recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sawokli**, pleme Muskhogean Indijanaca sa rijeke Chattahoochee na sjeveroistoku okruga Barbour u američkoj državi Alabama. Španjolci ih ovdje prvi puta nalaze u blizini slapova. Sawokli su imali 6 sela za koje je poznato, to su: Hatchee tcaba, u Alabami u okrugu Russell; Okawaigi, na Cowikee Creeku u okrugu Barbour; Okiti-yagani, u okrugu Clay, ne daleko od Fort Gaines. Selo Sawokli, osim na Chattahoocheeju imalo je još nekoliko lokacija. Selo Sawoklutci, jedino u Georgiji, na istočnoj obali Chattahoocheeja u okrugu Stewart. Posljednje je *Tcawokli*, na sjeveroistoku okruga Russell u Alabami. 

O populaciji Sawoklija malo se zna, uglavnom tek o pojedinim selima ili skupinama, i prilično je nepouzdana. Španjolci 1738. navode tek 20 Sawoklija. Očito besmisleno. Godine 1750. za 4 njihova sela spominje se broj od 50 muškaraca. Već 1760. podaci spominju veliko naselje od 190 muškaraca. Rani patrijarhalni putnici očito žene i djecu nisu smatrali dovoljno važnim da bi se računali u populaciju. Značajan je podatak za godinu 1832. za koju se kaže se da su Sawokli brojali 187 duša, povrh toga i 42 roba. Ovi robovi zacijelo bijahu crnci koje su i Indijanci smatrali pogodnima za rad. Pojava ropstva na američkom Jugoistoku odrazila se i na kulturu Indijanaca, koji su uobičavali držati crnačke robove, štoviše i bunili su se protiv ukidanja ropstva. 

Španjolci svoje misije među Sawoklima podižu u drugoj polovici 17 stoljeća. Godine 1675. kubanski biskup Calderon utemeljuje misiju Santa Cruz de Sabacola. Grade se misije i među Creekima 1679. i 1681. Sawokli u ovim krajevima ostaju do 1706. ili 1707. kada ih potiskuju, čini se, ratoborni Muskogee. Sawokli se 1715. cijepaju na nekoliko naselja i dijele sudbinu sa Creekima. U 17. stoljeću mora da je jedan njihov dio živio skroz na zapadu u području Yazoo Rivera, gdje je na mapi označen grad "Sabougla".

Vanjske poveznice
-----------------

* North American Indian - Population Records
Blondie Purcell na duhanskoj karti iz 1887. godine
**William Aloysius "Blondie'" Purcell** (Paterson, New Jersey, 16.3. 1854 -) bio je američki profesionalni igrač bejzbola u 19. vijeku. 

Igrao je 12 sezona (1097 utakmica) za osam različitih klubova u dvije lige. Igrao je u uglavnom u outfieldu, ali i kao pitcher. 

6.6. 1882. je kao član *Buffaloa* oglobljen s 10 US$ nakon što je rasporio loptu. To je učinio kako bi natjerao suca da uvede novu loptu, koju bi njegov pitcher Pud Galvin, mogao baciti koristeći *curveball*.

Godine 1883. bio je igrač-menadžer *Philadelphia Quakersa*, ali je završio na posljednjem mjestu, zbog više nikada nije vodio klub.

Izvori
------

1. ↑  „The Baseball Library". Arhivirano iz originala na datum 2007-09-30. Pristupljeno 2007-05-03.
2. ↑  Baseball Reference - Managerial record

Vanjske veze
------------

* Baseball Reference - Career Statistics

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Bob Ferguson**  |  **Menadžer Philadelphia Philliesa** 1883 | Slijedi: **Harry Wright**  |
**Shoalwater Bay** (Atsmitl) /Atsmitl je chehalis-ime za Shoalwater Bay. Sami sebe nazivaju *Cht'afimihlch* , u značenju *People of the Enclosed Bay*,/ naziv za bande Salishan Indijanaca iz grupe Lower Chehalis, nastanjene na sjevernom kraju istoimenog zaljeva, Washington. Po svome jeziku, ne razlikuje se mnogo od lower chehalisa , dok prema Hodgeu oni govore chinookan jezikom. Naselja su im smještena na obali zaljeva od sadašnjeg grada Northcove do ušća Palux Rivera, kao i na Willapa Riveru do Raymonda. Prema jednom Shoalwater Bay informantu ovih sela bilo je deset (oko 1840. godine) sa 50 kuća i 1,000 duša. –Mnogi od plemena, iz dva njihova sela, ženili su se za Činuke nastanjene na južnoj obali Shoalwater Baya, dok su iz druga 3 ili 4 sela sa Willapa Rivera pomiješali sa Willapa Atapaskima, sa gornjeg toka rijeke. Nešto Shoalwater Baya sada je nastanjeno u Georgetownu, a ostali na rezervatu Chehalis. –Bavili su se ribolovom (losos i druga riba) i sakupljanjem bobica.

Izvori
------

1. ↑  Edward S. Curtis, The Salishan tribes of the coast
2. ↑  „Shoalwater Bay Tribe". Arhivirano iz originala na datum 2013-01-15. Pristupljeno 2014-08-06.
3. ↑  „A- Washington Indian Villages, Towns and Settlements". Arhivirano iz originala na datum 2008-07-09. Pristupljeno 2014-08-06.

Vanjske poveznice
-----------------

* Shoalwater Bay Tribe Arhivirano 2013-01-15 na Wayback Machine-u
* Shoalwater Bay Indian Tribe Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
*Za ostale upotrebe, v. Bitka kod Thouarsa (razvrstavanje).*

**Bitka kod Vrinesa**, također poznata i kao **druga bitka kod Thouarsa**, se odigrala 14. septembra 1793. godine na zapadu Francuske za vrijeme Rata u Vendéeu između vandejskih kontrarevolucionarnih pobunjenika pod Louisom de Lescureom na jednoj, i snaga republikanske vlade na drugoj strani. Do nje je došlo kada je Lescure u logoru Saint-Sauveur okupio 2000 ljudi sa ciljem da zauzme republikansko uporište republikanski garnizon u Thouarsu. Grad je branio garnizon koji je brojao 20.000 ljudi, ali su od njih samo 2000 bili pripadnici Nacionalne garde, dok su ostalo bili prisilno mobilizirani te slabo obučeni seljaci sa teritorija istočne Francuske. Do borbi je došlo na mostu kraj sela Vrines i ona je trajala sve dok Thouarsu u pomoć nije priskočilo pojačanje pod generalom Reyom od oko 5000 ljudi. Pobojavši se da će mu ono udariti u bok, Lescure je naredio povlačenje i tako prekinuo bitku.

Literatura
----------

* Émile Gabory (2009). *Les Guerres de Vendée*. Robert Laffont. , p. 261.
* Hervé Coutau-Bégarie (2010). *Histoire militaire des guerres de Vendée*. Economica. , p. 242-243.
* A. Ray. *Réimpression de l'ancien Moniteur*. Moniteur. , p. 676. Tekst na Google Books.
* Charles-Louis Chassin (1902). *Les volontaires nationaux pendant la Révolution*. L. Cerf (Paris). Volontaires. , p. 354. Tekst na portalu gallica
Ulaz u zgradu pozorišta
**Pozorište mladih** je pozorište u Novom Sadu u Srbiji. Pozorište mladih ima dve scene: Scenu za decu i Dramsku scenu.

Istorijat
---------

Pozorište mladih osnovano je 1931. godine kao Lutkarsko pozorište, pri Sokolskom društvu u Novom Sadu. Pozorište je nastalo iz Sokolska sekcije lutkara, koja je formirana prethodne, 1930. godine, uz veliku podršku starešina Sokola, dr. Vladimira Belajčića i dr. Ignjata Pavlasa.

Dr. Lazar Dragić, kasnije prvi pročelnik Pozorišta lutaka, poslat je najpre u Ljubljanu na kurs lutkarstva. Iz Ljubljane je stigla i prva velika pokretna pozornica, prvih 11 lutaka marioneta kao i delo koje će biti izvedeno. Na pozornici montiranoj u zgradi Matice srpske, u vežbaonici Sokolskog društva izvedena je, sa velikim žarom pripremljena, prva predstava "Kraljević iz podzemlja".

Svoju salu Pozorište lutaka dobilo je 1936. izgradnjom Spomen-doma "Kralj Aleksandar I", velelepnom i modernom zdanju izrađenom po projektu uglednog arhitekte Đorđa Tabakovića. Sala je imala 166 mesta a napravljena je i nova pozornica.

Tokom II Svetskog rata Pozorište nije radilo i pretrpelo je veliku štetu jer lutke, scenografija, kostimi su uništeni ili ukradeni.

Pod imenom Vojvođansko pozorište lutaka počelo je da radi odmah po završetku rata, ali uz velike teškoće. U pomoć je pritekao Žarko Vasiljević, tada upravnik Vojvođanskog narodnog pozorišta. Usledila je promena imena u Gradsko pozorište lutaka, zatim Pozorište lutaka, da bi 1968. Pozorište dobilo svoj današnji naziv.

Pozorište mladih je prvo lutkarsko pozorište u Srbiji i Vojvodini.

Večernja, kasnije Dramska scena, počinje da funkcioniše 1991. godine. Od tada u Pozorištu mladih funkcionišu dve scene: Scena za decu i Dramska scena, a predstave se igraju u Velikoj i Maloj sali. Za bezmalo osam decenija postojanja na scenu je postavljeno više od 300 naslova, odigrano više od 20.000 predstava, a videlo ih je blizu 3 miliona gledalaca.

Spoljašnje veze
---------------

***Pozorište mladih*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.pozoristemladih.co.rs Zvanična strana (`sh`)(`en`)
**Bitka na Aliji** je bitka u kojoj su Gali, predvođeni zapovednikom Brenom teško porazili Rimljane 390. pne. (po osporenoj Varonovoj hronologiji, ali verovatnija godina je 387. pne.), a zatim zauzeli i spalili napušten grad Rim, osim brda Kapitola, jer su guske boginje Junone na vreme upozorile svojim gakanjem Rimljane.

Nakon sedmomjesečne opsade, Kapitol je odbranjen s odabranim ljudstvom na čelu s rimskim zapovednikom Manlijem, zbog čega je i on prozvan Kapitolinije, a Gali su se povukli uz otkup.

Rimljani opsednuti na Kapitolu izabrali za diktatora vojskovođu Marka Furija Kamila, koji se nalazio u progonstvu u gradu Ardeji, i pozvali u pomoć. On je u Veji okupio ostatke vojske poražene na Aliji i pojavio se u trenutku isplate danka Keltima. Po ovoj tradiciji, koja je očigledno trebalo da ublaži sliku o događajima iz 390—387, Kamil je oduzeo Galima zlato i zatim ih isterao iz Rima. U svakom slučaju, iako arheološka istraživanja ne pokazuju da je Rim stvarno razaran početkom 4. veka, keltska najezda je uzdrmala rimsku dominaciju u Laciju i srednjoj Italiji (Samnitski ratovi). Poraz rimske vojske na reci Aliji se desio u doba rane Rimske Republike i početka njenog širenja, ali ga nije zadržao već samo zakratko usporio.

Kao dan sjećanja na ovaj poraz rimske vojske, u Rimu je 18. srpnja proglašen danom žalosti (**dies Alliensis**).

Izvori
------

1. 1 2  Beresford Ellis, Peter (1998). *Celts And Roman: The Celts In Italy*. Palgrave Macmillan. ISBN 978-0312214197.

Literatura
----------

* Beresford Ellis, Peter (1998). *Celts And Roman: The Celts In Italy*. Palgrave Macmillan. ISBN 978-0312214197.
* Weir, William. *50 Battles That Changed the World: The Conflicts That Most Influenced the Course of History*. Savage, Md: Barnes and Noble Books. ISBN 978-0312214197.
* Herm, Gerhard, *The Celts. The People who Came out of the Darkness*, pp. 7–13. St. Martin's Press (1977). ISBN 0-312-12705-7.
**Prvi mesenijski rat** je bio oružani sukob između drevnih grčkih gradova-država Mesenije i Sparta. Otpočeo je oko godine 743. pne. a završio oko godine 724. pne.

Uzrok
-----

Antički izvori tvrde da je neprijateljstvo između dviju država nastalo generaciju prije samog rata, i to zahvaljujući krvavom incidentu između Spartanaca i Mesanaca za vrijeme festivala u hramu Artemide Limnatske oko 768. pne. Spartanci tvrde kako su Mesanci tamo silovali djevice i ubili Telekla, kralja iz dinastije Agijada. Mesenijska verzija priče navodi da su "djevice" bile golobradi spartanski vojnici prerušeni u ženske haljine, a koji su namjeravali ubiti mesanskog kralja, te koji su svi pobijeni u samoobrani.

Izbijanje i tok rata
--------------------

Neposredni povod za rat bio je sukob između Polihara, uglednog građanina Mesenije i olimpijskog pobjednika, te Eufena iz Sparte. Polihar je Eufena bio angažirao da mu čuva krave, a Eufen ih je kasnije prodao te potom ubio Poliharovog sina koji je došao u Meseniju istraživati što se dogodilo. Kada je Eufen to čuo, od spartanskih vlasti je tražio pravdu, ali je nije dobio, te u bijesu počeo ubijati svakog Spartanca koga bi sreo. Spartanci su na to od Mesenije tražili Eufenovo izručenje, a kada ga nisu dobili, odlučili su se osvetiti.

Rat je započeo sa spartanskim napadom na mesenijski grad Amfeju, koja je razorena a stanovništvo pobijeno. Nakon toga su Spartanci započinjali pljačkaške pohode protiv Mesenije, ali nisu mogli zauzeti nijedan njihov grad. Mesenijci su također vršili pohode i skupili vojsku pod kraljem Eufejem.

Prva velika bitka se dogodila u petoj godini rata i nije imala pobjednika, a Mesenci su se nakon toga povukli na planinu Ithome koju su utvrdili i učinili svojim glavnim uporištem. U međuvremenu je Meseniju poharala kuga, a proročište u Delfima rekla da Mesenci moraju žrtvovati djevicu iz plemenitog roda Apetida. Na to je Aristodem, jedan od mesenskih uglednika, ponudio svoju kći. Jedan od mladića, koji je bio zaljubljen u nju, na to je rekao da ona nosi njegovo dijete. Aristodem je na to djevojku ubio, rasporio joj trbuh i svima pokazao da to nije istina. Čim su Spartanci za to čuli, uplašili su se Mesenaca i šest godina nisu pokušavali izvoditi veće pohode.

U trinaestoj godini rata su Spartanci pod kraljem Teopompom krenuli na Ithome i sukobili se s Mesencima. U toj je bitci poginuo Eufej, a na mjestu mesenskog kralja ga je naslijedio Aristodem.

Pet godina kasnije je došlo do nove velike bitke, u kojoj je na strani Sparte bio Korint, a na strani Mesenije Arkadija i Sikion. U njoj je Aristodem teško porazio Spartance.

Protiv Mesenaca se ratna sreća okrenula nakon što je Aristodem sanjao svoju kći kako mu pokazuje rane, te počinio samoubojstvo na njenom grobu. Obeshrabreni Mesenci su napustili Ithome, a tamo došli Spartanci i uništili njihova dotadašnja uporišta.

Ubrzo nakon toga je sklopljen mir prema kome su Mesenci postali heloti i zarekli se da nikada neće dignuti oružje protiv Sparte. Mnoge od mesenskih porodica su pobjegle u Arkadiju i Eleuzinu.
**Politička misao** najstariji je znanstveni časopis koji izdaje Fakultet političkih znanosti u Zagrebu. Časopis se objavljuje od 1964. godine, a danas je jedan od vodećih politoloških časopisa u Hrvatskoj i regiji koju čine post-jugoslavenske zemlje. Časopis se objavljuje pet puta godišnje s tim da se od 1992. godine peti broj objavljuje na engleskom jeziku pod nazivom **Croatian Political Science Review**. Časopis je posebno usredotočen na radove o hrvatskoj politici i društvu, radove koji analiziraju Hrvatsku u globalnom kontekstu, kao i radove koji istražuju politiku i društvo na Balkanu i u Jugoistočnoj Evropi, u Evropskoj uniji, u susjedstvu Evropske unije, te na Mediteranu.

Tekstovi u časopisu referiraju se u akademskim bazama podataka poput domaće baze *HRČAK* i međunarodnih baza *Academic Search Complete*, *Academic Search Premier*, *Political Science Complete*, *SocINDEX with Full Text*, *Central & Eastern European Academic Source – CEEAS*, *CSA Worldwide Political Science Abstracts*, *CSA Sociological Abstracts*, *CSA Social Services Abstracts*, CSA IBSS: *International Bibliography of Social Sciences – Political Science*, *ProQuest Political Science*, *ProQuest PAIS International*, *CEEOL – Central and Eastern European Online Library* i *DOAJ – Directory of Open Access Journals*.

Urednici časopisa
-----------------

Glavni urednici časopisa do danas su bili:

* **od 2020.** Dagmar Radin
* **2012-2020.** Dejan Jović
* **2008-2012.** Dragutin Lalović
* **2005-2008.** Damir Grubiša
* **2001-2004.** Nenad Zakošek
* **1997-2000.** Davor Rodin (drugi put)
* **1993-1996.** Zvonko Posavec
* **1985-1992.** Davor Rodin (prvi put)
* **1983-1985.** Branko Caratan
* **1974-1983.** Radovan Vukadinović
* **1969-1973.** Ivan Babić i Ante Marušić
* **1965-1968.** Ante Fiamengo
* **1964-1965.** Leon Geršković

Vidi još
--------

* Fakultet političkih znanosti u Zagrebu
* Hrvatska sveučilišna naklada

Izvori
------

1. 1 2  „Politička Misao". Fakultet političkih znanosti u Zagrebu. Pristupljeno 2022-08-14.
2. ↑  „Politička misao: Croatian Political Science Review". Politička misao. Pristupljeno 2022-08-14.
3. 1 2  „Politička misao : časopis za politologiju". Hrčak: portal hrvatskih znanstvenih časopisa. Pristupljeno 2022-08-14.
4. ↑  „Politička misao". Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 2022-08-14.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica
* Objavljena izdanja časopisa
Članice Protestantske unije u Svetom Rimskom Carstvu o. 1610 godine (označene ljubičasto)
**Protestantska unija** (poznata i kao **Evangelistička unija** ili **Auhauzenska unija**) je koalicija nemačkih protestantskih država, koja je formirana 1608, da bi se odbranila prava, posedi i svaki član.

Nastanak
--------

Formirana je nakon što je Maksimilijan I Bavarski pokušao 1607. da vrati katoličku veru u slobodni grad Donauvert, u kome su protestanti predstavljali većinu. Većina Rajhstaga je odlučila da obnova Augzburškog mira treba biti uslovljena povratkom crkvenih poseda oduzetih posle 1552. godine. Sam Augzburški mir je eksplicitno sadržavao odredbu, po kojoj se ti posedi ne vraćaju. Protestantski kneževi su se sastali u Auhausenu, blizu Nerdlingena 14. maja 1608. i stvorili su vojni savez pod vodstvom Fridriha IV Palatinskog. Kao odgovor na to sledeće godine 1609. formira se Katolički savez pod vodstvom Maksimilijana I Bavarskog, koji je bio vojvoda Bavarske.

Članovi
-------

Članovi Protestantske unije su bili:

* Kneževina Palatinat
* Anhalt
* Nojburg
* Virtemberg
* Baden
* Anzah
* Bajrojt
* Hesen-Kasel
* Brandenburg
* Ulm
* Strasbur
* Nirnberg

Slabosti zbog podele
--------------------

Protestantska unija je oslabljena od samog početka neučestvovanjem moćnih protestantskih vladara, kakav je bio knez-elektor Saksonije. Osim toga unutar unije se odvijao sukob između luterana i kalvinista.

Kada je Fridrih V Palatinski prihvatio da bude kralj Bohemije 1619, Protestantska unija je odbila da ga podrži. Car Ferdinand II oduzima januara 1621. donji Palatinat Fridrihu V Palatinskom. Tada se sastala Protestantska unija i formalno je protestovala. Car se nije obazirao na njihovu žalbu, nego im naređuje da raspuste svoju vojsku. Članovi Protestantske unije pristaju i 24. maja 1621. formalno raspuštaju Protestantsku uniju.

***Protestantska unija*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4186899-7

 |
**Piura** (španjolski: *Departamento de Piura*) je jedan od 24 departmana na koji je Peru podjeljen.

Karakteristike
--------------

Departman Piura se nalazi na sjeveru zemlje, njegov teritorij obuhvaća područja obale ravnice i planinske unutrašnjosti. Sa sjevera graniči sa Departmanom Tumbes i Ekvadorom, na istoku sa Departmanom Cajamarca, na jugu sa Departmanom Lambayeque 
i na zapadu sa Pacifikom.

Piura ima površinu od 35,892 km², na kojoj živi 2,047,954 stanovnika (po tom je drugi najgušće naseljeni departman nakon Lime).

Administrativni centar departmana je grad Piura koji ima 155,552 stanovnika. a kao aglomeracija 522,400 stanovnika

Departman je administrativno podjeljen na 8 provincija to su; Ayabaca (127,737), Huancabamba (118,533), Morropón (173,193), Paita (148,289), Piura (894,847), Sechura (89,597), Sullana (341,490) i Talara (154,268) i 65 distrikta.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Piura Region in Peru*" (engleski). City population. Pristupljeno 4.06.2023.
2. ↑  „*Piura in Piura (Piura Region)*" (engleski). City population. Pristupljeno 4.06.2023.
3. ↑  „*Piura Conglomeration in Piura*" (engleski). City population. Pristupljeno 4.06.2023.

Vanjske veze
------------

***Piura (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobierno Regional Piura* (službene stranice) (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Perua |
| --- |
| 
* Amazonas
* Áncash
* Apurímac
* Arequipa
* Ayacucho
* Cajamarca
* Callao
* Cuzco
* Huancavelica
* Huánuco
* Ica
* Junín
* La Libertad
* Lambayeque
* Provincija Lima
* Loreto
* Madre de Dios
* Moquegua
* Pasco
* Piura
* Puno
* San Martín
* Tacna
* Tumbes
* Ucayali

 | Zastava Perua |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
| Nubijske planine |
| --- |
| Dio |
| Pogled na planinePogled na planinePogled na planine |
| Dužina masiva: | 145 km |
| Širina masiva: | 64 km |
| Površina masiva: | 50 000 km² |
| Najviši vrh: | ( m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Sudan |

**Nubijske planine** (arapski: جبال النوبة/*Jabal an-Nūbā*) ili **Nubijska brda** je planinski masiv na granici Sudana i Južnog Sudana.

Geografske karakteristike
-------------------------

Nubijske planine se prostire u dužinu od nekih 145 km a u širinu do 65 km. Prostiru se južno od grada El Obeida, po Vilajetu Južni Kordofan sve do granice Južnog Sudana.
Planine tog masiva prosječno su visoke 450 - 900 metara.

Nubijske planine imaju dugu kišnu sezonu, koja počinje od kraja maja i traje do kraja oktobra. U tom periodu ozeleni savana, a uspjeva i ratarstvo. To je jedan od najboljih sudanskih krajeva za stočarstvo zbog prostranih pašnjaka, ali kako u njemu ima i sjedilačkih ratara, to je i mjesto trajnih sukoba između ratara i nomadskih stočara.

Nubijske planine pokrivaju teren od oko 50 000 km², a procjenjuje se da u njima živi oko 1,5 milijuna stanovnika - uglavnom Nuba, sa značajnom manjinom Baggara (Arapa stočara). 
Kako se prostiru u geografskom centru zemlje - Nubijske planine, nisu u potpunosti niti u Sudanu a niti u Južnom Sudanu. Zbog tog su postale prva linija fronta u Drugom sudanskom građanskom ratu, pa su dvije dekade bile nepristupačne.

Sudanska vlada i južnosudanski borci potpisali su 2002. sporazum o Prekidu vatre u Nubijskim planinama, to je bio ključni korak koji je doveo do Mirovnog sporazuma u januaru 2005. I pored toga po Nubijskim planinama i dalje ima puno vojnika, i brojnih izbjeglica pa se ne preporuča putovanje u pojas 50 km od granice.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Nuba Mountains*" (engleski). Bradt Guides. Pristupljeno 29.8. 2020.
2. 1 2  „*A Call from Nuba Mountains*" (engleski). HIC-HLRN. Pristupljeno 29.08.2020.

Vanjske veze
------------

***Nubijske planine*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Nuba Mountains Homepage* (`en`)
* *Nuba Mountains* (`en`)
* *Karta masiva* (`en`)
Naselje
**Naselje**, ljudska naseobina, u davna vremena je sintropogeografska teritorijalna jedinica, čija je osnovna , čije se stanovništvo pretežno bavi stočarstvom i ratarstvom, tj. primarnim djelatnostima (ruralno naselje), a koje može biti, zavisno od terena:

a) zbijenog tipa;
b) raštrkanog tipa (brdovita područja Like);
c) naselja u nizu, koja se pružaju niz ulicu, kakvih imamo po Slavoniji.
2. Grad, urbano naselje čije se stanovništvo bavi nepoljodjelskim djelatnostima, odnosno u industriji, obrazovanju, prometu i raznim uslužnim djelatnostima, to su sekundarne, tercijarne i kvartalne djelatnosti, njemu gravitiraju i prigradska naselja. Gradsko naselje u sebi sadržava stambene, javne, industrijske, športske, gospodarske i komunikacijske objekte, te uz njih obilježavaju i drugi prateći objekti kao: parkovi, groblja i kulturni i povijesni spomenici.
Već prema drugim fenomenima, tip naselja može biti uvjetovan i nacionalnom posebnošću, stanjem privrednog razvoja kao i prirodnim bogatstvima. Takozvano mješovito naselje uvjetovano je blizinom grada, u kojem znatan dio stanovništva napušta poljoprivredu i stočarstvo te odlazi na rad u grad gdje se bave sekundarnim, kvartalnim i tercijarnim djelatnostima.

Tipovi gradova i sela kakve danas nalazimo diljem svijeta su: europski ili srednjoeuropski, anglo-američki, istočnoeuropski, južno-europski, latinskoamerički, orijentalni, indijski i istočno-azijski.
**Narva** je pogranična rijeka na sjeverozapadu Rusije i sjeveroistoku Estonije, duga 76,2 km. Narva je najveća rijeka Estonije.

Hidrografija
------------

Rijeka Narva izvire iz Čudskog jezera između estonskog sela Vasknarva i ruskog Skamja. Ma svom kratkom toku kroz nizinski kraj formira granicu između Rusije i Estonije, prolazi kroz gradove Narvu i Ivangorod, a nakon tog uvire u Zaljev Narva (dio Finskog zaljeva) kod grada Narva-Jõesuu.

Na rijeci iznad Narve za sovjetske ere između 1955. i 1956. podignuta je brana za potrebe hidroelektrane Narve, snage 125 MW, tako je formirano akumulaciono jezero dugo 38 km. Ispod brane je rijeka prosječno široka od 200 do 300 metara, kod ušća 650 m, a prosječno je duboka od 4 do 6 m.

Narva ima puno pritoka, najveće lijeve su Jaama (15,4 km), Poruni (11,4), Mustajõgi (29), a desne su Pljussa (281) i Roson (26). Njen sliv velik 56,225 km² obuhvaća dijelove Rusije (62,9 %), Estonije (30,5 % ili 5605 km²), Latvije (6,6%) i najsjeverniji kutak Bjelorusije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*The River Narva*" (engleski). Estonian Environmental Board. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-03. Pristupljeno 30. 9. 2015.

Vanjske veze
------------

***Narva (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *The River Narva* Arhivirano 2013-12-03 na Wayback Machine-u (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* NKC: ge805174

 |
Koordinate: 23° 10′ 2" SG Š, 32° 47′ 18" IGD

Pogled na Jezero Naser sa Abu Simbela
Mapa sa lokacijom Jezera Naser
**Jezero Naser** je veliko veštačko jezero na jugu Egipta i severu Sudana. Striktno, termin Jezero Naser se odnosi samo na veći deo jezera koji se nalazi na Egipatskoj teritoriji (83%), dok Sudanci njihov deo nazivaju Nubijsko jezero. 

Nastalo je kao rezultat izgradnje Asuanske brane preko Nila između 1958. i 1970. Jezero je dugo nekih 550 kilometra i ima maksimalnu širinu od 35 kilometra, u blizini severnog povratnika. Ima površinu od 5250 kvadratnih kilometra, i ima najveću zapreminu od 157 kilometra kubnih vode. Podizanje nivoa jezera tokom 1990-ih je dovelo do izlivanja vode u zapadnu pustinju, čime su nastala jezera Toška 1998. 

Više značajnih Nubijskih arheoloških nalazišta su rastavljeni kamen po kamen i premešteni na viši nivo, među kojima je najznačajniji Abu Simbel. Egipćani su mu dali ime u čast predsednika Gamal Abdel Nasera, koji je bio začetnik projekta.

***Naserovo jezero*** na Wikimedijinoj ostavi
**10cc** je engleski art rock bend koji je vrhunac popularnosti doživio 1970-ih. Ispočetka su ga činila četvorica muziočara —Graham Gouldman, Eric Stewart, Kevin Godley i Lol Creme — koji su tri godine zajedno snimali i pisali pjesme prije nego što su se formalno spojili u bend kome su 1972. dali ime "10cc".

Za 10cc je tokom najvećeg dijela postojanja bilo karakteristično da je imao dva tima autora pjesama - "komercijalni" (koga su činili Stewart i Gouldman) i "umjetnički" koga su činili Godley i Creme. Njihova najpoznatija i najpopularnija pjesma je ljubavna balada *I'm Not in Love* iz 1975. Kreativne nesuglasice su dovele do odlaska Godleya i Creema 1976. a bend je nekoliko godina nastupao bez njih. Originalni sastav se ponovno okupio 1990-ih, a današnji bend nastupa bez Stewarta.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Official 10cc Fan Club Website Arhivirano 2016-10-11 na Wayback Machine-u
* 10cc Myspace
* Official Eric Stewart Website
* Kevin Godley and Graham Gouldman GG/06 website
* Official Site from Universal Music for 40th Anniversary box set Arhivirano 2012-08-06 na Wayback Machine-u
karta razjedinjenog Japana početkom 16. stoljeća
Sengoku razdoblje (戦国時代 Sengoku jidai?) ili doba zemlje u ratu je vreme socijalnih preokreta, političkih spletkarenja i skoro stalnih vojnih konflikata koji su okvirno trajali od sredine XV veka pa do početka XVII veka (1467.-1615. godine) u Japanu.

Isključujući Gempei ratove, kada je uglavnom uspostavljena samurajska tradicija, Sengoku period označava najznačajnije doba u istoriji samuraja. U toku ovog veka ratovi samuraja su dotigli vrhunac, nakon čega je Japan morao postati jedinstven i miran.
Od kraja XV veka naovamo, vođama samuraja su bile neophodne nepresušive rezerve boraca. U to vreme se prvi put susrećemo sa izrazom Ašigaru - pešadija, koji ukazuje na nedostatak ratne opreme, obuće i oružja, a što bi oni obično pokrali od slavnog protivnika. Daimjo vojske su se stoga veomarazlikovale i po veličini i po sastavu i oslanjale su se na najamnike, plaćana isključivo ratnim plenom. Manje vojne formacije su se stopile u veće pod vođstvom uspešnog daimjo-a, od kojih su se mnogi ponosili vojnom tradicijom. Kako je vreme prolazilo, ratni poduhvati lukavih daimjo-a su se realizovali zahvaljujući ovim pešadincima. Dok su neki nastavili da primaju u svoje redove slobodnjake i sumnjivi ološ, drugi su ih oblačili u vojne uniforme, unapređivali ih i pokušali da ih zadrže u svojoj službi.
Uesuge sa obala Japanskog mora su potukli Takede iz centralnih visoravni, Hodžo klan se pojavio niotkuda, da bi vladao Kanto ravnicom kao što su Date to učinile na dalekom severu. Na južnom japanskom ostrvu Kjušu, u Sengoku periodu se beleže stalni konflikti između porodica Šimazu, Otomo, Ito, Arima i Rjuzoi. Mori su ojačali, dok su Ouči zbačeni sa trona od strane jednog od svojih vazala.

Mnogi daimjo-i su sanjali o ujedinjenju Japana pod njihovom upravom. Prvi koji je uzeo učešće u ostvarivanju ujedinjenja je bio Oda Nobunaga, čija je brilijantna pobeda u Okehazami 1560. godine učvrstila njegov lik besprekornog samurajskog generala. Nobunaga je profitirao od podržavanja trgovinske razmene sa Evropom, što mu je omogućilo da dobije novu vrstu oružja (arkebuza) iz Portugalije. Ovo oružje se prvi put pojavilo 1543. godine, i mnogi daimjo-i su ga koristili. Neki su ispravno uvideli da uspešno korišćenje vatrenog oružja samo delom zavisi od tehničkih veština povezanih sa preciznošću hica i brzine punjenja. Kao što je bio slučaj u tadašnjoj Evropi, vešt strelac je mogao ispaliti mnogo više hitaca sa znatno većom preciznošću, ali za efikasnu upotrebu je bio potreban elitni korpus strelaca. Ovim novim portugalskim oružjem (arkebuza) se moglo ovladati u kratkom vremenskom periodu, što ju je činilo idealnim oružjem Ašigaru-a.

Vanjske poveznice
-----------------

* Temelj modernog Japana
* Kratak sažetak razdoblja Arhivirano 2014-12-10 na Wayback Machine-u
"**Bračne vode**" je hrvatska humoristična serija, ujedno i prerada uspješne američke humoristične serije "Bračne vode" *(Married With Children)*. Serija se emitirala srijedom u 21:00 sat. Emitiranje 2. sezone serije počelo je u rujnu 2009. a Nova TV reklamira seriju pod nazivom "*Bračne vode: Evolucija*".

Premisa
-------

### Radnja

Glavna radnja serije vrti se oko obitelji Bandić i njihovih susjeda. Otac Zvonimir radi u prodavaonici cipela, a kada dođe doma obično gleda nogometne utakmice i ispija pivo. Njegova žena Sunčica po cijele dane jede (jutro obično započine čitanjem magazina, ispijanjem kave i s krafnom u ruci) i gleda televiziju. Njihova se djeca Tina i Boris stalno svađaju i jedva podnose jedno drugo. Tina je tipičan primjer glupave i bezbrižne tinejdžerice, dok je Boris njezina potpuna suprotnost.

U njihovo susjedstvo doselio se jedan mladi bračni par - Ivan i Marica Kumarica. Oni se potpuno razumiju, dok se u njihov skladan brak ne počnu uplitati Zvonko i Sunčica.

### Likovi

* **Zvonimir Bandić**

Otac dvoje djece. U braku je sa svojom suprugom 17 godina.

* **Sunčica Bandić**

Lijena majka koja po cijele dane jede i bulji u televizor.

* **Kristina Bandić**

Starije dijete Sunčice i Zvonimira. Tipična glupa plavuša. Ona i brat se mrze. Nadimak joj je Tina.

* **Boris Bandić**

Mlađe dijete Sunčice i Zvonimira. Tuče se i mrzi svoju sestru. Nadimak mu je Bobo.

* **Ivan Kumarica**

Susjed Bandićevih. Na početku se slaže sa svojom ženom, no Bandićevi to upropaste.

* **Marica Kumarica**

Susjeda Bandićevih koja upravlja svojim suprugom sve do dolaska kod Bandićevih.

Uloge
-----

### Glavna glumačka postava

| Glumac/glumica | Lik | Trajanje |
| --- | --- | --- |
| Hrvoje Zalar | Zvonimir Bandić | 2009. |
| Mila Elegović | Sunčica Bandić | 2008. - 2009. |
| Mirela Videk | Kristina "Tina" Bandić | 2009. - 2009. |
| Vid Mekinić | Boris "Bobo" Bandić | 2008. - 2009. |
| Igor Mešin | Ivan "Ivica" Kumarica | 2008. - 2009. |
| Jadranka Đokić | Marica Kumarica | 2008. - 2009. |

### Seriju su napustili

| Glumac/glumica | Lik | Trajanje |
| --- | --- | --- |
| Damir Lončar | Zvonimir Bandić | 2008. |
| Sonja Kovač | Kristina "Tina" Bandić | 2008. |

### Gostujuće uloge

*Glavni članak: Popis gostujućih uloga u "Bračnim vodama (hrvatska verzija)"*

Vanjske veze
------------

* Službena stranica serije Arhivirano 2008-09-17 na Wayback Machine-u
„Pucnjava u školi Cleveland Elementary (San Diego)" preusmjerava ovdje. Za za kasniju školsku pucnjavu, v. Pucnjava u školi Cleveland Elementary (Stockton).

**Pucnjava u Osnovnoj školi Cleveland** (engleski: ) se dogodila ujutro 29. januara 1979. godine u američkom gradu San Diegu kada je na učenike Osnovne škole Cleveland, koji su se okupili u dvorištu pred početak nastave, otvorena vatra iz poluautomatske puške. Tada je ispaljeno 30 metaka, od kojih su poginuli direktor škole Burton Wragg i domar Mike Suchar, a ranjeno osam učenika i policajac koji je došao intervenirati. Vatra je otvorena iz susjedne kuće gdje se zabarikadirala adolescentska počiniteljica **Brenda Ann Spencer** (3. april 1962 - ) i nakon nekoliko sati pregovora predala policiji. Slučaj je izazvao veliku pažnju javnosti zbog toga što je, prema nikada potvrđenim navodima lokalnih medija, Spencer kao motiv za svoj čin navela to da "ne voli ponedjeljke i da joj je pucnjava oživjela dan". Spencer se, iako je bila maloljetna, sudilo kao odrasloj osobi te je priznala krivicu za dva ubistva, nakon čega je osuđena na kaznu od 25 godina do doživotnog zatvora. Spencer je dosad četiri puta izlazila pred komisiju za uvjetni otpust te je svaki put odbijena, a sljedeću priliku za izlazak na slobodu će imati 2019. godine.

Slučaj Brende Ann Spencer je godine 1979. poslužio kao inspiracija za hit-pjesmu *I Don't Like Mondays* irskog benda The Boomtown Rats.

Vanjske veze
------------

* „The Boomtown Rats - I Don't Like Mondays". Arhivirano iz originala na datum 2012-02-14. Pristupljeno January 22, 2013.
**Semen Igorovič Semenčenko** (ukr. *Семен Ігорович Семенченко*; rus. *Семён Игоревич Семенченко*) je ratni pseudonim koji je koristi ukrajinski vojskovođa i političar čije je pravo ime **Kosjantin Igorovič Grišin** (ukr. *Костянтин Ігорович Гришин*; rus. *Константин Игоревич Гришин*; Sevastopolj, 6. jun 1974- ), poznat kao vođa nacionalističke stranke Samopomič, odnosno po važnoj ulozi koju je imao u ratu u istočnoj Ukrajini kao zapovjednik dobrovoljačkog bataljona Donbas. 

Grišin je po nacionalnosti Rus rodom iz Sevastopolja, a u ranom djetinjstvu se sa porodicom doselio u Donjeck. Prije izbijanja sukoba je, prema vlastitim tvrdnjama, diplomirao filmsku režiju, ali je za život zarađivao obavljajujući zaštitarske usluge. 

Nakon izbijanja sukoba je bio među osnivačima bataljona čiji su pripadnici, poput njega, bili ukrajinskoj vlasti lojalni građani Donjecke i Luganske oblasti. Sve do 1. septembra je u svim javnim nastupima nosio fantomku što je naknadno objasnio željom da zaštiti živote članove svoje porodice koji su ostali na područjima pod separatističkom kontrolom. Njegova se jedinica istakla prilikom velike ukrajinske ljetne ofanzive. 19. augusta 2014. je bio teško ranjen tokom bitke za Ilovajsk; bataljon "Donbas" je u istoj bitci pretrpio teške gubitke, a Semenčenko je javno zbog toga kritizirao ukrajinsko vojno vodstvo.

Na parlamentarnim izborima 27. oktobra 2014. je izabran kao kandidat vlastite stranke Samopomič.

Vanjske veze
------------

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Semen Semenčenko***
**Nikolaj** (svetovno *Aleksa Jokanović*, Šobadine kod Bileće, 4/17. mart 1874 — Sokobanja, 26. mart 1943) je bio episkop Srpske pravoslavne crkve.

Život
-----

Episkop Nikolaj rođen je kao Aleksa Jokanović 17. marta 1874. u Šobadinama, srez bilećki. Bogosloviju je završio u Reljevu, a Bogoslovski fakultet u Černovicama. U čin đakona i prezvitera rukopoložen je 1901. Do izbora za episkopa bio je nastavnik bogoslovije, savetnik konzistorije i starešina manastira Gomionice.

Kao arhijerejski zamenik na Cetinju, izabran je za vikarnog episkopa budimljanskog 22. juna 1938. a hirotonisan na Petrovdan iste godine u Cetinjskom manastiru. Za episkopa zahumsko-hercegovačkog izabran je 8. decembra 1939.

Za vreme Drugog svetskog rata ustaše su ga pretukle i proterale u Srbiju. Umro je u Sokobanji 26. marta 1943. i sahranjen kraj crkve. Posle Drugog svetskog rata prenet je u Banjaluku.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**-** | **vikarni episkop budimljanski1938—1939.** | Nasljednik:**Joanikije (Lipovac)** |

Spoljašnje veze
---------------

* Sava Vuković: Srpski jerarsi Arhivirano 2013-12-02 na Wayback Machine-u
* Zvanična stranica Eparhije zahumsko-hercegovačke
*U pradavno doba bujne su šume pokrivale goleme dijelove kopna. Čovjek je malo-pomalo šumu krčio i pretvarao je u obradivu zemlju ili pak na njoj gradio. Danas se u rijetkim dijelovima svijeta mogu naći nedirnute, guste, neprohodne šume u kojima se drveće samo ruši od starosti. To su prašume. One imaju golema drva i vrlo raznolik biljni i životinjski svijet.*

Prašume umjerenih krajeva
-------------------------

U pojasu umjerene klime goleme se prašume nalaze u zapadnoj Rusiji i Kanadi.

U našem susjedstvu znatnija prašuma je Perućica kod Vučeva u srpskom dijelu Bosne i Hercegovine, NP Sutjeski. 

### Hrvatske prašume

U Hrvatskoj ima još nekoliko skromnijih površina šuma koje se smatraju prašumama, jer su sačuvane u svom djevičanskom obliku - nikad se u njima nije gospodarilo. Neke od njih su i formalno zaštićene, a dio njih, iako je formalno u gospodarskom statusu, još nikada nije gospodaren.

* Ramino korito 234 ha (1500 ha)
* Čorkova uvala 80 ha
* Muški bunar 43 ha
* Klepina duliba 118 ha
* Devčić tavani, Nadžak bilo
* Prašnik

Tropske prašume
---------------

U tropskim krajevima i njihovim prašumama, kiše su vrlo obilne. Najveća prašuma na svijetu je tropska Amazonija, velika kao Europa, daje 40% zemaljskog kisika. Tu nalazimo leptire, zmije, leoparda, tigra, bivola, vodenkonja, krokodila, tapira, jaguara, mravojeda...

Čovjek osvaja prašumu
---------------------

Prašume su bogate drvetom,ponegdje i rudama,pa je to navelo čovjeka da osvaja teško pristupačne krajeve. Tropske prašume daju velike količine kaučuka, bambusa, banana itd, a na iskrčenim se mjestima uzgaja riža,šećerna trska,kakaovac,pamuk i drugo bilje.U Južnoj Americi, Indiji i Africi teku kroz džungle velike rijeke (Amazona, Ganges, Kongo, Niger).Kako nema drugih prometnih putova, rijeke služe prometu. U prašumama, kukci ljudima nanesu velike boli, a ipak postoje manja rijetka naselja prašumskih ljudi. Danas se kroz džungle probijaju moderne asfaltirane ceste, ali se dosta prometa obavlja zrakoplovima i helikopterima, jer je lakše graditi zračne luke, nego probijati ceste i željezničke pruge. Sve opsežnije iskorištavanje šuma ugrožava opstanak kisika i život na Zemlji. Računa se da zbog sječe svake godine nestane 11 000 000 hektara tropskih prašuma. Osobito je ugrožena džungla u Amazoniji (Južna Amerika) koja je značajna za zemaljski život,jer svakodnevno u atmosferu ispušta goleme količine kisika. Zato je ta džungla nazvana "zelena pluća svijeta".

***Prašuma*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85094544
* BNF: cb12303646n (podaci)
* NKC: ph165190

 |
Oleg od Novgoroda na pohodu na Carigrad - ilustracija u jednom od kasnijih prepisa.
**Povest vremenih leta** (starosl. Повѣсть врѣмeньнꙑхъ лѣтъ) ili **Povest minulih leta** je najstariji ruski letopis, nastajao je krajem XI i početkom XII veka u Pečerskom manastiru kod Kijeva. Poznat i kao **Primarna hronika** ili **Nestorova hronika**, po piscu letopisa, monahu Nestoru.

Prva redakcija je Nestorova iz 1113. godine. Pored nje postoje redakcije iz 1116 (koja je prerada prve, urađena po nalogu kneza Vladimira Monomaha (1113—1125)), 1118, XIV i XV veka. Centralni motiv hronike je jedinstvo Ruske zemlje (sadašnja Ukrajina) i glorifikacija Hrišćanstva, a samo delo je sastavljeno na osnovu trinaest različitih izvora. Hronika prati rusku državu od njenog nastanka do početka XII veka odnosno 1110. godine, a kroz ceo letopis se provlači ideja o neophodnosti zajedničkog delovanja ruskih knezova protiv zajedničkih neprijatelja i prestanak međusobnih sukoba među njima.

Odlomci iz Speva
----------------

### Početak

*Evo povesti minulih leta:*
*Otkud je pošla Ruska zemlja,*
*Ko u Kijevu poče prvi da knezuje i*
*Otkad je postala Ruska zemlja*

Napomene
--------

1. ↑  Povijest minulih leta ili Nestorov letopis. Beograd: IKP 'Nikola Pašić' (2003)

Spoljašnje veze
---------------

* Povestʹ vremennyx let (uporedno izdanje)
* Nestorova hronika na ruskom
**Nacionalna legija pristojnosti** (engl. ) je bila američka konzervativna, pretežno katolička organizacija, koja je djelovala od 1933. do 1980. godine, nastojeći kao grupa za pritisak sadržaj filmova dostupnih tadašnjoj publici što je moguće više uskladiti sa naukom i službenim stavovima Katoličke crkve, odnosno ukloniti sadržaj koji je smatran "nemoralnim" i štetnim po duhovno zdravlje društva.

Osnovana je 1933. godine pod imenom **Katolička liga pristojnosti** (sh. *Catholic League of Decency*) grupa američkih katoličkih biskupa na čelu sa Johnom T. Nicholasom, nadbiskupom Cincinnatija. Poticaj je dao papa Pio XI, odnosno njegov predstavnik u SAD Amleto Giovanni Cicognani u govoru na skupu katoličkih dobrotvornih udruženja, na kome je upozorio da sadržaj tadašnjih filmova predstavlja "pokolj mladosti", odnosno da se "filmovi moraju očistiti". Nicholas je osmislio zakletvu koju su polagali novi članovi, i kojom su se obavezivali da će bojkotirati "nepristojne" i "nemoralne" filmove. Kako bi olakšao identifikaciju takvih filmova, Legija je stvorila sistem filmskih rejtinga sa tri oznake - "A" za svima podobne, "B" za podobne odraslima i "C" za nepodobne, odnosno "osuđene" filmove.

Legiji su podršku dali i konzervativni Jevreji i protestanti te je sljedeće godine promijenila ime u Nacionalna liga pristojnosti. Tada je, prema službenim podacima, njeno članstvo brojalo između 7 i 9 miliona ljudi. Time je bojkot filmova postao ozbiljna opasnost za vodeće hollywoodske studije koji su se jedva oporavljali od posljedica burzovnog kraha odnosno osjećali Veliku depresiju. To ih je potaklo da vlastiti cenzorski Kodeks, koji je bio službeno usvojen 1930. godine ali dotada uglavnom ignoriran, konačno počnu provoditi, odnosno osnuju ured za njegovu primjenu koji je vodio katolički aktivist Joseph I. Breen. Usklađenost Kodeksa sa naukom Katoličke crkve je tako sadržaj hollywoodskih filmova tokom sljedeće dvije decenije gotovo u potpunosti uskladila sa standardima na kojima je inzistirala Legija. Njene osude filmova su se u pravilu odnosile na nezavisne filmove napravljene izvan hollywoodskog sistema, odnosno strane filmove u nezavisnoj distribuciji. 

1950-ih su, međutim, ekonomske i kulturne promjene dovele do toga da pojedini hollywoodski sineasti počnu ignorirati Kodeks, a i sam Hollywood počne ublažavati njegove odredbe kako bi se prilagodi sve liberalnijim stavovima i ukusu publike. Nacionalna legija pristojnosti je zbog toga sve više dolazila u sukob sa Hollywoodom, koji će najviše eskalirati tokom spora izazvanog filmom *The Pawnbroker* 1964. godine. Dvije godine kasnije je Nacionalna legija ponovno postala ekskluzivno katolička organizacija, odnosno preimenovala u **Nacionalni katolički ured za filmove** (engl. ). Kao takva je nastavila davati službene rejtinge filmova sve do 1980. godine kada je službeno postala dio Katoličke konferencije SAD

Vanjske veze
------------

* The National Legion of Decency Collection at the Academy of Motion Picture Arts and Sciences (archived)
**Satori** je japanski termin za naglo probuđenje, koji se posebno koristi u zen budizmu. 

U zenu je satori stanje Budinog uma, čista svest, bez mentalnog opažanja, pronicanje u sopstvenu prirodu budastva, suštinska mudrost (*prađna*). Satori predstavlja iskustvo koje je potpuno nemoguće opisati ili saopštiti. To je ostvarenje čoveka u njegovoj psihičkoj sveukupnosti. Ako se ovo iskustvo može okarakterisati, bilo na mentalnoj ili emotivnoj ravni, to onda nije satori. 

Mahajanistička Lankavatara-sutra opisuje to kao „stanje u kojem svest oplemenjena mudrošću zahvata sopstvenu unutrašnju prirodu". U zenu se satori često postiže meditativnom koncentracijom na koan.

Etimologija
-----------

Japanski termin *satori* je ekvivalent sanskritskom *sambodhi* (samobuđenje).

Primeri
-------

Kad je Tokusan spoznao istinu zena, smjesta je izvadio sve svoje komentare Dijamantne sutre, nekad jako cijenjenje i smatrane neophodnima da ih je morao nositi gdje god bi išao, pa ih zapalio i pretvorio rukopise u pepeo. Uzviknuo je: "Ma koliko da je duboko znanje zakučaste filozofije, ono je poput vlasi kose koja leti kroz golemo prostranstvo svemira. Ma koliko da je važno čovjekovo iskustvo u svjetovnim stvarima, ono je poput kapi vode bačene u neizmjeran bezdan."

Tumačenja
---------

D. T. Suzuki smatra da se cilj zen discipline sastoji od zauzimanja novog gledišta za pomatranje suštine stvari. Ovo zauzimanje novog gledišta zove se satori. Bez njega nema zena, jer život zena počinje s "otvaranjem satorija".
Satori se može definirati kao intuitivni uvid, za razliku od intelektualnog i logičkog razumijevanja. Kakva god da je definicija, satori znači razotkrivanje novog svijeta dosad neopaženog u konfuziji dualističkog uma.

Literatura
----------

* Suzuki, Daisetz Teitaro (1995). *Ensayos sobre budismo zen*. Editorial Kier. str. 10. ISBN 978-950-17-1012-0.
* D. T. Suzuki, *Uvod u zen budizam*, Zagreb, 1998.

Vidi još
--------

* Bodhi
* Koan
* Zen
**Nacionalni kongres** (španjolski: *Congreso Nacional*) je jednodomni parlament Hondurasa te nositelj zakonodavne vlasti u zemlji. Nacionalni kongres utemeljen je 29. kolovoza 1824. godine, tri godine nakon proglašenja nezavisnosti od Španjolske. Aktualni sastav i ovlasti Nacionalnog kongresa regulirane su ustavom iz 1982. godine. 

Aktualni Nacionalni kongres broji 128 zastupnika, koji se biraju na demokratskim izborima načelom proporcionalne reprezentacije. Mandat zastupnika traje četiri godine. Od 2014. godine, predsjednik Nacionalnog kongresa je Mauricio Oliva iz Nacionalne stranke, koja je ujedno i najjača parlamentarna stranka te čelnica vladajuće koalicije. Nacionalni kongres sastaje se u Zakonodavnoj palači u Tegucigalpi, a godišnja zasjedanja započinju 25. siječnja svake godine.

Vanjske veze
------------

* Službena stranica Arhivirano 2005-03-12 na Wayback Machine-u (`es`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 158011104
* ISNI: 0000 0001 0675 0206
* GND: 121673-9

 |
Za tajnu policiju bivše Jugoslavije, v. UDBA.
**Nacionalna sigurnost** ili **nacionalna bezbjednost** (engleski: ) rjeđe **državna sigurnost**, je izraz koji u najširem smislu označava aktivnosti koje za cilj imaju zaštitu određene države od svega što može ugrožiti njen opstanak, suverenitet, temeljne institucije (društveno-političko uređenje) ili vitalne interese. Ovisno o tome dolaze li eventualne prijetnje izvan ili unutar granica neke države nacionalna sigurnost se ponekad dijeli na vanjsku i unutrašnju bezbjednost. Održavanje nacionalne sigurnosti je u načelu u djelokrugu cjelokupnog državnog aparata, a u nekad i dužnost svih njenih građana; u širem smislu također podrazumijeva upotrebu ili demonstriranje ekonomske, vojne i političke moći, odnosno diplomacije. U užem smislu se pod "nacionalnom bezbjednošću" podrazumijevaju prije svega djelatnosti specijaliziranih državnih organa kao što su vojska, policija i sigurnosne agencije odnosno (protu)obavještajne službe.

Veze
----

***Nacionalna sigurnost*** na Wikimedijinoj ostavi

* Policijska država
* Vladavina prava
* Javna sigurnost
*Za ostala značenja, v. Santo António (razvrstavanje).*
**Santo António** je najveće naselje na otoku Príncipe, u državi Sveti Toma i Princip, glavni grad tadašnje kolonije od 1753. do 1852. godine. Nalazi se na sjeveroistočnoj obali otoka, na rijeci Palhota. Ima oko 1.200 stanovnika.

Grad je administrativno sjedište provincije Príncipe i okruga Pagué. Poznat je po svojoj kolonijalnoj arhitekturi i po crkvama.

Povijest stanovništva
---------------------

| Godina | Stanovništvo |
| --- | --- |
| 1990. (*23. lipnja*, Popis stanovništva) | 1.000 |
| 2000. (*16. lipnja*, Popis stanovništva) | 1.010 |
| 2005. (*1. siječnja*, procjena) | 1.156 |

Prijevoz
--------

Santo António je povezan neasfaltiranim cestama sa sjevernim i južnim dijelom otoka, kao i s obližnjom planinom.

Ostalo
------

Santo António ima vlastitu obrazovnu ustanovu (*colegio*), crkve, plaže, omanju luku i nekoliko trgova (*praça*). Ovo je najslabije razvijeno područje u državi.

| * p
* r
* u
Gradovi u Svetom Tomi i Principu |
| --- |
| Provincijska sjedišta | Santo António • São Tomé | Zastava Svetog Tome i Principa |
| Sjedišta okrugâ | Guadalupe • Neves • Santana • Santo António • São João dos Angolares • São Tomé • Trindade |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 131527805
* LCCN: n98043684

 |