalekog istoka i centralne Montane. Taj oblak uzrokovao je da je grad Spokane u Washingtonu udaljen oko 400 km sjeveroistočno od vulkana obavila potpuna tama usred bijela dana.

Koliko god je da eksplozivna erupcija bila strašna, poginulo je samo 57 ljudi, ali je zato nastradalo na hiljade ptica i divljih životinja, pa čak i riba. Svo drveće u krugu od 500 km² porušeno je naletom uraganskog vjetra kog je uzrokovala eksplozija. U strahovitoj eksploziji raznesen je i vrh planine, dotad visoke 2 950 metara, a umjesto njega pojavio se krater u obliku potkove s obodom visim 2 549 metara.

Nakon te katastrofalne erupcije vulkan je imao manje erupcije 1986. pa je počala izrastati kupola od lave u krateru. Seizmička aktivnost registrirana je 1989. i 1991. (uz neke manje eksplozije), a nakon tog 1995. i 1998.

Mount Saint Helens je 1982. proglašen Nacionalnim vulkanskim spomenikom, na površini od 445 km².

Vanjske veze
------------

***Mount Saint Helens*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mount Saint Helens* na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Muhafaza Musandam** (arap. ) je jedna od 9 administrativnih jedinica Sultanata Oman.

Geografija
----------

Muhafaza Musandam prostire se uglavnom po istoimenom Poluotoku Musandam i obuhvaća prostor od 1720 km², na kom živi samo 31.425 stanovnika. To je uglavnom neplodni stijenoviti i teško prohodni planinski teren, početak masiva Hadžar u kom ima svega par oaza u kojima je moguć život. Muhafaza Musandam je enklava Omana razdvojena od matice teritorijem Ujedinjenih Arapskih Emirata točnije njenog Emirata Fudžaire. Kuriozitet je da i Musandam ima enklavu Mada, koji u sebi ima malu enklavu Emirata Šardže.

Muhafaza Musandam prostire se od Hormuškog tjesnaca na sjeveru duž Omanskog zaljeva sve do oaze Dibe na jugu.

Administrativni centar muhavaze i najveći urbani centar je grad Hasab od 12.049 stanovnika na sjeverozapadu. Pored njega jedino veće naselje je Diba al-Baja od 5263 stanovnika u oazi Dibi na krajnjem jugu uz granicu sa Ujedinjenim Arapskim Emiratima.

Karta Hormuškog tjesnaca

Administrativna podjela
-----------------------

Muhafaza Musandam administrativno je podjeljena na četiri vilajeta (okruga): Hasab, Buk, Dibu i Madu.

U muhafazi (kao i po poluotoku) žive uglavnom Šihuhi (govornici kumzarija) koji se bave ribarstvom i nomadskim stočarstvom. Za njih se pretpostavlja da su vjerojatno bili izvorni stanovnici sjevernog Omana, koji su potisniti u planine Hadžara stalnim muslimanskim i portugalskim provalama.

Privreda i transport
--------------------

Još i danas ribarstvo je najvažnija grana privrede, uz nešto sitne poljoprivrede u rijetkim oazama. U novije vrijeme pronađene su rezerve nafte na zapadnoj obali poluotoka Musandam. Transport se uglavnom odvija morskim putem, jer po teško prohodnom planinskom terenu nema cesta. 
Sultanat Oman je organizirao Komitet za razvoj Musandama, koji je razvio projekte za izgradnju nove ribarske flote, brane kod grada Hasab i silosa za skladištenje žitarica i povrća.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Oman*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 14. 9. 2014.
2. 1 2  „*Regions*" (engleski). Visitoman. Pristupljeno 14. 9. 2014.
3. 1 2  „*Musandam Peninsula*" (engleski). Universalium. Pristupljeno 14. 9. 2014.

Vanjske veze
------------

***Musandam (muhafaza)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Musandam Peninsula ()

| * p
* r
* u
Administrativna podjela Omana |
| --- |
| Mintaki (regije) | ed-Dahilija • ez-Zahira • al-Batína • al-Vusta • eš-Šarkija | Zastava Sultanata Oman |
| Muhafaze (oblasti) | al-Burajmi • Dofar • Muskat • Musandam |