recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Farnborough** je grad od 66,970 stanovnika na jugoistoku Engleske. On je i administrativni centar Distrikta Rushmoor.

Farnborough je poznat kao grad avijacije, u njemu se tradicionalno održava internacionalni Sajam avijacije, tu se nalazi i vojna baza sa aerodromom Kraljevskih zračnih snaga, a tu je i Centar za istraživanje avionskih nesreća.

Geografske karakteristike
-------------------------

Farnborough leži na sjeveroistoku Grofovije Hampshire, nedaleko od granice sa Grofovijom Surrey, udaljen pedesetak km jugozapadno od centra Londona.

Kako je danas praktički spojen sa gradovima Aldershot, Camberley i Farnham, on je dio konurbacije u kojoj živi 258,468 stanovnika

Historija
---------

Aerodrom Farnborough
Farnborough je niknuo kao saksonsko naselje pa se spominje i u knjizi Domesday Book iz 1086. Ime mu je izvedeno iz saksonskog *Ferneberga*, što je značilo *Papratovo brdo*.

Sve početka 20. vijeka bio je malo beznačajno selo. Njegov progres počeo je kad je Britanska armija - 1906. izgradila prvi aerodrom, koji je ubrzo postao glavni istraživalački centar Britanske ratne avijacije.

Za njegov ubrzani rast bio je značajan i dolazak željeznice polovicom 20. vijeka, kad se doselilo puno ljudi iz Londona.

Današnji Farnborough je satelitsko naselje Londonske metropole, njegova spavaonica, čiji stanovnici svaki dan putuju u London u pretrpanim vlakovima.

Znamenitosti
------------

Pored vojske i avijacije grad je poznat i po historicističkoj palači Farnborough Hill izgrađenoj 1862. koju je kupila i dogradila Eugénia de Montijo žena svrgnutog francuskog cara Louisa-Napoléona Bonapartea, koja je jedno vrijeme živjela u egzilu u Britaniji.

Privreda
--------

Pored vojske koja je još uvijek najveći generator prihoda, privreda Farnborougha oslanja se i na proizvodnju papira, kablova i sintetičke gume.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Italija San Giovanni Rotondo, Italija
* Palestina (država) Betlehem, Palestina
* Poljska Wadowice, Poljska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South East England" (engleski). City population. Pristupljeno 21. 1. 2018.
2. 1 2 3 4 5  „*Rushmoor*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 21. 1. 2018.
3. 1 2 3 4  „*Farnborough*" (engleski). Heureka. Pristupljeno 20. 1. 2018.
4. ↑  „United Kingdom: Countries and Major Urban Areas" (engleski). City population. Pristupljeno 21. 1. 2018.
5. 1 2 3  „*Twins*" (engleski). Rushmoor Borough Council. Pristupljeno 21. 1. 2018.

Vanjske veze
------------

***Farnborough, Hampshire*** na Wikimedijinoj ostavi

* Farnborough na portalu Rushmoor Borough Council ()
() *Nova Orbis Tabula* (1670)
**Frederik de Wit** (Gouda, 1629/1630. – Amsterdam, 1706), nizozemski izdavač, graver i kartograf koji živio i djelovao u Amsterdamu tokom 17. vijeka.

Godine 1648. osnovao je vlastitu izdavačku kuću koja se poznata po izdavanju kvalitetnih atlasa, uglavnom temeljenim na starijim radovima J. Blaeua i J. Janssoniusa koje je de Wit pribavio na aukcijama. Najpoznatiji je po „Novoj karti svijeta" (lat. *Nova Orbis Tabula*) koji je štampan 1670. godine. Većinu opusa sastavljao je s istoimenim sinom (1630–1706), a nakon njihove smrti de Witove atlase nastavili su izdavati kartograf P. Mortier odnosno kuća *Covens & Mortier*.

Povezano
--------

* Historija kartografije

Vanjske veze
------------

* () University of Washington: *Frederik de Wit*[*mrtav link*]

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Frederik de Wit** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 52982523
* LCCN: n80036663
* ISNI: 0000 0001 2133 2344
* GND: 11931648X
* SELIBR: 302272
* SUDOC: 08955826X
* BNF: cb15302462h (podaci)
* BPN: 87634191
* BIBSYS: 90814080
* ULAN: 500044399
* NKC: ola2011640306
* BNE: XX1025107
* RKD: 85093
* NSK: 000237464

 |
**Federalna vlada Sjedinjenih Američkih Država** je centralni nositelj vlasti u Sjedinjenim Američkim Državama. Prema Američkom ustavu Federalna vlada ima tri grane - legislativnu, 
izvršnu i sudsku.
Izvršnu vrši predsjednik, legislativnu Kongres, a sudsku Vrhovni sud.

Karakteristike
--------------

U najužem smislu Federalna vlada je Kabinet Američkog predsjednika.

Za mandata Donalda Trumpa pored njega članovi kabineta bili su; Potpredsjednik Sjedinjenih Država i sekretari (čitaj ministri) 15 ministarstava, a to su; 

* Vanjskih poslova
* Financija,
* Unutrašnjih poslova
* Poljoprivrede
* Trgovine
* Rada
* Zdravstva i socijale
* Građevinarstva i urbanizma
* Trgovine
* Energetike
* Obrazovanja,
* Veterana i
* Unutrašnje sigurnosti.

Pored njih članovi su; šef ureda Bijele kuće i rukovodioci Agencije za ekologiju, Ureda za administraciju i budžet, Ureda trgovinskih predstavnika, Centralne obavještajne agencije, 
Ureda direktora Nacionalne obavještajne službe i Administracija za mala poduzeća.

Po Ustavu uloga kabineta je da savjetuje predsjednika o bilo kojoj temi koja mu zatreba, za što su odgovorni resorni ministri.

U širem smislu su to sva ministarstava i još stotinjak agencija i komisija zaduženih za kojekakve poslove od svemirskog programa Amerike (NASA, zaštite šuma do prikupljanja obavještajnih podataka (CIA).

Većina ureda i zgrada Federalne vlade nalazi se u Washingtonu (District Columbia), mada ih ima i po svim većim gradovima Amerike.

Palača Federalne vlade u Oaklandu
Koncept američke Federalne vlade bitno je različit od evropskog u kom parlament ima veću ulogu kod formiranja vlade (imenovanje premijera i ministara i njihovo razrješenje).
Američki predsjednik sam bira članove svog kabineta a isto tako ih razrješava.

U Američkom ustavu se ne razglaba puno o predsjedniku (dakle o Federalnoj vladi) osim u 25 amandmanu izmjene Ustava, u kom se kaže da se dopušta podpredsjedniku uz podršku *većine ministara*, da predsjednika proglasi nesposobnim.
Isto tako po Ustavu njegova imenovanja mora odobriti jedan od domova Kongresa a to je Senat. Ali se to ne odnosi na podpredsjednika kog predsjednik izabire po svojoj volji.

Međutim do 2019. Senat je odbio samo devet predsjedničkih kandidata, tri puta u 20. vijeku, a posljednji put 1989. kada je Senat odbio potvrditi Johna Towera za ministra obrane zbog pijanstva, promiskuiteta i odnosa s proizvođačima oružja. 
Nasuprot tome, kad se radi o razrješenju, predsjednik nije ograničen nikakvom drugom moći, što je potvrđeno odlukom Vrhovnog suda iz 1926. u predmetu Myers protiv Sjedinjenih država.

Termin Federalna vlada koristi se prvenstveno za razlikovanje centralne vlade od vlada pojedinih država federacije. 
Po Ustavu vlade tih država imaju svu moć koja nije izričito ustavom i amandmanima prenešena na Federalnu vlast.

Izvori
------

1. 1 2  „*Our Government*" (engleski). The White House. Pristupljeno 14.12. 2020.
2. 1 2  „*The Cabinet*" (engleski). The White House. Pristupljeno 14.12. 2020.

Vanjske veze
------------

***Federalna vlada Sjedinjenih Američkih Država*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Our Government* (službene stranice) ()
**General Carrera** (u Čileu) ili **Buenos Aires** (u Argentini) je veliko jezero na jugu Patagonije, smješteno na granici Čilea i Argentine.
Lokalni indijanci - Inaquen zovu ga **Čelenko** (Olujne vode).

Karakteristike
--------------

Od njegove ukupne površine od 1850 km² - 978 pripada Čileu a 880 km² Argentini. Jezero je svojom veličinom najveće u Čileu i četvrto u Argentini.

To glacijalno jezero duboko 590 metara leži na nadmorskoj visini od 207 metara, između čileanske Regije Aysén i argentinske
Provincije Santa Cruz.
Zapadno od jezera prostiru se planine Anda a istočno stepska nizina Patagonije.

Karta jezera
Jezero se proteže u dužinu od nekih 150 km u smjeru jugoistok-sjeverozapad a maksimalno je široko tridesetak km na argentinskoj strani.
Ima više od tridesetak otoka, a najveći je *Macias*.
Duž južne obale jezera prolazi magistrala *265*.

Jezero pune vodom brojne riječice koje izviru po planinskim glečerima, a vode mu otječu u Jezero Bertrand, a iz njega najvećom čileanskom rijekom Baker u Pacifik.

### Klima

Klima je prohladna, prosječna godišnja temperatura iznosi 9 °C, zbog tog su mu obale kolonizirane tek početkom 20. vijeka.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Lago Buenos Aires (Argentina) o lago General Carrera (Chile)" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 16.11. 2020.
2. ↑  „A quick guide to General Carrera Lake" (engleski). Blogpatagonia. Pristupljeno 16.11. 2020.

Vanjske veze
------------

***General Carrera / Buenos Aires*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lago Buenos Aires (Argentina) o lago General Carrera (Chile)* ()
**Gopło** (njemački: *Goplosee*) je svojom površinom od 2.15 km², 11 najveće jezero u Poljskoj, koje se nalazi u sredini zemlje u 
Kujavsko-pomeranskom vojvodstvu.

Karakteristike
--------------

Jezero Gopło se nalazi u sredini trokuta kog formiraju Poznań, Bydgoszcz i Łódź.

Jezero je vrlo izduženo (25 km) u smjeru sjever-jug, ali vrlo usko na pojedinim dijelovima ima samo 200 m, iako u najvećem dijelu ima po 2 km.

Gopło je prosječno dubok 4,7 m, a maksimalno 16,6 m, na sjeveru je plići pa je obrastao rogozom, jug koji se račva u dva dijela je dublji, sa raznolikijim obalama obraslim šumama.

Obale su mu vrlo niske i razvedene brojnim uvalama i poluotocima, na jezeru ima i par otoka.

Jezero i okolna područja zaštićena su kao Rezervat prirode *Nadgoplański Park Tysiąclecia*, koji također čini područje Natura 2000 zvano *Ostoja Nadgoplańska*.

Najveći grad na njegovim obalama je Kruszwica, koji je i jedina turistička destinacija, i to uglavnom za jedriličare.

Svojevremeno veliki zagađivač zbog dviju tvornica, danas je opremljen uređajima za pročišćavanje voda.

Panorama jezeraPanorama jezera

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Jezioro Gopło – opis" (poljski). Jeziora w Polsce. Pristupljeno 09.01.2021.
2. 1 2 3  „Jezioro Gopło" (poljski). PolskieSzlaki. Pristupljeno 06.01.2021.

Vanjske veze
------------

***Gopło*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Jezioro Gopło* (na portalu Polskie Szlaki) ()

Gopło
**Geraardsbergen** (francuski: *Grammont*) je grad i općina od 33,970 stanovnika u sredini Belgije u flandrijskoj Provinciji Istočna Flandrija.

Geografske karakteristike
-------------------------

Pokretni most preko Dendera
Festival kolača Mattentaart
Geraardsbergen se prostire duž rijeke Dender, udaljen 35 km zapadno od Bruxellesa.
Historijski centar grada prostire se po brdašcima koje zovu *Flamanski Ardeni*, strme uličice popločene kaldrmom daju mu poseban šarm.

Poznat je po festivalu Krakelingen i Tonnekensbrand koji je 2010. uvršten na UNESCO-v Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi..

Historija
---------

Geraardsbergen je jedan od najstarijih gradova u Belgiji, koji je 1068. dobio status grada i pravo na pečat od biskupa iz Cambraia.

Benediktanska opatija sv. Adrijana osnovana je 1096.

Grad su 1381. razorile trupe hainautskog grofa Woutera VII. 
Prema legendi, za opsade su branioci bacali hranu preko bedema, da pokažu da imaju dovoljno hrane, ali im to nije pomoglo. 
Tokom 16. vijeka bio je poznat po proizvodnji tapiserija.

Danas je poznat po tvornici ljepila i ljepljivih traka američke kompanije 3M.

Poznat je i po skulpturi Manneken Pisa, za kog se točno nezna jeli stariji od onog briselskog i po kolaču *mattenaartt*, koji ima vlastiti festival predzadnju nedjelju u aprilu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Belgium: Oost-Vlaanderen*" (engleski). City population. Pristupljeno 22.05. 2022.
2. 1 2 3  „*The Hidden Beauty Of Geraardsbergen*" (engleski). The Culture Trip. Pristupljeno 22.05. 2022.
3. 1 2 3 4 5  „*Geraardsbergen*" (nizozemski). Stadsbestuur Geraardsbergen. Arhivirano iz originala na datum 2021-03-16. Pristupljeno 22.05. 2022.
4. ↑  „*Krakelingen & Tonnekensbrand*" (nizozemski). Stadsbestuur Geraardsbergen. Pristupljeno 22.05.2022.

Vanjske veze
------------

***Geraardsbergen*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Geraardsbergen* (službene stranice) ()
**Grójec** (sve do kraja 17. vijeka znan kao *Grodziec*) je grad od 16,785 stanovnika u centru Poljske u Mazovjeckom vojvodstvu.

Poznat je po proizvodnji piva i struna iz ovčjih crijeva za kordofone instrumente.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grójec se prostire duž potoka Molnicą (pritok Visle), udaljen četrdesetak km južno od Varšave.

Historija
---------

Dvorac Jastrzębia
Kao najstarije naselje na jugu Mazovije, tadašnji Grodziec je status grada dobio još 1419.

Od 18. vijeka u grad se počelo doseljavati židovsko stanovništvo, to se nastavilo i tokom 19. vijeka, pa su oni 1939. činili oko 55% stanovništva.
Nakon Druge podjele Poljske Grójec je od 1795. pripao Kraljevini Pruskoj, a od 1807. je dio napoleonskog Varšavskog vojvodstva, da bi od 1815. postao dio proruske Kongresne Poljske.

Grójec je poznat po događaju iz 25. januara 1863. kad su ustanici razbili kozački garnizon stacioniran u gradu. 
Nakon gušenja ustanka od 1867. grad je postao lokalni administrativni centar, a nakon Drugog svjetskog rata od 1999. i sjedište povjata.
Željeznica je došla do grada 1898.

Za Njemačke okupacije Poljske u gradu je od 1940. do 1941. djelovao geto iz kog je oko 6 000 Židova otpremljeno u Varšavski geto.
Šume oko grada bile su područje djelovanja partizana.

Privreda
--------

Grójec je grad malih pogona prehrambene industrije jer je njegova okolica poznat voćarski kraj, naročito po jabukama.
U gradu se zbog tog i održava festival jabuka.

Pobratimski gradovi
-------------------

Grójec ima ugovore o prijateljstvu sa sljedećim gradovima:

|  |
| --- |
| * Slovačka Spiška Nova Ves, Slovačka
* Severna Makedonija Strumica, Sjeverna Makedonija
* Italija Canosa di Puglia, Italija
* Belorusija Gorki, Belorusija

Izvori

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „Grójec" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 4.08. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Poland: Mazowieckie*" (engleski). City population. Pristupljeno 2.08. 2021.
3. ↑  „*Miasta partnerskie*" (poljski). Urząd Gminy i Miasta Grójec. Pristupljeno 4. 8. 2021.

Vanjske veze

***Grójec*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Urząd Gminy i Miasta Grójec* (službene stranice) ()

 |
**Havara** (arapski: هوارة/*Hawāra*) je arheološki lokalitet u centru Egipta u Depresiji Fajum.

Geografske karakteristike
-------------------------

Lokalitet leži u Gornjem Egiptu u velikoj Oazi Fajum, udaljen desetak km jugozapadno od centra grada Fajuma.

Historija i karakteristike
--------------------------

Nakon što je odustao od plana da bude sahranjen u Dahšuru, faraon Amenemhat III (oko 1860.-1815. vijek pne.) odabrao je to mjesto za svoju nekropolu, možda i zato jer je bilo blizu njegove palače.

### Piramida

Amenemhetova piramida u Havari izgrađena je sa dnom baze dugim 105 metara i visinom od 58 m, uzdižući se nagibom od - 48 ° 45 '. Ona je podignuta sa puno nižim nagibom od one koju je počeo graditi Amenemhet u Dahšuru, koju je napustio zbog nedostatka stabilnosti. Strah od urušavanja vjerojatno je bio razlog da su graditelji piramide Havari smanjili nagib za čak - 9 ° 30 ".

Jezgra piramide izgrađena je u potpunosti od kamenja i gline, a samo je vanjski plašt bio pokriven kamenim pločama, koje su u narednim vijekovima pokrali pljačkaši, ali jezgra još uvijek ostala, što današnjim posjetiteljima ostavlja dojam zemljanog brda.

U piramidi su pronađeni su neki fragmenti kostiju u sarkofagu, i nekoliko predmeta, među kojima je stol od alabastera sa imenom njegove kćeri Neferuptah, ali je nejasno zašto se tu našao, jer je njena grobnica pronađena jugoistočno od Havare.

Karta okaliteta
### Takozvani labirint

Pored piramide podignut je i složeni kompleks građevina dimenzija 385 na 158 metara ograđen zidom. To je bio najveći pogrebni kompleks Srednjeg kraljevstva.

Od njega je danas ostalo malo tog što se može vidjeti, grčki i rimski izvori opisivali su ga kao ogromni labirint sa bezbroj otvorenih prostorija.
Za njega je Herodot rekao da je impresivniji od bilo kog od Sedam svjetskih čuda.

Iskapanja
---------

Prva iskapanja na tom lokalitetetu, obavio je Karl Richard Lepsius 1843. a nakon njega i Flinders Petrie 1888.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „hawara*"* (engleski). Ancient Egypt. Pristupljeno 5.8. 2020.
2. ↑  „*Fayum*" (engleski). Ancient History Encyclopedia. Pristupljeno 5.8. 2020.

Vanjske veze
------------

***Havara*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Hawara* ()
**Illapel** je grad od 21,052 i općina od 32,801 stanovnika u Regiji Coquimbo.

On je i administrativni centar Provincije Choapa.

Geografske karakteristike
-------------------------

Illapel leži u sjevernom dijelu zemlje, na mjestu gdje je Čile najuži (90 km). Prostire se izdužen po kotlini rijeke Illapel, udaljen 63 km od Los Vilosa i Pacifika i 277 od Santiaga.

Poznat je kao *Zemlja zlata i sunca*, zbog rudarenja za zlatom i puno sunčanih dana, ali i kao *Grad narančanih stabala*, jer je nekad imao puno tih stabala za ukras.

Gradska vijećnica

Historija
---------

Illapel je osnovan 1754. pod imenom *San Rafael de Rozas de Cuz Cu*, po naredbi tadašnjeg guvernera Generalne kapetanije Čile - Ambrosia O'Higginsa, koji je na taj način želio potaknuti kolonizaciju tog dijela zemlje.

Razvio se kao rudarski gradić, tragača za zlatom i bakrom i administrativno-servisni centar malih stočara.

To nije puno promjenilo ni do danas, jer rudarstvo uz stočarstvo glavno zanimanje, i to po nekim velikim mehaniziranim rudnicima, već po malim raštrkanim po okolnim planinama, gdje se iskapa lopatama i pijucima. Ti mali rudnici rade samo kad je cijena rude povoljna, a kad padne zatvaraju se i konzerviraju do novog povoljnog ciklusa.
Ni stočarstvo kao i ratarstvo nije puno bolje, jer se radi o malim imanjima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Chile: Coquimbo*" (engleski). City population. Pristupljeno 8.12.2020.
2. 1 2 3 4  „*Illapel Municipality in Chile*" (engleski). City population. Pristupljeno 8.12.2020.
3. 1 2 3 4 5  „Illapel: Historia y todo lo que necesite saber sobre él" (španjolski). Conociendo Chile. Pristupljeno 8.12.2020.

Vanjske veze
------------

***Illapel*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de Illapel* (službene stranice) ()
**Idku** (arapski:بحيرة إدكو) je jezero (zapravo laguna) na sjeverozapadu Delte Nila u Egiptu u Muhafazi Beheira.

Karakteristike
--------------

Jezero se nalazi južno od grada Idkua, proteže se paralelno sa obalom Zaljeva Abu Kir. 
Idku danas ima površinu od 126 km², dugo je 35 km od zapada prema istoku a maksimalno široko 26 km.
Prosječno je duboko od 50 do 200 cm

Jezero Idku je 1800. imalo površinu od 336.4 km², a 2010. mu je površina spala na 17.1 km², što znači da je proteklih 210 godina izgubilo 319.3 km².
Slatkom vodom iz Nila ga puni kanal Mahmudijski kanal, a otječe u Sredozemno more (Zaljev Abu Kir) kanalom Madia.
Prosječna temperatura vode je 22.5 °C , a salinitet 2.7%.

Čamci na jezeru
U jezeru se 2009. ulovilo 6206 tona ribe, što je bilo 3.9% ukupno ulovljene ribe u Egiptu.
Uokolo jezera je 2010. bilo puno ribogojilišta koja su se prostirala na površini od 70.7 km.

Historija
---------

Pretpostavlja se da je Jezero Idku jedan od antičkih rukavaca Nila.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Abdel-Aziz M Radwan, Mahmoud A Abdelmoneim, Afifi I. Basiony, Muhammad A. El-Alfy. „*Water Pollution Monitoring in Idku Lake*" (engleski). Egyptian Journal of Aquatic Biology and Fisheries. Pristupljeno 25.8. 2020.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Lake Idku*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25.8. 2020.
3. 1 2 3 4  Dr. Amal Ismail Shawer, Mona Sayed Hussein Ibrahim. „*The lacustrine environmental system and its problems Lake Idku*" (engleski). Cairo university. Pristupljeno 25.8. 2020.

Vanjske veze
------------

***Idku (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lake Idku* ()
**Ilizi** (arapski: ﻳﻠﻴﺰى/Illīzī) za za Francuske kolonijalne uprave znan kao **Fort Polignac** je oaza i grad od 13,029 stanovnika na jugoistoku Alžira u Pokrajini Ilizi u kojoj je i administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ilizi leži u saharskoj pustinji nedaleko od planinskog masiva Tassili n'Ajjer, udaljen od glavnog grada Alžira 1877 km
jugoistočno i samo stotinjak km od libijske granice.

Francuska utvrda Polignac

Historija
---------

Ilizi je izrastao za Francuske kolonijalne uprave nakon što je pukovnik Laperrine između 1908. - 1909. podigao Utvrdu Polignac.

Današnji Ilizi je pored tog što je administrativni centar je i grad sa aerodromom i bolnicom.

Privreda
--------

Ekonomija današnjeg Ilizija se svodi na zanatsko grnčarstvo i štavionice kože uz tradicionalni uzgoj deva i datulja. 
Alžirska državna naftna kompanija Sonatrach najavila je 2009. otvaranje plinskih polja koje je otkrila na probnim bušotinama pored grada.

Izvori
------

1. 1 2 3  Larbi Abid. „*La couverture sanitaire de la wilaya d’Illizi*" (francuski). Sante Maghreb. Pristupljeno 18.2. 2020.
2. 1 2 3 4  „*Algeria, People's Democratic Republic of Algeria*" (engleski). City population. Pristupljeno 18.2. 2020.
3. 1 2  „*Illizi Algérie - Guide et photos*" (francuski). Routard. Pristupljeno 18.2. 2020.
4. ↑  „*Fort-Polignac (Algérie)*" (francuski). Archives nationales d'outre-mer. Pristupljeno 18.2. 2020.
5. ↑  „*Sonatrach: Découverte - Bassin Illizi*" (francuski). Euro Petrole. Pristupljeno 18.2. 2020.

Vanjske veze
------------

***Ilizi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *La ville de Illizi* ()
**Junin** (španjolski: *Lago de Junin*, *Laguna de Junin* ili *Chinchaycocha* na kečuanskom) je jezero u sredini Perua u Departmanu Junín na nadmorskoj visini od 4,082 metara.

Karakteristike i historija
--------------------------

Svojom površinom od 529 km², je drugo po veličini jezero u zemlji nakon Titicace. 
Jezero je plitko obraslo trskom, maksimalno je duboko do 12 metara, dugo je oko 34 (sjeverozapad-jugoistok) i široko do 16 km (sjever-jug).

Pogled na jezero
Jezero vodom pune 12 rijeka (Yahuarmayo, Mararychaca, Condorcocha, Huascáni...) i 20 potoka koji izviru na planinama Anda, a otječe rijekom Mantaro na sjeveroistoku.

Za regulaciju Vodostaja i rad hidroelektrane Malpaso, podignuta je brana 1936.

Jezero je 1997. uvršteno na Listu vlažnih područja Ramsarske konvencije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Reserva Nacional de Junín" (španjolski). ParksWatch. Pristupljeno 14.6.2023.
2. 1 2  „Lago de Chinchaycocha" (španjolski). DePeru. Pristupljeno 14.6.2023.
3. ↑  „Reserva Nacional de Junín" (engleski). Ramsar. Pristupljeno 14.6.2023.

Vanjske veze
------------

***Junin (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lago de Chinchaycocha* ()
Giotto di Bondone, *Judin poljubac*, freska iz Kapele Arena u Padovi iz 1304. god.
**Kjaroskuro** (talijanski:*Chiaroscuro*, svjetlo-tamno) je u širem smislu raspored svjetla i sjene na slici ili u užem - tehnika prikazivanja, u likovnim umjetnostima, pri čemu svjetlo postupno prelazi u sjenu u želji da se stvori iluzija trodimenzionalnih predmeta u prostoru ili atmosferi.

Kjaroskuro, iako prisutan u djelima nepoznatih antičkih umjetnika, u slikarstvu se javlja s Giottom koji je koristio tamne i svijetle boje kako bi modelirao (dao im dubinu i opipljivost) nacrtane oblike i prostore. Od tada je kjaroskuro prepoznatljiva odlika zapadne umjetnosti, za razliku od tradicija dekorativnog plošnog prostora u azijskoj umjetnosti. Majstori ranorenesansnog slikarstva (Masaccio, Fra Angelico i Fra Filippo Lippi) su unaprijedili kjaroskuro oblikujući predmete u prostoru s još većim rasponom tonova. Leonardo da Vinci je otišao korak dalje stvarajući suptilne prijelaze od jake tame ka jakom svjetlu i obratno, nazvane *sfumato*. Slavni mletački slikari Giorgione i Tizian su potpuno potčinili liniju boji i nagovještavali kompozicijsko jedinstvo otvorenom atmosferom dominantnih tonova nagovještavajući tenebrizam.

Caravaggio, *Sveti Jovan Krstitelj*, 1604. ulje na platnu, 172.5 x 104.5 cm, Muzej umjetnosti Nelson-Atkins, Kansas City, Missouri.
**Tenebrizam** je način slikanja izrazito jakog kjaroskura, tj. velikih kontrasta svjetla i sjene. Prvi *tenebristi* bili su inpirirani djelima Caravaggia koji je bio poznat po svojim tzv. „tamnom manirom" slikanja u kojoj su se likovi rastapali u pozadinskoj dubinskoj sjeni. Jaki kontrasti su dovodii do dramatičnih, skoro teatralnih djela u skladu s baroknim pretjerivanjem. Tenebristi i njihovi sljedbenici su bili iznimno zainteresirani za karakteristike osvjetljenja, prije svega na način na koji svjetlost utječe na raspoloženje i odraz emocija. Udaljavali su se od standardnog osvjetljenja smještajući izvor svjetlosti na neobična mjesta, time stvarajući neočekivane vizualne i prostorne efekte. Za umjetnike poput Rembrandta ovi efekti su bili sredstvo kreativnosti i on je često koristio izvore svjetlosti izvan slike kako bi naglasio emocije na djelu.

Kasnije je tamni način slikanja evoluirao u blijedo, muljevito i monotono slikarstvo koje je obilježilo slikarstvo 19. stoljeća.

Eksterni linkovi
----------------

***Kjaroskuro*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Slikarske tehnike |
| --- |
| Osnovne tehnike | Akvarel • Gvaš • Tempera • Pastel • Uljene boje • Akrilne boje • Freska • Enkaustika • Batik • Kolaž • Mozaik • Vitraj • Tapiserija |
| Tehnike slikanja | Plošno slikarstvo • Iluzionističko slikarstvo • Lazurno slikanje • Pastozno slikanje • Kjaroskuro • Zgrafito • Frottage • Sfumato |
| Crtačke tehnike | Srebrenka • Olovka • Ugljen • Tuš • Sepija • Kreda • Flomaster • Kemijska olovka |
| Povezano | Grafičke tehnike • Slikarstvo |
Klaustar franjevačkog samostana u Dubrovniku.**Klaustar** (latinski) je element samostanske arhitekture nastao izravno iz rimskoga peristilnog tipa ladanjske vile; pravokutno unutarnje dvorište obično okruženo trijemovima na stupovima, naslonjeno jednom stranom na crkvu, dok ostale zatvaraju samostanske zgrade. U dvorištu se po pravilu nalazi bunar s kamenom krunom, vrt, a često i groblje za svećenike i redovnike. Klaustar je po pravilu dio samostana određen samo za redovnike (*kloštar*).

Povijest izgradnje klaustara počela je u 6. stoljeću u prvom benidiktinskom samostanu, Monte Cassino, da bi kasnije klaustar postao standardnim dijelom benediktinskih, a kasnije i drugih, samostana u srednjem vijeku, u romaničkom i gotičkom stilu.

Najveći klaustar na svijetu (12,000 m2) je u Certosa di Padula u blizini Salerna u južnoj Italiji.

* Opatija Saint-Pierre de MoissacOpatija Saint-Pierre de Moissac
* Opatija FontenayOpatija Fontenay
* Samostan sv. Franje Asiškog u ZadruSamostan sv. Franje Asiškog u Zadru
* Dominikanski samostan i crkva u DubrovnikuDominikanski samostan i crkva u Dubrovniku

Eksterni linkovi
----------------

***Klaustar*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fotografije klaustara u Španjolskoj, Portugalu i Engleskoj
**Kolumbijski kultivirani krajolici kave** (španjolski: *Paisaje Cultural Cafetero de Colombia"), znani i kao "Eje cafetero* (Osovina kave"), i kao *Triángulo del Café* (Trokut kave) je regija u centru Kolumbije, koji se prostire po kolumbijskim departmanima Caldas, Quindío, Risaralda i Valle del Cauca.

Karakteristike
--------------

Karta trokuta kave
U tim malim planinskim departmanim se proizvodi po mnogima najbolja kava na svijetu.

UNESCO je 2011. uvrstio *Trokut kave* kao kolektivni lokalitet na Listu mjesta svjetske baštine u Americi kao izvrstan primjer održivog i produktivnog kulturnog krajolika i jedinstven i reprezentativan primjer tradicionalnog uzgoja kave u svijetu.

Lokalitet površine 141,120 hektara obuhvaća šest poljoprivrednih krajolika na zapadu zemlje, među njima i 18 naselja rasutih po obroncima planina Zapadnih i Centralnih Kolumbijskih Kordiljera.

Oni oslikavaju stogodišnju tradiciju uzgoja kave na malim parcelama po strmim šumskim proplancima i način na koji su se seljaci prilagodili teškim planinskim uvjetima. 
Naselja smješena uglavnom na relativno ravnim vrhovima brežuljaka iznad strmih polja kave, imaju karakterističnu arhitekturu, mješavinu onog što su kolonisti donjeli iz sa sobom iz Departmana Antioquia i utjecaj španjolske arhitekture.

Građevinski materijal koji su koristili, i još uvjek koriste u nekim područjima, je trska za zidove i glina za crijepove.

Najveći gradovi u tom trokutu su; Manizales, Pereira i Armenia uz 47 općina.

* Plodovi kavePlodovi kave
* Muzej kave u Nacionalnom parku kave (Quindío)Muzej kave u Nacionalnom parku kave (Quindío)
* Strma polja kaveStrma polja kave

Izvori
------

1. ↑  „*Esencia - Nuestros municipios*" (španjolski). Paisaje Cultural Cafetero. Pristupljeno 30.12. 2022.
2. 1 2 3 4  „*Coffee Cultural Landscape of Colombia*" (engleski). Unesco. Pristupljeno 30.12. 2022.
3. ↑  „*Esencia Descripción*" (španjolski). Paisaje Cultural Cafetero. Pristupljeno 30.12. 2022.

Vanjske veze
------------

***Kolumbijski kultivirani krajolici kave*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Paisaje Cultural Cafetero* (Službeni portal) ()

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Kolumbiji |
| --- |
|  | 
Historijski centar grada Cartagene • Kolumbijska polja kave • Nacionalni park Los Katíos • Rezervat prirode otoka Malpelo • Arheološki park San Agustín • Historijski centrar grada Santa Cruz de Mompox • Nacionalni arheološki park Tierradentro
 | Kolumbijska zastava |
| **Nematerijalna svjetska baština Kolumbije**
Karneval Barranquilla • Karneval Negros y Blancos • Procesija Velikog tjedna u Popayánu • Ambijent San Basilio de Palenque • Festival sv. Franje Asiškog u Quibdu |
**Kosti** (arapski: كوستي/ Kūstī) je grad od 213,080 stanovnika na jugu Sudana u Vilajetu Bijeli Nil.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kosti leži na zapadnoj obali Bijelog Nila, udaljen 105 km južno od Ed Dueima.
Na suprotnoj istočnoj obali, leži administrativni centar Vilajeta Rabak (9 km) sa kojim je povezan cestovnim i željezničkim mostom.

Kosti je važno cestovno raskršće i luka, povezan željezničkom prugom sa El Obeidom.

Historija
---------

Džamija na Mahdijevom otoku Aba
Kosti je nastao krajem 19. vijeka, nakon poraza Mahdija, u vrijeme anglo - egipatskog
kondominijuma Sudan, kad se tu naselio grčki trgovac Konstantinos *Kostas* Murikis. Uz njegov dućan izrastao je današnji grad.

Trgovci iz Kostija spuštali su se rijekom na jug, sve do Malakala i Džube.
Sjeverno od Kostija nalazi se otok Aba na kom je Mahdi počeo propovijedati i širiti svoj politički utjecaj.

Privreda i obrazovanje
----------------------

Kosti je trgovački centar poljoprivrednog kraja, i grad lake industrije.

Na periferiji grada nalazi se najveća sudanska termoelektrana - Um Dabakir, snage 500 MW.

Kosti od 1994. ima državni univerzitet *Imam Mahdi* sa 6 fakulteta. 
Od 2017. ima i privatni *Univerzitet Bijeli Nil*, koji je izrastao iz koledža osnovanog 1999.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Sudan*" (engleski). City population. Pristupljeno 6.9. 2020.
2. 1 2 3  „*Kūstī*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 6.9.2020.
3. 1 2  „*Kusti*" (engleski). LookLex. Arhivirano iz originala na datum 2020-06-24. Pristupljeno 6.09. 2020.
4. ↑  „*Power station*" (engleski). Dabanga Sudan. Pristupljeno 6.9.2020.
5. ↑  „*University Overview*" (engleski). University of El Imam El Mahdi. Pristupljeno 6.9.2020.
6. ↑  „*University History*" (engleski). White Nile University. Pristupljeno 6.9.2020.

Vanjske veze
------------

***Kosti (grad)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kūstī* ()
**Kolonada** (od francuskog: *colonnade* = stup) je naziv u arhitekturi za niz stupova koji nose trabeaciju (krovnu konstrukciju). One su podizane da nose krovišta hramova, portika ali i kao nezavisni objekti da naglase prilaze objektima ili spomenicima.

Historija
---------

Prve kolonade počele su se primjenjivati kod gradnje antičkih hramova, još i danas ima brojnih primjera takvih kolonada po sačuvanim grčkim i rimskim hramovima.

Kolonade hrama u Baalbeku
Izvrstan primjer primjene kolonada bile su atenske stoe koje su se koristile za trgovinu.

Kolonade su se osobito gradile za baroka i neoklasicizma, sjajan primjer za to su Berninijeve kolonade na rimskom trgu Piazza San Pietro ispred Bazilike sv. Petra dovršene 1667.

Izvori
------

1. ↑  „*Kolonada*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 25. 10. 2013. [*mrtav link*]
2. 1 2 3 4  „*Portico*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25. 10. 2013.

Vanjske veze
------------

***Kolonada*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Colonnade* na portalu Encyclopædia Britannica ()
Koordinate: 35°7′9″N 50°59′21″E﻿ / ﻿35.11917°N 50.98917°E﻿ / 35.11917; 50.98917

Karavan-saraj Sangi-Aliabad
Sangi-Aliabad na karti IranaSangi-AliabadSangi-AliabadKaravan-saraj Sangi-Aliabad na karti Irana
**Karavan-saraj Sangi-Aliabad** (perz. کاروانسرای سنگی علی‌آباد, dosl. *kameni karavan-saraj kod Aliabada*) nalazi se u Komskoj pokrajini u Iranu, oko 2 km jugoistočno od sela Aliabada odnosno suvremene autoceste između Teherana i Koma. Karavan-saraj je geografski zaštićen planinama Aliabad, Šur-Češme i Gudag, a bio je jednom od stanica na historijskom putu koji je spajao Raj s Komom, Kašanom i Isfahanom na jugu. Stotinjak metara od građevine nalazi se maleno selo Kale-je Sangi sa samo 15 stanovnika. U maju 2001. godine karavan-saraj Sangi-Aliabad uvršten je na popis iranske kulturne baštine.

Karavan-saraj je izgrađen od kamenih blokova i datira se u seldžučki period (11. − 12. v.), no ostaci opeka na svodovima odnosno pri vrhovima kula svjedoče o mogućoj rekonstrukciji tijekom vladavine safavidske dinastije (16. − 18. v.). Građevina je kvadratičnog tlocrnog oblika i približne dimenzije su joj 60 x 60 m, a opasana je s četiri kružne kule na uglovima odnosno tri polukružne kule na sredini sjevernog, istočnog i zapadnog bedema. Na jugu se nalazi monumentalni ulazni portal, dok ajvan nije očuvan. Glavna os koja prolazi kroz ulaz blago je nakošena prema istoku odnosno klancu s pogledom na farmu Darbandak i presušeno slano jezero Hovz-e Soltan. Kroz klanac i uz zapadni bedem protječe sezonski potok koji je igrao važnu ulogu u vodoopskrbi karavan-saraja i okolice. Oko 500-1000 m istočno od građevine nalazi se niz arheoloških nalazišta koji uključuju brdsku tvrđavu, groblje, kanate, te toranj Sangi-Aliabad.

Galerija
--------

* KulaKula
* Zidna kulaZidna kula
* Ulazni portalUlazni portal
* DvorišteDvorište
* Detalj zidaDetalj zida

Povezano
--------

* Karavan-saraj
* Toranj Sangi-Aliabad

Vanjske veze
------------

* () Gardesh: *كاروانسراها - قم* Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
* () Tebyan: *كاروانسراي سنگي علي‌آباد قم*

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Karavan-saraj Sangi-Aliabad** |
**Krosno** je grad od 46,291 stanovnika na jugoistoku Poljske u Potkarpatskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Krosno leži na obroncima Beskida, na ušću rječice Lubatówke u Wisłok, nedaleko od slovačke granice (35 km).

Krosno je za srednjeg vijeka bio kraljevski grad, kog su zvali *Mali Krakov*, a još između 1975.-1998. bio je prijestolnica vlastitog 
vojvodstva.

Historija
---------

Panorama grada i aerodroma
Ilustracija grada iz 1618.
Krosno je prvi put dokumentiran 1282. kao jedan od 34 malopoljskih feuda koje je vojvoda Lešek Crni donirao Lebuskoj
biskupiji. 
Točan datum kad je dobio gradska prava je nepoznat, ali se pretpostavlja da je to bilo polovicom 14. vijeka kad je dobio povelju od 
Kazimira Velikog po uzoru magdeburško pravo, i naselio velikom grupom njemačkih naseljenika.

Krosno je od samog početka bio kraljevski grad, okružen bedemima već u 14. vijeku.
Uz to je već u srednjem vijeku imao vodovod i kanalizaciju.

Krosno je u 16. vijeku sa svojih 4 000 stanovnika bio jedan od najvećih malopoljskih gradova. 
Od druge polovice 17. vijeka počeo je postepeno gubiti na značaju, što zbog katastrofa što zbog Švedsko-poljskih ratova.
Nakon Prve podjele Poljske je pod vlašću Habsburške monarhije i životari kao mali 
galicijski gradić.

Počeo se oporavljati tek od druge polovice 19. vijeku, kad je podignuta rafinerija nafte.

U Međuratnom periodu je izrastao u važan industrijski centar, kad su podignute tvornice tekstila i stakla.
Izgradnja aerodroma započela je 1928. nakon tog je iz Bydgoszcza preseljena avijatičarska škola. 
Uspješan razvoj Krosna prekinuo je Drugi svjetski rat, za vrijeme kog je industrija dobrano uništena.

Obnova industrije uništene za rata započela je gotovo odmah nakon oslobođenja u septembru 1944.

Pobratimski gradovi
-------------------

Krosno ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

* Njemačka Edewecht, Njemačka
* Mađarska Zalaegerszeg, Mađarska
* Mađarska Sárospatak, Mađarska
* Ukrajina Užgorod, Ukrajina
* Češka Uherské Hradištĕ, Češka
* Italija Gualdo Tadino, Italija
* Norveška Øygarden, Norveška
* Njemačka Marl, Njemačka

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Poland: Podkarpackie*" (engleski). City population. Pristupljeno 24.02. 2021.
2. ↑  „*Location*" (engleski). Gmina Krosno. Arhivirano iz originala na datum 2021-02-20. Pristupljeno 24.02.2021.
3. 1 2 3 4 5 6  „*Opis*" (poljski). Gmina Krosno. Arhivirano iz originala na datum 2021-02-20. Pristupljeno 24.02.2021.
4. ↑  „*Miasta Partnerskie*" (poljski). Gmina Krosno. Pristupljeno 24.02.2021.

Vanjske veze
------------

***Krosno*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Urząd Miasta Krosna* ()
**Kanal Rhôna-Rajna** (francuski: *Canal du Rhône au Rhin*) je dug 237 km, počinje od Saône 4 km uzvodno od predgrađa Lyona - Saint-Symphorien, i završava u Alzasu kod Niffera gdje se spaja sa Velikim alzaškim kanalom koji se kod Vogelgruna spaja sa Rajnom.

Karakteristike
--------------

Kanal kod Dolea
Kanal je izgrađen između 1784. i 1833. godine, sa namjerom da poveže Sjeverno more sa Sredozemnim. Danas ga koriste ponajviše jahtaši iz Njemačke i 
Švicarske na putu za Mediteran, za razliku od tog transport šlepovima je vrlo slab.

Prva dionica kanala duga 17 km vodi do Dolea i rijeke Doubs. Nakon tog se u velikom dijelu koristi kanalizirani Doubs sve do mjesta L'Isle-sur-le-Doubs. Slijedeća dionica do Mulhousea je potpuno artificijelna jer prelazi vododjelnicu Saôna-Rajna na nadmorskoj visini od 340 metara.

Dionica od Mulhousea do Niffera, slijedi bivši krak kanala Kembs-Niffer, a prokopan je za standardne šlepove od 1350 tona.

Na kanalu postoje dva tunela, kod Thoraisea dug 185 metara, i kod Besançona 394 m. Oba su uska (6 m) i dozvoljavaju samo jednosmjerni promet. 
Pored toga na kanalu postoje i brojni uski mostovi (5,18 m), akvadukti i usjeci koji dopuštaju samo jednosmjerni prolaz.

Rijeka Ill pritoka Rajne, kanalizirana je u dužini od 11 km kroz alzašku ravnicu i grad Strasbourg, osiguravajući vezu od sjevernog kraka kanala Rhôna-Rajna sa Kanalom Marna-Rajna kod Strasbourga.

Najatraktivniji dio kanala nalazi se u Departmanu Jura, u pitoresknoj dolini rijeke Doubs i dva historijska grada Dole i Besançon.

Historija
---------

Prvi dio kanala od Saône do Dolea (Canal de Franche-Comté, kako se tada zvao) odobrilo je Burgundsko vijeće 1783. a dovršen je 1802.

Napoleon je zbog inferiornosti svoje mornarice nastojao razviti veze unutarnjim plovnim putovima, a trasa između Rhône-Rajne bila je od strateške važnosti, pa je nastavio graditi kanal i dao svoje ime projektu - *Canal Napoléon*. Problem je bilo financiranje, pa je careva administracija osmislila je preteču današnjeg modela javno-privatnog partnerstva, prodajući postojeće kanale privatnim firmama, kako bi osigurala sredstva za nove. 
Prihodi su ipak preusmjereni za rat, pa su radovi nastavljeni tek 1821. pod novim imenom *Canal Monsieur*, koji je dovršen 1833.

Kanal je poboljšan smanjenjem broja brodskih prevodnica između 1882. - 1904.

Ideja da se iskopa novi veći kanal dugo postoji kao projekt, ali ga je francuska vlada odbacila. 1997.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Information about the 237 km long Canal du Rhône au Rhin*" (engleski). French Waterways. Pristupljeno 28.09. 2022.

Vanjske veze
------------

***Kanal Rhône-Rajna*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Information about the 237km long Canal du Rhône au Rhin'* ()
**Książ** (poljski: *Zamek Książ*, njemački: *Fürstenstein*) je najveći dvorac u Šleziji nedaleko od grada Wałbrzycha u poljskom Donjošleskom vojvodstvu.

Poznat je kao jedna od rezidencija Adolfa Hitlera za vrijeme Drugog svetskog rata.

Historija i karakteristike
--------------------------

Pogled na dvorac i park
Pogled na cijeli dvorac
Książ je prvi put dokumentiran krajem 13. vijeka kao zamak vojvode od Świdnice i Jawora -Bolka I.

Krajem 15. vijeka za vladavine ugarskog kralja Matije Korvina, zamak počinje gubiti svoj obrambeni karakter i počinje se pretvarati u rezidenciju. U tom periodu sagrađen je južni dio poznat kao Matijašev.

Od 17. vijeka vlasnik Książa je porodica Hochberg, njihov član Maximilian Hochberg izveo je između 1705. - 1742. prvu veliku dogradnju u baroknom stilu.

Druga velika rekonstrukcija dvorca izvedena je između 1908. - 1923. tad su izgrađena neorenesansna zapadna i sjeverna krila, toranj i oranžerija.

Posljednja velika rekonstrukcija dvorca napravljena je za Drugog svjetskog rata, kad su Nacisti 1941. rekvirirali Książ.

Radovi su bili naročito intenzivni između 1943. - 1945. kad je dvorac preuzela Organizacija Todt. Iskopano je stotine metara podzemnih tunela ispod dvorca sve do okolnih brda. Ni danas nije podpuno jasno s kojom namjenom, dali da u njima Hitler sigurno boravi, ili za proizvodnju nekih tajnih oružja?

Nakon rata između 1945. - 1946. dvorac je koristila Crvena armija. Nakon tog je prepušten sam sebi, pa je teško ruiniran, to je potrajalo do 1956. kad je stavljen pod zaštitu konzervatora iz Wrocława.

Velika restauracija provedena je krajem 1970-ih i odtad je muzej.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*History of Książ Castle*" (engleski). Palladio museum. Pristupljeno 21. 4. 2021.

Vanjske veze
------------

***Książ*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Książ Castle* (službene stranice) ()
**La Ligua** je grad od 19,393 i općina od 35.390 stanovnika u centru Čilea u Provinciji Petorca u kojoj je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

La Ligua ležio u dolini rijeke Aconcagua, udaljena 110 km od Valparaísa i 150 km od Santiaga.

### Klima

Klima je mediteranska sa nešto više padavina prema jugu i unutrašnjosti.

Plaža Molles

Historija
---------

La Ligua je osnovana 21. juna 1754. po nalogu tadašnjeg guvernera Dominga Ortiz de Rozasa.

Gradnja naselja naišla je velike poteškoće zbog protivljenja susjednih zemljoposjednika, zbog tog je 36 godina nakon osnivanja, po nalogu novog guvernera Ambrosia O'Higginsa napravljen novi urbanistički plan, koji je postao baza današnjeg grada.

La Ligua je status grada dobila dekretom predsjednika 3. juna 1874.

Privreda
--------

Privreda grada bazira se na voćarstvu (agrumi, avokado) i tekstilu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Chile: Valparaiso*" (engleski). City population. Pristupljeno 21. 11. 2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Comuna de La Ligua" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 21.11. 2020.
3. 1 2  „Comuna de La Ligua" (španjolski). Comuna de La Ligua. Pristupljeno 21.11. 2020.

Vanjske veze
------------

***La Ligua*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Comuna de La Ligua* (službene stranice) ()
|  |
| --- |
| ***Laokont sa sinovima*** |
|  |
| **Agesandar, Polidor i Atenodor**, 40. pne.. - 20. pne. |
| mramor sa Parosa, 208 cmširina=163 cmdubina=112 cm |
|  |
| Vatikanski muzeji, Rim |

**Laokont sa sinovima** je ime helenističke kiparske grupe, koja se danas nalazi u Vatikanskim muzejima, točnije u dijelu koji se zove Muzej Pio Clementino.

Grupa prikazuje trojanskog svećenika Laokonta i njegova dva sina blizanca u bezuspješnoj borbi sa morskim zmijama koje ih dave.

Detalj (glava Laokonta)
To je skulptura od paroskog mramora visoka 208 cm; široka 163 cm i duboka 112 cm.

Opis
----

Prema legendi iz grčke mitologije Laokont je bacio koplje na Trojanskog konja kad su ga zaluđeni Trojanci uvukli u grad, i izrekao čuvenu rečenicu - *Timeo Danaos et dona ferentes* (Bojim se Danajaca i kad darove donose). 
On je naime uzalud pokušao uvjeriti svoje sugrađane da ne uvuku Trojanskog konja u grad. Zbog tog je božica Atena protivnica Trojanaca, poslala divovske zmije Porku i Karibeju da udave njegove sinove, Laokont je dotrčao i bezuspješno pokušao spasiti sinove.
Prema drugoj verziji, te dvije zmije poslao je Posejdon da ga kazni zbog kršenja celibata, pa su to Trojanci shvatili kao znak božje volje i upravo zbog toga uvukli Trojanskog konja unutar svojih zidina. Postoji i treća verzija mita po kojoj je zmije poslao Apolon jer je Laokon oskvrnuo njegov hram, obljubivši pred njegovom skulpturom svoju ženu.

Skulptura iz drugog ugla
Detalj (glava jednog od sinova)

Historija ponovnog otkrića
--------------------------

Grupa je pronađena 14. januara 1506. za vrijeme oranja u vinogradu Felice de Fredisa, na brdu Oppio, nedaleko od Neronove vile Domus Aurea. Prema kronikama iz tog vremena, kod iskapanja te grupe monumentalnih razmjera, sudjelovali su Michelangelo i arhitekt Giuliano da Sangallo, koje je poslao sam papa da procjene vrijednost otkrića. Sangallo je samo djelomično iskopanu grupu, uspio ispravno identificirati, jer je znao za Plinijev tekst u kom je naveo da je vidio tu grupu u palači cara Tita (79. - 81.). Plinije je i naveo da je ta grupa djelo troje kipara sa Rodosa; Agesandara, Polidora i Atenodora. Po najnovijim saznanjima Agesandar je krajem 1. vijeka pne. zajedno sa svojim sinovima Polidorom i Atenodorom vodio uspješnu radionicu, u kojoj su se uglavnom radile kopije tadašnjih slavnih djela (u to vrijeme kopije nisu bile na tako lošem glasu, i nije ih se smatralo nečim lošim i jeftinim) za bogate naručioce. Pa se pretpostavlja da je i ta grupa, samo kopija starijeg djela, neki pretpostavljaju da je orginal bio odljev od bronce.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Digital Sculpture Project: Laocoön*" (engleski). Digital Sculpture. Pristupljeno 02. 04. 2014.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Il Gruppo del Laocoonte*" (talijanski). Tutt'ART. Pristupljeno 02. 04. 2014.
3. ↑  „*Laocoön*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 02. 04. 2014.

Vanjske veze
------------

***Laokont sa sinovima*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Il Gruppo del Laocoonte* na portalu Tutt'ART ()
**La Mancha** (srpskohrvatski: *Manča*) je visoravan u centru Španjolske.

Karakteristike
--------------

La Mancha leži na prosječnih 610 metara nadmorske visine. Suha ali plodna zemlja Manče leži preko sloja vapnenca, to je pojas koji se proteže od masiva Montes de Toledo do planina u Provinciji Cuenca na istoku. 
Sa juga je omeđuje visoravan La Alcarria, a sa sjevera masiv Sierra Morena. 
Manča se prostire preko dijelova provincija Cuenca, Toledo, i Albacete i gotovo preko cijele Provincije Ciudad Real. To je zapravo južni dio autonomne zajednice Kastilja-La Mancha.

Vjetrenjače simbol Manče
Manchu je opisao Miguel Servantes u romanu Don Quijote iz 17. vijeka, čak i danas oni koji posjete taj kraj mogu vidjeti vjetrenjače iz 16. vijeka, koje su Servantesu poslužile kao inspiracija za borbu njegova junaka sa divovima.
Pored Don Quijotea, Mancha je poznata i po vinima.

Arapi su je zvali Al-Manshah ("Suha zemlja" ili "Pustopoljina"), Manča je tokom srednjeg vijeka bila tampon zona između kršćanskih i maurskih snaga. Do 16. vijeka istočni dio bio je poznat pod imenom La Mancha de Montearagón ili La Mancha de Aragón, a zapadni kao La Mancha.

Pored vinogradarstva, za privredu Manče značajno je i ratarstvo (žitarice), koje se bori sa nestašicom vode, jer su brojni bunari presušili krajem 20. vijeka. I ovčarstvo je važno, kao i proizvodnja Manchego sira. Manča je poznata i po šafranu, kog su navodno u Španjolsku uvezli Mauri tokom 10. vijeka.

Manča je poznata i po grupi malih jezera Lagunas de Ruidera, koja su i Nacionalni park i UNESCO-v rezervat biosfere Mancha Húmeda.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*La Mancha*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15. 6. 2018.

Vanjske veze
------------

* *La Mancha* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 316429464

 |