recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Methow** (kod Rossa poznati kao Battle-le-mule-emauch).- /Značenje imena nepoznato/ Maleno pleme Salishan Indijanaca stiješnjeni između Methow Columbia Indijanaca na jugu i Okanagana na sjeveru, država Washington. Methowi su uglavnom ignorirani kako od lingvista, tako i od etnografa, pa su ostali dosta nepoznati. Nešto zapisa o njima ostalo je od Alexandera Rossa, indijanskih agenata R. B. Van Valkenburgha i Samuela Rossa, i etnografa Jamesa Mooneya, James H.Teita i Verne F. Raya. Mooney ih locira u bazenu Methowa, jezera Chelan i rijeke Entiatook, i kaže da njihovo brojno stanje, uključujući bandu .tskowa'xtsEnuxiznosi 800 (1780). Jedna banda Methowa poznata pod imenom Chilowhist, zimovala je u području rijeke Okanogan, između Sand Pointa i Malotta. Godine 1907. broj Methowa iznosio je 324. 

Methow Indijanci, po svoj prilici svoje porijeklo vuku sa područja |Montane i |Idaha, odakle su u Washington pristigli u prastara vremena. Agrikulture nemaju pa su živjeli od ribolova i kopanja korijenja, što ih je prisiljavalo da tijekom godine lutaju u potrazi za sezonskim izvorima hrane. U kasnom 19. stoljeću potisnuti su od bijelaca koji su htjeli njihovu zemlju, sa svojeg obitavališta, i naseljeni 1872. na rezervat Colvile, gdje danas njihovi potomci žive od uzgoja stoke, farmerskih poslova i sječe drva. Na rezervatu Colville danas žive u konfederaciji Confederated Tribes of the Colville Reservation, sačinjenu od 12 plemena u koju uz njih ulaze i Wenatchee, Nespelem, .tskowa'xtsEnux (Moses Columbia; pleme iz grupe Columbia ili Sikiuse), Colville, Okanogan, Palus, Sanpoil (San Poil), Entiat, Chelan, Nez Perce i Lake ili Senijextee

Vanjske poveznice
-----------------

* Methow[*mrtav link*]
U molekulskoj evoluciji, **haplogrupa** (od grč. *απλούς* [*haploús*] – "jednostruk, sam, jednostavan") je grupa sličnih haplotipa koji imaju zajedničko poreklo na šta ukazuju isti jednonukleotidni polimorfizami (SNP) u oba haplotipa. Pošto se haplogrupe sastoje od sličnih haplotipova, moguće je predvideti haplogrupu iz haplotipa. SNP test se koristi za potvrđivanje haplogrupe. One se označavaju slovima alfabeta. Oznake podgrupa imaju dodatne alfanumeričke kombinacije, na primer R1b1. Haplogrupe Y hromozoma i mitohondrijske DNK imaju različite oznake.

U ljudskoj genetici, najčešće se izučavaju Y-hromozomske (Y-DNK) haplogrupe i mitohondrijske DNK (mtDNK) haplogrupe. One se mogu koristiti za definisanje genetičkih populacija. Y-DNK se prenosi isključivo sa oca na sina, dok se mtDNA prenosi majčinom linijom, sa majke na potomke oba pola. Ni jedna od njih nije podložna rekombiniji, tako da se Y-DNK i mtDNK menjaju jedino usled slučajnih mutacija u svakoj generaciji, bez kombinovanja roditeljskog genetičkog materijala.

Vidi još
--------

* Molekulska evolucija
* Molekulska sistematika
* Molekulska filogenija
* Haplotip
* Genetička genealogija
* Genealoški DNK test
* Genetika

Spoljašnje veze
---------------

* Svetska mreža familija Arhivirano 2016-06-10 na Wayback Machine-u
* Genografski projekat
**Kostelj** (*lat. Squalus acanthias*) je vrsta morskog psa iz porodice *squalidae*. U Hrvatskoj ga još nazivaju azja, košćak, kucin, kučak, pas kostelj, pas kostić, pas košćenjak, pena.

Rasprostranjenost
-----------------

Kostelj obitava u mnogim svjetskim morima i oceanima. U Atlantiku ga se može naći na zapadnoj strani uz obale Sjeverne i Južne Amerike od Argentine do Grenlanda, te na istoku Atlantskih obala od Južne Afrike do Islanda te dalje prema sjeveru do ruskog grada Murmanska. Njegovo obitavalište su i Sredozemno i Crno more. U Tihom oceanu obitava od Beringova mora na zapadu do Novog Zelanda te istočno do južnih obala Čilea.

U Jadranu ga se može naći na svim dijelovima a gušće je naseljen u sjevernom i srednjem dijelu Jadrana. Najčešće obitava na samom dnu. Jedna je od 29 vrsti morskih pasa koje obitavaju u Jadranu. Zalazi do 500 metara dubine.

Opis
----

Oblik tijela kostelja karakterističan je za oblik tijela ostalih morskih pasa. Tijelo je duguljasto, vitko i u obliku vretena. Peraje su skladno raspoređene a veličinom se posebno ističu prsne peraje. Repna peraja je asimetrična a gornji dio je znatno veći od donjeg. Glava mu je spljoštena, na vrhu zaobljena. Na donjoj strani glave nalaze se usta u obliku polumjeseca. Ima tri reda zuba, dugih, šiljastih i nazubljenih,karakterističnih za morske pse. 

Boja tijela kostelja je tamnosiva do svijetlosiva, mjestimice s bijelim pjegama, a u donjem dijelu tijela boja prelazi u bjelkastu. U Jadranu raste do najviše 120 cm u duljinu, a najveći teže do 7 kg. Prosječni kostelji teže oko 2 kg. U nekim drugim toplijim i ribom bogatijim morima kostelji rastu do 160 cm i preko 9 kg.

Kostelj se ne smatra opasnom vrstom morskih pasa ali na početku leđnih peraja ima bodlje čiji je ubod bolan. Ponekad može slučajno ugristi.

Ishrana
-------

Kostelji su grabežljivci i proždrljivci. Hrane se sitnom ribom (uključujući i druge manje morske pse) i beskralježnjacima koji obitavaju na dnu te jeguljama, lignjama i hobotnicama.

Razmnožavanje
-------------

Mužjaci postaju spolno zreli kad narastu između 80 to 100 cm a tad su obično stari oko 11 godina. Ženke spolnu zrelost dostižu kasnije, između 18 i 21 godine života za koje vrijeme izrastu između 100 i 120cm .

Parenje kostelja se odvija u zimskim mjesecima. Mužjak u grlo jajovoda ženke ubrizga spermu. Oplođenja jaja se izvaljuju u majčinoj utrobi a nakon 18-24 mjeseca trudnoće ženka koti od 1 do 20 živih mladih, u prosjeku 6 do 7 dužine 20 do 30 cm.

Gospodarska vrijednost
----------------------

Meso kostelja
Meso kostelja je jestivo, bijelo i osrednjeg okusa. Najviše se izlovljava specijaliziranim parangalima te kočom, mrežama potegačama i stajačicama.

Izvori
------

1. ↑  Kostelj
2. ↑  Spiny dogfish (eng.)
3. ↑  „Squalus acanthias (eng.)". Arhivirano iz originala na datum 2009-09-16. Pristupljeno 2009-09-18.
4. ↑  Spiny dogfish (eng.)

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kostelj** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Kostelj** |

Eksterni linkovi
----------------

***Kostelj*** na Wikimedijinoj ostavi

* Morski psi u Jadranu Arhivirano 2010-04-03 na Wayback Machine-u
**Ilirologija** je naučna disciplina čiji je predmet istraživanja materijalna ostavština i pisana građa o ilirskim plemenima u širem smislu. Kao posebna se disciplina izučava već preko 30 godina na Filozofskom fakultetu Univerziteta u Sarajevu u okviru poslijediplomskoga studija historijskih nauka.

Historija
---------

Osnivači ovoga smjera na poslijediplomskom studiju bili su bosanskohercegovački akademici, prof.dr.Alojz Benac(1914-1992) i dr.sc.Borivoj Čović(1927-1995). Osim spomenute dvojice, predavanja su na ovom smjeru držali naučni radnici poput dr.sc.Zdravka Marića(1930-2006)i dr.sc.Envera Imamovića(1940- ).

Prof.dr.sc.Enver Imamović bio je i voditelj poslijediplomskoga studija ilirologije koji je pokrenut nakon rata 1992-1995 a posljednja generacija postdiplomanata u ovom obliku upisana je akademske 2007/2008. Ilirologija se osim na sarajevskom Filozofskom fakultetu kao posebna disciplina izučava jedino u Albaniji i na Kosovu.

O ilirskoj materijalnoj i duhovnoj zaostavštini pisali su mnogi veliki južnoslavenski ali i evropski arheolozi i historičari poput akademika M.Garašanina, akademika F.Papazoglu, prof.dr.D.Rendića-Miočevića, prof.dr.P.Lisičara, prof.dr.M.Budimira, dr.sc.J.Wilkesa, prof.dr.A.Stipčevića, dr.sc.M.Parović-Pešikan, dr.H.Krahea, dr.sc.LJ.Popovića, prof.dr.M.Zaninovića, prof.dr.M.Suića, prof.dr.H.Ceka, prof.dr.F.Prendia i mnogih drugih.

Sarajevska arheološka škola dala je također veliki doprinos istraživanju ilirskih zajednica.Tu su radovi akademika A.Benca, B.Čovića potom dr.sc.Z.Marića, dr.sc.B.Rauning, dr.sc.V.Paškvalina, prof.dr.E.Pašalića, dr.sc.M.Kosorić, prof.dr.E.Imamovića, doc.dr.B.Marijana, doc.dr.S.Mesihovića. 

Mnogo ilirskoga materijala sa južnoslavenskih prostora nalazi se danas u muzejima poput Zemaljskog muzeja BiH, Muzeja Republike Srpske u Banja Luci, Zavičajnog muzeja u Travniku, Muzeja Hercegovine u Trebinju, Muzeja grada Zenice ali i drugih muzeja u susjednim državama poput Arheološkog muzeja U Zagrebu, Arheološkog muzeja u Splitu, muzeja u Zadru, Narodnog muzeja u Beogradu, Narodnog muzeja Crne Gore na Cetinju i dr.

Vidi još
--------

* Iliri
* Historija

Literatura
----------

* Mesihović, Salmedin (2014). *Historija Autarijata*. Filozofski fakultet Sarajevo. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-21. Pristupljeno 2021-11-12.
* Bojanovski, Ivo (1988). *BOSNA I HERCEGOVINA U ANTIČKO DOBA*. ANUBiH, Sarajevo.
* Miočević, Duje Rendić (1968). *Ilirski vladari u svjetlu numizmatičkih i epigrafskih izvora*. Historijski zbornik, Povijesno društvo Hrvatske, Zagreb. Arhivirano iz originala na datum 2020-01-30. Pristupljeno 2019-01-24.
* Papazoglu, Fanula (1969). *Porijeklo i razvoj ilirske države*. ANUBiH - DJELA KNJIGA XXX , CENTAR ZA BALKANOLOŠKA ISPITIVANJA Knjiga l. SARAJEVO. Arhivirano iz originala na datum 2020-07-14. Pristupljeno 2021-08-28.
**Matija Skurjeni** (Veternica kraj Golubovca , Hrvatsko zagorje, 14. prosinca 1898. - Zaprešić, 4. listopada 1990.), hrvatski slikar naive, jedan od suosnivača Društva naivnih likovnih umjetnika Hrvatske.

Poznati hrvatski slikar naive (primitivna umjetnost). Završio zanat za soboslikara, radio kao pastir, rudar i ličilac. Za vrijeme Prvog svjetskog rata vojnik na ruskom i talijanskom frontu.

Njegove prve slike nastaju 1924. godine, a 1948. ima svoju prvu izložbu. U mirovinu odlazi 1956. godine i tada se u potpunosti posvećuje slikarstvu, te 1957. počinje surađivati s Galerijom primitivne umjetnosti u Zagrebu. Skurjenijev europski uspjeh započinje 1960. godine, kada izlaže u galeriji La Nuova Pesa u Rimu. Dvije godine kasnije postavlja prvu samostalnu izložbu u Parizu, gdje upoznaje Andre Bretona i druge nadrealiste. Dio slika, crteža i grafika 1984.godine daruje Skupštini općine Zaprešić kao temelj Galerije Matija Skurjeni. Galerija je otvorena tri godine kasnije, 1987. godine, u obnovljenom spremištu za plodine u Novim dvorima u Zaprešiću. Galerija 2000. godine prerasta u Muzej Matija Skurjeni sa stalnim postavom koji obuhvaća cjelokupni Skurjenijev opus: slike-ulja na platnu, crteže i grafike.
manastirska crkva
**Manastir Podmaine** nalazi se u Crnoj Gori, kod Budve, na blagom uzvišenju iznad budvanskog polja, oko 2 km severno od Starog grada. Drugo ime za manastir je Podostrog. U njemu se nalaze manji hram Uspenija Presvete Bogorodice iz  veka, zadužbina Crnojevića i crkva sv. Petke iz 1747. godine, zadužbina mitropolita Sava Petrovića.

Unutrašnjost ove crkve je ukrašena freskama koje je živopisao 1747. godine slikar iz Risna Rafail Dimitrijević. Enterijer crkve krasi i vredan ikonostas okovan srebrom. Manastir je zapušten od 1837. godine. Prvo su ga Austrijanci držali kao vojno utvrđenje, a onda ga je otkupio pop Filip Tanović, te je konak dugo vremena (do 1953) bio privatna svojina porodice Tanović. Godine 1953. nacionalizovan je. Hram i konak koji je država vratila Crkvi u obnovi su od 1995. godine. Izgrađeni su novi konaci i drugi objekti, tako da je danas manastir čest centar crkvenih i kulturnih događaja. U prošlosti manastir je bio zborno mesto plemena Maine. Jedno vreme bio je rezidencija cetinjskog mitropolita. U ovom manastiru je često provodio vreme i vladika Petar II Petrović Njegoš. Tokom istorije manastir je često stradao od požara.

Jeromonaha Benedikta (Jovanovića) kao nastojatelja manastira nasledio je dotadašnji manastirski sabrat jeromonah Rafailo (Boljević), 10. januara 2010. godine rukoproizveden u čin igumana.

* manastirski konacimanastirski konaci
* manastirski konacimanastirski konaci
* palma u porti manastirapalma u porti manastira
* manastirski konacimanastirski konaci

Spoljašnje veze
---------------

***Manastir Podmaine*** na Wikimedijinoj ostavi

* Internet prezentacija manastira
* Šematizam Mitropolije crnogorsko-primorske — manastir Podmaine

| * p
* r
* u
Manastiri Mitropolije crnogorsko-primorske |
| --- |
| 
* Manastir Banja
* Manastir Beška
* Manastir Vojnići
* Manastir Vranjina
* Manastir Gornji Brčeli
* Manastir Gradište
* Manastir Dajbabe
* Manastir Dobrska Ćelija
* Manastir Donji Brčeli
* Manastir Duljevo
* Manastir Duga Moračka
* Manastir Žanjica
* Manastir Ždrebaonik
* Manastir Kom
* Manastir Miholjska Prevlaka
* Manastir Morača
* Manastir Moračnik
* Manastir svetog Nikole Obod
* Manastir Orahovo
* Manastir Ostrog
* Manastir Ostros
* Manastir Podlastva
* Manastir Podmaine
* Manastir Praskvica
* Manastir Reževići
* Manastir Rustovo
* Manastir Savina
* Manastir Svetih arhanđela
* Manastir Svetog Jovana Krstitelja
* Manastir Svetog Kirila i Metodija
* Manastir Svetog Nikole
* Manastir Svetog preobraženja
* Manastir Svetog preobraženja (u izradnji)
* Manastir Stanjevići
* Manastir Starčeva Gorica
* Manastir Ćelija Piperska
* Cetinjski manastir

 |
**Matija Čanić** (1901. - 3. svibnja 1964.), hrvatski vojni časnik, general Domobranstva Nezavisne Države Hrvatske.

Životopis
---------

Služio je u austrougarskoj i jugoslavenskoj vojsci. U Hrvatsko domobranstvo primljen 1941. u činu konjičkog pukovnika; postavljen na čelo Vojnog stožera u Sarajevu, a poslije je zapovjednik 2. pješačke divizije (od listopada do prosinca 1942.), 369. pješačke divizije (od prosinca 1942. do siječnja 1943.), 1. pješačke divizije (od siječnja do veljače 1943.) i gorskog zdruga (od veljače do listopada 1943.). U kolovozu 1943. promaknut je u čin generala. Od listopada 1943. zapovjednik II. zbornog područja u Slavonskom Brodu.

U veljači 1944. postavljen je za zapovjednika oružanih snaga NDH, a na samom kraju kolovoza, nakon smjenjivanja Ante Vokića razriješen je dužnosti i stavljen na raspolaganje MINORS-u.

U travnju 1944. zajedno s Antom Vokićem posjetio je njemačko vrhovno zapovjedništvo (feldmaršala Wilhelma Keitela). Nakon sloma NDH povlači se Austriju, zatim u Italiju, gdje je u Rimu vodio brigu o radu javne kuhinje koja hranila više tisuća hrvatskih izbjeglica.

Savezničke vojne vlasti su ga uhićivale više puta kako bi ga izručile komunističkoj Jugoslaviji. Uspio je izbjeći izručenje te emigrirao u Argentinu.

Literatura
----------

* *Tko je tko u NDH*
Klitemnestra poslije ubojstva Agamemnona, 1882.
**Klitemnestra** (grč. **Κλυταιμνήστρα**, *Klutaimnếstra*) u grčkoj mitologiji kraljica je Mikene Agamemnonova je žena, Elektrina, Ifigenijina i Orestova majka.

Etimologija
-----------

Klitemnestrino ime dolazi od grčkih riječi κλυτος, *klytos* = "slavan", "plemenit" te μνηστρια, *mnestria* = "prosac", "udvarač".

Mitologija
----------

### Život

Klitemnestra je bila Tindarejeva i Ledina kći, a prema legendi o Ledi možda dijelom i Zeusov potomak. Naime, iz Ledinih su jaja izašli: Kastor i Polideuk iz jednog jajeta te Helena i Klitemnestra iz drugog.

Klitemnestrin prvi muž bio je Tantal, kralj Pize u zapadnom Peloponezu. Ubio ga je Agamemnon koji je potom učinio Klitemnestru svojom ženom.

### Motivi za ubojstvo

Agamemnon je vodio grčke snage usred Trojanskog rata do Troje, ali su ga na putu stalno usporavali slabi vjetrovi. Bogovi su mu rekli da će se vjetrovi vratiti ako žrtvuje svoju kćer Ifigeniju boginji Artemidi. Uvjerio je Klitemnestru da pošalje Ifigeniju rekavši joj da je cilj njezina dolaska da se uda za Ahileja. Kad je Ifigenija stigla, žrtvovana je. Ova izdaja bila je djelomični motiv za nadolazeće Klitemnestrino ubojstvo.

Dok je Agamemnon bio odsutan, Klitemnestra je započela aferu s Egistom, rođakom svoga muža, a zajedno su imali kćer Erigonu. Ne zna se je li Klitemnestru Egist zaveo ili je svojevoljno prevarila muža. No bez obzira na to, zajedno su kovali urotu i planirali ubojstvo njezina muža. Kad se Agamemnon vratio iz Troje, sa sobom je doveo princezu Kasandru kao svoju priležnicu, što je izazvalo veliku Klitemnestrinu ljubomoru i postalo drugi motiv za ubojstvo.

Pierre-Narcisse Guérin: Klitemnestra oklijeva ubiti Agamemnona, Louvre, 1817.
### Ubojstvo Agamemnona

Pri njegovu dolasku, ušao je u palaču na banket, a Kasandra je ostala u kočiji. Tad su Klitemnestra/Egist ispunili svoj plan (najčešće izvori govore o ubojstvu sjekirom). Postoji nekoliko inačica ubojstva: Klitemnestra ubija Agamemnona sama, Egist sam ubija Agamemnona, a posljednja govori da su to učinili zajedno. Prema nekim izvorima, Kasandra nije ubijena s Agamemnonom, nego je napustila Mikenu neozlijeđena. Također, kao jedna od pokretačkih snaga ubojstva, Klitemnestrina narav varira od izvora do izvora: Homerova je Klitemnestra slaba i podložna, a Eshilova manipulativna i okrutna.

U međuvremenu je proročica Kasandra predvidjela svoje i Agamemnonovo ubojstvo. Njezini pokušaji da to spriječe propali su (Apolon ju je prokleo tako da nitko ne vjeruje njezinim proročanstvima) te je, kad je čula Agamemnonov vrisak, potrčala u palaču, a Klitemnestra ju je ubila. 

Nakon ubojstava, Egist je preuzeo Agamemnonovo mjesto i vladao s Klitemnestrom.

### Smrt

Osam godina poslije, Orest se vratio iz Atene sa svojom sestrom Elektrom te osvećuje svog oca ubivši svoju majku Klitemnestru.

Literatura
----------

* Homer: *Ilijada*
* Eshil: *Orestija*

Eksterni linkovi
----------------

***Klitemnestra*** na Wikimedijinoj ostavi

* Klitemnestra u grčkoj mitologiji (`en`)
Klizanje na ledu mogu naučiti i djeca
**Klizanje na ledu** je umijeće kretanja po zaleđenim površinama korištenjem klizaljki. Kliže se po ledu koji može biti prirodno zaleđena površina jezera ili rijeke, ali i po umjetno zaleđenim klizalištima. Klizanje na ledu je raširen oblik rekreacije, ali i osnova mnogobrojnih sportova i sportskih disciplina na ledu.

Tehnika klizanja na ledu
------------------------

Par modernih klizaljki
Klizaljke svojim oštrim rubom prilikom dodira s ledenom površinom ostvaruju vrlo malo trenje koje omogućava glatko kretanje. Klizač može zakretanjem klizaljki promijeniti kut pod kojim klizaljke "režu" led te time utjecati na smjer i brzinu kretanja.

Sportovi koji uključuju klizanje na ledu
----------------------------------------

Slijedi popis sportova za čije je izvođenje potrebno znati klizati na ledu:

* umjetničko klizanje
* sinkronizirano klizanje
* brzo klizanje
* brzo klizanje na kratkim stazama (*short track*)
* hokej na ledu

Vanjske poveznice
-----------------

* Hrvatski klizački savez - službene stranice
**Međunarodno društvo za slobodnu štampu** (engl. , akr. **IFPS**) je danska organizacija koju je 2009. osnovao Lars Hedegaard, dansko-jevrejski aktivist iz konzervativne Danske narodne stranke. IFPS je osnovana na temeljima Danskog društva za slobodnu štampu, također Hedegaardove organizacije čije je djelovanje bio potaknuto kontroverzama oko karikatura Muhameda sredinom 2000-ih. Prema službenim stranicama, svrha IFPS-a je zaštita slobode govora, međunarodna suradnja pojedinaca i organizacija, koordiniranje protumjera za sve prijetnje, te skupljanje novačnih sredstava za sve navedeno.

Odbor za zaštitu novinara (CPJ) i Zaklada za međuvjerske slobode (IFF) navode da se IFPS zapravo sastoji od islamofobnih aktivista, ekstremnih desničara i neofašista koji su besramno preoteli dansku krizu i zloupotrebljavali je za širenje mržnje prema muslimanima. Neke od IFPS-ovih ključnih aktivnosti bili su promoviranje nizozemskog ultradesničara Geerta Wildersa i filma *Treći džihad* (engl. ) od Clarion Funda.

Članovi uprave IFPS-a su Lars Hedegaard, Diana West, Paul Beliën, Christine Brim, Bjørn Larsen, Edward S. May i Paul Weston, a u odboru savjetnika su još Asger Aamund, Bat Ye'or, Andrew Bostom, Helle Merete Brix, Rachel Ehrenfeld, Brigitte Gabriel, Frank Gaffney, David B. Harris, Ibn Warraq, Hans Jansen, Ehsan Jami, Philippe Karsenty, Roger Kimball, Ezra Levant, Kenneth Levin, Andrew C. McCarthy, Daniel Pipes, Nidra Poller, Roger Scruton, Kathy Shaidle, Robert Spencer, Mark Steyn, Brad Thor, Bruce Thornton i Allen West.

Izvori
------

1. 1 2  (`en`) Committee to Protect Journalists (2015). *Attacks on the Press: Journalism on the World's Front Lines*. New York; Hoboken, New Jersey: John Wiley & Sons. str. 173-174. ISBN 9781119088424. OCLC 942161316.
2. 1 2  (`en`) Swaim, Lawrence (2012). *The Death of Judeo-Christianity: Religious Aggression and Systemic Evil in the Modern World*. Winchester; Washington, D.C.: Circle Books; John Hunt Publishing. str. 146-147. ISBN 9781780992990. OCLC 824171796.

Vanjske veze
------------

* (`en`) International Free Press Society
**Gandža** (azer. ) je drugi najveći grad u Azerbajdžanu (nakon Bakua). Za vrijeme dominacije Ruskog Carstva grad je bio poznat kao ***Jelizavetpolj*** (rus. *Елизаветполь*), a između 1920. i 1935. godine vraćeno mu je staro ime ***Gandža***. Ipak, u vrijeme Sovjetskog Saveza gradu je promijenjeno ime u ***Kirovabad*** (rus. *Кировабад*), a 1989. opet mu je službeno vraćeno staro ime. Grad se prostire na približno 110 km², a prema popisu stanovništva iz 2009. godine imao je 313.300 stanovnika.

Historija
---------

Prema arapskim srednjovjekovnim izvorima, grad je osnovan 859. godine. Arapsko osnivanje grada potvrdio je srednjovjekovni historičar Movses Kagankatvatsi, koji je tvrdio da je grad osnovao 846. sin Hazra Patgosa u kantonu Aršakašen. Kao historijski važan grad na jugu Kavkaza, gradom su vladale mnoge dinastije. U gradu je također rođen poznati pjesnik Nizami Gandžavi. Nakon potresa 1139. grad je zauzeo kralj Demetrije I Gruzijski. Nakon invazije Mongola 1231. grad su ponovno zauzeli Gruzijci. Grad je ponovno oživio nakon dolaska iranske safavidske dinastije na vlast. Gradom je između 1578. i 1603. te 1724. i 1735. vladalo Osmansko Carstvo.

Za vrijeme vladavine Safavida, Gandža je bila glavni grad Beglerbega Karabah. 1747. grad je postao središte Gandžanskog kanata. Grad se žestoko suprotstavio ruskom širenju na južni Kavkaz. Rusi su pod vodstvom Pavela Tsitsianova 1804. napali kanat. Nakon zauzimanja grada Rusi su ubili 3000 stanovnika grada. Prema Gulistanskom sporazumu iz oktobra 1813. grad je s većinom današnjeg Azerbajdžana pripao Ruskom Carstvu. Grad je preimenovan u Elizavetpol, a 1868. je postao glavni grad guvernerata Elizavetpol.

Godine 1918. grad je privremeno bio glavni grad Azerbajdžanske demokratske republike, kada je ponovno preimenovan u Gandža. U travnju 1920. Azerbajdžan je okupirala Crvena armija. U svibnju 1920. u gradu je izbila neuspjela antisovjetska pobuna
tijekom koje je u borbama između vojske i pobunjenika grad teško oštećen. Godine 1935. Josif Staljin je grad preimenovao u Kirovabad. Nakon osamostaljenja Azerbajdžana 1991. gradu je ponovno vraćeno staro ime.

Ekonomija
---------

Ekonomija grada se dijelom temelji na poljoprivredi, a dijelom na turizmu. Postoji industrija svile, porculana i obuće. Također je značajna proizvodnja hrane, grožđa i pamuka s obližnjih farmi. U blizini grada nalazi se rudnik bakra i aluminija. Grad ima jedan od najvećih tekstilnih proizvođača u zemlji koji je dobio najviše ocjene na tržištima susjednih zemalja.

Znamenitosti
------------

U 11. st. lokalni kovač Ibrahim napravio je poznata Gandžanska vrata.

* Nizamijev mauzolej
* Abasov karavan-saraj
* Abasova Saborna džamija
* Han Bagi
* Armenska crkva

Vanjske veze
------------

* Gandža (engl. Ganja) - The memories of stones

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Gandža** |
Slika cvijeta sažeta JPEG sažimanjem pri čemu je omjer sažimanja povećavan s lijeva na desno
**JPEG** (((eng.))) Joint Photographic Experts Group), je metoda sažimanja slika (prvenstveno digitalnih fotografija) koje su u obliku računalne rasterske grafike, uz gubitak podataka, a također i tip datoteka koje sadržavaju podatke sažete dotičnom metodom. 

JPEG sažimanje namijenjeno je za foto-realistične slike, što uključuje fotografske slike i foto-realističnu računalnu grafiku. U pitanju su slike bez naglih promjena intenziteta. Potječe iz 1992. g. te je normirano ISO i ITU normama.

JPEG metoda sažimanja pokušava ustanoviti koji dijelovi informacijskog sadržaja slike su percepcijski značajni (za čovjekov vizualni sustav), te će pokušati odbaciti iz slike sve informacije koje ne utječu značajno na izgled slike. U odnosu na nesažete izvornike u PCM ili drugim oblicima, JPEG najčešće sažima slike na 1/5 do 1/20 informacijske veličine izvornika. Kvaliteta sažetih slika, pogotovo pri manjim omjerima sažimanja je često blizu percepcijske istovjetnosti.

JPEG sažimanje u značajnom se temelji na pretvaranju podataka iz prostorne u frekvencijsku domenu. U frekvencijskoj domeni lakše se pronalaze percepcijski beznačajne informacije, koje se pojavljuju u obliku visokih frekvencija. Visoke frekvencije se tada kvantiziraju sa većim koeficijentima nego niske frekvencije, čime se odbacuje veći dio informacijskog sadržaja visokih frekvencija. Osim pretvaranja u frekvencijsku domenu, JPEG metoda također koristi i promjenu prostora boja, poduzorkovanje boja (izborno), te Huffman-ovo ili aritmetičko kodiranje.
**Marcijan** ili **Markijan** (latinski: , fl. 469 - 484) bio je kasnorimski plemić iz Teodozijeve dinastije, poznat po pokušaju da svrgne istočnorimskog cara Zenona.

Bio je daleki potomak cara Julijana Apostata, odnosno sin zapadnorimskog cara Antemija. Majka mu je bila kćer istočnorimskog cara Markijana i carice Markije Eufemije. Imao je tri brata Antemiola, Prokopija Antemija i Romula, te sestru Alipiju, suprugu zapadnorimskog magister milituma Ricimera.

Istočnorimski car Lav I je iza 471. godine, u nastojanju da ojača političke veze Istočnog i Zapadnog Carstva, uredio brak Markijana i svoje kćeri Leontije. Taj brak, međutim, nije imao željenih efekata, jer je Lav I 474. umro i prijestolje preuzeo izaurijski general Zenon, dok je Zapadno Carstvo propalo.

Carica majka Verina, čiji je brat Vasilisk godine 476. pogubljen nakon pokušaja da svrgne Zenona, organizirala je novu pobunu protiv Zenona, a zavjeri se priključio i Markijan kao i njegova braća Prokopije Antemije i Romul, te ostrogotski general Teodorik Strabon. Ustanak je izbio 478/479. u Konstantinopolu, gdje su mu se masovno priključili građani, među kojima su Zenon i njegov general Il bili omraženi zbog "barbarskog" izaurijskog porijekla. Zenon je umalo uhvaćen od strane ustanika, ali je sljedeći dan Il uspio podmititi Markijanove vojnike i organizirati protivnapad. Shvativši da Teodorik Strabon neće doći na vrijeme da mu pomogne, Markijan se sklonio u Crkvu svetih Apostola, ali je tamo uhapšen sa braćom.

Zenon ga je poslije toga dao protjerati u Cezareju u Kapadokiji, a nakon pokušaja bijega natjerao da se zamonaši i poslao u Tarz. Markijan je ponovno pobjegao i nakratko organizirao novi ustanak, ali je poražen i zarobljen od strane Ilovog brata Trokunda.

Kada se godine 484. Il okrenuo protiv Zenona, dao je osloboditi Markijana i proglasio ga carem, prije nego što je to mjesto dao Leontiju. Markijan je poslije toga poslan u Italiju gdje je trebao zatražiti podršku od tamošnjeg germanskog kralja Odakra. Što se poslije dogodilo sa Markijanom, nije poznato.

Literatura
----------

* Evagrius Scholasticus, *Historia ecclesiastica*, 3.26.
* Jovan od Antiohije, fragment 211.3-4, 214.2.
* Theodorus Lector, 116.10-19.
* Teofan Ispovednik, 126.35-127.11.
* John Bagnall Bury, "X.2 The Revolts of Marcian and Illus (A.D. 479‑488)", in *History of the Later Roman Empire*, Dover Books [1923], 1958. pp. 395, 397-398.
* Mathisen, Ralph W. "Anthemius (12 April 467 - 11 July 472 A.D.)", *De Imperatoribus Romanis*
* Smith, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, v. 1, pp. [*mrtav link*]

| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:**Imp. Caes. Procopius Anthemius Augustus II** | **Konzul Rimskog Carstva**469*Fl. Zeno* | Slijedi:**Fl. Messius Phoebus Severus, Fl. Iordanes** |
| Prethodi:**Imp. Caes. Fl. Valerius Leo Augustus IV, Caelius Aconius Probianus** | **Konzul Rimskog Carstva**472*Fl. Rufius Postumius Festus* | Slijedi:**Imp. Caes. Fl. Valerius Leo Augustus V** |
*Za ostala značenja, v. Hans Kloss (razvrstavanje).*

**Hans Kloss**, također poznat i kao **Kapetan Kloss** (polj. *Kapitan Kloss*), je izmišljeni lik poljskog obavještajca koji je bio protagonist popualrne poljske TV-serije *Važnije od života* gdje je njegov lik tumačio Stanislaw Mikulski.

Stvorili su ga Andrzej Szypulski i Zbigniew Safjan, pisci poznatiji kao tandem koji je stvarao pod zajedničkim pseudonimom Andrzej Zbych. Inspiraciju su im pružili stvarni događaji vezani uz Drugi svjetski rat, pri čemu se spominje karijera sovjetskog obavještajca Nikolaja Kuznjecova i poljskog obavještajca Artura Jastrzębskog, ali i filmovi o Jamesu Bondu. Lik Hansa Klossa se prvi put pojavio 1965. u TV-seriji *Važnije od života* koja se emitirala uživo; poljskoj i svjetskoj publici je daleko poznatiji po kasnijoj verziji, snimljenoj na filmskoj vrpci i emitiranoj od 1968. do 1969.

Pravo ime lika je Stanislaw Kolicki, koji nakon njemačke invazije i okupacije Poljske, a prije operacije Barbarossa bježi na sovjetsku teritoriju gdje tamošnje vlasti ustanove kako je neobično fizički sličan Hansu Klossu, oficiru njemačke obavještajne službe Abwehr koji je od Sovjeta bio zarobljen prilikom pokušaja špijunaže. Radnja serije prikazuje kako preuzima njegov identitet, kao i posao u Abwehru, te koristi svoj položaj kako bi prikupljao obavještajne podatke za saveznike i sabotirao nacističke napore širom okupirane Evrope.

Serija je postigla izuzetnu popularnost, koja se iskazala kroz novelizacije, seriju stripova, a 1980-ih i istoimenu video-igru. Godine 2011. je snimljen nastavak pod naslovom *Hans Kloss. Stawka większa niż śmierć* gdje je lik mladog Hansa Klossa tumačio Tomasz Kot.

Vanjske veze
------------

* *Stawka większa niż życie* na IMDb-u (`en`)
* Strona Klubu Miłośników Stawki
* Selections from Kapitan Kloss comic books Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u
**Morazán** (španjolski: *Departamento de Morazán*) je jedan od 14 departmana na koji je Salvador administrativno podjeljen.

Karakteristike
--------------

Morazán se nalazi na sjeveroistoku zemlje. Sa sjevera graniči sa Hondurasom, na zapadu i jugu sa 
Departmanom San Miguelom i sa istoka sa Departmanom La Unión.

Departman ima površinu od 1,447 km², na kojoj je 2022. živilo 211,201 stanovnika.

Administrativna podjela
-----------------------

Morazán je podjeljen na 26 općina (španjolski: *municipalities*), a to su; Arambala, Cacaopera, Chilanga, Corinto, Delicias de Concepción, El Divisadero, El Rosario, Gualococti, Guatajiagua, Joateca, Jocoaitique, Jocoro, Lolotiquillo, Meanguera, Osicala, Perquín, San Carlos, San Fernando, San Francisco Gotera, San Isidro, San Simón, Sensembra, Sociedad, Torola, Yamabal i Yoloaiquín.

Administrativni centar departmana je grad San Francisco Gotera koji ima 15,307 stanovnika

Historija
---------

Departman Morazán je osnovan u julu 1875.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Departamento de Morazán*" (španjolski). El Salvador mi Pais. Pristupljeno 28.3.2023.
2. ↑  „*Morazán Department in El Salvador*" (engleski). City population. Pristupljeno 28.3.2023.
3. ↑  „*San Francisco Gotera in Morazán*" (engleski). City population. Pristupljeno 28.3.2023.

Vanjske veze
------------

***Morazán (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Departamento de Morazán* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Salvadora |
| --- |
| Zastava SalvadoraZastava Salvadora | 
Ahuachapán • Cabañas • Chalatenango • Cuscatlán • La Libertad • La Paz • La Unión • Morazán • San Miguel • San Salvador • San Vicente • Santa Ana • Sonsonate • Usulután
 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Ladislao Reti** [ladiˈzlaːo ˈrɛːti] (Rijeka, 23. februara 1901. – Monza, 25. oktobra 1973.), talijanski kemičar i historičar.

Biografija
----------

Rođen je 23. februara 1901. u Rijeci u bankarskoj obitelji. Nakon završetka srednje škole u rodnome gradu otišao je na studij kemijskog inženjerstva na Politehničkom institutu u Beču. Doktorski stupanj stekao je na Univerzitetu u Bologni. Sredinom 1920-ih preselio se u Buenos Aires, gdje je bio jedan od osnivača poduzeća Atanor što se bavi kemijskom industrijom. Zbog političkih poteškoća u Argentini otišao je u São Paulo gdje je osnovao poduzeće koje je također odigralo važnu ulogu u razvitku kemijske industrije u Brazilu. Objavio je velik broj istraživačkih radova iz organske kemije te historije znanosti i tehnike. Radio je kao istraživač u biblioteci Vinciana, koju je 1961. osnovao Elmer Belt pri Kalifornijskom univerzitetu u Los Angelesu (UCLA). God. 1970. izabran je za profesora emeritusa na UCLA. Posvetivši velik dio života istraživanju života i djela Leonarda da Vincija, postao je jedan od najvažnijih autoriteta o njemu. God. 1972. Društvo za historiju znanosti i tehnike dodijelilo mu je Medalju Leonarda da Vincija. Umro je 25. oktobra 1973. u vili Archinto Pennati u Monzi.

Literatura
----------

* Dibner, B. »Éloge: Ladislao Reti 1901-1973«. *Isis* **65** (3), septembar 1974, str. 376-378.
* Dibner, B. »Ladislao Reti (1901-1973)«. *Technology and Culture* **15** (3), juli 1974, str. 440-442.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 98633
* LCCN: n80015656
* ISNI: 0000 0001 1019 7474
* GND: 129278092
* SUDOC: 033270570
* BNF: cb12415341z (podaci)
* BIBSYS: 90319826
* NDL: 00454026
* NKC: jo20221161273

 |
**Saab JAS 39 Gripen** je švedski višenamjenski avion i nasljednik je lovačkog aviona 3. generacije „SAAB 37 Viggen".

Prvi prototip je poletio 1988. godine, a aktualna verzija – JAS 39C/D – je od 2005. godine u zrakoplovnim snagama Švedske. U međuvremenu su izvršene i prve isporuke nekim drugim zemljama. Godine 2007. švedska je počela program reduciranja i standardizacije ovih borbenih aviona po globalnom principu - 100 aviona i svi najnovije verzije JAS 39C/D.

Historija nastanka
------------------

Ovaj avion proizvodi firma Gripen international u gradu Linköping koja pripada koncernu SAAB AB. Najveći dio komponenti za avion proizvodi se u Švedskoj a najveći broj kooperanata i liferanata su iz Evropske Unije i nekoliko iz USA i Juzne Afrike. Prvo rulanje na pisti je izvršeno 26. februara 1987. a prvi let 09. decembra 1998. godine. Ukupno je urađeno 5 prototipova. Ispitivanje prototipova je trajalo duze od planiranog zbog rušenja prototipova i problema sa softverom Fly-by-Wire koji je nabavljen iz USA. Prve «Gripenen» je švedsko ratno zrakoplovstvo preuzelo 1993. godine.

Karakteristike
--------------

Saab JAS 39 Gripen je dvosjedi ili jednosjedi višenamjenski borbeni avion. Skraćenica JAS je od Jakt, Attack och Spaning sto bi se moglo prevesti kao: lov, napad i izviđanje. Ovo je borbeni avion takozvane 4 generacije. Prilagođen je posebno teškim zimskim uvjetima dejstva i održavanja, te korištenju raznih improviziranih poletno-sletnih staza. Vrlo je pouzdan u eksploataciji. Pošto su svojevremeno procijenjene potrebe Švedske za ovakvim tipom aviona bile ispod 200 komada (što je donji limit ekonomičnosti isporuke) švedska vlada je provela opsežnu promotivnu kampanju, te je već isporučeno sedamdesetak ovih aviona Mađarskoj i Južnoafričkoj Republici. Za Dansku je već pripremljena verzija JAS 39 "Gripen NG a za Saudijsku Arabiju JAS-39X "Gripen".
Do sada su ugrađivana tri tipa motora i to:
· Volvo Aero RM12
· Volvo Aero RM12UP
General Electric GE F414G
Tehnicki podaci za JAS-39 A/B
Tip: višenamjenski borbeni avion
Duzina: 14,10 m (dvosjed 14,80 m)
Razmaci krila: 8,40 m
Visina: 4,70 m
Noseća letna površina: 25,54 m²
Težina praznog aviona: 6.620 kg
Maksimalna startna težina: 14.000 kg
Maksimalna visina leta: 18.000 m
Dolet: 3.000 km
Potisak motora: 80 kN (sa dodatnim sagorijevanjem)

Eksterni linkovi
----------------

***JAS 39 Gripen*** na Wikimedijinoj ostavi

* Saab Gripen fighter - Official website
* FMV - Swedish Procurement Agency - Official website Arhivirano 2008-05-12 na Wayback Machine-u
* JAS-39 Gripen on dmoz.org Arhivirano 2008-04-01 na Wayback Machine-u
* SAAB GRIPEN at Greg Goebel's Air Vectors
* Gripen on Czech army page
**Market Deeping** je grad od 14,002 stanovnika u sredini Engleske u Grofoviji Lincolnshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Market Deeping leži duž sjeverne obale rijeke Welland, a administrativno podpada pod Distrikt South Kesteven.

On je najveći grad Deepinga, odnosno Fensa, jer je *Deeping* bila saksonska riječ za veliku nizinu odnosno Fens.

Grad ima trokutasti tlocrt sa puno starih zgrada i nekadašnjih kočijaških gostionica, na glavnom putu za Lincoln. Današnja neogotička vijećnica podignuta je 1835.

Historija
---------

Prekretnica za čitav kraj desila se nakon što se normanski aristokrat *Richard De Rulos* ženidbom orodio sa porodicom Wake iz Bourna i preuzeo vlast u tom kraju. On je dao podići nasip duž Rijeke Welland, koja je dotad često plavila.

Na taj način je taj dio Fensa postao plodna dolina, u kojoj je izraslo naselje *Deeping St Guthlac* (današnji Market Deeping). 
Dotadašnja saksonska kapelica sv. St Gutlaka pretvorena je 1120-ih u parohijsku crkvu.

Mjesto je tokom srednjeg vijeka ostalo feud porodice Wake, koja je između 1220.- 1308. uspjela dobiti povelju za održavanje sajma, koji se odtad održava do današnjeg dana svake srijede.

Nakon što se Joanna Wake 1860. udala za Edwarda Crnog Princa čitav Deeping je postao kraljevski feud i to je ostao do 19. vijeka.

Market Deeping nastavio se razvijati kao trgovište poljoprivrednog kraja, tako da je 1801. imao preko 2000 stanovnika. Njegov rast se nastavio i tokom 19. vijeka, zahvaljujući brodarstvu po Rijeci Welland, mlinovima, 
pivovarama i poljoprivredi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Lincolnshire (County in East Midlands)" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 05. 2017.
2. 1 2 3  „*The Deepings Today*" (engleski). Deepings Business Club. Pristupljeno 18. 05. 2017.
3. 1 2 3 4 5  „*History of the Deepings*" (engleski). Deepings Business Club. Pristupljeno 18. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Market Deeping*** na Wikimedijinoj ostavi

* Visit The Deepings Arhivirano 2017-04-07 na Wayback Machine-u (`en`)
**Hijene** (Hyaenidae) su porodica iz reda zvijeri. Usprkos površnoj sličnosi s psima, to su ustvari mačkolike zvijeri, koje vjerojatno imaju zajedničko porijeklo s porodicom Viverridae, ili čak potječu od njih. Žive u južnoj i na području zapadne Azije, od Irana preko Bliskog istoka i Arabije do Afrike.

Način života
------------

Hijene su općenito poznate kao strvinari, i nisu na "dobrom glasu". Tako ih je zoolog Alfred Brehm u 19. stoljeću opisao kao glupe, pakosne i kukavne životinje, i dalje: "Od svih zvijeri, hijene su najružnije građene i najodvratnije, a kad se na to nadoda i opaki karakter, to je dovoljno da ove životinje čini omraženim". Ovakvi su opisi u to vrijeme bili uobičajeni, dajući zapravo vrlo malo podataka o stvarnim osobinama hijena.

Prema današnjim spoznajama, teško je dati bilo kakve podatke o zajedničkim osobinama svih hijena. Dok su prugasta i smeđa hijena doista prije svega strvinari, pjegava hijena aktivno lovi plijen, a Proteles cristatus svojim načinom života potpuno odstupa i od jednih i od drugih. Ona se hrani termitima.

Anatomija
---------

Obilježje svih hijena je, da su im prednje noge duže od stražnjih, dok kandže ne mogu uvući. Ženke imaju snažno izražene vanjske dijelove spolnog organa: njen klitoris je tako velik, da ga se naziva pseudopenisom. Osim toga, okružen je vrećastim kesicama koje potsjećaju na mošnice mužjaka, tako da se spolovi čak i kod bližeg promatranja jedva mogu razlikovati. Ova anatomska osobitost ranije je dovodila do pretpostavke, da su hijene hermafroditi, što definitivno nije točno.

Fosilne hijene
--------------

Hijene su vrlo stara grupa od kojih je poznato puno više fosilnih nego recentnih vrsta. Najstarijom hijenom smatra se *Protictitherium* iz miocena, iako izgledom još podsjeća na Viverridae, a živjela je na drveću. Kasniji rod *Plioviverrops* je nastanjivao i Europu. To je bila još mala hijena specijalizirana za prehranu kukcima. Može se pretpostaviti da su se već u to vrijeme razdvojile linija pravih hijena od *Protelinae*.

Nakon toga, hijene rastu. Krajem miocena je rod *Ictitherium*, koji je podsjećao na šakala, živio na području cijele Europe. Postojali su veliki strvinari (*Adcrocuta*), razbojničke hijene (*Lycyaena* i *Hyaenictis*) kao i jedan rod (*Chasmaporthetes*) koji je dospio do sjeverne Amerike. U pliocenu su većina rodova hijena izumrle, vjerojatno zbog konkurencije uspješnijih pasa. No, pjegave i prugaste hijene su još u pleistocenu živjele u Europi i vjerojatno u vrijeme ledenog doba još sretale europskog čovjeka.

Sistematika
-----------

1. Potporodica **Hyaeninae**
	1. prugasta hijena (*Hyaena hyaena*)
	2. smeđa hijena (*Hyaena brunnea*)
	3. pjegava hijena (*Crocuta crocuta*)
2. Potporodica **Protelinae**
	1. *Proteles cristatus*
Memorijalni atelje Zvonka Cara
**Memorijalni atelje Zvonka Cara** u Crikvenici otvoren je u spomen na Zvonka Cara i njegov obiman i plodan rad. 

Grad Crikvenica uredio je zgradu Carevog kiparskog ateljea i pretvorio u Memorijalni atelje Zvonka Cara, koji je otvoren povodom Dana Grada Crikvenice, 14. kolovoza 2007. godine. Središnje mjesto u Ateljeu zauzima stalni izložbeni postav s radovima koji se čuvaju u samome Ateljeu, te s izborom osobnih predmeta i umjetničkog materijala koji dočaravaju radnu atmosferu umjetnikova ateljea. Stalni postav prati prigodna izložba koja prezentira dio Carevih skulptura snimljenih u javnim prostorima.

Povijest
--------

Općina Crikvenica je godine 1955. na inicijativu tadašnjeg predsjednika općine, Dušana Cvetića, u parku između hotelskih zdanja Miramare i Esplanade, Zvonku Caru sagradila kiparski atelje. Posebno je značajna činjenica da je to jedna od rijetkih građevina, ako ne i jedina u Primorsko-goranskoj županiji, a koja je namjenski građena u svrhu umjetničkog ateljea. 

Zgrada ateljea vrlo je jednostavna, građena kao jedinstveni visoki prostor pravokutnog, izduženog tlocrta dimenzija 15 x 5 m, sa sjevernim prozorima postavljenim do 7 m visine, pod blago skošenim jednoslivnim krovom.

Tu su nastali mnogobrojni radovi, od javnih spomenika do kiparskih djela manjeg formata pa i slika, koji se danas nalaze ne samo u mjestima županije, nego i diljem svijeta. U ateljeu je umjetnik provodio veći dio svojega vremena, radio skice i studije skulptura u crtežu i glini, lijevao ih u sadri i pripremao za lijevanje u bronci. Tu je primao posjetitelje, prijatelje i kupce, znance i slučajne namjernike, a mnoge je privlačila upravo vedra i pristupačna umjetnikova narav.

Izvori
------

*
**Hijerokle** (Ίεροκλῆς /Hijerokles/) je bio neoplatonista **iz Aleksandrije**, koji je živeo sredinom 5. veka i po svoj prilici uživao visoku reputaciju. 

Smatra se da je sastavio komentare na zlatne Pitagorine stihove, u kojima je pokušao da sažeto i na shvatljiv način prikaže celokupnu Pitagorinu filozofiju. Otuda je i toliki značaj tog njegovog dela, koje služi kao neka vrsta vodiča kroz pitagorejsku filozofiju. Ti komentari su prvo objavljeni u prevodu na latinski, koji je uradio G. Aurispa, u Padui (1474), potom u Rimu (1475, 1494, 1495), a naposletku i u Bazelu (1543). Tekst na grčkom s novim latinskim prevodom uredio je J. Curterius, a objavljen je u Parizu (1583). Bolje izdanje, koje sadrži i fragmente iz ostalih Hijeroklovih dela, objavio je J. Pearson u Londonu (1654 i 1655), a P. Needham ga je dopunio i pobošljao, da bi ga objavio u Kembridžu (1709). Takođe, i R. Warren je priredio svoje izdanje (London, 1742), premda bez latinskog prevoda, koje L. Schmitz smatra mnogo boljim. 

Hijerokle je i autor izgubljenog dela u sedam knjiga, koje je posvetio Olimpiodoru iz Tebe i čiji naslov glasi *O proviđenju, sudbini i izmirenju čovekove slobodne volje sa božanskom vlašću sveta*. Ono je sačuvano samo u vidu izvoda koji se mogu naći u Fotijevoj *Biblioteci*. Te izvode je F. Morelli objavio zasebno u svojoj zbirci *MSS* (Paris, 1593 i 1597). Oni su se takođe našli i u Pearsonovom i Needhamovom izdanju *Komentara o Pitagori*. Iz njih se može videti kako Hijerokle nastoji da izmiri Platona i Aristotela da bi ih suprotstavio stoičarima i epikurejcima, ne bi li na taj način opovrgao one koji pokušavaju da poreknu Božje proviđenje.

Treće po redu delo etičke prirode poznato je na osnovu brojnih izvoda sačuvanih kod Stobeja. Ono obrađuje pitanja o pravdi, o odnosu prema bogovima, prema užoj i široj familiji, prema domovini, o braku itd. Maksime koje imaju za cilj da poduče izuzetno su cenjene, a delo koje je bilo sačinjeno od njih verovatno je nosilo naslov *Ta filosofumena*. Maksime se takođe mogu naći i u Pearsonovom i u Needhamovom izdanju *Komentara*. Postoji još jedno delo pod naslovom *Oikonomikos*, ali pre će biti da je ono bilo sastavni deo *Ta filosofumene*.

Na kraju se valja podsetiti da je Teosebije, učenik Hijeroklov, objavio komentare o Platonovom Gorgiji, koji su, kako Fotije navodi, u stvari beleške sa predavanja koje je Hijerokle svojevremeno držao svojim učenicima. 

Postoji delo pod naslovom *Asteja*, koje predstavlja kolekciju smešnih priča i anegdota, šaljivih dosetki, blesavih govora itd. Ono je svojevremeno pripisivano neoplatoničaru Hijeroklu, ali očigledno je da se radi o delu neke neznatne osobe. Objavio ga je Marq. Freherus (Ladenburg, 1605), a docnije i J. A. Schier (Leipzig, 1750). Našlo se takođe i u Pearsonovom i u Needhamovom izdanju Komentara o Pitagori, ali i u J. de Rhoerovom *Observationes Philologicae* (Groningen, 1768).


|  |
| --- |
| **Napomena:** Ovaj članak ili jedan njegov deo preveden je ili adaptiran iz jednog od tomova *Dict. Gr. & Rom. Biog. & Myth.* |
**Martina Zubčić** (Zagreb, 3. lipnja 1989.) je hrvatska tekvandoašica.

Sportska karijera
-----------------

Počela je trenirati sa 7 godina, a već je u juniorskom uzrastu osvojila zlato u seniorskoj konkurenciji na EP u Rigi 2005. godine. Trenira i bori se za klub **TK Dubrava** iz Zagreba.

Najveći uspjeh u karijeri ostvarila je na Olimpijskim igrama u Pekingu 2008. osvajanjem bronce.

Dobitnica je godišnje Državne nagrade za šport "Franjo Bučar" za 2008. godinu. Za istu godinu dobitnica je i Nagrade Dražen Petrović Hrvatskog olimpijskog odbora koja je namijenjena isključivo mladim sportašicama i sportašima za izvanredne sportske rezultate i sportski razvoj.

Krajem listopada 2008. godine sudjeluje kao natjecateljica u glazbeno-zabavnom spektaklu Ples sa zvijezdama, gdje joj je partner Robert Schubert.

### Olimpijske igre 2008.

Martina je u Pekingu osvojila prvo hrvatsko taekwondo olimpijsko odličje, a treće ukupno na tim igrama. Na putu do odličja svladala je Izraelku Gatterer, Brazilku Nunes, poražena je od Turkinje Tanrikulu, da bi u borbi za broncu bila uspješnija od Tajvanke Li-Wen Su.

Osmina završnice:  IZR Gatterer 4:3

Četvrtzavršnica:  BRA Nunes 3:2 (zlatnim bodom u produžetku)

Poluzavršnica:  TUR Tanrikulu 3:5

Za brončano odličje:   Su Li-Wen 5:4 (zlatnim bodom u produžetku)

Vanjske veze
------------

* Životopis na službenim stranicama OI 2008.
Koordinate: 41° 26′ 04" SGŠ, 22° 14′ 12" IGD

**Korešnica** (mak. *Korešnica*) je naselje u Republici Makedoniji, u južnom delu države. Korešnica je naselje u opštini Demir Kapija.

Korešnica ima veliki značaj za srpsku zajednicu u Republici Makedoniji, pošto Srbi čine značajnu manjinu u naselju.

Prirodni uslovi
---------------

Korešnica je smeštena u južnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Kavadaraca, naselje je udaljeno 25 kilometara istočno.

Naselje Korešnica se nalazi u istorijskoj oblasti Tikveš. Selo je smešteno u dolini reke Vardar, u istočnom obodu Tikveške kotline. Naselje je položeno na približno 150 metara nadmorske visine, ravničarskom području. 

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Korešnica je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 382 stanovnika.

Relativnu većinu u naselju imaju etnički Turci (>45%), a manjine su Srbi (25%) i Makedonci (25%). 

Pretežne veroispovesti mesnog stanovništva su islam i pravoslavlje.

|  |
| --- |
| **Korešnica** |
| **godina popisa** | **1991.** | **1981.** | **1971.** | **1961.** |
| Srbi |  | 126 |  |  |
| Makedonci |  | 111 |  |  |
| Jugosloveni |  | 15 |  |  |
| ostali i nepoznato |  | 127 |  |  |
| **ukupno** | ' | **379** | ' | ' |

Izvori
------

1. ↑  Savezni zavod za statistiku i evidenciju FNRJ i SFRJ, popisi stanovništva 1948, 1953, 1961, 1971, 1981. i 1991. godine.

Literatura
----------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* opstinademirkapija.gov.mk Zvanična stranica opštine Demir Kapija

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Demir Kapija |
| --- |
| **Demir Kapija** • 
Barovo •
Besvica •
Bistrenci •
Dračevica •
Dren •
Iberlija •
Klisura •
Košarka •
Koprišnica •
Korešnica •
Prždevo •
Strmaševo •
Čelevec •
Čiflik |