recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Studentska unija Srbije** ili **SUS** je nacionalna studentska organizacija Srbije osnovana u novembru 1998. godine. Trenutno okuplja preko 60 studentskih unija u Srbiji sa državnih i privatnih fakulteta. Ovo je jedina organizacija te vrste u Srbiji i jedina međunarodno priznata organizacija studenata iz Srbije.

Nastanak unije
--------------

Prva studentska unija u Srbiji nastala je 1992. godine na Pravnom fakultetu u Beogradu i tada se rađaju prve želje za osnivanjem prave nezavisne studentske organizacije. Od 1992. godine godine broj studentskih unija je naglo rastao. Postojala je želja i velika potreba da se one povežu radi zajedničke saradnje, kordinacije i jačanja studentskih organizacija u Srbiji. Kao rezultat, novembara 1998. godine, nastala je Studentska unija Srbije kao „kišobran" koji obejdinjuje sve studentske unije u Srbiji.

O uniji
-------

Studentska unija se bavi zaštitom prava i zastupanjem interesa studenata, ali i drugim akcijama od šireg društvenog značaja, promocijom tolerantnosti, demokratskih vrednosti i podrškom reformama u svim društvenim oblastima. Ovo obuhvata čitav niz aktivnosti usmerenih na: viši kvalitet i reformu koncepta nastave i ispita, bolje uslove studiranja, posebne popuste za studente.
SUS je članica Evropske studentske unije - ESU, kao i jedna od osnivača Studentske mreže jugoistočne Evrope - SEI.

Organizaciona struktura
-----------------------

Unijom upravlja upravni odbor, a tekuće aktivnosti sprovodi izvršni odbor. Skupština unije, koju čine svi članovi unije, prostom većinom bira članove upravnog i izvršnog odbora. Rad ove organizacije regulisan je statutom.

Trenutni sastav upravnog i izvršnog odbora
------------------------------------------

Upravni odbor:
1. Bojan Vojinović (predsednik upravnog odbora i Studentske unije Srbije)
2. Sanja Kljajić
3. Danijel Živanović

Spoljašnje veze
---------------

* Studentska unija Srbije
**Näsijärvi** (čita se **Njasijarvi**) je najveće jezero u finskoj regiji Pirkanmaa.

Karakteristike
--------------

Näsijärvi leži sjeverno od Tamperea, strogi centar grada leži na prevlaci između Jezera Näsijärvi i 
Jezera Pyhäjärvi, na mjestu gdje vode iz Jezera Näsijärvi slapovima Tammerkoski otiču u 
Jezero Pyhäjärvi.

Jezero Näsijärvima ima površinu od 265 km², leži na 97 metara nadmorske visine, prosječna mu je dubina 
14,1 metara, a najveća 63 metara.

Novija geološka istraživanja otkrila su da je nekad jezero bilo odvojeno od drevnog Jezera Ancylus, te da su mu 
vode otjecale nekim vodotokom prema sjeveru. Korito tog vodotooka bilo je na 115 metara nadmorske visine (dok je 
danas jezero leži na 97 m. To dokazuje da je u postglacijalnom periodu dno jezera uzdiglo prema sjeveru, pa je voda sebi probila 
novi kanal prema jugu - Tammerkoski. To se dogodilo negdje između 6,700 - 7,500 pne. po analizama dobivenim 
radiokarbonskim datiranjem.

Jezero ima desetak većih otoka i otkad drvna industrija pazi na zagađenje - vrlo čiste vode, pa je omiljeno među ribolovcima.
Zimi se jezero potpuno zaledi, pa stanovnicima služi kao velika rekreaciona zona.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Post-glacial history of lake Näsijärvi, Finland, and the origin of the Tammerkoski Rapids*" (engleski). Fennia. Pristupljeno 22. 09. 2015.
2. 1 2 3  „*Lake Näsijärvi*" (engleski). Zanderland. Pristupljeno 22. 09. 2015.
3. ↑  „*Tampere*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 09. 2015.

Vanjske veze
------------

***Näsijärvi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lake Näsijärvi* na portalu Finnish Environment Institute (SYKE) (`en`)
**Prva bitka kod Legéa** se odigrala 30. aprila 1793. godine na zapadu Francuske za vrijeme Rata u Vendéeu između snaga republikanske vlade pod komadom generala Gabriela Boisguyona na jednoj, i vandejskih kontrarevolucionarnih pobunjenika na drugoj strani. Do nje je došlo nakon što je republikanski general Jean-Michel Beysser iz svog sjedišta u mjestu Machecoul, koga je prije toga bio osvojio u bitci, poslao svog ađutanta Boisguyona da sa 600 ljudi i 2 topa zauzme obližnje mjesto Legé. Boisguyonu su se suprostavilo 1500 pobunjenika na čelu sa Françoisom Charetteom; oni su uz brojčanu nadmoć iskoristili povoljan taktički položaj, odnosno to da je Boisguyon nastojao napredoavti uskim putem, ostavivši bokove nezaštićene. Charette je poslao nekoliko ljudi da na republikance pucaju iz šume, a što je na kraju dovelo do panike i rasula. Republikanci su se povukli prema Machecoulu, ostavivši pobunjenicima oba topa. Sama bitka nije imala značajnije posljedice, jer je sljedeći dan general Canclaux, zapovjednik republikanske Armije obale Bresta stigao u Nantes i zapovijedio koncentrični napad na Legé. Charette se, suočen sa brojčanim nadmoćnim neprijateljem, odlučio povući i Legé prepustiti bez borbe.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Jean Julien Michel Savary, *Guerre des Vendéens et des chouans, par un officier supérieur de l'armée de Vendée (1824-1827)*, t. I, p. 182-183.
2. ↑  Yves Gras, *La Guerre de Vendée*, p. 36.

Literatura
----------

* Jean Julien Michel Savary (1824). *Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République*. Savary. , p. 182-183. tekst na Google Books.
* Pierre-Suzanne Lucas de La Championnière (1994). *Lucas de La Championnière, Mémoires d'un officier vendéen 1793-1796*. Les Éditions du Bocage. Lucas. , p. 16-17.
* Hervé Coutau-Bégarie i Charles Doré-Graslin (dir.) (2010). *Histoire militaire des guerres de Vendée*. militaire. , p. 205-217.
* Yves Gras (1994). *La Guerre de Vendée (1793-1796)*. Economica. Gras. , p. 36.
**Pruska konfederacija** (poljski: *Związek Pruski*, njemački: *Preußischer Bund*) bio je savez pruskih gradova, magnata i crkvenih prelata, protiv teokratske vladavine Teutonskog viteškog reda. 

Savez je osnovan 14. marta 1440. u gradu Kwidzynu, ponajviše zbog velike porezne presije koju je provodio Veliki majstor Reda.

U oktobru 1453. gradovi i pruska šljahta, protivnici Reda, proglasili su kralja Poljsko-Litvanske Unije - Kazimira IV Jagelovića svojim suverenom, a u februaru 1454. prekinuli sve odnose sa Teutonskim viteškim redom.

Tajni savjet *Pruske konfederacije* je 4. februara 1454. osudio vladavinu Velikog majstora Reda i pozvao narod na ustanak protiv Teutonske redovničke države.

Ustanici su nakon tog su zauzeli 57 gradova i zamaka, ali ne i dobro utvrđene; Malbork, Sztum i Chojnice.

Na zahtjev delegata Pruske konfederacije kralj Kazimir izdao je 6. marta 1454. dekret o osnivanju Pruskog vojvodstva i objavio rat Teutonskim vitezima.
Istovremeno je obećao veliku autonomiju i pravo na ubiranje poreza, svom novom vojsvodstvu.

Predstavnici pruskih gradova i zemalja su 15. aprila 1454. u Toruń prihvatili izvještaj delegacije i složili se sa rezultatima misije. Tako je započeo Trinaestgodišnji rat (1454.–66.) sa Teutonskim redom.

Izvori
------

1. ↑  „*Związek Pruski*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 5.05. 2021.
2. 1 2 3  „*Casimir IV, king of Poland*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 5. 5. 2021.
3. 1 2 3 4  „*Inkorporacja Prus do Polski*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 5.05. 2021.

Vanjske veze
------------

***Pruska konfederacija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Związek Pruski* (`pl`)
**Komet 73P/Schwassmann-Wachmann**, poznat i kao **Schwassmann-Wachmann 3**, periodičan je komet u procesu dezintegracije. 

Komet su otkrili astrnomi Arnold Schwassmann i Arno Arthur Wachmann 2. svibnja 1930. u Hamburgu. Otkriće kometa se dogodilo slučajno prilikom pregleda fotografske ploče u potrazi za asteroidima. Na fotografskoj ploči snimljenoj 2. svibnja otkrili su komet. Nakon prolaza kroz perihel te godine komet je bio izgubljen. Od tada do danas promatran je više puta ali je imao druge oznake.

Komet ima orbitalni period o 5.36 godina tako da se zemlji približi svakih 16 godina. Jezgra kometa je procijenjena na 1,100 m u promjeru.

Raspad
------

Prilikom prolaza kraj perihel 1995. godine, komet se počeo raspadati. Tada se raspao na 5 fragmenata koji su dobili ime 73P-A, B, C, D i E. Komet se i dalje nastavio raspadati tako da je do prolaza kroz perihel 2006. bilo poznato najmanje 8 fragmenata: B, C, G, H, J, L, M & N. HST je 18. travnja 2006. snimio komet i otkrio barem tucet dijelova od fragmenata B i G. Vjeruje se da će se komet dezintegrirati do kraja i neće ga se više biti moguće promatrati.

Fragmenti su u proljeću 2006. prolazili veoma blizu Zemlje, samo 12 milijuna km. Očekuje se da će 2022. fragmenti proći još bliže Zemlji nego 2006. godine. Koliko će to blizu biti nije poznato dok se ne odrede novi orbitalni parametri.

Komet je trebala posjetiti sonda CONTOUR 18. lipnja 2006.. Nažalost, sonda se raspala nakon lansiranja.

Vanjske poveznica
-----------------

* Skice B i C fragmenata kometa
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Olib**. Za istoimeno naselje, v. Olib (Zadar).* |

**Olib** (talijanski: *Ulbo*) je otok u Jadranskom moru u Hrvatskoj, koji administrativno podpada pod grad Zadar u Zadarskoj županiji.

Karakteristike
--------------

Kako Olib leži na granici Kvarnerića i Dalmacije, ubraja se u sjevernodalmatinsku grupu otoka, odnosno pod zadarski arhipelag. 

Olib se nalazi istočno od Silbe, zapadno od Škrde, Mauna i Dugog otoka, jugoistočno od Lošinja i otoka Cresa te sjeverno od Ista i Molata.

Otok ima površinu od 26,14 km², najviši vrh je brdo Kalac visoko 74 metra. Dužina njegove obale iznosi 33,34 km. .

Olib je dug 9,3 km u smjeru sjever-jug, i širok do 6,3 km; ali u srednjem dijelu ima samo 1,4 km. 
Građen je od vapnenca i dolomita. Zapadni dio otoka obrastao je makijom i šumarcima crnike, a istočni i južni pašnjacima i šikarom.

Ispred istočne obale leže otočići Planik i Planičić, a pred sjeverozapadnom Sip (Šip) i Morovnik.

Historija
---------

O Olibu iz rimskih vremena svjedoče ostatci rimskih građevina u uvali Banve (Banjve). U istoj se uvali nalaze i ruševine trobrodne crkve sv. Pavla sa samostanom, koji je 
napušten i srušen oko 1200.
Bizantski car Konstantin Porfirogenet je u svojoj kronici iz 10. vijeka naveo otok pod imenom - **Aluip**.

Otok je od srednjeg vijeka pod vlašću Mletačke Republike, koja ga je od 1409. počela davati u zakup zadarskoj aristokraciji.

Jedino naselje na otoku Olib počelo se snažnije razvijati nakon 1476. kad su počele doseljavati izbjeglice iz Cetinske krajine. Od druge polovice 16. i početkom i 17. vijeka u akvatoriju Oliba haračili su senjski uskoci pljačkajući galije Mletačke Republike. 
Tokom 17. vijeka Olib su u par navrata orobili ulcinjski gusari, zbog tog je u drugoj polovici 18. vijeka sagrađena kula.

Za Drugog svjetskog rata Olib je bio baza Partizanske mornarice.

Transport
---------

Otok je povezan dnevnim brodskim i trajektnim linijama sa Zadrom i Malim Lošinjem.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Coastline length and aeras of island...*" (engleski). Geoadria. Pristupljeno 08. 05. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  „*Olib*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 08. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Olib*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Karta otoka Olib* (`sh`)

| * p
* r
* u
Naseljeni otoci u Hrvatskoj |
| --- |
| 
Biševo • 
Brač • 
Cres • 
Čiovo • 
Drvenik Mali • 
Drvenik Veli • 
Dugi otok • 
Hvar • 
Ilovik • 
Ist • 
Iž • 
Kaprije • 
Koločep • 
Kornat • 
Korčula • 
Krapanj • 
Krk • 
Lastovo • 
Lopud • 
Lošinj • 
Male Srakane • 
Mljet • 
Molat • 
Murter • 
Olib • 
Ošljak • 
Pag • 
Pašman • 
Premuda • 
Prvić • 
Rab • 
Rava • 
Rivanj • 
Sestrunj • 
Silba • 
Susak • 
Šipan • 
Šolta • 
Ugljan • 
Unije • 
Vele Srakane • 
Vir • 
Vis • 
Vrgada • 
Zlarin • 
Zverinac • 
Žirje
 |
**St. Louis Brown Stockings** je bio američki bejzbol klub koji je od 1875. do 1881. djelovao u St. Louisu.

Slično kao i njegov gradski suparnik *St. Louis Red Stockings*, Brown Stockings je inspiraciju pronašao u legendarnom bejzbol klubu *Cincinnati Red Stockings*. Isto kao i gradski suparnici, i Brown Stockings je godine 1875. igrao u prvoj profesionalnoj ligi National Association.

Međutim, dok je *Red Stockings* zbog loših rezultata prestao s radom još prije završetka sezone, Brown Stockings ne samo da je igrao do kraja, nego je preživio i propast same lige krajem iste godine. Sljedeće godine se našao među osnivačima nove profesionalne lige National League, koja postoji dan-danas i predstavlja dio Major League Baseballa.

St. Louis Brown Stockings je u Nacionalnoj ligi ostao dvije godine, sve dok 1877. nije izbačen zbog kladioničarskog skandala. Nakon toga je klub postao amaterski.

Godine 1881. se u St. Louisu osnovao novi profesionalni klub pod istim imenom, zbog čega se stari amaterski klub samoraspustio. Novi klub se nazvao *St. Louis Browns*, a danas djeluje kao *St. Louis Cardinals*.
**Oligonukleotidi** su kratki, jednostruki polulanci DNK ili RNK, molekule koje imaju širok spektar primjene u genetičkom testiranju, istraživanjuima u oblasti primjene rekombinantne DNK i forenzici. U laboratorijama se obično je u pripravljaju u procesu solidne faze hemijske sinteze, a male sekvence nukleinskih kiselina mogu biti proizvedene u bilo kojoj varijanti ciljanog određenog redoslijeda nukleotida. Zato su od vitalnog značaja za [sintezu veštačkih gena, polimeraznu lančanu reakciju (PCR), DNK, kloniranje za izgradnju molekulskih bibliotekam, kao i fluorescentnu *in situ* hibridizaciju, za pripremanje molekulskih sondi.

U prirodi, oligonukleotidi se obično nalaze kao male molekule RNK koje funkcioniraju u regulaciji ekspresije gena (npr. microRNK) ili su degradacijski međuprodukti nastali nakon lomova većih molekula nukleinske kiseline.

Oligonukleotide odlikuju sekvence nukleotidnih ostataka koji čine cijelu molekulu. Dužina oligonukleotida se obično označava mao "-mer" (grč. *mono* = jedno + *meros* = dio). Na primjer, oligonukleotid sa šest nukleotida (nt) je heksamer, dok se onaj od 25 nt obično naziva "25-mer". Nukleotidi se lako povezuju u oligonukleotida, na specifične načine po određenim sekvencama. To se odvija po načelu komplementarnnosti oligonukleotida, DNK ili RNK tako da se formiraju dupleksi ili, rjeđe, hibridi višeg reda. Ova osnovna konstanta služi kao temelj za korištenje oligonukleotida kao hibridizacije sonde za detekciju DNK ili RNK. Primjeri postupaka koji koriste oligonukleotide uključuju DNK mikronizove Southern blot, analize specifičnih oligonukleotidne alele (*ASO*), fluorescentnu *in situ* hibridizaciju (FISH) i sintezu veštačkih gena. Oligonukleotidi su također neophodni elementi u antisens terapiji.

Oligonukleotidi se sastoji od 2'-deoksiribonukleotida (oligodeoksiribonukleotids); fragmenti su DNK i često se koriste u polimeraznoj lančanoj reakciji, postupku koji može uveliko pojačati bilo koje male količine DNK. Takvi oligonukleotidi se nazivaju prajmeri, koji omogućavajući DNK polimerazi da produži oligonukleotid i obnoviti komplementarni lanac.

Povezano
--------

* Nukleotid
* Polinukleotid
* Nukleinske kiseline
* Prajmer

Literatura
----------

1. ↑  Bajrović K, Jevrić-Čaušević A. Hadžiselimović R. Ed. (2005): Uvod u genetičko inženjerstvo i biotehnologiju. Institut za genetičko inženjerstvo i biotehnologiju (INGEB), Sarajevo, ISBN 9958-9344-1-8.
2. ↑  Hadžiselimović R. Pojskić N. (2005): Uvod u humanu imunogenetiku. Institut za genetičko inženjerstvo i biotehnologiju (INGEB), Sarajevo, ISBN 9958-9344-3-4.
3. ↑  Kapur Pojskić L. Ed. (2014): Uvod u genetičko inženjerstvo i biotehnologiju, 2. izdanje. Institut za genetičko inženjerstvo i biotehnologiju (INGEB), Sarajevo, ISBN 978-9958-9344-8-3.
4. ↑  Marjanović D. Primorac D. (2009): Molekularna forenzična genetika. Institut za genetičko inženjerstvo i biotehnologiju (INGEB), Sarajevo, ISBN 978-9958-9344-6-9.

Vanjske veze
------------

* RNAi Atlas Arhivirano 2015-02-10 na Wayback Machine-u: a database of RNAi libraries and their target analysis results
* physorg.com | Genetic source of muscular dystrophy neutralized
**Niger** je najveća reka zapadne Afrike, i treća reka kontinenta posle Nila i Konga, sa dužinom od 4184 kilometra. 

Poreklo imena Niger je nepoznato. Pretpostavlja se da vodi poreklo od latinske reči za "crnac", niger, ali nema dokaza za to, verovatnije je da su portugalski istraživači koristili sopstvenu reč, negro, kao što su radili na drugim mestima po svetu. Po jednoj hipotezi ime dolazi od tuareške fraze *gher n gheren* "reka nad rekama" (skraćeno na *ngher*). Države Niger i Nigerija su dobile ime po reci. Narodi koji žive oko Nigera imaju razna imena za njega, među kojima Dželiba na Manding jeziku, i Isa Ber "velika reka" na Songajskom. Rimljani su čuli za reku i zvali je *Dasibari*. Donji i srednji tok reke su takođe toznati i pod imenom Kuora, nepoznatog porekla. 

Površina basena Nigera je 1,900,000 kvadratnih kilometra, ia protok vode je 6000 m²/s. Niger izvire u blizini planine Loma, na granici Sijera Leone i Gvineje. Zatim teče u pravcu severoistoka kroz Mali, gde prolazi kroz gradove Bamako, Timbuktu i Goa. Zatim se okreće prema jugoistoku, prolazeći kroz zapadni deo Nigera i njegov glavni grad Niamej, i kroz Nigeriju gde se sve više okreće prema jugu gde se uliva preko velike delte u Gvinejski zaliv u blizini grada Port Harkurt. 

Tok Nigera se može podeliti na četri dela:

* gornji Niger, pritoke su:
	+ Tinkiso
	+ Niandan
	+ Milo
	+ Sankarani
* unutrašnja delta, pritoke su:
	+ Bani
* srednji Niger, pritoke su:
	+ Goruol
	+ Dargol
	+ Sirba
	+ Tapoa
	+ Gorubi
	+ Diamangu
	+ Mekru
	+ Alibori
	+ Soti
* donji Niger, pritoke su:
	+ Sakoto
	+ Kaduna
	+ Benue

***Niger (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 312565176
* LCCN: sh85091852
* GND: 4042299-9
* NDL: 00628857
* NKC: ge134393
* BNE: XX453549

 |
**Sonsonate** je općina od 58,846 i grad od 49,129 stanovnikana jugozapadu Salvadora u Departmanu Sonsonate u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sonsonate leži na rijeci Sensunapan, udaljen 64 km zapadno od glavnog grada San Salvadora i 19 km od luke Acajutla na Pacifiku.

Historija
---------

Sonsonate je nastao 1552. pod imenom *Villa del Espíritu Santo*, kao selo od nekoliko kuća i skromnom crkvom.
Službeno je osnovan u maju te godine, kad je posvećena crkva sv. Trojstva.

Za kolonijalnog perida postao je centar velikih hacijendi kakaovca.

Od 1770. je sjedište župe, a od septembra 1821. više nije bio dio Španjolskog kolonijalnog carstva već dio Gvatemale. 
Tek od 1823. je dio Salvadora, u kom je u aprilu 1824. kao *Santísima Trinidad* dobio status grada. 
Nešto kasnije u junu 1824. kad je osnovan Departman Sonsonate postao je njegov administrativni centar.

Jedno kraće vrijeme od oktobra 1833. do juna 1834. bio je prijestolnica Savezne Republike Centralne Amerike, to je prestao biti kad je aministracija preseljena u San Salvador.

Željeznička pruga do luke Acajutla dovršena je 1882..

Privreda
--------

Sonsonate je danas trgovačko-industrijski centar stočarsko-ratarskog kraja koji proizvodi; tropsko, voće, kavu i velike
količine koža.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Historia antigua de Sonsonate*" (španjolski). El Salvador mi pais. Pristupljeno 21.3.2023.
2. 1 2 3 4 5  „*Sonsonate Municipality in El Salvador*" (engleski). City population. Pristupljeno 22.3.2023.
3. 1 2  „*Sonsonate in Sonsonate*" (engleski). City population. Pristupljeno 22.3.2023.
4. 1 2 3   „*Sonsonate*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 22.3.2023.
5. 1 2  „*Resena Historica del Puerto de Acajutla*" (španjolski). Comisión Ejecutiva Portuaria Autónoma. Pristupljeno 21.3.2023.

Vanjske veze
------------

***Sonsonate*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldia Municipal de Sonsonate* (službene stranice) (`es`)
**Nedeljko Čabrinović** (2. februar 1895, Sarajevo — 20. januar 1916, Terezijenštat) je bio mladobosanski revolucionar, učesnik u atentatu na austrougarskog prestolonaslednika Franca Ferdinanda.

Biografija
----------

Rođen je 2. februara 1895. godine u Sarajevu, kao najstarije dete u porodici. Njegov otac Vaso je bio vlasnik kafane u Sarajevu i imao devetoro dece iz dva braka.

Bio je član tajne omladinske revolucionarne organizacije Mlada Bosna, koja je bila projugoslovenski nastrojena. Nedeljko je kao štamparski radnik učestvovao je u štrajku štamparskih radnika 1912. godine, pa su ga vlasti proterale iz Sarajeva. Radio je u štamparijama u Sremskim Karlovcima, Šidu, Trstu i Beogradu.

Pod uticajem srpskih pobeda u balkanskim ratovima, zagrejao se za ideje jugoslovenske nacionalne revolucionarne omladine i prihvatio individualni teror kao metod političke borbe. Sarajevski članovi napredne nacionalne omladine poslali mu u Beograd isečak iz Hrvatskog dnevnika od 17. marta 1914. sa vešću o dolasku austrougarskog prestolonaslednika Franca Ferdinanda na vojne manevre u Bosnu. Kada je primio taj isečak Čabrinović se dogovorio sa Gavrilom Principom i Trifkom Grabežom o mestu i vremenu atentata.

Na Vidovdan 28. juna 1914. Čabrinović je u Sarajevu nizvodno od mosta Ćumurije bacio bombu na kola u kojima se vozio Franc Ferdinand, ali je omanuo. Nakon toga je Gavrilo Princip hicima iz pištolja ubio prestolonaslednika. 

Svih sedam učesnika atentata je uhvaćeno. Tokom suđenja, Čabrinović i drugi su tvrdili da je čin atentata izraz njihovih anarhističkih ubeđenja.

Osuđen je kao maloletnik na 20 godina strogog zatvora. Umro je nakon dve godine u zatvoru u Terezijenštatu u Češkoj.

Literatura
----------

* Slijepčević, P. (1929). *Mlada Bosna*. Sarajevo
* Pfefer, I. (1938). *Istraga o sarajevskom atentatu*. Zagreb
* Bogičević, V. (1932, 1935). *Sećanja na vidovdanski atentat 1914*. Sarajevo: Pregled
* Dedijer, Vladimir. (1966). *Sarajevo 1914*. Beograd, Sarajevo
* Popović, Cvijetko. (1984). *Enciklopedija Jugoslavije*. Zagreb: JLZ

Izvori
------

1. ↑  Beč planirao da zatre porodice atentatora („Večernje novosti", 17. novembar 2013)
2. ↑  Matjaž Klemenčič,Mitja Žagar. „The Former Yugoslavia's Diverse Peoples: A Reference Sourcebook". ABC Clio. Pristupljeno 12 October 2014.
3. ↑  Trivo Indic (27 May 1990). „The anarchist tradition on Yugoslav soil". Umanità Nova. Pristupljeno 17 October 2014.

Vidi još
--------

* Sarajevski atentat
* Mlada Bosna
**Opsada Alcazara** se dogodila u ljeto 1936. u španskom gradu Toledo na početku građanskog rata i predstavljala je pokušaj snaga odanih republikanskoj vladi da zauzme tvrđavu Alcazar de Toledo, glavno uporište nacionalističkih pobunjenika u tom dijelu Španije. Do nje je došlo nakon što se José Moscardó Ituarte, vojni guverner Toleda nakon izbijanja pobune 17. jula izjasnio za pobunjenike te zajedno sa nekoliko stotina pripadnika Civilne garde i desničarskih milicija, povukao u Alcazar, koga su nakon toga opkolile trupe odane vladi i ljevičarske milicije. Otvoreni sukobi su započeli nakon nekoliko dana pregovora, u kojima je Moscardo odbio predati tvrđavu čak i nakon što republikanci zaprijetili likvidacijom njegovog zarobljenog sina Luisa. Iako su republikanci imali deset puta više ljudstva i teško naoružanje, Moscardo je uspio njihove napade odbijati skoro dva mjeseca, prije nego što su ga deblokirale pobunjeničke trupe iz Afrike. Iako Alcazar, koji je za vrijeme opsade gotovo potpuno razoren, nije imao neku naročitu vojničku važnost, zbog svoje uloge u španskoj historiji je postao jednim od simbola u ranoj fazi rata, pogotovo za nacionaliste koji su svoju pobjedu vješto iskoristili u propagandne svrhe. Godine 1940. je o tom događaju u Italiji snimljen *L'assedio dell'Alcazar*, nagrađen na venecijanskoj Mostri.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Opsada Alcázara*** na Wikimedijinoj ostavi

* Photographs of the siege and aftermath
* Moscardó diary excerpt and image of the Alcázar collapsing Arhivirano 2006-05-16 na Wayback Machine-u
* Satellite image from Google Maps

Koordinate: 39°51′29.52″N 4°1′14.16″W﻿ / ﻿39.8582000°N 4.0206000°W﻿ / 39.8582000; -4.0206000
**Prvi tirski sinod** ili **Tirski sinod** je sinod ili skupština kršćanskih biskupa koji su se 335. okupili u Tiru na poziv rimskog cara Konstantina I kako bi raspravljali o nizu teških optužbi protiv Atanazija, tadašnjeg biskupa i patrijarha Aleksandrije.

Optužbe su nastale u doba kada je kristološka rasprava oko pitanja Trojstva kršćansku Crkvu sve više dijelila na "pravovjernike" i arijance. Atanazije, koji se na Prvom nikejskom saboru istakao kao jedan od najžešćih protivnika arijanaca, godine 328. je izabran za biskupa Aleksandrije. Međutim, u istom gradu je kao svećenik živio i Arije, glavni pobornik arijanstva te imao brojne sljedbenike. Atanazijev je izbor stoga odmah izazvao kontroverzu, s obzirom da je Atanazije izabran u dobi od 28 godina, odnosno bio je mlađi od 30 godina što je bila minimanlna dob za biskupsku čast. 

Atanazije je nakon nekog vremena postao predmetom brojnih optužbi - za nemoralno ponašanje, nametanje protuzakonitih poreza, podržavanje pobune protiv cara pa čak i ubistvo suparničkog biskupa te korištenje njegove odrezane ruke za magijske rituale. Te su optužbe dobile na snazi kada je Konstantin, ispočetka indiferentan prema teološkim raspravama unutar Crkve, počeo postepeno zauzimati arijansku stranu u sporu te je od Atanazija tražio da ekskomuniciranog Arija vrati u Crkvu, što je on odbio učiniti.

Godine 334. je Atanazije pozvan na crkveni sinod u Cezareju, na koji se nije odazvao. Sljedeće je godine Konstantin iskoristio putovanje velikog broja kršćanskih biskupa i velikodostojnika na posvećenje novopodignute crkve Svetog groba u Jeruzalemu te sazvao novi sinod u Tiru. Atanaziju je pismom naložio da dođe na sinod, ili će biti priveden silom. Atanazije se nakon toga odazvao na sinod.

Sinod je održan pod predsjedanjem Euzebija iz Cezareje. Na njemu je sudjelovalo 310 biskupa, a od čega 48 iz Egipta. Na njemu je Atanazije osuđen. Prije same osude je Atanazije pobjegao iz Tira i došao u Konstantinopolj kako bi caru osobno izložio cijeli slučaj. Car ga je na kraju oslobodio svih optužbi osim jedne - da je spriječavao dostavu egipatskog žita u novu carsku prijestolnicu. To je bio dovoljan razlog da se Atanazije pošalje u progonstvo u današnji Trier. Tamo je ostao sve do Konstantinove smrti 337.
**Opsada Alepa** se dogodila godine 637. za vrijeme muslimanskog osvajanja Sirije i predstavljala je dio operacija čišćenja bizantskih garnizona u sjevernoj Siriji nakon pobjede vojske Rašidunskog Kalifata u odlučujućoj bitci na Jarmuku godinu dana ranije. Grad je bio dobro utvrđen i imao relativno snažan garnizon kojim je komandirao oficir po imenu Joakim. Opsada je započela u julu. Muslimanski izvori navode da se iskazao kao izuzetno hrabar komandant i izveo niz bezuspješnih ispada s ciljem da probije muslimanski obruč. Kada je shvatio da neće stići pomoć od cara Heraklija, Joakim je pristao pregovarati o predaji. Pregovori su uspješno završeni u oktobru 637. Muslimani su pristali svim vojnicima dati slobodan prolaz; Joakim je, pak, ostao i zajedno sa 4.000 svojih ljudi prešao na islam. Ta je pobjeda muslimanskoj vojsci omogućila nastavak napredovanja na sjever koje će dovesti do Bitke na željeznom mostu.

Eksterni izvori
---------------

* A.I. Akram, *The Sword of Allah: Khalid bin al-Waleed, His Life and Campaigns* Lahore, 1969
Električna struja je usmjereno gibanje slobodnih elektrona.
Brzina zanošenja elektrona u bakrenom vodiču je približno 0,000 1 m/s
**Brzina nošenja** ili **driftna brzina** (oznaka *vd*) je srednja brzina koju pozitivno električki nabijena čestica u električnome polju postiže u pravcu električnoga polja. Može se izraziti kao umnožak električne pokretljivosti *µ* slobodnih električki nabijenih čestica i jakosti električnoga polja *E*, dakle: 

{\displaystyle v\_{d}=\mu \cdot E}
Znatno je manja od stvarne brzine neuređenoga gibanja čestica u električnome polju jer se čestice sudaraju s preprekama i odbijaju u svim smjerovima s podjednakom vjerojatnošću, ali malu prednost ima smjer (ili smjer suprotan smjeru) električnoga polja: na primjer srednja kvadratna brzina nasumičnoga gibanja elektrona u metalu na sobnoj temperaturi je oko 1 000 000 m/s, a brzina zanošenja je približno 0,000 1 m/s.

Primjer
-------

Električna struja se najčešće giba u bakrenoj žici. Bakar ima gustoću od 8 960 kg/m3 i atomsku masu 63,546 g/mol, tako da ima 140 685,5 mol/m3. U jednom molu bilo kojeg kemijskog elementa nalazi se 6,02 × 1023 atoma (Avogadrov broj). Stoga u 1 m3 bakra ima oko 8,5 × 1028 atoma (6,02 × 1023 × 140685,5 mol/m3). Bakar ima jedan slobodni elektron po atomu, tako da je *n* jednak 8,5 × 1028 elektrona po kubičnom metru.

Pretpostavimo jakost električne struje od *I* = 1 A i žicu promjera 2 mm (polumjer = 0,001 m). Ta žica ima površinu presjeka 3,14 × 10−6 m2 (*A* = π × 0,0012 m2). Električni naboj jednog elektrona je *q* = 1,6 × 10−19 C. Stoga se brzina zanošenja može izračunati kao:

{\displaystyle {\begin{aligned}v\_{d}&={I \over n\cdot A\cdot q}\\v\_{d}&={\frac {1{\text{C}}/{\text{s}}}{\left(8,5\times 10^{28}{\text{m}}^{-3}\right)\left(3,14\times 10^{-6}{\text{m}}^{2}\right)\left(1,6\times 10^{-19}{\text{C}}\right)}}\\v\_{d}&=2,3\times 10^{-5}{\text{m}}/{\text{s}}\end{aligned}}}
Dakle, u toj žici elektroni se kreću brzinom od 0,000 023 m/s (23 μm/s). Pri izmjeničnoj struji od 60 Hz to znači da u pola ciklusa elektroni pređu manje od 0,000 002 m (0,2 μm). Drugim riječima, elektroni koji se gibaju preko dodirne (kontaktne) točke u prekidaču nikada neće napustiti prekidač.

Za usporedbu, brzina strujanja Fermijevih elektrona (koja se kod sobne temperature može smatrati njihovom približnom brzinom u odsutnosti električne struje) je oko 1 570 km/s.

Izvori
------

1. ↑   **brzina zanošenja (driftna brzina)**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2019.
2. ↑   Ohm's Law, Microscopic View, retrieved 2015-11-16
Za ostale opsade grada Jeruzalema kroz historiju v. Opsada Jeruzalema.

Kraljevstvo Juda, drevna židovska država sa sjedištem u Jeruzalemu, je nastojalo izboriti nezavisnost nakon propasti Asirskog Carstva krajem 7. vijeka pne. Zbog toga se upetljalo u sukob dvije države koje su nastojale od Asiraca preuzeti dominaciju nad Bliskim Istokom - Egipta i Babilonije. Kralj Josija koji je preferirao Babilonce je ubijen u bitci kod Megida 609. pne. a egipatski faraon Neho II je poslije toga za kralja postavio Joakima. Nakon poraza Egipćana u bitci kod Karkemiša 605. pne. Kraljevstvo Juda je moralo prihvatiti babilonsku hegemoniju. Međutim, 601. pne. babilonski kralj Nabukodonosor II nije uspio osvojiti Egipat. Mnoge države na Levantu su to shvatile kao znak da se pobune protiv Babilona, uključujući Judu. Nabukodonosor je, međutim, godine 597. pne. uspio osvojiti Jeruzalem nakon kratke opsade. Grad je opljačkan, veliki dio stanovnika, uključujući mladog kralja Joahina, protjeran, te je za novog kralja imenovan Zedekija.

Zedekija, međutim, nije bio dovoljno impresioniran sudbinom svog prethodnika, te se godine 588. pne. odlučio udružiti s egipatskim faraonom Apriesom i dići novu pobunu protiv Babilonaca. Biblija navodi da je to učinio usprkos upozorenjima proroka Jeremije.

Nabukodonosor je, kao i u prethodnoj opsadi, brzo reagirao i došao pod Jeruzalem s velikom vojskom. Apriesova egipatska vojska, koja je trebala pomoći Judejcima, je razbijena. Nakon toga je opsada trajala osamnaest mjeseci.

Babilonci su na kraju u svrhu slamanja judejskog otpora koristili najsuvremeniju tehniku, uključujući opsadne tornjeve. Grad je na kraju pao, a Babilonci su opljačkali grad i srušili Solomonov Hram. Zedekija je nakratko uspio pobjeći, ali je uhvaćen, a potom oslijepljen. On i gotovo cjelokupno stanovništvo Jude je protjerano u babilonsko ropstvo. Na ostacima grada i države je Nabukodonosor vlast privremeno ostavio Gedaliji.

Izvori
------
**Prvić Luka** je selo na otoku Prviću, kraj Vodica.

Povijest
--------

Prvi naseljenici vjerojatno su bili pustinjaci. Kasnije, od 15. stoljeća, mjesto postaje plemićko odmaralište, a naseljavaju ga i svećenici benediktanskog i franjevačkog reda, koji podižu samostan, a kasnije i dvije crkve. S vremenom, broj stanovnika se povećao, a vrhunac napučenosti je bio dosegnut početkom 20. stoljeća, kada ih je bilo oko 1300. Tijekom 20. stoljeća, broj stanovnika je stalno opadao, a početkom ovog stoljeća došao je na oko dvjesta.

Mjesna škola je ustanovljena 1877. godine, ali je prestala s radom polovicom prošlog stoljeća. U selo je uveden telegraf 1912. a vodovod 1978. godine.

Politika
--------

Upravu sela čini Mjesni odbor kojeg čini pet članova. Na izborima održanima 28. veljače 2010. godine, pobijedila je „Nezavisna lista - Boris Čače" i dobila tri odbornička mjesta, a dva odbornička mjesta dobila je „Nezavisna lista - Blaž Renić".

Gospodarstvo
------------

Pučanstvo se ranije bavilo ribarstvom, vinogradarstvom, maslinarstvom i pomorstvom. Na kratko vrijeme, u selu je postojala tvornica za preradu srdela. Danas je glavno gospodarska djelatnost u Prvić Luci turizam. Godine 2004. otvoren je prvi mali obiteljski hotel na otoku.

U selu djeluje osam nevladinih udruga.

Poznati stanovnici
------------------

U mjesnoj crkvi Gospe od Anđela je pokopan izumitelj i diplomat Faust Vrančić.

Prvić Luka danas
----------------

Prvić Luka je zimi pusto mjesto, dok preko ljeta, s dolaskom brojnih turista, oživi kao turističko odredište.

Panorama Prvić LukePanorama Prvić Luke

Izvori
------

1. ↑  Službene strane Grada Vodica - Izbor članova Vijeća mjesnih odbora na području Grada Vodica[*mrtav link*], 2.3.2010.
2. ↑  „Registar udruga Republike Hrvatske". Arhivirano iz originala na datum 2010-05-16. Pristupljeno 2014-07-27.

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Prvić Luka** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Vodica |
| --- |
| Čista Mala • Čista Velika • Gaćelezi • Grabovci • Prvić Luka • Prvić Šepurine • Srima • Vodice |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
**Adalbero od Eppensteina** (njemački: ; 980 – 29. novembar 1039) bio je vojvoda Koruške od 1011/1012. do 1035. 

Bio je sin grofa Markwarda od Eppensteina, markgrofa Štajerske, koga je na tom mjestu prvotno naslijedio iza 1000. Bio je oženjen za izvjesnu Beatrix (umrla 23. februara iza 1125. godine), za koju historičari predstavljaju da je bila kćer švapskog vojvode Hermana II iz dinastije Konradina te salijanskog cara Konrada II. 

Godine 1011/12. mu je njemački kralj Heinrich II kao leno dao Koruško Vojvodstvo, nakon smrti prethodnog vojvode Konrada I iz salijanske loze. Konradov istoimeni sin je bio dijete i kao takav se smatra neprikladnim za preuzimanje očevog lena, koje je uz Koruško Vojvodstvo uključivalo i Veronsku marku, odnosno gotovo cjelokupnu Sjeveroistočnu Italiju. 

Adalbero se ne tom mjestu često sukobljavao sa članovima Salijanske dinastije, te digao bezuspješni ustanak protiv cara Konrada II. Godine 1035. je prisiljen odstupiti sa svih službenih položaja i odreći se svih svojih lena. Biskup Egilbert, glavni savjetnik novog kralja Heinricha III, savjetovao je kralja i njemačke plemiće da se suprostave toj odluci. Vojvodin sin Konrad je zbog toga morao moljakati Heinricha da mu da očevo vojvodstvo. Heinrich je konačno pristao potvrditi, te je Adalbero ostao bez svog vojvodstva. Otišao je u izgnanstvo u bavarski Ebersberg gdje je umro 1039.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Konrad I**  |  **vojvoda Koruške** 1011–1035 | Slijedi: **Konrad II**  |
**Opsadu Babilona** je godine 689. pne. poduzeo asirski kralj Sanherib kako bi uspostavio konačno vlast nad tim gradom nakon niza ustanaka protiv asirske vlasti.

Pozadina
--------

Asirci su bili osvojili Babilon za vrijeme Tiglat-Pilesera III, ali su s obzirom na važnost Babilona kao vjerskog središta na Drevnom Bliskom Istoku preferirali tim gradom vladati posredno, odnosno pomoću marionetskih vladara. Međutim, u Babiloniji je tada tinjao sukob između domaće babilonske urbanih elite kao i pretežno ruralnih kaldejskih prinčeva, pri čemu su i jedni i drugi nastojali steći prevlast pod parolom oslobođenja od asirskih osvajača. Podršku su im je u pravilu pružalo susjedno Elamsko Carstvo na istoku.

Ti su se procesi intenzivirali za vrijeme asirskog kralja Sanheriba, čija je duga vladavina bila obilježena stalnim ustancima u Babilonu, njihovim gušenjima i pokušajima da se permanentno spriječe. Sanherib je posljednji takav ustanak ugušio 700. pne. i, nastojeći osigurati vjernost tog grada, za kralja imenovao vlastitog sina Ashur-nadin-shumija.

Međutim, godine 694. pne. Elamci su napali Babilon, u kome je došlo do anti-asirskog ustanka pod vodstvom Nergal-usheziba. Ustanici su pobijedili te Elamcima predali asirskog princa koji je pogubljen.

Sanherib se odlučio osvetiti, ali je prije toga morao voditi dvije teške bitke - na Dijali 693. pne. kada su Elamci istjerani sa sjevera Mezopotamije te Nergal-ushezib poražen, te kod Halulea 691. pne. koja je završila neodlučno i u kojoj su Asirci pretrpjeli teške gubitke.

Međutim, iste je godine moždana kap pogodila elamskog kralja Humban-nimenu, te je Babilon, kojemu je sada na čelu bio Mushezib-Marduk ostao bez najvažnijeg saveznika. Sanherib je to iskoristio kako bi dobro pripremio vojsku za konačni obračun s gradom koji mu je ubio sina.

Opsada
------

Sanheribova je vojska došla pod babilonske zidine i tamo držala opsadu čak devet mjeseci. Kada je konačno Babilon pao, Sanherib se više nije držao blage politike svojih prethodnika nego je smatrao da Babilon, bez obzira što je najvažniji grad njegovog carstva, mora poslužiti kao primjer svim budućim buntovnicima.

Asirska je vojska stoga opljačkala, a potom do temelja spalila Babilon. Sanherib je potom naredio da se sruše svi gradski bedemi, a da bi bio potpuno siguran da se grad više neće obnoviti, dao je skrenuti tok rijeke Eufrat na sam grad, kako bi mulj prekrio ruševine.

Sanheribova okrutna odmazda nije dugo potrajala. Već je njegov nasljednik Esarhaddon zaključio da mu je potrebno važno gradsko središte u Babiloniji, te je Babilon dao obnoviti. S druge je strane šokatno uništenje njihove prijestolnice Babiloncima dugo godina oduzelo volju za dizanje pobuna, ali i usadilo duboku mržnju prema Asircima koja će bitno doprinijeti uništenju Asirskog Carstva krajem 7. vijeka pne. 

| * p
* r
* u
PohodiNeoasirskog Carstva |
| --- |
| Uspon Neo-Asirije – Pohodi Ashurnasirpala II – Pohodi Shalmanesera III – Qarqar – Pohodi Tiglath Pilesera III – Pohodi Sargona II – Pohodi Sanheriba – Lahiš – Jeruzalem – Dijala – 1. Babilona – Pohodi Esarhaddona – Pohodi Ashurbanipala – Ashdod – Susa – Elam – 2. Babilon – Arrapha – Assur – Niniva – Harran – Karkemiš |
Unutrašnjost odeskog Doma sindikata.
**Sukob u Odesi 2. maja 2014. godine**, u ruskoj i dijelu svjetske javnosti poznat kao **Masakr u Odesi**, bio je incident koji se zbio u ukrajinskom gradu Odesa tokom demonstracija koje su istovremeno održavali pristaše i protivnici prozapadne proevropske vlade uspostavljene nekoliko mjeseci prije na euromajdanskim demonstracijima u Kijevu, a koji je doveo do nasilne smrti preko 48 osoba. Do njega je došlo kada se nekoliko stotina pro-ruskih antieuromajdanskih demonstranata i aktivista, koji su pripadali pokretu tzv. Ruskog proljeća sukobila sa nekoliko hiljada ukrajinskih nacionalista, odnosno pristaša nove vlasti koje su činili navijači fudbalskih klubova FK Černomorec i Metalist Harkiv, euromajdanski aktivisti te pripadnici radikalne paravojne formacije Desni sektor. Između dviju grupa je izbio sukob u kome su obje strane koristile vatreno oružje; brojčano nadjačani proruski demonstranti su natjerani bijeg te su utočište pronašli u zgradi odeskog Doma sindikata, gdje su se zabarikadirali. Ona je potom zapaljena, te je tada poginulo oko 40-ak pro-ruskih demonstranata, što od dima, što od opekotina, što od posljedica pada, ali i rana od metaka; lokalne vlasti su tek nakon nekog vremena uvele red. Incident je proglašen masakrom od strane vlasti susjedne Rusije i njenih pristaša u samoj Ukrajini, dok je uglavnom ignoriran od strane zapadnih medija; ukrajinske vlasti, pak, tvrde da su njene pristaše na ulicama djelovale u samoobrani, odnosno da je riječ o provokaciji koje su izvele pristaše svrgnutog predsjednika Viktora Janukoviča. 

Nasilje u Odesi, koje je, ne računajući zbivanja u Drugom svjetskom ratu, po razmjerama krvoprolića bilo nezabilježeno sve do 1918. godine, u značajnoj je mjeri pripomoglo radikalizaciji pro-ruskih aktivista, odnosno omogućilo da tada već otpočeti incidenti između njih i ukrajinskih vlasti na istoku zemlje eskaliraju u otvoreni oružani sukob. Ukrajinske vlasti, međutim, do danas nisu krivično procesuirale odgovorne za nasilje, a što je postalo predmetom službene kritike u dijelu evropske javnosti.

Vanjske veze
------------

* Хід подій протистоянь Arhivirano 2014-05-03 na Wayback Machine-u на офіційному сайті каналу ТВі
* „Хронологія подій в Одесі 2 травня 2014 (частина 1)" (ruski). Українська правда.
*CB Breogán je galicijski košarkaški klub.*
Breogán; statua u La Coruñi
**Breogán** sin Brathov (galicijski: ) bio je mitski keltski kralj Galicije, koga razne legende nazivaju praocem galicijske nacije. Sinovi su mu bili Ith i Bile (Belenus), a Bile je bio otac Mil Espainea. 

Galicija se po njemu ponekad naziva "zemlja Breogána" (galicijski: ), a taj izraz koristi i galicijska himna "Os Pinos".

Prema gelskim legendama citiranim u knjizi *Lebor Gabála Érenn* iz 11. vijeka kralj Breogán je u Brigantiumu (najvjerojatnije Betanzos ili A Coruña) ogromnu kulu sa koje su sinovi Ith i Bile mogli promatrati zelenu obalu u daljini. To ih je potaklo da otplove na sjver u Irsku. Tamo su ih mučki napali kraljevi Tuatha Dé Dananna (domorodačkog naroda), pri čemu je Ith ubijen. Potomci Míl Espáinea (poznati kao Milezijanci) su se nakon toga iskrcali u Irskoj kako bi se osvetili, pri čemu su pokorili Tuatha Dé Dananne i trajno se naselili u Irskoj.

Velika Breogánova statua je sagrađena kraj Herkulove kule.

U Madridu je po Breoganu nazvan park Parque de Breogán.

Vanjske veze
------------

***Breogán*** na Wikimedijinoj ostavi

* Historical timeline of the Tower of Brigantia, whence the Milesians left for Ireland
* Why is Galicia Breogan's Nation? Arhivirano 2008-12-28 na Wayback Machine-u
**Sucre** (španjolski: *Departamento de Sucre*) je jedan od 33 departmana na koji je Kolumbija administrativno podjeljena.

Departman je osnovan tek 1967. kad se odvojio od Departmana Bolivar.

Karakteristike
--------------

Sucre ima površinu od 10,592 km², na kojoj je 2020. živilo 949,300 stanovnika.

Sucre je na sjeverozapadu omeđen Karipskim morem, sa istoka graniči sa Departmanom Bolivar i sa zapada sa 
Departmanom Córdoba.

Osim brdašca na sjeveru, ostatak departmana je obalna nizina, koju presjecaju rijeke Cauca i San Jorge.

Administrativni centar departmana je grad Sincelejo.

Administrativna podjela
-----------------------

Departman Sucre je podjeljen na 26 općine (španjolski: *municipalities*).

Privreda
--------

Privreda departmana bazira se na poljoprivredi (kukuruz, riža, banane, duhan), stočarstvu i ribarstvu (škampi).
Od industrije ima nekoliko u cementara, a transportna žila kucavica je autoput Cartagena - Medellín koji presjeca Sucre od sjevera prema jugu i 
prolazi kroz Sincelejo.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Sucre Department in Colombia*" (engleski). City population. Pristupljeno 14.12.2022.
2. ↑  „*Departments of Colombia*" (engleski). Statoids. Pristupljeno 14.12. 2022.
3. 1 2  „*Sucre department, Colombia*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 14.12.2022.

Vanjske veze
------------

***Sucre (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobernación del Sucre* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Kolumbije |
| --- |
| Kolumbijski grb | 
Amazonas • Antioquia • Arauca • Atlantico • Bolívar • Boyacá • Caldas • Caquetá • Casanare • Cauca • Cesar • Chocó • Córdoba • Cundinamarca • Guainía • Guaviare • Huila • La Guajira • Magdalena • Meta • Nariño • Norte de Santander • Putumayo • Quindío • Risaralda • San Andrés y Providencia • Santander • Sucre, Tolima • Valle del Cauca • Vaupés • Vichada
 | Kolumbijski departmani |
Konoplja je vekovima korišćena i za proizvodnju hartije. Umeće proizvodnje hartije predstavljalo je značajnu ekonomsku i razvojnu prednost, pa su pojedinosti proizvodnje bile namerno obavijene tajnovitošću, da bi se mogle pronaći u japanskim zapisima tek tokom IV veka.

Tokom IX veka Arapi usvajaju tehniku proizvodnje papira iz konoplje i prenose je prema Zapadu, a do XI veka u Španiji su razvijene prve evropske fabrike papira koje su Mauri osnovali u Valensiji i Toledu.

Tomas Džeferson je svojevremeno napisao Deklaraciju nezavisnosti SAD na hartiji od konoplje.

Kasnije se sa konoplje prešlo na drvo, a industrija papira od drveta je svoj procvat naplatila sečama šuma, pustošenjima i deforestacijom globalnih razmera. Danas se ponovo raspravlja o proizvodnji hartije od konoplje, u kontekstu diskusija o obnovljivim resursima, održivom razvoju i sve većem propadanju šuma.

Danas se industrija papira od konoplje u EU koncentriše na upotrebu konoplje u proizvodnji cigaretnog papira, novčanica, tehničkih filtera, higijenskih proizvoda i sl.

Eksterni linkovi
----------------

* Hartija od konoplje na konoplja viki Arhivirano 2007-05-04 na Wayback Machine-u
* N. Dubreta: Konoplja – sociološki aspekti uzgoja i upotrebe (pdf)
* Hemp Paper Arhivirano 2007-10-17 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Konoplja |
| --- |
| Osnovno | Istorija | Etimologija | Uzgajanje | Prerada | Delovanje | Zakon | Konoplja |
| Upotreba | Industrijska | Medicinska | Uživalačka | Duhovna |
| Proizvodi | Kudelja | Tkanina | Hartija | Gorivo | Konopljino ulje | Hašiš |
| Po državama | Bosni i Hercegovini | Hrvatskoj | Srbiji |
Novac iz Dirahiona (Drač), predpostavlja se kralja Monuna
**Monunius** (Monun, Monunios) je bio ilirski kralj iz plemena Dardanaca koji je živio u III stoljeću p. n. e. (vladao oko 300-280. godine p. n. e.). Bio je sin Bardilisa II ili možda Graba. Činjenica da je nekoliko dardanskih vladara imalo isto ime razlog je određenim zabunama; historičar John Wilkes navodi: "Niti je sigurno da je to bio isti vladar koji je stekao moć među Taulantima", zatim, "Nije utvrđeno da se radi o istom Monuniusu koji je ponudio pomoć protiv Kelta..."

Prvi njegov spomen u pisanim izvorima je u vezi saveza protiv makedonskog kralja Ptolomeja Kerauna, koji sklopio jedan drugi Makedonac, Ptolomej, Lizimahov sin, sa Monuniosom Ilircem (Monunio Illyrio), sin kralja Bardilisa II i njegov nasljednik, a možda i Graba koji je vladao 25 god ranije.

Monun i novac
-------------

Historičar Wilkes navodi i da je Monunius bio prvi Ilir koji je kovao svoj novac i to u Dyrrhachiumu (današnji Drač, u Albaniji). Da li se radi o stvarnom suverenitetu i potpunoj potčinjenosti ove grčke kolonije ili je to bio formalni suverenitet sa jačim političkim, ekonomskim i kulturnim suverenitetom nije jasno. Poznato je da su grčki autonomni gradovi na svojim kovanicama imali znak autonomnosti u vidu signiranja magistrata i monetarnog službenika. Upravo takav signir magistrata ima i na dirahijskom novcu signiran i imenom i vladarskom titulom Monunuja. Po tome se zaključuje da Monunijev "suverenitet" nad ovim jadranskim gradom nije značio i suverenitet Ilirske kraljevine, kojoj je Monunije bio na čelu.

U Albaniji je pronađeno i 40 srebrnih novčića za koje se vjeruje da su bili Monuniusovi. Na novčićima se nalazi prikaz krave koja doji i gleda tele a iznad njih je donja vilična kost vepra. Na drugoj strani se nalazi dvostruko pravougaono polje podijeljeno na četiri dijela sa simetričnim simbolima. Sa vanjske strane pravougaonika nalazi se ime (M)ONOYNIOY - Monunius i BACIΛEΩ(Σ) - kralj.

Kod Ohridskog jezera, u blizini ilirsko-makedonske granice pronađen je bronzani šljem na kome je upisano Monuniusovo ime.

Literatura
----------

* Miočević, Duje Rendić (1968). *Ilirski vladari u svjetlu numizmatičkih i epigrafskih izvora*. Historijski zbornik, Povijesno društvo Hrvatske, Zagreb. Arhivirano iz originala na datum 2020-01-30. Pristupljeno 2020-02-12.
* Bojanovski, Ivo (1988). *BOSNA I HERCEGOVINA U ANTIČKO DOBA*. ANUBiH, Sarajevo.
* Cabanes, Pierre (1988). *Les illyriens de Bardylis à Genthios 1 csillagozás IVe-IIe siècles avant J.-C.*. Amazon (French) Paperback.