recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ćićić** je srpsko prezime koje postoji u Hrvatskoj i u Srbiji. Zanimljivo je prvenstveno stoga što je palindrom , tj. što se jednako čita s obje strane te stoga što od suglasnika sadrži samo suglasnik "ć".

Popis 1948.
-----------

Na popisu stanovništva 1948. godine  u Hrvatskoj je to prezime zabilježeno u naselju Donja Gračenica kod Kutine (1 osoba) i u Trpinji kod Vukovara (6 osoba iz jedne porodice).

Popis 2011.
-----------

Prema popisu stanovništva 2011. godine u Hrvatskoj je živjelo svega nekoliko Ćićića u samo tri domaćinstva. Sredinom 20. stoljeća bilo ih je približno 10, pa je njihov broj ostao podjednak.
Prisutni su u samo četiri hrvatska naselja i to u Trpinji u okolici Vukovara (<10), Belom Manastiru (<5), Vukovaru (<5), te u Tenji (<5).

Slična prezimena
----------------

Vrlo slično prezime je ***Čičić***, naizled nepovezano i porijeklom iz Janjeva sa Kosova. Nalazimo to porodično ime i u Slavonskom Brodu, Zagrebu, Sisku i Splitu.

Izvori i vanjske veze
---------------------

1. ↑  *Enigmatski rječnik - 5*
2. ↑  *Leksik prezimena SRH*
3. ↑  „Acta croatica: Prezime Ćićić". Pristupljeno 26. 12. 2022.
4. ↑  „Acta croatica: Prezime Čičić". Pristupljeno 27. 12. 2022.
Za moderni ukrajinski automobil, v. ZAZ Tavrija.
**Tavrika** ili **Taurika** (grčki: , latinski: , ruski: ), odnosno **Taurija** ili **Tavrija** (ukrajinski: Таврія), također i **Taurida** (starogrčki: ), odnosno **Taurijski Herson** su nazivi koji su se u antičko doba koristili za današnji poluotok Krim na Crnom moru.

Naziv dolazi od Taura, drevnog naroda koji je živio na Krimu, a koga su susreli grčki kolonisti koji su naselili to područje. Istočni dio Tavrije je u 2. vijeku pne. postao dio Bosporskog Kraljevstva, države koja će se sljedećih nekoliko vijekova održati kao klijentska država Rimskog Carstva. Spomen na Bosporsko Kraljevstvo nestaje sredinom 4. vijeka, a historičari pretpostavljaju da je ta država pala pod udarom Huna. 

Kasnije se za to područje, nakon doseljavanja Krimskih Tatara, počeo koristiti izraz Krim. Kada je to područje osvojilo Rusko Carstvo krajem 18. vijeka, odlučilo je obnoviti staro ime, prozvavši nova područja Tavrijskom gubernijom. Na Krimu je u proljeće 1918. postojala kratkotrajna Sovjetska Socijalistička Republika Tavrida, koju su uništile Centralne sile. Poslije ruskog građanskog rata su pobjednički boljševici vratili naziv Krimska autonomna sovjetska socijalistička republika.

Literatura
----------

* The Roman site at Charax (`ru`)
* Lost Roman City
* Taurica
* High resolution zoom-able Image of a antique map of the region
* Taurica History Arhivirano 2007-06-29 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Rimske provincije (120. g.) |
| --- |
|  | Achaea • Aegyptus • Africa • Alpes Cottiae • Alpes Maritimae • Alpes Poenninae • Arabia Petraea • Armenia Inferior • Asia • Assyria • Bithynia • Britannia • Cappadocia • Cilicia • Commagene • Corsica et Sardinia • Creta et Cyrenaica • Cyprus • Dacia • Dalmatia • Epirus • Galatia • Gallia Aquitania • Gallia Belgica • Gallia Lugdunensis • Gallia Narbonensis • Germania Inferior • Germania Superior • Hispania Baetica • Hispania Lusitania • Hispania Tarraconensis • Italia • Iudaea • Lycaonia • Lycia • Macedonia • Mauretania Caesariensis • Mauretania Tingitana • Moesia • Noricum • Osroene • Pannonia • Pamphylia • Pisidia • Pontus • Raetia • Sicilia • Sophene • Syria • Thracia |  |
**Emir** (arapski: **أمير**) izvorno je značilo *komandant*  ili *general*, ili *princ*, neki put se izgovara Amir, ali ima isto značenje.

To je vremenom postalo ime za visoku plemićku titulu, ili titula koju su dobijali uz svoj položaj visoki državni funkcioneri, po arapskom svijetu, a od 19. vijeka i u Afganistanu. Ta titula bila je udomaćena u srednjovjekovnom muslimanskom svijetu. Emiri su u islamskim monarhijama, obično bili visoko pozicionirani šeici. U onim slučajevima kad se ta titula odnosila na monarhovu djecu, emir je tad značio princ (knežević),a uz njegovu titulu išao je i emirat (kneževina) - teritorij kojim je on upravljao. *Emirati* su dakle bili pandan evropskim kneževinama. 

Emir je i vrlo popularno i često osobno ime (ne i titula) u Bosni i Turskoj. 

Riječ emir ušla je u engleski jezik 1593. godine preko francuske riječi *emir*.  Emir je bilo jedno od imena ili naslova islamskog proroka Muhameda.

Pogledajte i ovo
----------------

* Vezir
* Šeik
* Sultan
* Kalif
* Radža

Izvori
------

1. 1 2  „*Emir*" (engleski). Online Etymology Dictionary. Pristupljeno 6. 11. 2011.
**Gateshead Millennium Bridge** zvan i *Baltic Millennium Bridge* je pješačko-biciklistički most, na sjeveroistoku Engleske u Metropolitanskoj grofoviji Tyne and Wear.

Most premošćuje Rijeku Tyne i povezuje gradove Gateshead i Newcastle upon Tyne.

Karakteristike
--------------

Most Gateshead Millennium je ukupno dug 126 metara, sa centralnim rasponom od 105 metara.

Taj futuristički most sastavljen je od dva čelična - luka (parabole) koji kad se zarotiraju za nekih 35 ° omogućuju brodovima da prolaze rijekom, a na 90 ° - gornji luk služi kao nosač donjeg, koji je greda mosta po kojoj idu pješaci.

Rotacija lukova mosta traje samo 4 i pol minute, u tom procesu se automatski očisti, jer na svakom kraju pješačkog luka ima spremnike za smeće.
Rotaciju omogućuje osam elektromotora.

Most je težak 800 tona, usidren na betonske pilote duboke 30 metara.

Historija
---------

Vijeće grada Gatesheada je 1996. objavilo natječaj za novi most koji je trebao ispuniti slijedeće kriterije; omogućiti plovidbu brodovima ispod njega, da ne naruši pogled na postojeće mostove i izgled keja.

Na natječaj je pristiglo 150 radova, pobjedio je rad arhitektonskog studija Wilkinson Eyre i građevinske kompanije Gifford & Partners.

Građen je od 1998. i otvoren za promet septembra 2001..

Prvog dana (28. juna 2001.) kad je pokrenuto probno okretanje lukova okupilo se 36,000 ljudi.

Galerija slika
--------------

* Brod prolazi iznad podignutog mostaBrod prolazi iznad podignutog mosta
* Spuštanje mostaSpuštanje mosta
* Pješaci prolaze preko spuštenog mostaPješaci prolaze preko spuštenog mosta
* Osvijetljeni most noćuOsvijetljeni most noću

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Gateshead Millennium Bridge*" (engleski). Structurae. Pristupljeno 20. 05. 2017.
2. 1 2 3  „*Gateshead Millennium Bridge facts*" (engleski). Gateshead Council. Arhivirano iz originala na datum 2017-05-21. Pristupljeno 20. 05. 2017.
3. 1 2 3  „*Gateshead Millennium Bridge background*" (engleski). Gateshead Council. Arhivirano iz originala na datum 2017-06-25. Pristupljeno 20. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Gateshead Millennium Bridge*** na Wikimedijinoj ostavi

* *The Gateshead Millennium Bridge* (`en`)
*Za ostala značenja, v. Suzy (razvrstavanje).*

**Suzy** je svojevremeno bila druga po veličini diskografska kuća iz Zagreba, osnovana 1972 godine. Nakon raspada Jugoslavije poduzeće je promijenilo ime u **Suzy Records d.o.o.**

Historija
---------

Poduzeće Suzy osnovano je 1972 kao agencija za organiziranje koncerata i događanja te distributer nosača zvuka i studio za snimanje muzike. Suzy nikad nije imao vlastiti pogon za proizvodnju vinilnih ploča ili drugih nosača zvuka, već se koristio uslugama drugih proizvođača, ili direktno uvozio ploče. Suzy je zapravo bio izdavačka kuća, koji se pored svog osnovnog posla u muzici, bavila i tipično agencijskim poslovima, zastupanja i posredovanja.

Poduzeće je najbolje poslovalo 1980-ih za direktora Milana Škrnjuga-Škrge, koji je tad bio uspješni organizator velikih koncerata, i čovjek koji je imao empatije za nove mlade grupe iz novog vala poput Prljavog kazališta, Azre, Parnog valjka i drugih. Sredinom 1980-ih diskografska kuća Suzi počinje se razgranavati na izdavanje softvera, i osniva posebnu podružnicu *Suzy Soft* koja je djelovala do 1987. godine.

Izvori
------

1. ↑  „Službene stranice Suzy Records, pristupljeno 22. jula 2010.". Arhivirano iz originala na datum 2010-05-22. Pristupljeno 2010-10-19.
2. ↑  O tvrtki Suzy sa portala Discogs. com, pristupljeno 22. jula 2010.

Vanjske veze
------------

* Službene stranice Arhivirano 2010-05-22 na Wayback Machine-u
**Energetski nivoi** u hemiji predstavljaju skup elektronskih orbitala koje imaju isti kvantni broj *n*. Nazivaju se još i „putanjama" ili „sferama" i najčešće se obeležavaju slovima: K, L, M, N, O, P i Q. 

Broj elektrona po nivou ne može da prekorači određeni maksimum, a za valentni elektronski nivo važi da u njemu ne može da bude više od osam elektrona. Time se objašnjava hemijska inertnost plemenitih gasova i osnova je teorije o valenci.

* K - jedna orbitala (*s*) - može da se smesti maksimalno 2 elektrona.
* L i M jedna *s* i 3 *p* orbitale - može da se smesti maksimalno 8 elektrona
* N i O - jedna *s*, 3 *p* i 5 *d* - može da se smesti maksimalno 18 elektrona
* P i Q - jeden *s*, 3 *p*, 5 *d* i 7 *f* - može da se smesti maksimalno 32
* 
* elektrona

Atomi plemenitih gasova imaju potpuno popunjene energetske nivoe tako da im je elektronska konfiguracija stabilna, atomi ostalih hemijskih elemenata imaju nepotpuno popunjene energetske nivoe, zbog čega su u mogućnosti da grade jedinjenja sa drugim atomima. 

Elektroni koji su bliži jezgru imaju manju energiju od onih koji su udaljeniji. Osim valentnih elektrona koji mogu da napuste atom, može da se desi da elektroni pređu na niži energetski nivo i tada oslobađaju energiju. Ova pojava se naziva luminiscencija i uočava se jer se tada emituje svetlost.

Primer
------

Broj elektrona po energetskim nivoima atoma plemenitih gasova:


| **element** | **atomskibroj** | **K** | **L** | **M** | **N** | **O** | **P** |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| He | 2 | 2 |
| Ne | 10 | 2 | 8 |
| Ar | 18 | 2 | 8 | 8 |
| Kr | 36 | 2 | 8 | 18 | 8 |
| Xe | 54 | 2 | 8 | 18 | 18 | 8 |
| Rn | 86 | 2 | 8 | 18 | 32 | 18 | 8 |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  |  |  |  |
|

Literatura
----------

* Parkes, G. D. & Fil, D. 1973. Melorova moderna neorganska hemija. Naučna knjiga. Beograd.
* Čeloner, DŽ. 2001. Vizuelni rečnik fizike. „NNK International": Beograd.
| ***Specifikacije*** |
| --- |
| Oznaka klase fin |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Članova posade | *1* |
| Visina jarbola |  7,1 m |
| Dužina |  4,5 m |
| Širina | 1,51 m |
| Gaz | do 0,9 m |
| Težina školjke (s opremom) | 140 kg |
| Površina jedra | 10 m² |
| Tip jedra | *Cat* |

 |
| ***Olimpijska klasa*** |

**Klasa fin** je olimpijska disciplina u jedrenju. Osmislio ju je švedski dizajner kanua Rickard Sarby 1949. za Olimpijske igre 1952. u Helsinkiju. Od ovih igara, klasa fin je bila na programu svih olimpijada do sada.

Klasa fin
Oblik i dimenzije same jedrilice nisu mijenjane od njene prvobitne verzije, ali se od kasnih 1960-ih za izradu jarbola koristi aluminij umjesto drveta. U najnovije vrijeme, za jarbole se upotrebljavaju karbonska vlakna, a za jedra se koristi kevlar.

Vanjske veze
------------

***Fin (jedrenje)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Međunarodno udruženje fin jedriličara
* Sjevernoamerička klasa fin
* Klasa fin – Njemačka
* Klasa fin – Argentina Arhivirano 2008-09-20 na Wayback Machine-u
* Klasa fin – Češka
Za ostale ličnosti sa istim imenom, v. Fiacha.
**Fiacha Finnolach**, sin Feradach Finnfechtnacha, bio je, prema irskim srednjovjekovnim legendama i tradiciji, veliki kralj Irske. Na prijestolje je došao ubivši svog prethodnikja Fíatach Finna. Vladao je, ovisno o izvoru, petnaest, sedamnaest ili dvadeset sedam godina. Ubijen je, zajedno sa svim plemićima i "slobodnjacima" Irske, u velikom ustanku *aithech-tuatha* ili "podaničkih naroda/ljudi", koje je, prema *Lebor Gabála Érenn* i *Annals of the Four Masters*, vodio Elim mac Conrach, ili, prema Keatingz Cairbre Cinnchait. Supruga Eithne, kćer kralja Albe (Škotska), je u to vrijeme bila trudna, ali je uspjela pobjeći u Albu i roditi Fíachuovog sina Tuathal Techtmara, koji se poslije vratio u Irsku da preuzme prijestolje. *Lebor Gabála Érenn* navodi kako je vladao u doba rimskog cara Nerve (96-98). Kronologija Keatingove *Foras Feasa ar Éirinn* mu vladavinu datira u period 28-55, a *Annals of the Four Masters* u period 39-56.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Fíatach Finn**  |  **veliki kralj Irske** LGE 1. vijek n.e.FFE 28-55AFM 39-56 | Slijedi: **LGE/AFM Elim mac ConrachFFE Cairbre Cinnchait**  |

Izvori
------

1. ↑  Također **Fiacha**, **Fiachaidh Finnolaidh**, **Finnfolaidh**, **Findfholaidh**. Ponekad se navodi i kao **Fíachu Findoilches**, što je ime ranijeg velikog kralja.
2. ↑  R. A. Stewart Macalister (ed. & trans.), *Lebor Gabála Érenn: The Book of the Taking of Ireland Part V*, Irish Texts Society, 1956, p. 307
3. ↑  Geoffrey Keating, *Foras Feasa ar Éirinn* 1.38
4. ↑  *Annals of the Four Masters* M39-56
**Suez** (arapski: محافظة السويس / *Muḥāfāzah as-Suways*, je jedna od 27 muhafaza na koje je Egipat administrativno podjeljen.

Geografske karakteristike
-------------------------

Muhafaza se nalazi na sjeveroistoku zemlje, sjeverno od Sueskog zaljeva, pored istoimenog grada Sueza, na južnom kraju Sueskog kanala. 
Prostire se na površini od 9,002 km², i ima 743,193 stanovnika.

Gotovo svo stanovništvo (točnije njih 740,874) živi u gradu Suezu, koji je i administrativni centar muhafaze, a svega njih 2319 po pustinjskoj unutrašnjosti.

Muhafaza Suez ima razvijenu trgovinu i industriju ponajprije zahvaljujući kanalu (brodogradnja, radionice za održavanje kanala) ali i zbog eksploatacije mineralnih sirovina; vapnenac, dolomit, ugljen, nafta. Pa pored rafinerije nafte i velike cementare ima i tvornice; stakla, umjetnih gnojiva, kemikalija, tekstila i punionice pića.
Dobro je razvijeno i ribarstvo po Crvenom moru.

### Administrativna podjela

Muhafaza Suez je administrativno podjeljena na 5 općina; Arbin, Ganajin, Suez, Ataka, Fajsal i Luka Suez. 

Ataka je industrijska zona, za razliku od tog stambene i poslovne zgrade kao i većina administrativnih, obrazovnih i zdravstvenih institucija nalazi se u gusto 
naseljenoj Općini Suez. U Općini Ganajin se uzgaja nešto voća i povrća.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Suez Governorate*" (engleski). Sciencedirect. Pristupljeno 10.07.2020.
2. 1 2  „*Egypt, Arab Republic of Egypt*" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 07. 2020.

Vanjske veze
------------

***Suez (muhafaza)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice* (`ar`)
* *Suez Governorate* (`en`)

| * p
* r
* u
Egipat Egipatske muhafaze |
| --- |
| Urbane | 
* Kairo
* Aleksandrija
* Port Said
* Suez

 | Flag of Egypt |
| Donji Egipat | 
* Ismailia
* Kafr eš Šejk
* Garbija
* Dakahlija
* Šarkija
* Minufija
* Kaljubija
* Dumjat
* Beheira

 |
| Gornji Egipat | 
* Giza
* Fajum
* Beni Suejf
* Minja
* Asjut
* Sohag
* Kena
* Asuan
* Luksor

 |
| Pogranične | 
* Crveno more
* Vadi al Džadid
* Matruh
* Sjeverni Sinaj
* Južni Sinaj

 |
**Stara varoš** je dio grada Podgorice, na lijevoj obali rijeke Ribnice, a ovaj naziv se ustalio poslije podizanja novog dijela grada (zvanog Mirkova varoš, a danas Nova varoš) osamdesetih godina 19. vijeka (na desnoj obali Ribnice). Stara varoš je bila jezgro stare Podgorice u periodu osmanlijske vlasti (1474–1879) u urbanim i arhitektonskim formama grada, običajima, načinu života i orijentalnim karakteristikama. U Staroj varoši se nalazila i turska tvrđava Depedogen (u narodu zvana Ribnica) podizana od 1474. nakon osvajanja srednjovjekovnog trga Podgorica od strane Osmanlija (Mehmed II Osvajač) kao i sahat-kula (pretpostavlja se da je u drugoj polovini 17. vijeka sagradio Hadži Hafiz-paša Osmanagić, sa satom naručenim iz Italije). Zgrada vakufa dograđena uz sahat-kulu, porušena je sredinom 20. vijeka. 

Ovde se nalazi manastir Lavra Svetog Simeona Mirotočivog.

Vidi još
--------

* Podgorica (trg)

Literatura
----------

* Grupa autora: Istorijski leksikon Crne Gore, knjiga 5 „Daily Press-Vijesti", 2006.
**Stara džamija u selu Rujnica,** nalazi se na području opštine Zavidovići, Bosna i Hercegovina. Proglašena je za nacionalni spomenik BiH. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 9. do 12. februara 2010. godine je donijela odluku da se džamija proglasi za nacionalni spomenik BiH. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović i Ljiljana Ševo (predsjedavajuća). Nacionalni spomenik čine džamija, groblje i levha iz 1923/24. godine.

Historija
---------

Nekadašnja džamija u Kurtićima, u podnožju planine Ozren, je bila sagrađena 1903. godine. Demontirana je 1933. godine, a godine 1934, prenesena je volovskim drvenim kolima iz Kurtića u Rujnicu. Od prvobitne stare džamije u Kurtićima, sačuvana je samo drvena munara. Voda u džamiju je uvedena 70-tih godina, a struja 60-tih godina 20. vijeka.

Pored stare džamije je 1998. godine izgrađena nova potkupolna džamija. Stara džamija se prestala upotrebljavati kao vjerski objekat i koristi se za potrebe skladištenja.

Opis
----

Džamija u Rujnici pripada tipu džamija sa četverovodnim krovom i drvenom munarom. Gabaritne dimenzije džamije iznose cca 10,29 x 11,40 metara. Konceptom prostorne organizacije, prizemlje e riješeno kao dvoprostorno: sa ulaznim dijelom i centralnim molitvenim prostorom , dok je spratna etaža riješena u vidu izrazito dubokog prednjeg mahfila. Popođeni tavan, kao i dva mobilna drvena kapka na tavanu, postavljena uz „mihrabski" zid, ukazuje na zaključak da je i tavanski prostor, u posebnim prilikama, bio korišten u vrijeme molitve.

Dekoracije u drvetu su primijenjene na mahfilu. Na vertikalnim sudarima dasaka ograde mahfila pojavljuju se izrezi u obliku kruga i srca, koji ogradama daju transparentnost. Ograda mahfila je bojena u alternacijama tamnozelene i bijele boje, dok se na stubovima koji nose mahfil, pojavljuju rezbarene geometrijske dekoracije, oblici krugova i trouglova, koje su dodatno naglašene bojenjem u nijanse oker, crvene, zelene, bijele i plave boje.

U džamiji se i danas čuva levha rađena na papiru oštećenom vlagom. Mastilo na levhi je na pojedinim mjestima razliveno a dijelovi levhe su uništeni zbog uticaja vlage. Levha je dimenzija 46,5x40 cm podijeljena na četiri jednaka polja unutar kojih su različitom bojom mastila zapisani različiti tekstovi sulus stilom arapskog pisma. Na levhi nema potpisa autora. Potiče iz 1923/24. godine što znači da je i ona zajedno sa džamijom donesena iz sela Kurtići.

Literatura
----------

* Mehmed Mujezinović - Islamska epigrafika Bosne i Hercegovine
**Stara pravoslavna crkva** ili crkva rođenja presvete Bogorodice u opštini Mostar, Bosna i Hercegovina, pripada Srpskoj pravoslavnoj crkvi i Eparhiji zahumsko-hercegovačkoj i primorskoj. Crkva je nacionalni spomenik BiH. Odluku je donijela komisija na sastanku u Sarajevu od 7. do 11. oktobra 2003.god.

Lokacija
--------

Smještena je na istočnim padinama grada, na lokalitetu Bjelušine i u kraju koji se zove Perkovina, odmah do Saborne crkve u Mostaru.

Historija
---------

Starija crkva na istom mjestu potiče iz prve polovine 15. vijeka. Ona se zbog malih dimenzija zvala Ćelija. U potpunosti je obnovljena za vrijeme mitropolita Josifa 1833. godine. Ferman za obnovu crkve Srbi su dobili Srbi kao nagradu za njihovo učešće na strani sultanove vojske u borbi koju je vodila protiv bosanskog begovata sa Husein kapetanom Gradaščevićem na čelu.

Gradnji crkve protivili su se mostarski muslimani, ali je završena zalaganjem Hasan-bega Resulbegovića, trebinjskog zapovjednika. Pravoslavna općina je za dopuštenje dala 17500 groša i obavezala se, bar formalno, da crkva ne smije biti veća cijelim obimom od pređašnje.

Sadašnji igled crkve je iz 1863. godine što svjedoči i natpis iznad ulaznih vrata na kojima piše da je crkva te godine obnovljena. U ratu devedesetih godina 20. vijeka je zapaljena i izgorila. Donacijom njemačke Vlade je obnovljena i posvećena 17. oktobra 2004. godine. Crkva je imala ikonu Bogorodice, drveni ikonostas sa 16 raznih ruskih, venecijanskih i lokalnih ikonama, koje su datirale iz perioda od 15. do 18. vijeka.

Opis
----

U arhitektonskom smislu, crkva je tipično hercegovačko sakralno zdanje jednostavne pravougaone osnove, srazmjerno malih dimenzija, sa unutrašnjom polukružnom oltarskom apsidom. Ova skupina vjerskih objekata, nastala je na osnovu saradnje dubrovačkih graditelja i naručilaca iz Hercegovine, u osmanskom periodu. 

Ulaz u crkvu nalazi se na zapadnoj, a apsida na istočnoj strani objekta. Vanjske dimenzije crkve su: dužina 13,20 m i širina 9,30 m. Pod crkve je za 1,5 m niži od kote okolnog terena, pa se iz prostora ulaznih vrata u glavni prostor crkve silazi niz osam polukružnih stepenika. U unutrašnjosti crkve se nalaze četiri stupa, tako da naos crkve izgleda kao da je podijeljen u jedan srednji i dva bočna broda.

Iznad zapadnog zida crkve urađen je zvonik na preslicu sa tri zvona. Zvonik ovog oblika jedna je od glavnih karakteristika crkava u ovim krajevima. Desno od ulaza u objekat nalazio se manji trijem. Krov crkve je dvovodni i pokriven je kamenom pločom. Crkveno dvorište je prostrano i ograđeno visokim kamenim zidom.

Literatura
----------

* Vladimir Ćorović - Mostar i njegova srpska pravoslavna opština, Beograd, 1933.
* Radomir Stanić - Spomenici monaha i monahinja iz XVII i XVIII vijeka na pravoslavnim grobljima u Mostaru, Glasnik, Službeni list SPC, broj 3, Beograd, mart 1967, str. 35 – 46.
* Svetlana Rakić - Ikone Bosne i Hercegovine (XVI do XIX vijek), Republički zavod za zaštitu spomenika kulture Beograd, Beograd, 1998.
* Ljiljana Ševo - Pravoslavne crkve i manastiri u Bosni i Hercegovini do 1878, Biblioteka Baština, Banja Luka, 2002.
**Suha destilacija** je postupak kojim se iz čvrstih organskih materija kao što je drvo ili ugljen sagorjevanjem uz minimalnu količinu kisika, dobijaju različiti plinoviti i viskozni proizvodi važni za 
kemijsku industriju.

Sagorijevanje se vrši u retorti ili komori, bez pristupa kisika.

Karakteristike
--------------

Za razliku od destilacije tekućina u kojoj su promjene fizikalnog karaktera, suhom destilacijom nastaju kemijske promjene. 
Suhom destilacijom drva, pored drvenog ugljena, dobija se i octena kiselina, metanol, aceton i katran, iz kog se kasnije može izdvojiti ksilen, krezol i drugi korisni spojevi.

Od ugljena se suhom destilacijom mogu dobiti vrlo različiti proizvodi, zavisno od toga vrši li se ona na temperaturi do 600 °C, - to se zove **švelanje**, ili većim od 900 °C, a to je onda **koksiranje**.

Uglavnom se švela smeđi ugljen, a osim švelnoga koksa i švelnoga plina dobija se i švelna voda, laka ulja te švelni katran.

Za koksiranje se uzima kameni ugljen, a proizvodi su koks, koksni plin, amonijum hidroksid i katran, iz kojega se daljnjom separacijom dobivaju benzen, toluen, naftalen, katranska smola i drugi proizvodi.

Postupak suhe destilacije na temperaturi od 450 °C do 600 °C zove se i karbonizacija, a postupak na temperaturama iznad 900 °C koksiranje.

Vanjske veze
------------

* *Concise Encyclopedia Chemistry* (`en`)
**East Sussex** (čita se *Istočni Saseks*) je ceremonijalna i nemetropolitanska grofovija na jugoistoku Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

East Sussex leži u regiji Jugoistočna Engleska, ima površinu od 1,810 km², na kojoj živi 800,040 stanovnika.

On graniči sa sjeveroistoka sa grofovijom Kent, sa sjeverozapada sa Grofovijom Surrey, sa zapada sa Grofovijom West Sussex i sa juga sa La Manchom.

Grad Lewes, nedaleko od mora je administrativni centar.

East Sussex je administrativno podjeljen na 6 distrikta: Hastings, Rother, Wealden, Eastbourne, Lewes i Brighton and Hove.

Krečnjački masiv - South Downs, proteže se duž obale u nizu klifova, koji su osobito impresivni kod 
Beachy Heada. Sjeverno od brda masiva, leži greben Weald, formiran od pijeska i gline obrastao šumom i vrištinom.

U jugoistočnom dijelu grofovije, iza klifova Beachy Heada, leži isušena močvara Pevensey Levels, mjesto iz kojeg su u historiji počinjale mnoge invazije na Britaniju.

Duž obale leže nanizani ladanjski gradići Hove, Brighton, Peacehaven, Seaford, Eastbourne, Bexhill-on-Sea i Hastings, odlično povezani željeznicom sa Londonom.

Historija
---------

*Glavni članak: Sussex*
Sve do 1974. East Sussex bio je dio Historijskog countya Sussex, koji ima svoje korijene u drevnom Kraljevstvu Sussex osnovanom u 5. vijeku nakon odlaska Rimljana. Kraj je bogat arheološkim nalazima, naročito brdski dijelovi.

Znamenitosti
------------

East Sussex ima bogatu arhitektonsku baštinu, sastavljenu od crkava, opatija i zamkova iz 12. i 13. vijeka, poneki od njih datiraju čak iz anglosaksonskih vremena. U zamku Herstmonceux (oko 1440.) smješten je britanski Kraljevski opservatorij Greenwich, koji je između 1948. i 1990. bio smješten u Greenwichu.

U Falmeru pored Brightona je 1961. otvoren Univerzitet Sussex.

Privreda
--------

Najznačajnija privredna aktivnost je stočarstvo i proizvodnja hmelja, koji se ne uzgaja toliko intenzivno kao nekad.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*East Sussex*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 14. 10. 2016.

Vanjske veze
------------

***East Sussex*** na Wikimedijinoj ostavi

* East Sussex County Council (`en`)

| * p
* r
* u
1974–1996 ←   Engleske ceremonijalne grofovije   → trenutne |
| --- |
| 
Bedfordshire •
Berkshire •
City of Bristol •
Buckinghamshire •
Cambridgeshire •
Cheshire •
Cornwall •
Cumbria •
Derbyshire •
Devon •
Dorset •
Durham •
East Riding of Yorkshire •
East Sussex •
Essex •
Gloucestershire •
Greater London •
Greater Manchester •
Hampshire •
Herefordshire •
Hertfordshire •
Isle of Wight •
Kent •
Lancashire •
Leicestershire •
Lincolnshire •
City of London •
Merseyside •
Norfolk •
Northamptonshire •
Northumberland •
North Yorkshire •
Nottinghamshire •
Oxfordshire •
Rutland •
Shropshire •
Somerset •
South Yorkshire •
Staffordshire •
Suffolk •
Surrey •
Tyne and Wear •
Warwickshire •
West Midlands •
West Sussex •
West Yorkshire •
Wiltshire •
Worcestershire
 |
*Za ostala značenja, v. Deogarh (razvrstavanje).*
Hram Shantinath u tvrđavi, čiji stupovi prikazuju džainističke redovnike
**Deogarh** (hindi: ) je selo u Indiji, smješteno u blizini grada Lalitpur u državi Uttar Pradesh. Nalazi se u blizini nekadašnje granice sa kneževinom Gwalior, čija teritorija čini današnju državu Madhya Pradesh. Poznato je po nizu spomenika iz doba Gupta Carstva, smještenih na brdu gdje se nalazila tvrđava na desnoj obali rijeke Betwa. Mnogi od tih spomenika su hinduističkog i džainističkog porijekla.

Od njih je najpoznatiji hram posvećen Gospodaru Višnuu, sagrađen u doba Gupta, danas poznat pod imenom Hram Dashavatara, a koji predstavlja najstariji Panchyatana u Sjevernoj Indiji. U njemu je prikazano deset inkarnacija Višnua.

Izvori
------

1. ↑  Titze, Kurt; Klaus Bruhn (1998). *Jainism: a Pictorial guide to the religion of non-violence*. Motilal Banarsidass Publ.. str. 102–106. ISBN 8120815343. Pristupljeno 03. 01. 2010.
2. ↑  Universiteit van Amsterdam and Institute of South Asian Archaeology (1958). *Studies in south Asian culture, Part 3*. Brill Archive. str. 1–29.

Eksterni linkovi
----------------

***Deogarh*** na Wikimedijinoj ostavi

* Google maps
**Špinat** ili **spanać** (Eng. *spinach*) je povrće sa zelenim listovima. Uzgaja se zimi i ljeti, pa govorimo o dvjema vrstama špinata - zimskom i ljetnom.

- *Zimski* ili *obični špinat* ima oblik rozete, a prema sorti lišće mu je veće ili manje, zaobljena ili šiljasta vrha. Neke sorte imaju sočnije listove zelene boje, neke imaju tanje listove, a boja im je svjetlija. Prilikom prodaje s rozetom, korijen mora biti odrezan izvan vanjske krune lišća. beru se samo veći listovi.

- *Ljetni špinat* ima debelo, mesnato, trokutasto lišće, koje je sočnije od lišća običnog špinata, ali je sivozelene boje. Ta vrsta špinata ima razgranatu stabljiku koja se s granama u promjeru otprilike 1,5 m prostire po tlu. Beru se samo listovi

Nutritivna vrijednost
---------------------

Špinat
Špinat ima dosta željeza, ali i *oksalne kiseline*. Oksalna kiselina veže kalcij i čini ga neupotrebljivim za ljudski organizam. Prema novijim istraživanjima, špinat se ne preporuča kao česta hrana mlađim osobama i djeci, ali je izvrsna hrana za starije ljude.
Kod kuhanja špinata prvu vodu treba baciti. U njoj ima nitrata, koji se pod utjecajem bakterija pretvaraju u nitrite, stoga se kuhani špinat ne smije ostavljati za drugi obrok.

Špinat sadži sljedeće vitamine: vitamin A, vitamin C, vitamin E, vitamin K, magnezij, folna kiselina, betain, željezo, vitamin B2, kalcij, kalij, vitamin B6, vitamin B9, protein, fosfor, cink, niacin, selenij i omega-3 masne kiseline.

Upotreba u kulinarstvu
----------------------

Da bi se uklonilo djelovanje oksalne kiseline, špinat je porisno pripremati kao varivo sa zaprškom od brašna i s mlijekom. Špinat se može jesti kuhan i preliven uljem te sirov kao salata jer je bogat vitaminom C.
Vrlo je tražen smrznuti špinat koji je prije zamrzavanja opran, usitnjen, blanširan, a zatim pakovan u manje ili veće vrećice.

Vanjske poveznice
-----------------

* Nutritivna vrijednost špinata
**Špilja Vindija** nalazi se oko 20 km zapadno od Varaždina, 10-ak km. sjeverozapadno od Ivanca, 2 km. zapadno od naselja Donja Voća, na Križnjakovom vrhu (275 m) u istočnom dijelu Ravne gore. Do spilje se dolazi kroz duboku usku dolinu potoka Šokot, te kratkim usponom uz sjeveroistočnu padinu. Vindiju je moguće smatrati i polušpiljom obzirom da je svedena na veliku dvoranu duljine 50 m, najveće širine 28 m, a visine i preko 20 m.

Prve zabilješke o Vindiji potječu od Ivana Kukuljevića Sakcinskog (1873.) i Dragutina Gorjanovića-Krambergera (1904.). Stjepan Vuković je prvi 1928. godine pronašao rukotvorine i ostatke životinja te započeo istraživanja. Opsežna istraživanja i iskopavanja (1974. – 1967.) nastavio je Mirko Malez.

U špilji su 1974. godine pronađeni jedni od najboljih ostataka neandertalaca na svijetu, stari oko 30.000 godina. Zbog toga su odabrani da budu glavni izvor DNA za tzv. "Neandertalski projekt genoma" (w:en:Neanderthal genome project).

Fosilni ostaci ljudi i brojnih životinja, zajedno s više hiljada kamenih i koštanih rukotvorina, određuju Vindiju i kao jedno od najznačajnijih europskih paleolitičkih nalazišta. Istraživanjima upravo fosilnih kostiju neandertalaca iz Vindije, utvrđeno je da u genomu suvremenog čovjeka ima neandertalskih gena, koji potvrđuju kako su se neandertalci uspješno miješali sa savremenim ljudima.

Proglašena je za zaštićeno područje - kategorija zaštite: III - spomenik prirode – paleontološki.

Poveznice
---------

* Krapina
* Paleontologija

Vanjske poveznice
-----------------

* Tajne evolucije iz špilje Vindije Arhivirano 2012-03-24 na Wayback Machine-u
* Špilja Vindija Arhivirano 2010-01-22 na Wayback Machine-u
* Video o Vindiji na YouTube-u
* Dekodiran DNK neandertalca iz špilje Vindija Arhivirano 2010-05-22 na Wayback Machine-u

Koordinate: 46°17′58″N 16°04′14″E﻿ / ﻿46.299331°N 16.070681°E﻿ / 46.299331; 16.070681
**Švedska socijaldemokratska stranka** (švedski jezik: *Sveriges socialdemokratiska arbetareparti*, skraćeno *Socialdemokraterna*; doslovno, "Socijaldemokratska radnička stranka Švedske" i "Socijaldemokrati") je jedna od glavnih političkih stranki u Švedskoj. Osnovana je godine 1888. (Godine 1917. se u stranci dogodio raskol kada su je napustili komunistički i revolucionarno raspoložene pristape kako bi stvorili današnju Lijevu stranku).

Ideologija stranke je socijaldemokracija (a također se spominje i demokratski socijalizam). Glasačka baza se pretežno nalazi u radnicima plavih okovratnika, zaposlenicima u javnom sektoru, nezaposlenima, intelektualcima i imigrantima. Dobar njene snage potječe od snažnih veza s Švedskom konfederacijom sindikata (LO), koja predstavlja oko 90 % švedskog radništva. Stranka je članica Socijalističke internacionale, Partije evropskih socijalista i SAMAKa.

Švedska socijaldemokratska stranka trenutno ima oko 125.000 članova, s oko 2540 teritorijalnih organizacija i 500 organizacija u poduzećima.

Postoji nekoliko organizacija unutar švedskog socijaldemokratskog pokreta: 

* Nacionalna federacija socijaldemokratskih žena Švedske (*S-kvinnor*) koja okuplja žene.
* Švedska socijaldemokratska omladinska liga (*Sveriges Socialdemokratiska Ungdomsförbund* ili *SSU*) koja okuplja omladinu.
* Socijaldemokratski studenti Švedske (*Socialdemokratiska Studentförbundet*) koje organizira studente na univerzitetima.
* Kršćansko bratstvo (*Broderskap*) koja okuplja socijaldemokratski orijentirane kršćane.

Tradicionalni simbol stranke je crvena ruža, za koju se vjeruje da ju je uveo Fredrik Ström. Izgled ruže se mijenjao kroz godine.

Švedska socijaldemokratska stranka se često naziva jednom od najuspješnijih socijaldemokratskih stranki na svijetu. Od godine 1933. kada je došla na vlast i primijenila socijaldemokratska načela u borbi proti velike ekonomske krize, njene vlade su uspješno iskoristile neutralnost Švedske u drugom svjetskom, a kasnije hladnom ratu kako bi stvorile jedan od najbolje organiziranih i najefikasnijih sistema države blagostanja, a istovremeno omogućile stalan rast švedske ekonomije. Tzv. "švedski model", koji mnogi drže najuspješnijim kompromisom između kapitalizma i socijalizma, je švedskim socijaldemokratima omogućio da ostanu na vlasti više od sedam desetljeća, s izuzetkom perioda 1976-1982 i 1991-94. Međutim, ulazak Švedske u EU i problemi izazvani procesom globalizacije je natjerao švedske socijaldemokrate da u posljednje vrijeme razmišljaju o zaokretu prema neoliberalnoj tržišnoj politici, odnosno ideologiji Trećeg puta.

Na parlamentarnim izborima 17.9. 2006. su švedski socijaldemokrati izgubili vlast.

Vanjski linkovi
---------------

* Socialdemokraterna (švedski)

Šablon:Političke stranke u Švedskoj
**Švedsko-poljski rat** bio je niz sukoba koji se vodio između Kraljevine Švedske i Poljsko-Litavska Unije od 1601. do 1611.

Tok rata
--------

Rat je izbio 1600. između švedskog kralja Karla IX i novoizabranog Poljsko-Litavskog kralja
Sigismunda III, De jure zbog kontrole nad Estonijom i Livonijom, ali De facto zbog svađe oko švedskog trona.

Svađa je izbila kad je Sigismund III Vasa postavio brata svog oca - Karla (budućeg Karla IX) da kao njegov regent vlada u Švedskoj, pa se nakon tog u julu 1594. vratio u Poljsku. Karl se međutim pobunio protiv svog nećaka i nominalnog vladara pa je Sigismund III krenuo sa vojskom na Švedsku da uguši pobunu i povrati tron.
Karl ga je porazio kod Stångebra 1598. i službeno svrgnuo sa trona 1599.

Poljska šljahta navijala je za rat jer se nadala da će steći više imanja nakon lake borbe, ali je podcijenila snagu švedske vojske.
Šveđani su imali brojniju vojsku, jer su u to vrijeme Poljaci ratovali na više frontova, ponajviše u međusobnim sukobima magnata po Moldaviji. Zbog tog su Šveđani uspjeli zauzeli Estoniju i dobar dio Livonije. 
Poljski kancelar Jan Zamoyski, koji je do 1602. uspio povratiti veliki dio izgubljenih teritorija, smjenjen je s položaja zbog bolesti, pa se vratio iz Moldavije.

Naslijedio ga je hetman Jan Karol Chodkiewicz, koji je kao komandant uspio izvojevati brojne pobjede, ali je Poljskoj zaprijetio bankrot zbog njenog decentraliziranog financijskog sistema. I Šveđanima je zaprijetio bankrot - 1605. nakon mobilizacije nove velike vojske, ali ih je spasio ruski car
Boris Godunov pozajmnicom, namjeravavši da na taj način da odvrati Poljake od agresije na Rusiju u za njega teško Smutno vremja.

Chodkiewicz je u septembru 1605. odnio slavnu pobjedu kod Kircholma (u današnjoj Latviji), ali je njegova vojska nastaviti pljačkati domene rivalskih magnata, pretvorivši se u grupu običnih plaćenika.

Nakon smrti kralja Karl IX 1611. proglašeno je primirje koje je trajalo do 1617.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   „*War of 1600-1611*" (engleski). Historica. Pristupljeno 26. 09. 2021.
2. ↑   „*Sigismund III Vasa, king of Poland and Sweden*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 26. 09. 2015.

Vanjske veze
------------

* *Swedish Polish War 1600 to 1609* (`en`)
**Spermacet** ili **vorvanj** je supstanca koja svojom konzistencijom podsjeća na vosak a nalazi se u istoimenom organu u glavi kita ulješure.

U šupljini glave ulješure nalaze se dvije tone te supstance. Na temperaturi ispod 30°C spermacet je krut, a iznad toga postaje tekući. U krutom stanju ima veću gustoću nego u tekućem, pa ulješura grijanjem (dovođenjem veće količine krvi u organ ) ili njenim hlađenjem (udisanjem zraka) može mijenjati svoju specifičnu težinu. To mu omogućuje da bez velikog napora roni na velike dubine, odnosno izranja iz njih. Na taj način štedi kisik u svojim pohodima u dubine.

Vorvanj (spermacet) se koristio prije svega za izradu visokokvalitetnih svijeća koje su davale vrlo jarko svjetlo i nisu dimile. Jedna svijeća (mjera za količinu svjetla) je prvobitno u Engleskoj definirana kao svjetlo svijeće koja svojim gorenjem u jednom satu potroši 7,77 g spermaceta. Supstanca je bila cijenjena i kao mazivo za osjetljive precizne strojeve. Pored toga, služila je kao sirovina za kozmetiku i lijekove. Danas je gotovo potpuno zamijenjena uljem od jojobe.

Naziv potječe od stare (i pogrešne) pretpostavke da je spermacet sjemena tekućina ulješure.
Spermatozidi su primarna komponenta normalne sperme.
Ćelija sperme prodire u jajnu ćeliju za vreme oplodnje.
**Sperma** (od grčke reči *σπέρμα*, *spérma*, što znači seme) ili **ejakulat** (od latinske reči *eicěre*: izbaciti, odnosno *eiaculatum*: ono što je izbačeno) mutna je mlečnobela do bledožuta tečnost koja se pod određenim uslovima izbacuje iz semenih puteva, a sastoji se od spermatozoida, sekreta polnih žlezda i sekreta epididimisa. U pravilu se izbacuje kroz spoljni otvor mokraćne cevi, a ređe u mokraćni mehur. Izbacuje se najčešće za vreme polnoga odnosa ili za vreme samozadovoljavanja. Čak i u snu može doći do izbacivanja sperme. To je tzv. noćna polucija i dešava se obično kada snovi imaju seksualni sadržaj.

Opis
----

Neposredno nakon izlivanja, sperma je lepljiva zgrušana tečnost nalik na žele, moguća je pojava i sitnih grudvica. Specifičnog je mirisa (najbliže je mirisu cveta kestena) i lužnatog je okusa. Delovanjem enzima likvefakcija tj. razgradnja ugruška (razvodnjavanje) obično je završena nakon 30 minuta. Ukupna je zapremina ljudskoga ejakulata vrlo promjenjiva, uglavnom od 1,5 do 6 ml (prosečno od pola do jedne čajne kašike), u njemu se nalazi oko 50 miliona spermatozoida, a pH-vrednost ejakulata kreće se u opsegu od 7,2 do 8,2.

Veći deo sperme čine izlučevine seemenih mjehurića (60%), prostate (20%) te Cowperovih i Littreovih žlezda, koje štite spermatozoide od štetnih uticaja i omogućavaju im kretanje i oplodnju jajne ćelije. Pre semena iz mokraćne cevi izlazi sekret tih žlezda (0,1-0,2 ml), nakon toga prostatički sekret (0,5 ml), a spermatozoidi čine samo jedan procenat ejakulata.

Spoljašnje veze
---------------

***Sperma*** na Wikimedijinoj ostavi

* Grizard, G; Sion, B; Bauchart, D; Boucher, D (2000). „Separation and quantification of cholesterol and major phospholipid classes in human semen by high-performance liquid chromatography and light-scattering detection". *Journal of Chromatography B: Biomedical Sciences and Applications* **740** (1): 101–7. DOI:10.1016/S0378-4347(00)00039-6. PMID 10798299.
* SUNY Podcast – Semen study results
* Hyena, Hank (August 21, 2000). „The quest for sweet semen". *Salon.com*. Salon Media Group, Inc..
**Stockholmski masakr** (švedski: *Stockholms blodbad*) je naziv za masovna pogubljenja švedskih plemića izvršena između 8. i 9. novembra 1520. po naređenju danskog kralja Christiana II na Stockholmskom glavnom trgu. Stockholmski masakr je doveo do završne faze švedskog rata za odcjepljenje od Kalmarske unije tri skandinavska kraljevstva vođena danskom supremacijom.

Događaj
-------

Uz podršku pape Lava X. Christian II od Danske napao je Švedsku - 1519. na čelu velike plaćeničke vojske, nakon što su švedski 
nacionalisti (protivnici Kalmarske unije) vođeni od strane regenta Stena Stura Mlađeg zatvorili njegovog simpatizera - lidera unionista nadbiskupa Gustava Trolla. Nakon pobjede nad snagama regenta i zauzimanja Stockholma u septembru 1520. Christian je na nagovor Trolla, pohapsio i pogubio više od 80 švedskih plemića pod optužbom za herezu od 8. do 9. novembra. Iza tog su uslijedila daljnja pogubljenja diljem Švedske i Finske. Nakon tog događaja činilo se da je budućnost Kalmarske unije osigurana, ali bijes zbog tog krvoprolića ujedinila je praktički svu švedsku elitu protiv Kalmarske unije. Tako da je vođa ustanika Gustav Vasa (vladao od 1523. do 1560.), uz pomoć seljaka iz Dalarne i Hanzeatske lige već do 1522. uspio izbaciti dansku vojsku iz Švedske i konačno razbiti Kalmarsku uniju.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7   „*Stockholm Bloodbath*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 29. 8. 2015.

Vanjske veze
------------

***Stockholmski masakr*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Stockholm bloodbath (`en`)
* *Stockholm Bloodbath* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh2006003539

 |
**Željko Kopanja** bio je srpski novinar i ekonomista iz Bosne i Hercegovine. Rođen je 1954. godine u Kotor Varoši. Završio Ekonomski fakultet u Banjoj Luci. Vršio je funkciju direktora banjalučke medijske kompanije "Dnevne nezavisne novine".

Biografija
----------

Željko Kopanja rođen je 1954. u Kotor Varoši, završio Ekonomski fakultet a novinarsku karijeru započeo je u Glasu Srpske. Za vrijeme rata u Bosni i Hercegovini radio je i kao novinar beogradskog nedjeljnika "Telegraf", gdje je objavljivoa tekstove o kriminalnim radnjama tadašnje vlasti RS. Nakon rata u Banjoj Luci osniva dnevni list "Nezavisne novine" koji kritički piše o vladavini Srpske demokratske stranke (SDS) u Republici Srpskoj ali i o režimu bivšeg jugoslovenskog predsjednika Slobodana Miloševića. Tokom 1999. godine "Nezavisne novine" pišu i o ratnim zločinima koje su srpske paravojne snage počinile u ratu u BiH, nakon čega su na Kopanjinu adresu počela da stižu prijeteća pisma. Nekoliko mjeseci kasnije prijetnje su realizovane kada je pod Kopanjin automobil podmetnuta eksplozivna naprava. Ljekari su se borili za njegov život, bio je klinički mrtav a na kraju je preživio ali su mu amputirane obje noge. Počinioci atentata do danas nisu otkriveni.

Dobitnik je između ostalog, nagrada: Komisije za zaštitu novinara iz Njujorka, Udruženja pisaca iz Norveške, Srpske riječi iz Beograda, Udruženja novinara iz Italije...

Nagrade
-------

U novembru 2000. godine, Kopanja je dobio nagradu Komiteta za zaštitu novinara iz Njujorka. U istoj godini američka organizacija za ljudska prava Human Rights Watch dodjelila mu je jednu od svojih "Hellman/Hammett" stipendija kao žrtvi političkih progona u stanju finansijske potrebe.

Vidi još
--------

* Glas Srpske
* Nezavisne novine

Izvori
------

1. ↑  Željko Kopanja Arhivirano 2010-05-07 na Wayback Machine-uNezavisne novine
2. ↑  Željko KopanjaBiografija
3. ↑  IPF Awards 2000 - Announcement.
4. ↑  Human Rights Watch.

Spoljašnje veze
---------------

* Portal "Nezavisnih novina" (`sh`)
**Željko Svedružić** je hrvatski znanstvenik u interdiscipilinarnom području, polju biotehnologije u biomedicini.

Životopis
---------

### Izobrazba

Od 1988. do 1992. godine studira molekularnu biologiju na Prirodoslovno-matematičkom fakultetu u Zagrebu, a od 1992. do 1993. godine boravi na Institutu za biokemiju Max Planck gdje brani diplomski rad. Studij nastavlja na Državnom Sveučilištu u Oklahomi (Oklahoma State University), gdje 1998. godine brani doktorat i time postaje doktor znanosti u području biokemije.

### Zaposlenja

Kao poslijedoktorand radi na Sveučilištu Duke 2001. godine te Sveučilištu Santa Barbara u Kaliforniji od 1998. do 2000. i 2002. godine. Kao istraživač radi na Državnom Sveučilištu u Washingtonu od 2003. do 2006. godine i Katoličkom Sveučilištu Leuven u Belgiji od 2007. do 2010. godine.

Nakon povratka u Republiku Hrvatsku 2010. godine zapošljava se na Medicinskom fakultetu u Rijeci i u Psihijatrijskoj bolnici Rab, a od 2013. godine radi kao docent na Odjelu za biotehnologiju Sveučilišta u Rijeci gdje drži nastavu iz kolegija Kemoinformatika na preddiplomskoj razini i Dizajn biološki aktivnih molekula računalnim metodama na diplomskoj razini.

Znanstveni i stručni rad
------------------------

Od 2014. godine radi na razvoju i komercijalizaciji inhibitora DNA metilacije i razvoju novih potencijalnih lijekova za Alzheimerovu bolest.

### Popularizacija znanosti

Aktivan je u popularizaciji znanosti. 2013. godine održao je predavanje "Strah od znanosti i tehnologije u doba globalne ekonomske krize" na Internacionalnoj školi iz psihijatrije i kognitivne neuroznanosti u Psihijatrijskoj bolnici Rab, 2014. godine predavanja "Računalo kao prozor u svijet molekula" na Festivalu znanosti i "Utjecaj epigenetike na ljudsko ponašanje, zdravlje i budućnost medicine" na Skepticima u pubu u Rijeci koje organizira Društvo za promociju znanosti i kritičkog mišljenja.

Izvori
------

1. ↑  „Curriculum Vitae Željka Svedružića". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-04. Pristupljeno 2018-04-26.
2. ↑  „Biotech - znanost u društvu, časopis Odjela za biotehnologiju, broj 3".
3. ↑  „Željko Svedružić: Research". Arhivirano iz originala na datum 2018-04-19. Pristupljeno 2018-04-26.
4. ↑  „Odjel za biotehnologiju - Projekti".
5. ↑  „Odjel za biotehnologiju - Seminari odjela".
6. ↑  „dr. sc. Željko Svedružić-Strah od znanosti i tehnologije u doba globalne ekonomske krize".
7. ↑  „Željko Svedružić: Računalo kao prozor u svijet molekula". [*mrtav link*]
8. ↑  „Utjecaj epigenetike na ljudsko ponašanje, zdravlje i budućnost medicine - prvi dio (predavanje)".
9. ↑  „Utjecaj epigenetike na ljudsko ponašanje, zdravlje i budućnost medicine - drugi dio (Q&A)".

Vanjske poveznice
-----------------

* Navodi Google znalca
* Hrvatska znanstvena bibliografija
* Portfelj Željko Svedružić[*mrtav link*]
**Steinfeld** (prevedeno sa njemačog *Kameno polje*), koju zovu i *Trockene Ebene* (Suha ravnica) ili *Vinernojštatski Steinfeld*), naziv je južnog dijela Bečke kotline u Donjoj Austriji. To je šljunčana ravnica koja leži na nadmorskoj visini od 230 do 370 metara, oko Wiener Neustadta, a oplakuju je rijeke Schwarza i Piesting.

Karakteristike
--------------

Steinfeld je nekad bio vriština, pošumljen je u 18. vijeku između Wiener Neustadta i Neunkirchena i to uglavnom crnim borom zbog proizvodnje tad vrlo tražene smole. Tanko i posno tlo, može se koristiti za poljoprivredu, jedino ako se navodnjava, tako da se već od Marie Theresie koristio za izgradnju industrijskih postrojenja (ona je osnovala Theresienfeld), a kasnije se Steinfeld koristio kao poligon za razvoj avijacije, ali je i to napušteno. Danas se Steinfeld manje više koristi kao teren za iskapanje šljunka.

Najveći grad u Steinfeldu je Wiener Neustadt, administrativni, trgovački, industrijski, obrazovni i transportni centar, koji leži na sjeveroistoku, a drugi do njega je stari industrijski centar Neunkirchen na jugoistoku. Preko Steinfelda prolaze glavne transportne transvenale iz Beča prema jugu preko prijevoja Semmering: Južna željeznica i Južni autoput A2.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Steinfeld, Niederösterreich*" (engleski). Encyclopedia of Austria. Pristupljeno 25. 1. 2016.

Vanjske veze
------------

* *Wiener Becken* (`de`)
**Sumbat I** (gruzijski: ) (? - 899) bio je gruzijski princ iz Bagratidske dinastije Tao-Klarjeti i nasljednji vladar Klardžetija od cca. 870 do smrti.

Bio je sin kralja Adarnasea IV, te je primio pokrajinu Klardžeti kao apanažu gdje je vladao sa titulom *mampali*, koja je, po svemu sudeći nasljeđena nakon izumiranja loze Guaram Mampalija. Također je nosio bizantsku titulu *antipatos patrikios* (*antipatrikios*, ανθύπατος πατρίκιος). Sumbat je imao prebivalište u Artanudžiju (današnji Ardanuç u Turskoj), koji se do kraja 9. vijeka počeo razvijati u bogato trgovačko središte. Zbog toga je imao nadimak Artanujeli (არტანუჯელი), i.e. "od Artanudžjai". Sumbat se navodi kao "Veliki" od strane Konstantina Porfirogenita, autora *De Administrando Imperio*, gdje se njegovo ime nnavodi kao Symbatius.

Osim Klardžetija, Sumbat je pod svojom vlašću držao i Adjaru i Nigali, s obzirom da su ta dva posjeda kasnije bila pod vlašću njegovog sina Davida (u. 943). Sumbat je također imao mlađeg sina po imenu Bagrat (u. 900).

Umjetnički muzej Gruzije u Tbilisiju posjeduje relikvijarij sa kraja 9. vijeka na kome su kao donatori ispisani Sumbatova supruga Hosrovanuš i njeni sinovi Bagrat i David.

Izvori
------

1. ↑  Rapp, Stephen H. (2003), *Studies in Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*, p. 387. Peeters Publishers, ISBN 90-429-1318-5