recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Paunküla** (estonski: *Paunküla veehoidla*) je akumulacijsko jezero na rijeci Piriti na sjeveru Estonije u Okrugu Harju, pored sela Kiruvere.
To je nekih 50 km jugozapadno od Tallinna.

Vode iz tog jezera koriste se za vodovodni sistem grada Tallinna.

Karakteristike
--------------

Paunküla ima površinu od 4,2 km², prosječno je duboka 3,4 a maksimalno 8,7 m.
Na jezeru postoji 8 otoka ukupne površine 31,3 hektara.
Vode mu se izmjene 6 puta na godišnje.
Dužina njegove obale iznosi 25,5 km.

Historija
---------

Akumulacijsko jezero Paunküla izgrađeno je u gornjem toku Rijeke Pirite 1960-ih da se poveća količina vode Rijeke Pirite za sušnih mjeseci.
U tu svrhu prokopan je i kanal Sae-Paunküla do Rijeke Jägala sa hidrauličkom stanicom, da osigura dodatne količine vode.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   „Paunküla veehoidla" (estonski). Keskkonnaportaal. Pristupljeno 4.12.2021.
2. ↑   „Pealinna veevarustus: minevik ja tänapäev" (estonski). Eesti loodus. Pristupljeno 4.12.2021.

Vanjske veze
------------

***Paunküla*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Paunküla veehoidla* (`et`)
**Anglo-ruska antanta** je naziv za sporazum potpisan 31. kolovoza 1907. godine u Sankt Peterburgu, a koji je klimave anglo-ruske odnose postavio na čvrste noge nakon što su se dvije sile dogovorile oko sfere utjecaja u Afganistanu, Iranu i na Tibetu. Sporazum je naizgled dokinuo dugogodišnji konflikt između dvaju sila koji se odvijao nauštrb slabije razvijenih dijelova Centralne Azije. Iako su Britanija i Rusija imale relativno malo sukoba u prethodnih stotinu godina, među njima su postojale pozadinske tenzije znane kao "Velika igra", a koje su s vremenom toliko eskalirale da se početkom XX. vijeka pojavila potreba za rezolucijom. 

Jedna od važnijih posljedica sporazuma bilo je gušenje iranske ustavne revolucije. Ideja reformirane iranske države nije bila u planu dvaju sila, koje su uživale mirnu i stabilnu ekonomsku kontrolu nad Iranom i nisu imale namjeru odreći je se. Sve u svemu, sporazum je bio dobro kalkulirani potez obaju strana, koje su se odrekle samostalne kontrole nad Centralnom Azijom nauštrb snažnog vojno-političkog saveza. 

Zajedno s *Entente cordiale* i Francusko-ruskom alijansom, ovaj je sporazum bio osnovica nastanka Antante, koja će biti jedna od glavnih sukobljenih strana u Prvom svjetskom ratu.
**Ulične svjetiljke** prvi je hrvatski časopis o beskućništvu i srodnim društvenim temama. Časopis izdaje Franjevački svjetovni red – Mjesno bratstvo Trsat (Rijeka), koje ima i prihvatilište za beskućnike „Ruže sv. Franje" u Rijeci.

Povijest
--------

U rujnu 2008. Franjevački svjetovni red Mjesno bratstvo Trsat iz Rijeke, provoditelj riječkog prihvatilišta za beskućnike „Ruže Sv.Franje", pokrenuo je prvi hrvatski ulični časopis o beskućništvu i srodnim društvenim temama „Ulične svjetiljke", kao jedan u nizu programa s ciljem resocijalizacije ove populacije socijalno isključivih ljudi.

Prvi je broj izašao 2008. godine. Izlazi više puta godišnje. Časopis prodaju beskućnici na ulicama gradova. Prvo se započelo u Rijeci, a proširilo se na Zagreb i Vinkovce, Varaždin, Osijek, a s vremenom će se prodavati i u drugim hrvatskim gradovima. 
Cijena primjerka „Uličnih svjetiljki" je 8 kuna (2013.), pola cijene časopisa ide prodavaču beskućniku, a pola za troškove izdavanja sljedećeg broja časopisa, čime se časopis samofinancira. 

Ovaj se projekt, nazočan u mnogim zemljama svijeta, dosad pokazao više nego opravdanim jer su se dosadašnji tiskani brojevi prodali na ulicama hrvatskih gradova, iz ruke beskućnika, korisnika nužnog smještaja i radno nesposobnih ljudi.

Cilj je dvostruk – prvo, da se na taj način pruži prilika beskućnicima da prodajom časopisa zarade dovoljno novaca da iznajme sobu ili manji stan, ali i da malo po malo skidaju stigmu sa sebe kao oni koji su opasni po društvo. Stoga, ovaj je časopis nazvan „Ulične svjetiljke" da javnosti pokaže kako su beskućnici nepravedno stavljeni u kutak društva, u tamu gdje ih nitko ne želi vidjeti, kao da ne vrijede kao ljudi, a zapravo itekako imaju što pružiti, bilo duhovno bilo svojim talentima, što se kroz njihove životne priče, pjesme, crteže i drugo, nastoji pokazati u svakom broju časopisa. Drugo, prodajom časopisa na taj neposredan način, iz ruku beskućnika, želi se javnost senzibilizirati o temama siromaštva i socijalne isključivosti, o čemu u drugim medijima gotovo da i nemaju prilike vidjeti i pročitati.

Časopis „Ulične svjetiljke" član je Međunarodnog udruženja uličnih novina (INSP), 
koje obuhvaća brojne zemlje svijeta. Kroz INSP želi se svijetu pokazati situaciju u Hrvatskoj po pitanju beskućništva i siromaštva.

Nagrade i priznanja
-------------------

Časopisu Ulične svjetiljke 10. prosinca 2013. Hrvatski helsinški odbor za ljudska prava dodijelio je nagradu Joško Kulušić za doprinos u zaštiti i promicanju ljudskih prava na području medijskog djelovanja.

Povezano
--------

* Beskućništvo
* Siromaštvo

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2012-10-29. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2012-05-02. Pristupljeno 2014-07-26.
3. ↑   (pristupljeno 15. prosinca 2013.)
4. ↑   Arhivirano 2013-12-15 na Wayback Machine-u (pristupljeno 15. prosinca 2013.)

Vanjske veze
------------

* Ulične svjetiljke Arhivirano 2012-10-29 na Wayback Machine-u
* Službena stranica na facebooku

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* NSK: 000673658

 |
**Pilastar** (engleski: *pilaster* od talijanskog: *pilastro*, francuski: *pilastre*, talijanski: *parasta*, *pilastro* ili *lasena*) je plitka vertikalna istaka na zidu, pretežno dekorativne funkcije, pa se zbog tog razlikuje od kontrafora koji ima statičku funkciju.

Karakteristike
--------------

Kao i stup, i pilastar se dijeli na stopu, stablo stupa i kapitel. Pilastar je uvijek uglast (pravokutni), pa se po tome razlikuje od polustupa, koji ima polukružni presjek.

Historija
---------

Starogrčka anta bila je uzor za razvoj rimskog pilastra. Ali je između njih postojala značajna razlika, jer je anta služila u konstrukcione svrhe kao nosač na boku hrama, i nije slijedila stil ostalih stupova u hramu. U rimskoj klasičnoj arhitekturi pilastri su slijedili stil susjednih stupova.

U Staroj rimskoj arhitekturi pilastar je vremenom postao sve više dekorativni, a sve manje konstrukcioni arhitektonski element, kojim se nastojao razigrati inače prazan prostor zida.

Zid velikog četverkatnog rimskog amfiteatra Koloseuma izgrađen u 1. vijeku, izvrstan je primjer na koji su način Rimljani koristili pilastar. Širenjem renesansne arhitekture, iz Italije u Francusku i Englesku, pilastri postaju izuzetno popularni kao dekoracija kako na vanjskim tako i po unutarnjim zidovima. Dekorativni pilastri pojavljuju se i u kasnijim stilskim razdobljima od baroka sve do neoklasicizma.

Povezano
--------

* Stup
* Pilon
* Stopa
* Kanelura

Galerija primjera
-----------------

* Pilastri na rimskom KoloseumuPilastri na rimskom Koloseumu
* Pilastri na rimskom PanteonuPilastri na rimskom Panteonu
* Pilastri na pariškoj OperiPilastri na pariškoj Operi
* Pilastri na zgradi suda u SidneyuPilastri na zgradi suda u Sidneyu

Izvori
------

1. ↑  „*pilaster*" (engleski). Merriam-Webster. Pristupljeno 02. 06. 2013.
2. 1 2 3 4 5  „*Pilaster*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 02. 06. 2013.

Vanjske veze
------------

***Pilastar*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Pilaster* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
| **Jin Aidi** (晉哀帝) |
| --- |
| Porodično ime: | Sima (司馬; sī mǎ) |
| Osobno ime: | Pi (丕, pī) |
| Posthumno ime: | Ai (哀, āi),doslovno: "žaljenja vrijedan" |
|

**Car Ai od Jina** (晋哀帝/晉哀帝, pinyin Jìn Aīdì, Wade-Giles Chin Ai-ti) (341 – 30. mart 365), osobno ime **Sima Pi** (司馬丕), kurtoazno ime **Qianling** (千齡), bio je kineski car iz dinastije Jin. Bio je najstariji sin cara Chenga i Supruge Zhou. Godine 342. je njegov teško bolesni otac pristao prijestolje umjesto malodobnom Aiju dati svog bratu Sima Yueu koji je nakon Chengove smrti preuzeo prijestolje kao car Kang. Dvije godine kasnije Kang je umro i prijestolje prepustio sinu Sima Danu koji je poslije postao car Mu. S obzirom da Mu nije imao djece, Ai je na prijestolje došao 361. Za vrijeme njegove kratke vladavine, stvarnu vlast su imali njegov prastric Sima Yu, princ od Kuaijija i vrhovni vojskovođa Huan Wen. Prema historijskim izvorima, bio je opsjednut besmrtnošću, što je ironijom sudbine dovelo do njegove prerane smrti; godine 364. su mu čarobnjaci-šarlatani u svrhu postizanja besmrtnosti dali pilule od kojih se teško razbolio i umro 365.

Izvori
------



|  |
| --- |
| Car Ai od Jina**Kuća Sima****Rođen/a:** 341  **Umro/la:** 30 March 365 |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Car Mu od Jina** | **car Kine**361–365*Carica majka Zhou*  *(361–363)**Sima Yu*  *(363)**Carica majka Chu*  *(364–365)* | Slijedi:**Car Fei od Jina** |
**Canvey**  (engleski: *Canvey Island*) je otok koji leži u Grofoviji Essex a administrativno podpada pod Distrikt Castle Point.

Karakteristike
--------------

Canvey se prostire pored sjeverne obale estuarija rijeke Temze, sa kopnom je povezan mostovima kod grada South Benfleeta.

Otok ima površinu od 183 km², na kojoj živi 38.643 stanovnika.

Kako je izuzetno nizak još 1623. su pod vodsvom nizozemskog inženjera podignute brane i nasipi za zaštitu od mora. I pored tog otok je ostao osjetljiv na naročito velike plimne valove, pa se tako pamte katastrofalne poplave u januaru i februaru 1953. kad je poginulo 58 ljudi. Nakon tog su poduzeti radovi da se ojačaju i povise nasipi koji brane otok.

Otok je početkom 20. vijeka postao vrlo popularno ljetovalište Londončana, kasnije je postao poznat po svojim velikim naftnim i petrokemijskijskim pogonima.

Canvey je mjesto gdje je 1959. podignut prvi terminal na svijetu za ukapljeni plin od zemnog plina, nakon tog se ta skladišta i nadalje koriste za ukapljeni plin ali od nafte.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Canvey Island" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 29. 3. 2017.
2. ↑  „Canvey Island (Essex)" (engleski). City population. Pristupljeno 29. 3. 2017.
3. ↑  „Castle Point" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 29. 3. 2017.

Vanjske veze
------------

***Canvey Island*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Welcome to Canvey Island.org* (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 11145424493686831482
* LCCN: nb2009030744
* SUDOC: 133610438

 |
**Riotam** (latinski: , također poznat i pod imenima Riotimus ili Riutimus, fl. 470) bio je keltski vladar koji je u savezu sa zapadnorimskim carem Antemijem ratovao protiv Vizigota u zapadnoj Galiji (današnja Francuskoj. Glavni izvor o njegovom životu je historičar Jordan koji ga naziva "kraljem Britanaca"; na osnovu njegovih zapisa, međutim, nije jasno gdje se njegovo kraljevstvo, zapravo nalazilo, odnosno smatra se da je mogao biti i kralj Brita (u današnjoj Britaniji, ali i kralj Bretonaca u današnjoj Bretanji. Njegova historijska utemeljenost je, pak, potvrđena pismom koje mu je poslano od strane Sidonija Apolinarisa, biskupa Clermont-Ferranda u kome se traži povratak robova koje su jednom njegovom vjerniku oteli "naoružani Bretonci". 

U svakom slučaju, Riotamov pokušaj da potuče Vizigote nije uspio, jer ga je kralj Eurih porazio prije nego što se mogao spojiti s rimskim snagama. Poraženi Riotam je pobjegao na istok i sklonio se u kraljevstvo Burgunda.

Riotam se često spominje kao jedan od kandidata za historijskog kralja Arthura.

Eksterni linkovi
----------------

* Letter to Riothamus from Sidonius Apollinaris, introduction and text from Britannia.com
**Pajić Polje** je naseljeno mjesto u Bosni i Hercegovini u opštini Gornji Vakuf-Uskoplje koja pripada entitetu Federacija Bosne i Hercegovine. Pajić Polje je jedna od ukupno 14 mjesnih zajednica u opštini koja broji sljedeća naseljena mjesta: Donja Ričica, Dražev Dol, Duratbegov Dolac, Gornja Ričica, Humac, Lužani, Pajić Polje i Rosulje. Na popisu stanovništva 1991. u njemu je živjelo 851 stanovnika.

Geografija
----------

**Pajić Polje** je naselje smješteno u regiji **Centralna Bosna** **(Gornjovrbaska regija**). Kroz nju protječje rijeka '''Vrbas''' koja ima svoje izvorište na planini Vranica, a ulijeva se u Savu u regiji Sjeverna Bosna. Posmatrajući topografiju smještaja ovog naselja može se zaključiti da je nadmorska visina na kojoj leži **635** m. Naselja koje je okružuju su **Duratbegov Dolac**, smješten na putu prema Gornjem Vakufu - Uskoplju, **Dražev Dolac**, smješten na putu prema općini Bugojno, te naselje **Donja Ričica**, na putu prema naselju Grnica. 
Okružena je okolnim brdima: **Kikovi** (779 m), **Petaci - Pernice** (1014 m) i **Tihomišlje** (856 m) sa zapadne strane, te **Lužansko** **brdo** (974 m), **Šćedim** i **Jagodnjak** (866 m) sa istočne strane.

Stanovništvo
------------

Na popisu stanovništva SR BiH 1991. godine u njemu je živjelo **851** stanovnika. Nacionalna struktura stanovništva ovog mjesta, tada je izgledala : **149** Muslimani, **4** Srbi, **695** Hrvati i **3** iz reda ostalih. 

|  |  |
| --- | --- |
| **Nacionalnost** | **1991.** |
| Muslimani | 149 |
| Srbi | 4 |
| Hrvati | 695 |
| Jugosloveni | 0 |
| ostali | 3 |
| Ukupno | 851 |

Društvena geografska slika MZ Pajić Polje
-----------------------------------------

Privreda
--------

U Pajić Polju djeluje privatno preduzuće mljekara **Agrocentar d.o.o.** kojoj je osnovna djelatnost proizvodnja i prerada mlijeka i mliječnih proizvoda, te punjenje mineralne vode

Vanjske veze
------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |

Šablon:Gornji Vakuf-Uskoplje
**Roar Ljøkelsøy** (Roar Ljokelsoj) (Orkdal, 31. 5. 1976. — ) je norveški skakač skijaš. Poznat je kao rekorder letaonice u Oberzdorfu sa 220m i izuzetno dobar letač.

U svetskom kupu je od 1994. godine ali nije pobedio sve do 25.1.2003. sa dvadeset i šest godina. Bio je na visokom nivou i konstantne forme 2003/04. kao i 2004/05. uvek je završavao kao drugi iza Jane Ahonena. Te prve sjajne sezone pobedio je na 7 od ukupno 11 takmičenja ali je završio za 10 poena iza Ahonena. Postao je šampion u skiletovima 2004.godine na Planici kao i u timskoj konkurenciji sa Ingebritsenom, Romorenom, i Petesenom. Na Svetskom šampionatu 2005. bio je srebrni i bronzani u timskoj konkurenciji. Svoj letački trofej odbranio je u Kulmu 2006. uprkos bolesti sa čak 20 poena prednosti u odnosu na drugoplasiranog a sledećeg dana predvodio je i reprezentaciju do novog trofeja. Na svetskom prvenstvu u Saporu 2007. osvojio je srebro na timskom takmičenju na velikoj skakaonici a bronzu na individualnom takmičenju. Osvojio je i skakačko takmičenje u Holmenkolenu 2004. Najveću dužinu leta od 230 m ostvario je na Planici marta 2005. kada je i oboren svetski rekord nažalost njemu to nije pošlo za rukom.
Ovo je članak o iranskom gradu kod Isfahana.  Za druga značenja, v. Baharestan (razvrstavanje).  
Baharestan

**Baharestan** (perz. بهارستان) je novi planirani grad, smješten u Isfahanskoj pokrajini u centralnom Iranu odnosno 15 km jugoistočno od Isfahana, sjeverno od masiva Kuh-e Laštara i duž ceste Isfahan − Širaz. Uz Madžlesi i Puladšaher, Baharestan je jedan od tri nova grada Isfahanske pokrajine čija je izgradnja odobrena 1986. godine. Ranije je lokacija bila predviđena za iranska vojna lica, no u to vrijeme lokacija nije smatrana atraktivnom zbog manjka infrastrukture i usluga. Generalni urbanistički plan prihvaćen je u oktobru 1993. iste godine započela je gradnja infrastrukture i stambenih objekata, a već sljedeće godine zabilježena su prva useljenja. Prva faza projekta uključuje udomljavanje 100.000 ljudi u 8700 individualnih jednoetažnih objekata i 3600 stanova koji su bili u izgradnji od oktobra 1995. godine. Ugodna urbana lokacija, pristupačne cijene, dobra prometna povezanost i blizina Isfahanu bili su odlučujući faktori da se Baharestan naseli i razvije brže od sličnih planiranih naselja u pokrajini. Stručne procjene iz 2001. godine uzimajući u obzir tempo rasta predviđaju da će grad do 2016. godine naseliti ukupno 350.000 ljudi odnosno da će se sastojati od 62.000 stambenih jedinica, te da će grad narednih godina zahvaljujući dobroj infrastrukturi naseliti 500.000 ili više stanovnika. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine Baharestan je imao 45.538 stanovnika. Prvotna planirana površina Baharestana bila je 2200 ha s mogućnošću proširenja do 3000 ha u 2015. godini, dok okružujuća zona ima potencijal razvoja na 12.000 ha. Urbanistički plan ima raspored ortogonalnog mrežnog rastera sa 10 km dugom zelenom centralnom zonom u smjeru sjever-jug od Zajande-Ruda na sjeveru do prijevoja između planina Kuh-e Šogali (1760 m) i Kuh-e Koftari (1708 m) na jugu koje ju nadvisuju za 100 − 150 m. Ova gradska aleja trebala bi se prometno nadovezivati na isfahansku istočnu obilaznicu odnosno autocestu 7 (Amir Kabir) koja vodi sjeverno prema Kašanu, Komu i Teheranu. Među značajnijim građevinama u Baharestanu su gradska vijećnica, džamija Imama Hasana Modžtabe i kampus Univerziteta Šejh Bahaei (SHBU). Sjeverno od Baharestana nalazi se niz poljoprivrednih površina, a na zapadu industrijska zona.

Veze
----

* Isfahan
* Popis iranskih planiranih gradova

Literatura
----------

* (`en`)(`de`) Trieb, Michael (7. oktobar 2002.). *Modern and Traditional Urban Design Concepts and Principles in Iran*. Stuttgart: Städtebau-Institut; Fakultät Architektur und Stadtplanung (Universität Stuttgart), str. 197.-200. OCLC 76412090.

Vanjske veze
------------

* (`fa`) Službene stranice grada Baharestana
* (`fa`) Stranice Univerziteta Šejh Bahaei (SHBU)
**Udruga Most** je nevladina udruga sa sjedištem u Splitu, s lokalnim, regionalnim i nacionalnim djelovanjem koja na vrijednostima volonterskog rada, humanosti, solidarnosti, poštivanju različitosti i ljudskih prava pruža konkretnu pomoć potrebitima i podiže kvalitetu života djece, mladih i građana drugih dobnih kategorija.

Program udruge
--------------

* Program za mlade u riziku
* Volonterski rad i aktivizam mladih
* Program skrbi i brige za beskućnice/ke

### Program za mlade u riziku

Posebni odgojni postupak ili POP-program afirmira vršnjačku pomoću radu s mladima s poremećajem u ponašanju. 
Stručnjaci iz područja humanističkih znanosti i mladi pomagači - volonteri organiziraju psihosocijalnu potporu mladima iz rizičnih grupa koji su u dobi od 13-18 godina. 
Educirani pomagači u dobi od 17-29 godina organiziraju pomoć u savladavanju školskog gradiva i različite aktivnosti slobodnog vremena, a stručnjaci savjetodavni rad sa mladima i njihovim roditeljima.

### Volonterski rad i aktivizam mladih

U okviru ovog programa Most sustavno potiče mlade na volonterski rad prezentacijom programskih aktivnosti u splitskim srednjim školama, organizacijom edukacija u okviru radionica, širenjem priče o dobrovoljnom radu mladih usmenim putem, na tribinama, putem medija i organizacijom velikih humanitarnih akcija za dobrobit građana i grada Splita.

Udruga broji preko 100 aktivnih volontera od čega je dio njih od samog početka rada Udruge, a godišnje se toj brojci pridruži najmanje 20 novih mladih ljudi.

### Program skrbi i brige za beskućnike

Uz pomoć Grada Splita i Upravnog odjela za socijalnu skrb i zdravstvenu zaštitu, djelatnici i volonteri udruge Most osmislili su program skrbi i brige o beskućnicima te u potpunosti preuredili i organizirali dva gradska prostora za boravak socijalno ugroženih sugrađana, beskućnika i skitnica.

Prihvatilište za beskućnike započelo je sa radom 1. listopada 2000. godine.

U studenom 2003. godine otvorena je i stambena zajednica za žene beskućnice što je bio jedinstven oblik rada s beskućnicama u Republici Hrvatskoj. Od 1. travnja 2011. u stambenoj zajednici je smješten dio beskućnika, a dvadesetak beskućnica i beskućnika smješteno je u Prihvatilištu su beskućnice/ke.

Nagrade i priznanja
-------------------

* 2001. Udruga godine na 4. Danima volonterskog rada
* 2001. Priznanje Vlade RH za poticanje i razvoj volonterstva u RH
* 2003. Povjerenstvo Vlade RH za prevenciju poremećaja u ponašanju izabralo je POP program kao potencijalni model program
* 2006. Udruga godine na 9. Danima volonterskog rada
* 2006. Nagrada Splitsko-dalmatinske županije za značajan doprinos u resocijalizaciji društveno ugroženih skupina
* 2009. Udruga godine na 12. danima Volonterskog rada
* 2010. Zaklada „Kap za slap" dodijelila je udruzi Most Oskar humanosti za projekt „A DI SI TI ?!"

Vanjske veze
------------

* službene stranice
* službene Facebook stranice
Kosi pogled okrenut zapadno od Kapele (ispod centra) i Isidora (iznad centra). Veliki krater na horizontu je Teofil. Ovaj snimak je snimljen sa Apollo 11 lunarnog modula Eagle
**Kapela** je udarni krater od Mjeseca s prečnikom od 49 km (30 mi) koji leži sjeverno od Mare Nectaris, u neravnom području s mnogo malih udarnih kratera. Ime je dobio po rimskom astronomu Marcijanu Kapeli. Blago zadire u istočni rub kratera Isidorus, samo nešto manji po prečniku.

Zid Kapele je nizak, ali relativno debeo i nepravilan, sa velikim rtom koji se uvlači na jugoistočnu stranu. Krater prelazi duboka pukotina, *Vallis Capella*, koja prolazi direktno kroz Kapelu od sjevernog ruba kroz jugoistočnu stranu zida i proteže se na obje strane na zajedničkoj udaljenosti od 110 kilometara. Ova osobina označuje cijeli lanac kratera. U sredini kratera je široki okrugli vrh sa kraterletom na vrhu. Zapadna strana kratera je prošarana udarnim krhotinama, formirajući nakupine malih brežuljaka.

Satelitski krateri
------------------

Po konvenciji, ove karakteristike se identifikuju na lunarnim kartama tako što se slovo stavlja na stranu srednje tačke kratera koja je najbliža Kapeli.

| Capella | Geografska širina | Geografska dužina | Prečnik |
| --- | --- | --- | --- |
| A | 7,6° J | 37,2° E | 13 km |
| B | 9,4° J | 36,8° E | 10 km |
| C | 5,7° J | 36,3° E | 11 km |
| D | 6,7° J | 37,6° E | 8 km |
| E | 7,5° J | 37,7° E | 16 km |
| F | 9,2° J | 35,4° E | 14 km |
| G | 6,8° J | 36,9° E | 12 km |
| H | 8,1° J | 37,4° E | 9 km |
| J | 9,4° J | 36,0° E | 9 km |
| M | 4,4° J | 37,0° E | 12 km |
| R | 6,0° J | 35,2° E | 7 km |
| T | 6,9° J | 34,2° E | 6 km |

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Lunarna fotografija dana, "Zemlja Manne ", 5. oktobar 2006. prikazuje regiju oko Kapele i pokazuje dolinu Kapele
„Havarija" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Havarija (razvrstavanje).
Kran srušen prilikom nadogradnje Univerziteta u Bangoru 1965. godine.
**Nesreća** ili **udes** je izraz koji u najširem smislu označava svaki događaj koji ima neželjene posljedice poput smrti ili ozljede njegovih učesnika, odnosno uništenja, onesposobljavanja ili oštećenja neke stvari. Udesom se u pravilu označavaju događaji koji nastaju prvenstveno uslijed specifičnog spleta okolnosti, a ne nečije namjere; obično se događaju tokom obavljanja neke aktivnosti (rad ili rekreacija). Ukoliko je riječ o događaju sa relativno blagim ili otklonjivim posljedicama, obično se koristi izraz **nezgoda**. Ukoliko je riječ o događaju sa teškim posljedicama (najčešće vezanim uz brodove ili važne ekonomske objekte) koristi se riječ **havarija**. Najteži udesi se često nazivaju katastrofama.

Udesi se najčešće vezuju uz saobraćajnu djelatnost, pa se zbog izraz najčešće koristi u tom kontekstu. Tako imamo:

* saobraćajne nesreće (vezane uz drumski/cestovni saobraćaj);
* željezničke nesreće (vezane uz željeznički saobraćaj);
* pomorske nesreće (vezane uz pomorski ili riječni saobraćaj);
* zrakoplovne nesreće (vezane uz zračni promet).

Vidi još
--------

* Nesretan slučaj
* Nehat
* Osiguranje
* Brodolom
**Publije Vedije Polion** (*Publius Vedius Pollio*, ? - 15. pne.) bio je rimski aristokrat i velikodostojnik iz vremena ranog Carstva, poznat po svojoj okrutnosti prema robovima koja je zgrozila čak i cara Augusta.

Vedije je po antičkim izvorima bio sin oslobođenog roba, koji je stekao dovoljno bogatstva i uticaja da mu car August, koji se s njim sprijateljio, da status rimskog viteza. Nakon bitke kod Akcija je neko vrijeme bio guverner Azije. Po povratku u Rim postao je poznat po izuzetnoj raskoši kojom je raspolagao, a pri tome se isticala vila u Napuljskom zaljevu koju su antički pisci opisivali kao "mali grad". Tamo je dao sagraditi bazen napunjen paklarama u kome bi za kaznu bacao robove i gledao kako ih te životinje proždiru.

Jednom je August posjetio Vedija, i tom prilikom je rob slučajno ispustio iz ruku kristalnu vazu i razbio je. Vedije je naredio da ga bace paklarama. Nesretnik je došao pred cara, pao na koljena i molio ga da bude pogubljen na neki drugi način. Saznavši o čemu se radi, August je naredio da se razbiju sve vaze u kući, odnosno kako Vedije ne bi imao izgovor da kazni roba za isti zločin koji je počinio car. Prema drugim izvorima, August je čak naredio da se rob, odnosno svi Vedijevi robovi oslobode.

Nakon što je Vedije umro, August je naslijedio njegove posjede, uključujući luskuznu vilu. Nju je dao srušiti, smatrajući je "previše raskošnom" i na ruševinama sagradio javne hramove.

Literatura
----------

* Africa, Thomas W. (April 1995). „Adam Smith, the Wicked Knight, and the Use of Anecdotes". *Greece and Rome* **42** (1): 70–75. DOI:10.1017/S0017383500025250.
* Braund, David C. (1985). *Augustus to Nero: A Sourcebook on Roman History 31 BC–AD 68*. Totowa: Barnes and Noble. ISBN 0-389-20536-2.
* Momigliano, Arnaldo; Theodore John Cadoux and Barbara M. Levick (2003). „Vedius Pollio, Publius". u: Simon Hornblower and Antony Spawforth. *The Oxford Classical Dictionary* (3rd edition, revised izd.). Oxford: Oxford University Press. pp. 1584. ISBN 0-19-860641-9.
* Scott, Kenneth (1939). „Notes on the Destruction of Two Roman Villas". *American Journal of Philology* **60** (4): 459–462. DOI:10.2307/290857.
* Syme, Ronald (1961). „Who was Vedius Pollio?". *Journal of Roman Studies* **51** (1/2): 23–30. DOI:10.2307/298832.
**Różan** je grad od 2,698 stanovnika na istoku Poljske u Mazovjetskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Różan leži duž desne obale rijeke Narew, udaljen stotinjak km sjeverno od Varšave.

Historija
---------

Kao staro srednjovjekovno naselje Różan je dobio status grada još 1378.
U novom Mazovjeckom vojvodstvu nastalom u 15. vijeku, postao je administrativni centar okruga Maków (Różan).
Kao takav prosperirao je tokom 16. vijeka kao zanatsko-trgovački centar, a od 1581. i centralno skladište soli za sjevernu Mazoviju.

Nakon Treća Podjele Poljske - Różan je 1795. podpao pod Kraljevinu Prusku.
Od 1807. je dio kratkotrajnog napoleonskog Varšavskog vojvodstva, a od 1815. je dio proruske Kongresne Poljske.

Rusi su polovicom 19. vijeka u njemu podigli utvrdu i u njemu smjestili garnizon, ali je kao grad nazadavao tako da je 1870. izgubio status grada. Ona su mu vraćena tek 1919. za ponovno rođene Republike Poljske.

Na samom početku Drugog svjetskog rata za Invazije Poljske između 5. i 8. septembra 1939. kod Różana su se vodile borbe između poljskih branioca i jedinica Wehrmachta.

Za Njemačke okupacije Poljske u gradu je djelovao radni logor u kom su zatvarani ponajviše Židovi.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost Różana je neogotička crkva sv. Anne (1907.-13.).podignuta na temeljima starije iz prve polovice 16. vijeka.

Privreda
--------

Današnji Różan je administrativno-uslužni centar, cestovno raskršće i grad sa tvornicom mjernih instrumenata.
Poznat je kao glavno nacionalno skladište radioaktivnog otpada koji se skladišti u staroj ruskoj utvrdi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Różan*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 21.08.2021.
2. 1 2 3 4 5  „*Poland, Mazowieckie*" (poljski). City population. Pristupljeno 21.08. 2021.

Vanjske veze
------------

***Różan*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gmina Różan* (službene stranice) (`pl`)
**Riohacha** je općina od 201,839 stanovnika i grad od 126,103 stan. na sjeveru Kolumbije u 
Departmanu La Guajira čiji je administrativni centar.

Geografija
----------

Riohacha se nalazi na zapadnoj obali Poluotoka Guajira, prostire se duž Karipskog mora do ušća rijeke
Ranchería.

U Kolumbiji je poznat kao dom domorodačkih Guajira.

Historija
---------

Osnovan sredinom 16. vijeka, smatra se jednim od najstarijih gradova kog su osnovali Španjolci u  Americi.

Njegova historija svodi se na seriju *razaranja i obnove*, 1596. razorio ga je engleski gusar Francis Drake; Sredinom 17. vijeka, veliki plimni val odnio je velik dio grada. U vrijeme Rata za nezavisnost Velike Kolumbije, nakon izgubljene pomorske bitke bolivarove snage spalile su grad 1820. kako se njime ne bi koristile španjolske trupe.

Svojevremeno je bio poznat po roniocima bisera, ali kad se stanište oštriga iscrpilo tokom 18. vijeka, grad je zapao u krizu koja je potrajala do 1965. kad je proglašen administrativnim centrom departmana.

Privreda i transport
--------------------

Privreda se bazira na poljoprivrednoj okolici koja proizvodi pamuk, pa je i njegova industrija povezana sa njegovom preradom.

Iz relativno male luke transportira se uglavnom drvo i riba. 
Dobrim cestama povezan je sa kolumbijskim gradovima Santa Marta i Valledupar kao i sa Maracaibom u Venecueli.

Pored tog ima i aerodrom *Almirante Padilla* (ICAO: SKRH, IATA RCH)

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Riohacha Municipality in Colombia*" (engleski). City population. Pristupljeno 26.12.2022.
2. 1 2 3 4  „*Ríohacha, Colombia*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 26.12. 2022.
3. 1 2  „*Historia Riohacha*" (španjolski). Asocapitales. Pristupljeno 26.12.2022.
4. ↑  „*Almirante Padilla Airport*" (engleski). skybrary. Pristupljeno 26.12. 2022.

Vanjske veze
------------

***Ríohacha*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Distrito Especial, Turístico y Cultural de Riohacha* (Službene stranice grada) (`es`)
Carlos Manuel de Céspedes
**Carlos Manuel Perfecto del Carmen de Céspedes y López del Castillo** (Bayamo, 18. travnja 1819. – planina Sierra Maestra, 27. veljače 1874.) je bio kubanski pravnik i plantažer koji je tokom 1868. godine oslobodio svoje robove i donio Deklaraciju kubanske nezavisnosti, s kojom je započeo Desetogodišnji rat. Céspedes je bio jedan od predvodnika kubanskih snaga u ratu, a danas ga se smatra jednom od najzaslužnijih osoba u borbi za nezavisnost Kube. 

Rođen je 1819. godine u Bayamu kao sin Jesúsa Maríje Céspedesa y Luquea i njegove supruge, Francisce de Borja López del Castillo y Ramírez de Aguilar. Djetinjstvo je proveo u provinciji, a prve sate gramatike i latinskog dali su mu fratri iz lokalnog *Convento de Nuestro Seráfico Padre*. Kasnije je učio i logiku i etiku, a onda se preselio u Havanu, gdje je nastavio školovanje. Godine 1838. postao je prvostupnik građanskog prava. Godine 1839. se oženio Marijom del Carmen de Cespedes y del Castilo, s kojom će imati troje djece. 

Tokom 1840. godine, Céspedes napušta Kubu i odlazi u Španjolskoj. U Barceloni stiče odvjetničku licencu, a ubrzo nakon i doktorat. Nakon Španjolske je putovao Europom, posjetivši Englesku, Švicarsku, Tursku, Grčku, Njemačku i Italiju. Tečno je govorio engleski, francuski i talijanski, a poznavao je i ponešto latinskog i grčkog. Tokom 1842. godine se oženio drugi puta, ovoga puta za Anu Mariju de Quesada y Loinaz, s kojom je također imao troje djece. Njegov najmlađi sin iz ovoga braka, Carlos Manuel de Céspedes y Quesada, kratko je bio predsjednik Kube tokom 1933. godine. 

Na Kubu se vratio 1844. godine. U Bayamu je otvorio odvjetnički ured, a u slobodno vrijeme je pisao poeziju i revolucionarne pamflete koji su propagirali nezavisnu Kubu. U ovom je periodu preveo dijelove Vergilijeve *Eneide* na španjolski, međutim oni nikada nisu objavljeni, a napisao je i komediju *Las dos Dianas* (srpskohrvatski: *Dvije Diane*). Bio je krajnje svestrana osoba - umjetnik, sportaš, političar, a od 1867. godine, kada je za $81,000 kupio imanje *La Demajagua*, i plantažer. Upravo će ovo posljednje igrati važnu ulogu u njegovom skorašnjem djelovanju. 

Dana 10. listopada 1868. godine, Carlos Manuel de Céspedes je oslobodio sve robove na svojoj plantaži te u događaju znanom kao *Krik iz Yare* proglasio kubansku nezavisnost. To se proglašenje smatra početkom Desetogodišnjeg rata, a Céspedes je zbog svoje uloge u događanjima dobio naziv *Padre de la Patria* (srpskohrvatski: *Otac domovine*). Od 1869. do 1873. godine je nosio titulu predsjednika Kube u ratu, što je bila neformalna titula koju je držao kao vođa kubanskih snaga. Svrgnut je u puču, nakon kojega se skrivao u planinama jer mu tadašnje vlaste nisu odobrile egzil ni oružanu pratnju. Ubijen je 1874. godine na planinskom lancu Sierra Maestra na jugu otoka od strane španjolskih trupa.

***Carlos Manuel de Céspedes*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 54167686
* LCCN: n85280051
* ISNI: 0000 0001 1026 9802
* GND: 12873261X
* SUDOC: 066877121
* BNF: cb120544983 (podaci)
* NKC: ola2002158959
* BNE: XX903532

 |
Car-zvono
**Car-zvono** (rus. *Царь–колокол*, u bukvalnom prevodu *Car zvona*) je ogromno zvono prikazano unutar Moskovskog Kremlja. Naručila ga je carica Ana Ivanovna, bratanica cara Petra Velikog.

Ovo zvono je najveće zvono na svetu, teško 216 tona, visoko 6,14 m i prečnika 6,6 m. Izlili su ga u bronzi majstori Ivan Motorin i njegov sin Mihajlo od 1733 do 1735. Ornamente, portrete i natpise napravili su V. Kobelje, P. Galkin, P. Koktev, P. Serebrijakov i P. Lukovnikov. Ovo zvono nikada nije zazvonilo, jer se u požaru 1737. odvojio veliki deo (težak 11,5 tona), dok je zvono još uvek bilo u kalupu.

Nakon požara, zvono je ostalo u svom kalupu skoro ceo vek. Car-zvono je 1836. postavljeno na kameno postolje pored Zvonika Ivana Velikog u Kremlju.

Postojala su još dva zvona sa istim imenom, izlivena početkom 17. veka i 1654. (teško oko 130 tona). Ovo drugo zvono je uništeno u požaru 1701. Njegovi ostaci su iskorišćeni da se napravi sadašnje Car-zvono. Neko vreme Car-zvono je služilo kao kapela, a pukotina je korišćena kao vrata.

Izvori
------

1. ↑  Slobodskoy, Archpriest Seraphim (1996), „Bells and Russian Orthodox Peals", *The Law of God*, Jordanville, N.Y.: Holy Trinity Monastery, p. 624, ISBN 0-88465-044-8

***Car-zvono*** na Wikimedijinoj ostavi

Koordinate: 55°45′03″N, 37°37′06″E
**Uništavajuća bitka** predstavlja koncept ratne strategije prema kojoj se oružani sukob mora okončati uništenjem cijele ili najvećeg dijela protivničke vojske u jednoj uređenoj bitci. To se postiže manevrom, brojčanom nadmoći, iznenađenjem ili sličnim taktičkim metodama prije ili za vrijeme same bitke. Neprijateljska vojska se tako dovodi u krajnje nepovoljan položaj iz koga se ne može nikako izvući te je uništena, zarobljena i razbijena, pa s njom ili nestaje samo postojanje neprijateljske države, ili je ona, ostavši bez sredstava za obranu, prisiljena moliti mir.

Koncept uništavajuće bitke je u 19. vijeku popularizirao pruski vojni teoretičar Carl von Clausewitz navodeći kako ona predstavlja krajnji cilj svake uspješne vojne strategije. Taj je koncept postao temelj pruske, a kasnije njemačke doktrine poznate kao *Vernichtungsgedanke* kojom su se tumačili uspjesi u prusko-austrijskom i francusko-pruskom ratu. Na temelju tih iskustava se Njemačka, a po uzoru na nju i sve ostale vojske, pripremale planove za prvi svjetski rat, vjerujući kako će brzo doći do pobjede u jednoj uništavajućoj bitci. U stvarnosti se ti planovi - osim u rijetkim, izoliranim slučajevima - nisu ostvarili te su doveli do iscrpljujućeg pozicijskog ratovanja. Tako je koncept uništavajuće bitke u 20. vijeku bio diskreditiran. Koncept uništavajuće bitke je, međutim, kasnije poslužio kao temelj njemačke doktrine Blitzkriega.
**Anđelika** ili **angelika** (lat. Angelica archangelica) je dvogodišnja biljka iz porodice Apiaceae.

Opis biljke
-----------

Anđelika je vrlo krupna i snažna, do 2 m visoka zeljasta biljka. Rizom je mesnat, krupan, kratak i gusto obrastao dugačkim korenjem. Stablo je pravo, šuplje, na osnovi kao ruka debelo i crvenkasto, oblo, pri vrhu razgranato. Listovi su triput perasto usečeni, vrlo krupni (donji 60–80 cm) i na osnovi mjehurasto obuhvataju stabljiku. 

Štitaste cvati se nalaze na vrhu stabljike i ogranaka, vrlo su krupne i imaju mnogo cvjetova zelenkaste ili žućkaste boje. Plod je jajolik, plosnat i krilat, do 7 mm dugačak i do 5 mm širok, žućkastobjeličaste boje. Cvjeta tijekom srpnja i kolovoza. Angelika raste po močvarnim mjestima. Rijetko se nalazi divlja biljka.

Sastav
------

Cijela biljka ima svojstven ugodan aromatičan miris. Okusa je najprije oslatkog, a zatim aromatično ljutog. Rizomi se vade prve godine prije nego što list otpadne, očiste, operu, uzduž na četvoro rasijeku i suše na jakom propuhu. Rizomi i korijenje sadrže 0,30-1 % eteričnog ulja, oko 6 % smole, pektina, sitosterola, kumarina, raznih kiselina i drugih materija.

U plodovima ima 0,5-1,5 % eteričnog ulja, oko 16 % masnog ulja, kumarina i drugih sastojaka. Eterično ulje se proizvodi u industrijskim količinama, destilacijom samljevenih plodova, rizoma i korijenja. Glavni sastojak ulja je felandren. Ulje je vrlo skupo. Najviše ulja potroše tvornice raznih desertnih pića.

Izvori
------

1. ↑  
„Angelica archangelica information from NPGS/GRIN". www.ars-grin.gov. Pristupljeno 03. 03. 2008.
Srpska muzička zvezda, Svetlana Ražnatović, na koncertu na Ušću 2006. godine, pred oko 50.000 ljudi
**Pop-folk** je muzički pravac koji se razvio u Srbiji 2000ih, na koji je najveći uticaj imao turbo-folk – dominantan muzički pravac devedesetih godina. Pop-folk je zapravo varijanta turbo-folka, ali sa većim uticajem popa i elektronske muzike. Nastao je postepenim napuštanjem turbo-folk zvuka i tema, i sve većim okretanjem muzičkim tokovima Zapada. Na albumima nekih popularnih pevačica devedesetih (Lepa Brena, Ceca, Dragana Mirković...), danas dominira pop zvuk, dok se drugi, poput Jelene Karleuše, okreću se elektro-pop muzici.

Osnivač pop-folka u Srbiji je bila Indira Radić, koja je za album *Zmaj* iz 2004. otpevala pesme u kojima se osećao veliki uticaj pop muzike, te tako ujedno i bila prva koja je prekinula snimanje turbo-folk pesama.
Neke od popularnih pevačica danas negiraju da su ikada pevale novokomponovanu muziku, dok neke turbo-folk zvezde sebe uporno kotiraju kao pop-folk pevače. Sam pop-folk se u Srbiji i dalje kritikuje i omalovažava, namerno ili nenamerno kategoriše kao turbo-folk, a sindrom *mrzim narodnjake* postoji već dve decenije.

S druge strane, popularnost pop-folk izvođača ne opada. Koncerti Svetlane Ražnatović i Jelene Karleuše su među najposećenijim na Balkanu: obe su napunile najveći koncertni park na Balkanu(ušće),kao i mnoge stadione i arene. Aca Lukas uspeo je da 3. i 4. novembra 2010. održi dva veoma posećena koncerta u beogradskoj Areni. Lepa Brena je i posle trideset godina karijere najpopularnija pevačica u bivšim jugoslovenskim republikama, dok su Indira Radić, Nena Đurović i Nataša Đorđević naročito popularne u Hrvatskoj, Bugarskoj i dijaspori. Kontroverzna Jelena Karleuša je često u centru medijske pažnje zbog svoje borbe protiv diskriminacije LGBT osoba. Naročito su popularne Seka Aleksić, Dara Bubamara, Viki Miljković, Stoja, *Grandove zvezde* Tanja Savić i Slavica Ćukteraš, kao i Dragana Mirković, jedna od najvećih muzičkih zvezda bivše Jugoslavije.
**Program za obradu teksta (riječi)** (koriste se još anglizmi *tekst procesor* te *procesor riječi*) je program čija je svrha pisanje i obrada teksta. Najpoznatiji su predstavnici Microsoft Word, Wordperfect, Wordstar, itd. 

Najjednostavnija način za razlikovanje programa za obradu teksta i uređivača teksta:

* programi za obradu riječi oblikuju tekst na takav način da je rezultat pisanja teksta u njima spreman za ispis na pisaču, te iako se profesionalni računalni prijelom za knjige radi u drugim programima, današnji programi za obradu riječi imaju većinu mogućnosti programa za prijelom teksta za tisak. Također se kompletno oblikovanje nekog teksta zapisuje u datoteku zajedno s tekstom.
* uređivači teksta oblikuju tekst, ali primarna namjena im nije ispis nego lak rad programera, te iako postoje osnovne mogućnosti oblikovanja teksta (odmak od lijeve margine, proizvoljna širina kolona), u praksi je cijeli tekst napisan istim fontom (najčešće neki *monospace* font) i ne koriste se masna slova. Kao što programi za obradu riječi imaju neke dodatne mogućnosti koje uređivači nemaju, kvalitetni uređivači imaju mogućnost kopiranja i uređivanja teksta ne samo po retcima nego i po kolonama, što nijedan program za obradu riječi nema.

  

Prvi tekst procesori npr. **RNO** (ovo je naziv tekst procesora) su kreirali fajl tipa **pismo. rno** a komande su se pisale u posebnom redu. Poseban red za komandu je počinjao sa specijalnim karakterom npr. tačkom. Komanda tipa "**. LM 5**" i "**. RM 55**" je označavala broj karaktera od ivice papira za levu i desnu marginu. Tekst bi se onda obradio kompajlerom i konačna verzija dokumenta je bila kao **pismo. lst**. Ako bi u tekstu bilo grešaka iste bi se ispravljale u fajlu **pismo. rno** pa bi se opet radilo kompajliranje... Način pisanja članaka u Vikipediji podseća na ta vremena ("Prikaži pretpregled").

Dug je bio put do pojave Vorda (Word) Pre njega tu su bili:

* Vordstar (Wordstar)
* Kvil (Quill)
* Vordstar 2000 (Wordstar 2000)
* Či-rajter (Chi-writer)
* Vord Perfekt (Word Perfect)

Jedan od prvih ljudi koji je imao tekst procesor na raspolaganju je bio Džimi Karter, bivši američki predsednik i uz pomoć računara i tekst procesora je pisao svoje memoare.

Smatra se da korisnici računara u 80% slučajeva računar koriste pre svega kao tekst procesor.

Primjeri
--------

* ConTeXt

Izvori
------

1. ↑  Kiš Miroslav, *Englesko-hrvatski i hrvatsko-engleski informatički rječnik*, Zagreb, Naklada Ljevak, 2000. str. 983
**Peroj** (talijanski **Peroi** [peˈroj]), selo u općini Vodnjan, ranije u sastavu općine Pula, Hrvatska.

U povijesnim ispravama ga se nalazi od 1197. godine.

Stanovništvo
------------

Selo je zanimljivost po starinskoj crnogorskoj zajednici, jedinoj takve vrste u Hrvatskoj.

Isti su dobili pravo naseljavanja u Peroj kao nagradu za sudjelovanje u ratu na mletačkoj strani, a radi sprječavanja osvete turskih vlastiju nad tamošnjim Crnogorcima.  

Tako su 21. srpnja 1657. Mlečani dopustili naseljavanje skupini crnogorskih obitelji iz Crmnice na svoj teritorij, u selo Peroj.

### Nacionalni sastav naseljenog mjesta Peroj

| godina popisa[*mrtav link*] | ukupno | Hrvati | regionalno izjašnjeni | Srbi | "Jugoslaveni" | Talijani | ostali |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1991. | 477 | 168 (35,22%) | 89 (18,65%) | 33 (6,91%) | 17 (3,56%) | 4 (0,83%) | 166 (34,80%) |
| 1981. | 403 | 149 (36,97%) | 2 (0,49%) | 11 (2,72%) | 105 (26,05%) | 2 (0,49%) | 134 (33,25%) |
| 1971. | 409 | 199 (48,65%) | 0 | 43 (10,51%) | 8 (1,95%) | 4 (0,97%) | 155 (37,89%) |
| 1961. | 498 | 273 (54,81%) | 0 | 12 (2,40%) | 2 (0,40%) | 8 (1,60%) | 203 (40,76%) |

Među "ostalima" je najviše onih koji su se izjasnili kao Crnogorci. Prema popisu iz 2001. godine , u cijeloj općini Vodnjan žive 81 Crnogorac, a većina ih je upravo u Peroju.
Najznačajnije povijesno svjedočanstvo o Peroju se nalazi u knjizi Frana Barbalića "Peroj - srpsko selo u Istri, bilješke i uspomene", koje je prvi puta objavljeno u zagrebačkim "Narodnim novinama" (br. 48. - 55. i 59.) 1933. godine.
Kao svećenik u ovom je selu službovao Jovan Sundečić.

Vidi još
--------

* Crnogorci u Hrvatskoj
* Crkva sv. Foške, srednjovjekovna crkva

Izvori
------

* *Narodnosni sastav stanovništva Hrvatske po naseljima od 1880. do 1991.*, Državni zavoda za statistiku RH

Vanjske poveznice
-----------------

* Društvo Perojskih Crnogoraca 'Peroj 1657' Arhivirano 2010-01-17 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Vodnjana |
| --- |
| Gajana • Galižana • Peroj • Vodnjan |
**Pećina Risovača** nalazi se na ulazu u Aranđelovac iz pravca Topole. Predstavlja staniše čoveka iz ledenog doba i jedno od najpoznatijih nalazišta paleolita u Evropi. Kao prirodan objekat prava je retkost ne samo za nauku nego i za posetioce koji žele da saznaju nešto o čovekovoj prošlosti i borbi za opstanak. 

Meštanima je pećina bila poznata i pre 1937/1938. godine kada je počeo rad kamenoloma, ali su postojala samo dva uzana ulaza u podzemnu prostoriju. Godine 1953. počela su arheološka ispitivanja i otkriveni su fosili pećinskog medveda, mamuta,nosoroga,bizona, pećinskog lava, leoparda, hijene, jelena itd. Otkopana je pećina u dužini od 187 metara sa dvoranama od korala raznih oblika i boja i sa predmetima i ukrasima kojima se služio pračovek. 

Zbog prirodne vrednosti, kao i velikog arheološkog i paleontološkog značaja, pećina je 1983. proglašena kulturnim dobrom od velikog značaja, a 1995. sa okolnim prostorom (oko 13 hektara) stavljena je pod zaštitu kao spomenik prirode I kategorije.

Karakteristike
--------------

Otvor pećine se nalazi na oko 17 metara iznad toka rečice Kubrusnice, na severoistočnoj strani brda Risovača (273). Od otvora se prostire dvorana dužine 22 metra, prvo prema zapadu a zatim skreće u pravcu jugoistoka. Pretpostavlja se da je pećina koju godišnje poseti oko 30 000 ljudi duga oko 800 metara (sve do Vrbičke reke).

Arheološka iskopavanja
----------------------

Risovača je istraživana 1955-1961. pod rukovodstvom dr Branka Gavele. Debljina kulturnog sloja varirala je (3-4metra). Lokalitet je musterijensko nalazište (kultura Musterijen je nazvana prema pećini fr. *da Moustier*, na obali Vezera u Dordonji). 
Pronađeni su tragovi upotrebe vatre u peščanim nanosima.
Pored ognjišta (vatrišta) nađeno je i oruđe od okresanog sileksa, obrađene kosti i fosilni ostaci praistorijskih životinja. Veliku pažnju privlače oni artefakti koji svojim odlikama imaju elemente kultura srednjeg i poznog paleolita.
Pretpostavka je da je pećina bila stanište lovaca srednjeg perioda starijeg kamenog doba. Centralno mesto pećine zauzimaju figure napravljene od poliesterske smole. Figure predstavljaju porodicu pračoveka: Otac loži vatru dok glača oružje, majka nosi drva, sin pravi alat od kamena a vatri prilazi još jedan sin već spreman za lov. 
Za dalja arheološka ispitivanja čeka se priliv većih materijalnih sredstava.

Vanjske veze
------------

* Pećina Risovača Kompletan vodič kroz Srbiju

Literatura
----------

* Dragoslav Srejović, Kulture starijeg i srednjeg kamenog doba na tlu Srbije, Istorija srpskog naroda I, Srpska književna zadruga, Beograd, 1994.
* (`sl`)

Šablon:Portal Arheologija

***Risovača*** na Wikimedijinoj ostavi
**Chatino** (Sebe zovu Kitse cha’tnio ="palabra trabajosa", "palabra difícil", "trabajo de las palabras") je indijanski narod iz jugozapadne Oaxace, Meksiko, jezično srodni Zapotecima. -Chatinosi su stara populacija Oaxace o kojima se govori kao o nekoj 'ratničkoj naciji, koja je ratovala protiv svojih susjeda, kao što su Zapoteci i Mixteci. Oni se danas služe sa 6 različitih chatino jezika, to su: Chatino de la Zona Alta Occidental ili Chatino, Chatino de Lachao-Yolotepec, Chatino de Nopala, Chatino de Tataltepec, Chatino de Yaitepec, Chatino de Zacatepec i Chatino de Zenzontepec. 

Kulturno su Chatinosi dosta slični Zapotecima. Obitelji prakticiraju život na selu. Danas je to agrikulturan narod, uzgajivači kukuruza, rajčica, čili-papričica i graha. U distriktu Juquila bave se plantažnim uzgojem kave. Jaja i kokoši koje uzgajaju glavni su izvor proteina. Lončarstvo i tkalaštvo je rijetko. Chatino-tkanje svelo se tu i tamo tek na izradu pojaseva. Odjeća je tipična za meksičkog seljaka, od bijelog pamuka za muškarca, i dugih haljina i bluza strojno rađenih za žene. Religija im je rimokatolička sa elementima starih indijanskih vjerovanja, a ima i animizma.

Ima ih oko 10,000 naseljenih u municipijima: Santos Reyes Nopala, San Juan Quiahije, San Miguel Panixtlahuaca, Santiago Yaitepec, Santa Cruz Zezontepec, San Juan Lachao, Santa María Temaxcaltepec, Santa Catarina Juquila y Tataltepec de Valdez.

Vanjske veze
------------

* Chatinos Arhivirano 2006-05-21 na Wayback Machine-u
* Chatinos Arhivirano 2006-05-30 na Wayback Machine-u
* Los chatinos[*mrtav link*]