Silvana Mangano u filmu *Gorka riža* - *Riso amaro*
**Talijanski neorealizam** (tal. *neorealismo*) je nacionalna filmska škola. Karakteriziraju je priče radničke klase i sirotinje,snimane na originalnim lokacijama i često s neprofesionalnim glumcima. Filmovi se uglavnom bave moralnim i ekonomskim posljedicama 2. svjetskog rata na psihu i svakodnevni život pojedinca.

Povijest
========

Talijanski neorealizam se javlja po završetku 2. svjetskog rata odnosno poslije pada vlade Benita Mussolinija, što je uzrokovalo decentralizaciju talijanske filmske industrije. Neorealizam je bio znak kulturne promjene i socijalnog napretka u Italiji. Filmovi talijanskog neorealizma prikazuju suvremene ideje i priče koje su snimane na ulici jer su filmski studiji velikim dijelom bili oštećeni u ratu.
Neorealističan stil je razvio krug kritičara (Michelangelo Antonioni, Luchino Visconti, Gianni Puccini, Cesare Zavattini, Giuseppe DeSantis i Pietro Ingrao) okupljenih oko časopisa *Cinema*. S ozbirom da pisanje o politici nije bilo u potpunosti moguće (glavni urednik časopisa je bio Vittorio Mussolini, sin Benita Mussolinija) kritičari su napadali tzv. filmove tzv. bijelog telefona koji su dominirali tadašnjom talijanskom industrijom i bili su slabe kvalitete. Kritika je osjetila da bi se talijanska kinematografija trebala vratiti korijenima realističnog pitanja s prelaza 19. stoljeća u 20.
Antonioni i Visconti su bili bliski suradnici Jeana Renoira. Tragove neorealizma možemo vidjeti u filmovima Alessandra Blasettija i Francesca De Robertisa. Dva najznačajnija prethodnika neorealizma su *Toni* (Renoir, 1935) i *1860* (Blasetti, 1934). U proljeće 1945. Mussolini je je smaknut, a Italija oslobođena njemačke okupacije. Taj period poznat kao Talijansko proljeće je bio prekretnica u talijanskoj kinematografija ka realističnijem pristupu u stvaranju filmova. Tako se talijanska kinematografija preorijentirala s velikih studija na snimanje u provinciji i na ulici kako bi se osigurala realističnost.

Roma citta aperta
Za prvi film neorealizma se uglavnom drži *Ossessione* Luchina Viscontija iz 1943 iako je značajan tek kasnije zapažen Aniki-Bobo Manloela de Oliveira iz 1942. Neorealizam je stekao svjetsku slavu 1946 s filmom *Rim, otvoreni grad* Roberta Rosselinija jer je osvojio Grand Prize na Filmskom festivalu u Cannesu.

Talijanski neorealizam doživljava svoj kraj sredinom pedesetih. Standard života u Italiji se znatno podigao i to je tražilo novu poetiku sa više optimizma koji su nudili američki filmovi tog razdoblja. Vizija siromaštva i očaja koju je nudio film neorealizma nije više nudila ništa naciji koja je bila gladna pozitivne promijene. Država također nije podupirala poetiku neorealizma. Tada utjecajni političar i budući premijer Giulio Andreotti je rekao: Neorealizam je prljavo rublje koje ne bi trebalo biti prano i vješano vani.

Prelaz iz neoralizma se ogleda u ranim radovima Federica Fellinija (Il bidone i La Strada). Velike društvene teme zamijenit će istraživanje pojedinaca, njegovih potreba, alijenacije o društva i tragični pokušaj uspostavljanja komunikacije je postala glavna značajka talijanskog filma 1960-ih.

Karakteristike
==============

Kradljivci bicikla - De Sica 1948.
U filmovima uglavnom glume amateri iako su u mnogim slučajevima angažirani i poznati profesionalci u glavnim ulogama, no statisti i sporedne uloge su većinom pripadale naturšćicima. 
Filmovi su snimani na stvarnim lokacijama uglavnom u siromašnim četvrtima i na provinciji.
Tema je često vezana za sirotinju i radnu klasu. Filmovi prikazuju svakodnevne radnje. Djeca su često u vodećim ulogama iako je njihova karakteristika često promatračka. 

*Rim, otvoreni grad* je zadao osnove mnogim principima neorealizma. Prikazuje život talijanskog naroda pod njemačkom okupacijom. Djeca imaju ključnu ulogu i nose glavnu poruku filma. *Kradljivci bicikla*, film Vittoria De Sice iz 1948. je također reprezentativni primjer razdoblja u kojem glume amateri. To je priča o poslijeratnom životu u Italiji. 

Od 1944-1948 autori se odmiču od čiste poetike neorealizma. Neki režiseri istražuju mogućnosti drugih žanrova kao npr. fantastični Miracolo a Milano (Vittorio De Sica) ili spektakl Senso (Luchino Visconti).

Na samom vrhuncu neorealizma 1948. Visconti je adaptirao roman I Malavoglia koji je nastao na vrhuncu talijanskog verizma potkraj 19. stoljeća. Radnja romana smještena je u suvremenu Italiju i priča je funkcionirala bez većih izmjena. Tako je nastao film *La terra trema* u kojem glume amateri i sniman je u stvarnom selu u kojem se odigrava radnja romana. 

Neki suvremeni kritičari talijanskog neorealizma smatraju da je to manje poetika a više odnos filma spram postojeće socijalne situacije u državi. Vincent Rocchi je koristeći psihoanalizu za film neorealizama ustvrdio kako strukturu tjeskobe pretvara u strukturu samog filma.

Utjecaj
=======

Period od 1943. do 1950. u povijesti talijanskog filma pripada neorealizmu koji je više bio trend ili pokret nego škola ili konkretan krug autora, teoretičara i kritičara. Utjecaj neoralizma je velik ne samo na talijanski filmo općenito nego i direktno na francuski novi val, poljsku filmsku školu i krajnji utjecaj mu doseže globalnu razinu.

Bitna djela
===========

* Viscontijeva "Opsesija"*Ossessione* (Luchino Visconti, 1943.)
* *Rim otvoreni grad* (Roberto Rossellini, 1945)
* *Čistači cipela* (Vittorio De Sica, 1946)
* *Paisa* (Roberto Rossellini, 1946)
* *Njemačka nulte godine* (Roberto Rossellini, 1948)
* *Kradljivci bicikla* (Vittorio De Sica,m 1948.)
* Zemlja drhti (Luchino Visconti, 1948)
* *Gorka riža* (Giuseppe De Santis, 1949)
* *Stromboli* (Roberto Rossellini, 1950)
* *Bellissima* (Luchino Visconti, 1951)
* *Umberto D.* (Vittorio De Sica, 1952)
* *Europa 51* (Roberto Rossellini, 1952)
* *I Vitelloni* (Federico Fellini, 1953)

Glavni predstavnici
===================

* Vittorio De Sica
* Federico Fellini
* Roberto Rossellini
* Luchino Visconti
* Cesare Zavattini

Filmovi po autorima
-------------------

Zemlja se trese L. Viscontija
#### Luchino Visconti

* *Ossessione* (1943)
* *La terra trema* (1948)
* *Bellissima* (1951)

#### Roberto Rossellini

* *Roma, città aperta* (1945) - Zlatna palma na festival Cannes
* *Paisà* (1946)
* *Germania anno zero* (1948)
* *Stromboli terra di Dio* (1950)
* *Europa '51* (1952)
* *Viaggio in Italia* (1954)

Čistači cipela
#### Vittorio De Sica

* *Sciuscià* (1946) - počasni Oscar
* *Ladri di biciclette* (1948) - počasni Oscar
* *Miracolo a Milano* (1951) - Zlatna palma na Festivalu u Cannes
* *Umberto D.* (1952)
* *Stazione Termini* (1953)
* *Il tetto* (1956)

#### Giuseppe De Santis

* *Caccia tragica* (1947)
* *Riso amaro* (1949.)
* *Non c'è pace tra gli ulivi* (1950)
* *Roma ore 11* (1952)
* *Uomini e lupi* (ko-režija 1957)
* *Cesta duga godinu dana* (1958.)

#### Alberto Lattuada

* *Il bandito* (1946)
* *Senza pietà* (1948)

#### Pietro Germi

* *Gioventù perduta* (1947)
* *In nome della legge* (1948)
* *Il cammino della speranza* (1950)
* *Il ferroviere* (1956)

#### Renato Castellani

* *Sotto il sole di Roma* (1948)
* *È primavera* (1949)
* *Due soldi di speranza* (1952) - Zlatna palma na Kanskom filmskom festivalu

#### Luigi Zampa

* *Anni difficili* (1948)
* *Processo alla città* (1952)

#### Luciano Emmer

* *Domenica d'agosto* (1950)

#### Michelangelo Antonioni

* *Cronaca di un amore* (1950)

#### Federico Fellini

* *I Vitelloni* (1953) - Srebrni lav Mostra di Venezia; 2 srebrne trake (za režiju, sporednu ulogu i za produkciju)
* *La strada* (1954) - Oscar za najbolji strani film; Srebrni lav na Mostra di Venezia; 2 srebrne trake (za režiju i produkciju)

#### Carlo Lizzani

* *Achtung! Banditi!* (1951)
* *Cronache di poveri amanti* (1954)

#### Francesco Maselli

* *Gli sbandati* (1955) - Posebna pohvala na Mostra di Venezia

#### Francesco De Robertis

* *Fantasmi del mare* (1948);
* *Il mulatto* (1949);
* *Gli amanti di Ravello* ili *Fenesta ca' lucive* (1950);
* *Carica eroica* (1952);
* *I sette dell'Orsa maggiore* (1953);
* *Uomini ombra* (1954);
* *Mizar (Sabotaggio in mare)* (1954);
* *Ragazzi della Marina* (1958).

Povezano
--------

Neorealizam (književnost)