recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Varaždinski generalat** je obrambeni sustav utvrda koji se razvio iz starijeg sustava koji se naziva Vindiška ili Slavonska vojna krajina. Kasnije je, u 17. stoljeću, prozvan Varaždinski generalat (po utvrdi Varaždin koje je od 1595. godine bila sjedište generala, do 1595. i od 1731. do 1765. sjedište generala je utvrda Koprivnica). Ovo je vojnokrajiško područje regulirano 1578. godine nakon sabora u Brucku na Muri. 

U početku se Varaždinski generalat sastojao od tri kapetanije sa središtima: Koprivnica, Križevci i Ivanić (Ivanić Grad), a krajem 16. stoljeća je osnovana i kapetanija Đurđevac. Teritorij Varaždinskog generalata nije označavao kompaktni teritorij, a njegova teritorijalizacija je započela doseljavanjem vlaškog stanovništva i nakon donošenja "Statuta Valachorum" (izdao ih je Ferdinand II. car Svetog Rimskog Carstva 1630. godine). 

Od 1765. odnosno 1767. Križevci i Koprivnica prestaju biti dijelovi Varaždinskog generalata. 

Od 1765. do 1787. sjedište generalata je Bjelovar, a nakon 1787. u Zagrebu. 

U prvoj polovici 18. stoljeća formirane su dvije pukovnije: Đurđevačka pukovnija (prvo sjedište Đurđevac, kasnije Bjelovar) i Križevačka pukovnija. 

Varaždinski generalat ili Varaždinska Vojna krajina je prestala postojati 1871. godine, a na njenom tlu je osnovana Bjelovarska županija.

Popis zapovjednika Varaždinsko generalata - Slavonske krajine (do 1737.)
------------------------------------------------------------------------

* Ivan Lenković (1556.-1567.), vrhovni kapetan Hrvatske i Slavonske krajine
* Luka Sekelj (1567.-1568.), vrhovni kapetan Hrvatske i Slavonske krajine
* Vid Halek (1569.-1589.)
* Ivan Globyczer (1589.)
* Stjepan Grasswein (1589.-1594.)
* Alban Grasswein (1594.)
* Žigmund Herberstein (1594.-1603.)
* Žigmund Fridrich Trautmansdorf (1603.-1631.)
* Juraj Ludovik Schwarzenberg (1631.-1646.)
* Franjo Krsto Khevenhiler (1646.-1650.)
* Vilim Galler (1650.)
* Walter Leslie (1651.-1667.)
* Honorij Trautmansdorf (1667.-1669.)
* Ludovik Vilim Badenski (1669.-1671.)
* Ludovik Radwig de Souches (1671.-1681.)
* Oton Heinrich de Grana (1681.-1683. umro 1685.)
* Eneja Caprara (1683.-1701.)
* Max Ludovik Breyner (1701.-1708.)
* Hanibal Herberstein (1718.)
* Karlo Königsegg (1728.-1737.)
*Za ostala značenja, v. Dužina (razvrstavanje).*
**Dužina** je rastojanje izmeću dve tačke. Često se i za tela koja su u obliku namotaja ili savijena, dužinom smatra dužina u maksimalno razvijenom stanju. 

Pored dužine, fizička tela u prostoru karakteriše još širina i visina, gde dužina, širina i visina međusobno grade prave uglove. Ove tri karakteristike se nazivaju dimenzije. Dužina je mera za jednu dimenziju. 

Dužina tela omogućava da se proceni njegova veličina. Da bi se ona utvrdila, dužina tela se upoređuje sa dužinom merila ili etalona. Na primer, dužina zida u metrima je broj puta koliko se može smestiti etalon metra od jedne ivice zida do najudaljenije druge. Za preciznije merenje, metar se deli na manje jedinice, obično na 10 (decimetar), 100 (centimetar), 1000 (milimetar) itd. Za veće dužine koriste se veće mere, recimo kilometar. 

Dužina se najčešće izražava jednačinom: DUŽINA = MERA × JEDINICA MERE

Dužina fizičkih objekata nije apsolutno nepromenljiva. Ona može zavisiti od temperature ili vremena na primer. 

U određenim situacijama, termin dužina može označavati trajanje, recimo dužina dana. 

U informatici, dužina registra ili niza odgovara broju simbola koji se u njih mogu smestiti. 

* *Vidi takođe:* merenje, jedinice dužine

***Dužina*** na Wikimedijinoj ostavi
**Vichada** (španjolski: *Departamento de Vichada*) je jedan od 32 departmana na koji je Kolumbija administrativno podjeljena.

Karakteristike
--------------

Departman se nalazi na istoku zemlje, prostire se po ravničarskom Llanosu u slivu rijeke Orinoco, omeđen sa sjevera i istoka Venecuelom, a sa juga 
rijekom Guaviare. 
Pored njih preko Vichade protiče nekoliko plovnih pritoka Orinoca, uključujući Metu koja formira granicu između Vichade i Departmana Guaviare.

Vichada ima površinu od 100,060 km², na kojoj je 2020. živilo 113,000 stanovnika.

Sa sjevera graniči sa Departmanom Arauca, sa sjeverozapada sa Departmanom Casanare, sa zapada sa 
Departmanom Meta, sa jugozapada sa Departmanom Guaviare i sa juga sa Departmanom Guainía.

Administrativni centar departmana je grad Puerto Carreño.

Administrativna podjela
-----------------------

Vichada je administrativno podjeljena na 4 općine (španjolski: *municipalities*).

Historija
---------

Deparman Vichada je osnovan 1991.

Privreda
--------

Kao i drugdje u Llanosu, stočarstvo je dominantna privredna grana, pored tog stanovnici se bave ribolovom, te lovom i skupljanjem biljaka.

Prometna infrastruktura je loša, jer ima samo jednu solidnu cestu, koja paralelno sa rijekom Metom ide od Villavicencia, do glavnog grada departmana Puerto Carreña na Orinoku. Do ostalih rijetkih naselja se može doći jedino avionom ili brodom po rijeci.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Vichada Department in Colombia*" (engleski). City population. Pristupljeno 24.12. 2022.
2. 1 2 3 4  „*Vichada department, Colombia*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 24.12. 2022.

Vanjske veze
------------

***Vichada*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobernación del Vichada* Arhivirano 2022-12-06 na Wayback Machine-u (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Kolumbije |
| --- |
| Kolumbijski grb | 
Amazonas • Antioquia • Arauca • Atlantico • Bolívar • Boyacá • Caldas • Caquetá • Casanare • Cauca • Cesar • Chocó • Córdoba • Cundinamarca • Guainía • Guaviare • Huila • La Guajira • Magdalena • Meta • Nariño • Norte de Santander • Putumayo • Quindío • Risaralda • San Andrés y Providencia • Santander • Sucre, Tolima • Valle del Cauca • Vaupés • Vichada
 | Kolumbijski departmani |
**Varda Foka** (grčki: ; Bardas Fokas; cca. 878 – c. 968) bio je znameniti bizant ski vojskovođa s početka 10. vijeka, poznat kao otac cara Nikifora II Foke i *kouropalates* Leona Foke Mlađeg.

Pripadao je znamenitoj porodici Foka. Otac mu je bio Nikifor Foka Stariji, vojskovođa koji se istakao ratovanjem u Italiji, a stariji brat mu je Leon Foka Stariji. Godine 917. je sudjelovao u katastrofalnoj bitci kod Aheloja.

Godine 941. je bio guverner teme Armeniakon, nekada poznate kao Paflagonija. Te je godine sa lokalnim regrutima za vrijeme ruskog pohoda pružao otpor ruskim snagama pod knezom Igorom u Bitiniji, sve dok nisu stigla pojačanja pod Jovanom Kurkuasom.

Godine 945. ga je car Konstantin VII Porfirogenit imenovao vrhovnim komandantom bizantskih trupa na Istoku. Za razliku od svog brata Leona, nije imao velikih uspjeha protiv Sejf al-Daule, hamdanidskog emira Alepa. 953. je ranjen, te ga je sminjenio smijenio vlastiti sin i budući car Nikifor II.

Kada je Nikifor došao na prijestolje, ocu je dao počasnu titulu cesara. Varda je umro 968. u dobi od 90 godina.

Literatura
----------

* Norwich, John Julius. Byzantium: The Apogee. (New York: Alfred A Knopf, 1992)
**Garifuna** (pl. Garinagu; Carif, Crni Karibi, Black Caribs), tamnoputi indijanski narod karipskog porijekla, danas naseljen u srednjoameričkim državama Hondurasu, Belizeu, Gvatemali i Nikaragvi. Ime Crni Karibi nose zbog svoje veoma tamne kože zbog koje su sličniji crncima nego Indijancima. Ovu tamnu kožu Karibi su naslijedili miješanjem sa crnačkim stanovništvom na srednjoameričkoj obali, nakon što ih je dio 1795. sa antilskog otoka Sveti Vincent deportiran na otok Roatán pred honduraškom obalom. 

Od 2009. godine jezik, ples i glazba naroda Garifuna je UNESCO-va nematerijalna svjetska baština.

Populacija
----------

Populacija Garifuna danas iznosi oko 98,000 u Hondurasu (1993 Ramon D. Rivas), a žive u 37 sela u kraju kod Masca u Departmanu Cortés i Plaplayi najistočnijem selu u Departmanu Gracias a Dios. Na području Belizea žive u šest sela i ima ih 12,274 (1991 popis). U Gvatemali ih ima 16,700, gdje također žive uz obalu u dva grada Livingston i Puerto Barrios. Najizoliranija skupina živi u Nikaragvi, 1,500 (1982 Meso-America) u selu Orinoco .

Jezik
-----

Crni Karibi govore jezikom carib kojeg lingvisti klasificiraju porodici arawakan, a ne karipskoj.

Izvori
------

1. ↑  Garifuna
**Fluksus** (od latinske reči *flux* – tečenje) je ime međunarodnog neoavangardnog umetničkog pokreta osnovanog 1962, čiji je cilj povezivanje pripadnika ekstremne avangarde u Evropi i SAD. Grupa američkih i evropskih likovnih umetnika, pesnika, teatrologa i kompozitora nije posedovala jedinstveni stilski identitet, ali su njene aktivnosti na mnogo načina predstavljale preporod duha dadaizma .

Osnovne ideje i stavovi fluksusovaca, zasnovane na antiumetnosti i antiestetici, raznorodne su, a često i kontradiktorne. U pokretu je posebno izražena težnja ka sintezi raznorodnih umetničkih disciplina, brisanju granica između umetnosti kroz raznovrsne akcije i improvizovana intermedijalna događanja.

Kao što je primetio jedan od istraživača i tumača ovog pokreta Fluksus je kao i Dada *nekoherentan i razbijen pokret (...) i o njemu će istorija sačuvati jedino mit, jer je mali broj njegovih manifestacija bio namenjen muzeju.*

U Fluksusu su delovali: Džon Kejdž, Jozef Bojs, Džordž Breht, Joko Ono, Džordž Mekjunas, Ben Votje, Volf Fostel, Erik Andersen, Robert Filiu, Ken Fridman i drugi.

Literatura:
-----------

* *Fluksus* (izbor tekstova), Muzej savremene umetnosti, Beograd, 1986;
* Hannah Higgins, *Fluxus Experience, University of California Press, 2002.*

Eksterni linkovi
----------------

***Fluxus*** na Wikimedijinoj ostavi

=

* Fluksus portal na Internetu
**Friedrich II** zvan *Svadljivi* (Streitbare) (?, 1210. - Rijeka Leitha, 15. jun 1246.), bio je posljednji babenbergovski vojvoda koji je vladao štajerskim i austrijskim vojvodstom od 1230. do svoje pogibije 1246.

Sam sebe je nazvao *Herr von Krain* (Gospodarem Kranjske) koju je zauzeo 1232.

Biografija
----------

Rođen je kao sin austrijskog vojvode Leopolda VI iz Dinastije Babenberg. Imao je vrlo nestabilan karakter, pa je konstatno bio u sukobima i borbama, kako sa unutrašnjim tako i sa vanjskim neprijateljima.

Uspješno je ugušio pobunu koju su protiv njega poveli 1231. carski službenici, a nakon toga ratovao protiv Bavarskog Vojvodstva, Češke i Ugarske.

Posvadio se sa carem Svetog Rimskom Carstva - Fridrikom II čiji je vazal bio, jer je potajno podržavao bunu njegova sina (muža svoje sestre Margarethe) i odbijao doći na Carske dijete. 

Zbog tog ga je car kaznio 1236. tako što je pozvao sve njegove susjede da ga sruše. Bavarsko - češke snage su ga istjerale iz Beča, ali se Friedrich uspio konsolidirati u nedalekom Wiener Neustadtu i na kraju pobjediti okupatore.

Nakon tog se 1241. uspješno borio protiv Mongola koji su napali Ugarsku. 
Izmirio se s carem i zbližio, tako što mu je obećao ruku svoje mlade nećakinje Gertrud. 
Pomoću tog vjenčanja želio je uzdići Austrijsko vojvodstvo u rang kraljevstva, ali mu je pokušaj propao kad se Gertrud
- 1245. odbila udati za ostarjelog cara - trostrukog udovca.

Poginuo je u Bitci kod Leithe 1246. u sukobu sa ugarskim snagama kralja Bele IV.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Friedrich II. der Streitbare*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 12. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Friedrich II od Austrije*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Friedrich II. der Streitbare* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Austrijski i štajerski vojvoda** | Nasljednik: |
| **Leopold VI** | **Interregnum** |
**Dragan Mrljak** (Osijek, 1891. – ?), bio je kulturni radnik vojvođanskih Hrvata. 

Kao mladić doselio se u Suboticu neposredno nakon sklopljenog primirja s Mađarskom, u isto vrijeme kad i ostatak gorljivih mladića koji su poveli i pomagali društveni, kulturni i prosvjetni život bačkih Hrvata: Mihovil Katanec, Matej Jankač, Marin Juras, I. Šercer i dr. Istovremeno su u Sombor došli Ladislav Vlašić, Vinko Žganec, Mato Škrabalo i drugi.

Bio je hrvatski kulturni djelatnik u Subotici. Bio je direktorom štedionice, subotičke podružnice Prve hrvatske štedionice, kao i Miroslav Mažgon. Osim toga bio je dioničarem u nekoliko subotičkih poduzeća. Vojna obavještajna služba Kraljevine Jugoslavije izvijestila je 1934. da su njih dvojica, uz ugledne subotičke odvjetnike Mihovila Katanca i Mateja Jankača te uz još nekolicinu drugih Hrvata sustavno i neumorno radili i organizirali subotičke Hrvate. Marljivi rad tih hrvatskih kulturnih radnika osujetio je srpske pokušaje da se Hrvate privuče u "patriotske", zapravo velikosrpskom hegemonističkom režimu odane organizacije kao što su Narodna odbrana, Soko, Četničko udruženje i dr. Uspjeh je bio toliki da su izvješća govorila o apstinenciji bunjevačkih Hrvata od tih udruženja.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  (srpski) Subotica nekada Stevan Mačković: Izveštaj vojnoj obaveštajnoj službi o Bunjevcima iz 1934. godine.
2. 1 2  HIC Arhivirano 2015-09-24 na Wayback Machine-u Ante Sekulić: Srpstvo u Podunavlju (1918.-1995.) - Medjunarodni znanstveni skup "Jugoistocna Europa 1918.-1995.
3. ↑  Pro Tempore Mario Bara: HSS u narodnom preporodu bačkih Hrvata
**Dragan Stojnić** (Beograd, 10. 11. 1937 — Beograd, 19. 3. 2003) jedan je od najznačajnijih srpskih i jugoslovenskih šansonjera.

Biografija
----------

Živio je u Sarajevu, Banja Luci, Skoplju i Beogradu, gradovima koji su obilježili njega i njegovo muzičko stvaralaštvo, no gdje god da je došao u srcu je uvijek nosio pjesmu. Oduvijek je želio da postane pjevač, a na sceni je proveo skoro 40 godina. Studirao je francuski jezik, da bi kasnije ipak završio Višu turističku školu.

Stvaralaštvo
------------

Njegovi počeci se vezuju za tada čuveni sarajevski ansambl „Prijatelji", a prvi veliki uspjeh postigao je 1964. godine pobjedom na festivalu u Kraljevu „Mikrofon je vaš" sa pjesmom „Bila je tako lijepa", tadašnjim evrovizijskim hitom, pjesmom predstavnicom Francuske 1963. godine. Sljedeće godine takođe dobija prvu nagradu na festivalu u Opatiji sa evergreenom „Zašto dolaziš samo sa kišom". Poslije toga 1966. godine gostuje pariskoj Olmpiji, internacionalnom hramu muzike, a njegove ploče su počele da se prodaju u ogromnim tiražima.

Svoj najplodniji stvaralački period Dragan Stojnić je imao u Sarajevu, gdje je tokom 1960-ih snimio više francuskih šansona, a kroz prevode tekstova jugoslovenska publika je dobila priliku da upozna smisao i duh francuske šansone. Osim tekstova na francuskom jeziku, on je koristio i tekstove B. Stojadinovića i N. Vražalice. Uspješno je sarađivao sa sarajevskim orkestrom Esada Arnautalića koji je bio i aranžer više njegovih pjesama. Istih godina povremeno je nastupao i na jugoslovenskim festivalima zabavne muzike (Opatijski festival, Vaš šlager sezone, Beogradsko proleće), par puta je predstvaljao i Radioteleviziju Sarajevo na nacionalnim izborima za Pjesmu Evrovizije, no sve u svemu Dragan Stojnić ipak nije bio festivalski pjevač. 

1984. godine počeo je sa serijom tradicionalnih solističkih koncerata povodom 8. 3. u Beogradu, kojima je održavao neraskidivu vezu sa publikom. Održao je mnogobrojne koncerte i nastupe širom Jugoslavije, a zahvaljujući pjesmi obišao je i gotovo cijeli svijet. Bio je dugogodišnji saradnik PGP RTB-a, a 1998. godine dobio je nagradu „Zlatni Beočug" Kulturno-prosvetne zajednice Beograda. 1991. otpjevao je gotovo cjelokupni materijal za soundtrack filma „Moj brat Aleksa," koji govori o životnom djelu Alekse Šantića.

Hitovi
------

"Još juče" ,"Moj život", "Ja to znam", "Zasto dolaziš samo s kišom", "Soliteri", "Stare slike", "Maestro i violina", "Moj svet", "La mere", "La boheme", "Jedna gitara, hiljadu snova", "Bila je tako lijepa", "Doviđenja ljubavi", "Iluzija", "Biće dana", "Ide, ide život", "Adagio", "Još si tu", "Barbara", "Vino i gitare", "Jedan čovek i jedna žena" i brojne druge.

Smrt
----

Jedan od najpoznatijih jugoslovenskih šansonjera umro je 19. 3. 2003. posle duge i teške bolesti u Gradskoj bolnici u Beogradu. Sahranjen je 21. 3. 2003. godine u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju u Beogradu.
Područje porodice Wakashan u Kanadi. Imaju i manjih ogranaka u Washingtonu, Indijance Ozette i Makah.
**Wakashan** je porodica sjevernoameričkih indijanskih jezika raširena na sjeverozapadnoj obali Amerike, ukljućujući rt Flattery u Washingtonu, područje Ozette, veliki dio otoka Vancouver u Kanadi i dijelovi kontinentalne obale kanadske provincije Britanska Kolumbija. Jezici ove porodice granaju se u dvije skupien, to su: 1) Kwakiutlan kojima se služe plemena Bella Bella ili Heiltsuk (Bellabella:Kokaitk, Oealitk, Oetlitk; China Hat, Nohuntsitk, Somehulitk, Wikeno) i Haisla (sa Kitamat, Kitlope.) i Kwakiutl plemena: Kwakiutl, Nawiti, Koskimo. 
Lokalno se dijele na seoske bande: Awaitlala (A'wa'etlala), Goasila, Guauaenok, Hahuamis, Hoyalas (izumrli), Koeksotenok, Kwakiutl (uključuju: Guetela, Komkutis, Komoyue, Matilpe i Walas Kwakiutl u Fort Rupertu), Lekwiltok, Mamalelekala, Nakoaktok, Nimkish, Tenaktak, Tlauitsis, Tsawatenok.
Druga skupina je Nootkan koja uključuje jezike plemena konfederacije Aht i Indijance Makah i Ozette. posljednja dva su iz Washingtona.

Konfederaciji Aht ili Nootka pripadaju pleemna: Ahousaht, Checleset (Chaicclesaht), Clayoquot, Ehatisaht, Ekoolthaht, Hachaaht, Hesquiaht, Kelsemaht, Klahosaht, Kwoneatshatka, Kyuquot, Makah, Manosaht, Mooachaht, Muchalat, Nitinat, Nuchatlitz (Nuchatlaht), Oiaht (Ohiaht), Opetchesaht, Ozette, Pacheenaht, Seshart (Tseshaht), Toquart (Toquaht), Uchucklesaht (Uchucklesit), Ucluelet.

Jezici
------

Obuhvača najmanje 5 jezika

a) Sjeverni (3)
a. Haisla [has] (Canada)
b. Heiltsuk [hei] (Kanada)
c. Kwakiutl [kwk] (Kanada)
b) Južni (2)
a. Makah [myh] (SAD)
b. Nootka [noo] (Kanada)

Izvori
------

1. ↑  Ethnologue (16th)

Vanjske veze
------------

* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
* The Wakashan Linguistics Page
* Tree for Wakashan[*mrtav link*]
**Villa Trapp** (ponekad **Casa Trapp**), austro-ugarska je vila u pulskoj rezidencijalnoj četvrti Verudi izgrađena 1912.-1913. godine prema projektu arhitekta Ferdinanda Geyera. Naziv je dobila po vlasniku, slavnom austro-ugarskom podmorničaru Georgu Ludwigu von Trappu, čiji je život prikazan u filmskom klasiku *Moje pjesme, moji snovi*.

U tadašnjoj *Via Milizia* kao zadnja u nizu rezidencijalnih vila visokih časnika C. i kr. ratne mornarice dovršena je 1913. godine Trappova kuća. Istočno od svojeg prvoga susjeda Miklósa Horthyja, posljednjega zapovjednika austro-ugarske ratne mornarice, Georg von Trapp financirao je izgradnju vile s dvama katovima, dok središnji dio vile na južnoj strani ima tri kata. Glavni, rezidencijalni ulaz u vilu nalazio se s južne strane gdje se nalazi glavno ulazno stubište jednostavne forme i uokvireno kamenim stupovljem i ulaznim terasama istih oblika. Skladnost cjeline naglašavaju arkadure otvora lovačke sale u prizemlju, u čijem se unutarnjem dijelu ističe izvorni ukrašeni kasetirani drveni strop.

Vila je imala i pomoćne objekte za poslugu, kočiju i ogroman park.

Više informacija
----------------

* austro-ugarske vile i kuće u Puli
* Villa Trapp u Salzburgu
* Georg Ludwig von Trapp
**Festival jednakih mogućnosti** je hrvatski festival kojeg se pokrenulo radi razvoja društvene svijesti o invalidnosti, t.j. o potrebama i te umjetničkom i inom stvarateljstvu osoba s invalidnošću. Međunarodnog je karaktera. 

Organizira ga Društvo tjelesnih invalida. Pokrovitelji su Ministarstvo obitelji, branitelja i međugeneracijske solidarnosti, Turistička zajednica Grada Zagreba te zagrebački Gradski ured za rad, socijalnu politiku i zdravstvo.

Svrha je festivala javno pokazati stvaralačke mogućnosti izvođača programa, šireći poruku da i osobe s invalidnošću trebaju uživati ista prava i obveze poput drugih građana.
To je tradicijska međunarodna manifestacija urbane kulture, a na trodnevnom uličnom festivalu nastupa preko 900 izvođača iz zemlje i inozemstva, od kojih oko 600 osoba s invalidnošću. U organizacijskom timu radi oko 20 stručnjaka i 130 volontera.

Održava se u Zagrebu od 2002. svake godine, jednom godišnje.

Povijest
--------

Prvi se festival održao 17. i 18. svibnja 2002. zahvaljujući potpori Delegacije Europske komisije u Republici Hrvatskoj i moralnom pokroviteljstvu Grada Zagreba. Ideja za taj projekt pažljivo je razrađena, a rođenje neobičnog festivala na "krilima" entuzijazma sudionika snažno je odjeknulo u javnosti. Opstojnost Festivala danas podupiru državna i gradska tijela uprave te mnoge javne institucije i darovatelji.

Svrha
-----

Festival jednakih mogućnosti predstavlja osobe s invalidnošću koje s estradnim i kazališnim umjetnicima nastupaju u glazbeno-scenskom, filmskom i likovnom programu te športskim igrama. Svrha je Festivala pokazati stvaralačke mogućnosti izvođača programa na javnoj kulturnoj sceni, šireći poruku o tome da osobe s invalidnošću trebaju uživati ista prava i obveze poput drugih građana, te tako poticati donošenje mjera za njihovo ravnopravno sudjelovanje u razvoju zajednice.

Program
-------

Festival je koncipiran u četiri tematske cjeline. Glazbeno-scenski program sastavljen je od dramskih, glazbenih i plesnih točaka koje su naizmjenično izvodile osobe s invalidnošću i estradni umjetnici. U filmskom se programu prikazuju dokumentarni filmovi o životu i radu osoba s invalidnošću. Likovni program se sastoji od urbane skupne izložbe likovnih radova na kojoj izlaže šezdeset autora različitih umjetničkih izričaja, povezanih tjelesnim oštećenjem kao zajedničkim obilježjem. Edukacijsko-rekreacijski program sastavljen je od igara mobilnosti u kojima javne osobe i građani, u simuliranom oštećenju na improviziranom poligonu, stječu iskustva kretanja pomoću invalidskih kolica i orijentacije u prostoru pomoću bijelog štapa. Športski program sastoji se od turnirskih natjecanja u sjedećoj odbojci te boćanja, tenisa i ulične košarke u invalidskim kolicima.

Izvori
------

* Autorica: Marija Škes, mag. educ. reh. Obradila: Virginia Ferenčina, dipl. nov.[*mrtav link*], preuzeto 21. svibnja 2013. s dopusnicom

Vanjske poveznice
-----------------

* Festival jednakih mogućnosti
* Društvo tjelesnih invalida Festival jednakih mogućnosti
* Culturenet.hr 5. festival jednakih mogućnosti
* Vlada RH Arhivirano 2008-06-06 na Wayback Machine-u Zagreb: Otvoren festival jednakih mogućnosti
**Guarauna** (*Aramus guarauna*) je jedini pripadnik porodice **Aramidae**. Nije ugrožena vrsta a postoji i brojna populacija u Evergladesu na Floridi.

Opis
----

Guarauna, duga 56-71 cm i teška 0,9-1,3 kg, izgledom uvelike podsjeća na ždralove i barske koke, ali nedavna biohemijska istraživanja ukazuju na mogućnost da je u bliskom srodstvu sa perajonošcima. Ima srednje dug, lagano zaobljen kljun, dug vrat, zaokrugljena krila, kratak rep i duge noge. Dobri su plivači iako nemaju nožne prste povezane kožicom, a kako ima duge prste može hodati po nekom vodenom bilju. Lete snažno sa nogama izbačenim pozadi. Perje može biti smećkasto-tamnomaslinaste boje sa bronzanom bojom do zelenkastog preliva na gornjim dijelovima tijela. Prednji dio tijela ima šire bijele pruge. Mužjak i ženka se gotovo i ne razlikuju. 

Oglašavaju se glasnim zvukovima sličnim jaukanju i vriskanju.

Ova vrsta se hrani velikim puževima, slatkovodnim školjkama, nekim kukcima, žabama i gušterima. Kada guarauna nađe puža, odnese ga u pliću vodu i tamo vješto skine poklopac ljušture i pojede ga. Na mjestima gdje donose ulovljene životinje posvuda ima razbacanih praznih školjki i ljuštura.

Razmnožavanje
-------------

Grade plitko i oveće gnijezdo od granja odmah iznad vode u močvarama, ili u žbunju ili drveću. Ženka nese 5-7 svijetlosjajnih i pjegavih jaja. Oba roditelja inkubiraju jaja oko 27 dana. Oba raditelja hrane mlade, koji su potpuno odrasli nakon 7 tjedana, a nakon 16 odu svojim putem.

Rasprostranjenost
-----------------

Guarauna nastanjuje otvorene ili pošumljene močvare ili sušno šipražje, na Floridi, Zapadnim Indijskim otocima, u Južnom Meksiku južno do Argentine, većim dijelom istočno od Anda.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **guarauna** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **guarauni** |

***Guarauna*** na Wikimedijinoj ostavi
**Detektiv** je osoba koja prikuplja dokaze i istražuje kriminalne radnje i zločine. Svoju dužnost može obavljati kao član policije ili u privatnom aranžmanu, kao privatni detektiv. Privatni detektiv mora da ima dozvolu za rad kako bi obavljao svoj posao.

U mnogim evropskim policijskim sistemima, većina detektiva su fakultetski obrazovane osobe koje se uključuju u detektivski rad u okviru policije odmah nakon završenog fakulteta, bez potrebe da provedu određeno vreme u službi kao uniformisani policajci, za razliku od policijskog sistema SAD, gde je period službe u uniformi neophodan uslov da bi neko postao detektiv. S jedne strane, tvrdi se da detektivski posao ima malo sličnosti sa poslom koji obavlja uniformisani policajac, i da je zato za obavljanje ovog posla potrebna poptpuno drugačija obuka, kvalifikacije, kvaliteti i sposobnosti. Drugi, pak tvrde da je neophodno da detektiv poseduje poznavanje polcijske procedure koju stiče upravo služeći u uniformi, i da ako je ne poznaje, to može smetati neometanoj saradnji sa uniformisanim policajcima.

Vidi još
--------

* Hotelski detektiv
* Detektivski roman
* Detektivski film
*Za ostala značenja, v. Veneto (razvrstavanje).*

**Regione Veneto**|  |
|  |
| **Glavni grad** | Venecija |
| **Predsjednik** | Luca Zaia(iz partije) *Lega Nord* |
| **Pokrajine** | BellunoPadovaRovigoTrevisoVenecijaVeronaVicenza |
| **Broj općina** | 581 |
| **Površina** | 18 391 km² |
|   | 8. u Italiji (6.1 % Italije) |
| **Stanovništvo** (2001.) - Ukupno 
 - Poredak 
 - Gustoća | 4 527 694  5. (7.9 %)246/km² |
|  |
| Mapa pokazuje položaj regije Veneto u Italiji |
|  |

**Veneto** je regija na sjeveroistoku Italije. Sa sjevera graniči sa Austrijom i regijom Trentino-Južni Tirol, te sa talijanskim regijama Lombardija, Furlanija-Julijska krajina i Emilia-Romagna.

Geografija
----------

Na sjeveru pokrajine započinje planinski lanac Alpe, jugoistočnu granicu regije čini sjeverna obala Jadrana, a regiju presjecaju rijeke Po, Adige, Brenta i Piave. Glavni grad regije je Venecija, a ostali značajniji gradovi su Verona, Padova, Treviso, Belluno, Rovigo i Vicenza. Regija je vrlo bogata umjetničkim i kulturnim vrijednostima. Njeno arhitektonsko nasljeđe uključuje jedinstvene zgrade i mostove Venecije, i mnoge vile Andree Palladia. Arena u Veroni je antički rimski amfiteatar, tradicionalno namijenjen izvođenju opere. U mjestu Abano Terme nalazi se poznato termalno kupalište, a najpoznatija mjesta za odmor su Jesolo, Cortina d'Ampezzo i jezero Lago di Garda. Iz ove regije potječu mnoga poznata vina, od kojih su najpoznatija Soave i Valpolicella.

Privreda
--------

Ekonomija regije, koja se svojevremeno oslanjala prvenstveno na poljoprivredu, danas je više orijentirana prema proizvodnoj industriji, modi (Benetton, Marzotto i dr.), te prema kulturnom turizmu. Veneto je jedna od dvije talijanske regije (pored Sardinije) čijim je stanovnicima ustavnim zakonom talijanskog parlamenta dan status *popolo*. Za razliku od Veneta, Sardinija je dobila i status "autonomne regije". Po regiji je ime dobila i klasa ratnih brodova Veneto, talijanske mornarice iz 2. svjetskog rata.

Vanjske veze
------------

***Veneto*** na Wikimedijinoj ostavi

* Turizam u regiji Veneto
* Veneto, vodič

| * p
* r
* u
Regije Italije |
| --- |
| Regije | 
* Abruzzo
* Apulija
* Basilicata
* Emilia-Romagna
* Kalabrija
* Kampanija
* Lacij
* Ligurija
* Lombardija
* Marke
* Molise
* Pijemont
* Toskana
* Umbrija
* Veneto

 |
| Posebni autonomni status | 
* Furlanija-Julijska krajina
* Trentino-Južni Tirol
* Sardinija
* Sicilija
* Valle d'Aosta

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 155404177
* LCCN: n79054010
* GND: 4062510-2
* SUDOC: 075524848
* NKC: ge191088

 |
**Fridrih Avgust Kekule fon Štradonic** (nem. *Friedrich August Kekulé von Stradonitz*) bio je nemački hemičar koji je postavio osnove modernom shvatanju strukture organskih jedinjenja.

Kekule je rođen u staroj češkoj plemićkoj porodici. Vrlo rano je pokazao zainteresovanost za botaniku i druge prirodne nauke i nakon završetka gimnazije u Darmštatu odlazi na studije. Nakon toga, Kekule postaje profesor Univerziteta u Gentu gde predaje u periodu između 1858. i 1865.

Kekuleov rad na strukturi organskih jedinjenja predstavljao je revolucionarnu prekretnicu na ovom polju. Kekule je, naime, 1857. ustvrdio da je ugljenik u svim organskim jedinjenjima četvorovalentan. Kekuleova pretpostavka je u velikoj meri bila tačna sem za mali broj molekula koji se nazivaju ne-Kekuleovi molekuli. Za sva ostala organska jedinjenja, ovo bezuslovno važi.

Još jedan od poznatih Kekuleovih uspeha bilo je i otkriće strukture benzena iz 1865. Od ranije je bila poznata molekulska formula benzena, po kojoj ovaj molekul u sebi sadrži 6 atoma ugljenika i isti broj atoma vodonika. Međutim, vodeći se svojom pretpostavkom da je ugljenik u svim organskim jedinjenjima četvorovalentan, Kekule nikako nije mogao da napiše strukturu benzena linearno a da mu ne preostane jedan atom vodonika viška. Kekule će kasnije zapisati da je na ideju ciklične strukture došao nakon jednog sna u kome je sanjao zmiju koja grize svoj rep. Na osnovu ovoga, on je dao strukturu benzena sa šestočlanim ugljenikovim prstenom koja se pokazala potpuno tačnom. Kekuleovo otkriće je nakon toga dokazano i postalo opšte prihvaćeno. Međutim, na osnovu podataka koje je ostavio Kekuleov biograf, jasno je da su mu u ovom saznanju od presudnog značaja bila ranija istraživanja Arčibalda Skota Kupera. Čak šta više, nekoliko godina ranije, austrijski hemičar Jozef Lošmit je predložio cikličnu strukturu za niz jedinjenja uključujući i benzen, ali svoje tvrdnje, za razliku od Kekulea, nije mogao da dokaže.

Kekule je 1895. dobio plemićke počasti od Viljema II od Nemačke, čime mu je uz prezime dodato i *fon Štradonic*, kao izraz istorijskog posedstva Štradonica od strane njegove porodice. Interesantna je i činjenica da su od prvih pet Nobelovih nagrada na polju hemije čak tri otišle u ruke Kekuleovih učenika.

Vidi još: Benzen, Ne-Kekuleov molekul, Organska hemija
**Friedrich Ludwig Jahn** (Lanz, kraj Perelberga, 11. august 1778. – Freyburg an der Unstrut, 15. oktobar 1852.), njemački pedagog i filozof. 

Utemeljitelj je njemačkog sistema gimnasticiranja i gimnastičkih klubova - **Turnvereina**, zbog čega je dobio nadimak "Turnvater". Nakon studija teologije, povijesti i filologije, učitelj je u srednjim školama u Jeni, Göttingenu i Berlinu (1809.), gdje počinje program tjelesnih aktivnosti za učenike. Izumio je vježbe na prečkama, razboju, konju i gredi koje su postale standardne u gimnastici, a 1811. osniva prvi gimnastički klub. Zbog rodoljubnih ideja i utjecaja na mladež osuđen je 1819. na dvije godine zatvora. U progonstvu je do 1825. u Kolbergu, a zatim živi povučeno. Izabran je 1848. u nacionalnoj skupštinu.

Djela
-----

* *Bereicherung des hochdeutschen Sprachschatzes* (Leipzig, 1806),
* *Deutsches Volksthum* (Lübeck, 1810),
* *Runenblätter* (Frankfurt, 1814),
* *Die Deutsche Turnkunst* (Berlin, 1816)
* *Neue Runenblätter* (Naumburg, 1828),
* *Merke zum deutschen Volksthum* (Hildburghausen, 1833), and
* *Selbstvertheidigung* (Vindication) (Leipzig, 1863).

Potpuni spisak Jahnovih djela pojavio se u Hofu 1884.-1887. Vidi Schultheissevu biografiju (Berlin, 1894), i *Jahn als Erzieher*, Friedric (Munchen, 1895).

Izvori
------

1. ↑  Goodbody, John (1982). *The Illustrated History of Gymnastics*. London: Stanley Paul & Co.. ISBN 0-09-143350-9.
|  |
| --- |
| **Dinastije faraona  starog Egipta** |
| **predinastički Egipat** |
| **protodinastički period** |
| **rani dinastički period** |
| 1. 2. |
| **Staro kraljevstvo** |
| 3. 4. 5. 6. |
| **prvi prelazni period** |
| 7. 8. 9. 10. |
| 11. (*samo Teba*) |
| **srednje carstvo** |
| 11. (*ceo Egipat*) |
| 12. 13. 14. |
| **drugi prelazni period** |
| 15. 16. 17. |
| **Novo carstvo** |
| 18. 19. 20. |
| **treći prelazni period** |
| 21. 22. 23. 24. 25. |
| **kasni period** |
| 26. 27. 28. |
| 29. 30 31. |
| **Grčko-rimski period** |
| Ptolomejska dinastija-Rimsko Carstvo |

**Dvadeset šesta dinastija** Egipta se smatra posljednjom velikom domorodačkom dinastijom koja je vladala Egiptom prije perzijskog osvajanja (iako je iza nje bilo manjih dinastija). Sjedište joj je bilo u gradu Saisu zbog čega se ponekad naziva **Saiska dinastija**, a period njene vladavine **Saiska restauracija**. Smješta se u Kasni period Drevnog Egipta. 

Ova je dinastija porijeklo vodila od XXIV dinastije čijeg su posljednjeg vladara Bakenranefa krajem 8. vijeka pne. ubili kušitski osvajači te formirali vlastitu Nubijsku ili XXV dinastiju. Kada su Asirci pod Asarhadonom 671. pne. provalili u Egipat, u Donjem Egiptu su kao marionetskog vladara postavili Bakenranefovog unuka Nehoa I koji je tako postao praotac nove dinastije. 

Neho I je nešto kasnije poginuo u sukobu s kušitskim faraonom Taharkom, ali je njegov sin Psametih I uz asirsku pomoć konačno istjerao Nubijce iz Egipta i nakon dugo vremena uspostavio domorodačku vlast nad njenim teritorijem. Godine 660. Psametih se, koristeći unutrašnje sukobe u Asiriji i grčke najamnike, oslobodio i Asiraca, učinivši Egipat nezavisnom državom nakon dugo vremena.

Pad Ninive i propast Asirskog Carstva su krajem 7. vijeka pne. faraona Nehoa II potakli da pokuša Egipat ponovno učiniti velikom silom i hegemonom Bliskog Istoka, ali su taj pokušaj spriječili Babilonci. Egipćani su se na kraju uspjeli oduprijeti Babiloncima, ali su stotinu godina kasnije podlegli Perzijancima pod Kambizom II koji je posljednjeg faraona dinastije - Psametiha III u okovima doveo u Susu.

**Dvadeset šesta dinastija**| Ime | Datumi |
| --- | --- |
| Neho I | 672. pne. - 664. pne. |
| Psametih I (Wahibre) | 664. pne. - 610. pne. |
| Neho II (Wehemibre) | 610. pne. - 595. pne. |
| Psametih II (Neferibre) | 595. pne. - 589. pne. |
| Apries (Haaibre) | 589. pne. - 570. pne. |
| Amasis II (Khnemibre) | 570. pne. - 526. pne. |
| Psametih III (Ankhkaenre) | 526. pne. - 525. pne. |

V. također
----------

* Kronologija Dvadeset šeste dinastije Egipta
* Porodično stablo Dvadeset šeste dinastije Egipta
* Historija Drevnog Egipta

***Dvadeset šesta dinastija Egipta*** na Wikimedijinoj ostavi
William Adolphe Bouguereau: *Le Jour des morts*, 1859.
**Dušni dan** ili **Spomen svih vjernih mrtvih**, katolički je blagdan. Obilježava se dan nakon Svih svetih, 2. studenoga. Obilježava se i u Engleskoj Crkvi, kao i u mnogim evangeličkim crkvama.

Povijest
--------

Spomendan vjernih mrtvih nastao je inicijativom sveca, benediktinskog opata iz Clunyja, svetog Odilona. Krajem I. tisućljeća, već se na mnogim mjestima nakon blagdana Svih svetih slavio i spomendan mrtvih. Taj spomendan 998. sv. Odilon službeno je uveo u Cluny, o kojem je bilo ovisno oko tisuću benediktinskih samostana. Preko benediktinaca, blagdan se proširio po Europi. Vatikan je službeno potvrdio ovaj blagdan 1311.

Španjolska je 1748. dobila povlasticu, da njezini svećenici na Dušni dan mogu služiti tri mise: jednu za koga god žele namijeniti, drugu na nakanu Svetoga Oca, a treću za sve vjerne mrtve. Tu je povlasticu papa Benedikt XV. 1915. proširio na cijelu Crkvu.

Uz ovaj blagdan, kao i za blagdan Svih svetih, običaj je obilazak groblja i paljenje svijeća za pokojne.

Valjske poveznice
-----------------

* Molitva koja se moli kad se prolazi pokraj groblja, 19. st.

Izvori
------

1. ↑  Jure Šonje, gl. ur. *Rječnik hrvatskoga jezika*, Leksikografski zavod »Miroslav Krleža«, Školska knjiga, Zagreb, 2000. ISBN 953-6036-64-9, ISBN 978-953-0-40009-2, str. 1208.
**Hammad ibn Buluggin** (? - 1028) bio je hamadidski vladar današnjeg Alžira, koji je vladao od 1014. do 1028. 

Pripadao je porodici Zirida, odnosno bio sin Buluggin ibn Zirija, koji je postao guverner/namjesnik Ifrikije u službi fatimidskih kalifa nakon osvajanja Egipta i premještanja fatimidske prijestolnice u Kairo. Nakon što je Buluggin umro 994. mjesto guvernera je naslijedio njegov sin i Hammadov brat al-Mansur ibn Buluggin (984–995), a Hammada je postavio za guvernera centralnog Magreba. Buluggin se istakao u borbama protiv Zanata plemena koje je uspio protjerati u dananji Maroko. Godine 1007. je podigao palaču al-Qala ("Tvrđava") u planinama Hodna zapadno od Setifa, koja je uključivala i džamiju koja je ostavila dobar dojam na njegove suvremenike.

S vremenom je stekao toliki ugled i uticaj da se počeo sve više smatrati nezavisnim vladarom. Zbog toga je došao u sukob s Al-Mansurovim sinom, odnosno svojim nećakom Badisom ibn Mansurom. Kulminacija tog sukoba se zbila 1014. kada je Hammad i formalno proglasio nezavisnost, odnosno kao legitimne kalife priznao sunitske Abaside u Bagdadu umjesto ismailitskih Fatimida u Kairu. Iako su Fatimidi na taj način izgubili današnji Alžir, Badis ibn Mansuru nisu pružili pomoć u pokušaju da vojnim putem eliminira pobunu svog strica. Umjesto toga je Badis 1016. bio prisiljen sklopiti primirje, a 1018. i formalno priznati nezavisnost novostvorene hamadidske države. 

Hamada je 1028. naslijedio njegov Qaid ibn Hammad, pod kojim su Hamadidi ponovno priznali Fatimide kao svoje kalife/sizerene.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**nema** | **Hammadidski vladar**1014–1028 | Slijedi:**Qaid ibn Hammad** |
Dio edikta izložen u berlinskom Pergamonmuseumu
Jedan od četiri dijelova edikta (na grčkom) poslije korišten kao okvir za vrata crkve Sv. Jovana Zlautostog u Gerakiju
**Edikt o maksimalnim cijenama** (također poznat i kao **Edikt o cijenama** ili **Dioklecijaov edikt**; na latinskom ***Edictum De Pretiis Rerum Venalium***) je ukaz koji je godine 301. izdao rimski car Dioklecijan. Njegova je svrha bila ustanoviti maksimalne cijene za niz roba, a u svrhu suzbijanja inflacije koja je u to vrijeme bila sve veći problem Carstva. Dioklecijan je uveo i drastične kazne za prekršitelje, uključujući smrtnu kaznu za profitere i špekulante. 

Većina historičara smatra kako te mjere nisu imale nikakvog efekta, odnosno da su zbog neprovedivosti tiho napuštene oko godine 305. Ekonomska situacija se u Rimu poboljšala sa nešto uspješnijim reformama Dioklecijanovog nasljednika Konstantina.

Eksternio linkovi
-----------------

* Corcoran, Simon. „The Prices Edict at Geraki, Greece." (video). Pristupljeno 16. decembar 2009.
**Provincija Cuenca** (španjolski: *Provincia de Cuenca*) je jedna od 5 provincija Španjolske autonomne zajednice - Kastilja-La Mancha, koja se nalazi u sredini Španjolske.

Administrativni centar provincije je grad Cuenca koja je i jedini veći urbani centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Provincija Cuenca prostire se na jugu centralne visoravni Meseta, na površini od 17,141 km². To je vrlo pust kraj, rijetkih planinskih naselja i još rjeđih oranica. u kom živi 198,718 stanovnika.

Po istočnim i centralnim dijelovima provincije prostire se planinski masiv Serranía de Cuenca, kraj gustih borovih šuma i pašnjaka. Kroz vapnenačka brda masiva su rijeke Júcar i Tajo probile duboke kanjone i stvorile čudesne stijene nalik na grad - *Ciudad Encantada*, pored administrativnog centra Cuence.

Po sjeveru se prostiru valoviti brežuljci visoravni Alcarria, sušnog kraja u kom padne manje od 500 mm padavina godišnje, dok na jugu počinje ravnica La Mancha, a na zapad se uzdiže masiv Sierra de Altomira.

Historija i privreda
--------------------

Provincija Cuenca osnovana 1833. na dijelu teritorija drevne regije Nove Kastilje.

### Privreda

Privreda provincije bazira se na poljoprivredi, uzgoju ječma, suncokreta, šafrana i voća, uz maslinarstvo, vinogradarstvo i gljivarstvo. Ipak je glavni izvor prihoda većine stanovnika šumarstvo, eksploatacija borovih šuma.

Jedan dio stanovnika bavi se ovčarstvom, kozarstvom i pčelarstvom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spain: Castilla-La Mancha*" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 06. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Cuenca*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 6. 2018.

Vanjske veze
------------

***Cuenca (provincija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Diputación de Cuenca* (`es`)

| * p
* r
* u
Provincije Kastilje-La Manche |
| --- |
| 
* Albacete
* Ciudad Real
* Cuenca
* Guadalajara
* Toledo

 |  |

| * p
* r
* u
Španjolske provincije |
| --- |
| 
Álava/Araba • 
Albacete • 
Alicante/Alacant • 
Almería • 
Asturias • 
Ávila • 
Badajoz • 
Barcelona • 
Burgos • 
Cáceres • 
Cádiz • 
Cantabria • 
Castellón/Castelló • 
Ceuta1 • 
Ciudad Real • 
Córdoba • 
Cuenca • 
Gerona • 
Granada • 
Guadalajara • 
Guipúzcoa/Gipuzkoa • 
Huelva • 
Huesca • 
Baleari • 
Jaén • 
La Coruña/A Coruña • 
La Rioja • 
Las Palmas • 
León • 
Lérida • 
Lugo • 
Madrid • 
Málaga • 
Melilla1 • 
Murcia • 
Navarra/Nafarroa • 
Orense/Ourense • 
Palencia • 
Pontevedra • 
Salamanca • 
Santa Cruz de Tenerife • 
Segovia • 
Sevilla • 
Soria • 
Tarragona • 
Teruel • 
Toledo • 
Valencia/València • 
Valladolid • 
Biskaja (Vizcaya/Bizkaia) • 
Zamora • 
Zaragoza

1 - Eksklave na sredozemnoj obali Afrike | Flag of Spain |
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Cora**. Za druga značenja, v. Cora (razvrstavanje).* |

**Cora** (Nayeri, Náayarrite).- Indijanski narod iz grupe Coran, porodica Juto-Asteci, nastanjen u sjeveroistočnom Nayaritu, uz granicu sa Durangom, kao i u njezinom obalnom području. Sami sebe Cora nazivaju *Nayeri* a srodni su plemenima Guachichil, Huichol, Totorame i Tecual. Danas oko 16,000 Cora Indijanaca govori dva cora jezika, to su *Cora de El Nayar* i *Cora de Santa Teresa*, u meksičkoj državi Nayarit, uključujući i nekoliko stotina imigranata u američkoj državi Colorado. Pravi Cora Indijanci podijeljeni su na tri lokalna plemena, viz.: Coano, Huaynamota, Zayahueco.

Kultura
-------

Cora Indijanci žive u obalnom području Nayarita i u naseljima Dolores, Santa Teresa, Mesa del Nayar, Jesús Maria, San Francisco i Corepánu u Sierri Nayar. Core su kulturno veoma slični Huicholima, i oba plemena žive od agrikulture. Kukuruz, grah i tikve glavne su kulture, a zemlja se obrađuje plugom i štapovima za kopanje. većina obitelji drži krave zbog mlijeka i sira, te ovce radi vune ,dok se meso ovih životinjarijetko jede. Lovom, ribolovom i sakupljanjem Core i Huicholi nadopunjuju izvore svoje prehrane. Za razliku od Huichola koji lončarsku robu nabavljaju od trgovaca, Core su do danas očuvali lončarstvo. Šalove, torbe i prekrivače Indijanci proizvode sami na tkalačkim stanovima. odjeća je tradicionalna ili polu-tradicionalna. Muškarci nose, košulje i hlače od muslina, sandale i šešire, a treba pridodati i vezene marame i torbe koje se nose preko ramena. Žene nose duge suknje od muslina, duge bezrukavne bluze, sandale i plašt-quechquemitl (vidi quechquemitl) preko glave ili preko ramena.
Vjera Cora je katoličanstvo, čije svece identificiraju sa starim indijanskim bogovima. održavaju i stare paganske običaje i upražnjavaju kult-peyote.

Literatura
----------

* Catherine Palmer Finerty, *In a Village Far from Home: My Years Among the Cora Indians of the Sierra Madre* (Paperback)

Vanjske poveznice
-----------------
Ara Pacis, Reljef s prikazom Enejine žrtve, u lijevom gornjem dijelu vidljiv je mali hram – edikula, u kojoj sjede bogovi penati
Edikula Pirama i Tizbe, kuća oktavija Kvartija, Pompeji
**Edikula** (od lat.  *aedicula* – kućica, mali hram) je naziv za maleno svetište u grčkoj i rimskoj arhitekturi. Neke edikule bile su samostojeće, poput tzv. Spomenika nereida u Xantosu ili Hrama penata na reljefu s prikazom Enejine žrtve na Augustovoj Ara Pacis u Rimu. 

Kućna edikula posvećena larima (lararij), Pompeji
Pročelje Celzove biblioteke raščlanjene edikulama, Efez 
Edikula su mogle biti i u formi zidne niše obrubljene (polu)stupovima i zabatom, u kojoj se nalazio kipić božanstva (lara, penata i dr.) ili maleni oltar, pa je primjerice u Pompejima takva imala funkciju kućne kapelice. Takve su se edikule mogle nalaziti i u sklopu većih hramova.

Kasnije se takve edikule apliciraju i na slavoluke, gradska vrata i druge javne objekte, kako to odlično očituje glasovito pročelje Celzove biblioteke u Efezu.

Od renesanse nadalje, pojam edikule se koristi za arhitektonski okvir otvora (npr. vrata ili niše) koji sastoji od dva stupa koji drže entablaturu i zabat.

Umjetnost klasicizma iznova koristi edikulu kao nadgrobni spomenik, što je bila jedna od njezinih najranijih funkcija.

Nadgrobni spomenik obitelji Eichelberg u formi rimske edikule, 1886. god, Hauptfriedhof, Njemačka

Literatura
----------

* Nenad Cambi: Edikula, u: Antika, Zagreb, 369.
* Jadranka Damjanov; Ksenija Radulić: Edikula, u: Umjetnost (Likovne umjetnosti), 3. izdanje, Zagreb, 1967. str. 65.
* Enciklopedija likovnih umjetnosti, Edikula, sv. 2, Zagreb, 1962. str. 169.-170.
* John Summerson: The Classical Language of Architecture, London, 1991. str. 122. (s. v. Aedicule)

Veze
----

* Hram
* Grčki hram
* Rimski hram


***Edikula*** na Wikimedijinoj ostavi
Spomenik Vímari Peresu u gradu Porto  
izradio: Barata Feyo 1968.
**Vímara Peres, grof od Portugala** (Galicija, cca. 820 – Guimarães, 873)[1] je bio galicijski kršćanski vojvoda koji je živio na zapadu Iberije u 9. vijeku. Bio je vazal Alfonsa III, kralja Asturije, Léona i Galicije, i poslan da od Maura preotme zapadnu obalno područje zvano Gallaecia - od rijeke Mihno do Douro, uključujući gradove *Portus Cale*, kasniji Porto te Gaia - a od kojih je kasnije nastalo ime za Portugal.

Nakon što je dovršio osvajanje tog područja godine 868. je dobio titulu grofa te je imenovan grofom Portugala, odnosno svih područja sjeverno od Douroa. Kasniji portugalski historičari su taj događaj smatrali početkom nastanka portugalske nacionalne države, iako sam Portugal nije stekao nezavisnost sve do 12. vijeka.

Poznat je i po tome što je osnovao utvrđeni grad koji je po sebi nazvao *Vimaranis* (Vimarovo) koji je kasnije postao *Guimaranis*, današnji Guimarães (koji Portugalci zovu "Grad kolijevka"). Vímara Peres je tamo umro 873. godine, a naslijedio ga je sin Lucídio Vimaranes.

Izvori
------

1. ↑  Ime Vímara potiče od njemačkog/germanskog imena Weimar ili Guimar a Peres je patronim (sin Pedra – Petra).

V. također
----------

* Portucale


|  |
| --- |
| Vímara Peres **Dinastija Vímara Peres****Rođen/a:** cca. 820  **Umro/la:** 873 |
| Plemićke titule |
| **Nova titula**Osnivanje Grofovije Portugal | **Grof od Portugala**868–873 | Slijedi:**Lucídio** |
**Dragoljub (Dragan) Toković** (1932—2002) je pevač i kompozitor zabavne muzike, džez pevač evropskih klubova, najpoznatiji kao autor pesme Lela Vranjanka.

Biografija
----------

Dragan Toković je rođen u Makedoniji, u mestu Dramče, 22. marta 1932. godine u porodici sveštenika Spasoja Tokovića.
Dragan je imao starijeg brata, Branislava, mlađu sestru Ljiljanu i mlađeg brata Miodraga. Porodica se pred Drugi svetski rat preselila u selo Konjuh. Tokom rata, Dragan je izgubio oca, a nakon rata, porodica se preselila u Kruševac.

U petnestoj godini je dobio harmoniku, a sa sedamnest godina se zaposlio u muzičkoj redakciji Radio Kruševca. Iste godine je komponovao pesmu „Ja prošetah kraj Morave" koja je postala deo narodne baštine.

Umro je u Beogradu, 9. juna 2002. godine.

Spoljašnje veze
---------------

1. ↑   Arhivirano 2014-10-28 na Wayback Machine-u Riznica srpska: Dragan Toković

* Dragan Toković na IMDb-u (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Koordinate: 42° 00′ 35" SGŠ, 22° 42′ 49" IGD

**Dramče** (mak. *Драмче*) je naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Dramče je u sastavu opštine Delčevo.

Prirodni uslovi
---------------

Dramče je smešteno u istočnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Bugarskom - 5 km severno od naselja. Od najbližeg grada, Delčeva, naselje je udaljeno 10 kilometara severozapadno.

Naselje Dramče se nalazi u istorijskoj oblasti Pijanec. Naselje se razvilo na severozapadnom obodu Delčevske kotline. Severoistočno od naselja izdiže se planina Vlajna, dok južno od njega protiče reka Bregalnica. Nadmorska visina naselja je približno 750 metara. 

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Stanovništvo
------------

Dramče je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 288 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (99%), a ostalo su Srbi. 

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.delcevo.gov.mk Zvanična stranica opštine Delčevo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Delčevo |
| --- |
| **Delčevo** • 
Bigla •
Vetren •
Virče •
Vratislavci •
Gabrovo •
Grad •
Dramče •
Zvegor •
Ilijovo •
Kiselica •
Kosovo Dablje •
Novi Istevnik •
Očipala •
Poleto •
Razlovci •
Selnik •
Stamer •
Stari Istevnik •
Trabotivište •
Turija •
Čiflik |  |