recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Mount Everest - Hillary - Norgay ruta
Zapadna dolina, iznad Khumbu lednika. Lhotse je desno, u sredini je Južno sedlo, odakle počinje Jugoistočni greben koji vodi na vrh Mount Everesta.
**Britanska ekspedicija na Mount Everest 1953.** bila je deveta planinarska ekspedicija u pokušajima prvog uspona na Mount Everest, i prva kojoj je to uspjelo. Dvojica njenih članova, Edmund Hillary i Tenzing Norgay ostvarili su uspon u petak, 29. maja 1953. Vodio ju je britanski pukovnik John Hunt, a organizovao i finansiralo Udruženje Himalajski Komitet. Vijest o uspjehu ekspedicije stigla je u London ujutro, na dan inauguracije kraljice Elizabete II, 2. juna 1953.

Ekspedicija je ukupno imala 400 ljudi uključujući 362 nosača, 20 Šerpa vodiča i 4.500 kg. lične opreme u rančevima. Katmandu su napustili 10. marta. Tu su se prvi put upoznali Edmund Hillary i Tenzing Norgay kome je ovo bila prva ekspedicija u kojoj je imao status punopravnog člana (penjač). Nakon dugotrajnog pješačenja preko Khumbu lednika bazni logor postavili su 12. aprila na visini 5.455 m. Slijedila je aklimatizacija i postavljanje visinskih logora. Logor VII postavljen je 17. maja ispod Južnog sedla, na visini 7.300 m.

Završni uspon
-------------

Prvi na uspon krenula je 26. maja naveza Tom Bourdillon i Charles Evans i uspješno su došli na Južni vrh, sa visinom 8.750 m, što je 100 m. od vrha i najveća visina do tada. Tu ih je zaustavila stijena, kasnije nazvana Hillaryev stepenik. Pojavili su se problemi sa bocama kisika i bili su prisiljeni da se vrate. 

**Hillary stepenik** ili Tenzingova leđa kako je nazivaju Šerpe, je skoro vertikalna stijena približne visine oko 12 m, veoma blizu vrha, na visini oko 8.790 mnv. Nalazi se na Jugoistočnom grebenu, na polovini dijela puta između Južnog vrha i vrha Mount Everesta i predstavlja posljednji izazov za penjače prije izlaska na vrh.

Dva dana kasnije pošle su istovremeno tri naveze. Dvije su se vratile zbog problema sa kisikom, Edmund Hillary i Tenzing Norgay stigli su prvi dan na 8.504 i tu prenoćili. Zajedničkim snagama i međusobnim pomaganjem uspešno su prešli poznati Hillaryjev stepenik. U 11:30 29. maja 1953. njih dvojica, kao prvi ljudi na svijetu, stali su istovremeno na vrh Mount Everesta (8.848 m). Zadržali su se 15 minuta.
Sučelje računala PDP-8/E na kojem su prekidači kojima se učitava *bootstrap*.
**Boot loader** je vrsta računalnog programa.

Računalni središnji procesor može izvršiti jedino programski kod koji se nalazi u ROM-u, RAM-u ili, za računala iz razdoblja od 1950-ih do 1970-ih, prekidačima na operatorovom sučelju (eng. *front panel*). Suvremeni operacijski sustavi, aplikacijski kod i podatci pohranjeni na nevolatilnim uređajima za pohranu podataka, kao što su tvrdi diskovi, CD-i, DVD-i, flash memorijske kartice (kao što su Secure Digital kartice), USB memorije i diskete. Kad se računalo uključi po prvi put, obično nema operacijski sustav učitan u ROM-u ili RAM-u. Računalo mora izvršiti relativno mali program koji se nalazi u ROM-u, zajedno s golim minimumom podataka potrebnih da bi se pristupilo nevolatilnim uređajima s kojih se može učitati operacijski sustav i podatke u RAM.

Taj mali program koji počinje taj niz se zove *bootstrap loader*, *bootstrap* ili *boot loader*. Jedina zadaća ovog programčića je učitati ostale podatke i programe koje se potom izvršava s RAM-a. Često se rabi višestupanjske boot loadere, za vrijeme čijeg rada se nekoliko programa rastuće složenosti učitavaju jedan za drugim u procesu lančana učitavanja.

Uobičajeni boot loaderi su: 

* BIOS
* EFI
* OpenBIOS
* OpenBoot
* SLOF
Spomenik stradalima u Bopalskoj katastrofi
**Bopalska nesreća** se odigrala 3. decembra 1984. u indijskom gradu Bopalu, prestonici države Madja Pradeš. U fabrici američkog hemijskog koncerna Junion karbajd došlo je do tehničkog kvara, pri čemu je više tona otrovnog gasa metilizocijanata dospelo u atmosferu. Oko 4 hiljade ljudi je umrlo od posledica trovanja gasom. Hiljade drugih je trajno obolelo od udisanja otrovnog gasa. To je najveća do sada zabeležena hemijska katastrofa u svetu i jedna od najpoznatijih ekoloških nesreća u ljudskoj istoriji.

Događaj
-------

Bopal je izabran zbog njegovog centralnog položaja u Indiji, velikoj jezera koji obezbeđuje dovoljne količine vode, dovoljne količine električne energije i jeftine radne snage. Sve do 1979. godine u Indiju se uvozio metilizocijanat, a zatim je počela njegova proizvodnja.

U noći između 2. i 3. decembra 1984. godine, došlo je do odvijanja opasne hemijske reakcije kada je velika količina vode prodrla u rezervoar MIC broj 610. Curenje su prvi put detektovali radnici u 23:30 časova kada su počele da im suze i peku oči. Oni su o tome obavestili svog nadzornika koji je propustio da preduzme određene mere, a kada je to učinio bilo je prekasno. Za to vreme, velika količina od oko 40 tona metilizocijanata, potekla je iz rezervoara i u toku oko 2 sata dospela u vazduh, šireći se niz vetar. S obzirom na to da je spoljašnja temperatura iznosila oko 14 °C gas se hladio i dospevao u prizemne slojeve vazduha.

Hiljade ljudi je izgubilo život (procenjuje se oko 4.000) tokom spavanja ili usled panike koja je nastala zbog otrovnog gasa, a hiljade drugih je otrovano i povređeno (procene se kreću iznad brojke od 400.000). Najviše su pogođeni delovi grada sa straćarama koje su okruživale fabriku, a žrtve su skoro isključivo bile iz redova siromašnog stanovništva. Procena broja umrlih i povređenih kreće se u veoma širokim granicama. Siromašna dokumentacija, sahranjivanja u masovne grobnice i kremacije, kao i suprotstavljena medicinska mišljenja, govore o tome da se tačan broj žrtava nikada neće ustanoviti.

O posledicama po životnu sredinu koje se mogu povezati sa oslobađanjem metilizocijanata nema mnogo podataka. U postojećim izveštajima se govori o uginuću stoke (oko 4.000), pasa, mačaka i ptica. Biljni svet je takođe ozbiljno pogođen. Defolijacije su posebno zabeležene u nižim oblastima.

Sredinom juna 1985. godine, ministar zdravlja Indije je saopštio da je kod 36 trudnica došlo do spontanog pobačaja, da je 21 beba rođena sa deformitetima, a da su zabeležena i 27 mrtvorođenja. Početne autopsije su tokom prve četiri nedelje ukazale na gubitak crvene boje pluća, primarnog ciljnog organa, masivni edem, emfizem i hemoragiju pluća, cerebralni edem i anoksično oštećenje mozga.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Šimon Đarmati, *Zagađenje vazduha*, Viša politehnička škola, Beograd, 2005.

***Bopalska nesreća*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85013554

 |
**Abdirashid Ali Sharmarke** (somalski: , arapski: عبد الرشيد علي شارماركي‎) , također poznat kao **Abdirashid Shermarke** 8. jun 1919 - 15. oktobar 1969) bio je somalijski političar i državnik koji je služio kao premijer od 1960. do 1964. godine, te kao predsjednik od 1967. do smrti.

Prije bavljenja politikom je radio kao trgovac, a potom kao službenik u italijanskoj kolonijalnoj administraciji. Godine 1943. je počeo raditi za britansku vlast, pod čijim je pokroviteljstvom osnovana Somalska omladinska liga, prva politička stranka, čiji je program uključivao i borbu za nezavisnost. Nakon proglašenja nezavisnosti je postao 1960. godine premijer te mu je mandat bio obilježen nastojanjem da u Hladnom ratu očuva neutralnu, odnosno nesvrstanu politiku. Od 1964. do 1967. je bio član parlamenta, a na izborima 1967. je porazio dotadašnjeg predsjednika Osmana Daara. Tokom predsjedničkog mandata je dva puta bio metom atentata; prvi put je na njega 1968. godine bačena neeskplodirana ručna bomba, a 15. oktobra 1969. ga je vlastiti tjelohranitelj ubio hicima iz automatske puške. Atentat, za koji se u Somaliji tvrdi da je bio uzrokovan ličnim, a ne političkim razlozima, je poslužio kao povod zapovjedniku somalske vojske generalu Siadu Barreu da nekoliko dana kasnije u beskrvnom puču preuzme vlast koju će držati sve do 1991. godine.

Njegov sin Omar Abdirashid Ali Sharmarke je kasnije također postao premijer.

Izvori
------

1. 1 2  Rulers.org profile - Abdirashid Ali Shermarke
2. ↑  *Encyclopaedia Hispano-Americana, supplement 1969-1970*, p.289.
3. ↑  *Arab Observer*, Issues 185-197, (University of California: 1964), p.32.
4. ↑  Farley, Benjamin R. "Calling a state a state: Somaliland and international recognition." Emory Int'l L. Rev. 24 (2010): 777.
*Za ostala značenja, v. Britanik (razvrstavanje).*
 „Britannicus" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Britannicus (razvrstavanje).
**Tiberije Klaudije Cezar Britanik** (*Tiberius Claudius Caesar Britannicus*, 12. februar 41 - prije 12. februara 55) bio je rimski aristokrat i član Julijevsko-Klaudijevske dinastije, poznat kao sin cara Klaudija i, prema antičkim navodima, jedna od prvih žrtava cara Nerona.

Britanik je bio dijete Klaudija i njegove treće supruge Mesaline. Rodio se nedugo nakon što je Klaudije došao na vlast godine 41. Tiberije mu je dao ime **Tiberije Klaudije Germanik**, a ime Britanik je dobio zahvaljujući uspjehu Klaudijevog pohoda na Britaniju godine 43. Rimski Senat je ponudio ime Britanik samom caru, ali je on tu počast odbio te ga prepustio svom sinu.

Antički izvori navode da je Klaudije stalno iskazivao ljubav svom sinu, koga je pretvorio u prezumptivnog nasljednika. Međutim, Mesalinin pokušaj da zajedno sa svojim ljubavnikom Gajem Silijem svrgne Klaudija je Britanika učinio političkim utegom caru. S obzirom da je Britanik bio malodoban, Klaudije je smatrao da je dinastija u stalnoj opasnosti od zavjera, pogotovo od strane drugih članova Julijevsko-Klaudijevske dinastije. Da bi to spriječio, odlučio se oženiti za Agripiniu Mlađu te posvojiti njenog sina Nerona i učiniti ga Britanikovim sunasljednikom. Neron je u to vrijeme uživao popularnost, i Klaudijev potez je uistinu stabilizirao njegov režim. No, kako se Britanik bližio punoljetnosti, tako je Neron - svjestan da Klaudiju više neće biti koristan - počeo iskazivati neprijateljstvu prema Britaniku. Prema Svetoniju, godine 54. Klaudije je počeo spominjati mogućnost da se razvede od Agripine i Britanika učini jedini nasljednikom.

Prije nego što se to dogodilo, Klaudije je 13. oktobra 54. iznenada umro, a dio antičkih izvora smatra da je to od posljedica trovanja koje su naručili Neron i/li Agripina. Neron je proglašen za novog i jedinog cara. Britanik je nakon toga nekoliko mjeseci pušten na miru, ali je prema Tacitu, njegov život došao u opasnost zahvaljujući Agripini koja se posvađala sa sinom. Ona je zaprijetila kako će se odreći Nerona i podržati Britanika ako bude zatražio prijestolje. Zbog toga je Neron unajmio trovača Lokustu koji je Britanika otrovao na jednoj gozbi. Britaniku je na istoj gozbi pozlilo te je umro sa pjenom na ustima. Neron je smrt proglasio posljedicom epilepsije, a dio modernih historičara vjeruje da je Klaudijev sin uistinu bio pogođen tom bolesti, te je to, između ostaloga, razlog zbog koga je Neron stekao prednost u odnosu na njega.

Britanik je, prema Svetoniju, kao dječak bio prijatelj sa Titom Flavijem, budućim carom te čak na istoj večeri bio otrovan s njime.

Kulturne reference
------------------

*Britanik* je protagonist znamenite istoimene tragedije francuskog pisca Jeana Racinea iz 1669. Također se pojavljuje kao lik u romanu *Claudius the God* Roberta Gravesa. U BBC-jevoj TV-seriji *Ja, Klaudije* ga je tumačio Graham Seed.

Vanjske veze
------------


***Britanik*** na Wikimedijinoj ostavi
Jugozapadna strana Mount Everesta
Penjačke rute na Jugozapadnoj strani Mount Everesta
**Britanska ekspedicija na Mount Everest 1975.** pod vodstvom Chris Boningtona, bila je prvo uspješno penjanje na Mount Everest rutom koja ide jednom od njegove tri strane. Šesnaest tona materijala i penjači napustili su London 9. aprila 1975. letom do Katmandua, a zatim do aerodroma Lukla, a odatle brojni nosači su opremu prenijeli u Bazni logor do 23.avgusta. Sezona monsuna nije bila još prošla, ps de aklimatizaciji prišlo krajnje ozbiljno.

Korištena je posebna tehnika penjanja postavljanjem fiksnih užadi na okomite stije, od podnožja u Zapadnoj dolini (Dolina tišine) do ispod Južnog vrha na Jugoistočnom grebenu. Ovakav način penjanja posebno je bio važan u savladavanju litica na Rock Band-u, na oko 8.2000 m, što su izveli Nick Estcourt i Tut Braithwaite. Nakon toga na vrhu litica postavili su visinski logor VI.

Nakon toga, Dougal Haston i Doug Scott 24 septembra 1975. su se ispenjali na Južni vrh i tu prenoćili, što je najviši podignuti visinski logor. Sutradan su Jugoistočnim vrhom došli do vrha. Dva dana kasnije isto su uradili i Peter Boardman i Pertemba. Na vrh se popeo i alpinista - kamerman Mick Burke, ali je poginuo početkom spuštanje. Britanski alpinisti su penjanje na vrh prvi put uradili na način koji je nazvan *vojni stil ekspedicija*.

#### Predhodni pokušaji uspona Jugozapadnom stranom

* U proljeće 1970. Japanska ekspedicija
* U proljeće 1971. međunarodna ekspedicija pod vodstvom Norman Dyhrenfurth, dostigla je visinu 8350 m.
* U proljeće 1972 evropska ekspedicija, Felix Kuen i Adolf Huber dostigli su 8300 m.
* U jesen 1972. Britanska ekspedicija, koju je vodio Chris Boningtona dostigla je 8300 m. a među penjačima bili su: Ang Phu (učesnik jugoslavenske ekspedicije 1979), MacInnes, Scott, Burke i Haston.
* U jesen 1973. Japanska ekspedicija dostigla 8300 m. i došla do Jugoistočnog grebena ali ne i na Južni vrh.
***Climatius*** je rod izumrlih riba koji pripada razredu *Acanthodii* (tzv. bodljikavih morskih psa).

U ovaj rod spadaju raniji poznati pripadnici bodljikavih morskih pasa. Vrste roda *Climatius* bile su aktivni plivači koji su koristili svoju moćnu repnu peraju i više stabilizacijskih peraja. Smatra se da su vjerojatno lovile ostale ribe i rakove. Njihova donja čeljust bila je bogata zubima koji su se mijenjali nakn što su se istrošili (polifiodontizam); dok je gornja čeljust bila bez zuba. Kao obranu od grabežljivaca, pripadnici roda *Climatius* imali su petnaest bodlji s donje strane tijela i na leđima (nalazile su se u leđnoj peraji).

Kasniji predstavnici bodljikavih morskih pasa imali su sve manje bodlji, kao npr. kod pripadnika roda *Acanthodes* broj bodlji sveo se na šest.

Izvori
------

* Parker, Steve. Dinosaurus: the complete guide to dinosaurs. Firefly Books Inc, 2003. str. 60.

1. ↑  Palmer, D. ur. (1999.). *The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals*. London: Marshall Editions. str. str. 30.. ISBN 1-84028-152-9.
Zastava Britanske Indije
Britanska Indija 1909.
**Britanska Indija** (ili engleski/sanskrt: *British Raj*, a od 1876. **Indijsko Carstvo**, engleski: *Indian Empire*) bio je od 1858. do 1947. naziv za zemlje Indijskog potkontinenta koje su bile pod izravnom upravom britanske kolonijalne vlasti, današnje Indija, Pakistan i Bangladeš. Od 1886. do 1937. bila je i Burma (danas Mjanma) u sastavu Britanske Indije. Pored toga, i neka uporišta na Arapskom poluotoku, naročito Aden, bila su pod upravom Britanske Indije.

Englezi su ovdje još u 17. vijeku osnovali svoja prva trgovinska pretstavništva. Tokom 18. vijeka Istočnoindijska kompanija uzdigla se do vodeće sile potkontinenta, no službeno je djelovala u ime indijskih Mogula. Nakon velikog Indijskog ustanka 1857. Istočnoindijska kompanija 1858. svoja prava prenosi na britansku krunu. Godine 1877. proglašena je personalna unija **Indijskog Carstva** (*Indian Empire*) s Velikom Britanijom. Britanska vladavina prestala je 1947. s nezavisnošću dvaju država-sljednica, Indije i Pakistana. Kasnije, 1971. dotadašnji Istočni Pakistan postaje samostalna nova država Bangladeš.
Chapmanov ozonski ciklus
**Chapmanov ozonski ciklus** je postupak kojim se ozon stalno obnavlja u Zemljinoj stratosferi, pretvarajući Sunčevo ultraljubičasto zračenje u toplinu. 1930. engleski meteorolog Sudney Chapman je riješio taj kemijski postupak.

Kemija
------

Ozon u stratosferi nastaje uglavnom djelovanjem ultraljubičastog zračenja sa Sunca, koje reagira sa dvoatomnim kisikom O2:

O3 + foton (UV zračenje < 240 nm) → O2  + O
Jednoatomni kisik odmah reagira sa dvoatomnim kisikom da stvori ozon:

O2 + O + M → O3 + M
Molekule ozona koje su stvorene na taj način, upijaju ultraljubičasto zračenje sa Sunca valnih duljina između 240 i 310 nm, razbijajući triatomsku molekulu ozona u dvoatomnu molekulu kisika i jedan slobodni atom kisika:

O3 + (240 nm < UV zračenje < 310 nm) → 2 O2 + O
Slobodni atom kisika odmah reagira sa dvoatomnom molekulom kisika da stvori ozon:

O + O2 + M → O3 + M
Gdje je "M" katalizator koji prenosi višak energije iz kemijske reakcije. Na taj način, kemijska energija koja se oslobađa kada O i O2 reagiraju, pretvara se u kinetičku energiju molekularnog kretanja. Cijeli ciklus omogućuje pretvaranje UV zračenja sa Sunca u toplinu, bez gubitka ozona. Ovaj ciklus omogućuje ravnotežu ozonskog omotača, koji štiti Zemlju od UV zračenja (UVB i UVC), štetnog za većinu živih bića. To je i jedan od glavnih izvora topline u stratosferi, koja je toplija od gornjih slojeva troposfere.

Osiromašenje ozonskog omotača
-----------------------------

Ako se susretnu molekula ozona i atom kisika, oni u kemijskoj reakciji stvaraju dvije molekule dvoatomnog kisika:

O3 + O· → 2 O2

Ako se susretnu dva atoma kisika, oni stvaraju molekulu dvoatomnog kisika:

2 O· → O2

Količina ozona u stratosferi je određena ravnotežom između stvaranja ozona Sunčevim zračenjem i razbijanja molekula ozona. Razbijanje molekula ozona je spor proces, budući je koncentracija atoma kisika vrlo rijetka. 

Neki slobodni radikali, kao što su hidroksil (OH), dušikov monoksid (NO), atomi klora (Cl) i broma (Br), djeluju kao katalizatori u kemijskim reakcijama ozona, stvarajući ozonski sloj tanjim i stvarajući ozonske rupe, što se ne bi dešavalo da nema tih katalizatora. 

Većina OH i NO je prirodno prisutno u stratosferi, dok ljudske aktivnosti stvaraju povećanu koncentraciju Cl i Br, posebno ispuštanjem klorofluorovodika (freoni) i halona. Svaki atom Cl ili Br, može razbiti i preko 10 000 molekula ozona, prije nego što nestane iz stratosfere.

Izvori
------

* Arhivirano 2010-07-02 na Wayback Machine-u "Stratospheric Ozone", An Electronic Textbook
**Chagga** ili **Chaga** je naziv za treću po veličini etničku grupu u Tanzaniji. Njeni pripadnici žive na južnim i istočnim padinama Kilimanjara oko Mount Merua, te u oblasti Moshi. Smatraju se jednim od najbogatijih i najobrazovanijih istočnoafričkih naroda. Njihovo relativno bogatstvo ne dolazi samo od povoljne klime, nego i domišljatosti u zemljoradnji koja se ogleda u složenim sistemima navodnjavanja i stalnoj fertilizaciji.

Kultura
-------

Smatra se Chagga ima oko 2 miliona. Žive pod upravom Mangija, poglavica koji upravljaju malim državama koje se temelje na klanovima. Trenutni vrhovni poglavica (poglavica svih poglavica) je Mangi Marealle. Chagga su poznati kao oplemenjivači i trgovci. Također su poznati po svojoj prilagodljivosti. Bili su jedno od prvih plemena u regiji koje se preobratilo na kršćanstvo. Smatra se da bi to mogao biti jedan od razloga zbog kojih su stekli prednost nad drugim etničkim grupama, jer su kao kršćani stekli brži pristup obrazovanju i modernoj zdravstvenoj zaštiti.

Mnogi Chagge čine radničku klasu velikih gradova odnosno poduzetnike u turizmu. Chagga sela oko Kilimanjara udjelju *Shambu*, komad zemlje za svaku obitelj. U tim selima nema ulica niti kuća kao u Evropi. Hodati u Chagga selu kao Njaro je kao hodati kroz farmu drveća banana i kave duž blatnih staza. Glavna poljoprivredna kultura za Chagge je kava, iako se uzgajaju i banane i kukuruz. Kao seljaci, Chagge mogu uzgajati pet različitih kultura na svojim shambama: kavu, banane, slatki krumpir, grašak i paradajz. Chagge su također poznate po tradicionalnom piću koje se zove mbege. Ono se pravi od posebnih vrsta banana i prosa.

*Kihamba* je obiteljski posjed Chagga, koji se obično prenosi s generacije na generaciju.

***Chagga*** na Wikimedijinoj ostavi
Položaj arhipelaga Chagos
**Chagos** je arhipelag u Indijskom oceanu. Arhipelag tvori Britanske indijskooceanske teritorije, jedno od Britanskih prekomorskih područja. Ukupna površina arhipelaga je 60 km², s najvećim otokom Diego Garcia koje ima površinu od 27,2 km². Najveći atol na svijetu, Veliki Chagos, dio je arhipelaga Chagosa i ukupne je površine (uglavnom vodene) od 13.000 km². Najveći otoci su Diego Garcia (44 km²), Peros Banhos, Salomon Islands, Eagle i Egmont.

Historija
---------

Arhipelag Chagos je otkrio Vasco da Gama početkom 16. vijeka. U 18. vijeku polagala je pravo na njih Francuska, kao na posjed od Mauricijusa. Godine 1810. Mauricijus zauzima Ujedinjeno Kraljevstvo, a Francuska ga ustupa Pariškim sporazumom iz 1814. godine. Poljodjelski radnici su doselili na taj arhipelag krajem 19. vijeka, naselivši se na glavni otok Diego Garcia i napravivši plantaže kopre. Danas su jedini stanovnici otoka pripadnici američke i britanske mornarice koji imaju bazu na otoku Diego Garcia.

Povezano
--------

* Britanski indijskooceanski teritoriji
* Vasco da Gama

Vanjske veze
------------

***Chagos*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`fr`) Site officiel des chagossiens
* (`en`) Article de fond sur la réalité chagossienne[*mrtav link*]
**Boutilimit** (arapski: بوتلميت) je grad na jugu Mauritanije u kom živi 15.536 stanovnika.

Geografija
----------

Boutilimit leži na trasi ceste Route de l’Espoir (Put nade), udaljen od glavnog grada Nouakchotta 154 km.

Historija
---------

Boutilimit je vrlo staro selo, podignuto oko plemenskog bunara. Za francuske kolonijalne vlasti početkom 20. vijeka postao je lokalni administrativni centar.

Izgradnja Puta nade 1970-ih, pretvorila je dotadašnje selo u trgovište sa brojnim dućanima duž ceste, a brojni dotašnji nomadski stočari trajno su se naselili u Boutilimitu. Od decembra 1987. Boutilimit je općina sa vijećem od 21 izabrana člana.

Stočarstvo je uz rad u državnoj administraciji jedino čime se stanovnici tog siromašnog mjesta mogu baviti, pa su mnogi prisiljeni raditi u Nouakchottu.

Boutilimit inače znači *mjesto gdje sve raste*, a mislilo se na travu koja je do 1960-ih znala izrasti i 1 metar visoka. 
Danas nakon dekada suša tome nije tako, nađe se tu i tamo poneki čuperak izrastao u pijeska između dviju dina zaštićen bagremovim stablima. Mada ukoliko padne dosta kiše (što je rijetkost) od jula do septembra pašnjaci i danas zazelene i stoka ima dosta paše.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Savigny-le-Temple, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Mauritania*" (engleski). City population. Pristupljeno 19.11.2018.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Boutilimit*" (francuski). Savigny-le-Temple. Arhivirano iz originala na datum 2020-09-23. Pristupljeno 19. 11. 2018.

Vanjske veze
------------

***Boutilimit*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Boutilimit* Arhivirano 2020-09-23 na Wayback Machine-u (`fr`)
**Brodska tvrđa** je barokna utvrda u Slavonskom Brodu, podignuta na inicijativu Eugena Savojskog uz rijeku Savu tokom 18. vijeka.

Svojevremeno jedna od najvećih utvrda prema Osmanskom Carstvu, danas je spomenik nulte kategorije u čijim su obnovljenim dijelovima smješteni; klasična gimnazija Marijan Lanasović, Skupština i Poglavarstvo Slavonskog Broda i Galerija Ružić.

Historija
---------

Nakon prodora Eugena Savojskog u Bosnu i potpisivanja mira u Srijemskim Karlovcima 1699. rijeka Sava postala je granica sa Osmanskim Carstvom. stara brodska utvrda **Vukovac** usprkos dogradnje pokazala se premalenom za ambiciozne planove Eugena Savojskog, koji je nove granice prema Osmanskom Carstvu želio osigurati izgradnjom brojnih snažnih utvrda; Gradiška, Brod, Rača, Petrovaradin, Osijek, Beograd, Arad...

Radovi na izgradnji nove brodske utvrde počeli su 1715. prema nacrtima vojnog inženjera J. Willera. On se razbolio, pa su njegov plan razradili njegovi pomoćnici Perette de Silea i Oett. Na kraju je nacrt utvrde za smještaj 4000 vojnika i 150 topova, potpisao osobno sam Eugen Savojski.

Jedan od četiri ulaza u Brodsku tvrđu
Utvrdu od zemlje, drva, cigle i tek manjim dijelom od kamena, gradilo je uglavnom domaće stanovništvo slijedećih tridesetak godina.

Nakon smrti Eugena Savojskog, pukovnik Nicolas Doxat de Demoret 1727. radi novi plan za Brodsku tvrđu, i transformira kvadratnu tvrđavu u osmerokutnu zvjezdu, dodavanjem kontragardi i luneta.

Posljednji dodatak tvrđi bila je izgradnja kapele sv. Ane - 1743. u samom središtu tvrđe. Ona je izgrađena na inicijativu generala Ascania de Guadagna, po nacrtu Eugena Savojskog kako tvrdi historičar umjetnosti Zlatko Uzelac.

Posljednja faza dogradnje utvrde bila je između 1766.-1784. kad je izgrađen veliki kavalir oko kasarne.

Značaj Brodske tvrđe prestao je 1879. nakon aneksije Bosne i Hercegovine, odtad je počelo njeno propadanje, iako je jedan njen manji dio služio kao kasarna sve do 1991. Tvrđa je poklonjena gradu 1995. koji je od tada obnavlja i uređuje kao dio proširenog središta grada.

Panorama Brodske tvrđePanorama Brodske tvrđe

Izvori
------

1. 1 2 3  Branko Nadilo. „*Utvrde u Slavonskom Brodu*" (hrvatski). Časopis Građevinar. Pristupljeno 21. 08. 2012. [*mrtav link*]
2. ↑  Josip Kljajić. „*Brodska utvrda Vukovac 1688.-1722.*" (hrvatski) (PDF). Scrinia Slavonica. Pristupljeno 21. 08. 2012.
3. 1 2  Zlatko Uzelac. „*Kratak uvod u hrvatsko fortifikacijsko nasljeđe*" (hrvatski) (PDF). NUF. Arhivirano iz originala na datum 2016-09-10. Pristupljeno 21. 08. 2012.

Vanjske veze
------------

***Brodska Tvrđa*** na Wikimedijinoj ostavi

* Slavonski Brod Fortress (`en`)
* Tvrđava Brod[*mrtav link*] (`sh`)
**Brodogradilište** je veći ili manji pogon za izgradnju i remont brodova i drugih plovnih objekata (podmornica, platformi za bušenje nafte, hidrokrilaca, lebdjelica).

Historija
---------

Brodovi se grade na posebnim mjestima, zvanim brodogradilište, već od rane antike. To su bile blage padine prema vodi, sa dosta slobodnog mjesta uokolo na kojima su prvi brodograditelji mogli započeti svoju avanturu stvaranja nekog plovila.
Venecijanski Arsenal bio je vrhunac antičke i srednjovjekovne brodogradnje u kojem je postignut visok stupanj organizacije rada kao na tekućoj traci, pa je bio sposoban izgraditi brod u jedan dan, ploveći od prvog do posljednjeg doka u lancu proizvodnog procesa. Od postavljanja kobilice na prvom, do ugradnje posljednjeg jarbola i jedra na njemu na posljednjem.

Od 18. vijeka primat u brodogradnji preuzimaju britanska brodogradilišta. Ona su kao novinu uvela plutajući ponton u koji bi dotegljila trup budućeg broda, i tek tu bi plovilo dobio završnu opremu (i obradu) jarbole i sve ostalo. Suvremeni brodovi se također grade na taj način, od sklapanja poludovršenih dijelova u moru.

Od 19. vijeka se masovno počinju graditi željezni i čelični brodovi sa parnim strojevima, primat u brodogradnji i nadalje ima Velika Britanija tako da se krajem 19. vijeka 80% svih čeličnih brodova proizvodilo u britanskim brodogradilištima.

Za vrijeme Drugog svjetskog rata primat u brodogradnji preuzimaju Sjedinjene Američke Države, a nakon rata se ta proizvodnja počela ispočetka polako ali kasnije sve brže seliti na Daleki Istok (Japan, Južna Koreja, Tajvan, Kina).

Današnje tipično brodogradilište ima ograničen broj dokova za gradnju brodova, koji se u blagom padu spuštaju prema vodi, uz koje se nalaze velike radne hale i prostor za manipulaciju teškim teretima sa dizalicama. Velike čelične ploče i profili se svakodnevno dovoze od vrlo udaljenih dobavljača do dokova gdje se sklapaju u komponente i sklopove, da se u konačnici zavare zajedno. Vrlo veliki brodovi se često grade u dubokim suhim dokovima, zbog veće udobnosti kod ugradnje velikih komponenti. Kad se završi trup, pušta se voda da se trup može odtegliti na daljnju dogradnju.

Povezano
--------

* Brodogradnja

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*shipyard*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 29. 08. 2012.
2. ↑  Atauz, A.D.. „*Trade, piracy, and naval warfare in the central Mediterranean: The maritime history and archaeology of Malta*" (engleski) (PDF). Texas A&M University Ph.D. Thesis. Pristupljeno 29. 08. 2012.

Vanjske veze
------------

***Brodogradilište*** na Wikimedijinoj ostavi

* Shipyard (sa portala Navypedia) (`en`)
**Caura** (španjolski: *Río Caura*) je treća po veličini rijeka Venecuele i druga po veličini pritoka Orinoca duga 725 km. Većinu svog toka teče kroz venecuelansku saveznu državu Bolívar, na istoku zemlje, kroz netaknutu prašumu.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Caura* izvire na visoravni Jaua-Sarisariñama (2 000 m), u netaknutoj prašumi, pored granice sa Brazilom, gdje pada prosječno oko četiri metra kiše na dan. Zbog tog je *Caura* neobično bogata vodom, i kod ušća sa Orinocom ima 3 500 metara vode u sekundi. 

*Caura* od svog izvora teče prema jugoistoku u beskrajnim meandrima, zatim pravi veliki luk i teče prema sjevero zapadu sve do svog ušća u Orinoco nekih 200 km uzvodno od grada Ciudad Bolívara
Najveća pritoka rijeke je Erebato koji izvire na istoj visoravni.

Velika atrakcija rijeke su spektakularni Vodopadi Pará (Salto Pará), na sredini toka (kod koordinata 6°18′38″N 64°31′25″W﻿ / ﻿6.310521°N 64.523735°W﻿ / 6.310521; -64.523735), gdje se rijeka dijeli na sedam rukavaca  i pada sa prosječne visine oko 60 m u kanjon dug 7 km.  Tokom kišne sezone ti vodopadi svojom količinom vode premašuju čak i poznate Viktorijine slapove u Africi i Vodopad Iguazú na granici Brazila i Argentine.

Bioraznolikost rijeke
---------------------

Prašume Caura su i dandanas jedne od najočuvanijih u cijeloj Južnoj Americi. 
U porječju rijeke *Caura* velikom 45 336 km² raste preko 2700 vrsta biljaka i živi 475 vrsta ptica, 168 vrsti sisavaca, 23 vrsta gmazova i stotine vrsti riba. 

Dobar dio bazena rijeke je netaknuta prašuma sa nekoliko nacionalnih parkova i parkova prirode, od kojih je najveći Nacionalni park Sari Sariñama, sa planinama od pretkambrijskih stijena pokrivenih džunglom. 

Jedini stanovnici porječja *Caura* su autohtoni indijanci Makiritare i Ye'kwana, koji sebe i zovu *narod rijeke*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Rio Caura*" (španjolski). salto-angel. Arhivirano iz originala na datum 2012-08-31. Pristupljeno 12. 09. 2012.
2. 1 2 3 4   „*Campamento Caurama Río Caura*" (španjolski). Venezuela tuya. Pristupljeno 12. 09. 2012.
3. ↑  „*Saltos Pará*" (španjolski). Amazon Air. Arhivirano iz originala na datum 2012-01-21. Pristupljeno 12. 09. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Campamento Caurama Río Caura* na portalu Venezuela tuya (`es`)
**Brokopondo** je jedan od 10 distrikta na koji je Surinam od 1985. administrativno podjeljen.

Karakteristike
--------------

Brokopondo se nalazi na istoku zemlje, sa istoka, zapada i juga graniči sa Distriktom Sipaliwini i sa sjevera sa Distriktom Para.

Površina distrikta iznosi 7,364 km², na kojoj po popisu stanovništva 2012. živjelo 15,909 stanovnika, od tog su 83% potomci 
Marona.

Administrativni centar je grad Brokopondo a najveći Brownsweg.

Distrikt je poznat po velikom akumulacijskom jezeru Brokopondo na Rijeci Surinam. 
Jezero je formirano između 1961. - 1964. za hidroelektranu, koja je trebala osigurati električnu energiju za preradu boksita, ponajviše za livnicu aluminija u Paranamu.

Početkom 21. vijeka u distriktu je otkriveno zlato, što je izazvalo pravu mini zlatnu groznicu, privukavši mnoge ljude i firme iz drugih dijelova Surinama i svijeta od Kanade do Brazila.
Kao dio amazonske prašume ima nekoliko turističkih resorta pored slapova.

Administrativna podjela
-----------------------

Općine u Distriktu BrokopondoOpćine u Distriktu Brokopondo
Brokopondo je podjeljen na šest općina (nizozemski: *resort*);

| Općina | Stanovništvo (2012.) | Površina km² | Gustoća stan./km² |
| --- | --- | --- | --- |
| Brownsweg | 4,793 | 731 | 6.557 |
| Centrum | 4,482 | 314.0 | 14.27 |
| Klaaskreek | 2,124 | 349.0 | 0.2505 |
| Kwakoegron | 263 | 1,050 | 11.4 |
| Marshallkreek | 1,171 | 354.0 | 3.308 |
| Sarakreek | 3,076 | 4,566 | 0.6737 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7   „*Brokopondo*" (engleski). Shata. Pristupljeno 16.11.2022.
2. 1 2 3 4  „*Brokopondo District in Suriname*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.11.2022.

Vanjske veze
------------

***Brokopondo (distrikt)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Brokopondo* (`en`)

| * p
* r
* u
Distrikti Surinama |
| --- |
| Brokopondo • Commewijne • Coronie • Marowijne • Nickerie • Para • Paramaribo • Saramacca • Sipaliwini • Wanica |  |
**Brašno** je sitno samlevena i prosejana pšenica (žito). Ali brašno se pravi (meljavom) i od kukuruza, raži, soje, ječma. Postoji i cementno brašno. No u daljem tekstu će biti reči o već pomenutom brašnu od pšenice.

Proizvodnja
-----------

Brašno se nekada dobijalo mlevenjem između dva mlinska kamena od kojih bi se jedan okretao. Mlin je bio pokretan slobodnim padom vode preko točka koji bi okretao, preko prenosnog mehanizma, mlinski kamen. Mlinar je bio ta osoba koja je imala mlin, koja je posao meljave radila najčešće za „ušur" tj. deo samlevenog brašna bi ostajao mlinaru. 

Danas postoje parni i električni mlinovi daleko većeg kapaciteta. U mlinovima se brašno i seje i pakuje u džakove.

U industrijskoj proizvodnji brašna, brašno za kupca se dobija mešanjem različitih vrsta brašna koja se opet dobijaju od različitih vrsta žita. Problem je u tome da kvalitetnija „tvrda" žita imaju manje prinose pa su samim tim i skuplja. Ovako se brašno tipizira, kao što se i mleko tipizira na određen procenat masnoće (na primer 2,8 %)

Brašno se proizvodi cele godine, žito se povlači za meljavu iz silosa, gde se žito čuva posle žetve. Zato je najbolje kupovati brašno pred žetvu jer onda ima najmanji procenat vlage, tj. od žetve je imalo vremena da se osuši. 

U Vojvodini, gde postoji značajno iskustvo sa brašnom i njegovim čuvanjem, ono se čuva u drvenim sanducima, a ako se u brašnu pojave insekti (moljci i sl) to je samo znak da je brašno dobro. 

Pre svakog mešenja brašno treba ponovo prosejati iz napred navedenog razloga a i da vazduh „uđe" u njega te da se hleb ili kolači bolje dižu pod uticajem kvasca.

Vrste brašna
------------

U zavisnosti od "tvrdoće" žita, postoje meka (za hleb pre svega) i tvrda brašna (za kolače).

U zavisnosti od veličine rupa na situ brašna su više bela ili tamnija. Belje brašno je od jezgra žita tj. u njemu nema spoljne košuljice od zrna. To su brašna Tip-400 ili Tip-500. Ova brašna nemaju vitamine i minerale kao crnja brašna Tip-800 ili Tip-1100. Zato je crni hleb zdraviji.

Tip brašna se ustanovljava spaljivanjem istog u kalorimetru i procentom pepela koje ostaje pri sagorevanju. Tip-400 je npr 0.4% pepela, Tip-500 je 0.5% pepela i td. 

***Brašno*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostala značenja, v. Bretton Woods (razvrstavanje).*
**Brettonwoodski sistem** (engleski: ) ili, kolokvijalno **Bretton Woods**, je naziv za sistem međunarodne monetarne politike, odnosno pravila u okvirima kojih su se odvijali trgovački i financijski odnosi među vodećim industrijskim zemljama u prvih nekoliko decenija nakon drugog svjetskog rata. Smatra se prvim primjerom monetarnog poretka kojemu su se temeljem pregovora podvrgle nezavisne države. 

Ime je dobio po Bretton Woodsu, odmaralištu u američkoj državi New Hampshire gdje je u julu 1944. održana Monetarna i financijska konferencija Ujedinjenih naroda, a čiji su delegati potpisali niz sporazuma na kojima se sistem kasnije temeljio. 

Srž novog sistema je predstavljalo osnivanje Međunarodnog monetarnog fonda (MMF) i Međunarodne banke za obnovu i razvoj (IBRD), koji predstavljaju dio Grupe svjetske banke. Te organizacije su s radom započele 1945. nakon što je sporazum ratificiran od strane odgovarajućeg broja zemalja.

Glavna karakteristika sistema je bila u obavezama država-članica da uvode i održavaju monetarnu politiku sa ciljem održavanja tečaja svojih valuta u okviru fiksiranih vrijenosti - s najvećim odstupanjem od jedan posto - u odnosu na zlato i mogućnosti MMF-a da svojim intervencijama otklanja privremene nedostatke platne bilance.

15. augusta 1971. je američki predsjednik Richard Nixon jednostranom odlukom ukinuo konvertibilnost američkog dolara u zlato. Taj čin, poznat kao Nixonov šok, je doveo do prestanka Bretton Woodsa u svom pravom smislu prestao postojati, a zamijenila ga je situacija u kojoj jedino američki dolar podržava sve ostale valute, odnosno služi kao rezervna valuta drugih zemalja.

Vanjske veze
------------

* Donald Markwell, *John Maynard Keynes and International Relations: Economic Paths to War and Peace* Arhivirano 2007-08-08 na Wayback Machine-u, Oxford University Press, 2006
* The Gold Battles Within the Cold War (PDF) Arhivirano 2009-03-20 na Wayback Machine-u by Francis J. Gavin (2002)
* International Financial Stability (PDF) by Michael Dooley, PhD, David Folkerts-Landau and Peter Garber, Deutsche Bank (October 2005)
* "Bretton Woods System", prepared for the *Routledge Encyclopedia of International Political Economy* by Dr. B. Cohen
* Bretton Woods Agreement Arhivirano 2017-03-29 na Wayback Machine-u by Addison Wiggin, co-author of *Empire of Debt*
* Dollar Hegemony by Henry C.K. Liu

Koordinate: 44°15′16″N 71°26′52″W﻿ / ﻿44.25436°N 71.44787°W﻿ / 44.25436; -71.44787
**Borislav (Boris) Leiner** [~ lâjner] (Čakovec, 28. siječnja 1957.), jugoslavenski i hrvatski muzičar. Kao bubnjar svirao je u mnogim jugoslavenskim i hrvatskim sastavima (*Haustor*, *Azra*, *Vještice* itd.). Uz muziku bavi se i kiparstvom.

Biografija
----------

Rođen je 28. siječnja 1957. u Čakovcu. Bubnjeve svira od svoje petnaeste godine. Po dolasku u Zagreb na studije upoznao je Branimira Štulića, koji je 1978. stvorio *Azru*. Leiner se *Azri* priključio 1979. nakon čega je uslijedilo zlatno razdoblje benda. U to vrijeme je svirao i u *Haustoru*. God. 1983. osnovao je reggae bend *Naturalna mistika*. Iste je godine sa Štulićem otišao u Nizozemsku, gdje je nastavio studij kiparstva. Na akademiji je izradio Štulićev portret, a kasnije je u svom zagrebačkom ateljeu napravio i njegovu bistu. Nakon izlaska albuma *Krivo srastanje*, koji je doživio loše kritike, krenuli su na turneju po Jugoslaviji i pokušali izlazak u Evropu, no bez uspjeha. Poslije koncerta u zagrebačkom Domu sportova 1987. na kojem je snimljena *Zadovoljština* napustio je *Azru*. Od 1987. zajedno s Maksom Juričićem i Srđanom Saherom svira u hrvatskoj grupi *Vještice*. 

God. 1990. otišao je u Prag, a nakon toga u Kopenhagen i Berlin. Svirao je u nekoliko belgijskih i danskih grupa. U Evropi snima dva albuma sa sastavima *Freedom Lovers* i *Love Sister Hope*. U Berlinu 1992. organizirao je manifestaciju *Rock Against The War* (Rockom protiv rata), s podnaslovom *Tko to tamo peva?*, na koju su bile pozvane najbolje rock grupe iz svih jugoslavenskih republika. Održana su dva koncerta u Pragu i jedan u Berlinu. Na koncertima su nastupili *EKV*, *Vještice*, *Električni orgazam*, *Partibrejkers* i *Ritmutituki*, dok su *LET 3* i *Zabranjeno pušenje* svoj nastup otkazali. Koncerti su prošli veoma posjećeno. Prenosio ih je MTV, a u Zagrebu OTV.

Od sredine 1990-ih aktivan je u mnogim hrvatskim bendovima. S Darkom Rundekom snimio je dva albuma. God. 2000. objavio je album *Bioritam* i postao član *Diva-Dodola Folk Orchestra*.

U beogradskom KST-u svirao je 20. listopada 2001. na koncertu pod nazivom *Pozdrav Azri*. U zagrebačkoj Tvornici održao je 3. studenoga 2002. koncert *Tribute to Azra* pod nezvaničnim nazivom *Džoni, vrati se* na kojem je izložio Štulićevu bistu. Štulić je to prokomentirao: »Leiner je taj koji je postavio onu bistu na pozornicu, jer bi on i htio da budem mrtav.« A Leiner je na to odgovorio: »Mi radimo kult njegove ličnosti, a ne želimo ga pokopati.«

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  „Leinerov Intervju, Rock Express #32, novembar 2001.". Arhivirano iz originala na datum 2008-03-14. Pristupljeno 2008-04-17.
3. ↑  Večernji list, 08. studenoga 2002.

Vanjske veze
------------

* Boris Leiner, Biografija Arhivirano 2007-11-13 na Wayback Machine-u
* Boris Leiner, Diskografija
* Leinerov intervju za *Rock express* Arhivirano 2008-03-14 na Wayback Machine-u
* Leinerov intervju za Glasnik Samobora
**Boris Magaš** (Karlovac, 22. august 1930. − Rijeka, 24. oktobar 2013.), bio je poznati jugoslavenski i hrvatski arhitekt, profesor i akademik.

Biografija
----------

*Boris Magaš* je nakon studija arhitekture na Tehničkom fakultetu Sveučilišta u Zagrebu dugo godina (od 1955. do 1967.) radio kao asistent na istom fakultetu. Tad je zajedno sa kolegama sa fakulteta Šmidihenom i Horvatom, projektirao Muzej oslobođenja u Sarajevu (1963.)  Nezadovoljan svojim statusom otisnuo se u projektantske vode i od 1967. radi u projektnom birou "Interinženjering" iz Zagreba na realizaciji hotelskog naselja Solaris u Šibeniku (1968.). 

Hotelsko naselje Haludovo
Od 1969. radi kao šef projektnog biroa riječkog Građevno projektnog zavoda. Najznačajniji projekt koji je izveo u tom razdoblju, bilo je Brodokomercovo Hotelsko naselje Haludovo u Malinskoj na Krku (1970). Od 1974. radi i kao izvanredni profesor za na Tehničkom fakultetu Sveučilišta u Rijeci, - 1977. doktorira, a od 1978. predaje kao izvanredni profesor na Građevinskom fakultetu u Rijeci, a od 1981. i na zagrebačkom Arhitektonskom fakultetu. 

To su bile i najplodnije godine njegova života, jer je tad projektirao svoj najuspjeliji objekt - Poljudski stadion u Splitu (1979.), koji je bio uzor mnogim svjetskim stadionima koji su ga oblikovno slijedili.

Od 1988. je izvanredni član Jugoslavenske Akademije Znanosti i Umjetnosti, a od 1991 je redovni član. 

Sv. Nikola Rijeka, G. Carabino
Magaš je volio čiste geometrijske forme, - svi njegovi objekti bili su upravo takvi, u tom duhu projektirao i crkvu sv. Nikole na Krnjevu u Rijeci (1986.), crkvu blaženog Augustina Kažotića na zagrebačkoj Ferenčici (1998, dječiju ustanova Mihaljevac u Zagrebu 1973, Muzej oslobođenja u Sarajevu (sa Šmidihenom i Horvatom, 1959.-63.), Pravni fakultet u Rijeci sa Olgom Magaš, Ambulantu Dina na Krku (s M. Uravić, 1980.) i dr.

Nagrade i priznanja
-------------------

Solaris, Nacionalna nagrada 'Borbe' za arhitekturu 1967.
Za svoj rad Magaš je dobio više nagrada i priznanja:

* Savezna nagrada za arhitekturu lista "Borba" 1967 za hotelsko naselje Solaris i 1979 za Gradski stadion Poljud,
* Nagrada za životno djelo „Vladimir Nazor" (1991.),
* Viktor Kovačić za životno djelo 1993.
* Nikola Tesla 1979.
* Viktor Kovačić 1963,
* Godišnja nagrada „Vladimir Nazor" (1979.),
* Republička nagrada „Borba" (1973.),
* Velika nagrada Zagrebačkog salona (1980.),
* Nagrada Sveučilišta u Zagrebu «Fran Bošnjaković» (1997.),
* Zlatni grb grada Splita (1979.),
* Medalja grada Šibenika (1969.),
* Diploma i plaketa Savezne privredne komore (1972.),
* Spomen medalja Arhitektonskog fakulteta Sveučilišta u Zagrebu 1969.

Bibliografija
-------------

* Arhitektura. Pristup arhitektonskom djelu, Školska kniga Zagreb 2012. ISBN: 978-953-0-31692-8

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*akademik Boris Magaš*" (hrvatski). HAZU. Pristupljeno 26. 10. 2013.
2. 1 2 3 4   „*Umro je Boris Magaš*" (hrvatski). Pogledaj to. Pristupljeno 26. 10. 2013.

Vanjske veze
------------

* Umro je Boris Magaš, na portalu Pogledaj to

***Boris Magaš*** na Wikimedijinoj ostavi
Boris Miletić
**Boris Miletić** (Pula, 2. rujna 1975.), pulski gradonačelnik i saborski zastupnik.

Diplomirao 1999. godine na Fakultetu ekonomije i turizma "Dr. Mijo Mirković" u Puli. U siječnju 2001. nastavlja edukaciju i stručno usavršavanje na Cleveland State Universityju, Levin College of Urban Affairs. U studenom 2002. godine magistrira na Fakultetu ekonomije i turizma "Dr. Mijo Mirković" u Puli na znanstvenom poslijediplomskom studiju "Poduzetništvo i makroekonomski menadžment". Krajem 2007. usavršava se na Ekonomskom fakultetu u Zagrebu i Splitu u području korporativnog upravljanja za članove nadzornih i upravnih odbora.

Od siječnja 2000. do siječnja 2001. radi u Istarskoj županiji kao stručni suradnik - pripravnik u Odjelu za gospodarstvo. Od 2001. do 2004. zaposlen je u Istarskoj razvojnoj agenciji kao stručni suradnik, a od 2004. do 2006. na istom mjestu postaje izvršni direktor. Od kraja 2004. do lipnja 2006. obavlja dužnost voditelja regionalnog ureda za Istru pri Hrvatskoj banci za obnovu i razvitak.

U lipnju 2006. izabran za gradonačelnika Pule na čijem se čelu trenutno nalazi. Od 11. siječnja 2008. obnaša dužnost saborskog zastupnika kao član Istarskog demokratskog sabora. U Saboru obavlja dužnosti člana nekoliko saborskih odbora (Odbor za prostorno uređenje i zaštitu okoliša, Odbor za međuparlamentarnu suradnju, Odbor za lokalnu i područnu (regionalnu) samoupravu, Izvršni odbor Nacionalne grupe Hrvatskoga sabora pri Interparlamentarnoj uniji).

Od studenog 2006. član je upravnog vijeća Opće bolnice Pula, a od svibnja 2007. predsjednik savjeta Brijuni Rivijere d.o.o. Od listopada 2007. član je nadzornog odbora u istoimenom društvu.

Uz hrvatski kao materinji jezik služi se engleskim, talijanskim i njemačkim jezikom. Aktivni je svirač klavijaturske harmonike i klavijatura. Završio je osnovnu glazbenu školu "Ivan Matetić Ronjgov" za klavijatursku harmoniku u klasi profesora Rocco Claudia.

U slobodno vrijeme bavi se jedrenjem, ribolovom i enogastronomijom. Oženjen je i ima jednog sina. Živi i radi u Puli.

Na 26. radnom Saboru stranke IDS je izjavio da mu je cilj regionalizacija Hrvatske i davanje veće autonomije Istri.

4. veljače 2022. predsjedništvo stranke IDS-a pokrenulo je stegovni postupak protiv Miletića zbog povrede Etičkog kodeksa i statuta IDS-a nakon čega Miletić odlučuje istupit iz stranke.

| političke službe |
| --- |
| prethodnikValter Drandić | **gradonačelnik Pule**2006. – danas | nasljedniktrenutačni |
|

Izvori
------

1. ↑  „Istra zahtijeva pravo na regionalnu samoupravu".
2. ↑

Vanjske veze
------------

* Boris Miletić na službenim stranicama grada Pule
* Boris Miletić na službenim stranicama Hrvatskog sabora Arhivirano 2017-05-04 na Wayback Machine-u
**Planina Broukbek** je pripovetka američke književnice Eni Pru. Prvi put je objavljena 13. oktobra 1997. u časopisu Njujorker, a proširena verzija 1999. u zbirci priipovedaka Eni Pru *Close Range: Wyoming Stories*. Nakon objavljivanja pripovetke, Njujorker je nagrađen *Nacionalnom nagradom časopisima za fikciju*. Zbirka pripovedaka *Close Range: Wyoming Stories* bila je 2000. u najužoj konkurenciji za Pulicerovu nagradu

Scenaristi Lari Makmertri i Dajana Osana su 2005. na osnovu priče napisali scenario za istoimeni film. Scenario i pripovetka su iste godine objavljeni u knjizi *Brokeback Mountain: Story to Screenplay*, zajedno sa esejima scenarista filma i Eni Pru. Film je osvojio tri Oskara, između ostalog i Oskara za najbolji adaptirani scenario te nekoliko drugih nagrada. Priča je kasnije posebno objavljena u formi knjige.

Dodatna literatura
------------------

* *Brokeback Mountain: Story to Screenplay* (pripovetka i filmski scenario), New York: Scribner, 2005. ISBN 0-7432-9416-5; ISBN 978-0-7432-9416-4
* Proulx, Annie (1997, 1999, 2006). *Close Range: Brokeback Mountain and Other Stories*. London, New York, Toronto and Sydney: Harper Perennial. ISBN 0-00-720558-9; ISBN 978-0-00-720558-5

Vidi još
--------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal LGBT***  |

* Planina Broukbek

| * p
* r
* u
*Brokeback Mountain* |
| --- |
| 
* Kratka priča
* Glazba za film
* Annie Proulx

 |
| Likovi | 
* Ennis Del Mar
* Jack Twist

 |
| Pjesme | 
* "A Love That Will Never Grow Old"

 |
**Chaim Soutine** (čita se: "Haim Sutin") (blr. Хаім Суцін, rus. Хаим Соломонович Сутин) (Smilaviči, Bjelorusija 1893. - Pariz, 19. kolovoza 1943.) - židovski ekspresionistički slikar iz Bjelorusije. Trideset godina proveo je u Parizu.

Rođen je 1893. u mjestu Smilaviči kod Minska, u siromašnoj židovskoj obitelji. Mladost je proveo u getu.

Godine 1913. odlazi u Pariz, gdje dolazi u kontakt s fovistima. Živio je na Montparnasseu i prijateljevao s Amedeom Modiglianijem. Za razliku od većine suvremenika, koristio je žive boje. Patio je od naleta depresije tijekom, kojih je uništio većinu svojih djela nastalih u razdoblju 1920. - 1929. Rijetko je izlagao svoje slike. Nakon izložbe 1937. postao je priznat u umjetničkim krugovima.

Soutineovi su likovi izobličeni i deformirani, degenerični, što je posljedica njegovog teškog života. Na portretima prikazuje usamljene i depresivne ljude, koje život nije štedio.

Poznata djela Chaima Soutinea su: "Dječak iz zbora", "Zaklani vol", "Pejzaž", "Žena u crvenom" i dr.

Amedeo Modigliani: Portret Chaima Soutinea

***Chaim Soutine*** na Wikimedijinoj ostavi