recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  |

**Vojvodstvo Ferrara** (talijanski: *Ducato di Ferrara*) bilo je dio Svetog Rimskog Carstva u Sjevernoj Italiji, u donjem toku rijeke Po koje je egzistiralo od 1471. do 1597..

Historija
---------

Članovi Dinastije Este postali su značajan politički faktor u Ferrari, kao lideri Gvelfa (koje je osnovao papa Grgur IX) u 12. vijeku.

Njihov član - **Azzo VI** postao je podesta u Ferrari krajem 12. vijeka, a **Azzo VII** markiz 1240. pa se ta godina uzima za početak vladavine Dinastije Este u Ferrari.

Markiz **Borso Este** dobio je od cara Svetog Rimskog Carstva Friedricha III 1452. 
titulu Vojvode od Modene, a od pape Pavla II i titulu vojvode od Ferrare 1471.

Peti i posljednji vojvoda od Ferrare iz Dinastije Este bio je **Alfonso II** (vladao 1559.–97.), koji na svoju nesreću i pored tri braka nije imao djece, pa je za svog nasljednika izabrao rođaka **Cesarea** (koji je djedu bio vanbračni sin **Alfonsa I**. Kako je to bilo u vrijeme kad je 1567. papa Pio V. strogo zabranio da izvanbračna djeca vladaju po katoličkim zemljama. 

Slijedeći papa Klement VII. proglasio je 1598. Cesara nelegitimnim i preuzeo vlast u Ferrari, tako je nestalo Vojvodstvo Ferrara, koje je 1597. anektirano u Papinsku Državu.

Povezano
--------

* Ferrara
* Dinastija Este

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*House of Este*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 4.3.2022.

Vanjske veze
------------

***Vojvodstvo Ferrara*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ducato di Ferrara* (na portalu altervista) Arhivirano 2022-03-05 na Wayback Machine-u ()
Glamočko polje
**Glamočko polje** je kraško polje u Bosni i Hercegovini. Ime je dobilo po gradu Glamoču. Polje se pruža pravcem od sjeverozapada ka jugoistoku, u dužini od oko 45 km. Polje je najšire u svom centralnom dijelu na pravcu Glamoč - Podgreda, gdje razdaljina od jednog do drugog oboda polja iznosi 12 km. Najuže je između Vidimlija i Osoja gdje su se planinske strane, koje ga uokviruju, približile na samo 700 m.

Sastavljeno je iz Gornjeg i Donjeg polja pri čemu je Gornje polje na nižoj nadmorskoj visini. U Gornjem polju se nalaze i dva jezera, Opačićko i Kulogvino jezero. Poljem teče rijeka Ribnik. U Donjem polju teku dvije riječice, Jaruga i Vrba. U kišnom periodu polje je poplavljeno. Sredinom Glamočkog polja se uzdižu dva uzvišenja Homar (982 m) i Apin Brijeg (927 m).

Istorija
--------

*Glavni članak: Gradine kod Glamoča*
Zajedno sa Duvanjskim i Livanjskim poljem, u ilirskiom periodu polje pripadalo je plemenu Dalmati, sa jasnom granicom na sjevernim obroncima. Na zadnjim izdancima brda uz rub polja i to najčešće na uzdignutim, prirodno zaštićenim i strategijski pogodnim mjestima nalaze se ostaci 34 gradine Krajem XX vijeka gradine su arheološki istraživane. 

Rimljani su kroz polje pravili puteve sa putnim stanicama i naseljima.

Na Glamočkom polju postoje 64 nekropole sa 674 stećka nastale u srednjem vijeku.

U toku Drugog svjetskog rata služio je kao aerodrom. Tu je poginuo Ivo Lola Ribar.

Turizam
-------

Uz magistralni put i selo Jakir u mezarju se nalazi nadgrobni nišan iz 1798. god. – Bašića bašluk. Smatra se najmonumentalnijim muslimanskim nadgrobnim spomenikom u Bosni i Hercegovini. Visok je 4,7 metara, valjkaste osnovice nepun metar, turban je obima dva metra, a streha mu je 25 centimetara. 

Nekoliko stotina metara dalje niz magistralni put, na Gradini, pored današnjeg sela Podgradina, nalazi se kockasti kamen (stećak). Stoji na kamenoj podlozi i na samo tri mala kamenčića - piljka, kako kažu mještani. Težak je oko tri tone i ne zna se kako je tu postavljen.

Literatura
----------

* Enciklopedija Jugoslavije (1958), knjiga 3, s. 468-469

Vanjski linkovi
---------------

* Naselja u Glamočkom polju
* Glamočko polje na travelingluck.com

| * p
* r
* u
Kraška polja na prostoru bivše SFRJ |
| --- |
| Slovenija | Dobre **•**  Kočevsko **•**  Loško **•**  Petelinjsko **•**  Planinsko **•**  Radensko **•**  Ribničko **•**  Cerkniško | Livanjsko polje |
| Hrvatska | Gacko **•**  Gračačko **•**  Grobničko **•**  Imotsko **•**  Kninsko **•**  Kosovo (Dalmacija) **•**  Krbavica **•**  Krbavsko **•**  Ličko **•**  Ličko (Gorski kotar) **•**  Petrovo **•**  Sinjsko **•**  Čepićko |
| Bosna iHercegovina | Bilećko **•**  Petrovačko **•**  Gatačko **•**  Glamočko **•**  Grahovsko (Bosna) **•**  Dabarsko **•**  Duvanjsko **•**  Imotsko **•**  Kupreško **•**  Livanjsko **•**  Ljubinjsko **•**  Ljubuško **•**  Nevesinjsko **•**  Plansko **•**  Popovo **•**  Fatničko **•**  Zijemlje |
| Srbija | Koštam **•**  Odorovsko **•**  Peštersko |
| Crna Gora | Grahovsko **•**  Dragaljsko **•**  Lješko **•**  Nikšićko **•**  Njeguško **•**  Lukovsko **•**  Ćemovsko **•**  Cetinjsko |
| Makedonija | Begovo **•**  Solunsko **•**  Suvo |
***Egzodus ponovo*** je kratki dokumentarni film snimljen 1996. režisera Snježana Lalovića. Nastao nedugo nakon završetka rata u Bosni i Hercegovini, odnosno u produkciji SRT, zvanične medijske kuće Republike Srpske, film govori o masovnom iseljavanju 150.000 (170.000 ili 126.000) Srba u februaru i martu 1996. sa prostora pet opština Srpskog Sarajeva koje su po Dejtonskom mirovnom sporazumu pripale Federaciji BiH.

Sadrži kadrove iseljavanja Srba iz opština Ilijaš, Vogošća, Ilidža, Hadžići, kao i naselja Grbavica (opština Novo Sarajevo), Ilidža, Neđarići (opština Novi Grad), Semizovac, Rajlovac i drugih. Prikazuje dugačke kolone kamiona, autobusa, privatnih vozila, pješaka sa kolicima i sa kesama u rukama. Sadrži snimke iskopavanja posmrtnih ostataka sa groblja u Vlakovu u februaru 1996, kao i ponovnog pokopa istih na Srpskom vojničkom spomen-groblju Mali Zejtinlik na Sokocu. Film na izrazito jednostavan način prikazuje tragične sudbine sarajevskih Srba iz kolone, a uloga režisera se ogleda jedino u postavljanju pitanja: „*Odakle dolazite"?* i „*Znate li gdje idete?*".

Radnja
------

Nakon potpisivanja Dejtonskog sporazuma, pet opština Srpskog Sarajeva su pripale Federaciji BiH. Oko 150.000 Srba iz ovih pet opština napuštaju svoje kuće i stanove, ne želeći da žive pod hrvatsko-muslimanskom vlašću. Sa sobom nose samo najneophodnije stvari. Mnogi odlučuju da premjeste posmtrne ostatke članova svoje porodice. Na Sokocu se formira Srpsko vojničko spomen-groblje Mali Zejtinlik, na koje se prenose posmrtni ostaci 1.000 boraca Vojske Republike Srpske.

Priznanja
---------

* Zlatna medalja Beograda za najbolji dokumentarni film na Jugoslovenskom festivalu dokumentarnog i kratkometražnog filma u Beogradu 1996.

Spoljašnje veze
---------------

* Radio-televizija Republike Srpske: Pečat: Egzodus ponovo (od 30,36 do 38,50), 9. 3. 2012.[*mrtav link*] ()
* Radio-televizija Republike Srpske: Nekad bilo: Posljednja seoba Srba, 14. 3. 2012.[*mrtav link*] ()
**Fran Matejčić** (Pazin, 10. siječnja 1851. – Pazin, 22. rujna 1935.) istarski je klasični filolog.

Životopis
---------

Pohađao je njemačku gimnaziju najprije kod franjevaca u Pazinu, potom u Trstu, te je završio studij klasičnih jezika u Grazu, uzdržavajući se uglavnom sam. Bio je profesor na Pazinskoj gimnaziji.
Zbog sukoba u vrijeme izbora s pazinskim načelnikom, talijanašem Francescom Costantinijem, nakon tri godine premješten je na talijansku gimnaziju u Kopru, gdje je 25 godina predavao klasične jezike i gimnastiku. Godine 1899. imenovan je profesorom i privremenim ravnateljem, a 1900. stalnim ravnateljem Hrvatske gimnazije u Pazinu, koja je tada postojala pod imenom Carsko-kraljevska velika državna gimnazija, prva srednjoškolska ustanova istarkih Hrvata. Tu je dužnost obnašao do 1902. kada je carskom odlukom imenovan carsko-kraljevskim zemaljskim školkim nadzornikom za srednje škole Austrijskoga primorja sa sjedištem u Trstu. Kao pokrajinski nadzornik ostao je u vezi s pazinskom gimnazijom, redovito ju je obilazio na kraju školske godine, predsjedavao maturalnim ispitima i s profesorima održavao završnu sjednicu Nastavničkoga vijeća. Umirovljen je 1920.

Izvori
------

* Matejčić, Fran (iz Istrapedije), pristupljeno 06. siječnja 2013.
* iz Istarske enciklopedije Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s internetskih stranica Istrapedije (www.istrapedia.hr). Vidi dopusnicu Istrapedije.
**Igralište Građanskog** u Zagrebu bilo je smješteno između Koturaške ceste na sjeveru, Koranske ulice na zapadu, Kupske ulice na istoku te Varaždinske ceste na jugu (današnja Ulica grada Vukovara). Igralište je svečano otvorio Stjepan Radić 19. listopada 1924. godine. Nakon Drugog svjetskog rata igralište nosi naziv **Pobjeda**. Igralište je zatvoreno 1948. godine, a srušeno 1950. godine. Na mjestu igrališta izgrađena je (1958.-1960.) zgrada Hrvatske elektroprivrede.

Igralište
---------

Igralište je imalo nogometni teren dimenzija *100m × 60m* i uokolo kružno trkalište duljine *400m* ograđeno drvenom ogradom. Početkom tridesetih godina prema nacrtima inženjera Gjure Kastla na zapadnoj strani sagrađena je drvena tribina koju su nazivali "drvenjak". Tribina je bila natkrivena s 1618 sjedećih mjesta, a ispod nje su bile smještene svlačionice sa sanitarskim prostorom i nekoliko soba za igrače. Na igralište je postavljena i rasvjeta koja je bila pokus za rasvjetu igrališta Concordije. Rasvjetni stupovi bili su postavljeni uz rub trkališne staze, a električno napajanje je bilo iz tvornice baterija "Paspa".

Nogometne utakmice
------------------

Svoje domaće nogometne utakmice na igralištu je od 1924. godine do 1945. godine igrao Građanski, a od 1945. godine do 1948. godine Dinamo. Na Igralištu je 2. travnja 1940. godine pred 10.000 gledatelja odigrana prva međudržavna utakmica hrvatske nogometne reprezentacije (Hrvatska - Švicarska 4:0). Ukupno su odigrane tri državne reprezentativne utakmice (Jugoslavija 1, Hrvatska 2), te više od 25 gradskih reprezentativnih utakmica.

Zanimljivosti
-------------

Kao jedina uspomena na Igralište Građanskog ostao je natpis *"Krčma Građanskom igralištu"* na obližnjoj zgradi na uglu Kupske i Sutlanske ulice.

Izvori
------

* Ariana Štulhofer, Arhitektonski fakultet sveučilišta u Zagrebu, *Prilog istraživanju povijesti izgradnje športsko-rekreacijskih objekata u Zagrebu, kronologija izgradnje od 1808. do 1975. godine*, [1995.], str. 64
* Zvonimir Magdić, *Legende zagrebačkog nogometa*, Zagreb, [1996.], str. 66, 120, 330 i 331
* Hrvatski nogometni savez 1912-1992 80. obljetnica, Zagreb [1992.], str. 27
* Fredi Kramer, Sveto ime Dinamo, Zagreb, [2006.]
* Statistike hrvatskog nogometa, Igralište Građanskog
* Nogometni leksikon: Građanski (Prvi hrvatski građanski športski klub)
* Nepoznati Zagreb, Povijest nogometnih igrališta u Zagrebu
* Sportal.hr: Dinamo je naslov 1948. godine osvojio na igralištu Građanskog
**Gradine kod Glamoča** su skupina ilirskih građevinskih objekata, smještenih uglavnom na zadnjim izdancima brda uz rub polja i to najčešće na uzdignutim, prirodno zaštićenim i strategijski pogodnim mjestima na obodu Glamočkog polja. Zajedno sa Duvanjskim i Livanjskim poljem, ovo područje pripadalo je plemenu Dalmati, sa jasnom granicom na sjevernim obroncima u Glamočkom polju.

Arheologija
-----------

Polja u jugozapadnoj Bosni istraživana su od 1973. godne.

Na ova tri polja obavljena su iskopavanja na 17 gradina i ukupno je registrovano 107 gradino, od toga 34 na Glamočkom polju.: Stekerovci, Hotkovci, Maslina strana, Velika gradina Laškovica, Mala gradina Laškovci, Velika gradina Prijami, Mala gradina Prijami, Reljina gradina, Rajićke, Dubrave, Isakovci, Devića glavica, Skucani, Vidimlije, Karaizovci, Šiljak, Lice, Blagodija, Jukavac, Mareljića gradina, Gradina u Podgradini, Mali Ozen, Veliki Ozen, Soldatova gradina, Gradina nad Šumnjacima, Gradinica nad Šumnjacima, Gradina kod Vagana, Veliki Obljaj – Gradina I, Veliki Obljaj – Gradina II, Gradina Mali Obljaj.

**Gradina Rudići** je utvrđena i naseljena gradina i nalazi se u selu Halapić. U njoj je pronađena mnogobrojna keramika raznih oblika iz praistorijskog i antičkog doba. Na mjestu ilirske gradine rimljani su izgradili svoj refugium, a ispod je bila rimska putna stanica Salviae. U V i VI vijeku izgrađeno je i kasnoantičko utvrđenje uz upotrebu antičkih spolija.

**Gradina na Rajanu** nalazi se iznad samog Glamoča i sa nje se mogao kontrolisati dobar dio Glamočkog polja. Na njoj su ostaci kule iz srednjeg vijeka. Unutranji prostor je dimenzija 200x150 m. Dijelovi zida su sa nevješto urađenim malterom. Vjerovatno je urađena u I. vijeku, kada su Dalmati došli u dodir sa rimljanima. Pronađena je keramika iz praistorijskog doba.

### Reljina gradina

Na prelasku bronzanog u željezno doba dolazi do gradnje gradina i na Glamočkom polju, jer dolazi do povećanja stanovništva jugozapadne Bosne dolaskom iz srednje Bosne. Najznačajnija je Reljina gradina, koja ima snažne zidove i veliko podgrađe, najstarije na prostoru Dalmata. Nalazi se na niskoj glavici u samom polju, okružena većim brojem gradina koje su služile za njeno obezbjeđenje. Sa južne strane gradina je imala prirodnu zaštitu u vidu strme padine, a sa sjeverne strane su vidljivi ostaci snažnog kamenog bedema. 

Nađeno je mnoštvo keramičkih fragmenata rađenih slobodnom rukom koji su pripadali koničnim zdjelama i bikoničnim peharima, kameni satirači i kolutovi, dijelovi žrvnjeva i mnoštvo životinjskih kostiju. Keramički materijal pokazuje dosta srodnosti sa materijalom iz gradine Pod kod Bugojna i susjednih gradina na Duvanjskom polju.

Literatura
----------
**Narodna skupština Republike Srpske** je zakonodavno tijelo Republike Srpske, jednog od entiteta Bosne i Hercegovine. Ima jedan dom i 83 zastupnika/poslanika koji se neposredno biraju svake četiri godine.

Istorija
--------

Narodna skupština Republike Srpske je osnovana 24. oktobra 1991. godine kao *Skupština srpskog naroda u Bosni i Hercegovini*.

Skupština bosanskohercegovačkih Srba, formirana 24.10. 1991. je 28.2. 1992. donijela Ustav Srpske republike Bosne i Hercegovine. Republika bi se sastojala ne samo od svih područja gdje su Srbi bili većina, nego takođe i od *„mjesta gdje je srpski narod manjina zbog genocida nad njim tokom Drugog svjetskog rata"*, odnosno obuhvaćala bi teritorije sledećih 70 opština (u podebljanim Srbi nisu činili većinu): Banjaluka, **Bihać**, Bijeljina, Bileća, Bosanska Dubica, Bosanska Gradiška, **Bosanska Krupa**, **Bosanski Brod**, Bosanski Novi, Bosanski Petrovac, **Bosanski Šamac**, Bosansko Grahovo, **Bratunac**, **Brčko**, **Bugojno**, Čajniče, **Čapljina**, Čelinac, Derventa, **Doboj**, **Donji Vakuf**, Drvar, **Foča**, Gacko, Glamoč, Han-Pijesak, Ilijaš, **Jajce**, Kalinovik, **Kladanj**, Ključ, **Konjic**, Kotor-Varoš, Laktaši, **Livno**, Lopare, Ljubinje, Milići, Modriča, **Mostar**, Mrkonjić-Grad, Nevesinje, **Olovo**, Petrovo, **Prijedor**, Prnjavor, Bosanska Kostajnica, **Rogatica**, Rudo, Pale, Kneževo, Sokolac, Srbac, **Srebrenica**, **Srebrenik**, **Stari grad Sarajevo**, **Stolac**, Šekovići, Šipovo, Teslić, Trebinje, Stanari, **Tuzla**, Ugljevik, **Višegrad**, **Vlasenica**, **Vogošća**, **Zavidovići**, **Zvornik**, **Žepče**. Istom odlukom je Republika proglašena dijelom jugoslovenske federalne države. 

12.5. 1992. godine, na 16. sjednici Skupštine srpskog naroda u Bosni i Hercegovini, Radovan Karadžić je objavio šest "strategijskih ciljeva" srpskog naroda u Bosni i Hercegovini:

1. Uspostaviti državne granice koje bi odvojili srpski narod od druga dva naroda.
2. Uspostaviti koridor između Semberije i Bosanske Krajine.
3. Uspostaviti koridor u Podrinju, što znači ukinuti stanje Drine kao granicu srpskih država.
4. Uspostaviti granicu na Uni i Neretvi.
5. Podijeliti Sarajevo u srpske i bošnjačke dijelove, te uspostaviti sposobne državne vlasti u oba djela.
6. Osigurati pristup Jadranskom moru.

Tokom iste sjednice, skupština bosanskih Srba je uspostavila Vojsku Republike Srpske (VRS) i izabrala Ratka Mladića da bude zapovjednik drugog vojnog distrikta Jugoslavenske armije, kasnije glavnog štaba vojske Republike Srpske. Na toj istoj sjednici, na kojoj se raspravljalo o stvaranju "Srpske Republike Bosne i Hercegovine", general Ratko Mladić je rekao Skupštini da neće biti moguće odvojiti Srbe od nesrba tako što će nesrbi sami otići sa te teritorije. Upozorio je da svaki pokušaj u tom smislu znači genocid.

Radovan Karadžić, tadašnji predsjednik RS, je pred Narodnom skupštinom Republike Srpske maja 1994. godine izjavio: "Bez Srbije ne bi bilo ništa, nemamo mi te resurse i ne bi mogli da ratujemo."

Vanjske veze
------------

***Narodna skupština Republike Srpske*** na Wikimedijinoj ostavi
**Crkva Bogorodice Perivlepte** (makedonski: *Црква Пресвета Богородица Перивлептос*), Perivlepta (grčki: περίβλεπτα) znači sveznajuća, premudra, je jedna od najznačajnih crkvava u Ohridu, na brijegu u starom gradu, iznad Ohridskog jezera u Republici Makedoniji.

Nakon što su otomanske vlasti srušile orginalnu crkvu sv. Klimenta u 14. vijeku - u nju su prenešene relikvije sv. Klimenta Ohridskog - pa su je slijedećih stoljeća zvali crkva sv. Klimenta. Crva je bila jedno vrijeme i saborna crkva Ohridske arhiepiskopije, nakon pretvaranja sv. Sofije u džamiju.

Historija crkve
---------------

Crkvu je dao sagraditi bizantski vojskovođa i namjesnik Ohrida Progon Zgur 1295. rođak bizantskog cara Andronika II Paleologa, u to vrijeme ohridski arhiepiskop bio je Makarije.

Crkva Bogorodiva Perivlepta
Devolski episkop Grigorij je u 14. st. (1364-1365) dogradio je uz crkvu sjevernu kapelu (posvećena Grigoriju Bogoslovu), koju je dao oslikati freskama, nakon toga dograđena je južna kapela (posvećena sv. Nikoli) i otvoren trijem okolo crkve sa portretima ktitora i važnim ličnostima toga vremena (srpski kralj Vukašin i car Uroš)

Arhitektura i freske
--------------------

Freska Uspenja Bogorodice zauzima centralno mjesto u crkvi
Crkva ima tipični tlocrt pravilnog križa sa kupolama i dodanim narteksom sa lažnom kupolom. Zidana je kombinacijom kamena i opeke, te su na taj način dobijene različite dekorativne površine na fasadi (meandar, šahovsko polje, riblja kost) - taj način gradnje razvijen je u metropoli Konstatinopolisu, ali po nekim elementima crva ima obilježja epirske crkvene arhitekture 13. st.

Pored crkve vremenom je izgrađen cijeli manastirski kompleks sa zgradom arhiepiskopije, koja je izgorila sredinom 19. st.

Freske u crkvi izveli su Mihail i Eftihij, dva fresko slikara (zoografa) koji su oslikali puno crkava po Makedoniji i Srbiji. Oni su to izveli u stilu tzv paleološke renesanse (nazvane tako po posljednjoj bizantskoj dinastiji - Paleolozima)

Izvori
------

1. 1 2 3  „Crkvata Sveta Bogorodica Perivlepta (Sveti Kliment), pristupljeno 8. 01. 2011.". Arhivirano iz originala na datum 2010-10-06. Pristupljeno 2011-01-08.

Dokaz da ova crkva datira iz 13 veka su dvoja ulaznih vrata od kestenovog drveta koja su zaštićena prednjim zidom i ne vide se spolja. Ona su sada potpuno crne boje, a crkva je od čađi sveća očišćena tek '62 godine. Na prozorima se još uvek vidi kako je to izgledalo. Freske u ovoj crkvi naslikane su u razdoblju između 14 i 16 veka. Jedinstvene su u svetu po tome što predstavljaju sveto pismo (bibliju) u slici. Na pojedinim freskama možete videti detalje kojih nema ni na jednom drugom mestu u svetu.

Vanjske veze
------------

* Црква „Света Богородица" Перивлепта, Охрид Arhivirano 2011-02-02 na Wayback Machine-u ()
**Palazzo Madama** je renesansna palača u centru Rima, u rionu Sant'Eustachio. Poznata je po tome što je u njoj smješten gornji dom talijanskog parlamenta.

Historija
---------

Zemljište na kojem je sagrađena palača Madame dodjeljeno je 1478. redovnicima Opatije Farfa koji su na njemu podigli zgradu za smještaj francuskih hodočasnika u Rim. Prva važna transformacija građevine napravljena je kad je došla u posjed porodice Medici. Palača je restaurirana po projektu Giuliana da Sangalla, u nju je Giovanni Medici sin Lorenza Veličanstvenog i budući papa Lav X. prenio sve što je ostalo od porodične biblioteke nakon što je protjerana iz Firence.

Kada je 1521. umro Lav X. Madama je dodijeljena njegovom rođaku, kardinalu Giuliju Mediciju koji je u njoj živio do 1534. kada je izabran za papu i postao poznat kao Klement VII. Nakon njega palaču je naslijedio Alessandro de' Medici, kad je i on umro 1537. palača je postala vlasništvo njegove supruge Margarete od Parme, kćerke cara Karla V. koju su zvali **Madama** (zbog tog se palača tako zove). Palača je ostala u rukama Medicija i Velikih vojvoda Toskane sve do 18. vijeka.

Značajna renoviranja provedena su tokom 17. vijeka, palača je 1642. dobila baroknu fasadu, koju je projektirao Paolo Marucelli. Međutim, Mediciji više nisu koristili palaču sve do 1725. kad se u nju uselila Violante Beatrix, rođakinja Gian Gastone de' Medicija, posljednjeg predstavnika porodice. Od 1755. palača je vlasništvo Papinske Države tad ju je kupio papa Benedikt XIV. tad je i ozbiljno restaurirana. Narednih godina u palači su djelovali sudovi i policijski uredi. Između 1798. i 1799. Palazzo Madama bila je sjedište Rimske Republike.

Papa Pio IX. dodijelio je palaču Ministarstvu financija, a od 1851. u njoj se nalaze i uredi pošte Papinske Države. U februaru 1871. Palazzo Madama je izabrana za sjedište Senata Kraljevine Italije. To je zahtijevalo velike transformacije na zgradi koje su izvršene po projektu inženjera Luigija Gabeta, senat je prvi put zasjedao 28. novembra 1871.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9   „*Introduzione*" (talijanski). Senato. Pristupljeno 11. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

***Palazzo Madama*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Introduzione* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 240864729
* LCCN: sh94005734
* GND: 4199097-3

 |
**Tórshavn** je glavni grad Føroyara ili Farskih otoka.

Ima 19 282 stanovnika.
Nalazi se na otoku Streymoy, a ime mu znači *Thorovo pristanište*, prema nordijskom bogu grmljavine, Thoru.

Povijest
--------

Smatra se da je grad Torshavn osnovan još u 9. stoljeću, te se zbog toga smatra jednim od najstarijih glavnih gradova u sjevernoj Europi. Nakon što se neki Vikinzi nisu mogli podnjeti tiraniju njihovog vladara Harald I od Norveške, brodovima idu na zapad te dolaze do Farskih Otoka. Na Farskim otocima grade svoj parlament kojega su zvali *Ting* na poluotoku Tiganesu 825. godine. Do dolaska Vikinga otoci su bili nenaseljeno područje. U srednjem vijeku Torshavn, pa i cijeli otoci bili su pod vlašću Norveške krune. Do večeg razvoja grada dolazi tek nakon protestantske reformacije koje je Farske Otoke zahvatila 1539. godine. 1709. godine grad dolazi pod upravi Danske krune, te je pod njihovu upravu ostao do danas. Tijekom Drugog svjetskog rata vojska Velike Britanije okupirala je grad, da Nijemci ne bi mogli napadati Britaniju sa sjevera. Odmah nakon završetka rata, Britanija je Torshavn prepustila Danskoj.

Politika
--------

U Torshavnu se nalazi Farski parlament, poznatiji pod nazivom Løgting. Parlament se nalazi na poluotoku Tiganesu.

Sport
-----

U Torshavnu postoje četiri nogometna (Havnar Bóltfelag, B36 Tórshavn, Argja Bóltfelag, FRAM Ítróttarfelag i Undri) i tri rukometna kluba (Kyndil, Neistin i H71).

Poznate lokacije
----------------

* Tiganes, stari dio grada, najstariji zapisi su stari više od 500 godina.
* Tórshavn Dome, druga najstarija crkve na Farskim Otocima.
* Torshavnska luka
* Skansin
* Listasavn Føroya, Farski muzej.
* Crkva Vesturkirkjan
* Povijesni muzej Hoyvík
* Botanički vrt, s oko 150 biljaka koje rastu na Farskim Otocima
* Kirkjubøur, najpoznatija povijasna lokacija na otocima
* Niels Finsens gøta, jedina pješačka ulica u gradu

Institucije
-----------

* Løgting, Farski parlament
* Farska televizija
* Sveučilište
* Postverk Føroya, Farska pošta
* 12 Konzultata. Sljedeće države imaju svoje konzultate: Brazil, Finska, Francuska, Nizozemska, Island, Italija, Norveška, Rusija, Velika Britanija i Švedska.

Gradovi prijatelji
------------------

* Norveška Asker
* Island Garðabær
* Finska Jakobstad
* Åland Mariehamn, Finska
* Švedska Eslöv
* Danska Birkerød

***Tórshavn*** na Wikimedijinoj ostavi
**Evropska medicinska agencija** (*EMA*) je agencija Evropske unije za evaluaciju medicinskih proizvoda. Od 1995. do 2004, Evropska medicinska agencija je bila poznata kao *Evropska agencija za evaluaciju medicinskih prodizvoda*.

Ona je ekvivalent američke FDA, mada nije centralizovana. EMA je oformljena 1995 uz finansiranje Evropske unije i farmaceutske industrije, kao i indirektnih subvencija država članica, u pokušaju da se harmonizuje (mada ne i zameni) rad postojećih nacionalnih medicinskih regulatornih tela. Organizacija je formirana sa ciljem umanjenja troška (od oko €​350 miliona godišnje) koji farmaceutske kompanije moraju da podnesu pri podnošenju zasebnih aplikacija za odobrenje kod svake zemlje članice unije. Objektiv je isto tako eliminacija protekcionističkih tendencija zemalja koje su nevoljne da odobre nove lekove, koji se mogu nadmetati sa postojećim lekovima domaćih preduzeća.

EMA je formirana nakon više od sedam godina pregovora između EU vlada i zamenila je Komitet za posedničke medicinske proizvode i Komitet za veterinarske medicinske proizvode, mada su ti komiteti ponovo osnovani kao naučni savetodavni komiteti.

Literatura
----------

* McCormick, John (2004). *The European Union: Politics and Policies*. Boulder, Colo: Westview Press. ISBN 0-8133-4202-3.

Vidi još
--------

2

Spoljašnje veze
---------------

* Službene stranice‍ Uredi na Wikidati
* Committee for Medicinal Products for Human Use (CHMP)
* Committee for Medicinal Products for Veterinary Use (CVMP)
* Heads of Medicines Agencies
* Agencies of the European Union Arhivirano 2011-02-18 na Wayback Machine-u
**Zagrebački tramvaj** je jedan od oblika javnog prijevoza u Zagrebu, koje obavlja Zagrebački električni tramvaj jedna od podružnica Zagrebačkog holdinga.

Svakodnevni tramvajski promet odvija se na 116 346 metara pruga, sa 179 tramvaja i 26 prikolica. Ukupna dužina svih pruga na 15 linija dnevnog prometa iznosi 148 km, a na četiri noćne linije 57 km. Po gradu ima 167 skretnica, i 256 tramvajskih stajališta. Prosječno se godišnje tramvajima u Zagrebu preveze oko 204 000 000 putnika.

Historija
---------

Replika zagrebačkog konjskog tramvaja u Tehničkom muzeju u Zagrebu
O potrebi uvođenja konjskog tramvaja, u Zagrebu se počelo razmišljati još 1885. a ideja se približila realizaciji 1887. kad je francuski inženjer Raoul Pierre Alexandre Gautier predložio gradskom poglavarstvu izgradnju konjskog tramvaja od Zagreba do Samobora. Zbog nedostatka sredstava Gautier je promijenio plan i predložio gradnju pruge samo po Zagrebu. Koncesiju za gradnju pruge dobio je 7. marta 1891. ali nije započeo graditi, već je uz pristanak poglavarstva prenio svoja prava i obaveze na Društvo zagrebačkih građana. Ono je 11. maja 1891. počelo graditi jednosmjernu prugu.

Karta sa linijama zagrebačkog tramvajaKarta sa linijama zagrebačkog tramvaja
Prvi konjski tramvaj pušten je u promet 5. septembra 1891. na pruzi dugoj 8 km, širine 760 mm. Ona je išla od mitnice u Vlaškoj (današnji Kvaternikov trg), preko Vlaške, Draškovićeve, Jurišićeve preko Jelačićeva trga, i nadalje Ilicom do Vodovodne ulice (odnosno do Pivovare) uz jedan odvojak prema tadašnjem Južnom kolodvoru (današnji Zapadni kolodvor) i jedan odvojak koji je išao preko Frankopanske - Savskom cestom do Save.

Već sljedeće godine, izgrađena je pruga od Jelačićeva trga do novog kolodvora(današnji Glavni
kolodvor) kog su izgradile Državne željeznice.

Tramvajski vozni park te 1891. se sastojao od 10 zatvorenih i 6 otvorenih (ljetnih) kola, a već do 1910. narastao je na 38. Tramvaje je izgradila firma Weitzer iz Graza, oni su bili 5 m dugi, a široka 1,80 m, visoki 2,50 m. Prosječna brzina tih prvih tramvaja bila je 7,5 km/h. Prva zagrebačka remiza, sa štalom za konje i upravnom zgradom, bila je u Savskoj ulici na mjestu današnjeg Tehničkog muzeja.

Valiki tehnički preokret dogodio se 18. augusta 1910. kad je puštena u promet prva pruga električnog tramvaja, konjski tramvaj radio je još godinu dana, sve dok sve pruge nisu potpuno elektrificirane. Nakon tog se svake dekade povećavao broj pruga i linija, 1980-ih je pruga prešla preko Save pa je odtad i taj dio grada povezan tramvajima.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Tramvajski prijevoz*" (hrvatski). ZET. Arhivirano iz originala na datum 2009-03-09. Pristupljeno 29. 11. 2013.
2. 1 2 3 4 5  „*Tramvaj u Zagrebu*" (hrvatski). ZET. Arhivirano iz originala na datum 2010-01-30. Pristupljeno 29. 11. 2013.

Vanjske veze
------------

***Zagrebački tramvaj*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice ZET-a ()
**Tarnów** je grad 108,470 stanovnikau Malopoljskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Tarnów leži na obroncima Zapadnih Karpata na ušću rijeke Białe u Dunajec, na trasi željezničke pruge Krakov - Szczecin, udaljen 97 km sjeverozapadno od svog 
Lavov.

Historija
---------

Prvi pisani izvor u kom se spominje naselje Tarnów je iz 1124. a drugi iz 1308. (ili 1309.).

Tarnów je status grada dobio 7. marta 1330. od poljskog kralja Vladislava Lokieteka sa istim privilegijama kao i kraljevski Krakov.

Grad je već sredinom 15. vijeka bio opasan bedemima, a od 1467. ima i kanalizaciju. Početkom 16. vijeka grad je imao oko 1.200 stanovnika i 200 kuća unutar bedema.

Brojni požari i epidemije uništili su materijalnu supstancu grada, a nakon Drugog nordijskog rata i švedske invazije u oktobru 1655. Tarnów je od 2000 stanovnika koliko je imao krajem 16. vijeka spao na 768.

Od 1772. nakon Prve podjele Poljske je dio austrijske Galicije. Paradoksalno je da je za habsburške vladavine doživio najveći prosperitet, jer je postao administrativni centar okruga, a od 1785. i biskupije.

Pravi uzlet ima od druge polovice 19. vijeka, kad je 1852. povezan sa Krakovom željezničkom prugom, tako da je 1870. imao 21.779 stanovnika i bio treći po veličini u Galiciji nakon Lavova i Krakova.

Nakon Prvog svjetskog rata otkad je Poljska nezavisna 1927. počela je izgradnja velike tvornice Dušičnih gnojiva koja je pretvorila Tarnów u industrijski grad. Neposredno prije izbijanja Drugog svjetskog rata Tarnów je imao gotovo 40 000 stanovnika, od tog polovicu Židova.
Željeznička stanica u Tarnówu bila je 26. augusta 1939. meta Bombaškog napada, u kom je poginulo 20, a ranjeno 35 ljudi. U istrazi je ustanovljeno da je isplaniran u Trećem Reichu.

Za Drugog svjetskog rata većina Židova je pobijena, njihov progon počeo je 1940. kad je odvedena prva grupa od 728 ljudi u Auschwitz, a kulminacija je bila 1943. kad je uništen geto i pobijena većina preostalih.

Nakon Drugog svjetskog rata između 1975.-1997. Tarnów je bio administrativni centar vlastitog vojvodstva, pa se proširio na nove kvartove; Jasna, Rzędzin, Falklandy.

Pobratimski gradovi
-------------------

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Slovačka Trenčín, Slovačka
* Mađarska Kiskőrös, Mađarska
* Belgija Schoten, Belgija
* Ujedinjeno Kraljevstvo Blackburn, Ujedinjeno kraljevstvo
 | * Italija Casalmaggiore, Italija
* Mađarska Veszprém, Mađarska
* Poljska Nowy Sącz, Poljska
* Rusija Kotlas, Rusija
 | * Ukrajina Ternopol, Ukrajina
* Ukrajina Bila Cerkva, Ukrajina
* Ukrajina Vinica, Ukrajina
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Poland: Wielkopolskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 18.01. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9   „Dzieje Tarnowa" (poljski). Urząd Miejski Tarnów. Pristupljeno 18.01. 2021.

Vanjske veze
------------

***Tarnów*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Urząd Miasta Tarnowa* (službene stranice) ()
**Benjamin Netanyahu** (hebr. בִּנְיָמִין נְתַנְיָהוּ), (Tel Aviv, 21. listopada 1949.), je izraelski političar desničarske Likud stranke. Bio je predsjednik vlade Izraela od 1996. do 1999. i sadašnji od 31. ožujka 2009.

Benjamin Netanyahu bio je vođa Likuda između 1993. i 1999. Bio je ministar ekonomije od 2002. do 2005. s izuzetkom kratkog perioda 2003. Kada je njegov nasljednik na mjestu predsjednika stranke, Ariel Sharon napustio Likud 2005. Netanyahu ponovno postaje predsjednik stranke.

Na parlamentarnim izborima održanim u veljači 2009. Likud ne uspijeva postati najveća izraelska stranka. Dobivaju manje glasova od Kadime, no dolazi do stvaranja koalicije desnog bloka, koja bira Netanyahua za vođu. Desni blok je imao većinu u Knessetu i 31. ožujka, Netanyahu ponovno postaje predsjednik vlade u jednoj širokoj koaliciji u koju je čak ulazila i radnička stranka Izraela. 2012. dok je bio premijer Izraela, izbio je sukob u Gazi.

Netanyahuov stariji brat , Yonatan Netanyahu, poginuo je tijekom Operacije Yonatan. Mlađi brat, Iddo Netanyahu, je radiolog i pisac.

Vanjske poveznice
-----------------

***Benjamin Netanjahu*** na Wikimedijinoj ostavi

* Životopis; Ured premijera ()
* Službena Knesset stranica
* Službeni YouTube kanal izraelskog premijera
* Benjamin Netanyahu - Profil na izraelskom leksikonu (Ynetnews)()

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Shimon Peres**  |  **Premijer Izraela** 1996–1999 | Slijedi: **Ehud Barak**  |
| Prethodi:**Ehud Olmert** | **Premijer Izraela**2009-trenutno | **Trenutno na položaju** |
**Breves** je grad od 52,290 i općina od 106,968 stanovnika. na sjeveru Brazila u Saveznoj državi Pará.

Geografske karakteristike
-------------------------

Breves se nalazi u Delti Amazone na jugozapadu otoka Marajó. Prostire se duž sjeverne obale istoimenog rukavaca Pare, udaljen 231 km zračne linije od svog administrativnog centra Beléma.

Historija
---------

Breves je nastao početkom 18. vijeka na imanju istoimene porodice, po kojoj je dobio ime *Lugar de Santana dos Breves*. 
Taj feud (sesmeriu) dodjelio im je kapetan general 1738. i potvrdio portugalski kralj u martu 1740.

Za Brazilskog Carstva postao je dio općine Melgaço, a nakon tog Portel. 
Zakonom br. 172 iz 1850. uzdignut je u status parohije, a u oktobru sljedeće 1851 dobio je status grada..

Privreda i transport
--------------------

Breves je financijsko-trgovački centar stočarsko ratarskog kraja.
Kako je prometno vrlo izoliran ima aerodrom (IATA: BVS, ICAO: SNVS)

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Breves Municipality in North Region" (engleski). City Population. Pristupljeno 24.12.2023.
2. 1 2  „Breves in Pará" (engleski). City Population. Pristupljeno 24.12.2023.
3. 1 2  „*Histórico*" (portugalski). Camara Municipal de Breves. Pristupljeno 25.12.2023.
4. ↑  „*Aeroporto de Breves*" (portugalski). Cidade Brasil. Pristupljeno 25.12.2023.

Vanjske veze
------------

***Breves, Pará*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Camara Municipal de Breves* (službene stranice) ()
Predložena zastava Reuniona
Predložena zastava nacionalističkih pokreta na otoku La Reunion
**Reunion** je francuska prekomorska teritorija, te koristi zastavu Francuske kao zvaničnu, ili zastavu regije na kojoj piše "Region Reunion". Takođe postoji i predložena zastava za Reunion koja predstavlja vulkan Fournaise iz kojeg izlaze zrake sunca.

Povezano
--------

* Grb Reuniona

***Zastava Reuniona*** na Wikimedijinoj ostavi

Zastave država u Africi

Položaj AfrikePoložaj Afrike
Alžir • 
Angola • 
Benin • 
Bocvana • 
Burkina Faso • 
Burundi • 
Čad • 
Džibuti • 
Egipat1) • 
Ekvatorijalna Gvineja • 
Eritreja • 
Esvatini • 
Etiopija • 
Gabon • 
Gambija • 
Gana • 
Gvineja • 
Gvineja Bisau • 
Jemen1) • 
Južnoafrička Republika • 
Kamerun • 
Kenija • 
Komori • 
Demokratska Republika Kongo • 
Republika Kongo • 
Lesoto • 
Liberija • 
Libija • 
Madagaskar • 
Malavi • 
Mali • 
Mauricijus • 
Mauritanija • 
Maroko • 
Mozambik • 
Namibija • 
Niger • 
Nigerija • 
Obala Slonovače • 
Ruanda • 
Sejšeli • 
Senegal • 
Sijera Leone • 
Somalija • 
Centralna Afrička Republika • 
Sudan • 
Sao Tome i Principe • 
Tanzanija • 
Togo • 
Tunis • 
Uganda • 
Zambija • 
Zelenortska Ostrva • 
Zimbabve

**Teritorije i nepriznate države**: 

Ceuta (Španija) • 
Južni Sudan • 
Kanarska ostrva (Španija) • 
Madeira ostrva (Portugal) • 
Mayotte (Francuska) • 
Melilla (Španija) • 
Reunion (Francuska) • 
Somaliland • 
Sveta Helena (Velika Britanija) • 
Zapadna Sahara • 
Zanzibar (Tanzanija)

1)Smatrani i dijelom Azije.

**Ostale zastave**: 

Zastave Afrike • 
Zastave Azije • 
Zastave Evrope • 
Zastave Južne Amerike • 
Zastave Okeanije • 
Zastave Sjeverne Amerike
**Besarabijska mitropolija** (rum. *Mitropolia Basarabiei*) je mitropolija Rumunske pravoslavne crkve u Moldaviji.

Nadležni arhijerej je gospodin Petar, a sjedište mitropolije se nalazi u Kišinjevu.

Besarabijska mitropolija postoji uporedo sa Pravoslavnom crkvom Moldavije pod jurisdikcijom Ruske pravoslavne crkve, što je predmet njihovog sporenja.

Kanonski spor
-------------

Dana 24. decembra 1992. godine Sinod Rumunske pravoslavne crkve donio je akt o obnovi Besarabijske mitropolije, koja je postojala u periodu 1918—1940. i 1941—1944. godine. Na čelo mitropolije je postavljen episkop Petar (Peduraru) kome je odlukama Svetog sinoda Ruske pravoslavne crkve od 5. oktobra i 22. decembra 1992. zabranjeno sveštenosluženje do punog pokajanja.

Novembra 2004. direkcija nadležna za vjere u Moldaviji registrovala je Kišinjevsku eparhiju Besarabijske mitropolije. Dana 24. oktobra 2007, Sinod Rumunske pravoslavne crkve je donio odluku o obnovi tri eparhije u sastavu Besarabijske mitropolije na prostoru Moldavije i dijelu Ukrajine. Dana 26. avgusta 2011. rumunskom patrijarhu je upućeno pismo od strane Svetog sinoda Ukrajinske pravoslavne crkve zbog ugrožavanja njene kanonske teritorije.

Povezano
--------

* Pravoslavna crkva Moldavije

Izvori
------

* Problema t.n. Bessarabskoй mitropolii. Kratkaя spravka ()

Vanjske veze
------------

***Besarabijska mitropolija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanična stranica Besarabijske mitropolije

| * p
* r
* u
Autokefalne i autonomne crkve u pravoslavlju |
| --- |
| Autokefalne crkve | **Četiri drevne patrijaršije:** Carigrad • Aleksandrija • Antiohija • Jeruzalem  Rusija • Srbija • Rumunska • Bugarska • Gruzija • Kipar • Grčka • Poljska • Albanija • Češka i Slovačka • Amerika\* • Ukrajina\* |
| Autonomne crkve | Sinaj • Crna Gora\* • Finska • Estonija\* • Hrvatska\* • Japan\* • Kina\* • Zapadna Europa\* • Besarabija\* • Moldavija\* • Ohrid\* • (RPCIR) |
| \* *Autokefalnost ili autonomija nije opće priznata.*\*\* *Poluautonomnni dio Ruske pravoslavne crkve čija autonomija nije opće priznata.* |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 185275574
* LCCN: n2011059732
* NKC: ko2016936283

 |
**Milan Đurić** je bosanskohercegovački nogometaš koji igra za Cesenu i nogometnu reprezentaciju Bosne i Hercegovine.

Biografija
----------

Rođen je u Tuzli (njegov otac, Goran, bivši je nogometaš koji je se nastanio u Pesari 1991). Iako je rođen u Tuzli, njegova porodica je iz Vlasenice.

Klupska karijera
----------------

### Omladinski pogon

Igrao je za omladinski pogon ekipe Vis Pesaro do 2005. Međutim, klub je proglasio bankrot, a Đurić je pušten bez obeštećenja. Potom potpisuje za San Marino Calcio, da bi narednu sezonu prešao u Cesenu, gdje je igrao za omladinski pogon, koju je vodio Davor Jozić.

### Cesena

Za prvi tim Cesene je debitovao 30. oktobra 2007. godine u na utakmici protiv Montove u okviru Serie B. Nekoliko sedmica kasnije postiže prvi pogodak u profesionalnoj karijeri na utakmici protiv Frosinonea. Potvrđen je Cesenu također za sljedeću sezonu u Lega Pro Prima Divisione (3. liga).

### Parma

2010. godine za 300 hiljada eura prelazu u Parmu, iz koje je odmah otišao na posudbi u Ascoli, da bi u januaru 2011. godine igrao na posudbi u Crotoneu. Ovaj sporazum je bio dogovoren 15. juna 2011. za narednu godinu. 

### Povratak u Cesenu

1. jula 2012. vraća se u Cesenu. Međutim, sezonu 2012/13. odigrao je na posudbi u ekipi Cremonese. U julu 2013. posuđen je u Trapani, klub koji je tek izborio nastup u Seriji B. U januaru 2014. igrao je na posudbi u Cittadelli.

30. juna 2014. vraćen je u Cesenu, za koju trenutno nastupa.

Reprezentativna karijera
------------------------

Prvi poziv za nastup u reprezentaciji Bosne i Hercegovine Milan Đurić je dobio za prijateljsku utakmicu U-21 reprezentaciju protiv Srbije U-21 u Beogradu. ali je čekao svoj debi tek 1. juna 2012. godine kada je ušao u 79. minuti za U-21 reprezentaciju te postigao gol 10 minuta kasnije koji je bio njegov prvjenac za Bosnu i Hercegovinu u pobjedi rezultatom 3-0 nad Bjelorusijom U-21 na stadionu Grbavica u Sarajevu. Pet dana kasnije je započeo susret protiv San Marinom U-21 u Sarajevu i postigao svoj drugi gol za nacionalni tim i drugi u utakmici koja je završila pobjedom Bosne i Hercegovine rezultatom 3-1, i pri tome dodao jednu asistenciju za prvi gol na utakmici. U utakmici protiv Grčke U-21, 7. septembra u Sarajevu postigao je još jedan, svoj treći u tri utakmice odigrane, i četvrti na utakmici za pobjedu od 4-0.

U Sarajevu 10. septembra 2012. godine protiv Njemačke U-21 reprezentacije postigao svoj prvi hat-trick za Bosnu i Hercegovinu te još pri tome je asistirao za četvrti gol na utakmici. Ovo čini impresivnu brojku od šest golova i dvije asistencije u samo četiri odigrana susreta. Za seniorsku reprezentaciju Bosne i Hercegovine je debitovao 29. marta 2015. godine na utakmici protiv Andore. Prvi gol za seniorsku reprezentaciju Bosne i Hercegovine Milan Đurić je postigao na utakmici u Zenici protiv Velsa u kojoj također bilježi i asistenciju.

### Nastupi za reprezentaciju

| Nogometna reprezentacija Bosne i Hercegovine |
| --- |
| Godina | Nastupi | Golovi |
| 2015 | 4 | 2 |
| Ukupno | 4 | 2 |

Vanjske veze
------------

* La Gazzetta dello Sport
*Ne poistovećivati sa pravoslavljem.*
**Ortodoksija** (grčki: , od riječi *orthos* "ispravan" i *doxa* "mišljenje"), odnosno **pravovjerje** je izraz kojim se označava prihvaćanje nekog nauka koji se smatra jedino ispravnim.

Izraz se tradicionalno koristio u historiji hrišćanstva kako bi se označio zvanični, odnosno pravovjerni ili "ortodoksni" stav Crkve nasuprot njima suprotstavljenim "heterodoksnim", odnosno jeretičkim i "šizmatičkim" crkvama i pravcima. Izraz ortodoksija se na crkvenoslavenskom prevodi kao *Правосла́виѥ*, a od čega potiče izraz pravoslavlje kojim se opisuje nauk crkava koje, za razliku od Rimokatoličke crkve priznaju samo odluke prvih sedam vaseljenskih sabora. To je, između ostalog, jedan od razloga zašto "ortodoksija" i "pravoslavlje" predstavljaju sinonime u nekim jezicima.

Izraz ortodoksija se kasnije počeo koristiti i van religije, odnosno za označavanje pojedinih filozofskih, političkih i naučnih doktrina, najčešće u pežorativnom smislu kako bi se opisao njihov dogmatski karakter.

Historija
---------

Hrišćanska ortodoksija (pravoslavlje) je definisana od strane sabora i biskupa (a pod velikim uticajem vladajućeg cara), koji je razvijao povezanost hrišćanske vere, grčke filozofije i rimskih zakona. Vera se izražavala jezikom filozofije, a njene odrednice usvajala je carska vlada i proglašavala ih obavezujućim za sve. Veliki broj hrišćana odbacio je razna „poboljšanja", ali veroispovest koju su iznedrili pomenuti sabori naširoko je prihvaćena.

Na saboru u Nikeji blizu Konstantinopolja (325. godine), zaključeno je da je, u večnosti, Hrist Sin božiji, „od istog tela" sa Bogom Ocem, a ne samo deo njegove tvorevine, tj. sveta koji je stvorio. Ovu tvrdnju odbacila je opozicija hrišćana koji su nazvani arijanci, a kada su „varvarski" narodi osvojili veliki deo drevnog Rimskog carstva, oni su godinama hrišćanstvo prihvatali samo u njegovom arijanskom obliku. Sabor u Konstantinopolju (381.) definisao je doktrinu „Svetog trojstva": iako je „jedinstven", Bog je zapravo „trojstvo": Otac, Sin i Duh sveti. Sabor u Efesu (431.) odlučuje da, budući da je Hrist „jedna osoba", njegova majka Marija treba da bude poštovana kao Mati božija, dok je Halkedonski sabor (449.) ustvrdio da je Hrist, pošto je postao čovek u svojoj „inkarnaciji" zapravo imao dve „prirode", ljudsku i božansku, koje su postojale jedna pored druge.

Ove su odluke, međutim, mnogi odbacili. Posle 431. godine, nestorijanci (koji su verovali da su božanska i ljudska priroda razdvojene u Hristu) beže u Persiju, odakle se šire prema Indiji i Kini. Posle 449. godine monofiziti (koji su verovali da su u Hristu božanska i ljudska priroda istovetne), formiraju važne crkve u Egiptu, Etiopiji, Siriji i Jermeniji. No, pravoslavna crkva nije uzdrmana odbijanjima i 681. godine Sabor donosi odluku da ovaploćeni Hrist ima i dve volje, kao što ima dve prirode.

Veze
----

* Ortodoksni judaizam
* Dobromisleći
* Jeres

Izvori
------

1. 1 2 3  Kembridžova ilustrovana istorija religije (str. 240-241), Stylos, Novi Sad, 2006. ISBN 86-7473-281-X
**Radivoj "Raša" Popov** (Mokrin 26. jun 1933 - 19. april 2017) bio je srpski književnik, publicista, glumac i dugogodišnji televizijski novinar, novinar-saradnik "Mokrinskih novina", zvezda dečije televizijske emisija "Fore i fazoni".

Godine 1952. došao je na studije u Beograd. Više je voleo istoriju od književnosti, ali ipak se opredelio za književnost. Novinarsku karijeru započeo u novosadskom "Dnevniku".

Autor je više desetina knjiga za decu i odrasle: izd. Nolit: Dva oka (1963); izd. Književna opština Vršac: Gvozdeni magarac (1976); izd. Dnevnik: Žabac koji ne zna da ćuti (1987); izd. Književna zajednica Novog Sada: Trulež zglave (1991); izd. Monada: Šešir bez dna (2001); izd. Tiski cvet: Lažljiva usta istine (2002); izd. Gradska narodna biblioteka Zrenjanin: Vozom posred ulice (2003); izd. Orpheus: Peta vizija (2003); izd. JOV: Bio sam srećni konj (2003); izd. Bookland: Bajke za XXI vek (2007); izd. Monart: Čarobnjakov SMS (2007); izd. Bookland: Mali zeleni (2009); izd. Tiski cvet: Spev o tranziciji (2009); izd. Jugoistok: Kako napisati najgoru pesmu (2010); izd. Bookland: Zadimljena istorija (2010); izd. Bookland: Opasne bajke (2010); izd. Lento: Sofija u kandžama smora (2011); izd. Lento: Sofijine ljubavi (2011); izd. Bookland: Kad sam padao u fras (2012); izd. Pčelica: Mokrinski patuljci (2013); izd. Bookland: Usamljena princeza (2014).

Literatura
----------

* Ljubiša Stavrić: *"Banatski patriota"* (NIN, 12/01/06), internet-strana Arhivirano 2006-01-19 na Wayback Machine-u

Izvori
------

1. ↑  „Umro Raša Popov". Politika. Pristupljeno 20. 4. 2017.

Spoljašnje veze
---------------

* Radivoj-Rasa Popov na sajtu IMDb
* Milorad Grujić: Raša Popov, njim samim Arhivirano 2006-06-25 na Wayback Machine-u
* Raša Popov: Na večeri s Titom (tekst)
* Raša Popov (Leksikon Ju mitologije) Arhivirano 2006-05-19 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 56269024
* LCCN: no2001081957
* ISNI: 0000 0001 0975 0017
* GND: 1141395614
* SUDOC: 260537284

 |
**Gita Šerman-Kopljar** (Osijek, 14. veljače 1930. - Osijek, 25. veljače 2009.) bila je hrvatska kazališna i filmska glumica.

Životopis
---------

### Karijera

Gita Šerman-Kopljar rođena je 14. veljače 1930. godine u Osijeku, gdje je pohađala Glazbenu školu. U HNK Osijek dovodi je maestro Lav Mirski gdje ostaje cijelu svoju karijeru. Kao mlada pjevačica, četiri je godine bila solistica Opere HNK-a Ivana pl. Zajca u Rijeci.

Iz kazališnog opusa glumice valja izdvojiti uloge Brechtove Majke Hrabrost, Mici u mjuziklu "Osječki karusel" i Kornelije u Albinijevoj opereti "Barun Trenk". Godine 1972. osvojila je Nagradu grada Osijeka.

### Privatni život

Majka je televizijskog novinara i voditelja Saše Kopljara.

### Smrt

Umrla je 25. veljače 2009. godine u Osijeku, a pokopana 28. veljače na osječkom gornjogradskom groblju sv. Ane.

Filmografija
------------

### Filmske uloge

* "Duga mračna noć" kao baka Zdenka (2004.)
* "Djed i baka se rastaju" kao baka (1996.)
* "Hildegard" kao Julka (1983.)

Izvori
------

1. ↑  Umrla osječka glumica Gita Šerman-Kopljar, majka Saše Kopljara , Slobodna Dalmacija, 26. veljače 2009.

Vanjske poveznice
-----------------

* Gita Šerman-Kopljar na sajtu IMDb
* Vijest o smrti glumice Arhivirano 2009-02-28 na Wayback Machine-u