recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***La caza*** (sh. *Lov*) je španski crno-bijeli film snimljen 1966. godine u režiji Carlosa Saure, a koji se smatra jednim od najvažnijih ostvarenja u historiji španske kinematografije.

Po žanru je drama, a protagonisti - koje tumače Ismael Merlo, Alfredo Mayo i José María Prada - su tri sredovječna muškarca koji su se sprijateljili kao pripadnici desničarske Falange u građanskom ratu te koji odlaze zajedno na lov na zečeve, pozvavši sa sobom mladog rođaka jednog od njih (čiji lik tumači Emilio Gutiérrez Caba). Radnja prikazuje kako kao lovište, sticajem okolnosti, koriste ratno bojište na kome su se četvrt vijeka ranije borili protiv ljevičara te kako uspomene, alkohol i vrućina na vidjelo izvlače dugo vremena zatomljene frustracije i zavist koje će se odraziti kroz orgiju nasilja i krvoproliće, prvo usmjerenu prema životinjama, a potom i prema samima sebi. 

*La caza* je privukao pažnju kao jedan od prvih modernih španskih filmova, odnosno ostvarenje koje je koristilo nekonvencionalne tehnike pripovjedanja (poput čestog korištenja voiceovera), odnosno krupne planove za prikaz scena ekstremnog nasilja. Kao takav je privukao pažnju međunarodne kritike, te je na berlinskom filmskom festivalu osvojio Srebrni medvjed za najboljeg režisera.

Uloge
-----

* Ismael Merlo ... José
* Alfredo Mayo ...Paco
* José María Prada ... Luis
* Emilio Gutiérrez Caba ... Enrique (naveden kao Emilio G. Caba)
* Fernando Sánchez Polack ... Juan
* Violeta García ... Carmen
* María Sánchez Aroca... La Madre de Juan

Vanjske veze
------------

* *La caza* na sajtu IMDb
* 'La caza', Carlos Saura y el nuevo cine español Arhivirano 2013-02-22 na Archive.is-u *Suite101* ()

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Carlos Saura |
| --- |
| 
* Cuenca
* The Delinquents
* Weeping for a Bandit
* La caza
* Peppermint Frappé
* Stress Is Three
* Honeycomb
* The Garden of Delights
* Ana and the Wolves
* Cousin Angelica
* Raise Ravens
* Elisa, vida mía
* Blindfolded Eyes
* Mama Turns 100
* Faster, Faster
* Blood Wedding
* Sweet Hours
* Antonieta
* Carmen
* Los Zancos
* El amor brujo
* El Dorado
* The Dark Night
* ¡Ay Carmela!
* The South
* Marathon
* Sevillanas
* Outrage
* Flamenco
* Taxi
* Little Bird
* Tango
* Goya in Bordeaux
* Bunuel and King Solomon's Table
* Salomé
* The 7th Day
* Iberia
* Fados
* I, Don Giovanni
* Flamenco, Flamenco

 |
***Larin izbor: Izgubljeni princ*** je hrvatski dugometražni film iz 2012. godine, koji je nastao uz popularnu televizijsku seriju Larin izbor, a direktno se nastavlja na završetak prve sezone serije.

Film se u hrvatskim kinima započeo prikazivati 28. lipnja 2012. godine u ograničenoj kino distribuciji, a u samo prva četiri dana pogledalo ga je 11.105 ljudi čime je postavljen rekord najboljih vikend kino otvaranja nekog domaćeg filma u 21. stoljeću. Trenutno je film samo u kinima vidjelo preko 70 tisuća gledatelja.

Radnja filma
------------

Radnja filma počinje pet-šest godina kasnije, kada doznajemo da je Lara završila u samostanu, a Jakov besciljno ribari morem. Kad sa svojom brodicom pristane na jednom otoku, uplete se u tučnjavu i ne znajući da tamo živi njegov polubrat Dinko, koji Larina i Jakovljeva sina odgaja kao da mu je vlastiti. Na isti otok stiže i novi lučki kapetan, to je Mate sa zaručnicom Nikol, Jakovljevom sestrom...

Dugometražni film
-----------------

Prije završetka snimanja prve sezone telenovele počela su govorkanja kako je u planu i dugometražni film koji bi se trebao emitirati nakon kraja 1. sezone. Ta vijest je i potvrđena 25. travnja 2012. Prva klapa filma pala je tog dana u Kaštelima, a ostatak filma snimao se i u Splitu, na Korčuli i na Čiovu. Glumačku postavu filma čine Doris Pinčić, Ivan Herceg, Filip Juričić, Jagoda Kumrić i Stefan Kapičić. Ekipi su se pridružili i bosanskohercegovački glumac Miraj Grbić te hrvatski glumački veteran Špiro Guberina.

Glumačka postava
----------------

* Doris Pinčić - Lara Božić-Zlatar (sestra Aurora)
* Ivan Herceg - Jakov "Jaša" Zlatar
* Filip Juričić - Dinko Bilić (Viktor Morlaci)
* Jagoda Kumrić - Nikolina "Nikol" Zlatar
* Stefan Kapičić - Nikola "Nikša" Ivanov
* Dino Rogić - Mate Škopljanac
* David Šikić - Jakov "Zlaja" Zlatar (Noel Morlaci)

Gostujuće uloge
---------------

* Filip Radoš - Gradonačelnik
* Miraj Grbić - Dinkov pomoćnik
* Špiro Guberina - Barba

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2012-07-05. Pristupljeno 2012-09-29.
2. ↑  Pala je prva klapa filma Larin izbor

Vanjske veze
------------

*Larin izbor: Izgubljeni princ* na sajtu IMDb
***Le Barbier de Séville ou la Précaution inutile*** (srpskohrvatski: *Seviljski brijač, ili Uzaludan oprez*) je komedija francuskog pisca Pierrea de Beaumarchaisa za koju je originalnu glazbu skladao Antoine-Laurent Baudron. Drama je izvorno zamišljena kao komična opera, no takvu ideju je 1772. godine odbio *Comédie-Italienne*. Komedija je svoju današnju formu dobila 1773. godine, ali zbog pravnih problema koje je imao Beaumarchais, premijerno je izvedena tek 23. veljače 1775. godine u *Comédie-Française*. *Seviljski brijač* je prva drama iz trilogije o lukavom slugi Figaru, napisana prije *Le Mariage de Figaro* i *La Mère coupable*. 

Radnja komedije zbiva se u Sevilli i prati klasičnu strukrutu renesansne *commedie dell'arte*, uz likove koji su temeljeni na tipiziranim likovima tog žanra. Komedija prati grofa Almavivu koji se zaljubi u djevojku Rosine. Kako bi se uvjerio da ga Rosina ne voli samo radi novca, preruši se u siromašnog studenta po imenu Lindor i pokuša ju zavesti. Planove mu pokvari Rosinin skrbnik, doktor Bartholo, koji ju drži zatvorenu kako bi ju sam oženio. Njegova sreća se mijenja kada susreće bivšeg slugu, Figara, koji trenutno radi kao brijač i tako ima pristup doktorovu domu. Nakon što mu grof ponudi novac, a Figaro se prepadne da bi se grof mogao htjeti osvetiti ukoliko ovaj odbije, lukavi sluga smisli seriju intriga kojima omogućava susret između grofa i Rosine. Priča kulminira vjenčanjem grofa i buduće grofice. 

Premijera *Seviljskog brijača* je dobila prilično loše kritike, što je Beaumarchaisa potaklo na seriju brzih izmjena koja je nakon tri dana predstavu pretvorila u enormnu uspješnicu. Postoje teze kako je naslov komedije igra na raniju komediju Tirsa de Moline, *El Burlador de Sevilla* (sh. *Seviljski varalica*). Komedija je poslužila kao osnova za Rossinijevu operu *Il barbiere di Siviglia*.
***Le Feu*** (sh. *Paljba*), ponekad navođena s dodatnim naslovom ***Journal d'une escouade*** (sh. *Dnevnik jedne desetine*) je autobiografski roman francuskog književnika Henrija Barbussea. Radnja je temeljena na njegovim iskustvima iz prvog svjetskog rata, u kome je sudjelovao kao dobrovoljac u francuskoj vojsci. Roman je počeo pisati kao dnevnik u rovovima na Zapadnom frontu prije nego što je ranjen i premješten u pozadinu, gdje je neko vrijeme radio u Ministarstvu rata. U *Le Feu* se sam Barbusse pojavljuje kao narator, radnja se sastoji od niza međusobno povezanih anegdota koja na naturalistički način prikazuju strahovite uvjete života u rovovima i načine na koje ljudi umiru i postaju obogaljeni u modernom ratu. *Le Feu* je prvo izlazio u nastavcima u časopisu *L'Œuvre* prije nego što je izdan kao knjiga krajem 1916. Predstavljao je jedan od prvih romana posvećenih prvom svjetskom ratu, i jedan od rijetkih klasika ratne književnosti napisanih dok je sukob još uvijek trajao. Izazvao je dobre kritike i nagrađen je prestižnom nagradom Prix Goncourt. 1920-ih mu je, međutim, dio historičara, među kojima se posebno ističe Jean Norton Cru, zamjerao korištenje fikcije, odnosno brojne nepreciznosti u prikazu ratnih događanja.

Vanjske veze
------------

* *Under Fire*, scanned books from Internet Archive, Google Books and Project Gutenberg
* Under Fire:the story of a squad, English translation by Fitzwater Wray at Project Gutenberg
* *Under Fire*, HTML edition

| Nagrade i postignuća |
| --- |
| Prethodi: ***Gaspard* autor: René Benjamin**  |  **Prix Goncourt** 1916 | Slijedi: ***La Flamme au poing* autor: Henry Malherbe**  |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* BNF: cb167647788 (podaci)

 |
Za hranu, vidite članak Sushi.
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Su*.*

**Su Š** (trad. kin. 蘇軾, uprošć. kin. 苏轼, pinjin: *Sū Shì*; , 8. januar 1037 — , 24. avgust 1101) je bio pisac, pesnik, slikar, kaligraf i državnik Song dinastije. Poznat i kao **Su Tungpo** (Šablon:Jez-kin-tp).

Život
-----

Su Š je rođen u Meišanu, pokrajina Sečuan. Njegov otac Su Šin (trad. kin. 蘇洵) i brat Su Dže (trad. kin. 蘇轍) su bili poznati pisci. Suovo rano učene je bilo pod Taoističkim sveštenikom u zavičajskoj seoskoj školi. Kasnije u svom detinjstvu, njegova majka je ga učila, koja je sama bila obrazovana žena. Su se oženio 17. godine. 1057. godine kada je Su bio 19. on i njegov brat su položili carske ispite da bi ušli u državnu službu. Njegova dostignuća u tako mladim godinama su privukle pažnju Oujang Šjua, koji je postao Suov pokrovitelj.

Portret Su Ša iz Yuan dinastije
Protivio se reformama Vang Anšia, te je u periodu od 1071. do 1084. godine bio u službi daleko od prestonice. Imao je dugu političku karijeru, ali je nekoliko puta po kazni upućivan u udaljene provincije. Godine 1085. vratio se u prestonicu i potom postavljen za poglavara u Handžou, da bio 1094. bio proteran u Hvendžou, a 1097. na ostrvo Hainan.

Spoljašnje veze
---------------

***Su Shi*** na Wikimedijinoj ostavi
**Josip Pejaković** (Travnik, 5. marta 1948.), jugoslavenski i bosanskohercegovački glumac i dramatičar.

Jedno vrijeme je bio pjevač travničke rok grupe *Veziri*. Poslije ga je zamijenio Sead Memić Vajta. Nakon toga se posvetio glumi. Odigrao je nekoliko uloga u amaterskom pozorištu u Travniku, a poslije je otišao u Sarajevo gdje je ubrzo postao omiljen kod publike i kritičara.

Proslavio se monodramama: *On meni nema Bosne*, *Oj živote* i *O, izbjeglice*. Igrao je manje, ali zapažene uloge u televizijskim serijama i filmovima poput *Osma ofanziva*, *Gluvi barut* (1990), *Savršen krug* (1997) i dr. Član je savjeta *Novog plamena*.

Filmografija
------------

### Filmovi

* *Kuduz* (1989)
* *Gluvi barut* (1990)
* *Savršeni krug* (1997)

### TV

* *Uvrijeđeni čovjek* (1972)
* *Papirna* (1973)
* *Odbornici* (1975)
* *Porobdžije* (1976)
* *Osma ofanziva* (1979)
* *Ljudski faktor* (1981)
* *Ukazanje Gospe u selu Grabovica* (1982)
* *Hasanaginica* (1983/II)
* *Bratimstvo* (1988)
* *Vuk Karadžić* (1988)
* *Zamka za ptice* (1991)

Vanjske veze
------------

* Video

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 214928099
* LCCN: no2021109089
* SUDOC: 075183803
* NKC: js20231193164

 |
**Josip Vrhovec** (Zagreb, 9. veljače 1926. — Zagreb, 15. veljače 2006.) bio je hrvatski partizan, ekonomist, novinar i političar SR Hrvatske.

Životopis
---------

Rođen je 9. veljače 1926. godine u Zagrebu. Bio je pripadnik Narodnooslobodilačkog pokreta.

Diplomirao je na Ekonomskom fakultetu u Zagrebu, nakon čega je od 1956. do 1957. i od 1959. do 1963. godine bio glavni urednik „Vjesnika u srijedu", a od 1968. do 1969. godine glavni urednik „Vjesnika". Bio je i dopisnik „Vjesnika" iz Velike Britanije (1957. - 1959.) i SAD-a (1963. - 1967).

Bio je sekretar Izvršnog komiteta Centralnog komiteta Saveza komunista Hrvatske od 1972. do 1974. član Predsjedništva Centralnog komiteta Saveza komunista Jugoslavije od 1974. do 1978. savezni sekretar za vanjske poslove od 17. svibnja 1978. do 17. svibnja 1982. predsjednik Predsjedništva Centralnog komiteta Saveza komunista Hrvatske od 1. srpnja 1983. do 15. svibnja 1984. i član Predsjedništva SFR Jugoslavije od 1984. do 1989. godine.

Krajem osamdesetih protivio se nacionalističkoj politici Slobodana Miloševića.

Umro je u Zagrebu 15. veljače 2006. godine. Sahranjen je na groblju Mirogoju.

Literatura
----------

* *Hrvatska enciklopedija* (knjiga jedanaesta). „Leksikografski zavod Miroslav Krleža", Zagreb 2009. godina.

Vanjske poveznice
-----------------

* Umro Josip Vrhovec, posljednji Titov ministar vanjskih poslova Arhivirano 2012-04-09 na Wayback Machine-u, pristupljeno 4. studenog 2011.

| * p
* r
* u
Sekretari Centralnog komiteta Saveza komunista Hrvatske |
| --- |
| 
* Đuro Špoljarić
* Rade Končar
* Vlado Popović
* Andrija Hebrang
* Vladimir Bakarić
* Savka Dabčević-Kučar
* Milka Planinc
* Jure Bilić
* Josip Vrhovec
* Mika Špiljak
* Stanko Stojčević
* Ivica Račan

 |


***Josip Vrhovec*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* CONOR.SI: 65500771

 |
Prof. dr **Jovan Delić** (Borkovići, Piva, Crna Gora, 4. X. 1949), glavni urednik *"Zbornika Matice srpske za književnost i jezik"*.

Osnovnu školu je završio u pivskim selima (Borkovići, Goransko, Plužine i Miljkovac), a gimnaziju u Nikšiću. Studirao je na Filološkom fakultetu u Beogradu grupu Opšta književnost sa teorijom književnosti (1967–1971) gdje je diplomirao (1971), magistrirao (1983) i doktorirao (1996). Objavljivao je na ruskom, ukrajinskom, njemačkom i francuskom jeziku. Od decembra 1972. do juna 1998. radio je na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu, a od 1998. predaje savremenu srpsku književnost na Filološkom fakultetu u Beogradu. Od 1986. do 1991. radio je kao lektor na Univerzitetu *"Georg August"* u Getingenu. Gostovao je na više njemačkih univerziteta kao predavač. Dobitnik je više književnih nagrada.

Član je Matice srpske od 1985, stalni član saradnik od 1995, član Upravnog odbora od 1999, a za glavnog urednika "*Zbornika Matice srpske za književnost i jezik"* postavljen je 2000. godine.

Objavio je oko 450 bibliografskih jedinica i sljedeće knjige:

* *"Kritičarevi paradoksi"*, Novi Sad, *Matica srpska*, 1980.
* *"Srpski nadrealizam i roman"*, Beograd, Srpska književna zadruga, 1980.
* *"Pjesnik 'patetike uma'"* (o pjesništvu Pavla Popovića), Novi Sad, *Dnevnik*, 1983.
* *"Tradicija i Vuk Stef. Karadžić"*, Beograd, BIGZ, 1990.
* *"Hazarska prizma, tumačenje proze Milorada Pavića"*, Beograd, *Prosveta*, *Dosije*; Titograd, *Oktoih*; Gornji Milanovac, *Dečje novine*, 1991.
* *"Književni pogledi Danila Kiša, ka poetici Kišove proze"*, Beograd, *Prosveta*, 1995.
* *"Kroz prozu Danila Kiša, ka poetici Kišove proze II"*, Beograd, BIGZ, 1997.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 19737629
* LCCN: n85084284
* ISNI: 0000 0001 1748 4345
* GND: 1072698331
* SUDOC: 031529925
* BNF: cb12272729c (podaci)
* NKC: js20020805029
* CONOR.SI: 74032995

 |
Za Playboyev Playmate, vidite članak Judy Tyler (model).

**Judy Tyler** (9. oktobar 1932 – 3. jul 1957) bila je američka glumica, najpoznatija po ulozi Peggy Van Alden u filmu *Jailhouse Rock*. Odrasla je u porodici povezanoj sa show businessom, a karijeru je započela kao tinejdžerica na televiziji nastupajući u ranoj dječjoj TV-seriji *Howdy Doody*, gdje je tumačila lik Princeze Summerfall Winterspring od 1950 to 1953. godine. Potom je imala zapažen nastup u broadwayskom mjuziklu *Pipe Dream*, prije nego što je otišla u Hollywood gdje je snimila dva filma, od kojih je potonji - *Jailhouse Rock* - predstavljao filmski debi mladog pjevača Elvisa Presleya. Prije završetka post-produkcije, Tyler se zajedno sa svojim tadašnjim suprugom Gregom Lafayetteom zaputila automobilom iz Los Angelesa natrag u svoj dom na Manhattanu. Tokom putovanja ih je u Wyomingu zadesila prometna nesreća u kojoj je Tyler na mjestu poginula, a Lafayette od ozljeda umro nekoliko dana kasnije.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Judy Tyler*** na Wikimedijinoj ostavi

* Judy Tyler na sajtu IMDb
* Judy Tyler na Find a Grave
Spomen-poprsje Juliju Benešiću u Iloku
**Julije Benešić** (Ilok, 1. ožujka 1883. - Zagreb, 19. prosinca 1957.), hrvatski književnik, prevoditelj i jezikoslovac.

Nakon studija u Beču, Krakovu, Pragu i Zagrebu, bio je srednjoškolski profesor, sveučilišni lektor za poljski jezik i intendant Hrvatskog narodnog kazališta u Zagrebu. Njegova prva tamošnja intendantura značila je, nakon Miletića, razdoblje najviših umjetničkih dostignuća u povijesti hrvatskoga kazališta. Kao naš najbolji poznavatelj poljske kulture, književnosti i jezika, Benešić je prevodio poljska djela na hrvatski jezik. Autor je "*Hrvatsko - poljskog riječnika*", te nedovršena modernoga enciklopedijskog "*Riječnika hrvatskoga književnog jezika*".

Djelovao je kao lektor za poljski jezik na Sveučilištu, intendant HNK u Zagrebu te kao lektor hrvatskog jezika na Sveučilištu u Varšavi. Pisao je pjesme, književne i kazališne kritike, feljtone i putopise, a osobito su važni njegovi napisi o hrvatskom i poljskim književnicima. Uređivao je ediciju "*Suvremeni pisci hrvatski*", bio je urednik časopisa "*Savremenik*", "*Književnik*" i "*Vijenac*", a priredio je sabrana djela Matoša, Harambašića i Ante Kovačića.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 44337956
* LCCN: n86125960
* ISNI: 0000 0001 1471 4280
* GND: 119377586
* SUDOC: 030125871
* BNF: cb12160442w (podaci)
* NKC: js2011625052

 |
Roman **Vlak u snijegu** (prvotno naslovljen kao **Djeca velikog sela**), napisao je Mato Lovrak 1931. god. kao mladi učitelj. Inspiriran stvarnim događajima, roman je struktuiran u obliku pitke, djeci bliske proze koja se odlikuje jednostavnom, a dinamičnom fabulom, oblikovanom u stilu pustolovnog zapleta.

Sadržaj
-------

Na Jabukovcu u Velikom Selu žive tri đaka četvrtog razreda. Zovu se Ljuban, Draga i Pero. 
Učenike te seoske škole učitelj povede vlakom na izlet u grad. Tamo su, u tvornici čokolade jela čokoladu, a naposljetku su otišli u kino. Međutim, učitelj se u gradu razboli i ostaje u bolnici, a djeca se moraju sama vratiti. Na povratku ih zatekne zimsko nevrijeme i vlak stane pred snježnim nanosom. Zahvaljujući pomoći djece, željezničari oslobađaju vlak.

Igrani cjelovečernji film
-------------------------

Film Vlak u snijegu, kao i roman Mate Lovraka prema kojem je nastao, još je uvijek jednako popularan danas kao i 1976. kada je snimljen. Režirao ga je Mate Relja, koji je ujedno i modificirao knjigu i napravio scenarij. Sniman je u Zagrebu, u selima Grginac, Tomaš i Ciglena u okolici Bjelovara te na željezničkoj pruzi Bjelovar-Kloštar Podravski. U kina je stigao 10. lipnja 1976. godine. Glavne uloge tumače Slavko Štimac (kao Ljuban), Gordana Inkret (kao Draga) i Željko Malčić (kao Pero).

Kad se ruke slože
-----------------

Knjigu prati pjesma "Kad se male ruke slože", i zajedništvu. Autor pjesme je Arsen Dedić. Tekst počinje:

```
*Kad se mnogo malih složi,*
Ta se snaga stoput množi,
A to znači da smo jači,
Kad se skupimo u roj.
Mala iskra požar skriva,
Kap po kap i rijeka biva.
Hajde zato svi u jato,
Kao vrapci živ,živ,živ.
```

Literatura
----------

* Mato Lovrak, Vlak u snijegu, ISBN 953-196-382-7
**Juraj Augustin** (Zagreb, 1883. - Zagreb, 4. siječnja 1917.), hrvatski arhitekt.

Juraj pl. Augustin rodio se 1883. godine u Zagrebu. Školovao se na Tehničkoj školi u Beču. Istakao se u javnoj tehničkoj službi u Hrvatskoj i Slavoniji. Od 1854. – 1857. djeluje u Zemaljskom građevnom ravnateljstvu u Zagrebu; od 1857.- 1865. kod gradnje austrijskih i istočne željeznice; 1865. - 1867. županijski je inženjer u Križevcima; 1867.- 1876. građevni je savjetnik kod ugarskog ministarstva za komunikacije, gdje je vodio vrhovni nadzor nad gradnjom željezničke pruge od Karlovca do Rijeke. Od 1876. do smrti predstojnik je Građevnog ureda Hrvatsko slavonske dalmatinske zemaljske vlade u Zagrebu.

Godine 1877. pristupio je prvoj reformi javne tehničke službe u Hrvatskoj, kojoj je osigurao ravnopravni položaj u zemaljskoj upravi. Godine 1894. provodi reformu tehničkih službi, digavši ugled inženjera uvođenjem službenog naslova „ovlaštenog civilnog inžinira". Pod njegovom upravom izvedene su u Hrvatskoj brojne: ceste, mostovi, regulacije rijeka, uređenja obala i vodovodi. U Zagrebu, izrađena je prva regulatorna osnova za grad Zagreb, i čitav niz javnih građevina.

Na poziv vlade kraljevine Srbije izradio je 1879. generalni projekt za izgradnju željezničke mreže u Srbiji. Bio je prvi predsjednik Hrvatskog društva inžinjira i arhitekta. Umirovljen je 1909. kao dvorski savjetnik.

Literatura
----------

* Zlatko Jurić - "Strukovni naslovi u arhitekturi i graditeljstvu u Hrvatskoj i Slavoniji od 1870-ih do 1918. godine" (Radovi IPU, broj 26.; str. 150, 152, 153; Zagreb, 2002.),
* Snješka Knežević - "Zagrebačka zelena potkova" (Školska knjiga, Zagreb, 1996.).
Prof. dr. **Svetlana Kaljača** (djevojački Bijelić; Beograd, 1966), vanredni profesor Fakulteta za specijalnu edukaciju i rehabilitaciju (Defektološkog fakulteta) Univerziteta u Beogradu.

Životopis
---------

U Beogradu je završila osnovnu i srednju školu. Diplomirala je na Defektološkom fakultetu Univerziteta u Beogradu 1990. godine s prosječnom ocjenom tokom studija 9,37.

Roditelji su joj rođeni u baranjskom selu Bolmanu pa je u djetinjstvu često dolazila u njihovo rodno selo i dosta vremena provela u njemu. Zato je emotivno vezana za njihov rodni kraj i smatra se Baranjkom.

Stručna biografija
------------------

Magistarsku tezu na temu *"Odnos razvijenosti praktognostičkih sposobnosti, leksikona i ponašanja umereno mentalno retardirane dece"* (COBISS-Sr) odbranila je na Defektološkom fakultetu 1999. godine. Zvanje doktora nauka stekla je 2003. godine odbranom doktorske disertacije na temu *"Mogućnosti ovladavanja instrumentalnim veštinama kod dece sa umerenom mentalnom retardacijom"*. Kao istraživač saradnik od 2003. godine učestvuje na projektu Ministarstva za nauku i tehnologiju Republike Srbije pod nazivom "Fenomenologija smetnji i poremećaja u razvoju".

Od 1999. godine radi na Defektološkom fakultetu u zvanju asistenta, a od 2003. godine kao docent (od 2009. kao vanredni profesor) na predmetima *"Metodika rada sa umereno, teže i teško mentalno retardiranim licima"* i *"Metodika vaspitnog rada sa mentalno retardiranom decom"*. Trenutno predaje na osnovnim studijama na smjeru za oligofrenologiju kao vanredni profesor na spomenutim predmetima. Predaje i na Pedagoškom fakultetu u Somboru.

Istraživačko interesovanja posebno je usmjereno na probleme tretmana i rehabilitacije djece i odraslih s umjerenom, teškom i dubokom retardacijom.

Objavljeni radovi
-----------------

* U koautorstvu i sama objavila je od 1997. do 2018. godine brojne stručne članke u raznim publikacijama u Srbiji (*"Beogradska defektološka škola", "Defektološka teorija i praksa", "Istraživanja u defektologiji", "Nove tendencije u specijalnoj edukaciji i rehabilitaciji", "Specijalna edukacija i rehabilitacija"*...) i inostranstvu (Ohrid, Makedonija; Trakošćan, Hrvatska; Montpellier, Francuska; Honolulu, Havaji, SAD...).
* Godine 2008. objavila je monografiju *"Umerena intelektualna ometenost"* (195 stranica) (COBISS-Sr) u izdanju fakulteta na kome radi. Na monografiji i na nekim člancima potpisana je kao *Svetlana S. Kaljača*.
* Godine 2013, u koautorstvu s Mirjanom Japundža-Milisavljević, objavila je naučnu monografiju *"Život u zajednici osoba sa intelektualnom ometenošću"* (175 stranica) (COBISS-Sr) u izdanju Fakulteta za specijalnu edukaciju i rehabilitaciju.

Izvor
-----

* FASPER: Kaljača dr Svetlana
**Gaj Vetije Akvilin Juvenko** (latinski: , 4. vek n.e.) bio je hrišćanski latinski pesnik, koji je delovao u vreme vladavine Konstantina Velikog. Rođen je u Hispaniji, u porodici plemenitog porekla, a kasnije je postao prezbiter. Ovi su podaci, koje donosi Jeronim, sve što je danas poznato o Juvenku.

Delo
----

Glavno je Juvenkovo delo biblijski ep, pisan u vergilijevskom ruhu i sastavljen od 3,311 heksametra, pod naslovom *Četiri jevanđelja* *(Evangeliorum libri quattuor)*, koji je objavljen oko 300. godine predstavlja stihovanu povest Hristovog života prema podacima iz jevanđelja. Za polaznu tačku uzeo je pesnik *Jevanđelje po Mateju*, a pojedine podatke preuzima, prema potrebi, iz ostala tri jevanđelja i razmešta ih na odgovarajuća mesta, pa tako celo delo predstavlja harmoničnu celinu. Ovaj Juvenkov spev hvali čitav niz kasnijih pisaca, od Jeronima pa sve do Petrarke, a imao je uticaja i na pesnike karolinške renesanse, verovatno više zahvaljujući njegovoj sadržini nego obliku u kojem je ona izložena. Jezik i stih su mu uglavnom čisti i odaju Vergilijev uticaj, ali primećuju se i povremena odstupanja od klasične prozodije i klasičnih jezičkih obrazaca. Najveća je vrednost ovoga dela u tome što je Juvenko duh, a često i reč *Svetog pisma* preneo u stihove i stvorio prvi značajniji biblijski ep.

Juvenko je i jedan od ranohrišćanskih pisaca kojima se pripusuje *Knjiga o Postanju* *(Liber in Genesim)* od 1.541 heksametra, čiji je cilj, kako se čini, bio popularizacija proučavanja *Starog zaveta* i koji po tematici i načinu njenog izlaganja dosta nalikuje epu *Četiri jevanđelja*.

Literatura
----------

* Buckwald, Wolfgang; Hohlweg, Armin; Prinz, Otto (1984). *Rečnik grčkih i latinski pisaca antike i srednjeg veka [Tusculum-Lexicon griechischer und lateinischer Autoren des Alterums und des Mittelalters]*. Beograd: Vuk Karadžić.
* Budimir, Milan; Flašar, Miron (1991). *Pregled rimske književnosti*. Beograd: Naučna knjiga.
* Ramsay, William (1867), „Juvencus Vettius Aquilinus",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
* Brooke, Martin J. (2003), „Ivencus, Gaius Vettius Aquilinus",  S. Hornblower & A. Spawforth (eds.), *Oxford Classical Dictionary* (3rd rev. izd.), Oxford, ISBN 9780198661726

Vanjske veze
------------

* *Opera Omnia* u Migneovom izdanju *Patrologia Latina*, s.v. Vettius Aquilinus Juvencus
* Dela i bibliografija na *Bibliotheca Augustana*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 56655396
* LCCN: n90656590
* ISNI: 0000 0000 8343 8382
* GND: 118932438
* SELIBR: 209281
* SUDOC: 030521149
* BNF: cb12191910h (podaci)
* BIBSYS: 95002673
* NLA: 35603134
* NKC: kup19980000045752
* BNE: XX984736
* CiNii: DA04315772
* NSK: 000570880

 |
***Television Newsreel*** (sh. *Televizijski žurnal s vijestima*) je bila britanska informativna TV emisija koja se redovno emitirala na programu BBC Television Service od 1948. do 1954. godine, a koja se ponekad naziva prvom redovnom emisijom televizijskih vijesti na britanskoj televiziji.

Emitirala se svakog dana u 19:30, a trajala je između 15 i 30 minuta. Sadržaj joj se sastojao od kratkog biltena sa čitanim vijestima nakon koga su slijedile kratke dokumentarne reportaže, koje je filmskim kamerama u stilu tadašnjih kino-žurnala snimio BBC-jev Filmski odjel. Nije predstavljala emisiju vijesti u današnjem smislu riječi, s obzirom da su tako snimljeni filmovi u pravilu bili stari nekoliko dana, odnosno sadržaj emisije nije uvijek bio najaktualniji.

Godine 1954. ju je zamijenila sadašnja emisija BBC News, koja je preuzela danas uobičajeni format televizijskih vijesti.

Literatura
----------

* Vahimagi, Tise. *British Television: An Illustrated Guide*. Oxford. Oxford University Press / British Film Institute. 1994. ISBN 0-19-818336-4.
**Svetlana Živanović** ( Trnava, Topola, 10. 3. 1972), srpska književnica.

Objavila je romane *Čekam te, moja dugo (*Otvorena knjiga,2009 i Mediart 2013*),* *Prodavačica ljubavi* *(*Mediart, 2013*)*, *Oplenačka magija (*Mediart, 2013*),* *Dobre žene* *(*Mediart, 2014*), Suprotne strane meseca (2019);* tinedjž-romane ***Neobični đaci*** (Klett, 2018, nagrada prvog kola akcije *Čitalački maraton*), ***Svađalica*** (Bookland, 2018), **Mar i Huana** (Pčelica, 2020), **Društvance** (Bookland, 2020), **Vitezova sestra i deset prinčeva** (Klett, 2021) Sarađivala je sa IP ***Dečje Novine*** iz Gornjeg Milanovca i bila član redakcije dečjeg enigmatskog časopisa ***Munja*** Piše kratke priče i objavljuje u književnim časopisima. Živi u Kragujevcu.

* *Čekam te, moja dugo*
* *Prodavačica ljubavi*
* *Oplenačka magija*
* *Dobre žene*
* "Suprotne strane meseca"
* "Neobični đaci"
* "Svađalica"
* "Mar i Huana"
* "Društvance"
* "Vitezova sestra i deset prinčeva"

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 230712181
* LCCN: n2012001309

 |
**Nil Armstrong** (5. avgust 1930. - 25. avgust 2012.), astronaut iz SAD, prvi čovek koji je stupio na Mesečevo tlo. Najpre je postao mornarički pilot (1949) i u Korejskom ratu (1950-1953) izvršio je 78 borbenih letova. Potom je završio vazduhoplovno-tehničku akademiju (1955), posle je raspodeđen u Centar za istraživanje "Libajs" pri NASA. Septembra 1962. postao je astronaut. Prilikom leta sa vasionskim brodom "Džemini 8" izvršio je 16. marta 1966. prvi uspešno pristrajanje na drugu vasionsku letelicu u letu i spajanje s njom. Kao astronaut vazduhoplovnog broda "Apolo II" izvršio je uspešno let na Mesec i stupio na njegovo tlo 20. jula 1969, u 10 sati i 56 minuta po istočnoameričkom vremenu. Prilikom posete Jugoslaviji sa članovima ekspidicije (Majkl Kolinsom i Edvin Oldrinom), oktobra 1969, odlikovan je Ordenom jugoslovenske zvezde sa lentom.

***Neil Armstrong*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 111826406
* LCCN: n80008815
* ISNI: 0000 0001 2147 959X
* GND: 11896416X
* SELIBR: 409562
* SUDOC: 026690713
* BNF: cb11889123f (podaci)
* BIBSYS: 98014114
* ULAN: 500490014
* MusicBrainz: 474695bb-2c91-477d-a42e-f99b02be5722
* NLA: 35008277
* NDL: 00431722
* NCL: 000120924
* NKC: skuk0000045
* RSL: 000115434
* BNE: XX4775624
* CiNii: DA05550370
* RKD: 388184
* CONOR.SI: 94041699

 |
|  |
| --- |
| ***Vrt zemaljske naslade*** |
|  |
| **Hieronymus Bosch**, oko 1503. |
| ulje na dasci , 220 × 389 cm |
| Prado, Madrid |

**Vrt zemaljske naslade** je najtajanstvenije djelo Hieronymusa Boscha (1450.-1516.), osobito središnji retabl na kojemu su prikazane nagi parovi u općenju okruženi golemim pticama i voćem. Slika je izvedena kao triptih od tri retabla, poput slika na crkvenim oltarima, i zapravo je moralna kritika prirode grijeha i osjetnih užitaka, prikazana početkom i krajem svijeta. Prvi retabl prikazuje nastanak svijeta u krajoliku u daljini, potom rajske životinje u bližem planu i naposlijetku "Bog predstavlja Evu Adamu" u prvom planu. Treći retabl prikazuje apokaliptičnu viziju svršetka svijeta, Otkrivenje.

Iako prikazani likovi izgledaju originalno bizarni, oni imaju svoje prethodnike u hibridnim čudovištima (bestiarij) na marginama srednjovjekovnih iluminiranih rukopisa.

Bosch je zbog ove slike bio obilježen kao liberal, heretik, reformist i čak nadrealist. No, sigurno je samo da je Bosch bio primjeran građanin, konvencionalan katolik, čije su mušterije redom bile bogati plemići i visoki crkveni oci, premda skeptičnog pogleda na božansko i ljudsko. Konzervativni katolički dvor španjolskog kralja Filipa II. skupljao je njegove radove, koje su smatrali najoštrijom kritikom nemorala, i čak jedan od umjetnika koji je kopirao njegov stil bio je Pieter Brueghel stariji.

***Vrt naslade*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zatvroeni triptih prikazuje svijet prilikom nastanka (Treći dan), prije prvih ljudiZatvroeni triptih prikazuje svijet prilikom nastanka (Treći dan), prije prvih ljudi
* Detalj središnjeg retabla sa sferom u vodi koju obožavaju lascivni paroviDetalj središnjeg retabla sa sferom u vodi koju obožavaju lascivni parovi
* Jedna od nagih djevojaka na glavi nosi trešnju, simbol ponosa, a muškarci halapljivo piju iz organske posude, a neki vire iz dagnje, afrodizijakaJedna od nagih djevojaka na glavi nosi trešnju, simbol ponosa, a muškarci halapljivo piju iz organske posude, a neki vire iz dagnje, afrodizijaka
* "Kraljević pakla" hrani se dušama griješnih svećenika"Kraljević pakla" hrani se dušama griješnih svećenika

Vanjske veze
------------

* Slika u muzeju Prado
**Svetozar Ćorović** (Mostar, 29. maj 1875 — Mostar, 17. april 1919) je bio bosanskohercegovački pisac srpske nacionalnosti.

Biografija
----------

Na fotografiji sjede: Svetozar Ćorović, Simo Matavulj, Aleksa Šantić i Janko Veselinović. Drugi red: Slobodan Jovanović (lijevo) i Milorad Mitrović (desno). Stoje: Mile Pavlović Krpa, Atanasije Šola, Radoje Domanović, Svetolik Jakšić, Ljubo Oborina, Risto Odavić i Jovan Skerlić.) Oko 1905.
Svetozar Ćorović rodio se 28. maja 1875. godine u Mostaru, gdje je završio osnovnu i trgovačku školu. Od 1887. godine objavljivao je radove u mnogim listovima i časopisima: Golub, Neven, Bosanska vila, Luča, Otadžbina i Brankovo kolo. Bio je aktivan član mostarskog društva „Gusle". Ogledao se i u drugim književno-kulturnim aktivnostima: urednik kalendara Neretljanin (1894, 1895), pokretač i urednik (prva tri godišta) časopisa Zora (1896—1901), član redakcije i saradnik opozicionog lista Narod (1907). Za vrijeme aneksione krize 1908. izbjegao je u Italiju. U Bosanski sabor za poslanika je bio izabran 1910.. Po izbijanju rata 1914. je uhapšen, odveden u taoce, potom mobilisan i kao vojnik poslan u Mađarsku. Teško bolestan vratio se u Mostar 1917. godine.

Svetozar Ćorović umro je u Mostaru 17. aprila 1919. godine. Umro je od bolesti koju je dobio u austrijskim logorima i internacijama, u kojima je proveo prve tri godine Prvog svjetskog rata.

Dela
----

Pisao je mnogo: objavio je desetak knjiga pripovjedaka, skoro isto toliko romana i nekoliko drama. Od pojedinačnih djela izdvajaju se romani „Majčina sultanija" (1906) s neobičnim likom palanačke kačiperke u središtu, „Stojan Mutikaša" (1907), gjde je ispričana istorija čovjeka koji od siromašna seoskog dječaka postaje velik trgovac, zelenaš i poganac, i „Jarani" (1911), u kojima je prikazan muslimanski živalj Hercegovine u nemirna vremena uoči prestanka turske vlasti. Ćorović je vješt pripovjedač, piše lako i brzo, njegovo je pripovjedanje jednostavno i prirodno, kompozicija kako u kratkim tako i u dužim formama spretna, motivi dobro odabrani, radnja sigurno vođena.

Njegova najpoznatija djela su: „Ženidba Pere Karantana" (1905), „Majčina sultanija" (1906), „Stojan Mutikaša (1907), „U ćelijama" (1908), „U mraku" (1909), „Jarani" (1911), „Zulumćar" (1913), „Kao vihor" (1918); pripovijetke („Bogojavljenska noć", „Prijatelji", „Pod pećinama", „Na vodi", „Na Vaskrs") i najzad nekoliko pozorišnih komada: dvije šaljive igre „Poremećen plan" i „Izdaje stan pod kiriju" (1899) i aktovke „On", „Adembeg", „Ptice u kavezu" i „Povratak".

Nagrada Svetozar Ćorović
------------------------

Nagrada „Svetozar Ćorović" se dodjeljuje u Srbiji i Republici Srpskoj, dok se u Republici Srpskoj tradicionalno održavaju „Ćorovićevi susreti pisaca".

Spoljašnje veze
---------------

* Svetozar Ćorović, roman „Među svojima" Arhivirano 2007-03-11 na Wayback Machine-u ()
**Thora Birch** (Los Angeles, Kalifornija, 11. ožujka 1982.), američka filmska glumica, rođena u glumačkoj obitelji. Otac joj je Jack Birch, glumac i producent, a majka glumica Carol Connors. Thorin mlađi brat Bolt Birch, rođen 1990. prvu ulogu zaigrao je 2000. godine.

Thore je ime dobila po skandinavskom bogu groma, Thoru, upravo zato što je rođena na četvrtak koji je pao na jedanaesti dan ožujka 1982. godine.

Prvu filmsku ulogu odigrala je pod imenom Thora odglumivši lik Molly Johnson u *Purple People Eater* iz 1988. a do 2010. zaredale su uloge u nekih četrdesetak filmova i serija. Poznatije su joj uloge *Sally Ryan* u *Patriotskim igrama* iz 1992. kao i u nastavku *Neposredna opasnost* iz 1994. zatim *Jessie Barnes* u filmu Aljaska iz 1996. *Jane Burnham* u filmu *Vrtlog života* iz 1999. te *Liz Dunn*, negativna uloga u filmu *Sklonište straha* (The Hole) iz 2001. godine.

Vanjske poveznice
-----------------

***Thora Birch*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Arhivirano 2011-10-05 na Wayback Machine-u ()
* Thora Birch (IMDb) ()
* Thora Birch (AllRovi)[*mrtav link*] ()
**Thrilla in Manila** (grubi prijevod sa engleskog: "Triler u Manili" ili "Uzbuđenje u Manili") je naziv za znameniti boks meč između američkog prvaka u teškog kategoriji Muhameda Alija i njegovog izazivača Joea Fraziera održan 1. oktobra 1975. u filipinskoj prijestolnici Manili. U njemu je Ali nakon izuzetno teške i iscrpljujuće borbe odnio pobjedu u 14. rundi kada su ljekari, zabrinuti zbog Frazierovih ozljeda, prekinuli meč. Thrilla i Manila je predstavljao je treći i posljednji meč kojim je završena dugogodišnja borba za prestiž između Alija i Fraziera, kao i jedan od najvećih sportskih i medijskih događaja u tadašnjem svijetu, odnosno jedan od najpoznatijih boks mečeva u historiji uopće.

Meč je održan u Manili nakon što je menadžer Don King prihvatio sugestiju tadašnjeg filipinskog predsjednika Ferdinanda Marcosa da se održi u njegovoj zemlji; Marcos je time nastojao promovirati svoj režim, odnosno stvoriti pozitivni publicitet s obzirom na kritike da Filipine vodi na autoritarni način.

Eksterni linkovi
----------------

* "Ali-Frazier fight extracts dreadful price" Reuters UK via redOrbit
* "CENTURY'S BEST: 'Lawdy, Lawdy, He's Great'" *Sports Illustrated*
* "For Ali, What Price the Thriller in Manila?" *The New York Times*
* Best scenes mix on YouTube
* Ian Palmer's SportsXpress article on The Thrilla in Manila[*mrtav link*]
**Torquato Tasso** (Sorrento, 11. ožujka 1544. - Rim, 25. travnja 1595.), talijanski pjesnik.

U dvanaestoj godini ostaje bez majke. Pravo je studirao u Bologni i Padovi. Od 1565. je u službi kardinala d'Estea.
Mučen opsesijom grijeha, uvjeren da se udaljio od crkvenog učenja, prijavljuje se inkvizitoru u Ferrari. Zatvoren je u samostan, ali bježi i putuje po Italiji. 1575. godine dovršava svoje najpoznatije djelo *"Oslobođeni Jeruzalem*" koje je pisao gotovo deset godina i po kojem je čuven. U njemu je prikazao mentalitet renesansnog čovjeka, artistički nemir i ljubav za baštinu helenskog svijeta. Autor je velikog broja lirskih pjesama, brojnih svjetla i tame, dobra i zla, poroka i vrlina. Uvriježena je legenda o Tassovoj naklonosti prema pjesnikinji Cvijeti Zuzorić, kojoj su navodno posvećena tri soneta i pet madrigala. Napisao je i pastirsku igru *Aminta*, 1573. godine. Budući da su mu još za života nastale brojne legende vezane uz njegov život i duševnu poremećenost, Johann Wolfgang Goethe je 1790. napisao dramu *Torquato Tasso*.

***Torquato Tasso*** na Wikimedijinoj ostavi
Za dramu Seneke Mlađeg, vidite članak Trojanke (Seneka).

***Trojanke*** (grčki: , *Trōades*) je tragedija koju je napisao grčki dramatičar Euripid. Praizvedena je u Ateni godine 415. pne. te, iako joj je radnja smještena u mitsko doba trojanskog rata, većina historičara vjeruje kako je predstavljala Euripidov komentar aktualnih događaja vezanih uz peloponeski rat - skandalozno skrnavljenje gradskih hermi pred početak sicilijanske ekspedicije te atenski pohod na neutralni otok Melos prilikom koga je sve stanovništvo pobijeno ili bačeno u roblje.

Radnja počinje kada su Posejdon i Atena rešili da pogube Ahejce koji se spremaju na odlazak iz Troje. Žene, devojke i deca nalaze se u ahejskom taboru i čekaju svoju sudbinu. U pozadini glavnog šatora nalazi se zarobljena Hekaba. I dok ona i zarobljene Trojanke, koje sačinjavaju hor, jadikuju nad propašću Troje, dolazi glasnik Taltibije i javlja da je Kasandra dodeljena Agamemnonu, Andromaha Neoptolemu, a Hekaba Odiseju. Kasandra proriče šta čeka Agamemnona kod kuće i šta čeka Odiseja na povratku. Dolazi Andromaha sa sinom Astijanaktom, dovedena novom gospodaru i saopštava Hekabi da je Poliksena žrtvovana na grobu Ahilejevu. Gledajući Astijanatka, Hekaba izgovara poslednju nadu: on će biti osvetnik koji će ponovo dići Troju. Tek što je to izrekla, dolazi Taltibije po Astijanakta da ga, po Odisejevoj odluci, baci sa trojanskih zidova. Menelaj vodi Helenu na brod da je kod kuće po zasluzi kazni. Ona lukavo odbija od sebe krivicu, a Hekaba je pobija. Na kraju Troja gori, a ratnici vode roblje na lađe.

Moralna patnja Hekabina raste od prizora do prizora, dok se ne okrene u nepomirljiv gnev, koji izlazi na videlo u napadu na Helenu. Cela drama je jak protest protiv besciljno vođenog rata, te protiv savremenih političkih stremljenja koja su dovela do nesrećne sicilijske ekspedicije. Euripidu pripada slava što se usudio da stane na stranu Trojanaca.
**Elizabeth Téa Pantaleoni** (25. februar 1966 -), poznatija po umjetničkom imenu **Téa Leoni**, je američka glumica, poznata po nastupima u filmovima kao što su *Jurassic Park III*, *The Family Man*, *Deep Impact*, *Fun with Dick and Jane*, *Spanglish*, *Bad Boys* i *Ghost Town*.

Odrasla je u italijansko-poljskoj porodici, s time da je po majčinoj strani u srodstvu s nekadašnjim poljskim premijerom Ignacyjem Janom Paderewskim. Glumačku karijeru je trebala započeti krajem 1980-ih u remakeu popularne TV-serije *Charlie's Angels*, ali on nikada nije emitiran. Umjesto toga je nastupala u sapunici *Santa Barbara*, a potom 1990-ih u nizu sitkoma.

Od 1991. do 1995. je bila u braku s televizijskim producentom Neilom Josephom Tardiom Jr. Godine 1997. se udala za Davida Duchovnyja, s kojim ima dvoje djece.

Eksterni linkovi
----------------

* Téa Leoni na sajtu IMDb

***Téa Leoni*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 24801377
* LCCN: no97065696
* ISNI: 0000 0003 6846 5114
* GND: 132084384
* SUDOC: 084557923
* BNF: cb14031238t (podaci)
* BIBSYS: 3050501
* NKC: xx0041290
* BNE: XX1265919
* CiNii: DA17635357
* CONOR.SI: 38330723

 |
**Sveti Ulrich** (cca. 890–4. jul 973), ponekad navođen i kao **Uodalric** ili **Odalrici**, bio je biskup Augsburga i predvodnik Rimokatoličke crkve u Njemačkoj. Poznat je kao prvi svetac koji je službeno kanoniziran.

Biografija
----------

Ulrich se rodio u porodicialemansko-švapskih plemića. Otac mu je bio grof Hupald od Dietlingena, a majka Dietprich od Švapske (također poznata kao Theoberga). Djed po majci mu je bio Burchard I, vojvoda od Švapske, drugi suprug Liutgard, udovice istočnofranačkog kralja Ludwiga Mlađeg. Ulrichov brat se zvao Theodbald, te je naslijedio grofovsku titulu i poslije poginuo u bitci kod Lechfelda. Porodica mu je bila rodbinski povezana sa Otonijanskom dinastijom.

Navodi se da je kao dijete bio boležljiv, te su ga roditelji poslali u samostan St. Gallen gdje se istakao kao daroviti učenik. Nakon što je završio studije, poslan je u Augsburg gdje je služio kao komornik biskupu Adalberu. Poslije Adalberove smrti 28. aprila 910. vratio se kući, gdje je ostao sve do smrti augsburškog biskupa Hiltina (28. novembra 923).

Zahvaljujući uticaju švapskog vojvode i svog rođaka Burcharda II, njemački kralj Heinrich Ptičar ga je imenovao biskupom Augsburga nakon Hiltinove smrti. Na mjestu biskupa je ostao sljedeća pola vijeka i izgradio reputaciju sposobnog i marljivog crkvenog vođe, koji je nastojao nemoral među svećenstvom suzbiti redovnim posjećivanjem župa, ali i bliskim susretima sa običnim narodom. Istakao se i nabavkom relikvija za crkve na svom području, zbog čega je u više navrata odlazio u Rim. Također je dao izgraditi bedeme oko Augsburga, čime je pomogao obrani grada od mađarskih napada.

Ulrich se istakao i kao jedan od najodanijih pristaša rimsko-njemačkog cara Otona I Velikog. Učestvovao je na svim carskim skupštinama, a 954. nakon dosta problema posredovanjem spriječio eskalaciju sukoba između Otona i švapskog vojvode Liudolfa. Oton mu je kasnije dao povlastice kovanja novca u Augsburgu.

Nakon smrti 973. se brzo stvorio cultus, vezan uz čuda na njegovom grobu. Ulricha je na 20. obljetnicu smrti svecem službeno proglasio papa Ivan XV. Ulrich je tako postao prvi svetac koji je "kanoniziran", umjesto da se svecem smatra konsenzusom vjernika.

Izvori i literatura
-------------------

* Opera Omnia by Migne Patrologia Latina with analytical indexes

| Rimokatoličke crkvene titule |
| --- |
| Prethodi:**Hiltin** | **Biskup Augsburga**923 – 973 | Slijedi:**Heinrich I** |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 293623348
* LCCN: n84189313
* ISNI: 0000 0003 9944 0884
* GND: 118625284
* SUDOC: 136064000
* BNF: cb131783766 (podaci)
* HDS: 013020
* NKC: jo2006333757
* CONOR.SI: 207763299

 |
**Vasilije "Vaso" Pelagić** (Gornji Žabar, 1838. - Požarevac, 1899.) je bio revolucionar i publicist, predstavnik utopijskog socijalizma kod Srba u drugoj polovini XIX vijeka, prosvjetni radnik i narodni ljekar. 

Kao upravitelj Bogoslovije u Banja Luci zbog širenja nacionalnih ideja protjeran je od strane turskih vlasti, a zbog učestvovanja u bh. ustanku 1875. godine austrijske vlasti ga interniraju 1876. Za razliku od ostalih relevantnih učesnika ustanka, koji su favorizirali njegovu nacionalno-političku dimenziju, spajanje BiH sa Srbijom i Crnom Gorom, Pelagić je inzistirao na njegovoj socijalno-oslobodilačkoj dimenziji. Nakon internacije, odlazi u Srbiju i organizira prve proslave Prvog maja. Ovaj rani propagator socijalističke ideje iza sebe je ostavio djela Historiju bosanskohercegovačke bune, Odgovor na četiri društvena pitanja, Umovanje zdravog razuma i mnoga druga. Posljednje godine života proveo je u zatvoru u Požarevcu.

Djela
-----

* *Istorija Bosansko-hercegovačke bune*,
* *Stvarni narodni učitelj*

Djela iz domena socijalizma: 

* *Odgovor na četiri društvena pitanja*,
* *Socijalizam i osnovni preporođaj društva*,
* *Spas Srbije i srpstva*,
* *Blagodatnik*,
* *Nauka i radni narod*...

Zalagao se za reformu školstva i te ideje je izlagao u djelima: 

* *Nova nauka o javnoj nastavi*,
* *Preobražaj škole i nastave*...

Anitireligiozne teze je izložio u djelima: 

* *Umovanje zdravog razuma*,
* *Poslanica Bogu*,
* *Koliko nas košta Bog i gospodar?*...

Vanjske veze
------------

* Vaso Pelagić na E-novinama

***Vaso Pelagić*** na Wikimedijinoj ostavi
Ovo je članak o o starogrčkom arhitektu.  Za za kretansko selo, vidi Kallikratis.  
**Kalikrat** (Callicrates) je bio satrogrčki arhitekt koji je djelovao sredinom 5. vijeka pne. On i Iktin su bili arhitekti za Partenon (Plutarh, *Periklo*, 13). Natpis ga identificira kao arhitekta "Hram Nike" u svetištu Atene Nike na Akropoli (IG I3 35). The temple in question is either the amphiprostyle Temple of Athena Nike now visible on the site  ili njegovog manjeg prethodnika (naiskos) čiji su ostaci pronađeni u temeljima kasnijeg hrama.. Natpis također identificira Kalikrat kao jednog od tvoraca klasičnog kružnog zida oko Akropole (IG I3 45), a Plutarh dalje navodi (loc cit) da je bio unamljen da sagradi srednji od tri velika zida koji su spajali Atenu s Pirejem.

Povezano
--------

* Iktin

Izvori
------

1. ↑  Roth, Leland M. (1993). *Understanding Architecture: Its Elements, History and Meaning* (First izd.). Boulder, CO: Westview Press. str. 203. ISBN 0-06-430158-3.
2. ↑  Roth, Leland M. (1993). *Understanding Architecture: Its Elements, History and Meaning* (First izd.). Boulder, CO: Westview Press. str. 200. ISBN 0-06-430158-3.
3. ↑  Mark, Ira S. (1993). *The Sanctuary of Athena Nike in Athens: Architectural Stages and Chronology*. Princeton.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 42641193
* GND: 119126893
* ULAN: 500033640

 |