|  |
| --- |
| ***Preobraćenje sv. Pavla na putu za Damask*** |
|  |
| **Caravaggio**, oko 1601. |
| ulje na platnu , 230 × 175 cm |
| Kapela Cerasi, Santa Maria del Popolo, Rim |

**Preobraćenje sv. Pavla na putu za Damask** (talijanski: *Conversione di San Paolo*) je slavno ulje na platnu talijanskog baroknog slikara Caravaggia. 

Kapela Cerasi s Caravaggiovim slikama na bočnim zidovima.
Slika sa slikom *Razapinjanje sv. Petra* čini par koji okružuju oltar, već prethodno ukrašen raskošnom i bogatom slikom *Uznesenje Gospino* slikara Annibalea Carraccija. Caravaggio je zasigurno ranije vidio oltarnu sliku i odlučio ju uokviriti svojim tamnim i nejasnim slikama koje se gotovo stapaju s mrakom pozadine. Giovanni Baglione, rani Caravaggiov biografu, navodi kako je obje slike u rujnu 1600. godine naručio Tiberio Cerasi, rizničar pape Klementa VIII. i kasnije kardinal, ali je kardinal naglo umro, a njegov nasljednik odbio prihvatiti prve verzije. Slikar je bio prinuđen naslikati druge koje i danas uokviruju oltar, a neki povjesničari smatraju da se odbijanje prvih verzija dogodilo jer je novi kardinal iskoristio mogućnost da se dočepa tih slika. Izvorno *Razapinjanje sv. Petra* je izgubljeno, dok se *Preobraćenje sv. Pavla* nalazi u kolekciji Odescalchi Balbi u Rimu.

Preobraćenje sv. Pavla na putu za Damask je dojmljiva, ekstremna i živo tenebristička slika; prekretnica u Caravaggiovom stilu. Kontrast svjetla i tame je iskorišten kako bi se postigla dramatika, ali istovremeno i nagovještaj božanskog svjetla. On na slici ne koristi ni linije ni boje, o čemu svjedoči činjenica kako nisu pronađeni njegovi crteži, kako bi ispričao priču. Naprotiv, on koristi svjetlo kako bi istaknuo odabrane detalje, pa čak i šokirao promatrača. Zbačeni Saul, koji će kasnije postati sv. Pavao nakon preobraćenja (Djela apostolska, IX.), leži na svojim leđima u jakom skraćenju, bespomoćan, zbačen s konja Božjom munjom koja također osvjetljava bok njegova golemog konja koji zauzima veliku većinu prostora slike. Sjajno svjetlo iz nepoznatog izvora s lijeve strane je iskorišteno kako bi izmodeliralo oblike i površine, a dominantno tijelo konja služi kao reflektor koji kupa tijelo sv. Pavla i preplavljuje njegovo lice. Simbolika svjetla je više nego očita, to je svjetlo Milosti koje obasjava griješnika. Crkva *Santa Maria del Popolo* je pripadala augustincima, a za sv. Augustina, najvećeg teoretičara Božje Milosti, znanje je čista „vizija u Bogu", stalna prosvijetljenost – sama spoznaja, dar koji sjaji s visina. Uzdignute ruke preobraćenog progonitelja, zajedno s vratom životine koja spušta svoju glavu i ruku sluge, daju naslutiti na završetak kruga ili elipse. Figure su gotovo prevelike za prostor i stvaraju dojam kako su još veće i tek djelomice otkrivene svjetlom. Selektivno osvjetljavanje čini ove figure u prirodnoj veličini zapanjujuće prisutnima i dramatično tipičnima za barok.

Bilješke
--------

***Preobraćenje sv. Pavla na putu u Damask*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  John Gash, *Caravaggio*, 2003. ISBN 1-904449-22-0
2. ↑  Maurizio Calvesi, *Caravaggio*, Giunti, Prato, 1998. str. 44. ISBN 88-09-76268-1
3. ↑  *Janson's History of Art*, Pearson Education Ltd. 2007. New Jersey, str. 664.-665. ISBN 0-13-193455-4

Veze
----

* Kronologija Caravaggiovih djela
* Barokno slikarstvo

Vanjske veze
------------

* Caravaggio: The Conversion on the Road to Damascus Arhivirano 2018-07-02 na Wayback Machine-u, Oxford ()