recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Palača Banqueting** (engleski: *Banqueting House*) je ime jedne od londonskih historijskih rezidencija engleskih monarha u Ulici Whitehall u Boroughu City of Westminster. Ta palača je jedini preostali dio od izgorjele Palača St. James, i prvi primjer paladijevske visoke renesanse u Engleskoj.

Historija
---------

Kad je stara palača Banqueting u Ulici Whitehall izgorila 1619. kralj James Stuart zatražio je od Inigo Jonesa da podigne novu, što je ovaj izveo od 1619. do 1622.
Ta palača u svom prizemlju ima samo veliki salon pa izgleda kao vitruvijevska bazilika, ali bez brodova, samo sa nizom stupova uz zidove koji nose stropne grede.

Rubensovi stropni paneli
Kad je 1625. Charles Stuart stupio na tron, naručio je od poznatog flamanskog slikara Rubensa, da mu oslika stropne panele, u čast njegova oca, za što mu je platio honorar od 3000 tadašnjih £. Alegorijski paneli postavljeni su na strop 1635.

Tako sjajno ukrašena Palača Banqueting ubrzo je postala omiljeno mjesto za prijem stranih dostojanstvenika. 
Kad je sredinom 17. vijeka završio engleski građanski rat, na platou ispred palače, pred nekoliko hiljada okupljenih ljudi pogubljen je Charles Stuart. Nakon tog se u palaču uselio Oliver Cromwell koji je u njoj živio do svoje smrti 1660.

Nakon njegove smrti na tron se vratio njegov sin Charles II. On je svoj prvi govor održao 29. maja 1660. upravo na mjestu gdje mu je pogubljen otac. Svake godine na tom istom mjestu održava se komemoracija u spomen na pogubljenje Charlesa Stuarta.

Posljednji veliki događaj koji se održao u Palači Banqueting, desio se nakon progonstva Jamesa II, kad je Williamu Oranskom tu ponuđena engleska kruna. No kad su netom okrunjeni kralj i kraljica odabrali da žive u Palači Kensington, palača je pala u nemilost. Četiri godine nakon što je umrla Mary, veliki požar zahvatio je zgradu. Nakon tog je naručen Christopher Wren da je preuredi u privatnu kapelu, kao takva funkcionirala je do 1890.

Britanska vlada otkupila je 1962. palaču i potpuno je obnovila. Danas se Palača Banqueting koristi u protokolarne svrhe kao prijemna dvorana za sastanke stranih dostojanstvenika.

Kako Palača Banqueting ima samo dvije kompletne fasade, to je navelo mnoge da pretpostave kako je ona trebala biti dio veće cjeline. Vjerojatno je tako i bilo, jer je Charles gotovo 20 godina nakon dovršetka palače, naručio od Jonesa da mu pripremi projekat za obnovu cijele Palače Whitehall. Ti nacrti čuvaju se u koledžu Worcester Univerziteta u Oxfordu i u dvorcu Chatsworth, oni spadaju među Jonesove najzanimljivije kreacije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Inigo Jones*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 6. 2. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Palača Banqueting*" (engleski). London Drum. Pristupljeno 6. 2. 2017.

Vanjske veze
------------

***Palača Banqueting*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice palače ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 172807628
* ISNI: 0000 0004 0492 3435

 |
**Weseribre Senebkay**, egipatski faraon koji je vladao u drugom prijelaznom razdoblju, oko 1650. godine pne. Otkriće njegova groba 15. siječnja 2014. dokazalo je postojanje posebne dinastije u Abydosu, suvremenika XV.-XVI. dinastije. Otkriće dokazuje da Hiksi, semitski narod koji je stigao s juga današnje Sirije, nisu vladali cijelim Egiptom. Hiksi su osnovali petnaestu i šesnaestu egipatsku dinastiju. Ime faraona prije otkrića nije bilo poznato. Neki hijeroglifi iz faraonova imena pojavljuju se na Torinskom papirusu, dokumentu starom više od 3 000 godina, na kojemu se nalazi oko 300 faraonskih imena (Weser ... re). Na postojanje tzv. abidoske dinastije prvi je uputio Detlef Franke, a kasnije je teoriju dodatno razvio egiptolog Kim Ryholt 1997. godine.

Grobnica
--------

Grobnicu su u južnom dijelu Abydosa otkrili Josef W. Wegner sa Sveučilišta u Pennsylvaniji i tim egipatskih arheologa. Grobnica se sastoji od četiri komore i ukrašena je vapnencem, slikama božica Izide, Nut, Neftis i Selket. Tijelo je otkriveno u drvenom sarkofagu unutar oštećene kamene grobnice. Tekst nađen unutar kraljevske kartuše glasi: "kralj Gornjeg i Donjeg Egipta, Woseribre, sin Re, Senebkay". Grob nije pokriven nikakvim nadgrobnim spomenikom i stoga je morao biti opljačkan u antičkom dobi. Faraon je bio visok oko 185 cm, a umro je u kasnim 40-ima.

Izvori
------

1. ↑  www.index.hr, "U Egiptu otkriven grob nepoznatog faraona", objavljeno 15. siječnja 2014. pristupljeno 17. siječnja 2014.
2. ↑  www.penn.museum.html Arhivirano 2018-07-24 na Wayback Machine-u, "Giant Sarcophagus Leads Penn Museum Team in Egypt To the Tomb of a Previously Unknown Pharaoh"
3. ↑  Detlef Franke: *Zur Chronologie des Mittleren Reiches. Teil II: Die sogenannte Zweite Zwischenzeit Altägyptens*, u *Orientalia* 57 (1988.), pp. 259
4. ↑  www.ancient-origins.net, "New Pharaoh Discovered In Egypt – Introducing King Seneb Kay", objavljeno 15. siječnja 2014. pristupljeno 17. siječnja 2014.
5. ↑  www.ibtimes.com, "New Pharaoh Discovered In Egypt, King Seneb Kay Had ‘The Longest Rule’ Of His Time", objavljeno 15. siječnja 2014. pristupljeno 17. siječnja 2014.
6. ↑  abcnews.go.com, "New Pharaonic Tomb Discovered in Egypt", objavljeno 15. siječnja 2014. pristupljeno 17. siječnja 2014.
**Marin Županov** bio je hrvatski nogometaš.

Igračka karijera
----------------

Sa aktivnom igračkom karijerom započeo je dosta kasno, tek sa 15 godina. Godinu i pol dana je igrao u juniorskoj sekciji sućuračkog Jadrana. Nakon staža provedenog u juniorima ulazi u prvu momčad, te igra za Jadrana godinu dana. Županov je bio izrazito lijevo krilo. Njegove igre zapazio je tadašnji trener RNK Split - proslavljeni nogometaš Frane Matošić te se Županov ubrzo našao u redovima splitskih Crvenih. Izborio sa Splitom prvoligaški status u sezoni 1959./60. Igrao je prvoligaškog Splita u sezoni 1960/61. U toj sezoni odigrao svih 22 utakmice i postigao 1 gol.   
 Nakon ispadanja Splita iz prve lige i razilaska dotadašnje momčadi Županov je prešao u redove Hajduka. U redovima bijelih proveo je naredne tri godine.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 7 | 0 |
| Kup | 2 | 1 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 0 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **9** | **1**
 |
| Prijateljske | 19 | 5 |
| ***Sveukupno*** | **28** | **6** |

Trenerska karijera
------------------

Gotovo cijelu trenersku karijeru Županov je proveo u redovima matičnog kluba - Jadrana iz Kaštel Sućurca.
**Mirko Bonačić** (Split, 8. ožujka 1903 - Split, 18. listopada 1989) je bivši hrvatski nogometaš.

Mirko Bonačić je bio jedno od značajnih imena prvih generacija splitskog Hajduka koji je kao *half* ili *polutka* za Hajduk u razdoblju od 1923. do 1930. godine odigrao 203 utakmice i postigao 157 golova.

Osvojio je 1927. s Hajdukom i prvi naslov prvaka. Prestao je igrati 14. siječnja 1931. kada zbog obveza na radnom mjestu nije dobio dozvolu da s Hajdukom otputuje na turneju po Južnoj Americi.

Za nogometnu reprezentaciju Jugoslavije odigrao je šest utakmica (1924. - 1928.) i postigao tri gola. Debitirao je u Zagrebu 28. rujna 1924. u prijateljskoj utakmici protiv Čehoslovačke (0:2), kad su reprezentaciju sačinjavali desetorica igrača Hajduka i golman zagrebačkog HAŠK-a Dragutin Friedrich "Karlek" jer je golman Splićana Otmar Gazzari bio talijanski državljanin. Od nacionalnog tima oprostio se na Olimpijskom turniru u Amsterdamu 29. svibnja 1928. protiv Portugala (1:2), postigavši ​​jedini gol za Jugoslaviju. To je bio prvi gol Jugoslavije postignut na nekom od olimpijskih turnira.

Umro je u jesen 1989. u Splitu u 86. godini.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 19 | 5 |
| Kup | 6 | 1 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 2 | 0 |
| Splitski podsavez | 22 | 48 |
| **Ukupno** | **49** | **54**
 |
| Prijateljske | 154 | 103 |
| ***Sveukupno*** | **203** | **157** |

Prvi službeni nastup bio mu je u splitskom podsavezu protiv Borca iz Splita, 5. ožujka 1921. koju je Hajduk dobio sa 0:4 golovima Tagliaferra, Pilića, Radića i njegovim kao posljednjim četvrtim. Nastupio je i 6 puta utakmicama za kup, i postigao jedan zgoditak. Bila je to prva Jugo kup utakmica 24. kolovoza 1924. Hajduka protiv Reprezentacije Sarajeva koju je Hajduk dobio sa **6:0**. Po dva gola zabili su Benčić i A. Bonačić, i po jedan M. Bonačić i Radić. Na vratima je bio Otmar Gazzari

Vanjske poveznice
-----------------

* Bonačić, Mirko

Izvori
------

1. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk
***Očajanje*** (rus. *Отчаяние*) je roman ruskog književnika Vladimira Nabokova objavljen 1934. u Parizu u emigrantskom časopisu *Sovremenije zapiski*. Dijelom inspiriran autorovim iskustvima prilikom boravka u Berlinu u posljednjim danima Vajmarkse republike, a dijelom djelima Dostojevskog, *Očajanje* se odlikovalo korištenjem tehnike nepouzdanog naratora, a bio je i prvi roman koji je sam Nabokov preveo na engleski jezik. Godine 1978. je po njemu Rainer Werner Fassbinder režirao istoimeni film.

Radnja
------

U ulozi glavnog lika i istovremeno i naratora se nalazi biznismen Herman Karlovič. On živi u Berlinu sa svojom ženom Lidijom i bavi se proizvodnjom čokolade. Tokom jednog poslovnog puta koji ga je odveo u okolinu Praga, gde sasvim slučajno naleće na besposličara Feliksa, koji potpuno liči na njega. Tom prilikom se upoznaje sa njim i nudi mu posao. Nakon nekog vremena između njih započinje prepiska i Karlovič mu nudi posao dublera, pošto je sebe predstavio kao glumca.

U isto vreme, prijatelj njegove žene, Ardalion je kupio plac u okolini Berlina, gde svo troje odlaze. Karloviču je u međuvremenu pala ideja na pamet da namami Feliksa na taj posed i da ga ubije zbog osiguranja. Svoju ženu je ubedio u priču da je to njegov davno nestali brat, koji ima poslednju želju da mu na neki način pomogne. Kao još jedan izgovor za njegovo ubistvo i uzimanje novca od osiguranja koristi i činjenicu da mu posao sa čokoladom nije tako dobro išao.

Kasnije je namamio Feliksa na Ardalionov plac i ubio ga. Nakon toga je u dogovoru sa ženom pobegao u Francusku, gde je ona kasnije trebalo da mu se pridruži. Za to vreme, on iz Francuske prati dešavanja u Nemačkoj preko novina i vesti koje stižu u Francusku. Ubrzo saznaje da mu se plan izjalovio, jer Feliks uopšte nije ličio na njega. Ubrzo je on otkriven kao ubica i nemačke i francuske vlasti kreću potragu za njim. Kad je Karlovič postao svestan situacije, odlazi u jedno francusko selo, gde ga hapsi policija.

Vanjske veze
------------

* "Despair Links"
* Google books excerpts preview at *Despair* and *The Portable Nabokov*
**Parliament Square** (prevedeno Parlamentarni trg) je srce londonskog Westminstera, omeđen Big Benom, Westminsterskom palačom i Westminsterskom opatijom.

Po čitavom trgu postavljene su skulpture poznatih britanskih i svjetskih državnika, među ostalima Winstona Churchilla i Abrahama Lincolna.

Historija
---------

Zgrade parlamenta nalaze se tu od 1016. kada je kralj Knut Veliki sagradio palaču, koju su nakon njega često obnavljali i dograđivali. Ona je izgorjela u požaru 1834. pa je arhitekt Charles Barry podigao današnju palaču Parlamenta Ujedinjenog Kraljevstva u neogotičkom stilu.

Najstariji preživjeli dio starog zdanja je - *Westminster Hall* - koji je sve do sredine 19. vijeka bio sjedište najvišeg suda u zemlji.

Panorama trgaPanorama trga

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Parliament Square*" (engleski). London Drum. Pristupljeno 10. 02. 2017.

Vanjske veze
------------

***Parliement Square*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Parliament Square* ()

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Parliement Square** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Paria** (španjolski: Península de Paria) je veliki poluotok u Karipskom moru na sjeveru Venecuele, u saveznoj državi Sucre.

Geografija
----------

Poluotok razdvaja Karipsko more od Zaljeva Paria, dug 120 je km, i točno preko puta njega leži Port of Spain na otoku Trinidad.

Na južnoj strani leže najveća mjesta i luke Güiria, Irapa i Macuro.

Plaža Medina
Poluotok predstavlja fizički završetak sjeverne grane (*Serranía del Litoral*) masiva Karipskih Andi, a ukupna površina mu iznosi 2 438 km². Planine koje se protežu po poluotoku su relativno niske, od 500 m do 1.370 m, sa strmim obroncima do 45 % i velikim klifovima.

Dekretom od 12. decembar 1978. osnovan je Nacionalni park Paria na površini od 375 km².

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Paria, Penisola di*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 6. 11. 2017.
2. 1 2  „*Parque Nacional Península de Paria*" (španjolski). Turismo Sucre. Pristupljeno 6. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

***Paria (poluotok)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Parque Nacional Península de Paria* ()
**Gumuš** (tur. *Gümüş*) je turska televizijska serija snimana od 2005. do 2007.

U Srbiji je emitovana tokom 2010. i 2011. na televiziji Prva. U Hrvatskoj je emitovana na programu Nova TV.

Sinopsis
--------

*Gumuš* je priča o nesrećnoj ljubavi, neuzvraćenoj ali i nametnutoj, o mladim ljudima kojima je sreća toliko blizu da je ne vide. Život prostodušne, neiskvarene devojke Gumuš (sh. *Srebro*) menja se kada joj imućna porodica Šadoglu dogovori brak s muškim naslednikom Mehmetom koji je, nakon što mu je voljena devojka poginula u saobraćajnoj nesreći, zapao u tešku depresiju. Gumuš veruje da se njen san ostvaruje. Udaje se za mladića u kojeg je zaljubljena od detinjstva i odlazi u Istanbul da bi nastavila život u bogatstvu. Ipak, stvari nisu tako jednostavne. Mehmet je nesrećan, jer je prisiljen da živi sa ženom koju nije sam odabrao i, bez obzira što je Gumuš lepa, nežna i pažljiva, njegovo srce ostaje zatvoreno.

Vrlo brzo Gumuš uviđa da njen novi život uopšte neće biti bajka o kakvoj je maštala. Osim rezervisanog i odbojnog supruga, nesposobnog da je prihvati kao pravu ženu, svakodnevicu će joj zagorčavati svekrva i Mehmetova sestra. Bez drugog izlaza ona će prihvatiti ulogu koja joj je dodeljena, ali će se okrenuti vlastitom usavršavanju i obrazovanju u nadi da će tako lakše jednog dana odlediti Mehmetovo srce.

Devojci Gumuš je sudbina namenila raskošan život i veliku ljubav, ali se na tom putu susreće s brojnim pričama ljudskih slabosti koje treba razrešiti.

Uloge
-----

| Glumac: | Uloga: |
| --- | --- |
| Songul Oden | Gumuš |
| Kivanč Tatlitug | Mehmet |
| Ekrem Bora | Mehmet Fikri |
| Gungor Bajrak | Šeref |
| Funda Ilhan | Esra |
| Ajča Varlijer | Pinar |
| Lačin Džejlan | Gulsun |
| Sevinč Gursen Akjildiz | Bahar |
| Tarik Unluoglu | Tarik |
| Baris Bagdži | Emir |
| Džunejt Čališkur | Ahmet |
| Serdar Orčin | Onur |
| Kamil Guler | Gokan |
| Emre Karajel | Engin |
| Tajfun Eraslan | Levent |
| Hikmet Karagoz | Osman |
| Džansin Ozjosun | Didem |
| Fusun Erbulak | Dilruba |
| Murat Akdag | Kojlu |
| Čigdem Batur | Dilek |

Izvori
------

1. ↑  „Osnovni podaci o seriji". Arhivirano iz originala na datum 2012-01-28. Pristupljeno 2012-07-19.
2. ↑  „*Gumuš* na Prvoj Srpskoj Televiziji". Arhivirano iz originala na datum 2011-08-10. Pristupljeno 2012-07-19.

Vanjske veze
------------

* Gümüş na IMDb-u ()
* Gümüş / Dizi / Kanal D
* Sadržaj na Sapunice.net
**Peníscola** je turistički grad od 7,413 stanovnika u Španjolskoj autonomnoj pokrajini Valencija.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad leži na obali Mediterana udaljen 150 km sjeveroistočno od Valencie i nekih 220 jugozapadno od Barcelone.

Historija
---------

Peníscola je još od antičkih vremena raskrsnica mediteranskih civilizacija koje su se otimale za nju, zbog njena položaja Tako da su njome vladali Feničani, Grci, zatim Kartažani, Rimljani, Bizantinci i Arapi. 
Kasnije za kršćanstva tu su se doselili legendarni i zagonetni Vitezi templari.

Pogled na Zamak i grad
Oni su između 1294. - 1307. podigli zamak, na temeljima starijeg arapskog kaštela. Ta snažna fortifikacija građena u rasponu od preko sto godina, pa se stilski razlikuje jer ima elemente kasnoromaničke do ranogotičke arhitekture.

Zamak leži na malom stijenovitom poluotoku okružen vodama mediterana, ono što je kuriozum je da ima izvor pitke vode.

To je kompleks od petnaest građevina u dva nivoa, raspoređenih oko unutrašnjeg dvorišta, opasan čvrstim kamenim bedemima, sa četiri masivna 
bastiona.

Privreda
--------

Peníscola je jedna od napoznatijih turističkih destinacija tog dijela Španjolske.

U proljeće i ljeto Zamak Peníscola je mjesto gdje se održava Festival španjolskog stripa i Festival stare i barokne muzike. 
Izvan bedema uz plaže nalaze se brojni hoteli, apartmani i ugostiteljski objekti.
Turisti se pored kupanja (gotovo cijele godine) mogu voziti biciklom i planinariti po masivu i rezervatu prirode
Sierra de Irta.

Gradovi pobratimi
-----------------

* Francuska Villeneuve-lès-Avignon, Francuska
* Španija Fuenterrabía, Španjolska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „Spain: Castellón Province" (engleski). City population. Pristupljeno 24. 5. 2018.
2. 1 2 3 4  „*General history*" (engleski). Peñíscola. Pristupljeno 24. 5. 2018. [*mrtav link*]
3. ↑  „*The Residential Templar Castle of Peñíscola*" (engleski). Domus Templi. Arhivirano iz originala na datum 2012-03-13. Pristupljeno 24. 5. 2018.
4. 1 2 3  „*Peníscola*" (engleski). Turespaña. Pristupljeno 24. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

***Peníscola*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Peñiscola al día* ()
**Piccadilly Circus** (izgovor: [Pikadili serkus]) je vrlo prometno londonsko raskršće i popularno okupljalište, koje po svemu liči na trg iako to službeno nije. Sufiks Circus dodat mu je da se naglasi njegova kružna forma.

Opis i historija
----------------

Nalazi se između kvartova St. James (jug) i Soho (sjever) u Boroughu Westminster, on povezuje ulice; Coventry, Shaftesbury, Regent i Piccadilly.

Piccadilly se počeo formirati 1819. kao raskršće između ulica Piccadilly i Regent, koje su građene po projektu Johna Nasha. Piccadilly je izgubio svoju kružnu formu 1886. kad je izgrađena avenija Shaftesbury, kroz tadašnja sirotinjska predgrađa Soho i St. Giles.

Piccadilly Circus privlači posjetitelje iz cijelog svijeta, od kojih su mnogi odmaraju na stepenicama centralnog kamenog otoka, koji je postolje za fontanu i aluminijsku skulpturu Eros (službeno Anđeo kršćanske ljubavi) podignutu 1893.

Prva neonska reklama na struju instalirana je 1910, a od 1923. počela je moda postavljanja divovskih neonskih reklama po fasadi tadašnjeg Londonskog paviljona, koji je kasnije pretvoren u kino. Brojne okolne zgrade su tokom 1980-ih. obnovljene kao trgovine i robne kuće, a zgrada teatra Criterion početkom 1990-ih. Nedaleko od Piccadilly Circusa na pješačkoj udaljenosti nalaze se poznate trgovine duž Regent Streeta i teatri West Enda, uokolo ima puno poznatih noćnih klubova.

Panorama trgaPanorama trga

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Piccadilly Circus*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 21. 1. 2017.

Vanjske veze
------------

***Piccadilly Circus*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Piccadilly Circus* na portalu A View on Cities ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 192942726
* GND: 1054035024
* SUDOC: 122310314

 |
**Branislav „Bane" Кrstić** (Novi Sad, 15. februar 1962) jugoslovenski je i srpski kantautor i pesnik. Bio je član grupe Pa šta koju je osnovao 1980. godine. Garavi sokak osniva 1989. godine kada stiče širu popularnost u Jugoslaviji. Publici je poznat po konbinovanju vojvođanskog melosa sa više vrsta zabavne muzike.

Biografija
----------

Branislav Кrstić je rođen 15. februara 1962. godine, u Novom Sadu, u porodici oca Slobodana Кrstića po profesiji automehaničara i majke Milice Кrstić po profesiji krojačica iz Gospođinaca. Njagov stric je bio vladika budimski Danilo Krstić. Završio je Srednju mašinsku školu u Novom Sadu i apsolvirao na Poljoprivrednom fakultetu u Novom Sadu.

Muzička karijera
----------------

Od 1989. godine kao kompletan autor muzike, pevač i gitarista „Garavog sokaka", objavio je preko devet albuma. Računajući i one kompilacijske, izašlo je preko petnajst albuma.

Na svojim koncertima nekoliko puta su napunili beogradski Centar Sava, Dom sindikata, novosadsko Srpsko narodno pozorište. Svirali su i na turnejama u Кanadi i Australiji.

Politički angažman
------------------

2019. godine na jedanajstoj proslavi godišnjice Srpske napredne stranke u Novom Sadu Bane Кrstić i Garavi sokak pevaju pesmu *Biće bolje ako budeš tu*; takođe, čestitali su slavu i stranački rođendan SNS-u.

Spoljašnje veze
---------------

* www.garavisokak.com

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* MusicBrainz: ea7ec8d6-25d4-4846-bfbf-a4fcac960e6a

 |
**Philippeville** (valonski: *Flipveye*) je grad i općina od 9,244 stanovnika na jugu Belgije u valonskoj Provinciji Namur.

On je i administrativni centar Arondismana Philippeville.

Geografske karakteristike
-------------------------

Philippeville se prostire nedaleko od granice sa Francuskom, udaljen 26 južno od Charleroija.

Historija
---------

Tlocrt grada-utvrde iz 1645.
Philippeville je novi grad nastao kao utvrda čija je izgradnja počela 1555. a nazvan je tako u po imenu španjolskog kralja Felipea IV. Španjolci su tu utvrdu podigli na nasigurnoj granici prema sve agresivnijoj Kraljevini Francuskoj.

Nakon sklapanja Pirinejskog mira 1659. Španjolska je morala je prepustiti Philippeville Kraljevini Francuskoj koja je vladala njime sve do Napoleonove abdikacije 1815.
Iste godine, nakon potpisivanja Pariškog mira predaje ga Ujedinjenoj Kraljevini Nizozemskoj, koja će upravljati gradom. sve do belgijske nezavisnosti 1830.

Francuski Inženjerac Sébastien de Vauban je nakon 1659. redizajnirao utvrdu koja je nakon tog dobila karakteristični tlocrt petokrake zvijezde.
Bedemi su djelomično porušeni 1820. a potpuno 1853.

Današnji Philippeville je mali turistički, trgovački i obrazovni centar.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Saulieu, Francuska;

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Belgium: Namur*" (engleski). City population. Pristupljeno 28.04. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Son histoire*" (francuski). Philippeville. Arhivirano iz originala na datum 2022-04-30. Pristupljeno 28.04.2022.
3. ↑  „Jumelage" (francuski). Saulieu. Pristupljeno 28.04. 2021.

Vanjske veze
------------

***Philippeville*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Philippeville* (službene stranice) ()
**Rod Riffler** (rođen: ***Rudolf Ungar***) (Osijek 5. 1. 1909 – Koncentracijski logor Jasenovac, 1941), jugoslavenski plesač, učitelj modernog plesa i koreograf ubijen u koncentracijskom logoru Jasenovac za vrijeme Holokausta. Jugoslavenskoj javnosti je poznatiji kao mentor Lee Deutsch.

Biografija
----------

Rod Riffler je rođen 5. 1. 1909 godine u Osijeku za vrijeme Austro-Ugarske Monarhije. Potječe iz židovske porodice trgovca Maksa i supruge mu Ilke. Rod je odrastao u rodnom gradu uz dvije sestre; Marija Luis i Marija, te mlađeg brata Rafaela. Nakon što se iz Osijek preselio u Zagreb, Rod je otvorio školu plesa na Dolcu kao jedan od najboljih učitelja plesa tog doba na teritoriju Kraljevine Jugoslavije. Za života bio je mentor-učitelj Lee Deutsch, popularne dječje glumice iz Zagreba. Rod je ujedno bio i blizak prijatelj Leine majke Ivke Deutsch. Na izboru za "Miss Rab 1935" Rod je prigodom gala soarea svojom plesnom atrakcijom oduševio na terasi "Grand Hotela Imperial" domaću i stranu publiku. Nakon Aprilskog rata i okupacije Kraljevine Jugoslavije 1941 godine, uspostavom Nezavisne Države Hrvatske (NDH), ustaše su otkrile da je Rod homoseksualac i Židov. Iz Zagreba je bio deportiran u koncentracijski logor Jasenovac gdje je umro od gladi. Imao je samo 34 godine.

Program plesnog koncerta Roda Riflera, koji je održan u Zadužbini Ilije M. Kolarca, 12. aprila 1935. godine.
2010 godine, redatelj Branko Ivanda je izrežirao film "Lea i Darija - Dječje carstvo" o tragičnoj sudbini Lee Deutsch. Roda je u filmu utjelovio hrvatski glumac Radovan Ruždjak.

Djela
-----

* *Jutarnja gimnastika za svakoga*, (1936)
**Marin Terzija**, jedan od dva nogometaša NK Vala iz Kaštel Starog, koji dolazi na ispomoć Hajduku za Rappan kup 21. srpnja 1963. koji se igrao u Splitu protiv SONP-a iz Kladna. To mu je bio jedini nastup kao i Slavenu Šimiću, njegovom klupskom kolegi.

Na toj utakmici na vratar Hajduka je bio Damir Delić, a igrali su još Vinko Cuzzi, Ferante Colnago, Miroslav Brkljača, Ante Žaja, Slaven Šimić, Branko Kraljević, Ante Kunac, Zvonko Bego i Veljko Zuber. Utakmica je završila konačnim rezultatom 1:2, a gol za Hajduk postigao je Kunac.

Marin Terzija je opisan kao vrlo dobar dribler i na mjestu i u sprintu, igrač neviđene startne brzine, s loptom i bez nje u kratkom sprintu s podjednako razornim i snažnim preciznim udarcima s obje noge. Imao je izuzetno visok skok u vis s preciznim udarcima glavom.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 0 | 0 |
| Kup | 0 | 0 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 1 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **1** | **0**
 |
| Prijateljske | 0 | 0 |
| ***Sveukupno*** | **1** | **0** |

Izvori
------

1. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk
Podrumi Dioklecijanove palače
**Podrumima Dioklecijanove palače** naziva se natkriveni i dijelom podzemni prostor u najjužnijem dijelu Starog grada (dio nekadašnje Dioklecijanove palače) u Splitu. Riječ je o nadsvođenim, većim ili manjim dvoranskim prostorima i hodnicima između njih. Njihova površina velika je kao osmina čitave nekadašnje Palače.

Oblikovani su pri gradnji Palače na položaju s padom prema morskoj obali, u svrhu izravnavanja razine južnog, rezidencijalnog dijela, s ostalim dijelovima Palače. Njihovi prostori imaju raznovrsne oblike: bazilikalni, centralni, centralno - križni, pravokutni itd. Zidovi su im služili za temelje carskim stambenim zgradama iznad njih pa su se oblici njihovih prostora vjerojatno podudarali s oblikom tih građevina koje su nestale oblikovanjem kuća i ulica Splita u srednjem vijeku. Vjerojatno su korišteni i za skladišni, možda i tamnički prostor.

Kroz njihovu sredinu, kao dio glavnog kardina *(Cardo maximus)* Dioklecijanove palače, poprijeko prolazi hodnik koji od *Pločate Sv. Dujma* ("Peristil")
vodi do izlaza na *Rivu*, tzv. *porta aenea* (Mjedena vrata), lučka vrata nekadašnje Palače, i koji ih dijeli na istočni i zapadni dio. Duž njihove južne strane, uza zidine Palače, pruža se široki kodnik iz kojeg se pristupa u pojedine prostore Podruma.

Vremenom su bili gotovo sasvim zasuti, ali svijest o njihovom postojanju u Splitu je trajno postojala (stari splitski naziv za njih je "**Grote**") i, sa strahopoštovanjem i pobožnošću, smatralo ih se tamnicama u kojima je car Dioklecijan mučio kršćane. 
No, neki poduzetniji Splićani koji su imali kuće iznad njih ponekad su probijali njihove svodove i preuređivali ih u vlastite skladišno - podrumske prostore.

Njihovo iskopavanje započeto je u 19. stoljeću, a najveći zamah je imalo u 50-tim godinama 20. st. i do danas su većinom otkriveni. Zapadni dio Podruma očuvan je u cijelosti te je skoro sasvim pristupačan razgledavanju. 
Njihov se istočni dio tijekom srednjeg vijeka dijelom urušio, no i on je većinom danas otkriven i pristupačan javnosti, iako su zbog navedenog bezrazložno uništeni mnogo vrjedniji, srednjovjekovni i kasniji građevni sklopovi i ulice grada, zajedno sa starim samostanom i crkvom Sv. Klare, koji su se nalazili na mjestu urušenja i u njegovoj blizini.

Ono što bi se možda trebalo smatrati pravom vrijednošću Podruma i po čemu je Split jedinstven u svijetu, jest činjenica kako se iznad njihovih dojmljivih, monumentalnih prostora, već gotovo tisuću i pol godina nalazi živo tkivo grada, ulice i kuće Splita.

Podrumi se danas koriste kao atraktivni sajmeni i izložbeni prostor.

Poveznice
---------

* Dioklecijanova palača

Vanjske poveznice
-----------------

* HULU, Podrumi Dioklecijanove palače Arhivirano 2013-01-19 na Wayback Machine-u
**Poole Harbour** (slobodno prevedeno Pulska luka) je zaljev La Mancha na jugozapadu Engleske u Grofoviji Dorset.

Geografske karakteristike
-------------------------

Poole Harbour je zapravo estuarij velik 38 km², formiran krajem posljednjeg ledenog doba. 
Estuarij formiraju rijeke Piddle, Corfe, Sherford i Frome, koja je najveća, sve one uviru sa zapada. Na istočnoj strani u jednom od njegovih dubokih rukavaca leži grad Poole, a na samom istočnom ulazu Bournemouth.

Zaljev je vrlo dubok, plitak i neobično razveden brojnim rukavcima. Obale su mu duge nekih 100 km i vrlo različite, od slanih močvara, vriština do pješčanih plaža sa dinama.

U zaljevu ima više od dvadesetak otoka, od kojih je najveći *Brownse* koji je 1962. proglašen Ptičjim rezervatom i predan Nacionalnoj zakladi za očuvanje prirode na upravljanje. Pored toga i brojni dijelovi obale su proglašeni rezervatima prirode.

Pogled na jedrilice u zaljevu
Ulaz u zaljev je širok samo 300 metara, kako kroz njega prolazi svakodnevno velik broj trajekata, prkoseći jakim plimnim strujama, nedavno se ga je moralo produbiti.

Jaružanjem je napravljen kanal širok 100 metara, produbljen za 6 do 7,5 metara, kako bi brodovi sigurnije mogli doploviti do luke u Poolu. Pritom je iskopano oko 1,65 milijuna metričkih tona pijeska koji je upotrebljen za dosipavanje plaža u Poolu, Bournemouthu i Swanageu.

Zaljev je popularna turistička destinacija koji ga koriste za skijanje na vodi i druge vodene sportove.Kako je odlična prirodna luka - Poole Harbour je glavni centar engleskih jedriličara.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Poole*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 11. 2016.
2. 1 2 3 4 5  „*Poole Harbour & Islands (PHB)*" (engleski). Poole & Christchurch Bays Coastal Group. Pristupljeno 16. 11. 2016.

Vanjske veze
------------

* *Poole Harbour & Islands (PHB)* Arhivirano 2017-03-24 na Wayback Machine-u ()
**Portobelo** je distrikt od 10,723 i grad od 4,559 stanovnika na sjeveru Paname u Provinciji Colón.

Danas je poznat kao dio lokaliteta Utvrde na karipskoj obali Paname kog je UNESCO - 1980. uvrstio na Listu svjetske baštine u Americi.

Geografske karakteristike
-------------------------

Portobelo leži na sjeveru Panamske prevlake, u istoimenom zaljevu Karipskog mora, udaljen pedesetak km sjeveroistočno od Colóna i ulaza u Panamski kanal.

Historija
---------

Utvrda carinarnice iz 1630.
Do zaljeva je prvi doplovio Kristofor Kolumbo 1502. i nazvao ga *Lijepa luka* (*porto belo*.

Mjesto je osnovano 1597. pod imenom *San Felipe de Portobelo* kao luka na kopnu.

Portobelo je izrastao u dobro utvrđeno trgovište i luku na sjevernom kraju stare *Zlatne ceste*, kojom su se konjima i mazgama prenosile zlatne poluge iz andskih zemalja, preko prevlake, a zatim galeonima otpremale za Španjolsku.
Ti su brodovi dopremali robu potrebnu tadašnjim malobrojnim španjolskim kolonijama na kopnu.

Postao je poznat po svom godišnjem sajmu, na kom se trgovalo po 30 do 60 dana.
Često su ga napadali a nekoliko puta i opljačkali engleski gusari i pirati. Prvi put ga je napao Francis Drake 1596. koji je i umro od groznice za vrijeme napada pa je u zaljevu i Ipokopan.

To je navelo španjolske admirale da tokom 18. vijeka, promjene rute plovidbe, radije su dulje plovili oko Rta Horn prema sigurnijim pacifičkim lukama.
Izgradnja željezničke pruge Panamá-Colón 1850-ih i otvaranje Panamskog kanala 1914. potpuno su skrenuli promet sa njegove luke.

Danas je grad koji sve više živi od turizma naročito za vrijeme festivala Cristo Negro (Crni Krist) koji se održava svakog oktobra.

### Utvrde

Prve planove za utvrđivanje ulaza u zaljev Portobelo napravio je 1586. talijanski Inžinjerac Bautista Antonelli. 
Po njegovim nacrtima 1590-ih su započeli radovi, koji su potrajali do 18. vijeka.

Pored samog Portobela koji je opasan bedemom, izgrađena su dva zamka Santiago de la Gloria i San Felipe i 6 utvrda za atiljerijske baterije koje su štitile ulaz u zaljev.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Portobelo District in Panama*" (engleski). City population. Pristupljeno 18.1.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Portobelo, Panama*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 20.1.2023.
3. 1 2 3 4  „*San Felipe de Portobelo*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 20.1.2023.
4. ↑  „*Fortifications on the Caribbean Side of Panama: Portobelo-San Lorenzo*" (engleski). Unesco. Pristupljeno 20.1.2023.

Vanjske veze
------------

***Portobelo (Panama)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipio del distrito Portobelo* ()
*Blautopf* – Izvor ponornice Dunava u Blaubeurenu
Izvor Kamačnika u Gorskom Kotaru
Vrulja kod Omiša
**Kraški**  ili **krški izvori** su izvori vode koji su dio sistema krasa. U taj sistem su uključene i podzemna odvodnja područja. Kraški izvori su obično dio sistema speleološkog sistema na kojem ponornica stiže na površinu zemlje. Tako je često moguće ući na izvoru u sistem pećine i istražiti ga. Glavna karakteristika kraških izvora proizlazi iz činjenice da voda brzo prolazi kroz špilje. Zato je efekt čišćenja vode u podzemlju minimalan. Voda izvire već nakon nekoliko dana ponovo na izvoru. Oluje, otopljeni snijeg i sezonske promjene u oborinama se na količini vode koja izvire uglavnom jasno odražava. Na mnogim kraškim izvorima u suho godišnje doba količina vode koja izvire variira. Karakteristike kraških izvora naseljenim područjima opčenito nisu u pogodni za korištenje za pitku vodu. Neravnomjerna količina vode te veliki udio kamenca u vodi može dovesti do loše kvalitete vode.

Tipovi izvora
-------------

Izdvaja se sedam različitih tipova kraških izvora:

* Voklijski izvor
* Potajnica (mukavica, interminentni izvor)
* Estavela
* Bočati izvor (slanasti izvor)
* Vrulja
* Morska vodenica
* Morska estavela

Povezano
--------

* Blautopf
* Kraški proces

Literatura
----------

* Dukić, D. i Gavrilović Lj. (2006): *Hidrologija*, Zavod za udžbenike i nastavna sredstav, Beograd, ISBN 86-17-13110-1
* Mastilo, Natalija (2005): *Rečnik savremene srpske geografske terminologije*, Geografski fakultet, Beograd

Vanjske veze
------------

***Kraški izvor*** na Wikimedijinoj ostavi

* Gradri.hr

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 1065850514

 |
**Nemikrocelularni karcinom pluća** (engl. , *NSCLC*) je bilo koji tip epitelnog raka pluća osim mikrocelularnog karcinoma pluća (SCLC). Kao klasa, NSCLC su relativno nesenzitivni na hemoterapiju, u poređenju sa mikrocelularnim karcinomima pluća. Kad je to moguće, oni se prvenstveno tretiraju hirurškim resekcijama s ciljem lečenja, mada se hemoterapija u sve većoj meri koristi preoperativno (neoadjuvantna hemoterapija) i postoperativno (adjuvantna hemoterapija).

Tipovi
------

Kružni grafikon prikazuje insidencu nemikrocelularnog karcinoma pluća u odnosu na mikrocelularni karcinom pluća, sa frakcijama pušaća u odnosu na nepušaće datim za svaki tip.
Najčešći tipovi NSCLC su skvamozni karcinom, karcinom velikih plućnih ćelija, i adenokarcinom, a postoji i nekoliko drugih tipova koji se ređe javljaju. Svi tipovi se mogu javiti u obliku neobičnih histoloških varijanti i kao kombinacije mešovitih tipova.

Ponekad se fraza "nemikrocelularni karcinom pluća" ("nije drugačije navedeno", ili NOS) koristi u generičkom smislu. To se obično radi kad se specifičnija dijagnoza ne može uspostaviti, nakon što patolog pregleda malu količinu malignih ćelija i tkiva u citološkom ili biopsnom uzorku.

Rak pluća kod nepušača je skoro univerzalno NSCLC, pri čemu su velika većina slučajeva adenokarcinomi.

Maligni rakovi pluća relativno retko sadrže komponente oba tipa: SCLC i NSCLC. U tim slučajevima, tumori se mogu klasifikovati kao kombinovani mikrocelularni karcinomi pluća (c-SCLC), i oni se (obično) tretiraju puput "čistih" SCLC.

Vanjske veze
------------

* MedlinePlus enciklopedia *Lung cancer — non-small cell*
**WinNuke** je izraz koji se koristi za teledirigirani napad lišavanjem usluge (DoS) koji je zahvatio Microsoftove operativne sisteme Windows 95, Windows NT i Windows 3.1x.

Napadač je slao nizove OOB (out of band) podataka na ciljani TCP port 139 (NetBIOS), izazivajući lockiranje i prikaz "plavog ekrana smrti". To nije izazivalo nikakvu štetu prema samim podacima ili promjenu podataka na samim hard diskovima, ali su se zato gubili svi nesnimljeni podaci.

Tzv. OOB znači da je zloćudni TCP paket sadržavao Urgent Pointer. Rijetko korišteno polje u TCP headeru, se koristilo za indikaciju da bi neki od podataka u struji TCP-a trebali biti brzo procesuirani od primatelja. Zahvaćeni operativni sistemi nisu ispravno procesuirali Urgent Pointer.

Osoba pod Internetskim imenom "arbooth" je objavila C izvorni kod za WinNuke 7.6. 1997. Kako je izvorni kod bio široko korišten i distribuiran, Microsoft je bio prisiljen napraviti sigurnosne zakrpe, distribuirane nekoliko tjedana kasnije.

V. također
----------

* Nuke (kompjuter)

Vanjski linkovi
---------------

* WinNuke Relief Page Arhivirano 2007-09-29 na Wayback Machine-u
* Article on a more recent variation of WinNuke (Published: 10/2/02)
* WinNuke Vulnerability Test
**Zagreb je NAŠ!** je zeleno-lijeva politička stranka iz Zagreba. Nakon ulaska u gradsku skupštinu Grada Zagreba na lokalnim izborima 2017. i nakon profiliranja kao najglasnije opozicije gradonačelniku Milanu Bandiću i njegovoj većini u Skupštini, stranka je izlazila na EU izbore i ima kandidate za nadolazeće Hrvatske parlamentarne izbore 2020. godine unutar platfome Možemo!.

Povijest
--------

Veći dio prapovijesti platforme je u lokalnom građanskom aktivizmu kroz lokalni pokret Pravo na grad. Politički zaokret je napravljen eskalacijom prosvjeda te priključivanjem manjih zelenih stranaka aktivistima. U travnju 2017. platforma je oformila koaliciju s četiri lijeve i zelene stranke u Zagrebu te time po prvi puta u Zagrebu stvorila savez progresivnih političkih stranaka. Na njihovim prvim lokalnim izborima održanima u Zagrebu u svibnju 2017. koalicija je osvojila 7,6% glasova, odnosno četiri mandata, u Skupštini, 21 mjesto u gradskim vijećima te 41 mjesto u mjesnim odborima, a mnogi izabrani predstavnici bili su mlađe osobe bez prethodnog iskustva u institucionalnoj politici.

Fotografija četvero učesnika kampanje Zagreb je NAŠ! iz 2017. godine (Mima Simić, Danijela Dolenec, Tomislav Tomašević i Urša Raukar-Gamulin
Najistaknutiji članovi platforme su Tomislav Tomašević, Danijela Dolenec, Sandra Benčić, Urša Neda Raukar-Gamulin, Vili Matula, Mima Simić i Teodor Celakoski.

Platforma
---------

Platforma se opisuje kao vrlo raznolika, "koju su u veljači 2017. oformili građani svih društvenih skupina (aktivisti, kulturni radnici, sindikalisti, društveni poduzetnici itd. od kojih su mnogi prije godinama bili aktivni u društvenim pokretima u Zagrebu)" te različita od postojećih stranaka jer ciljaju na razvitak "nove politike zasnovane na principima široke participacije, uključivosti i otvorenosti".

Izbori 2019. i 2020.
--------------------

Platforma je podrobnije istaknula svoju vidljivost na državnoj razini oformivši Možemo! kao nacionalnu političku platformu (uključujući slične pokrete i inicijative) za izbore za Europski parlament 2019. godine.

Za parlamentarne izbore 2020. godine Zagreb je NAŠ! i Možemo! predstavili su zajednički program i liste kandidata. U koaliciji su još i partneri Nova ljevica, ORaH, Radnička fronta i Za grad.

Izvori
------

1. ↑  „Zagreb je naš! Political Platform Joins Local Election Race". www.total-croatia-news.com. Arhivirano iz originala na datum 2022-01-29. Pristupljeno 2020-06-18.
2. ↑  „Zagreb je naš!Race". www.zagrebjenas.hr.
3. ↑  „Zalažemo se za kulturu dostupnu svima te revitalizaciju vrijedne industrijske baštine u društvene i kulturne svrhe" (Croatian). zagrebjenas.hr. 2017-05-16. Pristupljeno 2020-06-13.
4. ↑  „Zagreb je NAŠ!". www.zagrebjenas.hr.
5. ↑  „Croatian Intellectuals Unite to Oust Bandic From Zagreb". March 6, 2017.
**Odeška oblast** (ukrajinski:*Одеська область*, *Odes’ka oblast’*, *Odeshchyna*) je administrativna oblast koja se nalazi se u jugozapadnoj Ukrajini na granici sa Rumunjskom i Moldovom i na obalama Crnog mora. Upravno središte oblasti je grad Odesa.

Zemljopis
---------

Odeška oblast ima ukupnu površinu 33.310 km2 te je najveća ukrajinska oblast, u njoj živi 2.469.000 stanovnika te je prema broju stanovnika šesta oblast po veličini u Ukrajini. 1.625.100 (65,8%) stanovnika živi u urbanim područjima, dok 844.000 (34,2%) stanovnika živi u ruralnim područjima.

Odeška oblast graniči na sjeveru sa Viničkom oblasti, na istoku sa Mikolajivskom oblasti i na sjeveroistoku sa Kirovogradskom oblasti. Na zapadu je državna granica prema Moldovi a na jugu granica sa Rumunjskom.

Stanovništvo
------------

Karta Odeška oblasti
Ukrajinci su najbrojniji narod u oblasti i ima ih 1.542.300 što je 62,8% od ukupnoga stanovništva oblasti

* Ukrajinci: 62,8%
* Rusi: 20,7%
* Bugari: 6,1%
* Moldavci: 5,0%
* Gagauzi: 1,1%
* Židovi: 0,6%
* Bjelorusi: 0,5%
* Armenci: 0,3%
* Romi: 0,2%
* ostali: 0,1% ili manje

Bugari i Moldavci čine 21% i 13% stanovništva pokrajine Budžak koja se nalazi na jugu oblasti.

Ukrajinskim jezikom kao materinjim govori 94,8%, stanovništva , dok ruskim jezikom kao materinjim govori 4,7% stanovništva.

Administrativna podjela
-----------------------

Odeška oblast dijeli sa na 26 rajona, i 19 gradova od kojih njih sedam ima viši administrativni stupanj, također oblast ima i 33 mali gradova i 1.138 naselja.

Izvori
------

1. ↑  „Statistički podaci za Odešku oblast". Arhivirano iz originala na datum 2009-07-28. Pristupljeno 2010-04-11.

Eksterni linkovi
----------------

***Odeška oblast*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica oblasti Arhivirano 2008-08-27 na Archive.is-u

| * p
* r
* u
Oblasti u Ukrajini |
| --- |
| Čerkaška • Černigivska • Černivačka • Dnjipropetrovska • Donečka • Ivano-Frankivska • Harkivska • Hersonska • Hmeljnička • Kijevska • Kirovogradska • Luganska • Lavovska • Mikolajivska • Odeška • Poltavska • Rivanjska • Sumska • Ternopiljska • Vinička • Volinjska • Zakarpatska • Zaporiška • Žitomirska |  |
Karta središnjih jezera
**Abijata** je jezero u regiji Regiji Oromija, Etiopiji, udaljeno oko 150 km južno od glavnog grada Adis Abebe. Jezero je dio Nacionalnog parka Abijata-Šala

Geografske osobine
------------------

Jezero leži na nadmorskoj visini od 1,582 metara u savanskoj ravnici, zapadno od jezera Langano u Dolini velike rasjeline.

To je plitko jezero koje pokriva oko 20 000 ha, s najvećom dubinom od 14 m (prosječna dubina je 7,6 m).
Sezonska varijacija razine vode kreću se od 50 do 100 cm, ali je višegodišnje oscilacije mogu biti veće od tih vrijednosti. Tijekom proteklih 25 godina razina vode u jezeru varirala je 5 m, a površina jezera od 14 200 ha do 18 100 ha. Površinska temperatura vode u aprilu iznosi oko 27 ° C, a |pH vrijednost iznosi 9,3-9,5. Srednja koncentracija kisika iznosi 5,8 mg/L, a ukupna koncentracija otopljenih krutih tvari iznosi 8200 mg/L. Osim direktnih padalina, koje predstavljaju oko 21% godišnjeg priljeva, jezero dobija vode iz jezera Zivaj preko rijeke preko Bulbula, te iz jezera Langano preko rijeka; Hora Kalo i Gogesa. Procjenjuje se da jezero ima oko 1,6 milijuna m3 vode.

Na sjeveroistočnom dijelu jezera ima puno vrućih vrela, koja su poznata turistička atrakcija.

Ekonomija
---------

Vode jezera pune su lužina pa se koriste za proizvodnju 20.000 tona natrijevog karbonata. Procjenjene rezerve na jezeru Abijata, te susjednim jezerima Šala i Čitu prelaze 460 milijuna tona.

Izvori
------

1. ↑  Lake Lagnano ramsar.wetlands.org/Portals/15/ETHIOPIA
2. ↑  Current Exploration and Mining Arhivirano 2007-04-22 na Archive.is-u, Geological Survey of Ethiopia Web Page (pristupljeno 26. januara 2009.)
„Mademoiselle Docteur" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Mademoiselle Docteur (razvrstavanje).
**Elsbeth Schragmüller** (Schlüsselburg, 7. august 1887 - München, 24. februar 1940), poznatija pod pseudonimima **Fräulein Doktor**, **Mademoiselle Docteur** ili **Gospođica Doktor**, bila je njemačka obavještajka u Prvom svjetskom ratu, a koja se smatra jednom od najvećih legendi u historiji špijunaže.

Rođena je kao najstarije dijete pruskog oficira i državnog službenika Carla Antona Schragmüllera, a još od ranog djetinjstva je dobila izvrsno obrazovanje te je 1913. godine diplomirala politologiju na Univerzitetu u Freiburgu, postavši jedna od prvih njemačkih žena s tom akademskom titulom. Nakon izbijanja Prvog svjetskog rata ju je Colmar von der Goltz, njemački guverner okupirane Belgije angažirao u svojoj upravi, gdje je bila zadužena za otvaranje i presretanje pisama, a potom i za obavještajni rad. Godine 1915. ju je pod svoje uzeo pukovnik Walter Nicolai, šef vojne obavještajne službe Abteilung IIIb, i imenovao načelnicom odjela u Antwerpenu, odakle je rukovodila obavještajnim operacijama protiv sila Antante na Zapadnom frontu i pozadini. Iz rata je izašla sa činom poručnika i Željeznim križem. 

Po završetku rata se posvetila akademskoj karijeri i radila kao profesorica na Frajburškom univerzitetu. Otac i brat Konrad su se priključili nacistima, pri čemu je Konrad postao šef Jurišnih odreda (SA) za Magderburg. Obojica su stradala u Noći dugih noževa 1934. godine. Nekoliko godina kasnije je Schragmüller umrla od tuberkuloze kostiju.

Schragmüller je, kao jedna od prvih žena na visokom položaju neke obavještajne službe, izazvala veliku pažnju kako protivničkih obavještajaca, tako i javnosti, ali je usprkos tome njen pravi identitet do kraja života ostao tajnom. Njeno pravo ime je potvrđeno tek nakon poraza Njemačke u Drugom svjetskom ratu, kada su američkim istražiteljima postale dostupne službene arhive. U međuvremenu su aktivnosti i identitet Schragmüller postale predmetom špekulacija i urbanih legendi koje su se pretočile u romane, filmove i druge oblike popularne kulture, gdje je obično prikazivana kao femme fatale i svojevrsni pandan mnogo poznatijoj Mata Hari.

Fiktivni portreti
-----------------

* *Stamboul Quest*, hollywoodski film iz 1934. godine gdje ju je glumila Myrna Loy
* *Salonique, nid d'espions*, francuski film iz 1937. godine i njegova britanska verzija pod naslovom *Under Secret Orders* gdje ju je glumila Dita Parlo
* *Gospođica doktor*, italijansko-jugoslavenski film iz 1969. gdje ju je glumila Suzy Kendall
* *Annemarie Lesser*, zapadnonjemački TV-film iz 1971. godine gdje ju je tumačila Christine Wodetzky
* *Mata Hari*, američki igrani film iz 1985. godine gdje ju je glumila Gaye Brown

Vanjske veze
------------

* The Films of 'Fraulein Doctor' Arhivirano 2012-12-11 na Archive.is-u