recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinate: 48°45′54.9″N 0°43′40.2″W﻿ / ﻿48.765250°N 0.727833°W﻿ / 48.765250; -0.727833

**Bitka kod Tinchebraya** (alternativni nazivi **Tinchebrai** ili **Tenchebrai**) se odigrala u Normandiji, kraj mjesta Tinchebray u današnjem francuskom departmanu Orne, između snaga pod vodstvom engleskog kralja Henryja I na jednoj, te snaga pod vodstvom Henryjevog brata, normandijskog vojvode Roberta Curthosea na drugoj strani. Predstavljao je kulminaciju višedecenijskog sukoba Roberta sa svojom mlađom braćom - Williamom i Henryjem, koji su od Williama Osvajača naslijedili englesko prijestolje, a koje je Robert htio za sebe, te u tu svrhu podržavao niz pobuna među anglo-normanskim baronima. Sukob je bio privremeno riješen Sporazumom u Altonu 1101. godine nakon Robertovog neuspjelog pokušaja da Henryju preoteme krunu. Henry je nakon nekoliko godina odlučio trajno eliminirati prijetnju po svoju vlast, te je 1105. pokrenuo invaziju Normandije. Henry je relativno brzo osvojio najveći dio Normandije, ali se nakratko morao vratiti u Englesku da rješava probleme vezane uz spor o investituri. Do konačnog okršaja je došlo kraj zamka na jugozapadu Normandije, kojim je vladao grof Guillaume od Mortaina, jedan od posljednjih Robertovih pristaša. Zamak je stavljen pod opsadu, ali ga je Robert sa svojim pristašama došao deblokirati. Bitka je otpočela nakon neuspjelih pregovora o primirju. Trajala je sat vremena i u njoj su se Henry i njegovi vitezovi, što je bilo neuobičajeno za njih, borili pješke. Završila je smrću ili zarobljavanjem cijele Robertove vojske. Henry je sve zarobljenike pustio osim Guillaumea de Mortaina i svog brata, koji je ostatak života proveo u tamnici. Nakon toga je Henry preuzeo Normandiju, te su tako Engleska i Normandija ponovno ušle u personalnu uniju koja će potrajati do 1204. i značajno komplicirati odnose engleskih i francuskih kraljeva.

Literatura
----------

* Burgess, Glynn S. Warfare between Henry I and Robert Curthose, according to Wace,  Arhivirano 2010-01-24 na Wayback Machine-u
* David, Charles Wendell. *Robert Curthose, Duke of Normandy*. Cambridge, Mass. : Harvard University, 1920. pp. 171–176, pp. 245–248
* H. W. C. Davis, *A Contemporary Account of the Battle of Tinchebrai*, *The English Historical Review*, Vol. 24, No. 96 (Oct. 1909), pp. 728–732; Correction, *The English Historical Review*, Vol. 25, No. 98 (Apr. 1910), pp. 295–296
**Santa Inés** (španjolski: *Isla Santa Inés*) je otok u Ahipelagu Ognjena zemlja, na jugu Južne Amerike.

Geografske karakteristike
-------------------------

Otok administrativno podpada pod Čileansku regiju Magallanes y Antártica Chilena (Provincija Magallanes).

Santa Inés leži na zapadnom ulazu u Magellanov tjesnac odmah do otoka Desolación. Zapadne i južne obale okrenute su prema Pacifiku, a sjeverne prema Magellanovom tjesnacu.

Otok ima površinu od 3 688 km², dug je 85 km (u smjeru zapad - istok) i maksimalno širok 63 km
Najviša planina ima 1 371 m nadmorske visine.

Historija
---------

Zbog njegova surovog planinskog reljefa i nedostatka resursa, otok je nenaseljen i samo su povremeno na njegove obale dolazili pripadnici plemena Alacaluf, koji su istrebljeni u 19. vijeku.

Do otoka je prvi doplovio Ferdinand Magellan 1579. on ga je i nazvao - Santa Inés (po sv. Agnezi).

Povezano
--------

* Ognjena zemlja

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Isla Santa Inés*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 16.10.2020.

Vanjske veze
------------

***Santa Inés (otok)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Isla Santa Inés* (`es`)
**Monte Mario** je sa svojih 146 metara nadmorske visine najviše brdo u historijskom centru Rima.

Karakteristike i historija
--------------------------

Monte Mario je samo dio grebena Janiculuma koje se prostire na desnoj obali rijeke Tibar. Za antike brdo se zvalo *Mons Vaticanus* i *Clivus Cinnae*, a za srednjeg vijeka *Monte Malo* jer je na njemu 998. ubijen patricij Giovanni Crescenzi. Svoje današnje ime dobilo je po kardinalu Mariju Melliniju koji je u 15. vijeku na tom brdu imao velike površine zemlje i vilu.

Istočni dio brda je rezervat prirode, a zapadni luksuzni rezidencijalni kvart. Na samom vrhu se umjesto nekadašnje vile Marija Mellinija danas nalazi astronomski opservatorij i Kopernikov astronomski muzej.

Izvori
------

1. 1 2  „*Janiculum*" (engleski). Penelope. Pristupljeno 11. 5. 2018.
2. 1 2  „*I segreti di Monte Mario, la montagna di Roma*" (talijanski). Rivista natura. Pristupljeno 11. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

***Monte Mario*** na Wikimedijinoj ostavi

* *I segreti di Monte Mario, la montagna di Roma* (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 235212180

 |
**Perry Mason** je fiktivni advokat obrane koji se prvi put pojavio u kriminalističkoj prozi Erlea Stanleya Gardnera. Pojavio se u preko 80 romana i priča, od kojih su se većina bavila njegovim klijentima kojima se sudilo za ubistvo. Obično je bio u stanju dokazati nedužnost svog klijenta tako što bi demonstrirao krivnju drugog lika. Popularnost Perryja Masona je bila takva da je autor bio jedan od najprodavanijih u Americi za vrijeme svog života, a "135 miliona primjeraka njegovih knjiga su se mogle naći u Americi u trenutku njegove smrti." (1969). Lik Perryja Masona je također dobro poznat po mnogim pojavljivanjima na filmu i televiziji, uključujući "najuspješniju i najdugovječniju advokatsku seriju u historiji televizije" koja se emitirala od 1957. do 1966. godine, još jednoj seriji iz sezone 1973/1974, te preko 25 televizijskih filmova snimljenih od 1985. do 1993.

V. također
----------

* Perry Mason (TV serija)

Reference i bilješke
--------------------

1. ↑  *Bloody Murder* by Julian Symons, Faber and Faber, 1972, with revisions in Penguin Books 1974, ISBN 0-14-003794-2
2. ↑  *The Complete Directory to Prime Time Network TV Shows, 1946-Present*, Brooks and Marsh, Ballantine 1979, ISBN 0-345-28248-5

Vanjski likovi
--------------

* Perry Mason Arhivirano 2009-02-14 na Wayback Machine-u at the MBC Encyclopedia of Television
* Database and cover gallery for the Dell Comic book based off the TV show
* The Perry Mason TV Show Database

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 15150868149922070414
* LCCN: n2017062359
* GND: 119482312

 |
**Mirta** je ime za više vrsta zimzelenih grmolikih biljaka iz porodice Myrtaceae.

Najviše vrsta mirti raste po Južnoj Americi, a pojedinih vrsti ima i po Australiji i Novom Zelandu. Prave mirte imaju centralnu glavnu žilu uvijek s donje strane, paralelnu sa rubom lista.

Mirte su tipična biljka mediteranske makije.

Karakteristike
--------------

Cvijet obične mirteCvijet obične mirte
Najrasprostranjenija od svih vrsti mirti, je aromatična obična mirta (latinski: *Myrtus communis*) porijeklom iz Mediterana i Bliskog istoka, koja je danas rasprostranjena sve do južne Engleske i toplijih dijelova Sjeverne Amerike. Za antičkih vremena Grci i Rimljani, su je držali kao simbol božice ljubavi Afrodite (Venere), i od njenih su grana i listova pleli vijence i druge ukrase.

Mirte mogu narasti do visine od 5 metra. To su biljke mesnatih, sjajnih pararelnih listova, protkanih brojnim malim, prozračnim žilicama punim uljnatih sokova. Imaju po jedan bijeli cvjet, dužine oko 1,8 cm, na kratkoj peteljci. Plod je prošaran brojnim purpurno-crnim bobičastim sjemenkama. Eterično ulje - mirtol kojeg ima dosta po svim djelovima biljke, nekad je bilo na cijeni kao antiseptik i tonik.

Šarolike žuto-crne i crno-bijele sorte običnih mirti uzgajaju se kao ukrasne biljke. Ostale poznate vrste mirti su voskovnica, evropska voskovnica, lagerstremija, šišmirnolisna kalmija, australska gumena mirta, pahuljasta rodomirta i planinski lovor koji raste po Oregonu i Kaliforniji.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Myrtle*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 26. 03. 2014.

Vanjske veze
------------

***Mirta*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Myrtle* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Područje ilirskih plemena, sa oznakom MAEZAEI
Postojbina Mezeja (ispod žute oznake Catari)
**Mezeji** ili *Maezaei* ili *Maizaioi* ili *Mazaioi* (stgrč.: Μαζαῖοι) bili su Iliri iz grupe Panoni. Bili su su autohtono ilirsko pleme, koje je naseljavalo unutrašnjost današnje Bosne i Hercegovine, pretežno u slivu Sane i srednjem toku Vrbasa, oko Vrbanje i Ugra (550. p.n.e - 300. n.e.).

Ovo područje se na kartama onoga doba označava kao Donji Kraji. Neka područja te teritorije su dijelili sa Ditionima, Desidijatima/Desitijatima i Autarijatima. Graničili su se sa Dardanima (istok), Japodima (zapad, oko Une i Krke), Jasima, Kolapijanima i Varcijanima (sjever: Sava – Drava – Dunav), Liburnima i Delmatima (jug), Breucima (sjeveroistok: današnja Semberija) te Deriopima (jugoistok: oko Jajca i Plive).

Kao i ostali Iliri, Mezeji su živjeli u utvrđenim ili poluutvrđenim naseljima, od poljoprivrede, lova i ribolova. Antički pisci (Herodijan, Livije, Plinije, Strabon, Teopomp i drugi) Ilire opisuju kao ljude visokog rasta, jake i dobre ratnike, odane piću. Nisu održavali ličnu higijenu, a živjeli su u patrijarhalnim zajednicama. Preme njima, svake osme godine su dijelili zemlju (teritoriju), razjedinjeni u međusobnim borbama i otporima neprijatelju. Maizaioi su imali 269 sudija.

Među Ilirima 

 Wikiquote
*„najpoznatiji su Dezitijati, Mezeji, Daorsi, Dalmati, Japodi, Ardijejci, Autarijati, Deuri, Deretini..."*
Kada su osvojili prve dalmatinske otoke (229. god. p.n.e.), Rimljani su osnovali svoju provinciju *Ilirik*. Nakon žilavog ilirskog otpora njihovim najezdama u unutrašnjost, konačno su osvojili državu značajnog kralja Gencija (Gentius, 167 ili 168. godine p.n.e.). Čitavo jedno stoljeće, u krvavim borbama, prodirali su u unutrašnjost Ilirika.

Postepeno su osvajali unutrašnjost Balkana, u kojoj je bilo i područje Mezeja. Ova višestoljetna ilirska drama okončana je između 6. i 9. godine nove ere, a zbila se u središtu današnje BiH. Bio je to poznati *Bellum batonianum* – batonski ustanak (nazvan po dvojici vođa – imenjaka: dezitijatskom i breučkom Batonu). Posljednji put su ujedinila mnoga ilirska plemena pa su, prema rimskim hroničarima, Rimom kružile panične priče o 800.000 ustanika, uključujući 200.000 elitnih boraca i 8.000 konjanika. Ustanak je izazvan prisilnom mobilizacijom Ilira u rimsku vojsku.

Vidi još
--------

* Ilirija
* Iliri
* Bosna i Hercegovina
* Banja Luka
* Kotor Varoš
* Šiprage
* Sanski Most
* Prijedor
* Bihać

Izvori
------

1. ↑  Wilkes J. J. (1992): The Illyrians, ISBN 0-631-19807-5.
2. ↑  Benac A. Ur. (1986): Bosna i Herzegovina / Bosnia and Herzegovia / Bosnien und Herzegowina. Svjetlost, Sarajevo.
3. ↑  Šentija J. (1977): Opća enciklopedija Jugoslavenskog leksikografskog zavoda, 3: Foc-Iw. Jugoslavenski leksikografski zavod, Zagreb.
**Mr.sc. Petar Balta** jedan je od utemeljitelja i glavni urednik od osnutka (1992.) nakladničke kuće Verbum iz Splita. Profilirajući njezin izdavački program, uredio je više desetaka značajnih religijskih, filozofskih i publicističkih djela. Glavni je urednik web portala Bitno.net i predsjednik udruge Centar za cjeloviti razvoj koja brine o njegovom financiranju i uređivanju. Oženjen je, otac dvoje djece. Živi i djeluje u Splitu.

Životopis
---------

Rođen je 1968. godine. Diplomirao je upravno pravo na Pravnom fakultetu u Splitu i filozofiju na Filozofskom fakultetu Družbe Isusove u Zagrebu. Postdiplomski magistarski studij je pohađao na Papinskom sveučilištu Gregoriani u Rimu i Filozofskom fakultetu Družbe Isusove u Zagrebu magistriravši s temom *Dijagnoza suvremene kulture u djelu Augusta Del Nocea*.

Djela
-----

Priređivač je knjiga:

* *Kršćanstvo i globalizacija*,
* *Kršćanstvo i druge religije*,
* *Prava ljubav* i
* *Konklave*

i autor više predgovora i pogovora za različita izdanja.

Izvori
------

1. ↑  Bitno.net: O nama

Vanjske poveznice
-----------------

* Verbum
* Bitno.net
* Predgovor hrvatskom izdanju knjige *Demoni, vještice, spiritisti*[*mrtav link*]
**Perijer** (starogrčki: ) bio je, u grčkoj mitologiji, kralj Mesene, drevnog polisa na jugu Peloponeza. O njegovom poreklu i roditeljima postoje različite verzije kod antičkih pisaca, no kod većine se kao njegovi roditelji navode Eol i Enareta. Perijerova supruga bila je Gorgofona, kći Andromede i Perseja.

Mitologija
----------

Prema Jovanu Cecesu, vizantijskom filologu, Perijer je bio sin Kinorte, spartanskog kralja, i otac Ebala, kome je, pak, Gorgofona rodila Tindareja i Ikarija.

Pseudo-Apolodorova, *Biblioteka* navodi dve različite verzije Perijerovog porekla: prema jednoj, Perijer je bio sin Kinortin, suprug Gorgofonin i otac Tindarejev, Ikarijev, Afarejev i Leukipov; prema drugoj verziji, bio je sin Eolov i otac samo dva Gorgofonina sina ― Afareja i Leukipa. U tom bi slučaju Tindarej i Ikarije, zajedno s Hipokoontom i Arenom, bili sinovi Ebala, koji bi, pak, bio sin drugog Perijera, sina Kinortinog, a majka im je bila nimfa Bateja.

Najzad, prema Pausaniji, Gorgofina, kći Persejeva, bila je prva žena koja se dvaput udavala: prvo se udala za Perijera, vladara Mesenije, sina Eolovog, kome je rodila Leukipa i Afareja, a nakon Perijerove udala se za Ebala, spartanskog kralja, sina Kinorting, kome je rodila Tindareja, Ikarija i Arenu.

Pausanija pripoveda i da je Hipokoont bio Ebalov najstariji rođeni sin i da mu je majka bila Bateja (odnosno, prema sholijama uz Euripida i Homera, Hipokoontova se majka zvala Nikostrata).

Druge ličnosti
--------------

**Perijer** je bio i kočijaš Tebanca Menekeja, koji je u Posejdonovom svetilištu u Onhestu smrtno ranio minijskog kralja Klimen, koji na samrti zakleo svog sina Ergina da ga osveti; to je bio uzrok rata između Minijaca i Tebanaca.

Literatura
----------

* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.

Vanjski linkovi
---------------

* O detaljnom prikazu Perijerovog potomstva v. Theoi.com, Notes to Apollodorus 3c, 188.
**Mjuzikl** (engl. *musical*) je glazbeno-scensko djelo zabavnog karaktera sa govorenim dijalozima, glazbenim i plesnim točkama, najčešće u dva čina. 

Nastao je oko 1900. na Broadwayu u New Yorku, kao izraz specifičnog američkog zabavnog života. U početku je bio svojevrsna sinteza burleske, vaudevillea, pantomime, baleta i operete, ali uskoro je postao samostalan oblik izrazitih osobina zahvaljujući prvenstveno kvalitetnim libretima koja se često temelje na vrijednim literarnim ostvarenjima, kao i prvorazrednim izvedbama. Glazbene točke nose obilježja zabavne i jazz glazbe, a neizostavan dio mjuzikla je i song.

Oko 1930. mjuzikl se proširio i u Europi, ponajprije u Engleskoj. U Francuskoj je mjuzikl profinjeniji i intimniji od engleskog, a tu song zamjenjuje chanson. U Njemačkoj je mjuzikl sentimentalan i po sastavu orkestra najbliži opereti.

Song je solistički glazbeni broj po kojem se mjuzikl pamti. Većina njih zaživi i kao evergreen pjesma, npr. Maria iz West Side Story i Don't cry for me Argentina iz Evite.

Zlatno razdoblje mjuzikla je bilo od 1920. do 1960. koje se naziva doba umjetničke zrelosti mjuzikla. Tada naime dolazi do čvršće povezanosti pjesme i plesa sa pričom, a zapleti su uvjerljiviji. U ovom razdoblju skladaju neki od najpoznatijih skladatelja, kao što su Jerome Kirn (Show Boat), Leonard Bernstein (West Side Story), Richard Rodgers (Oklahoma), i dr.

Nakon 1960. godine mjuzikl je i dalje privlačan i publici i skladateljima. Većina ih piše starim načinom, ali nastaje i nekoliko mjuzikala pod utjecajem rocka (Jesus Christ Superstar i Hair). Najznačajniji skladatelj druge polovine dvadesetog stoljeće je bio Andrew Lloyd Webber, čiji su najpoznatiji mjuzikli Cats, Phantom of the opera i Evita.
Prvi mjuzikl je film Pjevać jezza(WARNER BROSA)

Razvoj mjuzikla u Hrvatskoj
---------------------------

U Hrvatskoj su se za vrijeme razvoja mjuzikla razvijale isključivo operete. Najpoznatiji skladatelj opereta u Hrvatskoj je bio Ivo Tijardović, sa svojim operetama Splitski akvarel i Mala Floramye. Mjuzikl se popularizira tek šezdesetih godina dvadesetog stoljeća, najprije američkim mjuziklima, a zatim i hrvatskim. Najpoznatiji hrvatski mjuzikli su Jalta, Jalta Alfija Kabilja i Dundo Maroje Đele Jusića. Nekoliko godina kasnije nastaju hrvatske rock opere Gubec Beg i Grička vještica Ivice Krajača, Karla Metikoša i Miljenka Prohaske.
Redateljski otac operete, pa nakon toga i mjuzikla u Hrvatskoj svakako je Vlado Štefančić, nizom uspješnica ( od Zemlje smiješka, Kneginje čardaša, Šišmiša, Gubec bega, Čovjeka iz Manche, Jadnika, Guslača na krovu, Kralj je gol, Tko pjeva, zlo ne misli, Noći u Veneciji, pa preko novijih produkcija mjuzikala: Jesus Christ Superstar i Kosa. Od 2004. godine redateljsko prijestolje preuzima Dora Ruždjak Podolski.

***Mjuzikl*** na Wikimedijinoj ostavi
**Mirisni epitel** je specijalizovano epitelno tkivo unutar nosne šupljine koje je deo čula mrisa. Kod ljudi, je ovo tkivo ima površinu od oko 1 centimetar kvadratnog (na svakoj strani) i nalazi se na gornjem delu nosne šupljine oko 7 cm iznad i iza nozdrva. Mirisni epitel je deo mirisnog sistema koji je direktno odgovoran za detekciju mirisa.

Slojevi mirisnog epitela
------------------------

Mirisni epitel se sastoji od tri različite vrste ćelija:

1. Mirisne ćelije
2. Podržavajuće ćelije
3. Bazalne ćelije

### Mirisne ćelije

Mirisne ćelije epitela su bipolarni neuroni koji se grupišu da be formirale mirisni nerv (kranijalni nerv I). Apikalni polovi tih neurona su prekriveni cilijama i obloženi sa seroznom sekrecijom iz Boumanovih žlijezda lociranih u lamini propria mirisne sluzokože.

### Podržavajuće ćelije

Analogno neuronskim glijalnim ćelijama, podržavajuće ćelije (a.k.a. sustentakularne ćelije) mirisnog epitela funkcionišu kao metabolička i fizička podrška mirisnih ćelija. Histološki, podržavajuće ćelije su dugačke cilindrične ćelije koje sadrže mikrovile i upadljivu terminalnu mrežu. Jezgra podržavajućih ćelija su u većoj meri apikalno locirana nego kod drugih ćelija mirisnog epitela.

### Bazalne ćelije

Bazalne ćelije se nalaze na bazalnoj lamini mirisnog epitela. One su stem ćelije koje imaju sposobnost deobe i diferencijacije u bilo podržavajuće ili mirisne ćelije. Stalna deoba bazalnih ćelija dovodi zamene mirisnog epitela svake 2-4 nedelje.

Dodatne slike
-------------

* Neuroni mirisnih receptoraNeuroni mirisnih receptora

Spoljašnje veze
---------------

***Mirisni epitel*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dijagram mirisnog epitela
General-pukovnik **Mladen Kruljac** (Slavonski Brod, 1967 - ) je hrvatski časnik koji se od 2007. do 2011. nalazio na mjestu zapovjednika Kopnene vojske Oružanih snaga RH. 

Diplomirao je na zagrebačkom Prometnom fakultetu, a poslije je sudjelovao u Domovinskom ratu gdje je dvaput ranjen. Bio je zapovjednik voda (1991), satnije (1991) i bojne (1992-1994) u 3. gardijskoj brigadi HV, a od 1994. do 1998. njen načelnik stožera. Od 1998. do 2000. je bio njen zapovjednik, a od 2000. do 2001. načelnik 6. zbornog područja u Varaždinu. Godine 2002. je imenovan zamjenikom zapovjednika kopnene vojske, a na današnje mjesto ga je u ožujku 2007. imenovao tadašnji predsjednik Hrvatske Stjepan Mesić. 

Kruljac se u hrvatskim medijima povezivao uz razne nasilne incidente. 8. srpnja 2011. je uhićen pod sumnjom za malverzacije sa nekretninama, postavši najviše rangirani uhićeni časnik HV u njenoj povijesti. Dva dana kasnije ga je predsjednik Ivo Josipović smijenio s dužnosti. Nepuna dva mjeseca nakon hapšenja je pušten iz pritvora da se brani sa slobode. 

Mladen Kruljac je također predsjednik Hrvatskog boksačkog saveza.

Vanjske veze
------------

* Slučaj Kruljac na Deutsche Welle
**Avasa** (engleski: **Awassa**) je grad i woreda u središnjoj Etiopiji, na obalama jezera Avasa u Dolini velike rasjeline. Grad leži u zoni Sidama 270 km južno Adis Abebe, 130 km istočno od Soda, 75 km sjeverno od Dila te 1125 km sjeverno Nairobija, Avasa je glavni grad regije Južnih naroda, narodnosti i etničkih grupa. Preko Avase ide magistralna transafrička prometnica Kairo-Cape Town. Grad leži na nadmorskoj visini od 1708 metara.

Avasa je bio glavni grad bivše Pokrajine Sidamo od 1978 sve dok ta pokrajina nije rasformirana novim ustavom Etiopije 1995 godine. 

Grad ima *Aerodrom Avasa* (ICAO kod HALA, IATA AWA), koji je otvoren 1988 godine. Najveće znamenitosti grada su crkva sv. Gabrijela i Stadion Kenema. 
Ribarstvo je najznačajnija ekonomska djelatnost.

Historija
---------

Nakon demokratizacije Etiopije 1990-ih u Avasu su narasle tenzije, prvenstveno kod naroda Sidomo koji čine većinu stanovnika grada i koji žele više prava i sloboda.
Tako je septembru 1994 uhapšeno 194 članova Oslobodilačkog pokreta Sidamo (akronim SLM1) i zadržano u zatvoru u Avasu. Predsjednik SLM1, Woldeamanuel Dubale, pobjegao je Veliku Britaniju nakon neuspjelog pokušaja atentata na njega 1992 

Neredi i nezadovoljstvo kulminirali su ponovno 24. marta 2002, kad su vladine snage sigurnosti otvorile vatru na demonstrante i pritom ubile 38 ljudi. Oni su protestirali protiv vladine odluke da se sjedište uprave za zonu Sidama izmjesti iz Avasa, a sam grad dobije status posebne upravne jedinice, poput grada Dire Dava.

Demografija
-----------

Prema podacima Središnje statističke agencije 
Etiopije za 2005. Avasa je imala ukupno 125,315, od kojih je 63,267 bilo muškaraca te 62,048 žena.

Školstvo
--------

Grad je sjedište Univerziteta Avasa, koji je osnovan 1999 spajanjem većeg broja viših škola koje su djelovale u gradu.

Izvori
------

1. ↑  "Local History in Ethiopia" Arhivirano 2008-02-28 na Wayback Machine-u (pdf) The Nordic Africa Institute website (pristupljeno 18. novembra 2007.)
2. ↑  "Ethiopia: Police Firing on Unarmed Protesters", Human Rights Watch website, published 10 June 2006 (pristupljeno 7. jula 2009.)
3. ↑  „2005 National Statistics, Table B.4, pdf, Central Statistical Agency, pristupljeno 10. februara 2006.". Arhivirano iz originala na datum 2007-08-13. Pristupljeno 2010-10-08.

Vanjske veze
------------

* Službene stranice grada Arhivirano 2009-06-09 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Gradovi u Etiopiji |
| --- |
| Adama • Adis Abeba • Adigrat • Adva • Ambo • Arba Minč •Asela • Avasa • Aksum • Bahir Dar • Debre Berhan • Debre Markos • Debre Tabor • Debre Zejit • Degehabur • Dembidolo • Dese • Dila • Dire Dava • Gambela • Goba • Gode • Gondar • Harar • Irgalem • Džidžiga • Džima • Kebri Dahar • Kombolča • Mek'ele • Negele Arsi • Negele Boran • Nekemte • Šašamane • Sodo • Veldija • Vukro • Zivaj | Etiopska zastava |
**Picunche**, jedna od triju glavni grana Araukanaca nastanjeni u Čileu sjeverno od rijeke Bío-Bío. Njihovo ime označava 'ljude sa sjevera', i predstavljaju najsjeverniju granu Araukanaca, čiji se teritorij protezao nešto južnije od 30º pa na jug do Santiaga. Do dolaska Španjolaca Pikunči su pod utjecajem sjevernih susjeda Inka. Na njihovom području španjolski konkvistador Pedro de Valdivia utemeljit će 1541. grad *Santiago del Nuevo Extremo*. Dolaskom pod španjolsku vlast bit će asimilirani u ruralnu populaciju do kraja 17. stoljeća. 
Pikunči su bili agrikulturan narod koji je sadio kulture tipične tom kraju, a uzgajali su i guanake od kojih su dobivali vunu i meso. Kuće su im bile napravljene od blata i totore čineći sela do 300 stanovnika.

Literatura
----------

* Erize, Esteban. Diccionario comentado mapuche-español: araucano, pehuenche, pampa, picunche, rancülche, huilliche. Bahía Blanca: Cuadernos del Sur, Instituto de Humanidades, Universidad Nacional del Sur, 1960.

Vanjske poveznice
-----------------

* Picunches Arhivirano 2007-08-19 na Wayback Machine-u
**Ban Ki-moon** (rođen 13. 6. 1944.) je ministar vanjskih poslova i trgovine Republike Koreje. Na Generalnoj skupštini Ujedinjenih naroda, 13. 10. 2006. izabran je za sljedećeg glavnog tajnika, a na tu dužnost stupa 1. siječnja sljedeće godine. Ban Ki-Moon bit će osmi glavni tajnik UN-a od osnutka 1946. godine i drugi glavni tajnik s područja Azije nakon U Thanta (1961.-1971) iz Burme, današnjeg Mianmara.

Diplomirao 1970. je na odjelu za međunarodne odnose Seulskog sveučilišta, a magistrirao 1985. iz područja javne uprave na Harvardskom sveučilištu. Tečno govori engleski i francuski.

Kao karijerni diplomat prethodno je djelovao u New Delhiju, u južnokorejskom poslanstvu u Ujedinjenim narodima i u Washingtonu, te kao veleposlanik svoje zemlje u Austriji.

Kao ministar vanjskih poslova od 2004. imao je važnu ulogu u pregovorima šest zemalja kojima se nastojalo obuzdati sjevernokorejske ambicije u nuklearnom naoružavanju.

Od veljače 2006. i službeno je bio u utrci za mjesto glavnog tajnika Ujedinjenih naroda, a 13. listopada iste godine na tu su ga dužnost jednoglasno izabrale 192 članice Generalne skupštine Ujedinjenih naroda.

Dužnost je preuzeo 1. 1. 2007. od svoga prethodnika Kofija Annana.

Vanjske veze
------------

***Ban Ki-moon*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Generalni sekretari Lige naroda i Ujedinjenih naroda |
| --- |
| Liga naroda(1919–1945) | 
* Ujedinjeno Kraljevstvo James Eric Drummond (Ujedinjeno Kraljevstvo)
* Francuska Joseph Louis Anne Avenol (Francuska)
* Irska Seán Lester (Irska Slobodna Država)

 |  |
| Ujedinjeni narodi(1945–) | 
* Ujedinjeno Kraljevstvo *Gladwyn Jebb*1 (Ujedinjeno Kraljevstvo)
* Norveška Trygve Lie (Norveška)
* Švedska Dag Hammarskjöld (Švedska)
* U Thant (Burma)
* Austrija Kurt Waldheim (Austrija)
* Peru Javier Pérez de Cuéllar (Peru)
* Egipat Butros Butros-Gali (Egipat)
* Gana Kofi Annan (Gana)
* Južna Koreja Ban Ki-moon (Južna Koreja)
* Portugal António Guterres (Portugal)

 |
| Povezano | 
* Sekretarijat Ujedinjenih naroda
* Zamjenik Generalnog sekretara Ujedinjenih naroda
* Generalni podsekretar Ujedinjenih naroda
* Memoari Generalnog sekretara

 |
| 1 Privremeni Generalni sekretar do izbora Trygvea Lieja |
**Bitka za Nil** znana i kao **Bitka kod Abukira** je pomorska bitka koja se dogodila 1. augusta 1798. u Zaljevu Abu Kir nedaleko Aleksandrije u kojoj je britanska flota uništila francusku Mediteransku flotu.

Tok bitke
---------

Nakon puno peripetija da pronađe francusku flotu, Horatio Nelson je još jednom otplovio za Egipat i 1. augusta ugledao glavninu francuske Mediteranske flote od 13 linijskih brodova i 4 fregate pod zapovjedništvom admirala François-Paul Brueysa usidrenu u Zaljevu Abu Kir.

Iako je do sumraka ostalo svega nekoliko sati, a francuski brodovi u dobrom obrambenom položaju, Nelson je naredio napad. Nekoliko britanskih brodova uspjelo se manevrom probiti preko francuske borbene linije i tako im zaći za leđa.

Uslijedila je žestoka borba, u kojoj je i sam admiral Nelson ranjen u glavu. Kulminacija je nastupila oko 22:00, kada je Brueysov brod sa 120 topova L'Orient (najveći u zaljevu), - eksplodirao i potonuo sa većinom mornara, uključujući i admirala. Borbe su se nastavile ostatak noći, samo su dva Brueysova linijska broda i par fregata izbjegla uništenje ili zarobljavanje.
Britanci su pretrpjeli oko 900 žrtava, a Francuzi oko 10 puta više.

Povezano
--------

* Francuski pohod na Egipat i Siriju

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Battle of the Nile*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24.07.2020.

Vanjske veze
------------

***Bitka za Nil*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Battle of the Nile* (`en`)
**Piankashaw** (Piankeshaw) /dolazi od Päyangitchaki 'those who separate,' iz *pevangiani*, 'I separate from,' maleno pleme američkih Indijanaca porodice Algonquian nekad nastanjeno na širokom području po američkih državama Indiana, Illinois i Ohio, uključujući i današnji grad Vincennes, na kojem se nalazilo njihovo selo Chippecoke (Chippekawkay), u značenju "Place of Roots". Piankashawi su isprva bili dio naroda Miami, plemena srodnom Illinoisima, ali su se u kasnijim vremenima odcijepili i osamostalili kao poseban narod. Bili su prijatelji Francuza i neprijatelji Britanaca. Negdje 1770. godine daju dozvolu Delawarcima da se nastane na istočni dio njihovog teritorija. Početkom sljedećeg stoljeća zajedno sa srodnim plemenom Wea prelazi na područje države Missouri, gdje su se zadržali do 1832. prodali svoju zemlju i kao jedno pleme preselili se u Kansas. U Kansasu se 1854. ujedinjuju sa ostacima plemena Illinois, preuzevši kolektivno ime  *'Peoria and Kaskaskia'*. Nakon trinaest godina (1867) Peoria, Kaskaskia, Wea i Piankashawi odlaze u Oklahomu, prodavši svu zemlju u Kansasu. U Oklahomi će preuzeti ime Peoria. Potomaka vjerojatno imaju u Oklahomi

Piankashawi sa SAD-om čine ili učestvuju u cijelom nizu ugovora (10). Prvi je bio onaj u Greenvilleu (1795), ugovor iz 1818 u Vincennesu nije ratificiran, a posljednji je bio u Washingtonu, DC 1867. 
Piankashawi nisu nikad bili veliko pleme. Chauvignerie 1736. procjenjuje da plemena Piankashaw, Wea i Pepikokia broje 1,750 duša. Godine 1759. brojno stanje Piankashawa procjenjeno je na 1,500, a pet godina kasnije na 1,250. U prvoj polovici 19. stoljeća ovaj broj je znatno manji, 234 (1825.), a konsolidirana plemena Miamia i Illinoisa imala su 1906. svega 192 pripadnika, od kojih nijedan nije bio čistokrvan.

Vanjske poveznice
-----------------

* Piankashaw Indian Tribe History
* Piankashaw Indians
* Dr. Dorothy Libby, An Anthropological Report on the Piankashaw Indians[*mrtav link*]
* Graham and Sarah, Piankeshaw Indians (dječja stranica) Arhivirano 2005-05-10 na Wayback Machine-u
Normandijski mostobran, ljeto 1944.
**Mostobran** (engleski: , ruski: ) je naziv za enklavu, odnosno prostor koji neka vojska zaposjeda ili brani od neprijatelja nakon prijelaza rijeke, odnosno pomorskog ili zračnog desanta. Svrha mostobrana je stvaranje uvjeta za prebacivanje ili djelovanje novih snaga, osiguranje izvlačenja ili evakuacije jedinica preko rijeke ili zračnim transportom, kao i obrana rijeka od neprijateljskog djelovanja. U nekim slučajevima se mostobrani planiraju, odnosno djelomično pripremaju još u miru kao stalne ili polustalne fortifikacije. Na moru ulogu mostobrana imaju pomorske baze na otocima ili prekomorskim posjedima.

Prema značaju mostobrani mogu biti taktički, operativni ili strategijski, a po karakteru privremeni ili stalni, Ako se nalazi na dvije obale, naziva se dvostruki mostobran. Po dubini/veličini teritorije se naziva uži ili širi mostobran.

Ipak, najpoznatija podjela je na:

* riječni mostobran (engleski: , njemački: )
* pomorski mostobran (engleski: )
* zračni mostobran (engleski:

V. također
----------

* Virovitički mostobran
**Bau** (izgovor: ) je maleni otok u sklopu arhipelaga Viti Levu na Fidžiju. Bau ima ukupnu površinu od oko osam hektara, a udaljen je nekoliko stotina metara od glavnog otoka u skupini. Na njemu živi oko 200 ljudi. 

Bau ima izniman historijski značaj za Fidži. Naime, moćni plemenski čelnici Tanoa Visawaqa i Seru Epenisa Cakobau bili su, svaki u svoje vrijeme, ratu otoka Bau te je upravo s tog otoka krenula ideja o ujedinjenju Fidžija u jedinstveno kraljevstvo, što je Cakobau, nakon što je izgradio moćnu vojsku, konačno uspio 1871. godine. Iako je Kraljevstvo Fidži bilo kratkotrajno (Britanci su kolonizirali arhipelag već 1874. godine), ta ujedinjena monarhija poslužila je kao jezgra suvremene, unitarne Republike Fidži. Na otoku se nalazi i najstarija kršćanska crkva na Fidžiju i spomenik žrtvama kanibalističkih obreda, a značajan je i po tome što je standardni fidžijski jezik temeljen upravo na bauanskom dijalektu. 

Upravo zbog svog historijskog značaja, Bau se smatra svetim u očima mnogih Fidžijaca. Strancima je pristup otoku zabranjen bez posebne dozvole od strane državnih vlasti.

Vanjske veze
------------

* Bau at Britannica.com
* Details and Photographs by FijiBure
* Details and statistics
Mapa mesnih zajednica Novog Beograda
Jedna od najvećih opština u Evropi Novi Beograd podeljen je na 18 mesnih zajednica:

Jedna od dve „televizorke", koje su zaštitn znak bloka 28, jednog od najstarijih naselja na Novom Beogradu
* 1. **Akademija**

Bulevar umetnosti 27

blokovi 25, 28, 29, i deo bloka 41

* 2.**Bežanija**

Pere Segedinca 13

Blokovi 57, 57a, deo bloka 60, deo bloka 49, i zona A

* 3.**Bežanijska kosa**

Partizanske avijacije 25

Blokovi 51, 52, 53, 54, 55, 55a i 59 i delovi blokova 60 i 49

* 4.**Bežanijski blokovi**

Dr Ivana Ribara 91

Blokovi 61, 62, i 72

* 5.**Dunavski kej**

Bulevar Zorana Đinđića 64

Blokovi 12, 26, 27, 30, i deo bloka 10

* 6.**Fontana**

Pariske komune 13

Blokovi 1, 31, 32, i 33

* 7.**Gazela**

Treći bulevar 34

Blokovi 18a, 19a, 23, 24, 42, i 43

* 8.**Ikarus**

Aleksinačkih rudara 37

Blokovi 11a, 11b, i deo blokova 9a i 11c

* 9.**Ledine**

Obrenovačka bb

Naselje Ledine, prostor do granice sa Opštinom Zemun, odnosno Surčinom, i do granice sa MZ „Bežanija" i MZ „Bežanijska kosa"

* 10.**Mladost**

Gandijeva 114

Blokovi 63, 64, 65 i deo bloka 40

* 11.**Pariske komune**

Otona Župančiča 14

Blokovi 2, 5, 8 i 8a

* 12.**Paviljoni**

Goce Delčeva 46

Blokovi 7, 7a i deo bloka 6

* 13.**Sava**

Jurija Gagarina 221

Blokovi 44, 45, i 71

* 14.**Savski kej**

Jurija Gagarina 81

Blokovi 58, 66, 66a, 67, 67a, 68, 69, 70, i 70a

* 15.**Stari aerodrom**

Narodnih heroja 42

Blokovi 37, 38, 39, i deo blokova 40, 41a, i 49

* 16.**Staro Sajmište**

Brodarska 1

Blokovi 17, 18, 19, i 20

* 17.**Studentski grad**

Narodnih heroja 30

Blokovi 3, 4, 34, deo bloka 6, i blok 35

* 18.**Ušće**

Bulevar Zorana Đinđića 44

Blokovi 13, 14, 15, 16, 21, i 22

Vidi još
--------

* Novi Beograd
* Gradska opština Novi Beograd
**Motatán** (španjolski: *Río Motatán*) je rijeka na sjeverozapadu Venecuele, duga 168 kilometara, pritoka Jezera Maracaibo.

Karakteristike
--------------

Rijeka izvire na obroncima planine Pico El Gavilán, na nadmorskoj visini od oko 4077 metara u masivu Cordillera de Mérida u Državi Mérida.

Od tamo teče prema sjeveru preko grada Valera u saveznoj državi Trujillo, sve do akumulacijskog jezera Agua Viva, zatim skreće prema zapadu i teče kroz ravničarski kraj do ušća na istočnoj obali Jezero Maracaibo.

Sliv Motatána, zajedno sa pritokama velik je oko 5000 km², on je najveći nosioc pitke vode u Državi Trujillo

Najveće pritoke Motatána su rijeke Castán, Momboy, Carache, Jiménez i Escuque.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Los cuatro ríos de Valera*" (španjolski). Diario El Tiempo. Arhivirano iz originala na datum 2017-02-27. Pristupljeno 5. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

* *Los cuatro ríos de Valera* na portalu Diario El Tiempo Arhivirano 2017-02-27 na Wayback Machine-u (`es`)
* *Río Motatán en un mapa* (`es`)
**Meson** (starogrčki: Μαίσων, 6.‒5. vek pne.) bio je starogrčki komički glumac, rodom iz Megare, koji se specijalizovao za tumačenje likova u megarskoj komediji. Atenej u *Gozbi sofista* kaže da je Meson "izumio masku koja se po njemu zvala 'mesonka' (μαίσων), kao što nam u traktatu *O maskama* kaže Aristofan Bizantinac, gde navodi da je on izumio jednu masku za roba i jednu za kuvara. Tako da je zaslužio da se šale koje priliče tim likovima zovu mesonskim (σκώμματα μαισωνικά)". Mesonu se pripisuje izreka: "Ahejci kazniše Agamemnona za njegovo dobročinstvo".

Precizno vreme Mesonova života nije poznato, ali kako su neki smatrali da je rođen u Megari Hiblejskoj na Siciliji, to bi značilo da se rodio pre 483. pne. kad je taj grad porušio Gelon, tiranin Gele i Sirakuze.

Postavljena je i teza, ne bez osnova, da se Meson rodio u Megari na Peloponezu, a zatim se preselio u Megaru Hiblejsku na Siciliji, pa je tako bio jedan od onih koji su na Siciliji podstakli razvoj one vrste komedije koju je kasnije Epiharm usavršio.
**Mosėdis** je gradić od 1,141 stanovnika na sjeverozapadu Litvanije u historijskoj regiji Žemajtiji.

Geografske karakteristike
-------------------------

Mosėdis leži na rijeci Bartuvi, udaljen 10 km jugozapadno od Salantaja.

Historija
---------

Mosėdis je prvi put spomenut 1253. u dokumentima o podjeli teritorija između Livonskog bratstva mača i Riške biskupije.
Prva drvena crkva podignuta je 1544. uz nju i istoimeni feud oko 1660. počelo je nicati naselje koje je 1702. od kralja Augusta II dobilo pravo na sajmovanje.

Nova barokna crkva podignuta je 1783.
Za Drugog svjetskog rata Nacisti su pobili većinu Židova.

Od druge polovice 19. vijeka pa sve do 1950. Mosedis je bio administrativni centar malog ruralnog okruga.

Danas je poznat po muzeju rijetkog kamenja koji je osnovao *Vaclovas Intas* 1979.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Lithuania: Klaipėda County*" (engleski). City population. Pristupljeno 18.01.2022.
2. 1 2 3 4 5  „*Mosedžio miestelio istorija*" (litvanski). Respublikinis Vaclovo Into akmenų muziejus. Pristupljeno 18.01.2022.
3. ↑  „*Mosėdis*" (engleski). Skouds. Pristupljeno 18.01.2022.

Vanjske veze
------------

***Mosėdis*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Respublikinis Vaclovo Into akmenų muziejus* (stranice muzeja) (`lt`)
Višeznačna odrednica *Ova stranica je **razvrstavanje**. Koristi se radi pronalaska članaka koji moraju imati dodatnu odrednicu jer bi im u protivnom naslov bio isti.  
Ako vas je na ovu stranicu dovela vikiveza, možda je potrebno promijeniti da preusmjerava na namijenjeni članak.*  

**Pionir** (od starofrancuske reči *peon* „pešadinac") je neko ko odlazi iz svog rodnog kraja kako bi živeo u „novoj" zemlji ili koloniji, ili se posebno odnosi na doseljenike sa Divljeg Zapada. Pogledaj Doseljenik.

Moderna upotreba reči odnosi se na nešto 'novo', biti pionir na nekom polju znači izmisliti nešto novo, istražiti ili započeti nešto u novom pravcu.

Vidi još
--------

* pionir, pripadnik inženjerijskih jedinica obučen da obavlja inženjerijske radove pod neprijateljskom vatrom
* Titovi pioniri
* Pionir (fabrika) - fabrika slatkiša iz Subotice

Istraživanja svemira
--------------------

* Program Pionir (Pioneer program), serija bespilotnog istraživanja svemira koje je sprovela NASA između 1958. i 1978.
* Pionir 10 (Pioneer 10), lansiran 1972, proleteo pored Jupitera 1973; kontakt izgubljen 2000; uputio se ka Aldeberanu u Sazvežđu Bika
* Pionir 11 (Pioneer 11), lansiran 1973, proleteo pored Jupitera 1974. i Saturna 1979; kontakt izgubljen 1994.
**Motagua** je najduža rijeka u Gvatemali, duga 486,55 km.

Hidrologija
-----------

Rijeka izvire u masivu Sierra Madre de Chiapas, kod Chichicastenanga u Departmanu Quiché.
Od tamo teče prema sjeveroistoku pod lokolnim imenom *Silbapec*, a nizvodno jednim dijelom kao *Río Grande de Motagua*.
Najveći dio pritoka prima sa juga, duž njena meandrirajućeg toka sa lijeve strane uzdižu se planine masiva Sierra de Chuacús i Sierra de Las Minas.

Neposredno prije ušća u Honduraški zaljev kod grada Puerto Barrios u Departmanu Izabal formira gvatemalsko-hondurašku granicu.

Porječje rijeke prostire se na površini od 12,670 km² po Gvatemalskim departmanima Quiche, Guatemala, Baja Verapaz, El Progreso, Zacapa i Izabal..
Prosječni protok na ušću je 208,7 m³/s.

### Historija

Američka United Fruit Company je od 1904. duž njenog toka počela obrađivati velike plantaže banana i koristiti rijeku kao transportnu arteriju.
Nakon tog je duž korita izgrađena željeznička pruga i cesta Puerto Barrios-Ciudad Guatemala.

Motagua je plovna za brodove plićeg gaza oko 200 km od ušća uzvodno.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Río Motagua*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 7.3. 2023.
2. 1 2 3 4  „*Motagua River*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 7.3.2023.

Vanjske veze
------------

***Motagua*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Motagua River* (`en`)
**Borj El Kifan** (arapski: برج الكيفان) za Francuske kolonijalne uprave znan kao **Fort-de-l'Eau** je općina od 151,950 stanovnika na sjeveru Alžira u Pokrajini Alžir.

Geografske karakteristike
-------------------------

Borj El Kifan leži u Alžirskom zaljevu, udaljen 15 km istočno od centra grada Alžira, između ušća Vadi El Haraha i rta Matifou.
Danas je zapravo samo predgrađe alžirske metropole.

Historija
---------

Osmanlije su u 16. vijeku podigli utvrdu po kojoj je kasnije dobio svoje ime *Borj El Kifan*.
Urbanizacija je počela za Francuske kolonijalne uprave, polovicom 19. vijeka doseljavanjem španskih kolonista sa otoka Menorca, koji su tu uredili vrtove i bavili se povrtlarstvom.

Službeno je osnovan 1850. dekretom pod imenom - *Fort-de-l'Eau*, a punopravna općina postao je 1882.  
Nakon proglašenja alžirske nezavisnosti vraćeno mu je arapsko ime *Borj El Kifan*

Danas je zbog svojih brojnih plaža (Altairac, Verte rive, Lido...) i akvaparka popularni resort alžirske metropole.

Od 2011. povezan je tramvajem preko Mohamadije sa metropolom, 2015. linija je proširena.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Bordj El Kiffan, Commune in Algiers*" (engleski). City population. Pristupljeno 5.2. 2020.
2. 1 2 3 4 5  „*Bordj El Kiffan*" (francuski). Petit Futé. Pristupljeno 5.3. 2020.
3. ↑  „*Fort-de-l’Eau (Algérie)*" (francuski). Archives nationales d'outre-mer. Pristupljeno 5.3. 2020.

Vanjske veze
------------

***Borj El Kifan*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Bordj El Kiffan* (`en`)
**San Vicente** (španjolski: *Departamento de San Vicente*) je jedan od 14 departmana na koji je Salvador administrativno podjeljena.

Karakteristike
--------------

San Vicente se nalazi u sredini zemlje. Sa sjevera graniči sa Departmanom San Vicente. Sa zapada sa departmanima Cuscatlán i La Paz, sa istoka sa San Miguelom i Usulutánom i sa juga sa Pacifikom.

Departman ima površinu od 1,184 km², na kojoj je 2022. živilo 190,093 stanovnika.

Administrativna podjela
-----------------------

San Vicente je podjeljen na 13 općina (španjolski: *municipalities*), a to su; Apastepeque, Guadalupe, San Cayetano Istepeque, San Esteban Catarina, San Ildefonso, San Lorenzo, San Sebastián, San Vicente, Santa Clara, Santo Domingo, Tecoluca, Tepetitán i Verapaz.

Administrativni centar departmana je grad San Vicente koji ima 36,700 stanovnika

Historija
---------

Departman San Vicente je osnovan u junu 1824.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Departamento de San Vicente*" (španjolski). Municipios de El Salvador. Pristupljeno 26.3.2023.
2. 1 2  „*San Vicente Department in El Salvador*" (engleski). City population. Pristupljeno 26.3.2023.
3. ↑  „*San Vicente in San Vicente*" (engleski). City population. Pristupljeno 26.3.2023.

Vanjske veze
------------

***San Vicente (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldía Municipal San Vicente* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Salvadora |
| --- |
| Zastava SalvadoraZastava Salvadora | 
Ahuachapán • Cabañas • Chalatenango • Cuscatlán • La Libertad • La Paz • La Unión • Morazán • San Miguel • San Salvador • San Vicente • Santa Ana • Sonsonate • Usulután
 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Narbonska Galija** (lat. *Gallia Narbonensis*) je bila rimska provincija koja se nalazila na jugu Francuske. Ranije je bila poznata kao **Gallia Transalpina** (Transalpinska ili "prekoalpska" Galija). Rimljani su je zvali *Provincia Nostra* ("naša provincija") ili samo *Provincia* ("provincija"). Taj naziv je preživeo i u modernom francuskom i krije se u imenu regije Provansa. 

Rimska provincija Narbonska Galija oko 58. godine pre Hrista.
Rimsko carstvo oko 120. godine, sa obeleženom provincijom Narbonskom Galijom.
Narbonska Galija se direktno naslanja na Italiju. Bila je važna zbog kontrole prelaza između Italije i Španije, kao i tampon u slučaju napada Gala iz Galije. Narbonska Galija je bila privlačna i zbog kontrole doline reke Rone, kao i zbog kontrole nad Masalijom, današnjim Marsejem. Obuhvata oblasti Provansu i Langedok.

Istorija
--------

Ova oblast južne Francuske postala je rimska provincija posle 121. godine, pod imenom **Gallia Transalpina**. Ovo ime je trebalo da naglasi razliku između prekoalpske Galije i Galije s ove strane Alpa, **Gallia Cisalpina**, u današnjoj severnoj Italiji. 

**Gallia Transalpina** je kasnije preimenovana u **Gallia Narbonensis**, po glavnom gradu te provincije, rimskoj koloniji, *Narbo Martius* (Narbon), koji je osnovan na južnoj obali Francuske oko 118. godine.
Rad nepoznatog umjetnika oko 1700.: Pluton otima Prozerpinu.
**Pluton** je u rimskoj mitologiji bog podzemlja. On u mnogom odgovara grčkom bogu Hadu.

Otmica Prozerpine
-----------------

U rimskoj mitologiji bog podzemnog svijeta, sin Saturnov i Opin, brat Jupiterov i Neptunov, muž Prozerpinin. Nakon što je Jupiter oteo njihovom zajedničkom ocu Saturnu vladavinu svijetom, podijelio ju je sa svojom starijom braćom, Neptunom i Plutonom. Kad niti jedna božica nije htjela kao supruga podijeliti podzemlje s Plutonom, on otima Prozerpinu. Oteo ju je na Siciliji, a došao je iz vulkana Etna. Kad je oteo Prozerpinu, odveo ju je u podzemlje (Had). Tamo je pojela zrnje šipka. Merkur je došao potražiti Prozerpinu te se dogovorio s Plutonom da će neko vrijeme Prozerpina biti kod njega, a drugo doba godine kod svoje majke, Cerere, božice žita.

Plutos
------

S njim se kasnije poistovjećuje bog Plutos (grčki "bogatstvo", "obilje"). Prema grčkoj mitologiji Plutos je bio bog bogatstava koja dolaze iz zemlje, žitarica, rudnog blaga i svog korisnog bilja, sin Demetre i Iazoa. Druga imena pod kojim se pojavljuje su **Pluto, Dis Pater i Ojbulej**.
**Salomova palata** nalazi se na južnoj strani Titove ulice na broju 34, u opštini Centar u Sarajevu, Bosna i Hercegovina. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 29. januara do 04. februara 2008. godine, donijela je odluku da se palata proglasi za nacionalni spomenik BiH. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović, Ljiljana Ševo i Tina Wik

Historija
---------

Salomova palata u Titovoj ulici izgradjena je 1912. godine u stilu secesije, za vlasnike Ješua i Mojcu Salom. Autor projekta je arhitekt Rudolf Tenies. Na fasadi pasaža iznad ulaza u desno stubište nalazi se originalni reljefni natpis „1912 DURCH ARCHITEKT RUDOLF TONNIES". .

U vrijeme građenja ove palate na snazi je bio novi Građevinski red za „Zemaljski glavni grad Sarajevo", objavljen 5. augusta 1893. godine. Ovim građevinskim redom vodi se računa o budućem izgledu grada, pa su u pogledu građenja i primjene građevinskog materijala postavljeni novi standardi..

Od izgradnje pa do danas građevina ne mijenja svoju stambeno-poslovnu funkciju. Tokom svjetskih ratova, kao i tokom zadnjeg rata u BiH nisu zabilježena značajnija oštećenja na objektu. Godine 2008. godine Kantonalni zavod za zaštitu kulturno-historijskog i prirodnog naslijeđa Sarajevo obnovio je palatu.

Opis
----

Izvedena je kao stambeno-poslovna trodijelna palata sa unutrašnjim dvorištem u već izgrađenom području, na južnoj strani Titove ulice. Jedan dio palate izgrađen je u drugoj polovini XX vijeka u uglu atrija. Ukupna spratnost je P+4+mansarda. Na gornjim etažama sva tri bloka smješteno je 49 stanova različitih veličina. Palata sadrži drveni lift sa originalnim elektromotorom iz austrougarskog perioda..

Iznad izloga, u širokim poljima između trokrilnih prozora dimenzija nalazi se 8 figura u prirodnoj veličini u narodnim nošnjama srpskog, hrvatskog i bošnjačkog seoskog i gradskog stanovništva BiH. Svaka od ovih figura predstavlja vrijedno kiparsko djelo.

Literatura
----------

* Alija Bejtić -Ulice i trgovi Sarajeva. Sarajevo: Muzej grada Sarajeva 1973. Godine
* Ibrahim Krzović - Arhitektura secesije u Bosni i Hercegovini, Kulturno naslijeđe, Sarajevo
* Nedžad Kurto - Sarajevo 1492-1992, Oko, Sarajevo.

Vanjski linkovi
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |