recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Guillaume V** (*Vilim V*; 969 – 31. januar 1030), također poznat kao **Guillaume Veliki** (francuski: ) bio je vojvoda Akvitanije i grof Poitoua (pod imenima Guillaume II ili III) od 990. do svoje smrti.

Bio je sin vojvode Guillaumea IV i Emme od Bloisa. Oca je formalno naslijedio 990. nakon što se on povukao u samostan. Tada je vlast kao regent preuzela njegova majka i držala je do 1004. Njegovu vladavinu su obilježili vojni neuspjesi, dijelom u sukobima sa Vikinzima, ali i drugim francuskim feudalcima. Tako je Loudunais i Mirebalais morao predati anžujskom grofu Fulku Nerri. Vojničke neuspjehe je, međutim, uspio djelomično kompenzirati uspješnom diplomatskom aktivnošću koju je kao posrednik vodio njegov blizak prijatelj, biskup Fulbert od Chartresa. Guillaume je, dijelom i zahvaljujući njemu, ostao upamćen kao prosvijećen vladar. Godine 1010. je osnovao opatiju Maillezais a nešto kasnije i Bourgeueil. U Poitiersu je obnovio crkvu nakon požara, a također je pomogao otvaranju katedralne škole. Nastojao je redovno odlaziti na hodočašća u Rim i Španiju, a bio je oduševljeni poklonik pokreta Mir Božji, zbog čega su područja pod njegovom vlašću pred kraj njegove vladavine stekla relativni mir. Na njegov su dvor često dolazili izaslanici mnogih uglednih suvremenika kao francuski kralj Robert II, rimsko-njemački car Heinrich II i dansko-engleski kralj Knut Veliki.

Zbog tako stečenog ugleda mu je godine 1024/25. izaslanstvo Ulrica Manfreda II od Torina došlo s ponudom da preuzme italijansku krunu. On je pristao, ali se na putu do Italije predomislio, uvjeren kako je tamošnja politička situacija previše nasilna da bi je uspješno mogao rješiti. Njegova sačuvana korespondencija se uglavnom bavi tim pitanjima.

Ženio se tri puta. Prva supruga mu je bila Adelmode od Limogesa, udovica Adalberta I od La Marchea, s kojom je imao sina Guillaumea koji će ga naslijediti na mjestu vojvode. Druga supruga je bila Sancha od Gaskonje, s kojom je imao troje djece: sina i kasnijeg vojvodu Oda od Gaskonje, kćer Adalais koja se kasnije udala za grofa Guirauta I od Armagnaca te sina Theobalda, koji je umro u djetinjstvu. Treća supruga mu je bila Agnes od Burgundije, koja se nakon njegove smrti preudala za Geoffreya II od Anjoua; s njom je imao sinove Guillaumea VII i Guillaumea VIII koji su obojica postali vojvode, i kćer Agnes, koja se kasnije udala za rimsko-njemačkog cara Heinricha III.

Izvori
------

Literatura
----------

* *Nouvelle Biographie Générale*. Paris, 1859.
* Owen, D. D. R. *Eleanor of Aquitaine: Queen and Legend*.
* Weir, Alison. *Eleanor of Aquitaine*. 2001.

Vanjske veze
------------

* Cawley, Charles, *AQUITAINE: Guillaume V Aquitaine died 1030*, Foundation for Medieval Genealogy, pristupljeno August 2012

|  |
| --- |
| Guillaume V od Akvitanije **Kuća Poitiers****Rođen/a:** 969  **Umro/la:** 31. januar 1030 |
| Prethodi:**Guillaume IV** | **vojvoda Akvitanije**1004–1030 | Slijedi:**Guillaume VI od AkvitanijeGuillaume VI** |
| **grof Poitiersa**1004–1030 |
**Hillingdon** (izgovor: [Hilingdon]) službeno engleski *London Borough of Hillingdon*, je jedan od 19 borougha *Vanjskog Londona* (Outer London) metropolitanske grofovije Greater London u kom živi 297,735 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Hillingdon se nalazi na krajnjem zapadu londonske metropole.

U okviru njegovih granica leže kvartovi nekadašnja sela (od sjevera prema jugu); Northwood, Harefield, Eastcote, Ruislip, Ickenham, South Ruislip, Uxbridge, Hillingdon, Cowley, Hayes End, Yeading, Hayes, Yiewsley, West Drayton, Sipson, Harlington, Harmondsworth, Sipson Green i Heathrow.

Historija
---------

Borough Hillingdon osnovan je 1965. spajanjem dotadašnjeg borougha Uxbridge sa distriktima Hayes and Harlington, Ruislip-Northwood i Yiewsley and West Drayton, koji su dotad pripadali historijskoj Grofoviji Middlesex.

Hillingdon je bio uglavnom ruralno predgrađe sve dok između dva rata nije izgrađena izgrađena željeznička pruga do centra Londona. Za vrijeme Bitke za Britaniju (1940. - 41) u Uxbridgu se nalazio podzemni štab koji je komandirao avijaciom.

Nakon rata - 1946. otvoren je aerodroma Heathrow, koji je ubrzo postao najveći londonski aerodrom. On zapošljava najveći broj ljudi tog borougha.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Mantes-la-Jolie, Francuska
* Njemačka Schleswig, Njemačka

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Greater London" (engleski). City population. Pristupljeno 23. 01. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Hillingdon*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 23. 01. 2017.

Vanjske veze
------------

***Hillingdon*** na Wikimedijinoj ostavi

* London Borough of Hillingdon Arhivirano 2017-01-21 na Wayback Machine-u (`en`)

| * p
* r
* u
Okruzi Greater Londona |
| --- |
| 
Barking and Dagenham  •
Barnet  •
Bexley  •
Brent  •
Bromley  •
Camden  •
City of Westminster  •
Croydon  •
Ealing  •
Enfield  •
Greenwich  •
Hackney  •
Hammersmith and Fulham  •
Haringey  •
Harrow  •
Havering  •
Hillingdon  •
Hounslow  •
Islington  •
Kensington and Chelsea  •
Kingston upon Thames  •
Lambeth  •
Lewisham  •
City of London  •
Merton  •
Newham  •
Redbridge  •
Richmond upon Thames  •
Southwark  •
Sutton  •
Tower Hamlets  •
Waltham Forest  •
Wandsworth
 |
|  |
| --- |
| **Meritamen  na hijeroglifima** |
|  |

**Meritamen** ("Voljena od Amuna") bila je princeza iz egipatske XVIII dinastije, kći faraona Thutmosea III i njegove Velike kraljevske supruge Merytre-Hatshepsut.

Ona je jedna od šestoro poznate djece Thutmosea i Merytre; braća i sestre su joj bili faraon Amenhotep II, princMenkheperre i princeze Nebetiunet, druga Meritamen i Iset. Prikazana je zajedno sa sestrama i Menkheperre na statui njene bake Hui (danas u Britanskom muzeju). Također je prikazana u Hathorovoj kapeli koju ju je otac dao sagraditi u Deir el-Bahri. Sahranjena je u TT358, ispod sjeverne kolonade Hatshepsutinog zagrobnog hrama u Deir el-Bahriju.

Naslijedila je i titulu *Božja supruga Amuna* od svoje majke. Dodatne titule su joj bile *Kraljeva kći* i *Kraljeva sestra.*

Thutmose i Merytre su imali još jednu kći po imenu Meritamen; ona je također prikazan na Huinom kipu.

Izvori
------

1. ↑  Dodson, Aidan; Hilton, Dyan (2004). *The Complete Royal Families of Ancient Egypt*. London: Thames & Hudson. ISBN 0-500-05128-3. , pp.133,140
2. ↑  Dodson & Hilton, op.cit. p.133
3. ↑  Dodson & Hilton, op.cit. pp.133,138
4. ↑  Dodson–Hilton, op.cit. pp.133,138,139
5. ↑  Dodson–Hilton, op.cit. p.139
**La Libertad** (španjolski: *Departamento de La Libertad*) je jedan od 14 departmana na koji je Salvador administrativno podjeljena.

Karakteristike
--------------

La Libertad se nalazi u sredini zemlje. Sa sjevera graniči sa sa Departmanom Chalatenango, 
Hondurasom, sa zapada sa departmanima Santa Ana i Sonsonate, sa istoka sa San Salvadorom i La Pazom i sa juga sa Tihim oceanom.

Departman ima površinu od 1,653 km², na kojoj je 2022. živilo 830,976 stanovnika.

Administrativna podjela
-----------------------

La Libertad je podjeljen na 22 općina (španjolski: *municipalities*), a to su; Antiguo Cuscatlán, Chiltiupán, Ciudad Arce, Colón, Comasagua, Huizúcar, Jayaque, Jicalapa, La Libertad, Santa Tecla, Nuevo Cuscatlán, San Juan Opico, Quezaltepeque, Sacacoyo, San José Villanueva, San Matías, San Pablo Tacachico, Talnique, Tamanique, Teotepeque, Tepecoy i Zaragoza.

Administrativni centar departmana je grad Santa Tecla koji ima 23,103 stanovnika

Historija
---------

Departman La Libertad je osnovan 28. januara 1865.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Departamento de La Libertad*" (španjolski). Municipios de El Salvador. Pristupljeno 23.3.2023.
2. 1 2  „*La Libertad Department in El Salvador*" (engleski). City population. Pristupljeno 23.3.2023.
3. ↑  „*Santa Tecla in La Libertad*" (engleski). City population. Pristupljeno 23.3.2023.

Vanjske veze
------------

***La Libertad (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldía Municipal La Libertad* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Salvadora |
| --- |
| Zastava SalvadoraZastava Salvadora | 
Ahuachapán • Cabañas • Chalatenango • Cuscatlán • La Libertad • La Paz • La Unión • Morazán • San Miguel • San Salvador • San Vicente • Santa Ana • Sonsonate • Usulután
 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**La Libertad** (španjolski: *Departamento de La Libertad*) je jedan od 24 departmana na koji je Peru podjeljen.

Karakteristike
--------------

Smješten na sjeverozapadu zemlje, na sjeveru graniči sa departmanima Lambayeque, Cajamarca i Amazonas, na istoku sa Departmanom San Martín, na jugoistoku sa Departmanom Huánuco, na jugu sa Departmanom Áncash i na zapadu sa Pacifikom.

La Libertad je nacionalni lider u proizvodnji zlata i izvozu poljoprivrednih proizvoda. Poznat je po dva lokaliteta koje je UNESCO uvrstio na Listu svjetske baštine; Nacionalni park Río Abiseo (1983.) i Chan Chan (1986.)

La Libertad je svojom površinom od 25,500 km² tek 16 peruanski departman, ali je brojem stanovnika kojih ima 2,016,771 na drugom mjestu.

Administrativni centar departmana je grad Trujillo koji ima 328,517 stanovnika.

Departman je administrativno podjeljen na 12 provincija to su; Ascope (123,480), Bolívar (15,982), Chepén (86,411), Gran Chimú (28,290), Julcán (30,987), Otuzco (85,091), Pacasmayo (112,970), Pataz (85,092), Sánchez Carrión (168,670), Santiago de Chuco (55,868), Trujillo (1,118,724) i Virú (105,206) i 83 distrikta.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*La Libertad Region in Peru*" (engleski). City population. Pristupljeno 23.05.2023.
2. ↑  „*Trujillo in Trujillo (La Libertad Region)*" (engleski). City population. Pristupljeno 23.05.2023.

Vanjske veze
------------

***La Libertad (departman, Peru)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobierno Regional La Libertad* (službene stranice) (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Perua |
| --- |
| 
* Amazonas
* Áncash
* Apurímac
* Arequipa
* Ayacucho
* Cajamarca
* Callao
* Cuzco
* Huancavelica
* Huánuco
* Ica
* Junín
* La Libertad
* Lambayeque
* Provincija Lima
* Loreto
* Madre de Dios
* Moquegua
* Pasco
* Piura
* Puno
* San Martín
* Tacna
* Tumbes
* Ucayali

 | Zastava Perua |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Hasavjurtski sporazumi** (rus. *Хасавю́ртовские соглаше́ния*) je serija sporazuma koje su 31. augusta 1996. sklopili predstavnici Ruske Federacije sa jedne, i Čečenske Republike Ičkerije sa druge strane, a kojima je sklopljeno primirje, odnosno okončan Prvi čečenski rat. Do njih je došlo nedugo nakon iznenandnog čečenskog napada kojim je zauzet najveći dio Groznog, a ruske trupe opkoljene, razbijene ili istjerane iz grada. Suočena s potpunim rasulom i demoralizacijom vojske, kao i krajnjom nepopularnošću rata u ruskoj javnosti, vlada predsjednika Borisa Jeljcina je 20. augusta naredila jednostrani prekid vatre i ovlastila savjetnika za nacionalnu sigurnost Aleksandra Lebeda, poznatog po ranijoj kritici rata, da otpočne formalne pregovore s pobunjenicima. Lebed je u mjestu Hasavjurt u susjednom Dagestanu zajedno sa čečenskim generalom Aslanom Mashadovom potpisao sporazum kojim su se obje strane obavezale da se odriču nasilja i oružane sile u rješavanju međusobnih sporova; Rusija se obavezala da će povući svoje vojne snage iz Čečenije, a Čečenija se obavezala da će svoje zakonodavstvo uskladiti sa Općom deklaracijom o pravim čovjeka, odnosno garantirati ljudska i građanska prava svim svojim državljanima bez obzira na nacionalnost; obje strane su dogovorile stvaranje zajedničkih tijela u svrhu borbe protiv terorizma i organiziranog kriminala, kao i pripremu trajnog sporazuma o miru. Najvažnija odredba je, međutim, bila ona kojom se pitanje državnopravnog statusa, odnosno nezavisnosti Čečenije ili njenog ostanka u Ruskoj Federaciji mora riješiti najkasnije do 31. decembra 2001. godine. Iako je dio deputata Državne dume pokrenuo pitanje njegove ustavnosti, držeći da je time de facto priznata nezavisnost Čečenije i prekršene odredbe Ustava Rusije o nepovredivosti i teritorijalnom integrirtetu, najveći dio ruske javnosti je pozdravio sporazum, držeći da Čečenija nije bila vrijedna krvoprolića. U samoj Čečeniji, a i u ostatku svijeta, sporazum je protumačen kao čečenska pobjeda, odnosno veliko poniženje predsjednika Jeljcina. Čečenska Republika Ičkerija je tokom sljedećih nekoliko mjeseci uspostavila vlast na područjima sa kojih su se povukle ruske trupe, a u februaru 1997. su održani izbori na kojima je Mashadov izabran za predsjednika. Nekoliko mjeseci kasnije je Mashadov otišao u Moskvu gdje je 12. maja potpisan Rusko-čečenski sporazum o miru i načelima međusobnih odnosa kojim je dodatno ojačana pozicija Čečenija kao nezavisne države.
**Kanal Hortobágy-Berettyó** je 167,3 km dugi kanal u sredini Mađarske.

Karakteristike i historija gradnje
----------------------------------

Ideja za taj kanal rodila se u 19. vijeku, s jedne strane taj kanal je trebao urediti velike meandre koja je pravila stara Tisa i isušiti močvaru Sárrét, koju je na taj način pravila, a s druge strane osigurati dovoljno vode za navodnjavanje najsušnijih dijelova Velike mađarske ravnice u županijama Békés i Jász-Nagykun-Szolnok.

Kanal ide od nacionalnog parka Hortobágy kod grada Nádudvara na sjeveru i rijeke Berettyó i ide do grada Mezőtúra na jugu gdje se ulijeva u rijeku Körös.

Sliv kanala velik je oko 5.843 km². Prosječna širina korita kanala je od 15 do 25 metara, a dubok je od 2 do 4 metra.

Kanal je velikim dijelom koristio tok potoka Hortobágy, koji je danas pretvoren u njegov dio.

Kanal je izgrađen po planovima inženjera Bodoky Károlya, njegova izgradnja započela je 1858. a dovršen je 1866.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Hortobágy-Berettyó tervezési alegység*" (mađarski). Vizeink. Pristupljeno 30. 05. 2016. [*mrtav link*]
2. 1 2  „*Hortobágy-Berettyó*" (mađarski). Khesz. Pristupljeno 30. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Hortobágy-Berettyó*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Hortobágy-Berettyó* (`hu`)
Matti Nykänen (2010)
**Matti Ensio Nykänen** (Jyväskylä, Finska, 17. 7. 1963. – 4. 2. 2019), finski skakač na skijama, četverostruki pobjednik Zimskih olimpijskih igara.

Nykänen je dominirao ovim sportom 1980-ih godina, kada je uglavnom pobjeđivao na svim natjecanjima na kojima je nastupao. Vrhunac karijere mu je nastup na Zimskim olimpijskim igrama u Calgaryju 1988. godine kada je pobijedio u obje pojedinačne discipline te u momčadskom natjecanju. Uz pet olimpijskih medalja (četiri zlatne) ima i devet medalja s Svjetskih prvenstava (pet zlatnih), te čak 22 medalje s nacionalnih prvenstava Finske (13 zlatnih). Zbog svojih rezultata i dominacije nad konkurencijom tijekom karijere općenito se Nykänena smatra jednim od najboljih skakača na skijama u povijesti.

Za vrijeme te posebno nakon karijere Nykänen je na sebe skretao pažnju sklonošću prema alkoholu, brojnim vjenčanjima i razvodima, povremenin nasilnim ispadima te neuspješnom karijerom pop-pjevača. Optužen je i za pokušaj ubojstva obiteljskog prijatelja (ubo ga nožom) i osuđen je na 26 mjeseci zatvora, a odradio je godinu dana.


***Matti Nykänen*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 28134902
* ISNI: 0000 0003 7189 9466
* GND: 128872039
* SUDOC: 250166178
* MusicBrainz: ce0681a1-3b72-4a49-8353-c531bdd5cee7
* NKC: js20080826008

 |
**Marlborough** je jedna od 16 regija na Novom Zelandu. Marlborough je jedna od pet unitarnih regija koje su istovremeno i regije i distrikti, a poznata je po suhoj klimi, regiji Marlborough Sounds i proizvodnji vina. Regije je ime dobila po Johnu Churchillu Marlboroughu, engleskom generalu i državniku.

Geografija
----------

Marlborough se nalazi na krajnjem sjeveroistoku Južnog otoka i ima ukupnu površinu od 10,458 km². Graniči s distriktom Tasman, koji okupira sjeverozapadni vrh otoka, te regijom Canterbury, koja se proteže duž istočnu obalu otoka, dok se između Tasmana i Marlborougha smjestila regija grada Nelsona.

Administrativna podjela
-----------------------

Središte Regionalnog vijeća je u najvećem gradu, Blenheimu, koji ima 30,500 stanovnika. Ostala važna naselja su Picton, Havelock, Seddon, Ward, Rai Valley, Renwick, Clarence i Clifford Bay.

Stanovništvo
------------

Prema procjeni broja stanovnika iz 2015. godine u regiji živi 45,300 stanovnika, po čemu je pretposljednja od 16 novozelandskih regija; manje stanovnika ima samo regija West Coast.

Vanjske poveznice
-----------------

***Marlborough (regija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica regije

| * p
* r
* u
Regije Novog Zelanda |
| --- |
| Sjeverni otok | 
* Northland
* Auckland\*
* Waikato
* Bay of Plenty
* Gisborne\*
* Hawke's Bay
* Taranaki
* Manawatu-Wanganui
* Wellington

 |  |
| Južni otok | 
* Tasman\*
* Marlborough\*
* Nelson\*
* West Coast
* Canterbury
* Otago
* Southland

 |
| \* Regijom upravlja unitarno tijelo, a ne regionalno vijeće. |
**Majčina dušica** (*Thymus serpyllum*) je trajna oko 30 cm visoka, grmasta biljka. Naziva se još babja dušica, dušica, vrisak, divlji bosiljak, tamjanika, materinka, papric, bukovica.

Opis biljke
-----------

Puzeći grmić s brojnim izdancima i vriježama, grančice su mu uspravne, a listovi uski elipsasto sivo - zeleni s kratkim peteljkama, goli ili obrasli dlakama. Sitni svijetlocrveni do tamnocrveni cvjetovi razvijaju se na vrhovima ogranaka, a biljka u vrijeme cvatnje ima posebno ugodan aromatičan okus i miris.
Poznat je veliki broj broj samostalnih oblika majčine dušice, ali ih nestručnjaci ne razlikuju i *Thymus serpyllum* je zapravo skupno ime za različite oblike i vrste, koje su međusobno povezane križancima i prelaznim oblicima.

Rasprostranjenost
-----------------

Majčina dušica raste po suhim i sunčanim mjestima, na livadama, pašnjacima i na kamenju. U Bosni i Hercegovini, Crnoj Gori, Hrvatskoj i Srbiji je vrlo rasprostranjena. Često se pojavljuje u većim skupinama uzduž međa, na suhim rubovima šuma, sunčanim mjestima bez stalne vlage i sjene. Odlična je pčelinja paša.

Ljekoviti dio biljke
--------------------

Cvate čitavo ljeto i sabire se čitava biljka (odreže se srpom) bez korijenja i odrvenjelih dijelova biljke. Osušena biljka sadrži oko 0.6% eteričnog ulja (*Oleum Serpylli*), koje se sastoji pretežno od cineola, a najvažniji sastojak ulja, timol, zastupljen je u manjoj količini.

Ljekovito djelovanje
--------------------

Poput sličnog timijana koristi se dosta u mediteranskoj kuhinji kao začin, a dodaje se povrću, raznim jelima od mesa, paštetama, ribi, salatama, umacima i juhama. Pretpostavlja se da neutralizira jako masna jela.
Nadzemni dio biljke se tijekom cijele godine može koristiti za pripremanje čajeva i napitaka.
Majčina dušica je poznata i u biljnoj medicini kao ljekovita biljka i koristi se za pripremanje ljekovitih pripravaka.

***Majčina dušica*** na Wikimedijinoj ostavi
DC (Detective Constable) **Megan "Meg" Riley** je fiktivni lik iz britanske krimi-serije *Whitechapel* kojeg tumači Hannah Walters. DC Riley se Chandlerovom timu pridružila na početku treće sezone kao zamjena za McCormacka, koji je počinio suicid. Jedina je ženska članica tima.

Biografija
----------

Nakon što je tijekom slučaja Kray, DC McCormack počinio suicid, Meg Riley se pridružila timo kao njegova zamjena. Postala je tako prva i jedina ženska članica tima, ali se bez većih problema uklopila u tim. Prvotno je postavljena za Buchanovu pomoćnicu u arhivi (zbog ljubavi prema povijesti, posebice onoj Ratova dviju ruža), ali se kasnije "preselila na kat" i počela sudjelovati na slučajevima. Njezin neslužbeni partner postao je Finlay Mansell, koji se timu pridružio tijekom druge sezone. DC Riley je sudjelovala u ispitivanjima svjedoka i prikupljanju podataka, kao što je bio odlazak kod svjedokinje tijekom prvog slučaja u pratnji Mansella i Kenta. Tijekom istog slučaja je ispitivala svjedokinju koja je indirektno pomogla u lociranju sumnjivca. Tijekom smjene s Mansellom, saznaje kako ovaj vara svoju suprugu (s kojom je kratko u braku) i žestoko ga napada, odbivši Chandleru prenijeti podatak koji bi inkriminirao njega (radilo se korištenju španjolske muhe u svojstvu afrodizijaka); dužnost je na kraju pripala Kentu. Tijekom istog slučaja, Megan je Mansellu odvalila pljusku kada se tijekom službenog zadatka spetljao s djevojkom u klubu. O njezinom privatnom životu ne saznajemo previše, izuezv podatka da je udana i da ima djecu, zbog čega nekad i djeluje kao majčinska figura unutar tima.

| * p
* r
* u
*Whitechapel* |
| --- |
| Glavni likovi | Joseph Chandler (Rupert Penry-Jones) • Ray Miles (Phil Davis) • Edward Buchan (Steve Pemberton) |
| Sporedni likovi | Emerson Kent (Sam Stockman) • Finlay Mansell (Ben Bishop) • Megan Riley (Hannah Walters) • Caroline Llewellyn (Claire Rushbrook) • John McCormack (George Rossi) • Fitzgerald (Christopher Fulford) • Sanders (Johnny Harris) • Zapovjednik Anderson (Alex Jennings) |
| Epizode | 1. sezona • 2. sezona • 3. sezona • 4. sezona |
| Povezani članci | Jack Trbosjek • Braća Kray |
| Kategorija |
**Megaklo** ili **Megakle** je ime za nekoliko znamenitih ličnosti drevne Atene:

1. Megaklo je bio jedan od legendarnih arhonata Atene od 922. pne. do 892. pne..

2. Megaklo je bio član porodice Alkmendia i eponimni arhont godine 632. pne. kada je Kilon bezuspješno pokušao osvojiti Atenu. Megaklo je osuđen zbog ubistva Kilona (koji je na Akropoli tražio zaštitu boginje Atene) te je prognan iz grada, zajedno sa svim članovima svog *genosa* (roda) - Alkmenida. Alkmenidi su naslijedili *mijazmu* ("mrlju") koja je trajala generacijama među Megaklovim potomcima.

3. Megaklo, unuk gore navedenog i član porodice Alkmenida, bio je protivnik Pizistrata u 6. vijeku pne. On je Pizistrata izgnao nakon njegove prve tiranske vlasti godine 560. pne. ali su njih dvojica nakon toga sklopili savez, a Pizistrat oženio Megaklovu kći. Herodot tvrdi da su prevarili Atenjane uvjerivši ih da je sama boginja Atena došla proglasiti Pizistrata tiraninom, i to tako da su ženu po imenu Phye obukli kao boginju. Historičari raspravljaju koliko su Herodotovi navodi autentični. Međutim, Megaklo se okrenuo protiv Pizistrata kafa je on odbio imati kći s Megaklovom kćerkom, što je dovelo do kraja druge tiranije. 

Megaklo se kasnije oko 560. pne. uspješno natjecao s Hipoklidom, bivši arhontom Atene za ruku Agariste, kćeri Klistena od Sikiona. Njih dvoje su imali dva sina; starijeg Hipokrata koji je bio otac još jednog Megakla (ostraciziranog 486. pne.) i kći Agariste koja je bila majka **Perikla** i Arifrona (oca Hipokrata od Atene koji je umro 424. pne.). Mlađi sin Klisten je navodno bio otac Deinomahe (ili Dinomahe), majke Alkibijada (u. 404. pne.). Tako je Megaklo bio pradjed i **Perikla** i **Alkibijada**.

4. Megaklo, unuk gore navedenog, sin Hipokratov, brat Klistenov bio je ostraciziran 486. pne.. Nekada se opisuje kao otac Deinomahe i tako djed po majci Alkibijada. Ostali izvori, kao William Smith, tvrde da je njegov stric Klisten bio djed Alkibijadov.
Kip Kibele iz Nikeje u Bitiniji. Da se radi o ovoj boginji vidi se po vencu u obliku kule na glavi *(corona turrita)* i po lavovima koji joj stoje uz noge.
**Megalezije** (lat. *Megalesia*) ili **Megalenzije** *(Megalensia)* ili **Megalezijske igre** *(Megalenses ludi)* naziv je za festival koji se održavao u drevnom Rimu i čiji su deo činile i javne igre *(ludi)*. Megalezije su priređivane od 4. do 9. aprila u čast Kibele, velike boginje (starogrčki: , *Magna Mater*), izvorno frigijske boginje, po kojoj je ovaj festival i dobio ime.

Poreklo
-------

Kultni kip Kibele prenet je 204. pne. u Rim iz maloazijskog grada Pesinunta, središta njenog kulta, po nalogu proročanstva iz Sibilskih knjiga kako bi se osiguralo spasenje Rima u drugom punskom ratu; dolazak kipa proslavljen je svečanom povorkom, tzv. lektisternijem, kao i igrama, a mnoštvo građana ostavljalo je boginji zavetne darove na Kapitoliju. Međutim, Megalezije su se kao redovni festival počele slaviti tek dvanaest godina kasnije (191. pne.), kad je završen hram ― koji je 203. pne. zavetovan boginji i čija je gradnja tad planirana; po završetku gradnje taj je hram Marko Junije Brut posvetio boginji i ta je prilika proslavljena priređivanjem festivala i javnih igara. Ipak, prema jednom drugom odlomku kod Tita Livija, moglo bi se zaključiti da su prve Megalezije održane dve godine ranije (193. pne.).

Festival
--------

Festival je trajao šest dana, od 4. do 9. aprila, i njime je dominirala vesela atmosfera s puno zabave i gozbi. Bogati su Rimljani obično pozivali jedni druge na formalne večere i ekstravagantne navike i raskošan život tokom trajanja festivala verovatno su dostizali dosta visok stupanj. Iz tog razloga senat je 161. pne. utvrdio gornji limit za troškove na Megalezijama, koji pojedinac nije smeo prekoračiti.

Na Megalezijama su priređivane isključivo scenske igre *(ludi scaenici)*, tj. nisu uključivale cirkuske *(ludi circenses)*. Prvi put su održane na Palatinu ispred tek zgrađenog Kibelinog hrama, no kasnije su priređivane i u pozorištima. Zapravo, prema Valeriju Ancijatu, čije reči prenosi Tit Livije, scenske igre su u Rimu prvi put i održane tokom prvih Megalezija, dakle 193. ili 191. pne. Za izvođenje scenskih predstava bio je predviđen treći dan festivala. Robovima je pristup bio zabranjen, a magistrati su prisustvovali obučeni u purpurnu togu *(toga praetexta)*, pa odatle poslovični izraz "megalezijski purpur" *(purpura Megalensis)*. Igrama su rukovodili kurulni edili, a zna se da je Plautov *Laža* prikazan na prvim Megalezijama (191. pne.), kao i da su kasnije na tim igrama prikazane četiri od šest sačuvanih Terencijevih komedija: *Devojka s Androsa* (166. pne.), *Svekrva* (165. pne.), *Samomučitelj* (163. pne.) i *Evnuh* (161. pne.). Ciceron, verovatno upoređujući Megalezijske igre sa sirovijim i krvavijim igrama u cirku, naziva Megalezije "vrlo čistim, svečanim, svetim" *(maxime casti, solemnes, religiosi).*
Hladnica
Zgrada Opće bolnice Dubrovnik na Medarevu
Crkva sv. Vlaha na Gorici (poviše Hladnice)
**Hladnica** je jedan od najvećih kvartova grada Dubrovnika.

Općenito
--------

Hladnica je stambeno naselje međutim najpoznatija je u Dubrovniku po iznimnoj zastupljenosti zelenih površina (Hladnička šuma, Medarevo) te kao omiljeno mjesto za izlazak (Vojnović). Lapađani su kraj nad Mihajlom nazivali Bančevo, a nakon Drugog svjetskog rata tadašnje su ga vlasti nazvale Medarevo po Hercegovcu Medaru koji je na posjedu bio uslužni radnik u novijih vlasnika Opuića.

Hladnica je ujedno i administrativno sjedište gradskog kotara Montovjerna.

Geografija
----------

Područje Hladnice obuhvaća cijeli jugozapadni dio kotara Montovjerna, tj. od bolnice Sv. Vlaho na zapadu i crkve Sv. Mihaela na jugu, sve do Gospinog Polja na istoku. Istočna granica Hladnice je uzduž čitave ulice Iva Vojnovića dok je na zapadu granica duž morske obale.

Podjela
-------

Hladnica je podijeljena u nekoliko dijelova:

* Hladnička šuma
* Gornja Hladnica
* Donja Hladnica
* Solidarnost
* Hladnica 2
* Medarevo (Bančevo)
* Sveti Mihajlo
* Vojnović

Promet
------

Hladnica je povezana s ostalim dijelovima grada redovitim linijama javnog prometnog poduzeća Libertas:

* 2 (Pile - Gorica Sv. Vlaho)
* 4 (Pile- hotel Palace)
* 5 (Viktorija - hotel Neptun)
* 7 (Kantafig - Dubrava Babin Kuk)
* 9 (Pile- Bolnica Sv. Vlaho)

Izvori
------

1. ↑  Cvjetković, A: Dubrovačkim ulicama, Dubrovnik, 1999.

Vanjske veze
------------

* Hladnica - prvo Dubrovačko naselje online Arhivirano 2011-02-07 na Wayback Machine-u
**Grb Armenije** se sastoji od orla i lava koji stoje uz štit. Kombinacija je starih i novih simbola. Orao i lav su drevni armenski simboli koji vode podrijetlo još od prvih armenskih kraljevstava, i onih prije Krista.

Sam štit se sastoji od više komponenata. U središtu je prikaz planine Ararat gdje je po mitu Noina arka pristala na obalu poslije potopa. Oko ovog središnjeg simbola su simboli armenskih dinastija. Dolje lijevo je simbol dinastije Artaksijada, koja je vladala u 1. stoljeću pne. Dolje lijevo je simbol dinastije Bagratida, koji su vladali tijekom srednjog vijeka, u periodu od 7. do 11. stoljeća. Ovu dinastiju su uništili bizantski i napadi Seldžuka u 11. stoljeću. Gore desno je simbol dinastije koja je uvela kršćanstvo u Armeniju, dinastije Arsakida, koji su vladali od 1. stoljeća do 428. godine. Dolje desno je simbol Rulenida, dinastije koja je zaslužna za veliki rast i prosperitet Male Armenije ili Kikilije tijekom 12. i 13. stoljeća. Uništili su je Memluci i Turci.

Od tada je Armenija bila pod stranom vlašću, sve do 1918. kada je doživjela period kratke neovisnosti. Ovaj grb potječe iz tog perioda, a mač na dnu je važan element jer označava kidanje lanaca strane vlasti i želje za obranom Armenije.

***Grb Armenije*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Grbovi država u Aziji |
| --- |
| Države | 
Afganistan • 
Armenija4) • 
Azerbejdžan1) • 
Bahrein • 
Bangladeš • 
Brunej • 
Butan • 
Egipat2) • 
Filipini • 
Gruzija1) • 
Indija • 
Indonezija3) • 
Irak • 
Iran • 
Istočni Timor3) • 
Izrael • 
Japan • 
Jemen2) • 
Jordan • 
Južna Koreja • 
Kambodža • 
Katar • 
Kazahstan1) • 
Kina • 
Kipar4) • 
Kirgistan • 
Kuvajt • 
Laos • 
Libanon • 
Maldivi • 
Malezija • 
Mjanmar • 
Mongolija • 
Nepal • 
Oman • 
Pakistan • 
Rusija1) • 
Saudijska Arabija • 
Singapur • 
Sirija • 
Sjeverna Koreja • 
Šri Lanka • 
Tadžikistan • 
Tajland • 
Turkmenistan • 
Turska1) • 
Ujedinjeni Arapski Emirati • 
Uzbekistan • 
Vijetnam
 | Položaj AzijePoložaj Azije |
| Teritoriji | 
Hong Kong • 
Makao • 
Palestina • 
Tajvan
 |
| Nepriznate države | 
Abhazija • 
Južna Osetija • 
Nagorni Karabah • 
Sjeverni Kipar4), 5)
 |
| 
1) Djelomično u Evropi. 
2) Smatra se i dijelom Afrike. 
3) Smatra se i dijelom Okeanije. 
4) Cijelom teritorijom na području Azije , ali politički i kulturno pripada Evropi. 
5) Priznata samo od strane Turske.

**Ostali grbovi**: 
Grbovi Afrike • 
Grbovi Evrope • 
Grbovi Južne Amerike • 
Grbovi Okeanije • 
Grbovi Sjeverne Amerike
 |
***Megapodius*** je rod ptica iz porodice kokošina, reda kokoški. To su zdepaste ptice srednje veličine, nalik na kokoš, te imaju malenu glavu i velika stopala. Žive na području od Jugoistočne Azije do sjevera Australije, te otoka zapadnog Pacifika.

Najbolje su poznate po tome što ne inkubiraju jaja svojom tjelesnom toplinom, nego ih zakopaju. Grade opsežne nasipe od istrunule vegetacije, a mužjak dodaje i sklanja otpad kako bi regulirao unutrašnju temperaturu.

Vrste
-----

Rod se sastoji od dvanaest živućih i jedne izumrle vrste:

*Megapodius bernsteinii*
*Megapodius cumingii*
*Megapodius decollatus*
*Megapodius eremita*
*Megapodius freycinet*
*Megapodius geelvinkianus*
*Megapodius laperouse*
*Megapodius layardi*
*Megapodius nicobariensis*
*Megapodius pritchardii*
*Megapodius reinwardt*
*Megapodius tenimberensis*
†*Megapodius molistructor*

Izvori
------

1. ↑  Clements, J. F. 2007. *The Clements Checklist of Birds of the World, 6th Edition*. Cornell University Press. Downloadable from Cornell Lab of Ornithology

Vanjske poveznice
-----------------

* Video Arhivirano 2007-09-21 na Wayback Machine-u na Internet Bird Collection
Grb poljske porodice Stankiewicz
**Grb** je simbolički znak kao obilježje jedne države, naroda, grada, plemićke obitelji ili pojedinca. 

Slaveni su riječ *grb* primili od njemačke riječi *Erbe* (nasljedstvo).

Znanost koja se bavi izučavanjem grbova naziva **grboslovlje** ili **heraldika**. Znanstvenici koji se bave ovim područjem nazivaju se **heraldičari**. 

Prve grbove donijeli su na svojim štitovima ratnici koji su se vratili iz I. križarskog rata (1099.). Grbovi su se nosili na štitovima, što je danas još glavna osnova svakog grba, s ciljem da bi se ratnici međusobno raspoznavali. Nepismeni ratnički svijet onog vremena u svom komuniciranju počeo se prepoznavati prema grbovima. Od križara grbovi su se proširili po čitavoj Europi, pa i na hrvatske zemlje. Hrvatska plemena su ih prihvatila s obzirom da su i sama sudjelovala u križarskim ratovima označujući se grbovima. Kasnije su kraljevi uzeli sebi pravo podjeljivanja grbova u plemićki list (grbovnica) što se kod nas zadržalo sve do 1918. godine.

Do početka 13. stoljeća grb se sastojao samo od štita. Tek od druge polovine 13. stoljeća nad grb se postavlja kaciga s nakitom iz koje viri kratki plašt. Time je grb dobio svoje osnovne elemente: štit, kacigu, nakit i plašt.

Štit ima svoju »geografsku podjelu», mogli bismo je prikazati ovako:

A B C

D E F

G H I

A je desni gornji kut, B je glava, E, je srce, H je podnožje, I je lijevi donji kut štita. ADG je desna strana, BEH stup, a CFI lijeva strana štita.

Ako je u glavnom štitu manji štit, on je položen u sredini i naziva se «štitić» ili «srce štita».

U grbovima je u osnovi bila dopuštena upotreba samo četiriju boja (crvene, plave, crne, zelene) i dviju kovina (zlato i srebro).

* Grb Kraljevine ŠvedskeGrb Kraljevine Švedske
* Grb Savezne Republike NemačkeGrb Savezne Republike Nemačke
* Grb grada DubrovnikaGrb grada Dubrovnika
* Veliki grb BavarskeVeliki grb Bavarske
* Grb Kranjske VojvodineGrb Kranjske Vojvodine
* Grb obitelji FeštetićGrb obitelji Feštetić
* Grb obitelji HohenzollernGrb obitelji Hohenzollern
* Grb obitelji von StubenbergGrb obitelji von Stubenberg
* Grb obitelji von Chrone-FenrichGrb obitelji von Chrone-Fenrich
* Grb grada ZvornikaGrb grada Zvornika
* Grb MoskveGrb Moskve
* Grb vojvode od WestminsteraGrb vojvode od Westminstera

Poveznice
---------

* Heraldika
* Veksilologija
* Popis državnih grbova

***Grb*** na Wikimedijinoj ostavi
Kombinacija hladnog i zelenog krova (zahvalnošću Frode Inge Helland).
**Hladni krov** ili **ventilirani krov** je naziv za vrstu krovne konstrukcije koja koristeći najosnovnije zakone fizike omogućuje neprekinuto strujanje zraka u sloju između crijepa i krovne konstrukcije. Ovom stalnom izmjenom zraka odvodi se vodena para iz objekta i smanjuje temperatura zraka koja od zagrijavanja crijepa može poprimiti iznose i do 70 ºC, čime se bitno povećava učinak toplinske izolacije i postižu mnogo ugodniji uvjeti života u potkrovlju. 

Prosječna količina vodene pare koja se dnevno stvara u četveročlanom domaćinstvu iznosi preko 12 kg - sam boravak ljudi, kupanje, kuhanje, pranje i sušenje rublja, te biljke, veliki su izvori vlage koja u sve kvalitetnije izoliranim objektima teško pronalazi izlaz prema van. Sitne molekule vodene pare difuzijom će naći svoj put kroz zidove i strop te će, ukoliko pritom naiđu na hladni i paronepropusni materijal, doći do kondenzacije i taloženja vode u izolaciji i drvenoj konstrukciji krovišta. Iz tog razloga krovovi, pogotovo oni sa uređenim stambenim potkrovljem, moraju biti ventilirani. 

Za hladni krov izuzetno je važno da vanjska boja krova bude što svijetlija, kako bi se dobar dio Sunčeve svjetlosti reflektirao. Tamni krovovi mogu biti za sunčanih dana i preko 20 °C topliji od svijetlijih.

Kako je izvodi hladan krov
--------------------------

Uz gotove elemente krovne opreme specijalno namjenjene ventiliranju krovišta koje danas nude najveći proizvođači pokrova, hladan krov nameće se sam od sebe kao najlogičnije i za vlasnika uvijek najpovoljnije rješenje.

Postavljeni rogovi prekrivaju se paropropusnom folijom koja uz to i dodatno štiti potkrovlje svojom vodonepropusnošću. Najkvalitetnije izvedbe folija se zbog svojih svojstava mogu postaviti i na daščanu oplatu ili izravno na rogove i toplinsku izolaciju. Visoke tehničke vrijednosti koje postižu takve folije kako po pitanju difuzije vodene pare, vodonepropusnosti, mehaničke otpornosti i ostalog jamac su zdravog i sigurnog krova, a zbog jednostavne manipulacije olakšava se posao krovopokrivačima. Tzv. kontraletve, dimenzija 5 x 5 cm postavljaju se preko folije uzdužno po rogovima i po njima se vrši uobičajeno letvanje za polaganje crijepa. 

Elementi krovne opreme omogućuju ulazak i izlazak zraka u sloj za prozračivanje (crijep zračnik, traka zračnik), a elementi za suhu izvedbu sljemena osiguravaju dodatno prozračivanje ovog dijela krovne konstrukcije koji se tradicionalno postavljao u mort ili maltu. Na taj se način upotrebom krovne opreme za ventiliranje krovišta vrlo jednostavno i brzo može izgradili hladni krov i time fizikalne zakone, koji su do tada bili naš neprijatelj okrenuli u svoju korist, a stanaru omogućili ugodan boravak.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2012-03-21 na Wayback Machine-u "Načela gradnje pasivne kuće", Poticanje energetske efikasnosti u Hrvatskoj, www.energetska-efikasnost.undp.hr, 2011.
2. ↑    "Toplinska zaštita zgrada", Tečaj za energetske savjetnike, www.pvc-stolarija.hr, 2011.
3. ↑   Arhivirano 2011-12-19 na Wayback Machine-u "Ventilirani krovovi", Hrvatska udruga krovopokrivača, www.huk.hr, 2011.
Povelja Hrvatskog zemaljskog kazališta u Zagrebu Milki Trinini
Spomenik Milki Trinini u Vezišću
**Milka Trnina** (Vezišće u Općini Križ pokraj Ivanić-Grada, 19. prosinca 1863. - Zagreb, 18. svibnja 1941.), najveća hrvatska operna umjetnica i jedna od najutjecajnijih opernih diva svog vremena.

Nazivali su je pjevajućom Eleonorom Duse. Premda je u prvom redu bila wagnerijanska pjevačica, veličanstveno je interpretirala i Beethovenovu Leonoru u Fideliju ili prpošnu Fiordiligi u Mozartovoj operi Cosi fan tutte, a Puccini je rekao da se nijedna Tosca ne može usporediti s Trninom. Najbolji kritičari njezina doba smatrali su da je Wagnerove junakinje pjevala onako kako je to Wagner zamišljao. 

Nastupala je u Njemačkoj, Rusiji, Engleskoj, SAD-u i mnogim drugim europskim zemljama.

Pjevanje je učila u Zagrebu i Beču. Prvi put nastupila je 1882. kao Amelia u Verdijevu "Krabuljinu plesu". Djelovala je u Leipzigu, Grazu, Bremenu i Münchenu, gdje dobiva počasni naslov bavarske dvorske komorne pjevačice, a pjevala je i u Bayreuthu, Wagnerovoj Meki. Gostovala je diljem Europe i SAD-a, gdje je neko vrijeme predavala pjevanje u New Yorku. Prva je pjevala *Toscu* u londonskom Covent Gardenu i newyorškom Metropolitenu i tu je interpretaciju Puccini smatrao najboljom uopće. Zbog bolesti povukla se sa scene 1906. a kao iznimno kritična dala je uništiti sve svoje snimke.

### Zanimljivosti

Njezinim imenom nazvan je jedan slap na Plitvičkim jezerima, kao i nagrada Hrvatskog udruženja glazbenih umjetnika. 
U Križu i Ivanić-Gradu održava se više kulturno-umjetničkih i zabavnih događanja u čast ovoj opernoj pjevačici.

Milka Trnina proslavila se u domovini i svijetu kao jedna od najvećih interpretatorica Wagnerovih tragičnih junakinja. Veliki zaljubljenik u Wagnerova djela, bio je poduzetni švicarski tvorničar čokolade Carl Russ-Suchard, inače zet osnivača Suchard's company-a Philippea Sucharda. To oduševljenje, naklonost, a možda i pritajena ljubav iznjedrilo je priču da je poznata i ukusna čokolada "Milka" dobila ime u čast Milke Trnine.

### Vanjske poveznice

* Milka Trnina i Royal Opera House Arhivirano 2007-07-26 na Wayback Machine-u
* Vokalni ansambl "Milka Trnina"
* Vijenac Arhivirano 2004-07-22 na Wayback Machine-u Hrvatski operni pjevači 1945.-2002.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 37689542
* LCCN: nr2005025432
* ISNI: 0000 0000 5133 5389
* GND: 124532500
* SUDOC: 23443533X
* BNF: cb15515861j (podaci)
* NKC: js20211111427
* CONOR.SI: 96637795

 |
Grb Brazila
Sadašnji **grb Brazila** datira od kada je on postao republika, krajem 19. veka.

Grb se sastoji od središnjeg amblema okruženog strukama kafe i duvana - glavnih poljoprivrednih proizvoda Brazila.

U belom krugu u sredini, može se videti Južni krst (poznat i kao Kruks). Prsten sa 27 zveza predstavlja 26 brazilskih država (republika) i jednan savezni distrikt.

Na plavoj traci, u donjem delu grba, ispisani su pun naziv Brazila (República Federativa do Brasil - Savezna Republika Brazil) i datum kada je osnovana savezna država (15. novembar 1889.)

* Grb regenta princa od Brazila, septembar - decembar 1822Grb regenta princa od Brazila, septembar - decembar 1822
* Grb prve carevine, 18. septembar, 1822 - ~1870Grb prve carevine, 18. septembar, 1822 - ~1870
* Grb druge carevine, ~1870 - 15. novembar, 1889Grb druge carevine, ~1870 - 15. novembar, 1889
* Grb republike, 19. novembar, 1889 - danasGrb republike, 19. novembar, 1889 - danas

Povezano
--------

* Zastava Brazila

Vanjske veze
------------

***Grb Brazila*** na Wikimedijinoj ostavi

* 

| * p
* r
* u
Grbovi država i teritorija Južne Amerike |
| --- |
| Afrika • Azija • Evropa • Oceanija • Sjeverna Amerika |
| Samostalne države | 
* Argentina
* Bolivija
* Brazil
* Čile
* Ekvador
* Gvajana
* Kolumbija
* Paragvaj
* Peru
* Surinam
* Urugvaj
* Venezuela

 |
| Zavisni teritoriji | 

|  |  |
| --- | --- |
| Francuska | Francuska Gvajana |
| Nizozemska | 
* Bonaire
* Curaçao

 |
| Ujedinjeno Kraljevstvo | 
* Falklandski otoci
* Južna Georgia i arhipelag Južni Sandwich

 |

 |
**Majmuni Novog svijeta** (*Platyrrhini*), često poznati pod imenom **bezrepati majmuni**, **širokonosi majmuni** ili "**širokonosci**", čine jedan djelomični podred primata. Zajedno s majmunima Starog svijeta i *Tarsiiformesima* čine podred primata *Haplorrhini*, nazvan još i "suhonosci".

Pored ljudi, ova grupa su jedini primati koji žive na području američkog kontinenta. Područje koje nastanjuju se proteže od južnih dijelova Meksika sve do sjevernih područja Argentine. Na Karibima je živjelo više vrsta koje su sve izumrle. Nazvani su *Xenotrochini*. 

Za razliku od majmuna Starog svijeta, nosnice ovih majmuna okrenute su ustranu, pa otuda i naziv "širokonosci". Veličinom se međusobno jako razlikuju, od samo 100 grama teškog Cebuella pygmaea do više od 10 kg teških urlikavaca.

Majmuni Novog svijeta su svi stanovnici drveća, a uz jedinu iznimku članova porodice noćnih majmuna svi su dnevne životinje. Mnoge vrste imaju duge repove koji su prilagođeni hvatanju za grane, pa se te vrste njim koriste kao petim ekstremitetom (porodica majmuna hvataša).

Gledajući povijesni razvoj ovih majmuna, oni su sestrinski takson taksonu majmuna Starog svijeta, najstariji nalaz (Branisella) je poznat iz oligocena. Pretpostavlja se, da su preci ovih životinja prešli Atlantik plivajući na naplavnom drveću. 

Majmuni Novog svijeta se dijele na pet porodica:

* *Callitrichidae*, pandžaši i spadaju u manje primate.
* *Cebidae*, kapucini
* *Aotidae*, noćni majmuni su jedini noćni majmuni iz grupe "suhonosaca".
* *Atelidae*, hvataši koje obilježava rep prilagođen hvatanju za grane. U tu porodicu se ubrajaju i urlikavci.
* *Pitheciidae*, sakiji su obilježeni kratkim repom.
* Mjesto izumrlih karipskih majmuna nije potpuno razjašnjeno, no uglavnom ih se smatra dijelom porodice sakija.

 
Wikivrste imaju podatke o:
***Platyrrhini***

***Majmuni Novog svijeta*** na Wikimedijinoj ostavi
**Milko Hromić** (Mrljane na otoku Pašmanu, 28. III. 1951), enigmat. Po zanimanju je VKV-strojobravar. Bio je zaposlen u zadarskom poduzeću *Bagat d.d. - Precizna mehanika* sve dok ta tvornica nije propala .

Enigmatski rad
--------------

Enigmatikom se bavi još od 1963. kao odgonetač. Prvu križaljku objavio je u zagrebačkom Vikendu (15. II. 1971). Surađivao je u bjelovarskom Čvoru, zagrebačkom Kvizu, a najviše radova, uglavnom križaljki, objavio je na stranicama splitske Slobodne Dalmacije kao član Enigmatskog kluba "Božidar Vranicki".

Pod novim poretkom u Hrvatskoj surađivao je u zadarskom izdanju Novog lista, skupa sa zadarskim zagonetačima Mladenom Fainom, Zdravkom Žarkovićem i Krešimirom Šimičevićem. Od 1995. objavljuje radove u riječkom Feniksu, a od 2000. i u splitskom Predahu (koji više ne izlazi).

Primjer zagonetaka
------------------

```
Milko Hromić: *"Kvadrat u osmosmjerci"*, 
Feniks, ... 117, 80 - Rijeka, 3. VI. 1999.
-------------
O P S K R B A
P R E V A R E
S E N A T O R
K V A S I J A
R A T I M I R
B R O J I T I
A E R A R I J
-------------
kvasija
```

Izvor
-----

* Anonim: *"Jubileji: Milko Hromić"*, *Predah*, ... 14, 46 - Split, II. 2001. (+ fotografija)
„HBO" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. HBO (razvrstavanje).
**Home Box Office** (doslovno "Kućna kino-blagajna", skraćeno na **HBO**) je ogranak medijskog konglomerata Time Warner odnosno pretplatnička kablovska TV-mreža čiji se program emitira u preko 150 zemalja.

Originalno je zamišljen 1960-ih kao TV-stanica koja je, koristeći kablove i posebne mikrovalne antene, trebala emitirati program za stanovnike Manhattana, koji su imali problema s prijemom zbog visokih zgrada. S radom je otpočeo 8. novembra 1972. u gradu Wilkes-Barre u Pennsylvaniji. Godine 1973. ju je otkupila tvrtka Time Inc. koja od 1989. nakon fuzije s Warner Communications čini Time Warner.

HBO je bila jedna od prvih američkih mreža koja je koristila tehničke mogućnosti kablovske i satelitske televizije, te tako počela načinjati dotadašnju dominaciju tri zemaljske mreže (NBC, CBS i ABC). Te je mogućnosti pokazao 30. septembra 1975. prenoseći znameniti boks-meč Thrilla in Manilla između Muhammada Alija i Joea Fraziera. Od 29. decembra 1981. otpočeo je emitirati program 24 sata dnevno. Godine 1986. HBO je također postala prva američka mreža koja je koristila enkripciju za satelitski program.

22. maja 1983. je na programu HBO-a emitiran *The Terry Fox Story*, koji se smatra prvim TV-filmom snimljenim prvenstveno za kablovsku televiziju. HBO je s vremenom nastavio producirati vlastite TV-filmove i serije te koristio specifičnosti kablovske distribucije kako bi izbjegao ograničenja sadržaja (nasilje, seks, prostački rječnik, kontroverzne teme) karakteristična za zemaljsku televiziju. Neka od tih ostvarenja su stekla veliku popularnost kao što su Oz, *Seks i grad* i *Game of Thrones*.

HBO je na prostoru bivše Jugoslavije dostupan na kablovskim mrežama kao HBO Adria.

Izvori
------

1. ↑  „Time Warner: HBO: Home Box Office". Arhivirano iz originala na datum 2011-06-12. Pristupljeno 2010-08-16.

Eksterni linkovi
----------------

***Home Box Office*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica

HBO International
* HBO Asia Arhivirano 2013-08-06 na Wayback Machine-u
* HBO Brazil Arhivirano 2010-04-19 na Wayback Machine-u
* HBO Family Brazil Arhivirano 2010-02-09 na Wayback Machine-u
* HBO Bulgaria
* HBO Canada
* HBO Caribbean (englesko govorno područje)
* HBO Central Europe Arhivirano 2012-04-12 na Wayback Machine-u
* HBO Latin America
* HBO Family Latin America Arhivirano 2004-12-03 na Wayback Machine-u
* HBO Hungary
* HBO Poland
* HBO Macedonia
* HBO România
* HBO Serbia
* HBO UK Arhivirano 2009-09-04 na Wayback Machine-u
**Husein Miljković**, poznat po nadimku **Huska** (Trnava, cca. 1905 - Mala Kladuša, 27. april 1944) bio je bosanskohercegovački (bošnjački) vojni komandant odnosno gospodar rata iz doba drugog svjetskog rata čija je biografija predmet kontroverzi. Poznat je prije svega kao osnivač i vođa tzv. Huskine vojske, bošnjačke paravojne formacije koja je od 1943. do 1944. djelovala na sjeverozapadu BiH, nominalno pod kontrolom NDH odnosno Osovine. Iako je Miljković od vlasti NDH dobio čin domobranskog pukovnika, u stvarnosti je njegova formacija djelovala kao lokalna seoska milicija koja se u pravilu ustručavala od bilo kakvih ofanzivnih akcija. Miljkoviću je, prema većini svjedočanstava, glavni motiv bila zaštita lokalnog stanovništva od ratnih razaranja, te je u tu svrhu sklapao dogovore o nenapadanju kako sa vlastima NDH, tako i sa četnicima i partizanima. Na kraju je u proljeće 1944. odlučio zajedno sa svojim ljudima prijeći u partizane. Nedugo nakon toga je ubijen u nerazjašnjenim okolnostima.

Miljković, koji je među svojim sljedbenicima uživao ogromnu karizmu, se zbog svoje pragmatične politike često naziva svojevrsnim duhovnim ocem i pretečom Fikreta Abdića.

Povezano
--------

* Cazinska buna