recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  **Manastir Jasenovac** |
| *Manastir Jasenovac* |
| *Koordinate* | 45° 16′ 18" SGŠ, 16° 54′ 43" IGD |
| *Država* |  Hrvatska |
| *Godina osnivanja* | 2000 |
| *Ktitor* |  |
| *Lokacija* | Jasenovac |
| *Jurisdikcija* | SPC |

  
Koordinate: 45° 16′ 18" SGŠ, 16° 54′ 43" IGD
**Manastir Jasenovac** sa crkvom posvećenom Rođenju Svetog Jovana Preteče pripada Slavonskoj eparhiji SPC i predstavlja njeno sedište.

Crkva je sagrađena 1775. godine. Razorena je na početku Drugog svetskog rata 1941. godine rukama prvih jasenovačkih logoraša. Garaža koja je bila u sastavu crkve bila je deo Koncentracionog logora Jasenovac.

Hram je obnovljen i ukrašen 1984. godine.

Tokom ratnih sukoba pri raspadu bivše SFRJ 1991. godine crkva je ponovo oštećena, a maja 1995. u operaciji Bljesak je oskrnavljena i devastirana.

Godine 2000. crkva je ponovo obnovljena i tada episkop slavonski Sava Jurić proglašava jasenovačku crkvu Rođenja Svetog Jovana Krstitelja za manastir. Danas je ovaj manastir istovremeno i rezidencija Episkopa slavonskog.

Spoljašnje veze
---------------

* Manastir Jasenovac Arhivirano 2011-01-24 na Wayback Machine-u
* Manastir Jasenovac eparhija-slavonska.com Arhivirano 2013-12-06 na Wayback Machine-u
* Manastir Jasenovac, IDENTITET broj 132. mart 2009
* Manastir Jasenovac jasenovac-info.com
**Matica crnogorska** je osnovana 1993. godine na Cetinju kao nezavisna i nevladina organizacija intelektualaca. Skupština Republike Crne Gore je 18. marta 2008. godine donijela Zakon o Matici crnogorskoj kao samostalnoj organizaciji u oblasti kulture. Dan Matice je 22. maj, datum njenog osnivanja. Svrha Matice je čuvanje i razvoj kulturnog identiteta crnogorskog naroda i naroda koji žive u Crnoj Gori, na svim područjima duhovnog, naučnog i umjetničkog stvaralaštva, a naročito radi na učvršćivanju narodne i kulturne samosvijesti Crnogoraca u domovini i u svijetu. U tom cilju Matica podstiče izučavanje kulturno - istorijske baštine Crne Gore, izdaje monografske i periodične publikacije, zbornike, organizuje stručne tribine i predavanja, uspostavlja veze sa crnogorskim iseljenicima i inostranim kulturnim institucijama. Od 2000. godine izlazi časopis za društvena pitanja, nauku i kulturu MATICA. Matica crnogorska je nastala kao reakcija na rat i dosljedna je protiv nasilja, manipulacije, asimilacije, a za mir, demokratiju, multikulturu, slobodu stvaralaštva, vjersku i etničku toleranciju. Matica se zalaže za integraciju demokratske i suverene Crne Gore u mediteranski i evropski kulturni prostor, kako u oblasti društvenih odnosa i ljudskih prava, tako i kulturi, medijima, nauci i umjetnosti i za ustanovljavanje univerzalnih kriterijuma i evropskih standarda. U tu svrhu je Matica publikovala i svoj Program "Crna Gora pred izazovima budućnosti". Sadašnji predsjednik joj je Dragan Radulović.

Vanjske veze
------------

* Službene stranice Matice crnogorske
Manastir Grigorijat na Svetoj Gori
**Grigorijat** (grč. *Μονή Οσίου Γρηγορίου*) - je jedan od svetogorskih manastira, koji je u hijerarhiji Svete Gore na 17-tom mestu. Smešten je u jugoistočnom delu Atonskog poluostrva. 

Osnovao ga je sveti Grigorije Mlađi, učenik svetog Grigorija Sinajita u XIV veku po kome je manastir i dobio ime. Manastirski hram je sagrađen u XVIII veku, i posvećen je Svetom Nikoli. 

U manastiru se čuvaju svete mošti svetitelja Atanasija Rimljanina, Haralampija Nikomidijskog, svetih bezsrebrenika Kozme i Damjana, sveštenomučenika Kirika, Svetog Grigorija i mnoge druge.

Bratstvo, ima 70 monaha. 

Biblioteka manastira sadrži 297 rukopisa (11 u pergamenta) i 4000 štampanih knjiga.

Linkovi
-------

* Manastir Grigorijat na zvaničnom sajtu Svete Gore Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
* Manastir Grigorijat na zvaničnom sajtu Ministarstva kulture Grčke Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
* Istorija manastira Svete gore Aton Arhivirano 2010-04-23 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Manastiri Svete gore |
| --- |
| 

Velika Lavra **•** 
Vatoped **•** 
Iviron **•** 
Hilandar **•** 
Dionisijat **•** 
Kutlumuš **•** 
Pantokrator **•** 
Ksiropotam **•** 
Zograf **•** 
Dohijar **•** 
Karakal **•** 
Filotej **•** 
Simonopetra **•** 
Svetog Pavla **•** 
Stavronikita **•** 
Ksenofont **•** 
Grigorijat **•** 
Esfigmen **•** 
Pantelejmon **•** 
Konstamonit
 | Mapa prikazuje svetogorske manastire |
**Bitka kod Wimpfena** se odigrala 6. maja 1622. godine u Njemačkoj za vrijeme Tridesetogodišnjeg rata između njemačkih protestantskih snaga pod markgrofom Georgom Friedrichom od Baden-Durlacha na jednoj, i katoličkih snaga pod komandom carskog generala Tillyja i španskog generala Gonzala Fernándeza de Córdobe. Do nje je došlo do za vrijeme kampanje katoličkih snaga čiji je cilj bio zauzeti Falačku, koja je bila pod vlašću izbornog kneza Friedricha V, vođe njemačkih protestantskih pobunjenika. Tillyjev pokušaj da zauzme Heidelberg je nekoliko dana ranije zaustavljen u bitci kod Mingolsheima, ali pobjednički protestantski general Ernst von Mansfeld nije gonio poraženog neprijatelja, prepustivši taj zadatak novopridošlim snagama markgrofa Georga Friedricha. Dok se Tilly povlačio, stiglo mu je pojačanje u obliku Cordobinih snaga. Georg Friedrich je sustigao katoličku vojsku kod mjesta Wimpfen, pretnodno prešavši potok Böllinger Bach 5. maja. Sljedećeg dana su obje strane, zauzele borbeni raspored, koristeći taktiku kolskog logora i uglavnom izbjegavajući neposredne snage. Katolici su imali prednost u ljudstvu, a protestanti u artiljeriji. Višesatni pokušaji napada na obje strane nisu dali rezultata, sve dok jedno katoličko topovsko tane nije palo u protestantsko skladište baruta te izazvalo strahovitu eksploziju. Ona je dovela do sveopće konfuzije u protestantskim redovima čija se vojska dala u panični bijeg, pri čemu se veliki broj vojnika utopio u potoku. Georg Friedrich je nedugo potom abdicirao u korist svog sina Friedricha V, ali je stvarnu kontrolu nad Badenom preuzeo njegov katolički brat Wilhelm priznat kao regent od cara Ferdinanda II i zadržao sve do švedske invazije 1631. godine. Tillyju je pobjeda omogućila da ponovno krene u osvajanje protestantskih uporišta u Falačkoj, te protestantima nanese još jedan veliki poraz kod Höchsta mjesec dana kasnije.

Izvori
------

1. 1 2  Nafziger, George (2000). „Battle of Wimpfen". Nafziger collection. Combined Arms Research Library. Arhivirano iz originala na datum 2016-12-29. Pristupljeno 21 oktobar 2018.
**Bitka kod Xiaotinga** (猇亭之戰), također poznata kao **Bitka kod Yilinga** (夷陵之戰), je znamenita bitka koja se odigrala godine 222. u Kini u doba Tri kraljevstva između snaga države Shu Han na jednoj, i snaga države Istočni Wu na drugoj strani. Predstavljala je kulminaciju pohoda koji je pokrenuo Liu Bei, car države Shu Han, u namjeri da povrati provinciju Jing, izgubljenu tri godine ranije u napadu države Wu te se osveti caru Wua Sun Quanu, tadašnjem savezniku koji je bio prešao na stranu Liu Beijevih neprijatelja iz države Cao Wei. Snage Shu Hana su imale značajnu brojčanu prednost, ali je Liu Beijevo nestrpljenje, logistički problemi te ispravna strategija države Wu dovela do katastrofalnog poraza, nakon koga je Liu Bei umro.

Izvori
------

1. ↑  "權將陸遜大敗劉備，殺其兵八萬餘人，備僅以身免" *Fu Zi*, djelo historičara Fu Xuana izričito navodi kako je na strani Liu Beija poginulo 80.000 vojnika.

Izvori
------

* Zapisi Tri kraljevstva
* Zizhi Tongjian
* Romansa Tri kraljevstva
**Bitka kod al-Kadisije** se odigrala u Mezopotamiji u novembru 636. između arapske muslimanske vojske Rašidunskog Kalifata na jednoj, te perzijske (sasanidske) vojske na drugoj strani. Do nje je došlo nakon što su 634. muslimani zbog poraza u Bitci kod mosta privremeno izgubili kontrolu nad osvojenim Irakom. Muslimanske snage su krenule u novu ofenzivu, ojačanu snagama koje su prethodno sudjelovale u uspješnom pohodu na bizantsku Siriju i regrutima iz arabijskih plemena. Muslimanski izvori navode kako je perzijska vojska bila višestruko nadmoćna, ali da su Arapi nakon četiri dana duge, naporne i krvave borbe na kraju ostvarili pobjedu i potpuno razbili Perzijance. Ta je pobjeda omogućila muslimanima da osvoje cijeli Irak, uključujući tadašnju perzijsku prijestolnicu Ktesifon. Perzijska vojska se konačno biti poražena tek u bitci kod Nahavanda 641. nakon koje je uslijedilo osvajanje preostalih muslimanskih teritorija i konačni nestanak Perzijskog Carstva oko 651. Usprkos toga, bitka kod al-Kadisije, kao i bitka kod Jarmuka koja joj nedugo prije prethodila, se smatra jednom od najvažnijih bitaka u historiji Bliskog Istoka, islama i svijeta.

Koordinate: 31°35′N 44°30′E﻿ / ﻿31.583°N 44.500°E﻿ / 31.583; 44.500

Napomene
--------

1. ↑  Parvaneh Pourshariati, *Decline and Fall of the Sasanian Empire*, (I.B.Tauris, 2011), 232.
2. ↑  Ṭabarī, *The Battle of al-Qādisiyyah and the Conquest of Syria and Palestine*, Transl.Yohanan Friedmann, (State University of New York Press, 1992), 62.
3. ↑  The Muqaddimah: An Introduction to History By Ibn Khaldūn, Franz Rosenthal, N. J.. Dawood pg, 12,
4. ↑  The Muqaddimah: An Introduction to History By Ibn Khaldūn, Franz Rosenthal, N. J.. Dawood pg, 12
| Bale |
| --- |
| Pogled na Bale |
| Nadmorska visina: | 4377 |
| Mesto: |  ETI, Regija Oromia |
| Koordinate: | 6°58′33″N 39°51′56″E﻿ / ﻿6.97583°N 39.86556°E﻿ / 6.97583; 39.86556 |
| Topo. mapa: | Bale na karti EtiopijaBaleBalePozicija Balea u Etiopiji |

**Bale** (ili **Urgoma**) je planinski lanac u regiji Oromia na jugoistoku Etiopije, južno od rijeke Avaš. 

U sklopu masiva Bale su planine Tulu Demtu (druga po visini u Etiopiji sa svojih 4377 m) i Batu (4307 m). Rijeka Veb, pritoka rijeke Džuba, izvire na obrocima ovog masiva istočno od grada Goba. Veliki dio masiva Bale je rezerviran za Nacionalni park Bale koji obuhvaća 2200 km² površine ovog masiva.

Planine Bale su stanište mnogih etiopskih endemskih životinja, poput etiopskog vuka (*Canis simensis*) koji ima stanište na Središnjoj visoravni Saneti (tu živi najveća skupina u cijeloj Etiopiji). Unutar Nacionalnog parka Bale na južnim obroncima masiva nalazi se prašuma Harena, još i danas u velikoj mjeri neistražen prostor, za koji se pretpostavlja da ima mnoge neotkrivene vrste gmazova, kao i brojne divlje životinje: lavove, leoparde i razne vrste antilopa. Osim divljine nacionalni park nudi i iznimne dobre mogućnosti za treking iz sjedišta parka Dinšo.

Danas ugrožena vrsta afričkog divljeg psa (*Lycaon pictus*) nekoć je imao stanište na planinama Bale (zadnji primjerak viđen je 1990), ali danas je gotovo izgnan iz planina zbog smanjivanja staništa.

Povezano
--------

* Nacionalni park Bale

Izvori
------

1. ↑  C. Michael Hogan (2009), *Painted Hunting Dog: Lycaon pictus*, GlobalTwitcher.com, ed. N. Stromberg Arhivirano 2010-12-09 na Wayback Machine-u

Vanjske veze
------------

* Ethiopia Mountain, Bale Mountains Arhivirano 2010-09-05 na Wayback Machine-u (`en`)
**Bad Radkersburg** (slovenski: *Radgona*, mađarski: *Regede*) je termalno lječilište i grad 
na jugu Austrije od 3,092 stanovnika, koji administrativno podpada pod Okrug Südoststeiermark u 
Saveznoj zemlji Štajerska.

Geografske karakteristike
-------------------------

Bad Radkersburg leži na lijevoj obali rijeke Mure, na ušću potoka Sulz, točno preko puta slovenske Gornje Radgone.

Historija
---------

Radkersburg je podignut za vladavine Otakara II između 1261. - 1265. kao pogranična utvrda prema Ugarskoj. Gradske utvrde su bitno ojačane i proširene između 1546. - 1591. pod vodstvom Domenica dell’Allia.

Nakon Prvog svjetskog rata su ga nakratko okupirale jedinice Vojske Kraljevine Jugoslavije, a od 1918. njegovi dotadašnji dijelovi na desnoj obali Mure (zamak Oberradkersburg sa okolicom - Gornja Radgona) pripali su Kraljevini Jugoslaviji.

Grad je ozbiljno oštećen za Drugog svjetskog rata - 1945. 
Radkersburg se tek od 1978. zove Bad Radkersburg, jer su tad njegove terme službeno priznate kao - lječilište.

Znamenitosti
------------

Najveće znamenitosti Bad Radkersburga su kasnogotička parohijska crkva (prvi put dokumentirana 1402) sa utvrđenim zvonikom, crkva Marije pomoćnice iz 1496, vijećnica podignuta između 15 - 16. vijeka, sa 
fasadom obnovljenom pri kraju 19. vijeka, ispred koje je osmerokutni toranj sa satom.

I Radkersburg kao i većina austrijskih gradova ima
kužni stup posvećen sv. Trojstvu iz 1680.

Privreda
--------

Ekonomija Bad Radkersburga bazira se na termama i terapijskom centru, koje godišnje posjeti 97,189 turista.

Voda u bazenima termi ima od 36 do 38 °C, crpe se iz termalnog izvora koji leži na 1900 m) ispod površine (tamo ima temperaturu od 80 °C) navodno je dobra za liječenje bubrežnih bolesti. Voda iz termi se i flašira i prodaje širom Austrije.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Hrvatska, Varaždin
* Mađarska, Lenti

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Steiermark" (engleski). City population. Pristupljeno 08. 03. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Bad Radkersburg*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 08. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Bad Radkersburg*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Bad Radkersburga* (`de`)
**Bitka kod Ulaisa** se odigrala u Mezopotamiji (današnji Irak) u maju 633. između arapsko-muslimanske vojske Rašidunskog Kalifata pod Halid ibn Validom na jednoj, i perzijske (sasanidske) vojske i njenih arapskih saveznika na drugoj strani. Do nje je došlo nedugo nakon što je Halid u bitci kod Valadže uništio perzijsku vojsku koja je nastojala zaustaviti njegovo napredovanje prema sjeverozapadnoj Mezopotamiji. Nedugo nakon toga su se pro-perzijska arapska plemena spojila sa još jednim kontingentom perzijske carske vojske pod generalom Jabganom. On je odlučio suprotstaviti se Halidu nedaleko od današnjeg grada Nadžafa, i to tako da su mu bokovi bili oslonjeni na rijeku Eufrat i pritoku Khajeef; Jabgan je perzijsku pješadiju stavio u centru, a arapsku konjicu na bokovima. Halid nije mogao manevrirati ni zaobići neprijatelja, pa se bitka pretvorila u iscrpljujuću borbu prsa u prsa koja je trajala satima bez da je ijedna strana stekla prednost. Tek popodne, nakon što se Halid, po predaji, pomolio Alahu i obećao da nijedan neprijatelj islama neće ostati živ te da će "rijeka zacrvenjeti od krvi" ako odnese pobjedu, su perzijske linije popustile i došlo je do povlačenja. Muslimanske snage su pobjegle Perzijance uspjele do jednog pohvatati i vratiti na bojište gdje su pogubljeni odsjecanjem glave i gdje se, po predaji, zbog prolivene krvi Khajeef uistinu zacrvenjela. Pobjeda je Halidu omogućila da zauzme al-Hiru, najveći arapski grad u Mezopotamiji te da za nekoliko mjeseci zauzme skoro cijelu Mezopotamiju osim prijestolnice Ktesifona.

Nakon bitke Halid je izjavio:

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| *Kod Mu'taha slomio sam devet svojih mačeva. Ali nikad nisam sreo protivnike kao što su Perzijanci. I među perzijskim vojskama nikad nisam sreo vojsku kao što je bila ova.* | "|

Izvori
------

1. ↑  Tabari: Vol. 2, p. 554
2. ↑  Tabari: Vol. 2, p. 562.
3. ↑  The Sword of Allah": Chapter no: Chapter 26: The Last Opposition, page no:5 by Lieutenant-General Agha Ibrahim Akram, Nat. Publishing. House, Rawalpindi (1970) ISBN 978-0-7101-0104-4.
4. ↑  Tabari: Vol. 2, p. 561-562
5. ↑  The Sword of Allah": Chapter no: Chapter 22, by Lieutenant-General Agha Ibrahim Akram, Nat. Publishing. House, Rawalpindi (1970) ISBN 978-0-7101-0104-4.

Vanjske veze
------------

* A.I. Akram, *The Sword of Allah: Khalid bin al-Waleed, His Life and Campaigns* Lahore, 1969
**Bitka kod Bile hore** (**Bele gore**), odnosno **Bitka na Beloj gori** odigrala se 8. novembra 1620. i predstavlja prvu veliku, udejno i odlučujuću, bitku Tridestogodišnjeg rata. Kombinovane carske i katoličke snage nanele su težak poraz vojsci čeških protestanata i plaćenika. Ta bitka je predstavljala kraj češke faze Tridesetogodišnjeg rata.

Uvod
----

U početku se pobuna protestanata u Češkoj odlično širila. Uspeli su izaći iz političke izolacije izborom Fridriha V Palatinskog za kralja Češke (Bohemije). Kada je Maksimilijan I Bavarski regrupirao snage Katoličkog saveza protestanti su se našli u nevoljama. Vojsku Katoličkog saveza je predvodio Johan Cerklas Tili. Carska i katolička vojska su krenule prema Pragu da uguše pobunu.

Bitka
-----

Češki komandant Hristijan Anhalt je sakupio svoju vojsku i pripremio je na obroncima brda Bile Hore, blokirajući prolaz prema Pragu. Vojska je zauzela dobru obrambenu poziciju. Na desnom boku je bio zamak, a na levom je bio potok i bara.

Prema nekim izveštajima jedan katolički monah je pokazao katoličkoj vojsci svetogrđe koje su navodno protestanti napravili prema slici Device Marije. Time je katolička vojska dobila podstrek za borbu.

General Tili je dobro osmotrio neprijateljske položaje i poslao je svoje dobro trenirane vojnike preko mosta da pređu potok. Za samo dva sata teške borbe oni su se probili kroz protestantski centar, što je odlučilo bitku.

Posledice
---------

Pošto je češka vojska bila potučena general Tili ulazi u Prag i potpuno slama pobunu. Kralj Fridrih V Palatinski je bio prinuđen da pobegne iz zemlje. Na praškom starogradskom trgu smaknuto je 27 plemića, vođa pobune. Osim toga tu je pobijen veliki broj običnog sveta, koji je učestvovao u pobuni.

Sloboda vere u Češkoj (Bohemiji) je ukinuta, a protestanti su pobegli ili su bili proterani, ako nisu hteli da pređu na katoličku veru. Španska vojska je zauzela Rajnski Palatinat u Nemačkoj, koji je prethodno pripadao Fridrihu V Palatinskom. Kada je izgledalo da će protestantizam biti pregažen, u sukob ulazi Danska.

Izvori
------

1. 1 2  Bílá Hora. Ottův slovník naučný (1888–1909) a Ottův slovník naučný nové doby (1930–1943).)

***Bitka na Bijeloj gori*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85145993
* NKC: ph117419

 |
Taoistički spis na svili, pronađen u Mawangduiju.
**Mawangdui** (kineski: ; pinyin: *Mǎwángduī*, doslovno. "Gomila konjskog kralja") je arheološki lokalitet u blizini kineskog grada Changsha. Sastoji se od dva sedlasta brda i sadrži grobnice tri osobe iz doba zapadne dinastije Han. One su pripadale prvom markizu od Daija, njegovoj supruzi i muškarcu za koga se pretpostavlja da im je bio sin. Nalazište je iskopano između 1972 i 1974. Većina artefakata iz Mawangduija se danas izložena u Hunanskom provincijskom muzeju.

Izvori
------

***Mawangdui*** na Wikimedijinoj ostavi

#### Knjige

* Lee, Sherman E. 1994, *A History of Far Eastern Art*, Fifth edition, Prentice Hall
* Harper, Don, 1998, *Early Chinese Medical Literature: The Mawangdui Medical Manuscripts*, Kegan Paul International.

#### Časopisi

* Buck, David D. 1975, Three Han Dynasty Tombs at Ma-Wang-Tui. *World Archaeology*, 7(1): 30-45.
* Hsu, Mei-Ling, 1978, The Han Maps and Early Chinese Cartography. *Annals of the Association of American Geographers*, 68(1): 45-60.
***Mei*** (Kineski 寐 mèi *biti u dubokom snu*) je rod trudontida veličine patke. *Mei* je živio tijekom perioda rane krede, prije 125 milijuna godina. Njegov naziv, *Mei long* (Kineski 寐 mèi i 龙 lóng) znači *zmaj koji spava*. *Mei* je jedan od dinosaura sa najkraćim nazivom roda na svijetu, zajedno sa alvarezsauridom *Kol* iz Mongolije.

Otkriće i opis
--------------

Veličina holotipnog primjerka u odnosu na čovjeka
Izgled tipičnog primjerka
Tipični primjerak **IVPP V.12733** je 2004. godine pronađen u formaciji Yixian u sjevernokineskoj provinciji Liaoning. U pitanju je bio mladunac dug oko 40 cm. Skelet je potpun i izuzetno dobro očuvan u sa trodimenzionalnim detaljima. Njuška je postavljena ispod lijevog prednjeg uda, a tijelo je obavijeno repom, što je slično poziciji u kojoj se odmaraju današnje ptice. Ta pozicija je još jedan dokaz za vezu između ptica i dinosaura po pitanju ponašanja. Kemijski sastav stijene na kojoj se fosil nalazi i pozicija fosila ukazuju na to da je životinja u vrlo kratko vrijeme zakopana vulkanskim pepelom. 

Kao i svi trudontidi, bio je vitke građe i vjerojatno mesožder. Koža nije očuvana, pa nije poznato da li je *Mei* imao perje. Glava je bila uska i izdužena sa velikim očima, a zubi su bili maleni i tanki, blisko grupirani. Goljenična kost je bila duža od bedrene kosti, što znači da je *Mei* bio prilagođen trčanju. Dužina tijela se procjenjuje između 45 i 53 cm, a u prvom slučaju bi težio samo oko 400 grama.

Sistematika
-----------

Prema sistematici *Mei* se svrstava u trudontide. On se smatra relativno primitivnim pripadnikom ove grupe, a možda je u bliskom srodstvu sa *Sinovenatorom*. Pozicija spavanja slična onoj kod ptica još je jedan pokazatelj da su ptice potekle od teropoda i dokazuje da su se mnoge ptičje osobine po pitanju ponašanja pojavile već kod ove grupe dinosaura.

U popularnoj kulturi
--------------------

*Mei long* je prikazan u trećoj epizodi ITV serije *Prehistoric Park*, u kojoj više njih napada jednog člana ekipe, tražeći hranu u njegovom ruksaku. Tim poslije u blizini vulkana pronalazi nekoliko mrtvih jedinki, ugušeno otrovnim plinovima, što se zasniva na jednoj od hipoteza koje pokušavaju objasniti neobičnu poziciju fosila. U istoj je seriji *Mei* prikazan bez perja i u suživotu sa dromeosauridom *Microraptorom*, koji se pojavio tek kasnije i pronađen je u mlađim stijenama formacije Jiufotang, a ne u starijim stijenama formacije Yixian u kojoj je pronađen *Mei*.

Izvori
------

1. 1 2  Xing Xu & Mark A. Norell (2004). „A new troodontid dinosaur from China with avian-like sleeping posture". *Nature* **431** (7010): 838–841. DOI:10.1038/nature02898. Pristupljeno 2012-10-20.
2. ↑  „Animal Planet: Prehistoric Park". Discovery Communications. 2007. Pristupljeno 21. 08. 2007.
3. ↑  Xu, X. Zhou, Z. Wang, X. Kuang, X. Zhang, F. and Du, X. (2003). "Four-winged dinosaurs from China." *Nature*, **421**(6921): 335-340, 23 Jan 2003.

Eksterni linkovi
----------------

***Mei*** na Wikimedijinoj ostavi

* Troodontidae Arhivirano 2009-07-10 na Wayback Machine-u na Thescelosaurus
* *Mei long* u Američkom prirodoslovnom muzeju
**Bitka za Šack** (poljski *Bitwa pod Szackiem*) odigrala se 28.9. 1939. kraj Šacka. Sukobljene strane bile su poljske snage koje je vodio general Wilhelm Orlik-Rückemann i sovjetska Crvena armija tijekom invazije Poljske. Bila je to jedna od najvećih izravnih konfrontacija između poljskih i sovjetskih snaga tijekom invazije Poljske. 

U 8 ujutro, sovjetski tenkovi su započeli napad na poljske položaje. Poljske snage nisu otvorile vatru sve dok tenkovi nisu došli vrlo blizu. Kada su tenkovi bili samo 500 metara udaljeni od njih, poljske snage su otvorile vatru i uništile sve tenkove. Tada su krenuli na grad Šack, kojeg su držali sovjetski vojnici. Iznenađeni prepadom, sovjetske snage su iskorijenjene te su se dale u bijeg, ali su ostavili velik dio kamiona, municije i tenkova. Poljaci su zauzeli i središte sovjetskog generalštaba u Štacku. 

Nakon dojavi o porazu u Šacku, Crvena armija je hitno pozvala pojačanje i naredila čišćenje terena. Ipak, Orlik-Rückemann je odlučio povlačenje svoje vojske u šumu kako bi se pripremili za drugi napad, bitku za Wytycznu.

Eksterni linkovi
----------------

* Sažetak bitaka u gradovima Šack, Włodawa, Nujno, Wytyczno (poljski)
**Milka Grgurova-Aleksić** (Sombor, 14. februar 1840 — Beograd, 25. mart 1924) je bila srpska glumica.

Biografija
----------

Debitovala je 1864. ulogom Ljubice u predstavi *Mejrima* pri gostovanju Srpskog narodnog pozorišta u Vinkovcima. Od 1. oktobra 1868. do penzionisanja 11. marta 1902. bila je član Narodnog pozorišta u Beogradu. Ostala je zapamćena po svojim interpretacijama dramskih i tragičnih likova. „Mlada, lepa žena, plave kose i očiju, osvajala je ona svojom umetničkom igrom, a naročito zanosila svojim glasom, mekim, toplim i prijatnim." Posle penzionisanja pojavila se još samo jednom na sceni 1912. godine u ulozi kraljice Jakvatine.

U Beogradu se udala za Konstantina Aleksića, bivšeg ruskog carskog i gardijskog oficira. Posle nekoliko godina muž joj je umro i ona mu je posvetila zbirku svojih pripovedaka „Pripovetke Milke Aleksić-Grgurove" (Državna štamparija Kraljevine Srbije, Beograd 1897, 125 strana).

Sahranjena je na Novom groblju u Beogradu.

Literatura
----------

* Borivoje S. Stojković: „Velikani srpskog pozorišta", Beograd - Valjevo 1983, 365 strana. (članak „Milka Grgurova" str. 11-24.)
* Vera Crvenčanin: „Svitanja i suton Milke Grgurove", Muzej pozorišne umetnosti, Beograd 2003, 367 strana, ISBN 86-80629-18-9

Vanjske veze
------------

* Znamenite Beograđanke: Milka Grgurova Arhivirano 2011-04-25 na Wayback Machine-u
* Poštanska marka sa likom Milke Grgurove
**Parlament Saamija u Norveškoj** (Norveški jezik: *Sametinget*, Sjeverni Saami: *Sámediggi*, Lule Saami: *Sámedigge*, Južni Saami: *Saemiedigkie*) je tijelo predstavničke demokracije naroda Saami u Norveškoj koje djeluje kao jedna od institucija kojom se ostvaruje kulturna autonomija ovoga naroda. Parlament je sa radom započeo 9. oktobra 1989. godine, a u njemu sjedi 39 zastupnika koji se biraju u 7 izbornih jedinica.

Historija
---------

zgrada parlamenta
parlamentarna biblioteka
1964. osnovano je Norveško vijeće Saamija sa zadatkom da odgovori na izazove sa kojim se suočava ova grupa. Članove vijeća imenovale su državne vlasti. Naknadno je ovo tijelo zamijenjeno današnjim parlamentom.

1978. norveška je državna agencija zadužena za vodne resurse i energetiku objavila plan za izgradnju brane i hidroelekrtane koja bi stvorila umjetno jezero i potopila saamijsko selo Máze. Ovaj je plan naišao na snažan otpor među ovom etničkom grupom i doveo do **Altanske kontroverze** (po istoimenoj rijeci Alta) u kojoj su Saamiji fizički onemogućavali izgradnju brane, a naknadni deklasificirani dokumenti su pokazali da su norveške vlasti razmatrale vojno rješenje krize.

Kao rezultat ovih događaja, norveška je vlada 1980. i 1981. održala sastanke sa *Norveškom asocijacijom Saamija*, *Saamijskom asocijacijom uzgajivača jelena u Norveškoj* i *Norveškim vijećem Saamija*. Ovi su sastanci rezultirali osnivanjem vijeća koje je trebalo raspraviti kulturne izazove sa kojima se ovaj narod suočava i *Saamijski pravni komitet* koji je trebao odgovoriti na pravne izazove zajednice. Saamijski pravni komitet naknadno je predložio osnivanje demokratski izabranog tijela ovu zajednicu, što je za rezultat imalo usvajanje Saamijskog zakona 1987. Ova je promjena izazvala i izmjene Norveškog ustava 1988. godine i donošenje Zakona za Finnmark 2005. godine.

Saamijski zakon povjerio je dio ovlasti Parlamenta Norveške Saamijskom parlamentu, a te su odredbe stupile na snagu 24. februara 1989. Prvo zasjedanje parlamenta započeto je 9. oktobra 1989. i otvorio ga je kralj Olav V.

Vidi još
--------

* Parlament Saamija u Švedskoj

Vanjske veze
------------

***Parlament Saamija u Norveškoj*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica
*Za ostale upotrebe, v. Miljevci.*
Pogled s Visovca prema Roškome slapu
**Miljevci** su naselje i visoravan površine preko 100 kvadratnih kilometara smještena između rijeka Krke, Čikole te planine Promine, na tek nekoliko kilometara udaljenosti od Drniša.

Područje Miljevaca broji oko 1100 stanovnika a obuhvaća sedam sela: Bogatić, Brištane, Drinovci, Kaočine, Karalić, Ključ, Širitovci, etnički oduvijek naseljenih isključivo hrvatskim stanovništvom.

Područje sela Miljevaca u srednjem vijeku pripadalo je kninskoj bisku­piji. Vjerski život, čini se, odvijao se oko tvrđave Ključice (Ključ), grada hrvatskih velikaša Nelipića (XIV. st.) iznad rijeke Čikole. Na Krki se dizala druga utvrda Kamičak ispod koje su pronađeni ostaci crkve. Iz Kamička je bio kardinal Juraj Utišinović Martinušević (1481.-1551.). Na mjestu Crkvina ima starih grobova i ostataka stare crkve, po predaji sv. Ilije. Danas se drevna katolička tradicija štuje u Župnoj crkvi Presv. Imena Isusova, crkvi Sv. Petra i Pavla te na prekrasnom franjevačkom samostanu na Visovcu.

Miljevački plato se kroz povijest pokazao kao nezaobilazno mjesto prilikom realizacije svih najvažnijih odluka u korist hrvatskog naroda. Tako su svojevremeno velike govore na Miljevcima održali hrvatski velikani poput Stjepana Radića, hrvatskih proljećara i Franje Tuđmana.

U novije je vrijeme poznat kao poprište operacije Miljevci tijekom Domovinskog rata, jedne od najznačajnijih ofenzivnih akcija Hrvatske vojske izvedenih 1992. godine. 

Ogroman turistički potencijal Miljevaca leži u još nedovoljno iskorištenim mogućnostima uživanja na prekrasnom otočiću Visovac, netaknutoj prirodi Roškog slapa sa Skelinovim i Kulušićevim mlinicama, otkrivanjem arheoloških lokaliteta ili športskim ribolovom.

Poznate osobe
-------------

* Petar Svačić - posljednji hrvatski kralj
* Stipe Pletikosa - hrvatski nogometaš
* Tomislav Ivić - hrvatski nogometni trener
* Nikola Pilić - hrvatski teniski trener
* Ante Skelin, hrvatski kantautor

Spomenici i znamenitosti
------------------------

Miljevačka nošnja
* Župna crkva Presv. Imena Isusova
* Crkva Sv. Petra i Pavla
* Samostan na Visovcu
* Tvrđava Nelipića, hrvatskih srednjevjekovnih velikaša
* Spomenik Petru Svačiću
* Spomenik Franji Tuđmanu
* Spomenik Stjepanu Radiću

Obrazovanje
-----------

Na Miljevačkom platou djeluju dvije osnovne škole, u Kaočinama i Drinovcima sa preuređenom športskom dvoranom.

Sport
-----

* KK Miljevci - košarka
* KK Petar Svačić - košarka
* KK Miljevci - karate
* ŠRD Miljevci- Športsko rekreativno društvo Miljevci

Vanjske veze
------------

* Zadarski list o naselju Visovac
* Hodočašće u Miljevcima Arhivirano 2008-08-22 na Wayback Machine-u
* Slobodna dalmacija o akciji Miljevci u Domovinskom ratu
**Bitka kod Varavillea** se odigrala 1057. u Normandiji između snaga normandijskog vojvode Guillaumea (Vilim Osvajač) na jednoj, i snaga francuskog kralja Henrija I i anžuvinskog grofa Geoffroya II Martela na drugoj strani. Do nje je došlo prilikom pokušaja saveznika da zauzmu normanske gradove Bayeux i Caen. Guillaume je okupio vojsku u Falaiseu, ali se, ispočetka nesklon otvorenom sukobu sa svojim sizerenom Henrijem, ustručavao napasti savezničke snage. Međutim, kada je njihova vojska krenula prelaziti rijeku Dives na ušću kraj Varavillea, Guillaume je iskoristio plimu zbog koje je polovica savezničke vojske ostala odsječena od druge polovice. Guillaume je iznenada napao sa svojim snagama i razbio saveznike. Kasnije kronike su te događaje opisali kao masakr, iako su današnji historičari prema tim navodima skeptični. Tom je bitkom razbijen posljednji pokušaj da se Normandiji nametne tuđa vlast, a to područje neće biti predmetom invazije za Guillaumeovog života. Novostvorena ravnoteža snaga je omogućila Guillaumeu da normandijsku hegemoniju proširi na područje Mainea.
***Mimì metallurgico ferito nell'onore*** (sh. *Mimi metalac povrijeđene časti*), u Jugoslaviji prikazan pod skraćenim naslovom ***Mimi metalac***, je talijanska filmska komedija snimljena u režiji Line Wertmüller i premijerno prikazana početkom 1972. godine. Protagonist, koga tumači Giancarlo Giannini, je siromašni Sicilijanac koji se zbog simpatija za komuniste zamjerio lokalnoj Mafiji i ostao bez posla, te je prisiljen napustiti suprugu (čiji lik tumači Agostina Belli) i potražiti posao u Torinu. Radnja prikazuje njegov život, odnosno kako postane rastrgnut između porodice u starom kraju i trockističke prodavačice cvijeća (čiji lik tumači Mariangela Melato) sa kojom ima dijete, odnosno između svojih ideala i surove stvarnosti.

*Mimi metalac* je karakterizirao prilično mračan ton, ali i ironičan komentar na tadašnja burna politička previranja u Italiji, kao i sveprisutnu korupciju i svemoćan organizirani kriminal, kao i stil koji je inzistirao na grotesknim prizorima. To je najviše došlo do izražaja u antologijskoj sceni u kojoj protagonist, nastojeći se osvetiti muškarcu koji mu je "nabio rogove", zavodi i potom pokušava voditi ljubav s njegovom gojaznom suprugom (čiji lik tumači Elena Fiore, kojoj je to bila prva uloga). *Mimi metalac* je osvojio niz nacionalnih filmskih nagrada, te postao jedno od najboljih i najuspješnijih ostvarenja u glumačkoj karijeri Giancarla Gianninija. On će s Wertmüller surađivati u još nekoliko filmova, uključujući znameniti (i *Mimiju* stilom sličan) *Pasqualino Sedam ljepota*.

Godine 1977. je u SAD snimljen remake pod naslovom *Which Way Is Up?* gdje je glavnu ulogu tumačio Richard Pryor.

Uloge
-----

* Giancarlo Giannini ... Carmelo Mardocheo / Mimí
* Mariangela Melato ... Fiorella Meneghini
* Turi Ferro ... Don Calogero / Vico Tricarico / Salvatore Tricarico
* Agostina Belli ... Rosalia Capuzzo in Mardocheo
* Luigi Diberti ... Pippino
* Elena Fiore ... Amalia Finocchiaro
* Tuccio Musumeci ... Pasquale
* Ignazio Pappalardo ... Massaro 'Ntoni
* Gianfranco Barra ... Nar. Amilcare Finnocchiaro
* Livia Giampalmo ... Violetta

Vanjske veze
------------

* *Mimi metalac* na IMDb-u (`en`)
* *Mimi metalac* na filmskoj bazi podataka TCM

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirala Lina Wertmüller |
| --- |
| 
* *The Lizards*
* *Let's Talk About Men*
* *Rita the Mosquito*
* *Don't Sting the Mosquito*
* *The Belle Starr Story*
* *The Seduction of Mimi*
* *Love and Anarchy*
* *All Screwed Up*
* *Swept Away*
* *Seven Beauties*
* *A Night Full of Rain*
* *Blood Feud*
* *A Joke of Destiny*
* *Softly, Softly*
* *Camorra (A Story of Streets, Women and Crime)*
* *Summer Night*
* *As Long as It's Love*
* *The Tenth One in Hiding*
* *Ciao, Professore!*
* *The Nymph*
* *The Blue Collar Worker and the Hairdresser in a Whirl of Sex and Politics*
* *Ferdinando and Carolina*
* *Too Much Romance... It's Time for Stuffed Peppers*

 |
**Molve Grede** je naseljeno mjesto u Općini Molve. Na popisu 2001. imalo je 300 stanovnika.

Smješteno je između Molva na zapadu i Novog Virja na istoku, na koje se izravno naslanja i s kojim je potpuno povezano te čini jedinstvenu cjelinu. Sa sjevera je omeđeno rijekom Dravom, odnosno njezinim pritokom, rječicom Bistrom, a na jug vodi najvažnija prometnica - prema Đurđevcu. Podijeljeno je između dviju rimokatoličkih župa: uznesenja BDM Molve i sv. Josipa Novo Virje.

Selo je nastalo naseljavanjem stanovništva iz Molva krajem 19. stoljeća na područje tzv. *konaka*, nastamba prvotno korištenih za privremen boravak na poljoprivrednom dobru prigodom sezonskih radova. Nakon Drugoga svjetskog rata stalan je pad broja stanovnika, usred iseljavanja i smanjenja prirodnog prirasta. Stanovništvo se većinom bavi poljoprivredom.

Prirodno bogatstvo čine šume i umjetna jezera Sekuline, sa svom raznolikošću flore i faune. 

Vijeće Mjesnog odbora Molva Greda čini pet članova. Na izborima 2011. godine izabrana su četiri vijećnika HSS-a i jedan HDZ-a.

Mjesto ima dobrovoljno vatrogasno društvo i vatrogasni dom.
**Srčana premosnica** ili **bajpas** (engleski: ) su kolokvijalni nazivi za **premošćivanje srčane arterije presađivanjem tkiva** (engleski: , CABG), odnosno kirurški postupak olakšavanja protoka krvi kroz anginu pectoris kojim se znatno smanjuje rizik od smrti uslijed koronarnih bolesti srca. Arterije ili vene iz drugih dijelova pacijentovog tijela su presađene u koronarne arterije kako bi olakšale ili osigurale opskrbu krvlju za srčani mišić. Postupak se najčešće obavlja kada srce prestaje raditi, zbog čega se koristi tzv. kardiopulmonarna premosnica, odnosno uređaj (pumpa) koji preuzima funkciju pluća i srca; postoje i tehnike koje se obavljaju sa srcem koje kuca (engleski: ).

Vanjske veze
------------

* A BBC film showing a patient undergoing a double bypass operation.
* Ischemic Heart Disease Arhivirano 2011-10-20 na Wayback Machine-u section in *Cardiac Surgey in the Adult*
* Coronary Artery Bypass Surgery at NYU Langone Medical Center's Cardiac and Vascular Institute
* Cleveland Clinic page on coronary artery bypass surgery
**Bataljon Mikolajiv** (ukr. *Батальйон «Миколаїв»*, ranije poznat kao **Bataljon Sveti Nikola**) je dobrovoljačka jedinica Specijalnih snaga za zaštitu državnog poretka Ukrajine, podređena Ministarstvu unutrašnjih poslova. Ime je dobio po gradu Mikolajiv (ruski Nikolajev), sjedištu Mikolajivske oblasti odakle dolazi najveći dio njenih pripadnika. Predstavlja jedan od bataljona teritorijalne obrane osnovanih nakon početka krize koje će prerasti u rat na istoku Ukrajine. Bataljon je sudjelovao u borbama u Donjeckoj i Luganskoj oblasti, pri čemu su njegovi pripadnici izvodili diverzantsko-izviđačke akcije u pozadini novoruskih snaga.

Vanjske veze
------------

***Батальйон «Миколаїв»*** na Wikimedijinoj ostavi

* Бійці спецбатальйону «Святий Миколай» повернулися із зони АТО і готуються до виконання чергових бойових завдань
* Миколаївські спецназівці з батальйону «Святий Миколай» і Спецроти міліції в зоні АТО вже виконують бойові завдання
David svira harfu.
Davida veličaju žene Izraela.
**Pariški psaltir** (Pariz, Bibliothèque Nationale, MS. gr. 139), označen inicijalom **1133** (Rahlfs), je bizantski iluminirani manuskript sa 449 folija i 14 minijatura na čitavoj stranici oslikanih u "veličanstvenom, gotovo klasičnom stilu", prema opisu *Encyclopædia Britannica*. Zajedno sa Vasilijevim propovijedima sv. Grigorija Nazijanskog, pariški psaltir se smatra ključnim trenutkom takozvane makedonske renesanse u bizantskoj umjetnosti tokom 10. vijeka.

Najpoznatija minijatura prikazuje Davida dok svira harfu pored sjedećeg ženskog lika "Melodije" (*ilustracija desno*). Oko te centralne grupe su lik nimfe Eho, razne životinje koje uživaju u muzici, pa čak i muški lik koji simbolizira grad Betlehem. Čitava kompozicija vjerojatno je stvorena na osnovu grčko-rimskih zidnih slika koje su prikazivale Orfeja dok privlači životinje svojom muzikom.

Ta i ostale minijature tako su helenističke u izvedbi i toliko različite od uobičajenog viđenja srednjovjekovne umjetnosti općenito, a naročito bizantske umjetnosti, da je većina autoriteta u 19. vijeku smatrala da je taj manuskript nastao u vrijeme Justinijana. Međutim, Hugo Buchthal i Kurt Weitzmann su neoborivo dokazali da je ta knjiga stvorena u 10. vijeku.

Povezano
--------

* Castelseprio (freske u sličnom stilu)
* Makedonska renesansa
* Makedonska umjetnost (bizantska)

Vanjske poveznice
-----------------

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Pariški psaltir***
* Digitalizacija pariškog psaltira od strane Bibliothèque nationale de France.
* članak, İlkgül Kaya Zenbilci
* *The glory of Byzantium: Art and Culture of the Middle Byzantine Era, A.D. 843-1261*, izložbeni katalog iz The Metropolitan Museum of Art (sasvim dostupan online kao PDF), koji sadrži materijal o pariškom psaltiru (katalog br. 163)
**Mirsad Đapo** (Brčko, 1953.), bosanskohercegovački političar bošnjačkog podrijetla, treći po redu gradonačelnik Brčko distrikta BiH.

Životopis
---------

Mirsad Đapo je rođen 1953. godine u Brčkom. Pravo je diplomirao na Pravnom fakultetu Sveučilišta u Beogradu, 1973. godine. Od 1976. do 1986. je radio u Tekstilnom kombinatu "Interplet" Brčko, a od 1986. pa sve do 1992. je bio predsjednik Općinskog suda za prekršaje u Brčkom. Od 1992. do 1997. godine radio je kao pomoćnik načelnika Općine Slobodno Brčko, kada je izabran za predsjednika multietničke Skupštine Brčko, pod međunarodnom supervizijom u okviru bh. entiteta Republika Srpska. Na toj dužnosti ostaje do uspostave Brčko distrikta BiH 2000. godine, kada je imenovan za predsjednika Prijelazne skupštine Brčko distrikta BiH.

Godine 2004. na prvim izborima u Brčko distriktu BiH, Mirsad Đapo je izabran za gradonačelnika. Na toj dužnosti ostaje četiri godine. Od 2009. do Općih izbora 2010. godine je bio u Skupštini Distrikta, a potom prelazi u Vijeće naroda Republike Srpske.

Na Općim izborima 2014. godine borio se bez uspjeha za mjesto zastupnika u Zastupničkom domu Parlamentarne skupštine Bosne i Hercegovine.

Izvori
------

1. ↑  „Mirsad Đapo". imovinapoliticara.cin.ba. 5 August 2017. Pristupljeno 2016-05-07.

Vanjske poveznice
-----------------

* Mirsad Đapo
Za istoimeni film, v. The Molly Maguires.
**Molly Maguires** je bilo tajno društvo koje je okupljalo Irce u 19. vijeku, najpoznatije po kontroverznoj ulozi koje je igralo u razvoju radničkog pokreta u SAD, odnosno po tome što je bilo uništeno nakon što su njegove navodne vođe, povezane sa sindikatom koji je okupljao rudare na istoku Pensilvanije godine 1876. osuđene zbog ubistava, zlostavljanja, sabotaža i drugih zločina koje su počinili tokom neuspješnog štrajka prethodne godine. Ključne dokaze protiv optuženih je pružio James McParland, privatni detektiv Pinkertonove agencije koga je bio unajmio vlasnik rudnika Franklin B. Gowen i koji se potajno ubacio u rudarske redove. Suđenje zbog brojnih bizarnih detalja do dana današnjeg izaziva kontroverze među historičarima, bilo da je riječ o raspravama o tome da li su Molly Maguires bili radnički sindikat, banda organiziranog kriminala koja je reketarila poslodvace ili oboje, odnosno da li su uopće postojali i možda bili tek operacija pod lažnom zastavom stvorena sa ciljem da se ocrni i uništi legitimni pokret za radnička prava. 

Molly Maguires je, u svakom slučaju ostavilo značajan dojam na suvremenike, pa je, između ostalog, Arthur Conan Doyle tajno društvo koje se pojavljuje u *Valley of Fear*, jednoj od priča iz ciklusa o Sherlocku Holmesu, modelirao po njima. Godine 1970. je u Hollywoodu snimljen igrani film *The Molly Maguires*.

Vanjske veze
------------

* Audio interview with Irish-American historian and author John Kearns about the Molly Maguires
* Brief history of the Molly Maguires Arhivirano 2007-06-22 na Wayback Machine-u
* A Selection of Links for Coal Mining, Mine Fires, & The Molly Maguires
* Trial in Pottsville
* Ohio State University historical article on the Pinkerton infiltration
* Mollies and Black Diamonds Arhivirano 2005-02-08 na Wayback Machine-u
* *The Molly Maguires and the Detectives* (1877)
* Documents in the Hagley Library Digital Archives
**Bišće** i Blagaj predstavljaju jedno od važnijih i trajnijih središta Humske zemlje koja okuplja niz župa u slivu rijeke Neretve. Nastalo je kao podgrađe tvrđave iznad Vrela Bune.

U Blagaju je rezidirao humski knez Miroslav u čije vrijeme se gradi Crkva sv. Kozme i Damjana. O gradnji crkve govori ploča sa ćiriličnim natpisom koja je 1912. godine pronađena u blizini ruševina starog dvorca Bišća i lokaliteta Vrači. Ploča se danas nalazi u Zemaljskom muzeju Bosne i Hercegovine.

Tokom razvijenog srednjeg vijeka tu su rezidencijalna mjesta bosanskih vladara koji u Blagaju, još od vremena kralja Tvrtka, izdaju povelje. U maju 1404. godine Blagaj postaje jedno od sjedišta vojvode Sandalja Hranića, a zatim i hercega Stjepana Vukčića Kosače, po kojem je grad u narodu dobio ime Stjepan grad. Sandalj Hranić Kosača zatekao je izgrađenu infrastrukturu rezidencijalnog mjesta sa već prepoznatljivim i tradicionalnim vrijednostima.

Prvi pisani izvor u kojem se spominje je Ugovor o miru između vojvode Sandalja Hranića i Mlečana od 1.studenog 1423. godine izdat "u našem gradu Blagaju". U 15. stoljeću spominje se u sve tri povelje aragonsko-napuljskog kralja Alfonsa V.
Kroz Bišće je prolazio put iz Dubrovnika i Drijeva, pa je dalje išao preko područja današnjeg Mostara na sjever uz Neretvu do Vrapča, Biograda i Konjica prema unutrašnjosti Bosne. Na širem području pominju se carine Kosača na Buni, Bišću i Poljima. Mada rjeđe i Bišćani su uključeni u kreditnu trgovinu kako to pokazuje informacija iz aprila 1446.

Osmanlije su zauzele Blagaj 1465. Godine

Literatura
----------

* Pavao Anđelić, Bišće i Blagaj, politički centar Humske zemlje u srednjem vijeku, Hercegovina 1, Mostar, 1981, 41-71.
**Salernski zaljev** (talijanski: *Golfo di Salerno*) je široki zaljev Tirenskog mora na jugozapadu Apeninskog poluotoka, u talijanskoj provinciji Salernu odnosno u regiji Kampaniji.

Geografija
----------

Salernski zaljev leži jugoistočno od Napulja i Napuljskog zaljeva od kog ga razdvaja poluotok Sorrento. Zaljev se proteže od Sorrenta na sjeveru, preko Selerske ravnice na istoku, do obale Cilento na jugu. Udaljenost od rta Campanella na sjeveru do rta Licosa na jugoistoku iznosi oko 61 km, a površina mora oko 2450 km².

Sjeverni dio zaljeva poznat kao Amalfijska obala, kraj čuven zbog svoje ljepote, visokih i stjenovitih obronaka masiva Monti Lattari koji se strmoglavljuju u more. Tu se nalaze gradovi Amalfi, Maiori, Positano i Salerno. Istočna obala Selerske ravnice, zvana i *Ravnica Paestuma*, za razliku od tog je niska i pješčana te dijelom pokrivena borovom šumom. U zaljev uviru rijeke Sele, Irno, Picentino i Tusciano.

Amalfijska obala je 1997. uvrštena na UNESCO- vu listu mjesta svjetske baštine u Evropi kao mjesto neobične prirodne ljepote.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Golfo di Salerno*" (talijanski). SORRENTO LAST MINUTE. Arhivirano iz originala na datum 2016-07-21. Pristupljeno 8. 1. 2016.
2. ↑  „*Costiera Amalfitana*" (engleski). Unesco. Pristupljeno 8. 1. 2016.

Vanjske veze
------------

***Salernski zaljev*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Golfo di Salerno* Arhivirano 2016-07-21 na Wayback Machine-u (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 239445472
* GND: 4051363-4

 |
**Pariska komuna** (fr. *Commune de Paris*) naziv je za vladu Prve francuske republike od 1792. do 1795. godine. Formirali su je Maksimilijan Robespjer i Žan Pol Mara avgusta 1792. godine, neposredno pred pad Monarhije, a ukinuo je Komitet javnog spasa 1794. godine nakon pobune ebertovaca.

Komuna
------

Robespjer i Mara su se stavili na čelo naroda i obrazovali tajni direktorijum. Oni su pripremali ustanak. Zemlja je bila svesna da je za pobedu revolucije potrebno zbaciti monarhiju. 9. avgusta predstavnici 48 pariskih sekcija obrazovali su revolucionarnu Parisku komunu. Noću između 9. i 10. avgusta počelo je zvoniti za uzbunu, a 10. avgusta narodne mase su pošle ka dvoru kralja Luja. Kraljevska porodica prebegla je u Zakonodavnu skupštinu da od nje traži zaštite. Ona je privremeno oduzela vlast kralju. Komuna je naređivala da se kralj uhapsi. Kralj Luj i kraljica Antoaneta zatvoreni su u tamnicu Templ. Tako je 10. avgusta 1792. godine narod u Francuskoj zbacio monarhiju. 

Parisku komunu ukinuo je Komitet javnog spasa 1794. godine, nakon što je kaznio ebertovce. Bez obzira na to što je Komuna odbila da priđe ebertovcima, njeni članovi, a među njima i Šomet, bili su pogubljeni kao predstavnici krajnjeg terorističkog pravca. Većina članova Komune zamenjena je Robespjerovim pristalicama koje je Komitet javnog spasa postavio.

Vidi još
--------

* Francuska revolucija

Izvori
------

* Istorija Novog veka - J. V. Tarle (74. i 109. strana)
**Rivas** je općina od 55,233 i grad od 35,512 stanovnika. na jugu Nikaragve u Departmanu Rivas u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Rivas se nalazi na prevlaci između Jezera Nikaragva i Pacifika, na trasi Panameričkog autoputa, udaljen 110 km istočno od glavnog grada Manague

Historija
---------

Nastao je početkom 16. vijeka, kad su se prvi španjolski konkvistadori pojavili na prevlaci. Nazvali su ga indijanskom caciqu - *Nicarau* (ili Nikaragvi), *Dolina Nikaragve* (Valle de Nicaragua).

Ime mu je promjenjeno 1720. u *Villa de la Pura y Limpia Concepción de Rivas* (Gradić čistog i bezgrašnog začeća od Rivasa) u čast Francisca Rodrígueza de Rivasa, tadašnjeg guvernera Generalne kapetanije Gvatemale.

Svoje današnje skraćeno ime dobio je 1835. kad je dobio status grada.

Postao je slavan za Kalifornijske zlatne groznice kao jedan od važnih punktova na *Vanderbiltovom putu*, kojim su Amerikanci išli do luke na Pacifiku San Juan del Sur, nakon dugotrajnih plovidbi po Atlantiku, Rijeci San Juan i Jezeru Nikaragva. Iz te luke su brodovima konačno stizali do Kalifornije.

Kod Rivasa se 1856. godine odvila bitka u ratu protiv američkog pustolova Williama Walkera.

Današnji Rivas je trgovački centar stočarsko- ratarskog kraja. Od industrije ima štavionice, mljekare i pogone za proizvodnju predmeta od gume.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Rivas Municipality in Nicaragua*" (engleski). City population. Pristupljeno 24.4.2023.
2. 1 2  „*Rivas in Rivas*" (engleski). City population. Pristupljeno 24.4.2023.
3. 1 2 3 4  „*Rivas, Nicaragua*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 24.4. 2023.
4. 1 2 3  „*Municipio de Rivas*" (španjolski). MapaNicaragua. Pristupljeno 24.4.2023.
5. ↑  „*Departamento de Rivas*" (španjolski). Visita Nicaragua. Pristupljeno 24.4.2023.

Vanjske veze
------------

***Rivas (Nikaragva)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *El municipio de Rivas* (`es`)