recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Genshin** (源信 942 – 6. jul 1017), također poznat kao **Eshin Sozu**, bio je najuticajniji od tendai učenjaka u Japanu 10. i 11. vijeka. Za razliku od lutajućih propovjednika kao što je bio Kūya, Genshin je bio elitistički svećenik koji je propovijedao prepuštanje Amida Budi i poučavao kako je Japan ušao u *mappō*, ili "degenerirano doba" "kasnijeg zakona," u kome jedinu nadu za spasenje predstavlja moć Amitabhe. Prema njegovom mišljenju ostale doktrine nisu bile od pomoći, jer su ovisile o "samo-moći" (*jiriki*), koja ne može prevagnuti u kaosu degeneriranog doba kada je potrebna moć drugog (*tariki*). Njegov pristup tehnikama ponovnog rođenja Čiste zemlje je imao naglasak na vizualnu meditaciju, dok su kasnije sekte Čiste zemlje prednost davale verbalnom recitiranju kao nembutsu. Genshin je tu doktrinu iznio u svom magnum opusu **Ōjōyōshū** (往生要集, *"Temelji rođenja u Čistoj zemlja"*?), a čije su kasnije kopije došle sa upečatljivim ilustracijama sreće blagoslovljenih i patnji onih osuđenih na kaos.

Genshin ima značajan uticaj na današnju japansku kulturu prije svega zbog svog traktata, koji je značajno uticao na prikaze budističkih kraljevstava pakla (地獄 *jigoku*), a koji su se odrazili na poseban žanr horora i priča s moralnom poukom. Jedno od najpoznatijih takvih djela je japanski film *Jigoku* iz 1960. U Jodo Shinshu budizmu se Genshin smatrra šestim patrijarhom.

Genshin se navodi kao osnovač *Enshin* škole tendai budizma, kao i začetnik učenja o "originalnom prosvijetljenju" ili *hongaku* (本覚), gdje osoba može biti originalno prosvijetljena, ali nesvjesna toga. Genshin je ostavio više od 30 tekstova koji dan-danas utiču na brojne sekte Čiste zemlje.

Izvori
------

1. ↑  „Biographies of Dharma Masters". Arhivirano iz originala na datum 2009-05-08. Pristupljeno 2008-11-25.

Eksterni linkovi
----------------

* Profile of Eshin Sozu Arhivirano 2012-06-10 na Wayback Machine-u
* "The Influence of Genshin's Ojoyoshu on Honen"Arhivirano 2012-02-10 na Wayback Machine-u
**Hinoni** su klasa organskih jedinjenja koja su formalno izvedena is aromatičnih jedinjenja (kao što je benzen ili naftalen) konverzijom parnog broja –CH= grupa u –C(=O)– grupe u bilo kom neophodnom aranžmanu dvostrukih veza. Time se proizvode potpuno konjugovane ciklične dionske strukture." Ova klasa obuhvata neka od heterocikličnih jedinjenja.

Prototipni članovi ove klase su 1,4-benzohinon ili cikloheksadiendion, koji se često jednostavno naziva hinon (od čega potiče ime klase). Drugi važni primeri su 1,2-benzohinon (***orto*-hinon**), 1,4-naftohinon i 9,10-antrahinon.

Hinoni se oksiduju derivatima aromatičnih jedinjenja. Oni se često lako pripremaju iz reaktivnih aromatičnih jedinjenja sa elektron-donirajućim supstituentima kao što su fenoli i kateholi, koji uvećavaju nukleofilnost prstena i doprinose velikom redoks potencijalu neophodnom za raskidanje aromatičnosti. Hinoni su konjugovani ali nisu aromatični. 

* 1,2-Benzohinon1,2-Benzohinon
* 1,4-Benzohinon1,4-Benzohinon
* 1,4-Naftohinon1,4-Naftohinon
* 9,10-Antrahinon9,10-Antrahinon

Spoljašnje veze
---------------

* MeSH *Quinones*
|  |
| --- |
|  |

**Generalna kapetanija Venezuela** (španjolski: *Capitanía General de Venezuela*) bila je kolonijalna jedinica Španjolskog Imperija stvorena Kraljevskim dekretom od 8. rujna 1777. godine s ciljem pružanja veće autonomije provincijama Venezuele, koje su dotad bile pod upravom Nove Granade i Kraljevske audijencije u Santo Domingu. Kao i u slučaju svih ranijih pružanja autonomije, ovaj potez bio je posljedica konsolidiranja španjolske vlasti i pružanja ustupaka domaćem stanovništvu, koje je postajalo sve više revoltirano, a proveden je u sklopu serije burbonskih reformi u XVIII. vijeku.

Orijentiranjem provincije Maracaibo prema Caracasu, vlast u Venezueli je postepeno centralizirana, a onda i unificirana tako da je Venezuela dobila samostalnu političku, vojnu, sudsku i financijsku strukturu; Venezuela je *de facto* postala vicekraljevstvo, iako je *de iure* imala drugačiji administrativni status. Kraljevskim dekretom iz 1786. godine, Venezuela je dobila i vlastitu audijenciju sa središtem u Caracasu. 

Nakon što je 1808. godine Joseph Bonaparte imenovam španjolskim kraljem, većina latinoameričkih kolonija nije htjela priznati novu vlast. Godine 1810. civilna uprava u Caracasu prisilila je Bonaparteovog generalnog kapetana, Vicentea Emparána, na ostavku i formirala Vrhovnu huntu, što je ujedno bio i uvod u Venezuelanski rat za nezavisnost. Uslijedila je i deklaracija nezavisnosti, no unatoč činjenici da su pobunjenici podržavali Burbonce, Madridu se nije svidjela činjenica da Venezuela kroz turbulentne događaje nastoji ostvariti nezavisnost. Uz čak tri nepriznate venezuelanske republike, španjolska vlast se donekle konsolidirala kada je Juan Domingo de Monteverde preuzeo kontrolu, međutim domaćem stanovništvu nije se svidjela činjenica da je isti pokušao vladati diktatorski. Kraljevska audijencija je nastavila djelovati u Caracasu, međutim rat za nezavisnost je i dalje bio u tijeku i to je dovelo do konačnog odvajanja Venezuele od Španjolskog Imperija tokom 1821. godine, kada je generalna kapetanija ukinuta i postala je dio Velike Kolumbije, kao samostalni departman; ta je promjena priznata tek 1823. godine.

Potpuna nezavisnost Venezuele uslijedila je tokom 1830. godine.
**Ferdinando I Napuljski**, zvan **Ferrante** (Valencia, 1423. – Napulj, 25. januar 1494.), bio je napuljski kralj od 1458. do 1494. i vojvoda dinastije Trastámara.

Biografija
----------

Ferdinando je rođen kao vanbračni sin Alfonsa V, koji ga je nakon što je 1442. ustoličen za napuljskog kralja, priznao kao legitimnog prijestolonasljednika. Svog oca Alfonsa V naslijedio je 1458. i odmah se suočio s nevoljama jer je dio njegovih barona bio uz Renéa od Anjoua, kog su željeli na tronu pa su digli bunu. Ferdinando je tu pobunu ugušio 1464. godine, ali su tad njegovom kraljevstvu zaprijetile ekspanzionistički nastrojene Osmanlije, kao i teritorijalne aspiracije drugih apeninskih država. Također, morao se stalno hrvati s nezadovoljstvom vlastitih barona, zbog čega je bio politički oportunist.

Kad su u augustu 1480. Osmanlije zauzele jugoistočnu luku Otranto, Ferdinando ih je uz financijsku pomoć Republike Firence istjerao 1481. godine. Nakon tog je postao firentinski saveznik, pa se zajedno a njom borio protiv Mletačke Republike u Ferrarskom ratu od 1482. do 1484. godine.

Ferdinandovi pokušaji da se razbije moć svojih barona rezultirali su još jednom baronskom pobunomkoja je trajala od 1485. do 1487. godine. U toj su ga buni baruni pokušali skinuti s trona i umjesto njega instalirati vojvodu Renéa II od Lorraine, pa čak i njegova drugog sina Federica I. Čak je i papa Inocent VIII zaratio s Fernandom, ali je 1486. sklopio mir. Nakon tog je Ferdinando ugušio svaki oblik pobune, osudivši, pohapsivši i pobivši lidere bune, kojima je i konficirao imovinu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Ferdinand I*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 15. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

***Ferdinando I od Napulja*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ferdinand I* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Napuljski kralj (1458–1494)** | Nasljednik: |
| **Alfonso V** | **Alfonso II** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 13189178
* LCCN: n98051635
* ISNI: 0000 0000 6126 9792
* GND: 122377680
* SUDOC: 081263562
* BNF: cb16137908q (podaci)
* ULAN: 500373208
* BNE: XX1268696

 |
**Gijón** (asturijski: *Xixón*) je lučki grad od 272,365 stanovnika na sjeverozapadu Španjolske u Autonomnoj zajednici Asturiji u kojoj je najveći grad.

On je jedna od historijskih stanica hodočasnika na Putu za Santiago de Compostelu, koji je 1993. upisan na UNESCO-vu 
Listu svjetske baštine u Europi.

Geografske karakteristike
-------------------------

Gijón leži u Biskajskom zaljevu u podnožju brda Santa Catalina, udaljen dvadesetak sjeveroistočno od svog administrativnog centra
Ovieda.

Historija
---------

Luka
Panorama grada uz more
Ljeto u gradu
Novi dio grada
Za Rimljana i Vizigota bio je znan kao **Gigia**. Početkom 8. vijeka zauzeli su ga Mauri, ali su ga kršćani već oko 737. nakon tog je sve do 791. bio prijestolnica Kraljevine Asturije.

Gijón je status grada dobio 1270. nakon tog uslijedilo je razdoblje prosperiteta, koje je potrajalo do kraja 14. vijeka, kad je postao mjesto sukoba sa Dinastijom Trastámare, u tim sukobima grad je gotovo uništen.

Teško je razoren 1395. u vrijeme građanskih ratova, a tokom 16 i 17. vijeka trpio je mnogobrojnih piratskih napada.

Filozof prosvjetiteljstva Gaspar Melchor de Jovellanos, koji je rođen u gradu, i puno pridonio razvoju Asturije obilježio je 18. vijek.
Od sredine 19. vijeka Gijón se počeo industrijalizirati zahvaljujući luci-Musel, uz koju je podignuto brodogradilište i brojne druge tvornice.
Poraženi ostaci Španjolske armade potražili su utočište u luci 1588.

Znamenitosti i obrazovanje
--------------------------

Od historijskih spomenika ima rimske terme i nekoliko srednjovjekovnih palača, a od visokoškolskih institucija; Radnički univerzitet osnovan 1955. za djecu 
radnika i Fakultet Jovellanos (Facultad de Comercio, Turismo y Ciencias Sociales Jovellanos de Gijón), koji svoju genezu ima iz trgovačke škole osnovane 1862.

Privreda
--------

Gijónova orska luka - Musel je jedna od najvećih u Španjolskoj, iz nje se tradicionalno izvozi asturijski ugljen i željezna ruda. Za ekonomiju je 
važno i ribarstvo.
Gijón je i snažan industrijski centar; čeličana, rafinerija nafte, destilerije alkoholnih pića, tvornice prehrambenih i 
kemijskih proizvoda.

Gijón je i snažan turistički centar, vodeće kupalište na rivijeri Costa Verde.

Pobratimski gradovi
-------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Sjedinjene Američke Države Albuquerque, Sjedinjene Američke Države
* Kuba Havana, Kuba
* Francuska Niort, Francuska
 | * Rusija Novorosijsk, Rusija
* Meksiko Puerto Vallarta, Meksiko
* Zapadna Sahara Smara, Zapadna Sahara
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spain: Asturias*" (engleski). City population. Pristupljeno 12.09.2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Gijón*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 12.09. 2018.
3. ↑  „*Routes of Santiago de Compostela: Camino Francés and Routes of Northern Spain*" (engleski). UNESCO. Pristupljeno 12.09.2018.
4. 1 2  „*Historia*" (španjolski). Ayuntamiento de Gijón. Pristupljeno 12.09. 2018.
5. ↑  „*Historia*" (španjolski). Universidad de Oviedo. Pristupljeno 12.09. 2018.

Vanjske veze
------------

***Gijón*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ayuntamiento de Gijón* (`en`)
Koordinate: 41° 32′ 10" SGŠ, 20° 41′ 38" IGD

**Lazaropolje** (mak. *Lazaropole*) je naseljeno mesto u Republici Makedoniji, u zapadnom delu države. Lazaropolje pripada opštini Mavrovo i Rostuša.

Lazaropolje je poznato u Makedoniji kao jedno od središta etno-turizma.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Lazaropolje je smešteno u zapadnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Debra, naselje je udaljeno 23 km severoistočno.

Lazaropolje se nalazi u donjem delu istorijske oblasti Reka. Naselje je položeno visoko, na zapadnim visovima planine Bistra, dok se dalje ka zapadu tlo strmo spušta u usku dolinu reke Radike. Nadmorska visina naselja je približno 1.300 metara.

Klima u naselju je planinska.

Istorija
--------

Nekada je ovo područje bilo naseljeno od slovenskog plemena Mijaka.

Krajem 19. veka Lazaropolje je bio veliko naselje, sa približno 2.500 stanovnika.

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2002. godine Lazaropolje je bilo bez stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju bili su makedonski Sloveni pravoslavne veroispovesti.

Privreda
--------

Ranije je privreda u Lazaropolju bila vezana za ovčarstvo, dok su mnogi ljudi išli i u pečalbu. Danas je Lazaropolje samo turističko odredište i bivši stanovnici dolaze u selo za vreme leta.

Zbirka slika
------------

* Središnji deo LazaropoljaSredišnji deo Lazaropolja
* Lazaropolje i klisura RadikeLazaropolje i klisura Radike
* Mesna Crkva Sv. ĐorđaMesna Crkva Sv. Đorđa
* Stara seoska kućaStara seoska kuća

Vidi još
--------

* Opština Mavrovo i Rostuša
* Spisak sela u republici Makedoniji

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.mavrovoirostuse.gov.mk Zvanična stranica Opštine Mavrovo i Rostuša

***Lazaropolje*** na Wikimedijinoj ostavi

  


| * p
* r
* u
Naseljena mesta opštine Mavrovo i Rostuša |
| --- |
| Esencijalne aminokiseline | Rostuša  •  Adžijevci  •  Beličica  •  Bibanje  •  Bituše  •  Bogdevo  •  Boljetin  •  Velebrdo  •  Viduše  •  Volkovija  •  Vrben  •  Vrbljani  •  Galičnik  •  Grekanje  •  Duf  •  Žirovnica  •  Žužnje  •  Janče  •  Kičinica  •  Krakornica  •  Lazaropolje  •  Leunovo  •  Mavrovo  •  Mavrovski Hanovi  •  Nistrovo  •  Nićiforovo  •  Ničpur  •  Novo Selo  •  Njivište  •  Orćuše  •  Prisojnica  •  Ribnica  •  Rosoki  •  Rostuša  •  Selce  •  Sence  •  Skudrinje  •  Sretkovo  •  Sušica  •  Tanuše  •  Trebište  •  Tresonče  •  Cerovo |  |
Za ostale osobe s istim imenom, v. Jim Devlin (razvrstavanje).
Jim Devlin
**James Alexander Devlin** (6. 6. 1849 - 10. 10. 1883) bio je američki profesionalni bejzbol pitcher u ranim sezonama National Leaguea.

Jim Devlin je svoju profesionalnu karijeru započeo godine 1873. igrajući u svojoj rodnoj Philadelphiji za gradski klub *Philadelphia White Stockings*. Kada je godine 1876. formirana National League, Devlin je postao pitcher *Louisville Graysa*. U toj je sezoni imao izvrsne rezultate, s 1.56 ERA i Batting average .315.

Sljedeće godine je Devlin bacao u svakoj izmjeni svake utakmice, a zajedno s isto tako impresivnim Georgeom Hallom je omogućio da Grays komotno dođu na vrh tablice. Međutim, u augustu iste godine su Graysi na gostovanjima kod *Boston Red Capsa* doživjeli niz iznenadnih poraza, najviše zahvaljujući neobjašnjivo lošem Devlinovom bacanju i nizu pogreški. Zbog toga su Graysi brzo izgubili vodstvo, a Devlin i drugi igrači Graysa su istovremeno viđeni kako nose luskuzni nakit te se hrane u najotmjenijim restoranima.

Sumnje da su *Graysi* namjerno izgubili utakmice su se intenzivirale čim je *Louisville Courier-Journal* otkrio kako je pomoćni igrač Al Nichols tokom sezone primao neobjašnjivo mnogo telegrama. John Haldeman, novinar *Courier-Journala*, bio je sin predsjednika kluba i povremeno igrao u egzibicijskim utakmicama. On je prvi javno optužio Grayse da su namjerno izgubili prvenstvo. Potpredsjednik Charles Chase je ranije primao annimne telegrame o tome da se igrači druže s kladioničarima, ali ih je ignorirao. Nakon Haldemanovog otkrića je bio prisiljen pokrenuti istragu. Suočeni s optužbama, Devlin i Hall su priznali i odali Nicholsa kao koordinatora namještaljke, odnosno osobu koja je preko telegrafa dogovorala rezultate s kladioničarima u New Yorku. Svi ostali igrači su oslobođeni optužbi, osim Billa Cravera koji je zbog slabe plaće odbio surađivati s istragom.

William Hulbert, predsjednik National Leaguea, odlučio je od osramoćenih igrača napraviti primjer. Svu četvoricu je doživotno izvaco ou Lige. Devlin se nakon toga do kraja života nastojao iskupiti i svake je godine molio Ligu da mu dozvole igrati, ali mu toj molbi nije udovoljeno. 

Devlin se na kraju u Philadelphiji zaposlio kao policajac, ali je umro siromašan od tuberkuloze, ostavivši ženu i sina.

Izvori
------

* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere
* The Baseball Index
**Ferdinand von Wrangel** (ruski: Фердина́нд Петрович Врангель) (Pskov, 9. januar 1776. – Tartu, 6. jun 1870), bio je ruski istraživač, pomorac, baron, admiral, član Ruske akademije nauka iz Sankt Peterburga, i jedan od osnivača Ruskog geografskog društva. Prvi je iscrtao dotad nepoznate obale sjeveroistočnog Sibira.

Biografija
----------

Ferdinand Wrangel bio je germanskog aristokratskog porijekla, njegov djed doselio se iz Danske i postao komornik na ruskom dvoru, a otac artiljerijski oficir. Wrangel je završio Rusku carsku pomorsku akademiju 1815. nakon tog je sudjelovao u ekspediciji Vasilija Golovnina na plovidbi oko svijeta brodom *Kamčatka* od 1817. do 1819. godine. Nakon tog je od 1820. do 1824. istraživao obale sjeveroistočnog Sibira. A od 1825. do 1827. vodio je drugu rusku ekspediciju na plovidbu oko svijeta brodom *Krotki*. Od 1829. do 1835. bio je gubernator tada ruske Aljaske, a u periodu od 1840. do 1849. predsjednik Rusko-američke kompanije.Nakon tog je od 1855. do 1857. bio ministar mornarice, u penziju je otišao 1864. Žestoko je protestirao kad je carska vlada 1867. prodala Aljasku Sjedinjenim Američkim Državama. Po njemu je nazvano puno mjesta, otoka i planina, između ostalog Wrangelov otok u Arktičkom oceanu ispred sjeveroistočne obale Sibira, i vulkanski planinski masiv Wrangell na Aljasci.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Ferdinand Petrovich Wrangel*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 11. 2013.

Vanjske veze
------------

***Ferdinand von Wrangel*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ferdinand Petrovich Wrangel* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 361781
* LCCN: n81101603
* ISNI: 0000 0001 1584 786X
* GND: 100724833
* SELIBR: 333726
* SUDOC: 110303970
* BNF: cb107270594 (podaci)
* BIBSYS: 2042606
* NKC: js2012697733

 |
**Goran Čarapina** (Metković, 12. travnja 1981.) je hrvatski rukometaš.

Rodio se u Metkoviću 1981. godine, visok je 195 cm, a težak 110 kg. Prvi klub u kojem je počeo trenirati je RK Jerkovac. Vratar je pod ugovorom u EMC Splita. Igrao je za RK Jerkovac, RK Metković, HRK Izviđač Ljubuški i RK Poreč. Uz ove klubove je igrao u EHF Ligi prvaka (2000./2001. 2001./2002. 2003./2004. 2004./2005.), u Kupu pobjednika kupova. Godine 2010. je s Hrvatskom osvojio srebro na europskom prvenstvu u Austriji. Za hrvatsku reprezentaciju nastupao je u 8 utakmica. Igrao je u juniorskim reprezentacijama. Bio je na EP-u u Austriji, te na SP-u u Švedskoj. Njegova generacija su Igor Vori i Ivano Balić.

Čarapina je bio prvi vratar Metkovića kada su igrali Ligu prvaka. Statistički je bio najbolji vratar, a njegova momčad RK Poreč je bila četvrta u ligi sezone 2009./2010. godine.

Izvori
------

Vanjske poveznice
-----------------

* RK Poreč Profil
* www.ehfcl.com Profil

| * p
* r
* u
Sastav Hrvatske  na  EHF Euru 2010. – 2. mjesto |
| --- |
| 
* 4 Balić
* 5 Duvnjak
* 6 Lacković
* 7 Zrnić
* 8 Kopljar
* 9 Vori
* 10 Gojun
* 12 Čarapina
* 14 Vuković
* 17 Mataija
* 20 Bičanić
* 21 Buntić
* 24 Valčić
* 25 Alilović
* 26 Štrlek
* 27 Čupić
* 28 Musa
* Izbornik: Červar

 | Hrvatska |
Bejzbolska karta Jim McCormicka 
**James McCormick** (Glasgow, 3.11. 1856 - Patterson, New Jersey, 10.3. 1918.) bio je američki profesionalni igrač bejzbola iz 19. vijeka.

McCormick je poznat kao prvi Škot među igračima MLB, a specijalnost mu je bilo bacanje pri čemu se služio desnom rukom. 

Za vrijeme svoje karijere je igrao za *Indianapolis Blues* (1878), *Cleveland Blues* (1879-1884), *Cincinnati Outlaw Reds* (1884), *Providence Grays* (1885), *Chicago White Stockings* (1885-86) i *Pittsburgh Alleghenys* (1887). 

Njegov boravak u Chicagu je izazvao veliku pažnju medija zbog toga što je sa suigračima *Stockingsa* Kingom Kellyjem, ali i s menadžerom Capom Ansonom, razvio veliko prijateljstvo. Ono se, pak, u slučaju Kellyja često odražavalo i u pijančevanju, a sam McCormick je od 1885. godine u gradu Pattersonu držao vlastiti bar - jedan od prvih gdje su se preko telegrafa primali rezultati utakmica i pokazivali putem mehaničkog semafora.

Za razliku od Ansona, predsjednik kluba Albert Spalding McCormicku nije tolerirao pijančevanje, te ga je dao otpustiti.

McCormick je u dva navrata bio menadžer kluba Cleveland Blues (1879-80 i 1882), te imao omjer pobjeda i poraza od 79 naprama 96.

Eksterni linkovi
----------------

* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere
* BaseballLibrary Arhivirano 2006-08-13 na Wayback Machine-u - career highlights
* Retrosheet

\* Howard W. Rosenberg, *Cap Anson 1: When Captaining a Team Meant Something: Leadership in Baseball's Early Years*, *Cap Anson 2: The Theatrical and Kingly Mike Kelly: U.S. Team Sport's First Media Sensation and Baseball's Original Casey at the Bat*, and *Cap Anson 4: Bigger Than Babe Ruth: Captain Anson of Chicago* (Arlington, Virginia: Tile Books, 2003, 2004 and 2006) Arhivirano 2018-08-27 na Wayback Machine-u
**Ingalik** (suvremeni naziv Deg Hit'an) je pleme Atapaska iz unutrašnjosti Aljaske, u bazenima gornjeg Kuskokwima i donjeg Yukona. Ovo područje, dijelom planinsko dijelom pod tundrom, bogato je životinjskim svijetom, ribom, karibuima, losovima, medvjedima i drugom divljači od kojih ovisi opstanak ovog plemena. Osgood (1934.) Ingalike dijeli na 4 grane: Anvik-Shageluk, Bonasila, Holy Cross-Georgetown i McGrath. Ingaliki su pod jakim eskimskim utjecajem, od kojih su preuzeli odjeću (parka-vjetrovke, hlače) i neke predmete njihove materijalne kulture, harpunu i bacač koplja, naprava poznata na američkom jugozapadu kao atl-atl. Kanui su im od brezove kore a zimske nastambe polu-podzemne, prekrivene zemljom. Sela imaju posebno izgrađene kolibe za dimljenje lososa. Zimi se Ingaliki kreću na saonicama. Ljetna nastamba, obično je konstruirana od omorikine kore. Ovdje treba dodati i kashim, on je tipičan eskimskim zajednicama. To je polu-podzemna koliba namijenjena za održavanje javnog seoskog života tokom zime. Kashim je naravno muškaračka kuća, i žena nema što tražiti u njoj. Šamanizam je također sličan eskimskom. Poznaju i potatch-ceremonije čije je središte Sjeverozapadna obala u zemlji Haida, Tlingita i Kwakiutla i Tsimshiana. Godine 1888. u Holy Crossu je utemeljena misija za Ingalike.
Ingalika je 1700 bilo oko 1,500, procjena je NAHDB-a; 600 (1900); 800 (2000). Plemenu je broj spao napola kada ih je 1838. pogodila epidemija boginja

Lokalne grupe
-------------

Ingliki se danas dijele na nekoliko lokalnih grupa, to su: 

* Kolchan nastanjeni u selima Nikolai, Telida i McGrath. Zvani su i Upper Kuskokwim, i obično od susjeda nazivani generalnim imenom Ingalik. Sastoje se od bandi: East Fork, Nikolai, Takotna, Tatlawiksuk, Telida-Minchumina i Vinasale. -Oni zacijelo čine posebno pleme.
* Grupa Holikachuk poznata je i kao Innoka-khotana.

Sela
----

* Akmiut, blizu Kolmakofa na Kuskokwim Riveru.
* Anvik, na slivu Anvika i Yukona.
* C'hagvagchat, na izvorima Anvika
* Inselnostlinde, na Shageluk Riveru.
* Intenleiden, na lijevoj obali Shageluk Rivera.
* Khugiligichakat, na Shageluk Riveru.
* Khunanilinde, kod izvora Kuskokwim Rivera.
* Koserefski, na lijevoj obali Yukona, kod ušća Shageluk Slough, kasnije selo Ikogmiut Eskima.
* Kuingshtetakten, na Shageluk Riveru.
* Kvigimpainag, na istočnoj obali Yukon River, 20 milja od Kvikaka.
* Nnpai, na sjevernoj obali Kuskokwim Rivera.
* Palshikatno, na Innoko Riveru.
* Tigshelde, na Innoko Riveru.
* Tlegoshitno, na Shageluk Riveu.
* Vagitchitchate, kod ušća Innoko Rivera.

Vanjske veze
------------

* Ingalik Arhivirano 2005-11-13 na Wayback Machine-u
* Ingalik Indians Arhivirano 2006-03-17 na Wayback Machine-u
**Masoala** je poluotok u Indijskom oceanu, na sjeveroistoku Madagaskara, koji s istoka zatvara Antongilski zaljev u provinciji Toamasini. Masoala je širom svijeta poznata po svom velikom Nacionalnom parku Masoala.

Geografija i priroda
--------------------

Poluotok Masoala se nalazi istočno od grada Maroantsetre, do njega je moguće doći jedino brodom, ili pješke jer ne postoji niikakva cesta koja vodi na poluotok.

Kišne šume Masoale
Istočni rt (Cap Est) je najistočnija točka Madagaskara. Masoala je vrlo brdovita, od 1224 m na sjeveru do 400 m na jugu, obrasla gustom tropskom kišnom šumom. Upravo zbog te šume koja je jedan od posljednjih ostataka nekadašnjeg pokrova Madagaskara, UNESCO je 2007. uvrstio park prirode Kišne šume Atsinanana na listu Svjetske baštine. Veliki Nacionalni park Masoala (osnovan 1997.) koji se prostire na većem dijelu poluotoka Masoale je jedan od 6 parkova kompleksa parkova Kišnih šuma Atsinanane.

Izvori
------

1. 1 2 3   „Masoala National Park". Wildmadagascar. Pristupljeno 10. 10. 2011.
2. ↑  Rainforests of the Atsinanana na portalu UNESCO, pristupljeno 31. 08. 2011. (`en`)

Povezano
--------

* Nacionalni park Masoala

Eksterni linkovi
----------------

***Masoala*** na Wikimedijinoj ostavi

* Masoala National Park (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 691152636132220050734

 |
**Fasada** (od francuskog: *façade*, iz talijanskog: *facciata*, koja je pak derivat od latinskog *facies* = **izgled**) je naziv za vanjski vidljivi plašt neke građevine. 

One su uobičajeno perforirane prozorima, vratima i ventilacionim otvorima. Fasadom se uobičajeno zove glavno lice zgrade, dio gdje se nalazi centralni ulaz, okrenut prema trgu, ulici, parku. 

Historijski gledano, fasade su kojiput bile usko povezane sa unutrašnjošću objekta, ali kojiput uopće nisu odavale kakva im je unutrašnja struktura.

Karakteristike
--------------

Fasade mogu biti raščlanjivane po horizontali ili vertikali, pilastrima i drugim arhitektonskim elementima, rustikom, atikama, timpanonima, rozetama, arkaturama i sličnim. Ti elementi su bili uobičajeni na fasadama građevina izgrađenim do 19. vijeka u nekom od historijskih stilova romanika, gotika, renesansa, barok, klasicizam...

Fasade mogu biti raščlanjene i bojama, a ne samo sa nabrojanim elementima. 

Nakon pojave funkcionalizma i internacionalnog stila početkom 20. vijeka, na fasade se počelo drugačije gledati, pa su i one oblikovane u skladu sa namjenom i strukturom građevine, bez puno dekorativnih elemenata. Ti stilovi izrodili su obješene fasade - potpuno odvojenih od konstruktivnih (nosećih) dijelova zgrade. U najnovije vrijeme razvija se novi tip fasada, koje imaju ulogu proizvodnje (fotonaponske i uštede energije takozvane - inteligentne fasade.

Izvori
------

1. 1 2  „*Facciata*" (talijanski). Trecani enciclopedia Italiana. Pristupljeno 02. 06. 2013.

Vanjske veze
------------

***Fasada*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Facciata* na portalu Trecani enciclopedia Italiana (`it`)
Model **Fender Esquire** je prva dizajnirana i proizvedena električna gitara s punim tijelom koju je Fender 1950. godine i pustio u prodaju. Ubrzo nakon modela Esquire s ugrađenim jednim magnetom, iste godine predstavljen je i **Broadcaster** model gitare s dva magneta. Zbog toga što je američka kompanija za izradu glazbenih instrumenata Gretsch već prije bila predstavila svoj Broadcaster bubnjarski komplet, Fender je na tu rečenu *opasku* preimenovao svoj model gitare u Telecaster. I mada je model Esquire s jednim magnetom prvi model gitare s punim tijelom, općenito se danas ovi modeli smatraju samo kao 'varijantom' puno popularnijih Telecaster modela.

Početak razvoja
---------------

Prvi prototip modela Esquire (kasnije i Telecastera) Leo Fender je dovršio u jesen 1949. godine. S ovim modelima dijelio je oblik tijela s jednim rogom koji je omogućio lakši pristup gornjim pragovima, isti oblik ploče i prepoznatljivu kombinaciju ugrađenih magneta i mosta. Tri sedla na mostu omogućila su podešavanje zajednički po dvije žice u dužini, tj. intonacije tona, i visini žica.

Vrat gitare je kao i u modelima iz '50te bio u cijelosti izrađen od javora bez ugrađene vratne šipke. Za razliku od tradicionalne gradnje gdje se vrat ljepio za tijlo gitare, ovdje je za tijelo gitare bio je pričvršćen vijcima koje je držala temeljna ploćica. Za razliku od modela Esguiere prototip model je imao nešto širu kobilicu, i utori za mašinice na glavi vrata dizajnirane su po tri sa svake strane.

Prototip model razlikovao se od modela gitara proizvedenih u kasnijem periodu u nekoliko točki: tijelo mu je bilo izrađeno od borovine, te je oslikavalo mutno bijelu boju, ploča na tijelu nije izlazila iznad žica, nije postojao preklopnik za kontrolu magneta, a potovi za kontrolu tona i glasnoće bili su postavljeni koso na ploču. Magnet na prototip modelu bio je zatvoren pod poklopcem ravnih ploha koji se skidao. Konfiguracija prototipa od jednog magneta je slična kao u Esquiere modelima proizvedenim od 1951. godine nadalje.

Vidi još
--------

* Fender Telecaster

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u "Fender Telecaster - prototip model"

Vanjske poveznice
-----------------

* "Današnji Esquiere Classic - sadržajni opis" Arhivirano 2006-03-16 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Fender Musical Instruments Corporation gitare |
| --- |
|  Telecaster • Stratocaster • Jaguar • Mustang • Jazzmaster |
| Električne gitare | Bronco • Bullet • Coronado • Custom • Cyclone • Duo-Sonic • Electric XII • Esquire • Jag-Stang • Katana • Lead Series • Marauder • Musicmaster • Performer • Prodigy • Showmaster • Starcaster • Stringmaster • Swinger • Toronado • White Steel |  |
| Akustične gitare | Fender Folk • Fender King • Fender Wildwood |
| Squier gitare | Jagmaster • Stagemaster • Super-Sonic • Squier '51 • Venus |
| Ostalo | Leo Fender • American Deluxe Series • California Series • Fender Japan • Starcaster by Fender |
Analogni signal generator.
**Generator signala** (signal generator, generator funkcija, funkcijski generator, ton generator, generator tona) je elektronski instrument koji je u stanju da proizvodi izlazne napone raznih oblika. Koristi se za dizajniranje, testiranje i popravke elektronskih uređaja.

Vrste
-----

Moderni digitalni signal generatori.
Postoji više raznih vrsta, od jednostavnih tipova koji proizvode samo sinusoidalne talasne oblike do složenih uređaja koji proizvode čitav niz repetitivnih i impulsnih naponskih oblika. Generatori koji proizvode više vrsta talasnih oblika se ponekad zovu i generatori funkcija. Ako proizvode samo frekvencije čujnog spektra, ponekad se zovu samo ton generatori.

Rad
---

Svi generatori signala imaju u sebi oscilator kao izvor signala. Stariji analogni uređaji su koristili promjenu otpora ili kapaciteta u električnom kolu oscilatora za promjenu frekvencije. Digitalni uređaji obično koriste sintetizator (stvarač) frekvencija.

Minimalne kontrole signal generatora su za promjenu amplitude i frekvencije izlaznog signala. Većina uređaja ima čitav niz dodatnih funkcija.

Vidi još
--------

* Osciloskop

Spoljašnje veze
---------------

* Specifikacije signal generatora

Korištena literatura
--------------------

* Principles of Electric Circuits, 7th edition, Thomas I. Floyd, Prentice Hall, ISBN 0-13-098576-7, strane 423 i 424.

***Generator signala*** na Wikimedijinoj ostavi
| **(Bei) Yan Zhaochengdi** ((北)燕昭成帝) |
| --- |
| Porodično ime: | Feng (馮, féng) |
| Osobno ime: | Hong (弘, hóng) |
| Posthumno ime: | Zhaocheng (昭成, Zhāo chéng)doslovno:"uljudan i uspješan" |
|

**Feng Hong** (tradicionalni kineski: ) (? -438), kurtoazno ime **Wentong** (文通), formalno **Car Zhaocheng od (Sjevernog) Yana** ((北)燕昭成帝), bio je posljednji car kineske države Sjeverni Yan. Prijestolje je preuzeo godine 430. u puču od svog bolesnog brata Feng Baa (car Wencheng) te, kao i on, koristio titulu "Nebeski princ" (*Tian Wang*). Za razliku od brata, nije bio u stanju zaustaviti napade suparničke države Sjeverni Yan, čak ni uz pokušaje da ponudom vazalskog odnosa ishodi pomoć od južne kineske dinastije Liu Song. Zbog svega toga se teritorija Sjevernog Yana toliko smanjila da ju je 436. Feng Hong napustio i sa svitom otišao u izgnanstvo u državu Goguryeo, okončavši tako postojanje države. Međutim, tamo je počeo vrijeđati kralja Jiangsua smatrajući sebe njegovim sizerenom; kralj Jiangsu ga je zbog toga pogubio, iako mu je posthumno priznao carsku titulu.

Izvori
------



|  |
| --- |
| Car Zhaocheng od (Sjevernog) Yana**Kuća Feng** **Umro/la:** 438 |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Feng Ba** | **Car Sjevernog Yana**430–436 | **izumrla** |
| Pretendirane titule |
| Prethodi:**Feng Ba** | **— TITULARNI —*****car Kine***430–436Razlog za neuspjeh sukcesije:aneksija od Sjevernog Weija | Slijedi:**car Taiwu od Sjevernog Weija** |
**Mayeye** (Macheye, Maheye, Maiece, Maieye, Malleye, Maye, Muleye), pleme američkih Indijanaca iz grupe Tonkawa nekad naseljeno na jugu današnjeg Teksasa. Smatra se da se prvi puta spominju pod imenom Meghey (Maghay, Meghty) za vrijeme Sieur de LaSalleLa Salleove (1643-1687) ekspedicije u drugoj polovici 17. stoljeća. La Salle ih nalazi u krajevima sjeverno ili sjeveroistočno od zaljeva Matagorda u Teksasu. Španjolci u ranom 18. stoljeću spominju naziv Mayeye, a 1748. oni ulaze na misiju San Francisco Xavier de Horcasitas na rijeci San Gabriel, blizu sadašnjeg Rockdalea. Nekoliko godina nakon što je misija San Francisco Xavier de Horcasitas napuštena ulaze na drugu misiju, San Antonio de Valero u San Antoniju, gdje se još spominju do 1760. Negdje 1770.-tih godina skupina nemisioniziranih Mayeye Indijanaca kreće se južno prema obali zaljeva gdje su se priključili Coco Indijancima, jednom plemenu iz grupe Karankawan, na donjem toku rijeke Colorado. Godine 1805. o njima se izvještava da se nalaze na ušću rijeke Guadalupe. 
O Mayeye Indijancima kasnije je malo poznato. Njihove središnje skupine po svoj su prilici asimilirani od Karankawa, a ostali od Tonkawa. A. F. Sjoberg sugerira da bi oni možda mogli biti legendarni Yakwal, o kojima govore Tonkawe iz kasnog 19. stoljeća.

Literatura
----------

* A. F. Sjoberg, "The Culture of the Tonkawa, A Texas Indian," Texas Journal of Science 5 (September 1953).

Vanjske poveznice
-----------------

* Mayeye Indians
**Ferdo Gassmann** (Prigrevica Sveti Ivan kod Sombora, 1914. - Bjelovar 28. studenog 1946.) - njemački svećenik, franjevac

Rođen je u mjestu Prigrevica Sveti Ivan kraj Sombora u Vojvodini 1914. godine. Bio je Nijemac po nacionalnosti. Pristupio je franjevcima 1932. godine. Zaređen je za svećenika 1938. godine na Trsatu u Rijeci. Isticao se matematičkim sposobnostima tijekom obrazovanja. Preveo je knjigu "Rasvijetli se" zajedno sa svećenikom Anđelkom Gregićem. Službovao je u Zagrebu i Bjelovaru. Brinuo se za siromašne i potrebite. Vodio je franjevački svjetovni red. Službovao je i u Budrovcu kraj Đurđevca za vrijeme gradnje crkve. U bjelovarskoj gimnaziji predavao je matematiku i fiziku. Nakon dolaska komunista u Bjelovar, uhićen je 4. srpnja 1945. godine. Uspio je pobjeći i doći do mađarske granice. Tamo je uhićen i vraćen u Bjelovar. Još je nekoliko puta bježao i bio uhvaćen. Protiv njega vodio se sudski postupak. Osuđen je na smrt strijeljanjem. Ubijen je 28. studenog 1946. godine. Prije smrti dopušteno mu je da se ispovijedi i pričesti. Pokopan je na bjelovarskom groblju sv. Andrije. Po njemu je nazvana jedna ulica u Bjelovaru.

Izvori
------

1. ↑  Rudolf Miculinić: Bjelovarske ulice, Franjevački samostan Bjelovar 1999.
2. ↑  Paškal Cvekan: Bjelovar i Franjevci, Bjelovar 1985.
**Larpurlartizam** (od francuskog *l'art pour l'art* - umetnost radi umetnosti) je estetska teorija koja drži da umetnost nema nikakvu društvenu ili moralnu funkciju, i da je jedini cilj umetničkog dela da bude lepo. Ova teorija osporava didaktička i utilitaristička gledišta na umetnost, prisutna još od antičkih vremena, u Horacijevom učenju o lepom i korisnom.

### Geneza

Termin je uveo Viktor Kuzen 1818, ali osnove teorije postavljene su još ranije, npr. u Kantovom učenju o bezinteresnom dopadanju i u ideji o autonomiji umetničkog dela. Edgar Alan Po u eseju „Pesničko načelo" iznosi gledište da je zadatak pesnika da stvori pesmu radi nje same, a ne radi pouke. Teofil Gotje u predgovoru romana „Gospođica de Mopen" (1836) smatra da umetnost po svojoj prirodi treba da bude nezainteresovana i da ne sme da bude korisna, jer sve što je korisno - to je ružno. Za Šarla Bodlera lepo je vrhunski kriterijum umetnosti, a umetnost je nezavisna od morala.

### Uticaj i nasleđe

Larpurlartizam je nastao u pesničkom krugu oko Teofila Gotjea, ali s vremenom ova načela prihvataju i drugi pisci, kao što su Oskar Vajld i Gistav Flober. Od književnih pravaca i škola, poseban uticaj izvršio je na parnasizam i simbolizam. Učenje avangardnih pokreta o autonomiji umetnosti vodi porekla upravo iz doktrine larpurlartizma, kao i gledište postmodernističkih filozofa, za koje postoji samo virtuelna stvarnost i istina fikcije.

Literatura
----------

* Tanja Popović: „Rečnik književnih termina", Logos art, Beograd, 2007.

Spoljašnje veze
---------------

* Džin H. Bel-Viljada, „Umetnost radi umetnosti i književni život" (prikaz)
Ovo je članak o slikaru iz 19. vijeka.  Za njegovog istoimenog sina, v. Mariano Fortuny (dizajner).  

**Marià Fortuny i Marsal** (puno ime: *Marià Josep Maria Bernat Fortuny i Marsal*, španski: ; 11. jun 1838 – 21. novembar 1874), poznat jednostavno kao **Marià Fortuny** ili **Mariano Fortuny**, bio je katalonski slikar koji je postao jedno od najpoznatijih imena likovne umjetnosti svog doba. Tokom kratke karijere je stekao slavu oslikavajući u romantičkom stilu orijentalističke motive, žanr-scene te kao vojni slikar koji je slavio špansku pobjedu u špansko-marokanskom ratu. 

Bio je oženjen za Ceciliu Madrazo, kćer uglednog slikara Federica de Madraza. S njom je 1871. godine sina Mariana, koji je kasnije postao ugledni pronalazač i modni dizajner. Tri godine kasnije je umro u Rimu od malarije.

Izvori
------

***Marià Fortuny i Marsal*** na Wikimedijinoj ostavi

* Charles Yriarte and Richard Muther, ur. (1908). Masters in Art: A Series of Illustrated Monographs *(Part 110 Volume 10)*. Congress Street, Boston; Digitized Googlebooks: Bates and Guild company.
* Muther, Richard (1897). The History of Modern Painting *(Volume 3)*. E.P. Dutton and Company, New York. Googlebooks digitized June 26, 2007.: Bates and Guild company. str. 308–315.
* James, Huneker (1922). Promenades of an Impressionist. New York; Digitized Googlebooks: Charles Scribner's Sons. str. 128..
Tropokolagenski trostruki heliks
**Fibrilarni, končasti proteini** (*skleroproteini*, vlakna) su velike dužine, imaju kvaternernu strukturu, i najčešće služe kao gradivne komponente organizma. *Skleroproteini*, *fibrozni proteini*) su jedna od tri glavne klase proteina, pored globularnih proteina i konjugovanih proteina.

Keratin, kolagen, elastin, i fibroin su primeri skleroproteina. Uloga ovih proteina su zaštita i podrška, formiranje vezivnih tkiva, tetiva, koštanih osnova, i mišićnih vlakana. Najpoznatiji fibrilarni proteini su kolagen i elastin, koji su osnovni konstituenti ekstracelularnog matriksa dajući čvrstinu vezivnim tkivima.

Biomolekularna struktura
------------------------

Skleroprotein formira dugačke proteinske filamente, koji imaju oblik štapova ili žica. Skleroproteini su strukturni proteini ili skladištni proteini koji su tipično inertni i nerastvorni u vodi. Skleroproteini se javljaju u obliku agregata usled znatnog prisustva hidrofobinih bočnih lanaca.

Skleroproteinske peptidne sekvence se često sastoje od ograničenog broja ostataka koji se ponavljaju. Oni mogu da formiraju neobične sekundarne strukture, npr. kolagenski heliks. Ove strukture često poseduju unakrsne veze između lanaca (e.g. cys-cys disulfidne veze između keratinskih lanaca).

Spoljašnje veze
---------------

* MeSH *Scleroproteins*

  


| * p
* r
* u
Proteini |
| --- |
| Procesi | Proteinska biosinteza • Posttranslaciona modifikacija • Proteinsko sklapanje • Proteinsko sortiranje • Proteom • Proteinske metode |
| Strukture | Proteinska struktura • Proteinski strukturni domeni • Proteazom |
| Tipovi | Spisak tipova proteina • Membranski protein • Globularni protein (Globulin, Albumin) • Fibrozni protein |
| **Biohemijske familije:** Ugljeni hidrati (Glikozidi,Alkoholi) •  Lipidi (Steroidi,Fosfolipidi,Glikolipidi,Masne kiseline,Tetrapiroli) •  Proteini (Aminokiseline,Peptidi,Glikoproteini) •  Nukleobaze/Nukleinske kiseline |
**Gilbert M. Anderson**, poznatiji pod umjetničkim pseudonimom **Broncho Billy** (21. mart 1880 - 20. januar 1971) bio je američki glumac, scenarist, režiser i producent poznat kao prva zvijezda vestern filmova.

Rodio se pod imenom Maxwell Henry Aronson u jevrejskoj porodici u Little Rocku u državi Arkansas. U dobi od 18 godina je otišao u New York gdje je okušao sreću u vodvilju pod umjetničkim imenom "Gilbert M. Anderson", te se povremeno uzdržavao kao maneken i ulični prodavač novina. Godine 1903. ga je Edwin S. Porter angažirao za svoj znameniti film *Velika pljačka vlaka*; u njemu je Anderson tumačio tri različite uloge. Kada je Anderson prvi put film pogledao u kino-dvorani, reakcije publike su ga uvjerile da novi medij filma ima budućnost, te je postao stalni Porterov suradnik, radeći kao glumac i pomoćnik scenarista.

Godine 1907. je zajedno sa Georgeom Kirkeom Spoorom u Chicagu osnovao znamenitu kompaniju Essanay Studios. Ona se prva specijalizirala za proizvodnju filmskih vesterna. Anderson je nastupio u preko 300 njih, i s vremenom stvorio lik, odnosno svojevrsni alter ego "Broncho Billy" koji će mu postati nadimak. Anderson je zbog vesterna, odnosno velikog broja sunčanih dana i raznolikih pejzaža, često sa filmskom ekipom odlazio na snimanje u Kaliforniju gdje je na kraju podigao i studio u gradu Niles. Iz Essanaya se povukao 1916. godine, kada je prestao sa glumom i vratio se u New York pokušavši postati kazališni glumac. Ti pokušaji nisu uspjeli, kao ni pokušaji da se povremeno vrati u Hollywood 1920-ih. Konačno se povukao 1950-ih, a 1958. je dobio počasni Oscar za životno djelo.

Vanjske veze
------------

***Gilbert M. Anderson*** na Wikimedijinoj ostavi

* Gilbert M. Anderson na IMDb-u (`en`)
* Gilbert M. Anderson na Internet Broadway Database (`en`)
* Gilbert M. Anderson na Allmovieu
* „Gilbert M. Anderson". Find a Grave. Pristupljeno August 10, 2010.
**Gnej Domicije Ahenobarb** (*Gnaeus Domitius Ahenobarbus*, ? - 104. pne.) bio je rimski političar i vojskovođa. Bio je sin Gneja Domicija Ahenobarba, izabranog za konzula 162. pne. Sam Gnej je za konzula izabran godine 122. pne. Mandat je iskoristio kako bi na čelu vojske došao u Transalpinsku Galiju i koristeći navodnu suradnju s kraljem Saluvijaca kao izgovor, pokrenuo pohod na Alobrožane. Historičari vjeruju da je pravi razlog rata bilo nastojanje da se uspostavi kopnena veza između rimskih posjeda u Italiji i Španiji. U svakom slučaju, pohod, u kome mu je pomogao Kvint Fabije Maksim Alobrogik je doživio uspjeh, što dio historičara tumači rimskih korištenjem bojnih slonova koji su izazivali paniku među na njih nenaviknutim Alobrožanima. Godine 120. pne. Ahenobarbu je priređen trijumf. Godine 118. pne. je kroz novoosvojena područja sagradio Viu Domiciju. Godine 115. pne. je izabran za cenzora kada je 22 senatora izbacio iz Senata.

Izvori
------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Titus Quinctius Flaminius i Quintus Caecilius Metellus Balearicus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Gajem Fanijem* 122. pne. | Slijedi: **Quintus Fabius Maximus Allobrogicus i Lucius Opimius**  |
**Gnej Papirije Karbon** (*Gnaeus Papirius Carbo*, 2. vijek pne.) bio je Rimska Republika|rimski političar i vojskovođa. Bio je sin Gaja Papirija Karbona. Izabran je za konzula godine 113. pne. zajedno s Gajem Cecilijem Metelom Kaprarijem.

Kada su Taurisci, pleme u Noriku i rimski saveznik, napadnuti od horde migrirajućih germanskih plemena Cimbra i Teutonaca, obratili su se Rimu za pomoć. Ona je poslana u obliku vojske pod Karbonom koji je odmah stupio u pregovore s Germanima i, koristeći reputaciju rimske snage, uvjerio da se povuku natrag na sjever. Međutim, Karbonu - vođenom vlastitom političkom ambicijom - je od diplomatskog uspjeha bio važniji vojni, te je odlučio prevariti Germane i dovesti ih u zasjedu kako bi bio nagrađen trijumfom. Rezultat je bila bitka kod Noreje u kojoj su Cimbri i Teutonci izvojevali pobjedu, a Karbona tek iznenadna oluja spasila od uništenja. To je bio početak cimbrijskog rata koji će predstavljati najveću vanjsku opasnost po rimsku državu. Samom Karbonu je pri povratku u Rim suđeno. Historičari ne znaju koje su bile točne optužbe, ali je Karbon zbog njih počinio samoubistvo.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Manius Acilius Balbus i Gaius Porcius Cato**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Gajem Cecilijem Metelom Kaprarijem* 113. pne. | Slijedi: **Lucius Calpurnius Piso Caesoninus i Marcus Livius Drusus**  |
**Justine Joli**, pravim imenm **Seana Hawkins** (St. Louis, Missouri, SAD, 16. srpnja 1980.), američka pornografska glumica i model. Radi i pod pseudonimima *Swan*, *Hope* i *Swan Hope*.

Životopis
---------

Justine Joli na *Erotici*, LA, 2005.
Odrasla je u St. Louisu, bavila se baletom od 3. do 15. godine. Na showu Howarda Sterna na Fox Newsu priznala je da su je u ranoj mladosti zlostavljala trojica muškraca, te da je od trinaeste bila na psihoterapiji.

U kasnim adolescentskim godinama odselila se s majkom u Los Angeles, gdje se zaposlila u Glendale galeriji. Tamo ju je zapazio modni agent i otvorio joj vrata porno industrije. U početku porno karijere često se nalazila na naslovniama muških časopisa poput *Penthousea* i *Hustlera*. Umjetničko ime *Justine Joli* uzela je prema junakinji markiza de Sadea *Justini* i francuskoj riječi za *lijepa*. Budući da je biseksualne orijentacije najčešće snima žensko-ženske seksualne odnose, a od 2007. isključivo snima lezbijske scene. Snimala je i filmove s BDSM tematikom, a priznala je da i u privatnom životu voli žestoki seks.

Bilješke
--------

1. 1 2  People - Justine Joli, Seana Hawkins[*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Justine Joli*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni veb-sajt
* Justine Joli on Penthouse Magazine
* Justine Joli na Twitteru
* Justine Joli na Facebooku
* Šablon:Tumblr
* Justine Joli - kanal na YouTube
* Justine Joli na IMDb-u (`en`)
* Justine Joli na Internet Adult Film Database
* Justine Joli na Adult Film Database
Jutland
**Jutland** ili **Jiland** (danski: *Jylland*, njemački: *Jütland*) je poluotok na sjeveru Europe. Nalazi se između Sjevernog i Baltičkog mora. Najveći dio pripada Danskoj (oko 70% teritorija Danske je na Jutlandu, ostalo su otoci), a južni dio poluotoka čini sjeverni dio njemačke pokrajine Schleswig-Holstein. Granica poluotoka prema ostatku Europe je rijeka Eider i jedan dio Kielskog kanala. Između Jutlanda i Norveške je morski prolaz Skagerrak, a između Jutlanda i Švedske Kattegat. Između Jutlanda i najbližeg većeg danskog otoka Fyna je prolaz Mali Belt preko kojeg vodi most.

Reljef je pretežno nizinski (najviši vrh Yding Skovhøj je visok 173 m). Na zapadu se javljaju močvare. Sjever poluotoka je odvojen zaljevom Lim (Limfjord). Najveći gradovi su Århus i Aalborg. Poluotok je dobio ime prema germanskom plemenu Jüti. Latinski naziv mu je Cimbria (grčki geograf Ptolomej ga je nazvao Κιμβρικῆ Χερσονήσος).

Veći gradovi
------------

1. Århus, Danska
2. Kiel, Njemačka
3. Lübeck, Njemačka
4. Aalborg, Danska
5. Flensburg, Njemačka
6. Esbjerg, Danska
7. Randers, Danska
8. Kolding, Danska
9. Vejle, Danska
10. Horsens, Danska

***Jutland*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 159513127
* LCCN: n85161153
* GND: 4028858-4
* NKC: ge160061

 |
Žene iz plemena Masai
**Masai** (Maasai) su narod istočno-sudanske porodice naroda (Nilsko-saharska), ogranak Nilota, danas nastanjen u području Kenije i Tanzanije. 

Masai su izvorno pravi polu-nomadski pastirski narod, koji se za ispašom pokreće za svojim stadima stoke. Tek su se u Tanzaniji neke grupe Masaja počele baviti agrarnim poslovima. Godine 1959. prema Haileyu (navodi *Marlene M. Martin*), posjedovali su nekih 700,000 grla stoke, i uz nju velima stada ovaca, koza i kokoši. 

Temeljna socijalna jedinica je kraal sastavjen od poliginijskih obitelji, 20-50 kraalova čini selo, također zvano *kraal* (*boma*, *enk-ang*). Među Masajima postoji sistem dobnih razreda, u kojima su muškarci podijeljeni u 3 grupe: mladiće, ratnike (*moran*) i starce. Postankom ratnika, mladić mijenja boravište, i odlazi u posebno selo zvano *manyatta*. U manyatti žive ratnici njihove majke, sestre i neinicirane djevojke-ljubavnice. Nasuprot manyatti kraal se sastoji od oženjenih 'staraca' (muškarci koji više nisu ratnici) i njihovih obitelji. Ratnik kojemu je dužnost štititi selo (pleme) nikada nije ženjen. Tek isluženi ratnik smije se oženiti, nakon čega napušta manyattu i odlazi u kraal.

Vanjske veze
------------

* The Masai People