recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Geographus Bavarus** (sh. *Bavarski geograf*, njemački: *Bayerischer Geograph*, poljski: *Geograf Bawarski*) je latinsko ime za anonimnog autora srednjovjekovnog manuskripta *Descriptio civitatum et regionum ad septentrionalem plagam Danubii* (Opis gradova i krajeva sjeverno od Dunava).

To ime nadjenuo mu je 1796. - Jan Potocki.

Historija i karakteristike
--------------------------

Taj neveliki spis otkrio je 1772. ambasador Louisa XV na saksonskom dvoru grof Louis-Gabriel Du Buat-Nançay u Bavarskoj državnoj biblioteci u Münchenu. Manuskript su bavarski Wittelsbachi nabavili 1571.

O tom djelu se puno raspravljalo među historiografima od početka 19. vijeka, u tim diskusijama su prednjačili Nikolaj Karamzin i Joachim Lelewel.

Dokument sadrži popis plemena (manje više slavenskih) po Centralnoj i Istočnoj Evropi, istočno od Labe i sjeverno od Dunava do rijeke Volge pa sve do Crnog i Kaspijskog mora.

U djelu su navedeni Rujini, Volgari i brojni drugi, ali nema Poljana, Pomorana i Mazovšana, za koje se pretpostavlja da su plemena koja su se prva naselila duž obala rijeke Warte tokom 9. vijeka.

Postoje i neke informacije o broju utvrda koja su posjedovala neka od plemena. Zbog tog je poljski historičar Henryk Łowmiański smatrao da je to djelo rad dva autora iz različitih perioda.

I samo porijeklo dokumenta je predmet polemika, stariji stručnjaci smatrali su da je možda sastavljen u Regensburgu, a neki da je popis preuzet iz Reginbertova kodeksa, iz 9. vijeka iz biblioteke opatije na otoku Reichenau, koji je tako nazvan po bibliotekaru. Zbog tog neki misle da je to djelo nekog redovnika koji je djelovao u opatiji od 830-e do 850-e.

Za razliku od njih ruski historičar Aleksandar Nazarenko je iznio tezu da je popis sastavljen 870-ih, kad je najvjerojatnije Metodij Solunski boravio u opatiji, i da je samo djelo bilo na neki način povezano sa njegovim misijama po slavenskim zemljama.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Geographus Bavarus*" (engleski). Gutenberg. Pristupljeno 3.02.2021.

Vanjske veze
------------

* *Rukopis u Bayerischen Staatsbibliothek* (`de`)
* *Descriptio civitatum ad septentrionalem plagam Danubii* (`de`)
Osnovni princip stvaranja geomagnetski inducirane struje: promjene u električnoj struji ionosfere I(t), stvara električno polje E(t), koje pogoni geomagnetski induciranu struju (GIC)
**Geomagnetski inducirana struja** (engl. *geomagnetically induced currents - GIC*) utječe na normalan rad veoma dugih električnih vodiča, uslijed geomagnetske oluje. Za vrijeme geomagnetske oluje električna struja u magnetosferi i ionosferi doživljava promjene, a mijenja se i Zemljino magnetsko polje.

Rizik za infrastrukturu
-----------------------

Za vrijeme geomagnetskih oluja u vodičima se stvara geomagnetski inducirana struja. Najviše problema imaju vrlo dugi dalekovodi u Kini, Sjevernoj Americi i Australiji, dok su Europski dalekovodi puno kraći. Osim toga, ona se javlja i kod električnih generatora i transformatora, koji mogu biti dodatno zagrijani i sigurnosne sklopke ih mogu izbaciti iz rada. Postoje zaštitne mjere kao ukopavanje prijenosnih linija u zemlju, postavljanje gromobrana na dalekovode, smanjenje napona na transformatoru, korištenje kabela kraćih od 10 km. 

Dana 13. ožujka 1989. geomagnetska oluja je uzrokovala izbacivanje električne mreže u Quebecu, 6 milijuna ljudi je ostalo bez električne struje i to 9 sati.  Polarna svjetlost se vidjela i u Teksasu. Geomagnetska oluja je nastala zbog koronalnog izbacivanja masa, koje je primjećeno 9. ožujka 1989. 

Katodna zaštita štiti cjevovode od korozije

Izvori
------

1. ↑  „Scientists probe northern lights from all angles". Canadian Broadcasting Company - CBC. 22 October 2005. Arhivirano iz originala na datum 2007-02-08. Pristupljeno 2015-02-23.
2. ↑  „Earth dodges magnetic storm". New Scientist. 24 June 1989.

Vanjske poveznice
-----------------

* Solar Shield — experimental GIC forecasting system Arhivirano 2009-07-16 na Wayback Machine-u
* Solar Terrestrial Dispatch — GIC warning distribution center
* Article by J. Kappenman on GIC in power grids Arhivirano 2008-06-11 na Wayback Machine-u
* Metatech Corporation's GIC site
* Geomagnetic Storms Can Threaten Electric Power Grid Arhivirano 2008-06-11 na Wayback Machine-u
Koordinate: 41° 17′ 44" SGŠ, 22° 41′ 40" IGD

**Kurtamzalija** (mak. *Kurtamzali*, tur. *Kurthamzalı*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Kurtamzalija je naselje u okviru opštine Dojran.

Prirodni uslovi
---------------

Kurtamzalija je smeštena u jugoistočnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Grčkom (5 km istočno od sela). Od najbližeg grada, Đevđelije, naselje je udaljeno 50 kilometara severoistočno.

Naselje Kurtamzalija se nalazi u istorijskoj oblasti Bojmija. Naselje je položeno u južnoj podgorini planine Belasice, na približno 330 metara nadmorske visine. 

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Kurtamzalija je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 121 stanovnika. 

Većinsko stanovništvo u naselju su Turci (98%).

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je islam.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* dojran-info.com Zvanična stranica opštine Dojran

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Dojran |
| --- |
| **Stari Dojran** • 
Durutlija • 
Đopčelija • 
Kurtamzalija • 
Nikolić • 
Novi Dojran • 
Organdžalija • 
Sevendeklija • 
Sretenovo • 
Furka • 
Crničani • 
Čaušlija • 
Džumabos |
**Glavočić veleljuskaš** (lat. *Lesueurigobius friesii*) ili **veleljuskaš prvoperac** je riba iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Ova vrsta glavoča naraste do 13 cm duljine. Živi na dubinama do 130 m, na muljevitom ili pjeskovitom terenu, gdje žive i škampi, te se stoga često uhvati u koću. Živi u simbiozi sa škampom, čije rupe koristi kao sklonište za sebe i svoja jajašca, a za uzvrat švojim osjetilima pruža škampu sustav ranog upozorenja. Boje je žućkasto-smeđe sa tamno obrubljenim i šarenim ljuskama. Hrani se malim puževima, račićima i beskralješnjacima.

Rasprostranjenost
-----------------

Glavočić veleljuskaš živi samo u Mediteranu uključujući i Jadran, te u istočnom Atlantiku od Norveške do Mauritanije.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Fries's goby (fishbase.org)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavočić veleljuskaš** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavočić veleljuskaš** |

***Glavočić veleljuskaš*** na Wikimedijinoj ostavi
**Hadžiahmetovića kula** je stambeno-fortifikacijski objekat iz osmanlijskog perioda u gradskom naselju Mostaće, opština Trebinje, Bosna i Hercegovina. Proglašena je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Nacionalni spomenik su: kuća, avlija, ekonomski objekat, ekonomsko dvorište i ogradni zidovi.

Lokacija
--------

Hadžiahmetovića kula sa dvorima u Mostaćima smještena je u neposrednoj blizi puta Stolac – Ljubinje - Trebinje.

Historija
---------

U selu su živjele muslimanske porodice Cvijetić, Fetagić, Hadžiahmetović, Hadžismajlović, Resulović, Salihović, Šabanagić i Više, čiji su se preci u drugoj polovini 17. vijeka doselili iz Herceg-Novog, Risana i drugih mjesta Crnogorskog primorja, nakon osmanskog gubitka tog područja.

Za vrijeme osmanske vladavine, u drugoj polovini 18. vijeka, sagrađeno je preko 40 kula, stambeno-odbrambenog karaktera uz važnije komunikacije i raskrsnice puteva, prvenstveno s ciljem pojačanja bezbjednosti Trebinja i efikanosnosti njegove odbrane, ali i u svrhu stanovanja aga i begova. Mlečani su 1687. i 1699. godine zauzeli i zapalili više kula i kuća u Trebinju i okolini. Danas je graditeljska cjelina Hadžiahmetovića kule u vlasništvu Medžlisa Islamske zajednice Trebinje, koje je obnovilo krovnu konstrukciju kule i postavilo novi pokrov.

Opis
----

Kula je smještena u Hadžiahmetovića mahali. Cjelokupna mahala je ograđena zidom od priklesanog kamena u krečnom malteru, visine oko 2 m. Unutar mahale, u zasebnim avlijama, nalazi se pet stambenih objekata sa pratećim ekonomskim prostorima. Svaka avlija ima svoj zaseban ulaz. Svi objekti su građeni od pravilno klesanog kamena u krečnom malteru. Objekti su jedospratni i dvospratni. Završeni su dvovodnim krovom i izvorno su bili pokriveni kamenim pločama. Mahala u cjelini prezentira utvrđenu izvangradsku stambenu strukturu. Kula je pravougaone osnove, izvedena na tri kata. Pokrivena je dvovodnim krovom.

Literatura
----------

* Salih Rajković, Kule i odžaci u Hercegovini Stambeno-fortifikacioni objekti, Naučno-istraživački rad, Sarajevo, 1982.
* Hivzija Hasandedić, Muslimanska baština u istočnoj Hercegovini, El-Kalem, Sarajevo, 1990.
* Đuro Tošić, Trebinjska oblast u srednjem vijeku. Beograd: 1998, 41; Lam. de For. III fol. 100, 14. X 1413
* Vojislav Korać, Trebinje - istorijski pregled; tom II, "Period od dolaska Turaka do 1878. godine". Sarajevo: IKP „Svjetlost", 19
**Država Kachin** (**Jingphaw Mungdan**), je najsjevernija država Mjanmara. Graniči s Kinom na sjeveru i istoku; Državom Shan na jugu i Odjelom Sagaing i Indijom na zapadu. Smještena je između 23° 27' i 28° 25' sjeverne geografske širine te između 96° 0' i 98° 44' istočne geografske dužune. Površina Države Kachin iznosi 88.010 kvadratnih kilometara. Glavni grad države je Myitkyina. Drugi po važnosti je grad je Bhamo, a važni gradovi su Mohnjin, Putao, Shumpanbum, Mogaun.

U Državi Kachin se nalazi mjanmarska najviša planina, Hkakabo Razi, s 5889 metara visine, koja tvori južni rub Himalaje, te najveće mjanmarsko jezero, Inagwgyi.

Stanovništvo
------------

Većina od 1,4 miliona stanovnika države su Kačini, također poznati kao Jinghpaw, a u državi službeno postoji još 13 etničkih grupa, uključujući Bamare, Rawang, Lisu, Zaiwa, Maru, Yaywin, Lawngwaw, Lachyit i Shane. Preko jednog vijeka nije bilo popisa stanovništva. Službene vladine statistike tvrde da je 57,8% stanovnika budističke, a 36,4% kršćanske vjere. Kačinski jezik je lingua franca države, te se koristi pismo temeljeno na latinici. [*mrtav link*]

Ekonomija
---------

Privreda Države Kachin se temelji na poljoprivredi. Glavni proizvodi su riža i šećerna trska. Minearlni proizvodi uključuju zlato i žad.

Historija
---------

Država Kachin je stvorena 1948. kao dio Burmanske Unije temeljem Sporazuma u Paglongu, a Kačini su, za razliku Shana i China, njime i svojom državom uglavnom bili zadovoljni sve do 1962. i vojnog udara kojim je van snage stavljen burmanski ustav. Tada je stvoren kačinski pokret za nezavisnost na čelu s Kačinskom organizacijom za nezavisnost (KIO) i njenim vojnim krilom Kačinskom vojskom za nezavisnost (KIA).

KIO i KIA su relativno lako osvojili veliki dio Države, a vlast Burme je bila ograničena na glavni grad i željeznički koridor. Kačin je *de facto* nezavisnost održavao trgovanjem žadom, kao i krijumčarenjem narkotika.

Godine 1994. je velika burmanska ofenziva osvojila strateški važne rudnike žada, te tako prisilila KIO da sjedne za pregovarački stol i formalno prizna burmanski suverenitet. KIA je, zauzvrat, priznata kao dio burmanskih oružanih snaga, a političari iz KIO-a dobili funkcije u lokalnim i nacionalnim organima vlasti. Dio pripadnika KIO i KIA, nezadovoljan sporazumom, se izdvojio i nastavlja, uglavnom simboličku, gerilsku aktivnost.

Vanjske veze
------------

Wikimedia IncubatorWikimedia Incubator
 ***Kachin probna verzija*** Wikipedije se nalazi u Wikimedijinom inkubatoru

* Kachin National Organization
* The Kachin Post
* Kachin Radio Arhivirano 2006-11-11 na Wayback Machine-u
* News in Jingphaw and Burmese

| * p
* r
* u
Administrativna podjela Mjanmara |
| --- |
| Države | Chin • Kachin • Kayah • Kayin • Mon • Rakhine • Shan | Zastava Mjanmara |
| Odjeli | Ayeyarwady • Bago • Magway • Mandalay • Sagaing • Tanintharyi • Yangon |
**Glavočić dvotočkaš** (lat. *Pomatoschistus pictus*) riba je iz porodice glavoča (lat. Gobiidae). Njegova podvrsta, **Jadranski glavočić dvotočkaš** (lat. *Pomatoschistus pictus adriaticus*) obitava u Jadranu, a pronađen je i u nekim drugim dijelovima Mediterana. Atlantska podvrsta naraste do 6 cm duljine, a Jadranska je nešto manja i naraste oko centimetar manje. Obitava na pijesku i šljunku, a hrani se raznim malim račićima. Mužjaci su žućkasto smeđe boje s nekoliko dvotočki po boku (obično 5-6), a ženke imaju nešto blijeđe boje.

Rasprostranjenost
-----------------

Obični glavočić dvotočkaš kojeg često imenuju kao *Pomatoschistus pictus pictus (Malm, 1865 )* živi u hladnijim rubnim morima istočnog Atlantika, od Norveške na sjeveru pa do Portugala na jugu. Jadranska podvrsta, s drug strane živi u toplijim morima Mediterana, a postoje naznake i o njnoj rasprostranjenosti i u Atlantiku, od obala Maroka, do Kanarskih otoka .

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Glavoči[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Painted goby (fishbase.org)

Linkovi
-------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavočić dvotočkaš** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavočić dvotočkaš** |

  


***Glavočić dvotočkaš*** na Wikimedijinoj ostavi
**Giuliano da Sangallo** (Firenca, 1443. ili 1445. – Firenca, 1516), bio je talijanski arhitekt, skulptor i vojni inženjer, brat Antonija da Sangalla Starijeg. Giulianovo remek-djelo je Santa Maria delle Carceri, crkva tlocrta grčkog križa u toskanskom Pratu koju je podigao između 1485. i 1491. godine.

Biografija
----------

Giuliano se formirao kao arhitekt pod snažnim utjecajem Filippa Brunelleschija, pa su mu djela bila karakteristična za arhitekturu 15. vijeka. Postao je dvorski arhitekt moćne porodice Medici iz Firence za koju je 1485. izgradio vilu u mjestu Poggio a Caiano.

Kao vojni inženjer bio je angažiran u obrani Firence u ratu protiv Napuljskog kraljevstva 1478. godine. Giuliano je u Rimu za Medicije izgradio Palazzo Madama, a radio je i na projektu za Baziliku sv. Petra, ali ga je sa tog projekta istjerao Donato Bramante.

Njegov projekt iz 1515/1516. za fasadu firentiske Bazilike San Lorenzo ostavio je veliki trag i utjecaj među arhitektima.

Izvori
------

1. ↑  „*Sangallo, Giuliano da*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 12. 5. 2018.
2. 1 2 3 4  „*Sangallo family*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

***Giuliano da Sangallo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Sangallo, Giuliano da* (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 52485809
* LCCN: n81147607
* ISNI: 0000 0001 1642 9774
* GND: 118799770
* SUDOC: 028952626
* BNF: cb12068166t (podaci)
* ULAN: 500023184
* NKC: xx0150157
* BNE: XX4833550
* RKD: 69634

 |
(video)
Video
**Ejakulacija** je izlučivanje sperme iz penisa, uobičajeno popraćeno orgazmom. Obično je rezultat seksualne stimulacije tijekom snošaja (ili bilo koje druge seksualne aktivnosti), koja može uključivati stimulaciju prostate. Rijetko je posljedica oboljenja prostate. Ejakulacija se može spontano događati tijekom sna (odnosno spavanja - takva ejakulacija naziva se *polucija*).

Faze
----

Ejakulacija ima dvije faze: *emisiju* i *ejakulaciju*. Faza emisije ejakulatornog refleksa je pod kontrolom simpatetičkog živčanog sustava, dok je ejakulatorna faza pod kontrolom kralješničkog refleksa na nivou kralješničke sinapse S2-4 putem pudendalnog živca. Poslije ejakulacije slijedi vrijeme oporavka, dok joj prethodi seksualno podražavanje.

### Vrijeme oporavka

Većini muškaraca potrebno je neko vrijeme između dvije ejakulacije, duljina tog vremena nije zadana. Dob utiče na vrijeme oporavka; mlađi muškarci tipično se oporavljaju brže nego stariji. Tijekom vremena oporavka teško je ili nemoguće uspostaviti erekciju, jer se simpatetički živčani sustav suprotstavlja djelovanju parasimpatetičkog živčanog sustava.

### Stimulacija

Postoji veliki opseg trajanja seksualnog podražavanja prije nego što nastupi ejakulacija.

Kad muškarac ejakulira prije nego što to želi, zovemo to prijevremenom ejakulacijom. Ukoliko muškarac nije sposoban ejakulirati ni nakon poduljeg seksualnog podražavanja, unatoč njegovoj želji, zovemo to odložena ejakulacija ili anorgazmija. Orgazam koji nije popraćen ejakulacijom poznat je kao suhi orgazam.

  


***Ejakulacija*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za matematičara v. Gopala (matematičar). Za zaštitnika krava v. Gopal (Krishna).*
**Gopala** (? - 770) bio je osnivač dinastije Pala, odnosno istoimene države u regionu Bengala. Zadnji dio njegovog imena - *pala* - znači "zaštitnik" i nosili su ga svi kasniji monarsi. Prije dolaska na prijestolje je bio iskusni i sposobni vojskovođa. Njega su oko godine 750. po predaji, lokalni poglavari i velmože izabrali za kralja, smatrajući da će na taj način zaustatviti višedecenijsku anarhiju, nasilje i međusobne sukobe. Gopala, koji se također opisuje kao pobožni budist se pokazao mudrim i sposobnim vladarom, stvorivši podlogu za teritoijalnu ekspanziju svojih nasljednika.

Literatura
----------

* Majumdar R.C. and A.D. Pusalkar. *History and Culture of Indian People, Vol. IV: The Age of Imperial Kanauj*, Bharatiya Vidya Bhavan, Bombay, 1964.
* Ramacharita by *Sandhyakar Nandi*
* Mahajan, V.D. (1960, Reprint 2007), *Ancient India*, S. Chand & Company, New Delhi, ISBN 81-219-0887-6
* Epigraphia Indica, XVIII
* Epigraphia Indica, II
* Indian Antiquary, XV

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: ***Gupta Carstvo***  |  **Pala car** 750–770 | Slijedi: **Dharmapala**  |
**Eadric** (ili **Edric**) **Streona** (? - 25.12. 1017) bio je anglosaksonski (engleski) ealdorman Mercije, koji se zbog uloge u danskom osvajanju Engleske početkom 11. vijeka smatra jednim od najvećih izdajnika, odnosno negativaca u historiji Engleske.

Prema Florenceu od Worcestera je bio skromnog porijekla, ali je kao službenik stekao naklonost kralja Ethelreda Nespremnog. Godine 1007. je imenovan za earldormana Mercije, te se oženio za kraljevu kćer Eadgifu. Suvremeni historičari pretpostavljaju da je za kraljevu naklonost, ali i negativnu reputaciju (temeljem koje je kasniji kroničar William od Malmesburyja naziva "otpatkom čovječanstva") stekao obavljajući za njega "prljave poslove", odnosno likvidacije političkih protivnika.

Kralja je, međutim, godine 1009. odgovorio od napada na Dance. Kasnije je bio uključen u diplomatsku aktivnost i stekao bliske veze sa vikinškim i danskim vođama, postavši glavni pobornik plaćanja *danegelda*, odnosno danka. Godine 1012. je sudjelovao u neuspješnim pokušajima da se ishodi puštanje canterburyjskog nadbiskupa Alphegea iz zarobljeništva. Nedugo poslije Alphegeovog ubistva je danski vojskovođa Thorkell Visoki prebjegao na englesku stranu, što neki historičari tumače Eadricovim posredovanjem.

Nakon Ethelredove smrti se kraljem proglasio njegov sin Edmund Željeznoboki (*Edmund Ironside*), prema kome je Eadric gajio izrazitu antipatiju, pogotovo nakon što se mladi princ bio oženio za Aelgilfu, kćer jedne od njegovih žrtava. Kada je 1015/16. danski kralj Knut Veliki otpočeo invaziju Engleske kako bi za sebe osvojio krunu, Eadric je prešao na dansku, odnosno Knutovu stranu. Poslije bitke kod Otforda iste godine se vratio na Ethelredovu stranu te je sudjelovao u bitci kod Ashingdona. U njoj je, prema predaji, prilikom borbe odrubio glavu engleskom vojniku misleći da je to Ethelred, te je kasno shvatio da je to netko drugi. U svakom slučaju, bitka je završila engleskim porazom nakon koje se Edmund odrekao engleske krune osim u Wessexu.

Mjesec dana nakon bitke Edmund je umro, a što kroničar Geoffrey Gaimar tumači kao posljedicu atentata samostrijelom koga su izveli Eadricovi sinovi. Eadric je nakon toga dobio mjesto earla Mercije, te, između ostalog, obavio misiju pratnje Ethelredove udovice i Knutove nove supruge Emme od Normandije u Normandijsko Vojvodstvo. 

Krajem iste godine se, međutim, kobno posvadio prilikom partije šaha sa Knutom, kada je odbio promijeniti pravila igre u kraljevu korist. Kada je došlo do svađe, Knutu je, prema predaji, priznao svoju ulogu u Edmundovoj smrti. Danski monarh je na to reagirao naredivši da se Eadric pogubi na licu mjesta, što je, prema tekstu *Encomium Emmae* izvršio Eric od Hlathira. Prema *Anglosaksonskoj kronici* Eadricova glava je postavljena na Londonski most, a ostatak trupla bačen u Temzu.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Stretton-en-le-Field, Rootsweb
* The Foundations of England: 1066-1154, John Henry Ramsay, from Google Books
**Geosinklinale** su linearno izduženi i pokretljivi dijelovi Zemljine kore, prekriveni morskom vodom. Odlikuju se visokom mobilnošću, snažnim geodinamičkim naprezanjima, znatnom debljinom sedimenata (10 ‒ 20 km), raščlanjenošću i znatnom propustljivošću Zemljine kore, što se izražava snažnim magmatizmom, metamorfizmom i seizmičkom aktivnošću.

S obzirom da su geosinklinalni prostori tijesno u vezi sa dubinskim rasjedima, osim visoke mobilnosti karakteriziraju ih i jako izražene magnetske i gravitacijske anomalije odnosno znatan termički protok. Građa i debljina Zemljine kore i gornjeg dijela omotača u predjelima geosinklinala znatno variraju. U početku evolucije, geosinklinale se odlikuju preovlađujućim pokretima tonjenja i intenzivnom sedimentacijom. Poslije ove faze nastupa drugi stadij razvoja geosinklinala, kada preovlađuju procesi ubiranja i izdizanja, tj. nastupa prelazak geosinklinale u orogen (planinski masiv), čija tektonska aktivnost sa vremenom slabi. Orogene strukture se formiraju prije svega djelovanjem potisaka od relativno stabilnih kontinentalnih blokova (kratona).

Teorija o geosinklinalama je do prije nekoliko desetaka godina bila jedna od najznačajnijih teorija o strukturi i evoluciji Zemljine kore. Pojam *geosinklinala* u geološku terminologiju prvi su uveli američki geolozi J. Hall i J. D. Dana. Danas je u geološkoj literaturi generalno prihvaćena teorija o tektonici ploča. Teorija o geosinklinalama navodi se zbog toga što se u literaturi iz oblasti geologije i dalje mogu naći pojmovi vezani za nju.

Veze
----

* Geologija
* Evgeosinklinala
* Tektonika ploča
**Geotektonika** ili kraće, **tektonika** bavi se pokretima i deformacijama u Zemljinoj kori odnosno litosferi i to na globalnoj razini, te kontaktima pojedinih kontinentalnih i ocenaskih ploča koje se kreću po gornjem sloju astenosfere, tj. Zemljinom plaštu. Strukturno oblikovanje pojedinih kompleksa rezultat je geodinamskih promjena u prošlosti, što upućuje na nedjeljivu povezanost *geodinamike i geotektonike*. Međutim, u okviru specifičnih zadataka težište **geodinamike** je analiza uzroka promjena, a **geotektonike** rekonstrukcija strukturnih i mofroloških posljedica tih promjena kao okvira određenog zbivanja. Odraz toga zbivanja na površini Zemlje predmet je **geomorfologije**.

Zemljina površina je podijeljena u 8 velikih i nekoliko manjih ploča koje se sporo kreću i mijenjaju veličinu. Intenzivna geološka aktivnost se događa na rubovima ploča gdje se ploče odmiču jedna od druge, jedna prema drugoj ili prolaze jedna uz drugu. Teorija o tektonici ploča, potječe iz prve polovice 20. stoljeća i obuhvatila je opisala je mehanizme podvlačenja ploča i širenja oceana.

Podvlačenje kontinentalnih ploča
--------------------------------

Kontinenti se slobodno kreću po gornjem sloju astenosfere mijenjajući međusobno svoje položaje i oblike.

Širenje srednjoocenskih hrptova
-------------------------------

*Glavni članak: Širenje morskog dna*
Morsko dno nastaje na srednjeoceanskim hrptovima od kuda se izlaze goleme količine lave, šireći ocenasko dno te stvarajući nove dijelove ocenske kore. Obje strane oceanskog dna uz srednjoocenaki greben se kreću, ali u suprotnim pravcima, prema kontinentalnim pločama na rubovima. Danas je možda najpoznatiji Atlantski srednjooceanski hrbat, s izraženom vulkanskom aktivnošću i na površini (Island).
**Gooi** (službeno **Gooiland** ili **Het Gooi**) je kraj oko grada Hilversumu u nizozemskoj provinciji Sjevernoj Holandiji. Ime Gooi je derivat od holandske riječi *gouw* što znači oblast (grofovija).

Geografija
----------

Gooi leži između Amsterdama, Amersfoort i Utrechta. Danas je to kraj malih rezidencijalnih gradića, a njegove vrištine, šume, livade i mala jezera podsjećaju da na vremena kad je bio rijetko naseljen kraj u kom su se malobrojni stanovnici uglavnom bavili ovčarstvom. Sve se u tom kraju promijenilo 1874. izgradnjom željeznice Amsterdam–Amersfoort koja je omogućila brojnim stanovnicima srednje klase iz Amsterdama da tu izgrade svoje kuće.

Najveća urbana naselja regije su Hilversum, Huizen, Bussum, Naarden, Laren i Blaricum. Hilversum, najveći među navedenima, poznat je kao medijski centar Holandije, zbog brojnih radio i TV stanica koje djeluju u gradu, te po modernističkoj zgradi gradske vijećnice (1928–1931) koju je projektirao arhitekt Willem Marinus Dudok.

Velike znamenitosti tog kraja su i utvrđeni grad u obliku zvijezde Naarden i srednjovjekovni dvorac kod Muidena.

Vanjske veze
------------

***Gooi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Gooi na portalu Rough Guides Limited (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315149290

 |
**Gesta Danorum** (srpskohrvatski: *Podvizi Danaca*) je manuskript koji je napisao Saxo Grammaticus krajem 12. vijeka.

Karakteristike
--------------

Gesta je napisana u 16 svezaka, počinje sa legendarnim kraljem Danom i završava osvajanjem Pomeranije koju je izveo kralj Knut IV 1185.

Prvih devet svezaka Geste priča o 60 legendarnih danskih kraljeva. U tom dijelu svoje knjige Saxo se oslanjao na antičke i islandske sage.
Pretpostavlja se da je njegova Legenda o Amlethu bila inspiracija za Hamleta Williama Shakespearea, a 
priča o strijelcu Toku (Palnatoku), prototip za švicarskog Wilhelma Tella. 
Saxo je ugradio i mitove o nacionalnim bogovima za koje je tradicija tvrdila da su bili danski vladari, kao i mitove o stranim herojima.

Posebno se ističu tri junačka epa koje je Saxo preveo na latinske heksametre. Ta tri najstarija poznata danska epa su; **Bjarkemaalet** - himna namijenjena podizanju borbernog morala; **Ingjaldskvadet** - ep koji naglašava koruptivnu opasnost luksuza za stari vikinški duh; i **Hagbard i Signe**-ep
o tragičnoj ljubavi i porodičnim svađama.

Posljednjih sedam svezaka sadrži Saxonov prikaz historijskih događaja od 1047. do 1186. 
Među mnogobrojnim podatcima, koji su preuzeti iz različitih izvora te nisu kronološki poredani, nalaze se i oni o baltičko-polapskim Slavenima.

U tom dijelu knige Saxo je uvjerljiv kad kazuje o događajima bliskim njegovom vremenu, ali proizvoljan kad piše o starim. Njegov cilj bio je patriotski, predstaviti Dansko kraljevstvo kao vrlo staro, i monarhiju kao faktor jedinstva.

Saxova knjiga bila je izvor inspiracije brojnim danskim romantičarskim pjesnicima 19. vijeka.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   „Saxo Grammaticus, danish historian" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 26.12. 2021.
2. 1 2   „Saxo Grammaticus" (hrvatski). Enciklopedija LZMK. Pristupljeno 26.12. 2021.

Vanjske veze
------------

***Gesta Danorum*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Saxo Grammaticus* (`en`)
* *Saxo Grammaticus* (`sh`)
* *Saxo Grammaticus: Gesta Danorum* (orginalni manuskript iz Danske kraljevske biblioteke) (`dk`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 179869535
* LCCN: n82011075
* SUDOC: 03068806X
* BNF: cb14479347h (podaci)

 |
**Hawke's Bay** (maorski: *Heretaunga*) je jedna od 16 regija u Novom Zelandu.

Historija
---------

Provincija Hawke's Bay je osnovana 1858. kao pokrajina Novog Zelanda, u veljači 1858. nakon sastanka u Napieru odvojena je od provincije Wellington, a ukinuta je 1876. zajedno sa svim ostalim pokrajinama Novog Zelanda.

Geografija
----------

Regija se nalazi u istočnom dijelu Sjevernog otoka. Površina joj iznosi 14,111 km². Susjedne regije su Gisborne i Bay of Plenty na sjeveru, Waikato na zapadu i Wellington na jugu.

Administrativna podjela
-----------------------

Središte regije je Napier, dok je najveći grad Hastings. Regionalno vijeće presjeda u dva grada Napieru i Hastingsu.

Stanovništvo
------------

Prema procjeni broja stanovnika iz 2015. godine u regiji živi oko 160,100 stanovnika, dok je prosječna gustoća naseljenosti 11 st./km². Oko 61,500 stanovnika živi u okrugu Napier i 68,200 u okrugu Hastings. Glavna urbana područja su Napier i Hastings, a manja Wairoa, Taradale, Havelock North, Tikokino, Waipawa, Waipukurau i Takapau. Regija ima značajanu maorsku populaciju od oko 24% ukupnog stanovništva. Glavno lokalno maorsko pleme je Ngāti Kahungunu.

Vanjske poveznice
-----------------

***Hawke's Bay (regija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica regije

| * p
* r
* u
Regije Novog Zelanda |
| --- |
| Sjeverni otok | 
* Northland
* Auckland\*
* Waikato
* Bay of Plenty
* Gisborne\*
* Hawke's Bay
* Taranaki
* Manawatu-Wanganui
* Wellington

 |  |
| Južni otok | 
* Tasman\*
* Marlborough\*
* Nelson\*
* West Coast
* Canterbury
* Otago
* Southland

 |
| \* Regijom upravlja unitarno tijelo, a ne regionalno vijeće. |
|  |
| --- |
|  |

**Kraljevstvo Fidži**, znano još i kao **Kraljevstvo Viti**, bila je kratkotrajna monarhija na teritoriju Fidžija, a koja je figurirala kao prva ujedinjena fidžijska država. Kraljevstvo je obuhvaćalo cijeli teritorij suvremenog Fidžija, uz izuzetak otoka Rotume. Prvi i jedini kralj bio je ratu Seru Epenisa Cakobau. 

Formiranje Kraljevstva Fidži uslijedilo je u periodu kada su se plemenski poglavice borili za prevlast nad razjedinjenim arhipelagom. Tanoa Visawaqa, otac kralja Cakobaua, ranije je pokorio istočni dio arhipelaga, međutim nikada nije imao kontrolu nad zapadnim dijelom Fidžija. Kada se Cakobau, koji je uživao čvrstu kontrolu nad istokom, proglasio kraljem Fidžija (*Tui Viti*), ostali plemenski čelnici su se usprotivili, smatrajući Cakobanua prvim među jednakima, ali ne i vladarom. Međutim, u lipnju 1871. godine, počasni britanski konzul, John Bates Thurston, uspio je uvjeriti fidžijske poglavice da prihvate ustavnu monarhiju s Cakobauom kao kraljem, s tim da bi stvarna vlast bila u rukama vlade i parlamenta kojim bi dominirali doseljenici iz Australije. Zakonodavna skupština nove monarhije prvi put se sastala u studenom 1871. godine u Levuki. 

U narednim mjesecima, fidžijska je vlada toliko trošila da se našla u neodrživim dugovima. Tokom 1872. godine, nakon opetovanih društvenih i ekonomskih nemira, Thurston je na Cakobauov zahtjev pristupio službenom Londonom s ponudom cesije arhipelaga Britaniji. Dva britanska povjerenika ubrzo su poslani na Fidži kako bi razmotrili mogućnost aneksije. Proces su inicijalno zakomplicirali politički manevri između Cakobaua i njegovog rivala, Maʻafua, koji su stvarali probleme nekoliko mjeseci. Dana 21. ožujka 1874. godine, Cakobau je Londonu poslao konačnu ponudu, koju su Britanci prihvatili. Nedugo zatim, Hercules Robinson, koji će ubrzo postati prvi guverner, doplovio je na brodu HMS *Dido* te je svečano dočekao Cakobaua. Nakon kraćih oscilacija, Cakobau je konačno pristao odreći se kraljevske titule. 

Dana 10. listopada 1874. godine, Cakobau, Maʻafu i skupina viših plemenskih čelnika potpisala je Ugovor o cesiji koji je uspostavio gotovo stoljetnu koloniju Fidži.
**Hoker hart** (engl. ) i njegove varijante Hoker odaks (engl. ), Hoker dimon (engl. ), Hoker hajnd (engl. ), Hoker Hardi (engl. ) i Hoker ospri (engl. ) su bile britanski dvosjedi laki bombarderi, koje je prozvodila fabrika Hoker erkraft (engl. ).

Razvoj
------

Hoker hart u naoružanju Finske
Prototip Hoker harta je poletio 1928, a proizvodnja je počela 1930. godine. Varijante su bile mnogobrojne i netipično su označene raznim imenima, umjesto brojevima ili slovima. Većina aviona je koristila Rols Rojs Kestrel (Rolls-Royce Kestrel) motor sa tekućim hlađenjem, ali neki su imali zvjezdaste motore Merkjuri (Mercury) hlađene vazduhom.

Karakteristike
--------------

* Laki bombarder
* Posada: dvojica, pilot i osmatrač-mitraljezac
* Prvi let: 1928
* Ušao u upotrebu: 1930
* Proizvođač: Hoker (Hawker)

### Dimenzije

* Dužina: 8.94 m
* Razmah: 11.35 m
* Visina: 3.17 m
* Površina krila: 32.33 m²

### Mase

* Prazan: 1148 Kg
* Opterećen: ? Kg
* Maksimalna poletna masa: 2066 Kg

### Pogonska grupa

* Motor: jedan, 12-cilindara Rols Rojs Kestrel (Rolls Royce Kestrel) 1B ili Kestrel XDR
* Snaga 525 (1B) ili 510 (XDR) KS (391 ili 380 KW) sa tekućim hlađenjem

### Performanse

* Maksimalna brzina: 296 Km/h na 1525 m
* Borbeni radijus: 756 Km
* Operativni plafon: 6510 m
* Brzina uzdizanja: ? m/min

### Naoružanje

* Streljačko: 2 mitraljeza 7.7 mm Levis (Lewis), jedan naprijed, drugi pomičan kod osmatrača
* Bombe: do 236 Kg

U borbi
-------

Zemlje korisnici Hoker harta
Korišteni su u mnogobrojnim britanskim kolonijalnim ratovima, i u sovjetsko-finskom ratu 1940. Korišteni su u Drugom svjetskom ratu za pomoćne zadatke do 1943. Bili su i u naoružanju Kraljevine Jugoslavije.

Literatura
----------

***Hawker Hart*** na Wikimedijinoj ostavi

* Encyclopedia of World Aircraft, Prospero Books. ISBN 978-1-894102-24-7.
* „Hawker Hart" ((`en`)). Aviastar (www.aviastar.org). Pristupljeno 15. septembar 2010.
**Krešimir Zidarić** (Tearce pokraj Tetova, 20. veljače 1933. - Zagreb, 22. svibnja 1998.) bio je hrvatski kazališni, televizijski i filmski glumac.

Životopis
---------

Krešimir Zidarić je 1956. diplomirao na Akademiji dramske umjetnosti u Zagrebu. Iste je godine postao i članom Dramskoga kazališta »Gavella«, čiji je također ravnatelj bio u razdoblju od 1972. do 1983. Godine 1968. s Tomislavom Bakarićem i Veselkom Tenžerom osnovao je »Teatar Tu i Tamo« (3T). U domaćem se dramskom repertoaru osobito istaknuo kao tumač Krležinih likova: Herkul u *Kraljevu*, Radnik u *Golgoti*, Lukač u *Vučjaku*, Oliver u *Ledi* i Ignjat Glembay u *Gospodi Glembajevima*. Nastupao je i na Dubrovačkim ljetnim igrama te u drugim zagrebačkim kazalištima: u Teatru &TD posebno se istaknuo kao Bukara u kazališnoj drami (kasnije i filmu) *Predstava Hamleta u Mrduši Donjoj* Ive Brešana.

Njegov sin Ranko Zidarić je također istaknuti glumac.

Filmografija (izbor)
--------------------

* 1967. – *Kad je mač krojio pravdu* (TV serija)
* 1967. – *Breza*
* 1969. – *Divlji anđeli*
* 1973. – *Živjeti od ljubavi*
* 1973. – *Predstava Hamleta u Mrduši Donjoj*
* 1980.-1981. – *Velo misto* (TV serija)
* 1982. – *Nepokoreni grad* (TV serija)
* 1988. – *Kad ftičeki popevleju*
* 1988. – *Gospodski život Stipe Zvonarova*
* 1994. – *Gospa*
* 1998. – *Transatlantic*

Izvori
------

1. ↑  LZMK / Hrvatska enciklopedija: Zidarić, Krešimir, pristupljeno 27. studenoga 2014.

Vanjske poveznice
-----------------

* LZMK / Hrvatska enciklopedija: Zidarić, Krešimir
* Moj TV.hr – Krešimir Zidarić (filmografija)
* Krešimir Zidarić na IMDb-u (`en`) (filmografija)
**Dravsko polje** je ravnica u slovenskoj Štajerskoj, duž desne obale rijeke
Drave između Maribora odnosno Ptuja i Pragerskog.

Karakteristike
--------------

Prosječna nadmorska visina polja je 250 m. Granica Dravskog polja na zapadu je Pohorje, na sjeveru su to Slovenske gorice, na jugu 
je to Haloze dok se na istoku kod Ormoža ono pretapa u Ptujsko polje.

Dravsko polje je tektonska depresija, koja je nastala u pliocenu. Tu depresiju je Drava tokom 
vremena nasula aluvijalnim materijalom, pijeskom i glinom. Debljina aluvijalnog materijala na
sjeverozapadnom dijelu Dravskega polja iznosi do 30 metara, dok se prema jugoistoku ona smanjuje.

Povezano
--------

* Ptujsko polje

Izvori
------

1. 1 2  „Naravnogeografske značilnosti" (slovenski). Občina Miklavž na Dravskem polju. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-05. Pristupljeno 17. 11. 2014.

Vanjske veze
------------

* *Naravnogeografske značilnosti* Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u (`sl`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Heliaia** ili **Heliaea** (grčki: Ήλιαία; dorski: Halia), ponekad navođen i kao **helieja** ili **helijeja**, je bio vrhovni sud Atene, a u klasična Atena|klasičnom periodu i jedna od najvažnijih institucija atenske demokracije.

Suci su se zvali *heliasti* (Ήλιασταί) ili *dikasti* (δικασταί, ὀμωμοκότες = oni koji su se zakleli, tj. porotnici). Sudovanje se zvalo Ήλιάζεσθαι (δικάζειν).

Porotnici
---------

Historičari se spore oko toga da li je Heliaiu kao instituciju uveo Klisten ili Solon, ali se pretpostavlja kako je u početku bila tek prizivni sud, odnosno evoluirala od atenske Skupštine. Sud je ukupno brojao 6.000 ljudi, a za njegove porotnike su mogli biti birani svi atenski građani iznad 30 godina starosti. Periklo je u okviru svojih demokratskih reformi prvi uveo instituciju plaćanja porotnika, najvjerojatnije u nastojanju da kompenzira korupciju koju bi moglo izazvati bogatstvo njegovog suparnika Kimona.

6.000 porotnika se izvlačilo lutrijom iz 10 atenskih plemena (svako je davalo po 600 porotnika), a oni su se potom dijelili u posebna porotnička vijeća od po 600, 500 ili 501 člana.

Nadležnost i postupak
---------------------

Nadležnost Heliaie je ispočetka bila ograničena na suđenja arhontima ili drugim visokim funkcionarima atenske države. Tek su Efijaltove radikalne reforme proširile nadležnost na gotovo sve građanske i krivične sporove, s izuzetkom suđenja za ubistvo ili palež. Heliaia je također donosila odluke u sporovima između građana Atene i drugih grčkih polisa. 

Heliaia je zasjedala svaki dan, osim tri posljednja dana u mjesecu, kada je zasjedala eklesija. Raspravna vijeća nisu imala sjedište, nego su se sastajala na otvorenom. 

Na čelu heliaie je bio *hegemon* čiji je zadatak bio pripremiti rasprave te kockom odrediti koje će ih raspravno vijeće (porota) voditi. Nakon toga je dolazio pred porotu i iznosio je rezultate preliminarne istrage, odnosno o čemu porota treba odlučivati. Zatim je počinjala rasprava u kojoj su govorili tužitelj, tuženik i svjedoci. Dužina govora svakog od sudionika rasprave je bila točno određena ovisno o predmetu spora, a mjerila se istjecanjem vode. Nakon toga su članovi porote odluke donosili tajnim glasanjem.

Heliaia je u građanskim sporovima mogla izricati globe, dok je u krivičnim sporovima mogla izricati smrtnu kaznu, pritvor (za ne-građane Atene), odnosno atimiju, konfiskaciju ili egzil za atenske građane.

Pred Heliaijom je bilo suđeno znamenitim atenskim ličnostima, uključujući Perikla te - možda najznamenitiji sudski proces Starog vijeka - suđenje Sokratu.

V. također
----------

* Areopag
* Atenska demokracija
* Atimija (gubitak građanskih prava)
* Atički kalendar
* Boule
* Eklesija (drevna Atena)
* Graphe paranomon
* Historija Atene

***Heliaia*** na Wikimedijinoj ostavi
**Dravinja** je rijeka na sjeveru Slovenije duga 73 km, najveća slovenska pritoka Drave.

Geografske karakteristike
-------------------------

Dravinja izvire na južnim padinama planine Rogle u Pohorju iz više izvora na nadmorskoj visini od 1150 metara.Nakon izvora teče u pravcu jugozapada do mjesta Loče, tu pravi veliki zavoj i teče prema sjeveroistoku, sve do ušća u Dravu kod sela Videm pri Ptuju (8 km južno od Ptuja).

Sliv rijeke velik je 811 km² i prostire se od obronaka Pohorja, do Ptujske kotline. U svom gornjem toku rijeka teče po duboko urezanim tjesnacima, i prava je planinska bujica koja za jačih nevremena često plavi i ruši mostove i sve oko sebe.

U tom dijelu toka Dravinja ima čiste bistre vode 1. klase, ali se stanje pogoršava u donjem dijelu toka, tu postaje kloaka, pa joj kvalitet vode opada do 4 klase. Nakon što se spusti sa Pohorja i doplovi do Zreča nagib joj se smanjuje na 17 %, pa teče kao nizinska rijeka i počinje meandrirati.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Reke dolge*" (slovenski). Statistički Ured Republike Slovenije. Pristupljeno 08. 05. 2014.
2. 1 2  „*Rijeka Dravinja « Prirodne znamenitosti*" (slovenski). LTO Rogla - Zreče. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-10. Pristupljeno 08. 05. 2014.

Vanjske veze
------------

***Dravinja*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Rijeka Dravinja « Prirodne znamenitosti* Arhivirano 2016-03-10 na Wayback Machine-u (`sh`)
**Helij**, oznaka **He**, plemeniti plin, rednog broja 2 u periodnom sustavu elemenata, atomske mase 4,0003.

Povijest
--------

Otkriven 1868. godine spektografskim ispitivanjem Sunčeve kromosfere, gdje ga ima u velikim količinama, po čemi je dobio i ime (grčki: **helios**, *Sunce*). U laboratoriju je dobiven 1895. godine pri zagrijavanju kleveita, minerala koji sadrži uranij. Kasnije je helij pronađen i u tragovima vazduha (0,00007% težinskih dijelova), a prema spektru polarne svjetlosti pronađeno je da se najviši slojevi Zemljine atmosfere sastoje uglavnom od vodika i helija. Može se naći i među plinovima pri izvorima nafte ali i u mineralnim izvorima.

Svojstva
--------

Helij
Helij je na običnoj temperaturi plin bez boje, mirisa i okusa, kemijski indiferentan, od svih plinova najteže se može pretvoriti u tekućinu. Helij je poslije vodika najlakši plin, specifične mase od 0,1368 u odnosu na vazduh kao jedinicu. Iako atom helija ima četiri puta veću masu od atoma vodika, specifična masa je samo dva puta veća jer se atomi helija, kao i ostalih plemenitih plinova, ne vezuju u molekule. Uz iste uvjete, u nekom određenom obujmu plemeniti plin ima dva puta manje atoma od drugih plinova.

4He s dva neutrona

Izotopi
-------

Helij ima tri stabilna izotopa: 

* 3He s jednim neutronom atomske mase 3,01603

* 4He s dva neutrona atomske mase 4,0026
* 5He s tri neutrona i atomske mase 5,0123

Dobijanje helija
----------------

Helij se dobija uglavnom iz zemnog plina koji je bogat ovim elementom. Ovog bogatog helijom plina najviše ima u SAD. Helij se dobija i frakcionom destilacijom tečnog vazduha. 

Svetska produkcija helija iznosi oko 4500 tona u toku godine.

Način isporuke u industriji
---------------------------

* Isporučuje se u plinovitom i tečnom stanju.
* plinoviti helij se isporučuje komprimovan u čeličnim bocama, zapremine 6m3; 7,5m3 i 10m3.

Postoji nekoliko vrsta čistoća: balon -plin 4.6; 5.0 i 6.0

* Tečni helij čistoće 5.0 se isporučuje u posudama, zapremina 50, 100, 250, 380 i 450 litara.

Primjena
--------

Helij se upotrebljava za punjenje zračnih brodova (cepelina) i za punjenje balona za meteoroška promatranja, budući da nije lako zapaljiv kao vodik. Specifična masa mu je dva puta veća od vodikove, tako da se baloni punjeni helijem sporije dižu, jer je i potisak takvih balona 7% manji nego kod onih punjenih vodikom. U tom cilju miješa se s 14% vodika. Upotrebljava se svugdje gdje je potrebna inertna atmosfera, npr. kao mješavina u ronilačkim bocama, u specijalnim zavarivanjima u metalurgiji itd. Primjena u ronilačkim bocama je prvenstveno iz medicinskih razloga, tj. helij se lakše oslobađa iz organizma prilikom izranjanja nego recimo dušik.

Tekući helij se upotrebljava u laboratorijima za postizanje niske temperature, kao i za punjenje plinskih termometara za niske temperature.

Eksterni linkovi
----------------

Helij - KTF Split Arhivirano 2004-10-13 na Wayback Machine-u

  


***Helij*** na Wikimedijinoj ostavi
β-D-glukopiranozilna grupa koja se dobija uklanjanjem hemiacetalne hidroksilne grupe sa β-D-glukopiranoze
**Glikozilna grupa** je univalentni slobodni radikal ili supstituentna struktura koja se dobija odstranjivanjem hemiacetalne hidroksilne grupe sa ciklične forme monosaharida, ili nižih oligosaharida. Glikozil takođe reaguje sa neorganskim kiselinama, poput fosforne kiseline, formirajući estar, i.e. glukoza 1-fosfat.

Primeri
-------

U celulozi, glikozilne grupe povezuju 1,4-beta-D-glukozilne jedinice čime se formiraju (1,4-beta-D-glukozil)n lanci. Ribitil u 6,7-dimetil-8-ribitilumazinu je još jedan primer glikozila.

Drugi supstituenti
------------------

β-D-glukopiranoz-3-*O*-il grupa koja se dobija uklanjanjem vodonika sa C3 hidroksila β-D-glukopiranoze
Umesto hemiacetalne hidroksilne grupe, atom *vodonika* se može ukloniti kao supstituent. Na primer, vodonik sa hidroksila na C3 atomu glukoze. Takav supstituent se naziva D-glukopiranoz-3-*O*-il. On je na primer prisutan u leku Mifamurtid.

Vidi još
--------

* Acil grupa
*Za članak o imenu, pogledajte Halid.*
**Halid** je binarno jedinjenje. Jedan njegov deo je atom halogena, a drugi deo je element ili radikal sa manjom (ili većom) elektronegativnošću od halogena. Halid može da bude fluorid, hlorid, bromid, jodid, ili astatid. Mnoge soli su halidi. Svi alkalni metali formiraju halide. Oni su bele čvrste materije na sobnoj temperaturi.

**Halidni jon** je atom halogena sa negativnim nabojom. Halidni anjoni su fluorid (F−), hlorid (Cl−), bromid (Br−), jodid (I−) i astatid (At−). Ovi joni su prisutni u svim jonskim halidnim solima.

Testovi
-------

Halidna jedinjenja kao što je KCl, KBr i KI se mogu testirati sa rastvorom srebro nitrata, AgNO3. Halogen reaguje sa Ag+ i formira precipitat različite boje u zavisnosti od halogena:

* AgF: ne taloži se
* AgCl: beo
* AgBr: krem (bledo žut)
* AgI: zelen (žut)

Za organska jedinjenja koja sadrže halide se koristi Bajlštajnov test.

Vidi još
--------

* Hlorid
* Bromid
* Fluorid
* Jodid

Spoljašnje veze
---------------

***Halid*** na Wikimedijinoj ostavi
**Egipatski Kedivat** (arapski: خديوية مصر; osmanski turski: خدیویت مصر) je bila vazalna država Osmanskog carstva koja je od 1867. do 1914. godine postojala na teritoriji današnjeg Egipta.

Formiranje
----------

Egiptom od 1805. vlada Dinastija Muhameda Alija, njen osnivač - Muhamed Ali, je sa osmanskim sultanom vodio dva rata u kojima se izborio za nasljedno pravo namesništva nad Egiptom. Godine 1863. na egipatski presto došao je Ismail-paša, Muhamedov unuk. Bio je veliki obožavalac Zapada. Žudeo je da Egipat učini evropskom, a ne afričkom zemljom. To je dovelo do više nepromišljenih i neodmerenih troškova koji su, istina, podigli nivo života i modernizacije Egipta, ali su istovremeno doveli do njegove propasti. Ismail-paša je 1867. godine od turskog sultana po visokoj ceni kupio titulu kediva (gospodara).

Britanska okupacija Egipta
--------------------------

U vreme Ismailove vladavine, evropski činovnici, vaspitači, savetnici i vojnici masovno su pristizali u Egipat. Stranci su imali povlašćeni položaj; bili su oslobođeni od visokih poreza, za njih su formirani posebni sudovi i sl. To je dovelo do guranja Egipćana u stranu, a istovremeno i do pojave egipatskog nacionalizma. Rezultat je bio nacionalistički Urabijev ustanak 1881. godine. Francuska se povlači, a Velika Britanija je odlučila da vojno interveniše. Dana 11. jula 1882. Britanska mornarica bombardirala je Aleksandriju, i nakon četiri dana zauzela grad. Nakon pobeda u Bitci kod Tel el Kabira (Garnet Wolseley i Aḥmed Urabi) Velika Britanija je zagospodarila Egiptom. Strateška važnost Sueskog kanala bila je prevelika da bi Britanci mogli tolerisati nezavisnost Egipta. Vlada u Londonu je, nakon izvesnih nedoumica, odlučila da u Kairu postavi generalnog konzula. On bi trebalo da vlada Egiptom u ime Britanaca. Egipat se sada nalazio u paradoksalnoj situaciji. Zvanično je i dalje bio deo Osmanskog carstva, ali je njime upravljao kediv (vicekralj) nezavisan od Istanbula koji je, zapravo, bio pod političkom i vojnom kontrolom Velike Britanije.

Ukidanje kedivata
-----------------

Egipatski kedivat postojao je do izbijanja Prvog svetskog rata. Već 5. avgusta, egipatska vlada je objavila dokument koji je u suštini značio objavu rata Centralnim silama. Kako je Osmansko carstvo stalo na stranu Nemačke i Austrougarske, Britanci su i formalno proglasili kraj turskom suverenitetu i uveli svoj protektorat u Egipat koji je proglašen sultanatom.

Povezano
--------

* Egipatski Sultanat
* Egipatski Ejalet

Literatura
----------

* Vojna enciklopedija, tom 2, Beograd 1971. godina, 2. izdanje
* Istorija srednjeg istoka, Masimo Kampanini, Klio, 2001.

***Egipatski Kedivat*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 310541477
* BNF: cb169067614 (podaci)

 |