recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Mainland** je najveći otok arhipelaga - Shetland i treći po veličini otok Škotske.

Otok administrativno podpada pod Područno vijeće (council area) - Shetland.

Karakteristike
--------------

Mainland što znači kopno, vrlo je dug - od sjevera prema jugu proteže se dobrih 90 km, i vrlo razveden brojnim zaljevima, uvalama 
i dražicama. Naročito je razveden sjeverni dio otoka, koji na svom najužem dijelu prevlaci - Mavis Grind ima samo 100 metara. 
Južni dio otoka puno je duži ali rijetko širi od 5 km, osim u sredini gdje se širi prema zapadu i poluotoku Walls.

Otočni glavni grad je Lerwick, koji leži u zaljevu na istočnoj obali centralnog dijela otoka. Drugo najveće otočko naselje je Scalloway, na suprotnoj obali, udaljen samo 8 km od Lerwicka.

Broj stanovnika Mainlanda, vrlo je oscilirao 1961. bilo ih je 13,282, - 1971. njihov broj se smanjio na 12,944, ali se već slijedeće dekade 1981. njihov broj popeo na 17,722. Blagi porast desio se 1991. 17, 562, ali je nihov broj ponovno pao - 2001. na 17,550 ali je posljednju dekadu narastao na - 18,765.

Otok se za vikinške vladavine zvao **Hjaltland** što je na staronorveškom značilo *Balčak mača*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Shetland Mainland*" (engleski). The Gazetteer for Scotland. Pristupljeno 28. 1. 2015.

Vanjske veze
------------

***Mainland (Shetland)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Shetland Mainland* na portalu The Gazetteer for Scotland (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
<center>Zlatno žezlo i poporo naroda Quimbaya u Muzeju zlata, Bogotá
**Quimbaya**, stari indijanski narod nastanjen upovijesno doba u središnjim i Kordiljerima Kolumbije između rijeka Otun i Paila i pritokama Cauce. Quimbaya Indijanci klasificiraju se porodici Cariban i vjerojatno su bili srodni grupama Pozo, Picara, Carrapa, Paucura, Caramanta, Zopía, Quincha, Irra, Anserma, Chanco i drugima. 

Ova plemena naseljavala su taj kraj davno prije dolaska Europljana, a među nekima je bilo i kanibalizma. Iza plemena Quimbaya ostala je bogata zbirka zlatnih predmeta, kao što su: poporo (obredne posude za vrijedne minerale), narukvice, prstenje, broševi, igle, grudnjaci i drugo. Njihov nakit, uključujući i antropomorfne i zoomorfne figure, izrađen je savršeno i danas se čuva u 'Museo del Oro' u Kolumbiji. Kultura Quimbaya datira od oko 500. do 1500. godine.

Vanjske poveznice
-----------------

* West Andes Arhivirano 2008-05-05 na Wayback Machine-u (`en`)
* ukotvorine Quimbaya Arhivirano 2015-10-16 na Wayback Machine-u, Nacionalni muzej američkih indijanaca (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Quimbaya** |
**Marijane fon Verefkin** (nem. *Marianne von Werefkin*, rus. *Марианна Владимировна Веревкина*, 10. septembar 1860, Tula—6. februar 1938. Askona) bila je rusko-švajcarska slikarka. Pripadala je umetničkom pravcu Ekspresionizam.

Slikarstvu se učila na privatnim časovima kod čuvenog ruskog slikara Ilje Rjepina, počev od 1880. Tokom lova 1888. nesrećnim slučajem pogođena je u desnu, slikarsku, ruku. Alekseja Javlenskog je upoznala 1892. On je odlučio da postane njen mentor, tako da su 1896. zajedno otišli u Minhen. 

Svoja prva ekspresionistička dela izradila je 1907. Po stilu, njena dela su slična delima Pola Gogena, a po motivima su bliska motivima Edvarda Munka. 

U Minhenu je 1909. osnovano Novo umetničko udruženje kome se pridružuju Javlenski i Fon Verefkin. Kasnije će 1912. zajedno preći u umetničku grupu Plavi jahač. 

Po izbijanju Prvog svetskog rata, Javlenski i Fon Verefkin se sele u Švajcarsku, u blizinu Ženeve. Do 1918. su se rastali, tako da je prešla da živi u mesto Askona. Tu je osnovala umetničku grupu i bavila se izradom postera. 

| * p
* r
* u
Umjetnička grupa Plavi jahač (*Der Blaue Reiter*) |
| --- |
| Vasilij Kandinski • Franz Marc • Marianne von Werefkin • Gabriele Münter • Paul Klee • Alexej von Jawlensky • August Macke • Alfred Kubin |

***Marianne von Werefkin*** na Wikimedijinoj ostavi
Marija Vetsera
**Marie Alexandrine Freiin von Vetsera** (Beč, 19. ožujka 1871. - Dvorac Mayerling, 30. siječnja 1889.), poznata i kao **Marija Večera**, bila je austrijska plemkinja najpoznatija kao ljubavnica austro-ugarskog prijestonasljednika princa Rudolfa, s kojim je smrtno stradala u aferi Mayerling.

Rodila se kao kći Albina Vetsere, ambicioznog austrijskog diplomata koji je nedugo prije toga bio stekao plemićku titulu baruna, i Helene Baltazzi, rodom iz obitelji bogatih grčkih trgovaca sa otoka Hiosa. Usprkos relativno skromnog podrijetla, njeni roditelji su se uspjeli ubaciti u bečko otmjeno društvo, te se kao adolescentica sprijateljila sa mnogo starijom groficom Marie Louise von Larisch-Wallersee, nećakom carice Elisabeth. Preko nje se u jesen upoznala sa princom koji je sa njom započeo ljubavnu aferu. Princ je u to vrijeme počeo govoriti da se namjerava ubiti, velikim dijelom motiviran nesretnim brakom s princezom Stephanie od Belgije, sa kojom je imao dijete, a kojeg nije mogao razvgrnuti zbog obitelji i Katoličke crkve. Nekim od svojih ljubavnica, uključujući Mizzi Kaspar, sa kojom je bio održavao vezu istovremeno sa Vetserom, ponudio je da zajedno izvrše samoubistvo, ali su sve, osim Vetsere, odbile.

30. januara 1889. je pronađena mrtva u sobi u lovačkom dvorcu Mayerling zajedno s princom Rudolfom. Službena istraga je navela da je ubijena hicem iz revolvera, te da je potom princ presudio samom sebi. Okolnosti cijelog incidenta, koje su austro-ugarske vlasti nastojale zataškati, su dan-danas predmetom alternativnih tumačenja i teorija zavjere.
| Osobni podaci |
| --- |
| IME | Psametih I[1] |
| ALTERNATIVNA IMENA | Psamtik |
| KRATAK OPIS |  |
| DATUM ROĐENJA | {{{Datum rođenja}}} |
| MJESTO ROĐENJA | Drevni Egipat |
| VRIJEME SMRTI |  |
| MJESTO SMRTI | Drevni Egipat |

**Psametih I** (također navođen kao **Psametik** ili **Psamtik**), bio je egipatski faraon iz saiske ili Dvadeset šeste dinastije poznat po tome što je nakon vijekova nereda, rascjepkanosti i strane vlasti uspio ujediniti Egipat kao snažnu i nezavisnu državu.

Njegovo kraljevsko ime Wahibre, značilo je "Stalno je srce Re.[4]

Psametih I je bio sin Nehoa I, saiskog vladara koga su Asirci nakon svoje provale u Egipat 670. pne. imenovali kao vazalnog kralja u Donjem Egiptu. Psametih je kao talac odveden u Ninivu, odakle se vratio 664. pne. nakon što mu je oca ubio egipatsko-nubijski faraon Tantamani prilikom svoje provale iz Gornjeg Egipta. Asirski kralj Asurbanipal je ponovno provalio u Egipat, porazio Tantamanija te Nubijce protjerao iz Tebe.

Psametih je postavljen na mjesto svog oca, ali je on to, privremeno lišen nubijske prijetnje, iskoristio kako bi ne samo uspostavio faraonski autoritet nad lokalnim plemićima, nego i započeo borbu za oslobođenje Egipta od Asiraca. Ona je završena godine 654. pne. kada su se iz Egipta povukli posljednji asirski garnizoni.

Godine 656. pne. Psametih je uspostavio vlast i na jugu, koji je dotle još uvijek priznavao Tantamanija kao svog vladara. Njegova je mornarica bez otpora zauzela Tebu, te je uz pomoć lokalnog velmože Mentuemheta je Shepunepet II, Božansku štovateljicu Amuna, inače Nubijku, natjerao da kao svoju nasljednicu usvoji njegovu kći Nitocris. Time je Psametih osim svjetovne moći stekao i vjerski izvor svog autoriteta nad državom.

Tokom vladavine je Psametih vodio nekoliko manjih sukoba s libijskim plemenima na zapadu, kao i odmetnutim prinčevima u Delti Nila. Na sjever Nubije je poduzeto nekoliko pohoda kako bi se država Kuš oslabila i tamošnjim vladarima više ne bi padalo na pamet na pokušavaju ponovno preuzeti Egipat. 

Psametihu je isto tako bilo izuzetno važno da očuva egipatsku nezavisnost od novih prijetnji iz Azije. Nastojeći se osigurati od Asiraca, sklopio je savez s lidijskim kraljem Gigom, ali je kasnije, kada je Asirija oslabila nakon Asurbanipalove smrti, ponovno postao blizak s Asircima, zaključivši kako bi ojačana Babilonija mogla biti ozbiljnijom prijetnjom.

Psametih je bio poznat i po tome što je stvorio bliske veze s Grcima, koje je koristio kao najamnike u svojoj vojsci, a čak je i dozvolio da Grci u Egiptu sagrade koloniju po imenu Naukratis. Zbog toga ga smatraju jednim od prvih helenofilskih vladara u historiji.

Psametiha je naslijedio sin Neho II, koji je velikim dijelom nastavio njegovu politiku i od Egipta pokušavao napraviti svjetsku silu.

Psametih se pojavljuje kao značajna ličnost u Herodotovoj *Historiji*, gdje mu je pripisan eksperiment kojim je htio ustanoviti koji je jezik nastariji na svijetu.
Znak za opasnost od radioaktivnosti
**Rad** (engl. *Radiation Absorbed Dose*) je mjerna jedinica izvan SI sustava za apsorbiranu dozu ionizirajućeg zračenja. Nastala je 1918. na osnovu mjerne jedinice rendgen, a to je isto mjerna jedinica izvan SI sustava, koja označava količinu rendgenskog zračenja ili gama zračenja, potrebnu da nastane 1 elektrostatička jedinica elektriciteta (3 x 109 ionskih parova) po cm3 suhog zraka u standardnim uvjetima. 1970. rad je kao mjerna jedinica određena kao apsorbirana doza od 0,01 džula energije, koju apsorbira 1 kilogram neke tvari (1 rad = 0,01 J/kg). Apsorbirana doza (skraćeno doza; D) je količina energije ionizirajućeg zračenja koju apsorbira tvar na koju zračenje djeluje. 

Pretvorba:

1 rad = 0,01 grej (Gy)
ili

1 grej = 100 rad

Ekvivalentna doza
-----------------

Kako apsorbirana doza, u različitim uvjetima, ne izražava dovoljno precizno težinu štetnih učinaka zračenja na organizam, uveden je pojam ekvivalentne doze (ekvivalentan - jednakomjeran, istog značaja). Ekvivalentna doza ili **dozni ekvivalent** (H, eng. RBE – *Relative Biological Effectiveness*) je jednaka umnošku apsorbirane doze (D), **faktora kvaliteta** (Q), i proizvoda ostalih čimbenika (N). 

Jedinica za ekvivalentnu dozu je Sv (sievert, Sv = J/kg).

Dakle:

**H = D x Q x N**
gdje je: *H* - ekvivalentna doza ili dozni ekvivalent u Sv (sievert; Sv = J/kg), *D* - apsorbirana doza Gy (grej; Gy = J/kg), *Q* - faktor kvalitete je faktor kojim trebamo pomnožiti apsorbiranu dozu (D) kako bi saznali kolika je šteta nanesena ozračenim jedinkama bilo kojom vrstom ionizirajućeg zračenja. *Q* ovisi o linearnom prijenosu energije (LPE) pojedinih vrsta zraka, *N* - proizvod svih ostalih modifikacijskih čimbenika, za sada se uzima *N* = 1. Vrijednosti *Q* iznose:

* rendgensko zračenje, gama zračenje ili beta-čestice: Q = 1
* alfa-čestice: Q = 20
* neutroni nepoznate energije: Q = 10 (ukoliko znamo energiju neutron, za više detalja vrijednosti Q treba pogledati u dokumentu 10 CFR 20.1004).

SI mjerna jedinica: 1 sievert (Sv) = 1 J/kg; 1 sievert prestavlja umnožak grej x Q

Mjerna jedinica izvan SI (starija): 1 rem je umnožak rad x Q, a sto puta je manja jedinica od Sv.

Pretvaranje: 1 Sv = 100 rem ili 1 rem = 0,01 Sv

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2010-07-05 na Wayback Machine-u "Ionizirajuće zračenje u biosferi", Mile Dželalija, Kemijsko-tehnološki fakultet, Sveučilište u Splitu, 2011.
2. ↑   Arhivirano 2012-11-25 na Wayback Machine-u "Jedinica radioaktivnosti", www.radiobiologija.vef.unizg.hr, 2011.
3. ↑  [*mrtav link*] "Uvod u nuklearnu energetiku", prof. dr. sc. Danilo Feretić, 2011.
**Mairbek Džemaldinović Šeripov** (rus. *Майрбе́к Джемалди́нович Шери́пов*; 1908 - 7. novembar 1942) bio je čečenski nacionalistički vođa, poznat kao jedan od organizatora i vođa antisovjetskog ustanka u Drugom svjetskom ratu. 

Njegov stariji brat Aslanbek Šeripov je bio istaknuti boljševik i osnivač Čečenske crvene armije, kasnije slavljen kao heroj i mučenik građanskog rata. Mairbek Šeripov je po struci bio pravnik. Kao mladić priključio Komunističkoj partiji, ali je njegovu karijeru prekinula Velika čistka tokom koje je 1938. uhapšen pod optužbom za "neprijateljsku propagandu". Sljedeće godine je pušten iz zatvora te je dobio posao u administraciji Čečensko-Inguške ASSR (a prema nekim izvorima radio kao javni tužilac). Nakon početka operacije Barbarosa je odlučio podići ustanak protiv sovjetske vlasti, a sa ciljem stvaranja nezavisne čečenske države, čemu su pomoć trebale dati njemačke trupe. On i njegovi sljedbenici su sa svojim akcijama otpočeli u januaru 1942. kada su zauzeli nekoliko sela u Šatojskom rajonu. Šeripovljevim aktivnostima je značajan poticaj tokom ljeta dala velika njemačka ofenziva, kojoj je cilj bio zauzimanje Kavkaza. Šeripov i njegove pristaše su 20. augusta 1942. opkolile selo Itum-Kale na jugozapadu Čečenije, ali je tamošnji sovjetski garnizon uspio odbiti napad ustanika uz teške gubitke. Nekoliko mjeseci kasnije je za njim u potjeru krenule specijalne jedinice NKVD. 7. novembra 1942. je ubijen u nikada razjašnjenim okolnostima; prema nekim izvorima je to bilo u okršaju sa sovjetskim trupama, a prema drugima su ga ubili vlastiti ljudi, bilo po vlastitoj inicijativi, bilo po naređenju suparničkog ustaničkog vođe Hasana Israilova.
**Maiquetía** je lučki grad od 68,600 stanovnikau saveznoj državi Vargas na sjeveru Venecuele. 

Maiquetía zajedno sa nedalekim glavnim gradom La Guaira (19,900 stan.) i gradovima Caraballeda 50,200) i Catia La Mar 139,800) formira jednu konurbaciju u kojoj živi 228,300 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Maiquetía leži duž uskog i sušnog obalnog pojasa Karipskog mora i po obroncima masiva Karipskih Andi, nešto zapadnije od administrativnog centra Države Vargas La Guaire.
Od Caracasa, sa kojim je povezana autoputom udaljena je 30 km.

Historija
---------

Mjesto je osnovano 1670. na starom putu Caracas - La Guaira, kao usputna stanica za izmjenu mula koje su vukle zaprežna kola sa robom za pretovar na brodove.

Danas je Maiquetía najpoznatija po Međunarodnom aerodromu Simón Bolívar, ali i kao velika luka i morsko ljetovalište. Maiquetía je i industrijski grad, poznat po proizvodnji stakla, piva i natrijum hidroksida.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Maiquetía*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 18. 10. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Venezuela*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 18. 10. 2017.

Vanjske veze
------------

***Maiquetía*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Maiquetía* na portalu Encyclopedia Britannica (`en`)
**Radiotelevizijska pretplata** je izraz za novčanu obavezu, odnosno specifični porez koji stanovnici određene zemlje moraju plaćati u svrhu financiranja rada javnih radiodifuznih (radio i televizijskih) poduzeća i stanica. Osnovna svrha RTV pretplate jest omogućiti rad javnih RTV kuća, odnosno učiniti ih nezavisnim od oglašivača čime bi se osigurala veća objektivnost i manja ovisnost o popularnim, ali "manjevrijednim" komercijalnim sadržajima, odnosno potaklo da emitiraju društveno korisne obrazovne, kulturne i informativne programe. RTV pretplata je najviše raširena u evropskim zemljama, dok je gotovo u potpunosti nepoznata u Sjevernoj i Južnoj Americi.

U Jugoslaviji se državna radiodifuzijska kuća JRT financirala putem RTV pretplate, a isti model su preuzele i radidifuztijske kuće njenih nasljednica.

Vanjske veze
------------

Uprave za televizijsku pretplatu
* Broadcasting Fee Association - international organisation for television licence fee collecting organisations
* A list of TV licence authorities by the European Audiovisual Observatory
Tradicionalni prikaze Marpe; slika na stijeni Holy Islea
**Marpa Lotsawa** (1012–1097), ponekad navođen i kao **Lhodak Marpa Choski Lodos** ili, češće, kao **Marpa Prevodilac**, bio je tibetanski budistički učitelj kome se pripisuje uvođenje Vajrayana učenja iz Indije, uključujući učenja Mahamudre. 

Rodio se kao **Marpa Chökyi Lodrö** u Lhodrak Chukhyer, u južnom dijelu Tibeta. Bio je sin imućnih roditelja, a kao dijete je bio nemiran i neposlušan, ali pokazao veliki talent. Kasnije je naučio sanskrit, a poslije smrti svu imovinu iskoristio kako bi financirao putovanja u Nepal i Indiju gdje se obrazovao kod tamošnjih budističkih gurua. Od svih njih je najveći uticaj imao Naropa, čiji je neslužbeni nasljednik postao. Nakon što mu je umro sin Darma Dode, njegov formalni nasljednik je postao Milarepa.

Marpa je, po predaji, osnovao manastir Stongdey u Zanskaru 1052.

Vanjske veze
------------

* Biography at kagyu office.org Arhivirano 2004-10-14 na Wayback Machine-u
* Marpa - His Life, Teachings and Images Arhivirano 2012-08-13 na Wayback Machine-u The most extensive biography of Marpa available online.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Naropa**  |  **predvodnik Kagyupa škole**  | Slijedi: **Milarepa**  |



1. ↑
*Za ostale upotrebe, v. Makovo (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 07′ 07" SGŠ, 21° 36′ 34" IGD

**Makovo** (mak. *Маково*) je naselje u Republici Makedoniji, u južnom delu države. Makovo pripada opštini Novaci.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Makovo je smešteno u južnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Bitolja, naselje je udaljeno 30 km severoistočno.

Makovo se nalaze u krajnje zapadnom delu visokoplaninske oblasti Marijovo, kao jedno od najzabačenijih, ali i etnički najčistijih delova pravoslavnog slovenskog življa na tlu Makedonije. Naselje je položeno na zapadnim padinama Selečke planine. Jugoistočno od sela izdiže se glavno bilo planine. Nadmorska visina naselja je približno 710 metara.

Klima u naselju je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Makovo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 71 stanovnika. 

Pretežno stanovništvo po poslednjem popisu su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Novaci

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* http://opstinanovaci.gov.mk/ Zvanična stranica opštine Novaci

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Novaci |
| --- |
| **Novaci** • 
Armatuš • 
Baldovenci • 
Bač • 
Biljanik • 
Brod • 
Budimirci • 
Brnik • 
Veleselo • 
Vranjevci • 
Germijan • 
Gnjeotino • 
Gnjilež • 
Gornji Aglarci • 
Gradešnica • 
Grumazi • 
Gruništa • 
Dalbegovci • 
Dobroveni • 
Dobromiri • 
Donji Aglarci • 
Donje Orehovo • 
Živojno • 
Zović • 
Iveni • 
Makovo • 
Meglenci • 
Novo Selo • 
Orle • 
Paralovo • 
Petalino • 
Polog • 
Rapeš • 
Ribarci • 
Skočivir • 
Slivica • 
Sović • 
Staravina • 
Suvodol • 
Tepavci |  |
**National Colored Base Ball League** ili **League of Colored Baseball Clubs** (*Nacionalna obojena bejzbol liga* ili *Liga obojenih bejzbol klubova*) je bila američka profesionalna bejzbol liga, odnosno prvi pokušaj stvaranja nacionalne profesionalne lige koja bi okupljala isključivo crnačke klubove. Njen predsjednik je bio Walter S. Brown, koji je također vodio klub iz Pittsburgha. Prva utakmica je odigrana 6.5. 1887. a u njoj su Gorhams pobijedili Keystonse s 11-8. 

Liga je izuzetno kratko trajala. Klubovi iz Philadelphije i New Yorka su se raspustili već 18.5.. Klubovi iz Cincinnatija i Washingtona, pak, nisu stigli odigrati nijednu utakmicu, jer je liga prestala s radom 23.5.

Klubovi (statistike)
--------------------

* Baltimore Lord Baltimores, 2-4
* Boston Resolutes, 1-0
* Cincinnati Browns, nije igrao
* Louisville Fall City, 1-2
* New York Gorhams, 2-2
* Philadelphia Pythians, 4-1
* Pittsburgh Keystones, 3-4
* Washington Capital Citys, nije igra

V. također
----------

* Negro league baseball

Izvori
------
**Oise** (latinski: *Isara*) je rijeka u Belgiji i Francuskoj duga 340,8 km, desna pritoka rijeke Seine.

Hidrologija
-----------

Oise izvire na terenu općine Chimay u Belgijskoj provinciji Hainaut, na nadmorskoj visini od oko 300 m. 
Od tamo se spušta prema zapadu i nakon 15 km ulazi u Francusku.

Tamo jednim dijelom toka formira granicu između departmana Nord i Aisne. Zatim gotovo pravolinijski teče prema jugozapadu do La Fèrea gdje postaje gotovo duplo veći kad primi pritoku Serre. Nakon tog protiče preko Departmana Oise gdje prima veliku pritoku 
Aisne, protiče preko departmana Val-d'Oise i Yvelines, u kom kod grada Conflans-Sainte-Honorine ima ušće u Seinu.

U koliko bi se računalo da je izvor rijeke Aisne tad bi Oise bio dug preko 400 km.

Porječje rijeke prostire se na površini od 16,670 km², od Belgijske provincije Hainaut preko Francuskih regija; Hauts-de-France i Île-de-France po departmanima; Nord, Oise, Yvelines, Val-d'Oise i Aisne.

Historija
---------

Dolina Oise je od pamtivjeka bila ruta između bazena Seine i rijeka Meuse i Scheldte, između Pariza i Niske Zemlje. Još od srednjeg vijeka rijeka je plovna od ušća do 
Janville (104 km), a nakon izgradnje paralelnog kanala 1831. dugog 34 km, postala je plovna do Chaunya i spojena sa 
Canalom du Nord pa se danas njom može doploviti i do Scheldte i Meuse.
Kanaliziranje rijeke započelo je 1835. izgradnjom prevodnica 41 x 6 m (46 x 8 m). 
Novi set prevodnica dimenzija 125 x 8 m podignut je 1910. dubine 2,50 m, gaza 2,20 m. Počevši od 1965. nakon otvaranja dubljeg Canala du Nord, izgrađene su nove prevodnice dimenzija 185 x 12 m, dubine 4 m.

Postoje planovi da se izgradi novi kanal Seine-Nord sa većim prevodnicama

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*L'Oise*" (francuski). ImagoMundi. Pristupljeno 06.06. 2022.
2. 1 2  „*Rivière L'oise*" (francuski). Annuaire-Mairie. Pristupljeno 06.06. 2022.
3. 1 2  „*Summary*" (engleski). French Waterways. Pristupljeno 06.06. 2022.

Vanjske veze
------------

***Oise (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *L'eau au cœur du territoire*  (`fr`)
*Za ostale upotrebe, v. Opsada Rima.*

**Opsada Rima 549. godine** predstavljala je treći pokušaj Ostrogota da od Bizantinaca preotmu Rim, koga su bili izgubili na početku Gotskog rata. Na čelu Ostrogota je bio kralj Totila, koji je uspio zauzeti Rim tri godine ranije, ali je 547. prisiljen na povlačenje zbog bizantske protivofenzive pod Belizarom. Za treću opsadu se Totila daleko bolje pripremio, kao i iskoristio odsutstvo Belizara, koga je car Justinijan bio povukao u Carigrad. Totila je strpljivo čekao da branitelji, na čijem je čelu bio Diogen, potroše svoje zalihe, te je nakon skoro godinu dana vojnicima garnizona ponudio da mu u zamjenu za hranu otvore gradske kapije. Dio garnizona je to poslušao, te su Ostrogoti ušli u grad. Totila je naredio masakr bizantskih oficira i plemstva, ali je izričito naredio da se poštede žene. Dio gradskih plemića koji su izbjegli je pohvatao u unaprijed pripremljenim zasjedama, ali ne i Diogena. Za Totilu je ovaj uspjeh predstavljao Pirovu pobjedu, jer je Rim u prethodne dvije opsade bio razoren, opustošen i lišen najvećeg dijela stanovništva. Toga je i sam Totila bio svjestan, te je naredio da se u grad ponovno dovedu izbjegli stanovnici. Te je planove spriječio nastavak rata, u kome su Bizantinci nekoliko godina kasnije odnijeli konačnu pobjedu.

Izvori
------

* Bury, J.B. "History of the Later Roman Empire." Reconquest of Italy (2011): n.pag. Web. 19 Nov 2012.
* Morris, Charles. "Fall of the Ostrogoths." Wars of the Ostrogoths (2007): n.pag. Web. 19 Nov 2012.  Arhivirano 2012-09-10 na Wayback Machine-u
* Tisi, Claudio. "Vandalic and Gothis Wars." Sardinia(2002): n.pag. Web. 19 Nov 2012.
Opsadna kula
**Opsadna kula** je opsadna sprava koja je dizajnirana da štiti napadače i merdevine na prilasku odbrambenom zidu utvrđenja.Kula je obično bila pravougaona, sa četiri točka i visine koliki je zid, mada su nekad bile i više što je omogućavalo strelcima da stanu na vrh i podržavaju trupe koje se iskrcavaju.S` obzirom da su kule bile drvene i time podložne vatri morale su biti obložene nekim ne zapaljivim materijalom kao što je gvožđe ili sveža životinjska koža.

**Opsadne kule** koriste se još od 350 godine pne. u Evropi ali i u drevna vremena na dalekom istoku.Opsadne kule su bile veoma glomazne i teške za pokretanje, tako da su se uvek pravile na samom mestu opsade.Pošto im je trebalo dosta vremena za izgradnju, opsadne kule su se pravile samo ako je utvrđenje bilo nemoguće osvojiti pomoću merdevina ili probojem kroz kapiju ili sam zid.

Opsadne kule su služile za prebacivanje trupa preko neprijateljskih zidina.Kada bi kula prišla zidu ona bi ispustila korvus posle čega bi pešadija mogla da jurne na zidine.

Opsadne kule su postave veoma ranjive i zastarele pojavom topova, kada je opsada pošla sasvim drugim pravcem.Kasnije su nastale Baterije, to su bili drveni topovi koji su se kao i opsadne kule pravili na samom mestu opsade.Nekoliko baterija je napravila Ruska armija prilikom opsade Kazanja 1552.

Vidi još
--------

Spisak oružja u srednjem veku

***Opsadna kula*** na Wikimedijinoj ostavi
**Opsada Tobruka** trajala je 240 dana od 10. aprila do 27. novembra 1941. kod libijske luke Tobruk koju je branio garnizon australskih vojnika i Rommelovog Afričkog korpusa koji je htio zauzeti.

Historija
---------

Britanska 8 Armija pod komandom general Archibalda Wavella zauzela je Tobruk u januaru i pritom zarobila 25,000 talijanskih vojnika.

Odmah po dolasku u Libiju Rommel je poduzeo čitav ofenzivnih operacija sa svojim Afričkim korpusom i prisilio Wavella da se povuče iz Benghazija početkom aprila 1941. Wavell je to učinio jer je morao poslati dio vojnika u pomoć Kraljevini Grčkoj, a bojao se i opkoljavanja jer je mislio da Rommel ima puno jače snage. Rommel je sa svojim Afričkim korpusom 26. maja pokrenuo novu ofenzivu na Kirenaiku i stigao do Tobruka kog je branio usamljeni australski garnizon (9. divizija). Branioci su izdržali osmomjesečnu opsadu i danonoćno bombardiranje sve do 27. novembra 1941. kad im je morskim putem stiglo pojačanje pa su zauzeli Rezegh i povezali se sa jedinicama 8 Armije generala Auchinlecka. 

Rommel je sa svojim Afričkim korpusom 26. maja pokrenuo novu ofenzivu na Kirenaiku i natjerao britanske jedinice na povlačenje. Do Tobruka je stigao u junu, kog su ovaj put branile dvije divizije australska i južnoafrička. Nakon žestokih udara garnizon se predao 20. juna. Tako je u ruke Wehrmachta palo 23 000 savezničkih vojnika i ogromne količine ratnog materijala.

Novi komandant Britanske 8 Armije Bernard Montgomery pokrenuo je kontraofenzivu 23. oktobra 1942. i pregazio wehrmachtove položaje 2. novembra u velikoj tenkovskoj Bitci kod El Alameina. Nakon tog je 13. novembra 1942. ponovno zauzeo Tobruk.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Siege of Tobruk*" (engleski). Oxford Reference. Pristupljeno 2. 12. 2019.
2. ↑   „*Afrika Korps*" (engleski). Encyclopedia. Pristupljeno 30. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

***Opsada Tobruka*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Siege of Tobruk* (`en`)
**Osma crnogorska brigada** formirana je 25. februara 1944. u Beranama od ljudstva Lovćenskog, Nikšićkog, Zetskog, Durmitorskog, Komskog i Kolašinskog NOP odreda. Imala je 4 bataljona sa oko 900 boraca. U sastav 37. divizije ušla je 4. marta i bila do sredine avgusta, kada je ušla u sastav Prve proleterske divizije, a od marta 1945. u sastavu Jedanaeste krajiške divizije.

Borbeni put brigade
-------------------

Značajnije borbe vodila je zajedno s Petom proleterskom crnogorskom, Trećom proleterskom sandžačkom i Sedmom crnogorskom omladinskom udarnom brigadom od 11. do 24. aprila oko Brodareva, Bijelog Polja i Mojkovca protiv Nemaca, četnika i muslimanske milicije. U sadejstvu sa Petom crnogorskom brigadom 28/29. aprila razbile su nemačko-četničke snage i zauzele Bijelo Polje i odbacile neprijateljeve snage prema Sjenici i Brodarevu. Potom su 2/3. maja zauzele Brodarevo, a sutradan se povukle pošto su nemačke snage s tenkovima intervenisale iz Prijepolja. Ponovno su 5. maja zauzele na juriš Brodarevo koje je branilo oko 100 nemačkih vojnika i 300 pripadnika legije „Krempler". Tada je zaplenjen 1 tenk, 2 oklopna automobila, 1 top, 2 mitraljeza, 1 minobacač, 2 puškomitraljeza i ostali materijal. Sa Sedmom crnogorskom omladinskom brigadom vodila je teške četvorodnevne borbe od 19. do 22. juna na mostobranu na desnoj obali Lima kod Bijelog Polja protiv Nemaca i muslimanske mi¬licije u jačini od oko 1800 ljudi. Poslednjeg dana Nemci su ovladali mostobranom.

Od sredine avgusta, u sastavu Prve proleterske divizije borila se na području istočnog dela Sandžaka i u jugozapadnoj Srbiji, u septembru na Mokroj gori, oko Užica i na Ravnoj gori, zatim je učestvovala u oslobođenju Valjeva i Uba. U Beogradskoj operaciji, napadala je pravcem Rakovica—Dedinje—Slavija—Kalemegdan. Naročito se istakla u prodoru kroz Beograd 16. oktobra kad je ovladala Dečanskom ulicom (ulica Moše Pijade) i 17. oktobra, kad je zauzela Igumanovu palatu i izbila na Terazije, koje su Nemci uporno branili. Početkom decembra prebačena je na Sremski front, gde vodi teške borbe u Matoroj šumi, oko Šida i Tovarnika, a kasnije na liniji Seljani—Gunja. Učestvovala je i u proboju Sremskog fronta 12. aprila i u gonjenju neprijatelja na zapad, vodeći s njim oštre borbe kod Slavonskog Broda i Pleternice. Početkom maja istakla se u borbama u rejonu Klanjec, a u rejon Celja izbila je 12. maja gde je učestvovala u zarobljavanju odsečenih neprijateljevih snaga na prostoriji Celje—Šoštanj.

Odlikovana je Ordenom bratstva i jedinstva.
**MCV** (eng. **M**ean **C**orpuscular **V**olume ili **M**ean **C**ell **V**olume) je mjera za prosječni obujam crvenih krvnih zrnaca (eritrocita).

Kod bolesnika s anemijom, mjerenjem MCV-a ustanovljavamo radi li se o:

* mikrocitnoj anemiji (MCV ispod referentnog intervala),
* normocitnoj anemiji (MCV u referentnom intervalu) ili
* makrocitnoj anemiji (MCV iznad referentnog intervala).

Izračun i referentni interval
-----------------------------

MCV se izražava u femtolitrama (fL, ili 10-15L) po sljedećoj formuli:

10 x hematokrit podijeljen s brojem crvenih krvnih zrnaca (milijuna/mm3).
Referentni interval za MCV je 83-97,2 fL.

Za mjerenje broja crvenih krvnih zrnaca koristi se Coulterov brojač. Zrnca prolaze kroz mali mjerač pobuđujući signal koji je proporcionalan njihovom obujmu. Drugi mjerači rade na principu refrakcije, difrakcije ili rasapa svjetlosti.

Tumačenje
---------

### Visok MCV

U slučaju hemolitičke anemije, prisustvo retikulocita može povećati MCV. Kod perniciozne anemije (makrocitna), MCV može biti povećan i do 150 fL.

Povišen MCV je također povezan s alkoholizmom (kao povišeni GGT) kao i omjer AST:ALT od 2:1.
Manjak vitamina B12 i/ili folne kiseline također je povezan s makrotcitnom anemijom (visok MCV).

### Nizak MCV

Najčešći uzrok mikrocitne anemije je manjak željeza usljed neodgovarajućeg unosa hrane, ponavljajućeg krvarenja iz probavnog sustava, menstrualnog krvarenja ili talasemije. Kod mikrocitne anemije MCV može biti nizak do 50-70 fL. U nekim slučajevima talasemije, MCV može biti nizak iako ne postoji manjak željeza.

Nizak MCV kod bolesnika s krvavom stolicom ukazuje na mogućnost postojanja tumora probavnog sustava.

Izvori
------

1. ↑  Tønnesen H, Hejberg L, Frobenius S,
Andersen J (1986). „Erythrocyte mean cell volume--correlation to drinking pattern in
heavy alcoholics". *Acta Med Scand* **219** (5): 515–8. DOI:10.1111/j.0954-6820.1986.tb03348.x. PMID 3739755.
Slika Theodora de Bry-a nacrtana 1594. (foto:Hachette Livre) Iskrcavanje Kolumba 1492. na otok Guanahani i prvi susret s američkim domorocima -Indijancima Lucayos.
**Lucayo** (Yucayo, Lucayan; pl. Lucayos, Yucayos, Lucayans) je naziv za indijansko prastanovništvo Bahama istrijebljeno uskoro nakon otkrića Amerike. Novija arheološka iskopavanja ukazuju da su Bahami naseljeni, negdje od 300. ili 400. godine po Kristu. U 10 stoljeću Lucayo Indijanci, podgrupa Arawaka, naselili su Bahame vjrojatno bježeći pred ratobornim ljudožderima iz plemena Carib. –Po kulturi oni su bili miroljubivi ratari, ribari i dobri pomorci. Služili su se kamenim oruđem i proizvodili vlastitu lončariju. Kada je Kolumbo došao u bahamsko područje 1492. godine tu je živjelo oko 40,000 Lucayo Indijanaca. Kolumbo ih je opisao kao miroljubiv i dobroćudan narod, lijepo građenih tijela i duge crne kose. Već negdje 1513, kada je Ponce de León otkrio Floridu, ovaj narod je već nestao. Između 1509. i 1513. oko 40,000 Lucayosa transportirano je na rad u rudnike i plantaže šećera. Tu je pomrla većina Indijanaca, koji nisu bili navikli na ovakvu vrstu posla. 25 godina nakon otkrića Amerike zbrisano je cjelokupno domorodačko stanovništvo Zapadnih Indija. 
-Drži se, da je otok na kojemu je Kolumbo otkrio prve Indijance, bio današnji San Salvador ili Watling. Oni su ga nazivali Guanahani.

Literatura
----------

* Theodore de Bry: Dolazak Kolumba na Guanahani  Arhivirano 2006-03-08 na Wayback Machine-u
**Proces McLibel** ili **slučaj McLibel** je kolokvijalni izraz za sudsku parnicu ***McDonald's Restaurants v Morris & Steel***, dugotrajnu sudsku tužbu za klevetu koju je pred engleskim sudom pokrenula McDonald's Corporation protiv ekoloških aktivista **Helen Steel** i **Davida Morris** (često nazivan**"Duo McLibel"**) zbog pamfleta kojim se kritizira kompanija. Originalna parnica je trajala sedam godina, postavši tako najduža u engleskoj pravnoj historiji.

Iako je McDonald's u tehničkom smislu pobijedio na dva ročišta pred engleskim sudovima, činjenica da su tek djelomično uvaženi tužbeni zahtjevi, kao i dugotrajnost parničenja su cijeli slučaj pretvorili u veliku nepriliku za kompaniju. McDonald's je zato objavio da nema namjeru prikupiti 40.000 £ odštete koju su mu dodijelili sudovi. Otada su odrešeni aspekti suđenja od strane Evropskog suda za ljudska prava proglašeni kršenjem Konvencije o ljudskim pravima.

Izvori
------

1. ↑  "For 313 days in court - the longest trial in English history - an unemployed postal worker (Morris) and a community gardener (Steel) went to war with chief executives from the largest food empire in the world." pg 389 of *No Logo*

Vanjski linkovi
---------------

* McSpotlight website
* Full text of *Whats Wrong With McDonald's?* pamphlet
* Summary of arguments against McDonald's from McSpotlight website
* McLibel documentary (1997/2005). "The kind of film Michael Moore probably imagines he makes - The Sunday Times
* 'McLibel Two win legal aid case', Guardian website, 15.2. 2005.
* McLibel pair get police payout on BBC News website 5.7. 2000.
* Free Speech Groups Hail "Groundbreaking" McLibel Judgment - IFEX
* The continuing distribution of *Whats Wrong With McDonald's?* leaflets Arhivirano 2007-03-10 na Wayback Machine-u by Veggies of Nottingham.
**Puk Dnipro-1** (ukr. *Полк «Дніпро-1»*, odnosno **Dobrovoljačka jedinica patrolne službe milicije specijalne namjene** je dobrovoljačka jedinica ukrajinskih Specijalnih snaga zaštite državnog poretka, koja se nalazi pod nadležnošću Ministarstva unutrašnjih poslova. Osnovana je 14. aprila 2014. od strane ukrajinskog ministra unutrašnjih poslova Arsena Avakova za vrijeme krize koja će prerasti u Rat na istoku Ukrajine kao jedan od bataljona teritorijalne obrane (BTrO). Sjedište mu je u Dnipropetrovsku, glavnom gradu Dnipropetrovske oblasti odakle dolazi većina ljudstva. Kao i slične formacije BTrO, bio je najvećim dijelom financiran i opreman od strane dobrovoljnih priloga, ali je jedan od najizdašnijih sponzora bio ukrajinsko-izraelski oligarh Igor Kolomojski, zbog čega se ponekad zvao i **Bataljon Kolomojski**. Bataljon Dnipro-1 je od samog početka bio jedan od najbolje opremljenih i obučenih formacija BTrO, a prema vlastitim navodima, u obuci su sudjelovali vojni instruktori iz Izraela i Gruzije. U status puka je preimenovan 23. septembra 2014. godine. 3. oktobra 2014. su njegovi pripadnici, prema ukrajinskim navodima, izveli jednu od najuspješnijih akcija tokom cijelog konflikta, kada su iza novoruskih linija izveli prepad u kome je likvidiran general Sergej Andrejčenko, aktivni oficir ruske vojske, postavši najviše rangiran zapovjednik novoruskih i ruskih snaga koji je stradao u dosadašnjem sukobu.

Vanjske veze
------------

***Puk Dnipro*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica
* Šablon:VKontakte
* Батальйон «Дніпро-1»
* Народна армія. Все про добровольчі батальйони, що воюють на Донбасі (ФОТО)
* Боєць «Дніпро-1»: «Воюю поранений. І хочу лишатися з хлопцями» // «Громадське ТБ», 9 жовтня 2014 Arhivirano 2014-10-11 na Wayback Machine-u
**Puška** je individualno vatreno oružje sastavljena od cevi, mehanizma za opaljivanje i kundaka. Koristi se kako u vojne i policijske svrhe tako i za lov.

Prve puške su se punile barutom kroz usta cevi i posle svakog ispaljivanja proces punjenja je dugo trajao. Za njih se koristio izraz sprednjača.

Pojavom metka koji je u sebi sadržavao barutno punjenje brzina opaljivanja se znatno povećala.

Funkcija cevi je da usmeri tane u pravcu cilja. Uvođenjem olučavanja cevi postignuta je dodatna preciznost jer se tane prilikom ispaljivanja okreće oko sebe.

Funkcija kundaka je da se cev osloni na rame radi lakšeg i preciznijeg gađanja ali i da rame strelca primi na sebe udarac koji se dešava prilikom opaljivanja (Njutnov zakon akcije-reakcije).

Puške proizvođača Remington su bile prve koje su u šaržeru imale više metaka a repetiranje se vršilo vrlo brzo. Na "Divljem zapadu" gde su prvi put korišćene imale su presudnu ulogu u pobedi belaca nad Indijancima.

Mehanizam za opaljivanje uvek ima više delova ali uvek postoji udarna igla, obarač i mehanizam koji po ispaljivanju ručno ili automatski izbacuje čauru metka.

Ranije su se puške proizvodile od drveta (kundak) i čelika (cev i mehanizam za opaljivanje), dok se danas sve više koriste kompozitni materijali da bi puška bila lakša, pouzdanija, jeftinija.

Na puške se mogu dodavati razni dodaci od bajoneta preko dodatka za ipaljivanje tromblona ili granata.

Dodavanjem optičkih sistema puška se pretvara u snajper - pušku izuzetne preciznosti i dometa. Povećanjem kalibra i optičkog nišana domet, probojnost i preciznost se dodatno povećavaju. Naša industija proizvodi takvu pušku pod imenom "Crna strela". 

Dodavanjem delova za noćno (infra crveno) osmatranje puška se može koristiti i u uslovima smanjene vidljivosti kao što je noć. 

Moderne puške koriste snagu barutnih gasova za repetiranje i postizanje rafalne paljbe. 

Kalibar je termin kojim se opisuje prečnik otvora cevi.

Moderna municija za vojne potrebe ima čaure od mesinga dok su čaure za lovce od tvrđeg kartona kombinovane sa mesinganim dnom.

Postoji municija čija je upotreba zabranjena jer izaziva izuzetno teške povrede npr. rasprskavajuća (dum-dum) municija, metci od aluminijuma ili plastike.

Za rasturanje demonstracija policija koristi gumene metke. Takođe postoje puške koje izbacuju projektile punjene "suzavcem" ili nekim drugim bojnim otrovom koji je pogodan za neutralizaciju demonstranata.

Za potrebe lova koriste se puške prelamače (cev se vizuelno može prelomiti radi punjenja lovačkom municijom) i karabini (karabini liče na vojničke puške što se tiče zatvarača i koriste vojnu municiju). 

Lovci koriste i puške dvocevke (dve cevi jedna pored druge) i bokerice (dve cevi jedna iznad druge).

Postoje i "vazdušne puške". Umesto baruta za ispaljivanje olovnih tanadi koristi se komprimirani vazduh. Domet je mali i koriste se pre svega za takmičenja.

V. također
----------

* Duga cijev
* Arkebuza
* Musketa
* jurišna puška

***Puška*** na Wikimedijinoj ostavi
Ne poistovijećivati sa Berenguer Ramon II, grof Barcelone.

**Ramon Berenguer II** *Plavokosi* ili *Cap de estopes* (1053 ili 1054 – 5. decembar 1082) bio je grof Barcelone od 1076. do smrti. Vladao je zajedno sa svojim bratom blizancem Berenguerom Ramonom II.

Rodio se kao sin grofa Ramona Berenguera I. Bio je oženjen za Mahaltu (ili Maud) od Apulije, kćer normanskog vojvode Roberta Guiscarda i Sikelgaite de Salerno. Sa njom je imao sina Ramona Berenguera III, budućeg grofa Barcelone i Provanse.

Njegovoj vladavini je došao kraj kada je ubijen prilikom lova. Vlast nad cijelom Katalonijom je preuzeo njegov brat, koga je narod, držeći ga odgovornim, dao nadimak "Bratoubica". Njegova udovica se, pak, preudala za Aimeryja I od Narbonnea, kome je rodila sina Aimeryja II.

Izvori
------

1. ↑  „Barcelona, Condes de Barcelona". *Semanario Pintoresco Español*. 09. 04. 1851.. Arhivirano iz originala na datum 2012-02-13. Pristupljeno 30. 07. 2008.
2. ↑  Antoni de Bofarull (1846). *Hazañas Y Recuerdos de Las Catalanes*. Harvard College Library. Pristupljeno 30. VII 2007.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Ramon Berenguer I** | **grof Barcelonezajedno sa Berenguer Ramon II**1076–1082 | Slijedi:**Berenguer Ramon II** |


***Ramon Berenguer II*** na Wikimedijinoj ostavi
**Matronej** crkve sv. Donata, Zadar, 9. st.
**Matronej** (srednjevjekovno-latinslki: „matroneum", od: *matrona* - gospođa) je naziv za prostor u ranokršćanskim i srednjevjekovnim crkvama određen za žene (*locus mulierum*).

Već najstarije kršćanske crkve imale su dijelove određena za žene.

U kasnijim bazilikama (npr. sv. Demetrije, Solun, 7. st.), za žene je bila određena galerija (empora) sagrađena iznad pobočnih brodova crkve.
U crkvama sa centralnim tlocrtom ta galerija teče u obliku prstena oko središnjega prostora (npr. Crkva sv. Donata u Zadru).

Takve galerije, tj. tribine, grade se i kasnije u crkvama, ali više nemaju prvobitnu namjenu matroneja.

Bilješke
--------

1. ↑  ELU 1964; Damjanov/Radulić 1967
2. ↑  Müller/Vogel 1999
3. ↑  ELU 1964
4. ↑  ELU 1964

Literatura
----------

* ELU 1964 – Matronej, Enciklopedija likovnih umjetnosti, sv. 3, Zagreb, 1964. str. 425
* Damjanov/Radulić 1967 - Damjanov, Jadranka; Radulić, Ksenija: Matronej, Umjetnost (Likovne umjetnosti), 3. izdanje, Zagreb, 1967. str. 71
* Müller/Vogel 1999 - Werner Müller; Gunther Vogel: Atlas arhitekture 1, preveo Milan Pelc, Zagreb, 1999. str. 265
**Muhafaza Matruh** (arapski: محافظة مطروح / *Muḥāfāzah Maṭrūḥ*) je jedna od 27 muhafaza na koje je Egipat administrativno podjeljen.

Geografske karakteristike
-------------------------

Muhafaza se nalazi na sjeverozapadu zemlje, prostire se duž obale Sredozemnog mora, od Muhafaze Aleksandrija na istoku do Libije na zapadu, i po Libijskoj pustinji do Muhafaze Vadi al Džadid na jugu.

Ima površinu od 166,563 km², na kojoj živi 450,928 stanovnika.

### Administrativna podjela

Muhafaza Matruh je administrativno podjeljena na 9 distrikta; Aḍ-Ḍabah, El Alamein, Al-Ḥamam, An-Najilah, As-Saḥal aš-Šamali, As-Salum, Mersa Matruh, Sidi Barani i Siva.

Administrativni centar muhafaze i najveći grad je Mersa Matruh, ostali veći gradovi su El Alamein, Sidi Barani i Siva oaza u Libijskoj pustinji.

Privreda
--------

Stočarstvo (uzgoj ovaca ovaca i deva) je glavna privredna grana uz uzgoj maslina i smokava.

Kako ima obale dugu 450 km punu lijepih plaža razvijen je i turizam.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Marsa Matrouh Governorate*" (engleski). State Information Service. Pristupljeno 24.7. 2020.
2. ↑  „*Egypt, Arab Republic of Egypt*" (engleski). City population. Pristupljeno 24. 07. 2020.

Vanjske veze
------------

***Matruh (muhafaza)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Marsa Matrouh Governorate* (`en`)

| * p
* r
* u
Egipat Egipatske muhafaze |
| --- |
| Urbane | 
* Kairo
* Aleksandrija
* Port Said
* Suez

 | Flag of Egypt |
| Donji Egipat | 
* Ismailia
* Kafr eš Šejk
* Garbija
* Dakahlija
* Šarkija
* Minufija
* Kaljubija
* Dumjat
* Beheira

 |
| Gornji Egipat | 
* Giza
* Fajum
* Beni Suejf
* Minja
* Asjut
* Sohag
* Kena
* Asuan
* Luksor

 |
| Pogranične | 
* Crveno more
* Vadi al Džadid
* Matruh
* Sjeverni Sinaj
* Južni Sinaj

 |
**Raniji Yan** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Qiányàn* je bila Xianbei država koja je od 337. do 370. postojala na na sjeveru današnje Kine, također poznata i kao jedno od Šesnaest kraljevstava.

Njenim začetnikom se smatra Murong Hui, Xianbei poglavica koji je početkom 4. vijeka kao vojskovođa služio kinesku dinastiju Jin te bio jedini Xianbei vjeran dinastiji nakon Wu Hu ustanka i protjerivanja carske vlasti sa sjevera Kine, a za što je dobio titulu vojvoda od Liaodonga. Njegov sin Murong Huang je godine 337. za sebe preuzeo titulu "princ od Yana" što se smatra osnivanjem države, iako je ona formalno još uvijek bila potčinjena Kini. Tek kada je Murong Jun godine 352. uspio zauzeti najveći dio teritorija države Kasniji Zhao sebe je proglasio carem, označivši time potpuni prekid sa dinastijom Jin. Nova država se uspjela proširiti na jug, sve do sjeverne obale rijeke Yangtze. Njena moć je, međutim, bila kratka vijeka; korupcija i spletke na dvoru Murong Weija su je oslabile, te ju je osvojila država Raniji Qin.

Napomene i reference
--------------------

1. ↑
2. ↑  *Zizhi Tongjian*, vol. 95.
3. ↑
4. ↑  *Zizhi Tongjian*, vol. 99.
5. ↑
6. ↑  *Zizhi Tongjian*, vol. 102.

| * p
* r
* u
Šesnaest kraljevstava |
| --- |
| 16 kraljevstava | Cheng Han • Han Zhao• Kasniji Zhao • Raniji Liang • Kasniji Liang • Zapadni Liang • Sjeverni Liang • Južni Liang • Raniji Qin • Kasniji Qin • Zapadni Qin • Raniji Yan • Kasniji Yan • Sjeverni Yan • Južni Yan • Xia |
| nisu uključeni u 16 kraljevstava | Ran Wei • Zapadni Shu • Zapadni Yan • Duan • Yuwen • Chouchi • Wei (Dingling) • Dai • Huan Chu |
**Rankin** (engl. ) je termodinamička (apsolutna) temperaturna skala nazvana po škotskom inženjeru i fizičaru Vilijamu Džonu Makornu Rankinu, koji ju je predložio 1859. godine.

Simbol za **stepen Rankina** je °R (ili °Ra ako je potrebno razlikovati ga od Remerove ili Reomirove skale). Nula i na Kelvinovoj i na Rankinovoj skali je apsolutna nula, ali je Rankinov stepen jednak jednom stepenu Farenhajta, a ne jednom stepenu Celzijusa, kojeg koristi Kelvinova skala. Temperatura od −459.67 °F jednaka je tačno 0 °R.

Neka polja inženjerstva u Sjedinjenim Američkim Državama i Kanadi mere termodinamičke temperature koristeći Rankinovu skalu. Međutim, u svetu nauke, a često i u inženjerskoj praksi Sjedinjenih Država, termodinamička temperatura se meri u Kelvinima. Američki Nacionalni institut za standarde i tehnologiju ne preporučuje upotrebu stepeni Rankina u svojim publikacijama.

Neke ključne temperature koje prikazuju odnos Rankinove skale sa ostalim temperaturnim skalama date su u donjoj tabeli.

|  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | Kelvin | Celzijus | Farenhajt | Rankin |
| Apsolutna nula(po definiciji) | 0 K | −273.15 °C | −459.67 °F | 0 °R |
| Tačka mržnjenja vode | 273.15 K | 0 °C | 32 °F | 491.67 °R |
| Trojna tačka vode(po definiciji) | 273.16 K | 0.01 °C | 32.018 °F | 491.688 °R |
| Tačka ključanja vode | 373.1339 K | 99.9839 °C | 211.9710 °F | 671.641 °R |

Konverzija temperatura
----------------------

Vidi još
--------

* Poređenje temperaturnih skala

| * p
* r
* u
Temperaturne skale |
| --- |
| Kelvin • Farenhajt • Celzijus • Rankin • Delil • Lajden • Njutn • Remer • Reomir |
Rabac
Riva u Rapcu
RabacRabac na karti Hrvatske
**Rabac**, mjesto i luka na istočnoj obali Istre, s oko 1300 stanovnika. Nalazi se 5 km jugoistočno od Labina, u Kvarnerskom zaljevu, nasuprot otoka Cresu, a ispred Velih vrata (Canale Faresina) na ulazu u Riječki zaljev. Smjestio se na obroncima brežuljka okruženog bogatom vegetacijom, u maloj uvali zaštićenoj od jake bure. Poznat je kao veliki turistički centar.

Nekada je bio mala ribarska luka. Prvi stanovnici bili su ribari i moreplovci. Danas je Rabac izrastao u veliko ljetovalište s mnogobrojnim hotelima i apartmanima. Prvi veći hotel izgrađen je 1925. za vrijeme talijanske vlasti i nazvan je "Trieste". Današnji naziv mu je "Primorje". Najveći uspon turizma Rabac doživljava tokom 1960-ih kada je zbog ljepote svojih šljunkovitih plaža nazvan "biserom Kvarnera".

U Rapcu se svake godine održava Festival elektronske muzike koji svake godine posjeti više hiljada mladih iz cijele Evrope.

Eksterni linkovi
----------------

***Rabac*** na Wikimedijinoj ostavi