**Vokativ** (lat. *vocare* = zvati) naziv je za padež u nekim jezicima (uključujući srpskohrvatski jezik) koji se koristi ako se riječ želi koristiti kao doziv. Zbog toga je vokativ izvan strukture rečenice i može se koristiti samostalno. Uz nominativ, vokativ je samostalan, nezavisan padež.

Vokativ u drugim jezicima
-------------------------

Povijesno, vokativ je postojao u indoeuropskom sustavu padeža i postojao je u latinskom, sanskrtu i starogrčkom jeziku. Iako je izgubljen u mnogim suvremenim jezicima, neki su ga sačuvali, npr. grčki jezik i slavenski jezici, suvremeni keltski jezici i među romanskim samo rumunjski. 

Vokativ se također sreće kod nekih neindoeuropskih jezika, kao što su gruzijski, arapski, kineski i korejski jezik.

Vokativ u srpskohrvatskome jeziku
---------------------------------

Vokativ je "peti" padež u srpskohrvatskom jeziku. Ne odgovara ni na kakvo pitanje. Nije dio rečenice pa se od rečenice s kojom dolazi u pisanju odvaja zarezom.
  

  

### Uloga

Vokativ je padež:

* oslovljavanja

*Pravi si heroj, **rođače!***
* obraćanja sugovorniku

*U pravu si, **Marice**, ali poslušajmo što kolega želi reći.*
* dozivanja

*Hej, **Ivane!** - poviče za njim*.

  

Različiti **osjećaji i osobni stav** prema sugovorniku:

* tepanje

***Cvjetiću moj**, opet si žalosna!*
* grdnja

*Ne vraćaj se više, **luđače!***
* preziranje

*Eh ti, **moržu jedan!'***
* čuđenje

***Majko moja**, kakvo je to stvorenje!*
* bliskost

*O, **draga moja**, da sam samo znao!*

  

### Zamjena vokativa i nominativa

Poseban je slučaj pojave vokativa na mjestu nominativa, najčešće u usmenome narodnom pjesništvu. Tada vokativ nema funkciju obraćanja, nego dolazi iz metričkih i stilskih razloga pa se i ne odvaja zarezom.

*Kada li ih okrijepio **starče**.* (Ivan Mažuranić, „Smrt smail-age Čengića", Četa)
*Knjigu piše od Kotara **kneže**.* (Andrija Kačić Miošić, „Razgovor ugodni naroda slovinskoga")
*Misli jadan da je gorski **vuče**.* (Ivan Mažuranić, „Smrt smail-age Čengića", Noćnik)
*Il još gori brđanski **hajduče**.*

  

U kajkavskome narječju i zagrebačkome govoru česta je uporaba nominativa umjesto vokativa što je nepravilno u standardnom hrvatskom jeziku u kojem se za dozive mora koristiti vokativ.

*Marija, donesi mi knjigu!* - *Marijo, donesi mi knjigu!*
*Boris, čuješ li ti to?* - *Borise, čuješ li ti to?*

  

### Oblici vokativa

*Ej, **Marija**!*
*Oj, **Majo**!*
*Hej, **Josipe**!*
*Zdravo, **Ivo**!*
*Dobar dan, **gospodine**!*
*Kako si, **Ines**?*

  

* Neka imena imaju vokativ istovjetan nominativu. To su imena koja se uopće ne sklanjaju poput *Nives*, *Ines* i *Karmen* u hrvatskome jeziku, većine anglosaksonskih imena i ostalih stranih imena.

  

* Opće imenice uglavnom imaju nastavak *-o*:

*Mačko! Kućo! Pjesmo!*

  

* Imenice *tetka*, *ujna* i *strina* imaju vokativ jednak nominativu ako znače rodbinske odnose. Ako znače nešto drugo, dobivaju vokativ na *-o*:

***Tetka** Ana, kad ćete nam doći?*
***Tetko** jedna, baš si se uprljao!*

  

* Muška imena na *-a* uvijek imaju vokativ jednak nominativu:

*Andrija! Nikola! Toma!*

  

* Opće imenice na -ica imaju u vokativu nastavak *-e*:

*Sestrice! Prijateljice! Mamice! Tatice!*

  

* Imenice koje mogu značiti i muško i žensko, mogu imati nastavak *-o* ili *-e*:

*Varalico! Varalice!*
*Kukavico! Kukavice!*
*Izjelico! Izjelice!*

  

* Imena na -ica imaju nastavak *-e*:

*Ankice! Tomice! Ivice! Nikice!*

  

* Imenice na *-ar* mogu imati dvostruke oblike, ali se preporučuje koristiti vokativ na *-u* nego na *-e*:

*Mornaru! Gospodaru! Ribaru!*
Ista stvar vrijedi i za imenicu *pastir* i slične.

  

  

  


| Padeži srpskohrvatskog jezika |
| --- |
| nominativ | genitiv | dativ | akuzativ | vokativ | lokativ | instrumental |