recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Autožir sa dvokrakim uzgonskim rotorom i trokrakom potisnom elisom.
**Autožir** (žiroplan, žirokopter) je vrsta vazduhoplova kod kojeg se vučna sila obezbjeđuje vučnom ili potisnom elisom, a uzgon sa obrtnim krilom (rotorom), obično bez sopstvenog pogona.

Razvoj i upotreba
-----------------

Sijerva C-6 u muzeju.
Prvi autožir je napravio Španac Huan Sijerva (Juan de la Cierva) 1922. S njime 9. januara 1923. vrši pokusni let dužine 183 metra u blizini Madrida. Njegov autožir je imao krila i rotor kojim se nije moglo upravljati. Imao je trup sličan avionu, s vučnom elisom, a iznad trupa montiran nosač za rotor prečnika 12 metara. Mala krila su služila za smještaj kontrolnih površina, zajedno s repom.

Dalji razvoj je doveo do autožira s krilima i upravljivim rotorom. Rotor je imao pokretnu glavčinu i ovo je omogućavalo upravljanje autožira po pravcu. Ovaj tip a polijeće tako da se horizontalni rotor počne okretati pod djelovanjem vazdušne struje (od kretanja naprijed pod uticajem vučne elise). Kad se glavni rotor vrti dovoljno brzo (80-150 obrtaja u minuti), uzgon rotora je bio dovoljan da podigne autožir sa zemlje, i dalje se kretao kao i avion. Prednost je bila izuzetno mala brzina uzleta - 30-40 km/h.

Sa autožirom bolje konstrukcije po imenu C-8 Sijerva 1928. posjećuje Pariz i London. Dalji razvoj dovodi do autožira bez krila, do mogućnosti promjene koraka elise, i tako dalje. Do Drugog svjetskog rata je proizvedeno nekoliko komercijalno uspjelih tipova u raznim zemljama, a neki se koriste i u Drugom svjetskom ratu. Međutim poslije rata uglavnom se napuštaju zboj razvoja helikoptera.

Prednosti i nedostaci
---------------------

Prednost autožira nad avionom je mala dužina polijetanja i slijetanja, velika razlika najveće i najmanje brzine leta, sigurnost uzlijetanja. Mane su mala nosivost, slaba poprečna stabilnost, manja brzina leta, teže pilotiranje i osjetljivost rotorske konstrukcije.

U odnosu na helikopter, mana mu je što ne može da polijeće i slijeće vertikalno iz mjesta, i da lebdi u vazduhu na jednom mjestu.

Autožir je poslužio kao osnova za dalji razvoj helikoptera i konvertiplana.

Povezano
--------

* Avion
* Helikopter
* Konvertiplan

Korištena literatura
--------------------

* Vojna enciklopedija, Beograd, 1970. knjiga prva, strane 362-363.

Vanjske veze
------------

***Autožir*** na Wikimedijinoj ostavi

* 18A žiroplan Arhivirano 2008-01-19 na Wayback Machine-u
* Britansko žiroplansko udruženje Arhivirano 2009-05-29 na Wayback Machine-u
* ČPP o žiroplanima
* Istorija
**Margarita od Navarre** (Angoulême, 11. travnja 1492. - Odos, 21. prosinca 1549.), također poznata kao **Margarita od Francuske**, **Margarita od Angulema** bila je princeza orleanske grane francuske dinastije Capet.

Margarita se bavila književnošću i autoric je mnogih pjesama, drama i zbirke priča *Heptameron*.

Margaritin uticaj i prestiž su izuzetno porasli kada je njen brat Franjo ukrunjen za kralja Francuske 1515. Poslije smrti prvog muža, udala se za Henrika II. od Navarre 1525. i tako postala kraljica Navarre. Iste godine, uspjela je da vještim pregovaranjem oslobodi brata, kralja Franju I. iz zarobljeništva u koje je zapao u Italiji.

Povijesni zapisi kažu da je bila plemenit vladar, da je komunicirala sa običnim narodom i bila zainteresirana za njihove brige. Ona i suprug, kralj Henrik, pomagali su siromašne studente i mnoge ljude u nevolji. Često je posredovala u sukobima rimo-katolika i protestanata. Iako je zagovarala reformaciju crkve, nikada nije postala kalvinista.

Bila je velikodušni pokrovitelj umjetnika i pisaca, među koima su i François Rabelais, Clément Marot i Pierre de Ronsard. Njen salon je bio poznat kao *„Novi Parnas"*.

Leonardo da Vinci je umro 1519. dok je bio gost Margarite i njenog brata. Prije smrti, projektirao je njihov zamak.

Nizozemski humanist, Erazmo Roterdamski, jednom joj je prilikom uputio sljedeće pohvalne rječi: *„Već dugo cijenim mnoge izvanredne vrline kojima Vas je Bog obdario; mudrost filozofa, čednost, umjerenost, blagodarnost, snagu duše i izvanrednu ravnodušnost prema svim taštinama ovog svijeta. Tko ne bi zadivio ovakvim kvalitetima sestre velikog Kralja, tako rijetkima čak i među svećenicima i crkvenjacima".*

Djela
-----

* *„Dijalog u formi noćne vizije"* (1525.)
* *„Božanska meditacija duše"* (1531.)
* *„Bijele rade, bijele rade među princezama"*, igra reči: Margarita je drugo ime za cvijet bijelu radu (1547.)
* *„Heptameron"* (1542.), po motivima zbirke *„Dekameron"* Giovannija Boccaccia



***Margarita od Navarre*** na Wikimedijinoj ostavi
**Autonomaši** (iz **autonomaštvo** ili **autonomizam**) je izraz, najčešće pejorativan, kojim se na prostoru bivše Jugoslavije opisuju pojedinci, organizacije, stranke i pokreti koji se zalažu za političku autonomiju vlastite regije u odnosu na matičnu nacionalnu državu.

Kroz historiju je pod takvim nazivom od druge polovice 19. vijeka do 1918. djelovala Autonomaška stranka u Dalmaciji koja se zalagala za autonomiju, odnosno poseban status te oblasti u Austrijskom Carstvu i Austro-Ugarskoj, odnosno protiv priključenja Dalmacije Hrvatskoj. Početkom 21. vijeka je u Dalmaciji, pak, nekoliko godina djelovala Maslina - Dalmatinska autonomaška stranka.

U suvremenom periodu, odnosno od kraja 1980-ih autonomašima su se nazivali:

* u Hrvatskoj: pobornici regionalizma, odnosno članovi i simpatizeri regionalnih stranaka u Istri, Rijeci, Dalmaciji, rjeđe u Slavoniji i Međimurju;
* u Srbiji:
	+ u periodu tzv. jogurt-revolucije članovi frakcije Saveza komunista Vojvodine koji su se protivili izmjenama Ustava Srbije iz 1974. godine, odnosno gubitku ovlasti koje je SAP Vojvodina imala u odnosu na SR Srbiju u SFR Jugoslaviji;
	+ nakon dolaska Slobodana Miloševića na vlast zagovornici ponovnog uspostavljanja, odnosno proširenja vojvođanske autonomije u odnosu na Ustav Srbije 1990.
* u BiH: pristaše Autonomne Republike Zapadne Bosne, odnosno sljedbenici Fikreta Abdića.

  

Višeznačna odrednicaVišeznačna odrednica *Ova stranica je **razvrstavanje**. Koristi se radi pronalaska članaka koji moraju imati dodatnu odrednicu jer bi im u protivnom naslov bio isti.  
Ako vas je na ovu stranicu dovela vikiveza, možda je potrebno promijeniti da preusmjerava na namijenjeni članak.*
**Atlanta Braves** je američki profesionalni bejzbol klub sa sjedištem u Atlanti koji se natječe u okviru Major League Baseballa. Klub se natječe u Istočnoj diviziji Nacionalne lioge. Bravesi su između 1991. i 2005. godine, s izuzetkom sezone 1994. prekinute štrajkom 14 puta uzastopce osvojili mjesto prvaka svoje divizije. Osim što su kroz historiju osvojili 16 naslovaka prvaka divitije, dvete naslova prvaka National Leaguea, i World Seriesa (1914, 1957. i 1995. godine). Bravesi su jedni od dva preostala kluba (drugi je Chicago Cubs), koji je bio među osnivačima National Leaguea.

Historija
---------

Atlanta Braves je osnovan 1870. godine u Bostonu gdje se, nakon odluke o raspuštanju legendarnog kluba *Cincinnati Red Stockings* preselio njegov menadžer Harry Wright. Zajedno s igračima iz bivšeg kluba je formirao novi pod nazivom Boston Red Stockings, koji se 1871. priključio prvoj profesionalnoj ligi pod nazivom National Association of Base Ball Players.

Godine 1953. se klub preselio u Milwaukee i promijenio ime u Milwaukee Braves. Godine 1966. su se preselili u Atlantu.

Povezano
--------

* South End Grounds

Vanjske veze
------------

***Atlanta Braves*** na Wikimedijinoj ostavi

Službena stranica

* Službena stranica ((en))

Stranice navijača

* Braves-Nation.com ((en))
* ChopNation.com ((en))

|  |
| --- |
| **MAJOR LEAGUE BASEBALL** |
| 

---

**AMERICAN LEAGUE** |
| **EAST DIVISION**
Baltimore Orioles
Boston Red Sox
New York Yankees
Tampa Bay Devil Rays
Toronto Blue Jays |  | **CENTRAL DIVISION**
Chicago White Sox
Cleveland Indians
Detroit Tigers
Kansas City Royals
Minnesota Twins |  | **WEST DIVISION**
Los Angeles Angels of Anaheim
Oakland Athletics
Seattle Mariners
Texas Rangers |
| 

---

**NATIONAL LEAGUE** |
| **EAST DIVISION**
Atlanta Braves
Florida Marlins
New York Mets
Philadelphia Phillies
Washington Nationals |  | **CENTRAL DIVISION**
Chicago Cubs
Cincinnati Reds
Houston Astros
Milwaukee Brewers
Pittsburgh Pirates
St. Louis Cardinals |  | **WEST DIVISION**
Arizona Diamondbacks
Colorado Rockies
Los Angeles Dodgers
San Diego Padres
San Francisco Giants |
| 

---

World Series ♦ NLCS ♦ ALCS ♦ NLDS ♦ ALDS ♦ All-Star Game
MLB awards ♦ Hall of Fame ♦ MLBPA ♦ Negro Leagues ♦ Minor Leagues
Historija bejzbola u SAD ♦ Bejzbol po godinama ♦ MLB TV ugovori ♦ World Baseball Classic |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 123092123
* LCCN: n81047061

 |
**Autonomaška stranka** (italijanski: ), poznata i pod nazivom **Automomna stranka**, a među običnim narodom i pod nazivom **tolomaši** bila je politička stranka koja je u periodu od sredine 19. vijeka do 1918. djelovala na području današnje Dalmacije. Glavni joj je cilj bio očuvati posebni administrativni status tadašnje Kraljevine Dalmacije u okviru Austrijskog Carstva, a kasnije Austro-Ugarske, odnosno spriječiti njeno priključenje Trojednoj Kraljevini Hrvatskoj, Slavoniji i Dalmaciji.

Za ovo potonje se u Dalmaciji najviše zalagala Narodna stranka koja je okupljala hrvatske nacionaliste.

Autonomaška stranka je podršku uglavnom imala u primorskim gradovima, i to pretežno među pripadnicima inteligencije, srednje klase i birokracije, od kojih su se mnogi usvajanjem italijanskog jezika i koncepta dalmatinske nacije nastojali što je moguće više odvojiti od "barbarskog" južnoslavenskog stanovništva u siromašnom i nerazvijenom zaleđu Dalmacije.

Autonomaška stranka je dominirala političkom scenom Dalmacije do 1870-ih, kada zahvaljujući demokratskim izbornim reformama, ali i ekonomskim i demografskim trendovima, primat morala prepustiti narodnjacima koji sve više uživaju podršku ruralnog stanovništva i radničke klase. Do 1918. Autonomaška je stranka uspjela očuvati vlast jedino u Zadru, koji je nakon 1918. postao dio Italije. Do tog vremena veliki dio autonomaša je prigrlio italijanski iredentizam.

V. također
----------

* Autonomaši

Vanjski linkovi
---------------
**Osa** (njemački: *Ossa*) je rijeka na sjeveru Poljske duga 109 km, desna pritoka Visle.

Hidrologija
-----------

Osa izvire iz jezerca Perkun, od tamo teče prema jugozapadu, preko niza malih jezera; Osa, Gardzień, Szymbarsk, Ząbrowsk, Popówko, Trupel i Płowęż i dotiče do sela Zakurzewo (sjeverno od Grudziądza) u Kujavsko-pomeranskom vojvodstvu do ušća u rijeku Vislu.

Rijeka se spominje 1222. kao sjeverna granica Kelmskih zemalja, dakle granica između tadašnje Mazovije i Pruske. 
U međuratnom periodu 1920-1939, njen srednji tok bio je granica između Druge Poljske Republike i njemačke
Istočne Pruske.

Porječje rijeke prostire se na površini od 1 600 km² po Varminsko-mazurskom Kujavsko-pomeranskom vojvodstvu, prosječni godišnji protok na ušću je 4,9 m³/s.

Najveće pritoke su; *Lutryna* (lijeva) i *Gardeja* (desna).

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Osa*" (poljski). Natura. Pristupljeno 16.01. 2022.
2. 1 2 3 4 5  „*Rzeka Osa*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 16.01. 2022.

Vanjske veze
------------

***Osa (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Rzeka Osa* (`pl`)
Mahavatar Babaji - crtež u knjizi *Autobiography of a Yogi*, koji je naručio Yogananda i temeljio na vlastitom opisu susreta sa Babajijem
**Mahavatar Babaji** je indijski svetac kome su ime dali Lahiri Mahasaya i njegovi učenici koji su ga sreli između 1861. i 1935. Neke od tih susreta je opisao Paramahansa Yogananda u knjizi *Autobiography of a Yogi* (1946), uključujući opise Yoganandih susreta sa Mahavatar Babajijem. Još jedan prikaz iz prve ruke je dao Sri Yukteswar Giri u svojoj knjizi *The Holy Science*. Svi ovi prikazi su opisani u raznim biografijama ličnosti  koje spominje Yogananda.

Pravo ime Mahavatara Babajija, kao i njegov datum rođenja nisu poznati, pa je poznat isključivo po imenu koje mu je dao Lahiri Mahasaya. "Mahavatar" znači "veliki avatart", a "Babaji" znači "štovani otac". Neki od tih susreta su uključivali više od dva svjedoka—a oni koji su sretali Mahavatar Babajija se slažu da je u pitanju ista ličnost.

Mahavatar Babaji je Lahiri Mahasayi prilikom susreta rekao da je njegov guru iz prošlosti, te ga potom upoznao sa Kriya Yogom i uputio Lahirija da poduči ostale. Lahiri je htio ostati sa Mahavatarom Babajijem, koji mu je umjesto toga rekao da mora podučavati Kriya Yogu i da se "Kriya Yoga sadhana treba širiti među narodima svijeta kroz njegovo (Lahirijevo) prisutstvo u svijetu."

Prema predaji Babaji je bezvremena, a prema navodima Swamija Pranabanande je krajem 19. vijeka bio 500 godina star. Yogananda navodi da nitko ne zna Babajijevu dob, porodicu, mjesto rođenja, pravo ime i druge detalje "drage srcu analitičara."

Napomene
--------

1. ↑  Lahiri Mahasaya, Swami Sri Yukteswar Giri, Ram Gopal Muzumdar, Swami Kebalananda, Swami Pranabananda Giri
2. 1 2 3 4  Yogananda, Paramahansa, *Autobiography of a Yogi*, 2005. ISBN 978-1-56589-212-5.
3. ↑  Yukteswar Giri, Sri, *The Holy Science*. Yogoda Satsanga Society, 1949
4. 1 2 3  Mukhopadyay, Sri Jnananedranath, *Srimad Swami Pranabananda Giri*, Sri Jnananedranath Mukhopadyay Property Trust, 2001.
5. 1 2  Satyananda Giri, Swami, *Swami Sri Yukteshvar Giri Maharaj*, from *A Collection of Biographies of 4 Kriya Yoga Gurus*, iUniverse Inc. 2006. ISBN 978-0-595-38675-8.
6. 1 2 3  Satyananda Giri, Swami, Yogiraj Shyama Charan Lahiri Mahasay*, from* A Collection of Biographies of 4 Kriya Yoga Gurus*, iUniverse Inc. 2006. ISBN 978-0-595-38675-8.*

***Mahavatar Babaji*** na Wikimedijinoj ostavi
**Pecki grad** je srednjovjekovna utvrda koja se nalazi oko 10 km južno od grada Petrinje u selu Pecki na Banovini.

Utvrda je pripadala zagrebačkom Kaptolu, podignuta je sredinom 16. stoljeća, a prvi put se spominje 1563. godine u izvještaju baruna Ivana Lenkovića, vrhovnog kapetana Hrvatske i Slavonske krajine. Utvrda Pecki ima pravokutni tlocrt, a izgrađena je na izduljenom obronku nad potokom Utinja. Prostor oko utvrde bio je ograđen zidom te je služio kao pribježište okolnom stanovništvu, a sličnu svrhu imale su i pećine pod utvrdom.

U blizini Pecki grada nalaze se ostaci srednjovjekovnih utvrda Klinac grad i Čuntić grad. Utvrde nekadašnje srednjevjekovne Banske granice vezane uz obrambenu granicu na Kupi predstavljaju određeno jedinstvo povezano više strateškim zadatkom obrane, a manje vremenom nastanka ili načinom gradnje. Dijeli ih gotovo jednaka sudbina u 17. i 18. stoljeću kada su uglavnom zapuštene i propadaju ili su, sukladno preporukama Ivana Lenkovića, namjerno porušene da ne padnu u turske.

Obrambene utvrde nekadašnje Banske granice vezane nedovoljno su istražene i valorizirane, a predstavljaju veliki potencijal za razvoj kulturnog turizma odnosno ostalih vrsta selektivnih oblika turizma.

Literatura
----------

* Milan Kruhek i Zorislav Horvat. *Utvrde banske krajine od Karlovca do Siska*. Znanstveni skup *Arheološka istraživanja na karlovačkom i sisačkom području*. Karlovac, 12-14. X. 1983. Izdanja HAD-a sv. 10; str. 161-187. Hrvatsko arheološko društvo, 1986.

Vanjske poveznice
-----------------

* Hrvatska mjesta u grafičkoj zbirci HDA - Pecki
* Satelitska slika utvrde Pecki grad na Wikimapia.org
* Projekt "Utvrde petrinjskog kraja"
Pečat Atlanerse (Louvre)
**Atlanersa** je bio nubijski kralj koji je vladao od 653. do 640. pne. kao nasljednik Tantamanija, posljednjeg vladara XXV (nubijske) dinastije u Starom Egiptu. Za razliku od svog prethodnika, Atlanersina se vlast prostirala samo na području Kuša južno od Aswana.

Atlanersa je bio sin kralja Taharke. Majka mu je bila kraljica za koju se samo zna da joj ime završavalo sa slogovima "...salka". Atlanersa je bio oženjen za svoje dvije sestre - Yeturow i Khalese. Majka njegovog nasljednika Senkamaniskena je, pak, bila Malotaral, jedna od niže rangiranih sušpruga.

Atlanersa je poznat po prikazima u hramu Jebel Barkal, kao i oltaru s njegovim imenom. Fragment obeliska s njegovim imenom je pronađen u Dongoli. Bio je sahranjen u piramidi Nu. 20 u Nuriju.

Literatura
----------

* László Török, in: *Fontes Historiae Nubiorum, Vol. I*, Bergen 1994, 210-211, ISBN 82-991411-6-8

Eksterni linkovu
----------------

* King Atlanersa (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Preceded by:Tantamani | Vladari Kuša | Succeeded by:Senkamanisken |

***Atlanersa*** na Wikimedijinoj ostavi
Srpska pravoslavna crkva - Eparhija dalmatinska

**Arhijerejsko namesništvo kninsko**

Parohije:

Biskupija
---------

=> Biskupija => Бискупија Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. Trojice (1460)

Dalmatinsko Kosovo
------------------

=> Dalmatinsko Kosovo
=> Далматинско Косово Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. cara Lazara (1889)

Ervenik
-------

=> Ervenik
=> Ервеник Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. Nikole (1669)

Golubić
-------

=> Golubić
=> Голубић Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. arhiđakona Stefana (1462)

Knin
----

=> Knin Arhivirano 2005-01-24 na Wayback Machine-u
=> Книн Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. Georgija (1468)
* Hram Pokrova Presv. Bogorodice (1972)

Markovac
--------

=> Markovac
=> Марковац Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. proroka Ilije (1790)

Mokro Polje
-----------

=> Mokro Polje[*mrtav link*]
=> Мокро Поље[*mrtav link*]

* Hram Sv. apostola Luke (1557)

Radučić => Radučić[*mrtav link*]
=> Радучић[*mrtav link*]

* Hram Sv. Georgija (1618)

Oćestovo
--------

=> Oćestovo
=> Оћестово Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. Nedelje (zavetni hram, 1920-1960)

Oton
----

=> Oton
=> Отон Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. proroka Ilije (1702)

Pađani
------

=> Pađani
=> Пађани Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. Georgija (1456)

Plavno
------

=> Plavno
=> Плавно Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. Georgija (1618)

Radljevac => Radljevac
=> Радљевац Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. Joakima i Ane (1905)

Polača
------

=> Polača
=> Полача Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. apostola Petra i Pavla (1458)

Strmica
-------

=> Strmica
=> Strmica Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. Jovana Krstitelja (1618)
* Hram Rođenja Presvete Bogorodice (1913)

Vrbnik
------

=> Vrbnik
=> Врбник Arhivirano 2005-03-25 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. Nikole (1619)

Žagrović
--------

=> Žagrović
=> Жагровић Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u

* Hram Sv. Nikole (1537)

---

**Izvor**:

* Eparhija dalmatinska
* Епархија далматинска Arhivirano 2005-03-15 na Wayback Machine-u
**Mikalojus Konstantinas Čiurlionis** (Senoji Varena, 22. septembar 1875. – Pustelnik, 10. april 1911.), litvanijski slikar i kompozitor. U svom kratkom životu komponirao je više od 400 muzičkih djela i naslikao oko 300 slika. Većina njegovih slika pohranjena u Zemaljskom muzeju u Kaunasu. Njegov rad uvelike je utjecao na razvoj moderne litvanijske kulture.

Biografija
----------

Čiurlionis je bio najstariji od devetero djece Konstantina i Adele. Porodica se preselila u mjesto Druskininkaj 1878. gdje je njegov otac dobio posao. Mikalojus Konstantinas Čiurlionis studirao je klavir i kompoziciju na Konzervatoriju u Varšavi, između 1894. i 1899. godine. Između 1901. i 1902. studirao je kompoziciju na Konzervatoriju u Leipzigu, a između 1904. i 1906. slikarstvo na Umjetničkoj školi u Varšavi. Bio je jedan od inicijatora prve litavske izložbe 1907. nedugo nakon što je osnovano Litvanijsko udruženje umjetnika.

Priznanja
---------

Po njemu je nazvano otočje na sjeveru Rusije, vrh u gorju Pamir i asteroid #2420.

Galerija
--------

* Anđeo 1908.-1909.Anđeo 1908.-1909.
* Jarac 1904.Jarac 1904.
* Priča o kraljevima 1904.-1905.Priča o kraljevima 1904.-1905.
* Brod u magli 1906.Brod u magli 1906.
* Jutro 1904.Jutro 1904.
* Bajka 1907.Bajka 1907.
* Dvorac 1909.Dvorac 1909.
* Kralj 1909.Kralj 1909.
* Križevi Samogitije 1909.Križevi Samogitije 1909.
* Zima IV. 1906.-1907.Zima IV. 1906.-1907.

Izvori
------

1. ↑  „Mikalojus Konstantinas Čiurlionis". Lithuanian National Čiurlionis Museum.
2. ↑  Aleksis Rannit, *M. K. Ciurlionis 1875-1911: pionnier de l'art abstrait : discours prononcé au 2ème Congrès International des Critiques d'Art, Maison de l'UNESCO*, Paris, 1949
3. ↑  Biografija na http://ciurlionis.licejus.lt, pristupljeno 6. januara 2016.

Vanjske veze
------------

***Mikalojus Konstantinas Čiurlionis*** na Wikimedijinoj ostavi

* M. K. Čiurlionis National Muzej umjetnosti u Kaunasu, pristupljeno 6. januara 2016.
* \*Kompletni opus kompozicija za klavir Mikalojusas Konstantinasa Čiurlionisa: Nikolaus Lahusen/Rokas Zubovas
*Za ostale upotrebe, v. Marino.*

  
Koordinate: 41° 57′ 25" SGŠ, 21° 36′ 07" IGD

**Marino** (mak. *Marino*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Marino pripada opštini Ilinden, koja okuplja istočna predgrađa Grada Skoplja.

Marino ima veliki značaj za srpsku zajednicu u Republici Makedoniji, pošto Srbi čine manjinu u naselju.

Prirodni uslovi
---------------

Marino je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Skoplja, selo je udaljeno 20 kilometara istočno.

Selo Marino se nalazi u istorijskoj oblasti Skopsko polje. Selo je položeno u istočnom delu Skopske kotline, koje je ravničarsko, poljoprivredno područje. Par kilometara južnije protiče Vardar. Istočno od naselja izdiže se brežuljkast kraj Kotorci. Nadmorska visina naselja je približno 230 metara.

Mesna klima je kontinentalna sa uticajem Egeja (žarka leta).

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Marino je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 3.533 stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (96%), a manjina su Srbi (4%).

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Ilinden

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Marino (Makedonija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.ilinden.gov.mk Zvanična stranica opštine Ilinden

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Ilinden |
| --- |
| **Ilinden** •
Ajvatovci •
Bujkovci •
Bunardžik •
Bučinci •
Deljadrovci •
Kadino •
Marino •
Miladinovci •
Mralino •
Mrševci •
Tekija |  |
Srpska pravoslavna crkva - Osječkopoljska i baranjska eparhija

**Arhijerejsko namesništvo osječko / Архијерејско намесништво оsječko**

* Sjedište: 31000 Osijek, Jovana Jovanovića Zmaja 25, 031-503-921
* Arhijerejski namesnik: protojerej-stavrofor Ratomir Petrović

**Parohije:**

BIJELO BRDO
-----------

Nikole Tesle 50, 031-597-695
Paroh: protojerej-stavrofor Zoran Simić

BUDIMCI
-------

parohija upražnjena – opslužuje: Protojerej-stavrofor Jovan Klajić

ГАБОШ
-----

Црква Рођења Пресвете Богородице

Парох: Јереј Владимир Недељковић

  

```
Храм Рођења Пресвете Богородице је у време рата, 1991. године бомбардован и много оштећен. 
```

  

* Црквена општина Габош Arhivirano 2010-01-12 na Wayback Machine-u

DALJ
----

Bana J.Jelačića bb, 031-590-380, 590-066

Parosi: jerej Aleksandar Đuranović i Jerej Zoran Majkić

DOPSIN
------

Paroh: protojerej Branko Rogan

ERDUT
-----

Erdut bb, 031-596-061

Paroh: protojerej-stavrofor Jovo Klajić

KOPRIVNA
--------

Parohija upražnjena: opslužuje jerej Nenad Lazić

MARKUŠICA
---------

S.Popovića 27, 032-563-122, 563-365

Paroh: protojerej - stavrofor Dobrivoj Filipović i đakon Branimir Mihajlović

OSIJEK
------

J.Jovanovića Zmaja 25, 031- 503-921

Paroh prve parohije: protojerej-stavrofor Ratomir Petrović,druga gornjogradska parohija - upražnjena

OSTROVO
-------

N.Demonje 22, 032-574-118

Paroh: protojerej Branislav Polimac

PETROVA SLATINA (LANKA)
-----------------------

Bogomolja svetog Vasilija Ostroškog
Paroh: jerej Nenad Lazić

POGANOVCI
---------

Parohija upražnjena

SARVAŠ
------

Paroh: Protojerej-stavrofor Zoran Simić

SILAŠ
-----

Administrator parohije: protonamesnik Miljen Ilić

TENJA
-----

V.Mačeka 27, 031-290-228, 290-955

Parosi: protojerej Miladin Spasojević i protonamesnik Miljen Ilić

ČEPIN
-----

mob.paroha: 098- 630-326

Paroh: Protojerej-stavrofor Jovo Klajić

ŠODOLOVCI
---------

Paroh: protojerejstavrofor Miljen Ilić
**SS *Automedon*** bio je britanski putničko-teretni parobrod, najpoznatiji po tome što ga je za vrijeme Drugog svjetskog rata presrela i potopila njemačka pomoćna krstarica *Atlantis*, a što je imalo značajne posljedice za dalji tok sukoba.

*Automedon* je *Atlantis* presreo 11. novembra 1940. u Indijskom oceanu, oko 400 km sjeverozapadno od Sumatre. *Atlantis*, koji je plovio pod kamuflažom kao teretni brod neutralnih država, je na udaljenosti od 5000 m podigao njemačke borbene zastave, a nedugo potom otvorio vatru. Iako su oba broda bila naoružana, *Atlantis* je imao daleko jače i brojnije naoružanje. Brzo je uništen komandni most te ubijen kapetana i još 4 člana posade; još jedan član posade je ubijen prilikom pokušaja da odgovori na vatru. Nakon toga je posada *Atlantisa* izvršila abordaž na teško oštećeni *Automedon*, zarobila preživjele članove posade i pregledala teret. Kapetan Bernahrd Rogge je zapazio nekoliko vreća sa poštom, od koje su neke imale koverte sa oznakom "strogo povjerljivo"; ispostavilo se da su neke od njih adresirane na britansku Komandu Dalekog istoka, uključujući zapovjednika Roberta Brooke-Pophama. U pitanju su bili dokumenti koji su sadržavali podatke o borbenim efektivima na Dalekom istoku, kao i planove za obranu britanskih kolonijalnih posjeda u Aziji. Rogge je preuzeo te dokumente, te potom organizirao zbrinjavanje 31 britanskog i 56 kineskih članova posade, te 3 putnika. *SS Automedon* je potom potopljen.

Rogge je dokumente poslao na zaplijenjeni norveški brod *Ole Jacob* te ga poslao u japansku luku Kobe, gdje je on stigao 4. decembra 1940. Oni su potom proslijeđeni njemačkog ambasadi u Tokiju, a potom preko Transsibirske željeznice u Berlin. Kopija je, pak, uručena japanskim vlastima. Često se navodi da su upravo tako dobiveni obavještajni podaci, a koji su pokazali očiglednu slabost britanskih snaga u Aziji, imali ključnu ulogu u odluci japanske vlade da 1941. godine pokrene rat na Pacifiku, te Japancima pomogli da zauzmu Singapur.

Literatura
----------

* Duffy, James P. (2005). *Hitler's Secret Pirate Fleet: The Deadliest Ships of World War II*. University of Nebraska Press. ISBN 0-8032-6652-9.
* Slavick, Joseph P. (2003). *The Cruise of the German Raider Atlantis*. Naval Institute Press. str. 111. ISBN 1-55750-537-3.
* Seki, Eiji. (2006). *Mrs. Ferguson's Tea-Set, Japan and the Second World War: The Global Consequences Following Germany's Sinking of the SS Automedon in 1940.* London: Global Oriental. ISBN 978-1-905246-28-1 (cloth) [reprinted by University of Hawaii Press, Honolulu, 2007] -- previously announced as *Sinking of the SS Automedon and the Role of the Japanese Navy: A New Interpretation* Arhivirano 2008-06-03 na Wayback Machine-u.
* SS Automedon - The ship that doomed a colony Arhivirano 2015-11-14 na Wayback Machine-u

Koordinate: 2°34′N 70°56′E﻿ / ﻿2.567°N 70.933°E﻿ / 2.567; 70.933
Man Ray portrayed by Lothar Wolleh, Paris, 1975
**Man Rej** (engl. ), pravo ime Emanuel Radzicki (engl. ; (27. avgust 1890 — 18. novembar 1976) je bio američki fotograf, režiser slikar i skulptor i njegovo se delo svrstava u dadaizam i nadrealizam. U prvom redu je bio avangardni fotograf.

Od 1908. godine do 12-te studirao je umetnost u Njujorku i tokom 1911. radio je kao slikar i skulptor. Prve svoje značajne fotografije je radio 1918. godine i već tada je slikao i radio na filmu.

Sarađujući sa Marselom Dišanom stvorio je američki dadaizam koji je kao pravac začet u Evropi kao radikalno otuđenje od tradicionalnih principa i bio je član grupe umetnika zvanih „engl. ". Posle nekoliko neuspelih pokušaja i proba tvrdio je da dadaizam ne može zaživeti u Njujorku. Da bi mogao da stvara i živi preselio se u Pariz u umetničku četvrt u kojoj su živeli poznati umetnici na Monparnasu. Tu se zaposlio u radionicama kod tamošnjih umetnika. Postao je obožavaoc tamošnjeg modela Alise Prine koju su tamo nazivali „*Kiki iz Monparnasa*" i koja se bavila poziranjem za slikare. Ona je postala njegov model i objekat fotografisanja.

Kroz više od 20 godina života koji je proveo na Monparnasu, Man Rej je revolucionirao fotografiju i mnogi znameniti ljudi su postali predmet njegovog fotografisanja i pozirali su mu za njegove fotografije.

U susretu sa umetnicima na surealističkoj izložbi i to Žanom Arpom, Maksom Ernstom, Andreom Masonom, Jonom Mironom i Pablom Pikasom reprezentovao je svoja dela u Galeriji Pijere u Parizu 1925. godine.

1934. godine Meret Openhajm umetnica nadrealizma mu je naga pozirala za seriju nadrealističkih aktova fotografija.

Prilikom susreta sa fotografkinjom Le Miler otkriva solarizaciju fotografije, a on je takođe i stvaralac fotografske tehnike koju je njegov prijatelj dadaista Tristan Tzara nazvao rejografija.

U kasnim godinama života, Man Rej se vraća u SAD u Los Anđeles ali je ipak Monparnas u Parizu smatrao za svoj dom gde se vraća, i tu i umire 18. novembra 1976. godine.

Literatura
----------

* Velika knjiga o fotografiji, Prosveta Zagreb 1980.
* PSN ČS akademia vied, Praha 1962.

Eksterni linkovi
----------------

***Man Ray*** na Wikimedijinoj ostavi

* Brief biography of Man Ray by the Biography Resource Center, Gale Group
* Man Ray Trust
* Official Man Ray Licensing archive (searchable)
* Online exhibition on Man Ray from the Getty Museum in Los Angeles
* Collection of Man Ray short films
* Man Ray with Girlfriends - Home Movies 1938
*Za ostale upotrebe, v. Makedonija (razvrstavanje).*
Karta Makedonije prema Dimitriji Čupovskom 1913. godine
**Makedonija**, historijski i geografski region na Balkanu, administrativno podijeljen između Grčke (Egejska Makedonija), Severne Makedonije (Vardarska Makedonija) i Bugarske (Pirinska Makedonija).

Istorija
--------

Po Konstantinu Porfirogenitu, u Makedoniji su, za vlade Heraklijeve, ali posle dolaska Južnih Slovena, boravili jedno vreme i zapadnoslovenski zakarpatski Srbi. Samo što oni nisu tu došli nasilno, nego sa Heraklijevim odobrenjem. Heraklije ih je naselio u južnoj Makedoniji, oko kasnijeg grada Servije, koji je i dobio to ime od Srba. Prema tome bi Makedonija bila prva srpska domovina na Balkanu. Međutim Srbi su se po Porfirogenitu, kasnije pokajali, što su stavili svoja zakarpatska ognjišta, pa su sa carevim pristankom pošli natrag staroj kući. Po prelazu preko Dunava, oni su se opet predomislili, te su preko vizantijskog komandanta u Beogradu, zamolili Heraklija za druga nova staništa u Vizantiji.

Povezano
--------

* Egejska Makedonija
* Vardarska Makedonija
* Pirinska Makedonija

***Makedonija (region)*** na Wikimedijinoj ostavi
***Makedonska enciklopedija*** (mak. ***Македонска енциклопедија***), nacionalna enciklopedija Makedonaca u izdanju Makedonske akademije nauka i umetnosti (MANU). Na izradi enciklopedijskih članaka radilo je 250 saradnika. Glavni urednik enciklopedije bio je akademik Blaže Ristovski. Enciklopedija je štampana u tiražu od 2.000 primeraka i sadrži oko 9.000 članaka.

Nakon izdavanja enciklopedije 2009. godine izbile su kontroverze oko sadržaja nekih članaka. U Makedoniji je među Albancima izbilo veliko nezadovoljstvo zbog toga što se u Makedonskoj enciklopediji nazivaju „Šiptarima". Usled kontroverzi, preostalih neprodatih 1.700 primeraka je povučeno iz prodaje.

Izvori
------

1. ↑  МАНУ ќе го брише името Шиптари од енциклопедијата[*mrtav link*]

Eksterni linkovi
----------------

* Politika. rs: Makedonska enciklopedija neprihvatljiva i za Amerikance i Britance
* Makedonska enciklopedija - dve datoteke u pdf formatu, veličine 31.9 i 37.5 megabajta Arhivirano 2021-04-20 na Wayback Machine-u
**Arhiv Tuzlanskog kantona** je javna ustanova u Tuzli. Proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine na sjednici komisije za očuvanje nacionalnih spomenika održanoj od 1. do 4. decembra 2009. godine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo (predsjedavajuća). Za postignute rezultate u svom radu Arhiv je dobio brojna i značajna priznanja.

Arhiv Tuzlanskog kantona je ustanova osposobljena da se nosi i sa veoma složenim pitanjima arhivske teorije i prakse. Šesdesetogodišnje stasavanje Arhiva najbolje se može sagledati u očuvanju arhivske građe, kao unikatnog kulturnog naslijeđa, nezamjenjivog pamćenja, neophodnog ne samo za provjeru validnosti prošlosti, već i za spoznaju identiteta naroda i države.

Historija
---------

Arhiv u Tuzli osnovan je 1. jula 1954. godine. Svoj rad započeo je kao Arhiv grada Tuzle, ali se njegova funkcija ubrzo proširila na područje Tuzlanskog sreza, a potom i na područje regije sjeveroistočne Bosne, koju je od 1962. godine činilo 18 opština.

Zbog svoje regionalne funkcije, Arhiv je 1966. godine preregistriran u Istorijski arhiv Tuzla. Sredinom 1968. godine, došlo je do integracije Arhiva u Tuzli i Arhiva u Doboju, čime je Arhiv u Doboju prestao egzistirati kao samostalna institucija i dobio status Arhivskog sabirnog centra. Ovom integracijom područje djelovanja Istorijskog arhiva u Tuzli se proširilo na prostor još deset opština, ukupno 28.

Krajem 1973. godine, došlo je do razdvajanja Istorijskog arhiva Tuzla na dvije samostalne arhivske ustanove: u Tuzli i u Doboju.

Od jula 1977. do 1994. godine Arhiv djeluje pod nazivom Regionalni historijski arhiv Tuzla. Osnivanjem Okruga Tuzla, Arhiv je dobio novog osnivača i novi naziv Historijski arhiv Okruga Tuzla, obavljajući djelatnost na području Okruga, a što čini nešto manje od polovine teritorije regije sjeveroistočne Bosne.

U skladu sa odredbama Zakona o arhivskoj djelatnosti na području Tuzlanskog kantona iz 2000. godine, Arhiv je 2002. godine preregistrovan u Arhiv Tuzlanskog kantona, pod kojim nazivom i danas funkcioniše.

Opis
----

Arhivska građa koju posjeduje Arhiv Tuzlanskog kantona sistematizirana je po grupama:

* Tijela javne uprave
* Pravosuđe
* Obrazovanje, nauka i kultura
* Privreda
* Društveno-političke organizacije, društva i udruženja
* Vjerske organizacije
* Zbirke
* Lične i porodične zbirke.

Arhiv je organizator Međunarodnog savjetovanja "Arhivska praksa". Kao rezultat tih savjetovanja do sada je, u periodu od 1998. do 2008. godine, objavljeno 11 brojeva časopisa "Arhivska praksa"

Vanjski linkovi
---------------

* Arhivirano 2020-12-03 na Wayback Machine-u Saradnja sa Zagrebačkim arhivom/
* Arhiv Tuzlanskog kantona/


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
**Makedonsko narodno pozorište** u Skoplju je najstarija pozorišna institucija u Republici Makedoniji.

Istorija
--------

Osnovano je odlukom ASNOM-a 31. januara 1945. godine kao dramski teatar, u istoj zgradi predratnog Narodnog pozorišta Kralj Aleksandar I.

Tokom prve dve sezone, MNP funkcioniše kao dramsko pozorište, a zatim je osnovan operski ansambl 1947. godine prva premijerna opera, "Kavalerija Rustikana" je izvedena 9. maja 1947, balet 1949. godine (prvi baletska premijera, "Valpurgijska noć" održana 27. januara, 1949).

Ovaj model pozorišne organizacije je promenjen 2004. godine, kada su opera i balet postali deo posebne organizacije - Makedonska opera i balet (Mob).

Prvi dramski ansambl Narodnog pozorišta bio je sastavljen od:

Dimitar Kostarov - direktor i direktor drame; Ilija Milcin - glumac i reditelj; Todor Nikolovski, Petre Prličko, Krum Stojanov, Trajko Corevski, Mirko (Tihomir) Stefanovski i Blagoja Crvenkov - glumci; Tomo Vladimirski i Vasilije Popović-Cico — scenografi.

MNP je radilo u istoj zgradi do zemljotresa 1963. godine, kada je bila teško oštećena, a kasnije i srušena. Nakon toga je smešteno u privremeni objekat u teatar centru, izgradnja nove zgrade Narodnog pozorišta je započeta tokom 1980-ih.

Vidi još
--------

* Skoplje 2014

Spoljašnje veze
---------------

***Makedonski narodni teatar*** na Wikimedijinoj ostavi

* Makedonsko narodno pozorište
**Rezolucija Generalne skupstine Ujedinjenih nacija A/RES/68/262** je usvojena 27. ožujka 2014. kao ishod otvorenog savjetovanja na 80. plenarnoj sjednici 68. zasjedanja Opće skupštine UN-a. Ovo zasjedanje Opće skupštine UN-a je sazvana posebno za rješavanje problema oružanog okupacije Rusije od dijelova teritorija Ukrajine (Autonomna Republika Krim, Sevastopolj).

Dokument je usvojen u odgovoru na UN o aneksije od strane Rusije od dijelova teritorija Ukrajine, a donesen je naslov **"Teritorijalni integritet Ukrajine"**. Razlučivost ponovio predanost Opće skupštine UN-a u odnosu na teritorijalne cjelovitosti Ukrajine unutar svojih međunarodno priznatih granica i je istaknuo nevaljanost Krima referenduma (2014).

Rezolucija je podržan od 100 članica Ujedinjenih naroda. 11 zemlje su glasali protiv rezolucije. Bilo je 58 suzdržanih, a drugi 24 države nisu sudjelovali u glasovanju od strane odsutnost svojih predstavnika. Rezolucija je uveo Kanada, Kostarika, Njemačkoj, Litvi, Poljskoj i Ukrajini. Usvajanje rezolucije prethodili su neuspješnih pokušaja Vijeća sigurnosti UN-a. On je sazvao sedam sastanaka pronaći rješenje na pitanje Krimske krize. Rezultat tih nastojanja bio je jedini veta Rusije.

Vidi još
--------

* Generalna skupština Ujedinjenih naroda
* Krimska kriza

Izvori
------

1. ↑  „UN General Assembly adopts resolution affirming Ukraine's territorial integrity". Xinhua. 2014-03-28. Pristupljeno 2014-03-30.  (en)
2. ↑  „Backing Ukraine’s territorial integrity, UN Assembly declares Crimea referendum invalid". UN. 2014-03-27. Pristupljeno 2014-03-30.  (en)

Eksterni linkovi
----------------

* Puni tekst rezolucije 68/262 (engl.)
**Arhont basileus** (starogrčki: ἄρχων βασιλεύς) naziv je jedne političke funkcije u Antičkoj Grčkoj. Taj termin doslovno znači "arhont kralj", a sastavljen je od reči *arhont* (= "vladalac" ili "čelnik") i *basileus* (= "kralj" ili "suveren").

U drevnoj Atini funkcija arhonta basileusa (koji se zvao i samo *basileus*) bio je ostatak nakadašnje atinske monarhije. Tokom 7. i 6. veka pne. većinu političke moći držali su ostali arhonti Atine (polemarh, arhont eponim i tesmosteti), te isprva Areopag, a kasnije veće i narodna skupština. Arhont basileus, s druge strane, preuzeo je pre svega religijske dužnosti nekadašnjih kraljeva, pa je tako bio odgovoran za misterije, Lenejski festival i Antesterije, a predsedavao je i Areopagom.

Prema jednoj tradiciji, arhonti su se isprva birali na svakih deset godina, a od 683. pne. na svakih godinu dana. Nakon Solonovih reformi za arhonte su birani samo Atinjani koji su pripadali jednoj od dve najbogatije grupe građana ― pentakosiomedimnima (πεντακοσιομέδιμνοι) ili hipejima (ἱππεῖς). Od 487. pne. arhonti su postavljani slučajnim žrebom sa popisa do koga se prvo došlo izborima. Od 457/6. pne. za arhonte su mogli biti postavljeni i oni koji su pripadali trećem imovinskom razredu ― zeugitima (ζευγῖται).

Svake godine tokom festivala Antesterija supruga arhonta basileusa, koja je nosila tituli *basiline* (βασιλίννα), udavala se za boga Dionisa u svečanom verskom obredu "svetog venčanja" *(hieros gamos)*, najverovatnije da bi se od boga dobila naklonost i sigurnost za ceo polis. Nije poznato šta je tačno taj obred podrazumevao, no svakako se radilo o važnoj ulozi za jednu ženu, koja bi inače ― prema Plutarhu i Solonu ― svoj život provodila uglavom u kući i u anonimnosti.
**Mauthausen** je trgovište na sjeveru Austrije od 4,894 stanovnika
, koje administrativno pripada pod Okrug Perg.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mauthausen leži na granici Donje i Gornje Austrije, na sjevernoj obali Dunava, točno prekoputa ušća rijeke Enns u Dunav.

Kod Mauthausena brodovi koji krstare Dunavom, obično pristanu u njegovu luku, prije nego što nastave dalje, a tu se nalazi i jedan od rijetkih mostova preko rijeke. udaljen 25 km južno od Linza.

Historija
---------

Za ranogsrednjeg vijeka kod Mauthausena je bila neke vrsti carine za brodove koji su plovili Dunavom, koji su 
morali platiti da nastave plovidbu. Tokom srednjeg vijeka Mauthausen je izrastao u trgovište solju.

Mauthausen je najpoznatiji po tome što je za Drugog svjetskog rata 3 km sjeverozapadno od centra bio podignut 
Koncentracioni logor Mauthausen - Gusen u kom je u periodu od 1938. do 1945. bilo zatvoreno 335,000 ljudi.
Danas je logor pretvoren u memorijalni muzej na otvorenom.

Znamenitosti
------------

Od znamenitosti Mauthausen ima kasnogotičku parohijsku crkvu podignutu između 1490. - 1500. i *Palaču Pragstein* na malom dunavskom otoku, čija je izgradnja počela 1491. i odužila se do druge polovice 
16. vijeka, u kojoj je danas smješten lokalni muzej.

Privreda
--------

Ekonomija Mauthausena bazira se na građevinarstvu i drvnoj industriji.

Pored tog grad je i turistički centar za jednodnevne izlete.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Oberösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Mauthausen*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 16. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Mauthausen*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Mauthausena* (`de`)
Ulaz u opatiju Cluny (crtež iz 18. stoljeća)
**Opatiju Cluny**  (*Abbaye de Cluny*) utemeljio je početkom 10. stoljeća akvitanski vojvoda Vilim u Burgundiji za spas duša svoje obitelji i roda. Opatiju je posvetio apostolima i utemeljiteljima rimske crkve sv. Petru i sv. Pavlu. Samostan je povjerio papama koji su mu podigli slavu i prestiž. 

Ovo je bila benediktinska opatija koja je bila poznata po načinu služenja obredne službe i po pjevanju. Samostan su vodili ugledni opati:

* Odon (927.-942.),
* Maïeul (948.-984.),
* Odilon (994.-1049.),
* Hugo (1049.-1109.),
* Petar Prečasni (1122.-1156.).

Istočno krilo opatije
Opat Odilon isticao je običaj obilježavanja dana Svih Svetih (2. studenog) kao proslavu svih umrlih vjernika od početka do kraja svijeta. Opat Hugo je animirao europske vladare da donacijama pomognu Clunyu, a klinijevci su počeli posredovati u političkim problemima među europskim vladarima. Za vrijeme opata Huga, Klinijevska opatija postala je bogatija od crkve sv. Petra u Rimu. To bogatstvo je iskorišteno u razvoj arhitekture, gradnju većeg broja crkvenih objekata u romaničkom stilu širom Europe. Cluny je raširio svoju djelatnost širom Europe i dao veliki broj utjecajnih predstavnika. Papa Urban II. koji je 1095. inicirao Prvi križarski rat bio je redovnik iz Clunya. No, Cluny je imao i svoje kritičare. U Odilonovo vrijeme Cluny je ismijavan kao preveličanstven, a sam opat Odilon je nazivan 'kraljem Odilonom od Clunya'.

Povratak iskonskim vrijednostima izvršen je u doba Petra Prečasnog koji je napustio neke od djelatnosti kojima su napuštane ranije postavljene benediktinske osnove samostana. Petar Prečasni je u Clunyu dao utočište teologu Abelardu, kojega je strogi skolastičar Bernard (sv. Bernard) iz Clairvauxa optužio za herezu.

Poslije smrti Petra Prečasnog Cluny slabi. Cluny je uspijevao preživjeti u kasnijim vremenima, pa je i kasnije školovao buduće istaknute djelatnike, poput kardinala Richelieua i Mazarina, ali je bio pod čvrstom stegom francuskih vladara. Svoju propast samostan Cluny doživio je, kao i većina ostalih religijskih objekata takve prirode u Francuskoj u vrijeme francuske građanske revolucije.

***Opatija Cluny*** na Wikimedijinoj ostavi
**Opatija „Marija Zvijezda"** (*Mariastern*) je samostan trapističkog reda u Banjoj Luci.

Utemeljio ga je Franc Pfaner u drugoj polovini 19. vijeka dok su Banjom Lukom još vladali Turci. Godine 1869, grupa od 7 monaha iz njemačke opatije Mariavald došla je u Banju Luku i osnovala trapistički samostan „Marija Zvijezda".

Do prije Prvog svjetskog rata, brojna trapistička zajednica (preko 200 monaha), uz kontemplativni život, aktivno je djelovala na kulturnom području. Napravili su poznatu pivaru, prvu privatnu hidrocentralu, proizvodili poznati sir „Trapist", držali zanatske škole. Industrijsko preduzeće "Trape" d.d. je likvidirano 1938. - samostanu je ostala proizvodnja sira, a u dva nova preduzeća, "Pivara i fabrika testenina" i "Električna centrala i mlin d.d." glavni akcionar je bila Prva hrvatska štedionica.[1]

Trapsti su inače monaški red posvećen povučenom kontemplativnom životu, prema geslu Svetog Benedikta: *„Moli i radi".*

Poslije potresa u Banjoj Luci 1969, trapisti iz Banje Luke nastanjuju se u Franjevački samostan u Kloštar Ivaniću. Tamo ostaju do 1977. godine kada se vraćaju u svoju obnovljenu crkvu i novu samostansku kuću.

Vanjske veze
------------

***Opatija Marija Zvijezda*** na Wikimedijinoj ostavi


1. ↑  "Vreme", 3. avgust 1938
**Tramvajska linija Matulji-Opatija-Lovran** projektirana je krajem XIX. stoljeća kao parni tramvaj, ali zbog bojazni hotelijera da će dim i buka parnih lokomotiva ometati goste to nije prihvaćeno. Linija u dužini 12 km puštena je u saobraćaj 1908. godine, a povezivala je željezničku stanicu Matulji - Opatija preko Voloskog s Opatijom i Lovranom. Tramvaj, odnosno mala električna željeznica kako su je nazivali, uveden je prvenstveno za potrebe prijevoza opatijskih hotelskih gostiju od vlaka do hotela. Uz putnička kola postojala su i teretna kojima se prevozio teret do skladišta u Opatiji.

U siječanju 1904. inžinjer Rzeppa Hugo iz Lobnitza započinje trasirati električnu željeznicu na relaciji Matulji–Volosko-Lovran. Ministarstvo za željeznice je 1907. izdalo građevinsku dozvolu za njenu gradnju te je tramvaj u rekordno kratkom vremenu bio instaliran. Pušten je u promet 17. veljače 1908. godine. Pruga je bila jednokolosječna te su zbog toga svakih nekoliko kilometara izgrađene mimoilaznice na kojima su se nalazile i postaje. Širina kolosjeka je bila 1000 mm, što je i danas standardna širana u većem djelu Europe. Tramvaj je koristio napon od 750 Volti istosmjerne struje. Iako je trasa od Matulja do Preluka dosta strma tramvaj nije koristio zupčanike za svladavanje strmine.

Opatijski tramvaj bio je u vlasništvu dioničkog društva Abbazianer Elektrizitats und Kleinebahngesellschaft iz Beča. Nakon I.svjetskog rata tramvajsko društvo prešlo je pod upravu Società Anonima Ferrovie Elettriche Secondarie Abbazia.

  

Tramvaj je saobraćao do 1933. godine. Točno 1. aprila 1933. godine počelo se sa demontažom tračnica, koje su brodom iz opatijske luke odvezene na Siciliju, dok su tramvajska kola prodana Ljubljani gdje su vozila do ukinuća tramvajskog saobraćaja u Ljubljani 1958. godine.
**Paljevina** je naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i nalazi se u sastavu općine Drenje.

Zemljopisni položaj
-------------------

Paljevina se nalazi na 148 metara nadmorske visine (središte sela) i na jugoistočnim obroncima Krndije. Selo se nalazi na županijskoj cesti ŽC 4119. Susjedna naselja: istočno su Potnjani, južno je općinsko središte Drenje, zapadno Slatinik Drenjski, a sjeverozapadno je Bučje Gorjansko i sjeverno su Bračevci. Pripadajući poštanski broj je 31423 Bračevci, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila DJ (Đakovo). Površina katastarske jedinice naselja Paljevina je 4,63 km2.

Stanovništvo
------------

Prema popisu iz 2011. naselje je imalo 183 stanovnika.

  

***Kretanje broja stanovnika od 1857. do 2011.***

Crkva
-----

U selu se nalazi rimokatolička crkva Sv. Andrije apostola koja pripada katoličkoj župi Sv. Mihaela arkanđela u Drenju i đakovačkom dekanatu Đakovačko-osječke nadbiskupije. Crkveni god (proštenje) ili kirvaj slavi se 30. studenog.

Obrazovanje i školstvo
----------------------

* Područna škola do 4. razreda koja radi u sklopu Osnovne škole Drenje.

Šport
-----

* NK Mladost Paljevina, trenutačno je u stanju mirovanja.

Ostalo
------

* Dobrovoljno vatrogasno društvo Paljevina,

Izvori
------

1. ↑  Stanovništvo prema starosti i spolu po naseljima, popis 2011.
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Vanjska poveznica
-----------------

* Arhivirano 2019-07-20 na Wayback Machine-u
* ARKOD preglednik

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Paljevina** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Drenje |
| --- |
| Borovik • Bračevci • Bučje Gorjansko • Drenje • Kućanci Đakovački • Mandićevac • Paljevina • Podgorje Bračevačko • Potnjani • Preslatinci • Pridvorje • Slatinik Drenjski |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |