recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Museum für angewandte Kunst** akronim **MAK** (hrvatskosrpski: *Muzej primijenjene umjetnosti*) je bečki muzej primijenjene umjetnosti otvoren 1864. kao *K. k. Österreichisches Museum für Kunst und Industrie*, prvi muzej takve vrsti na kontinentu, s kolekcijom predmeta za svakodnevnu upotrebu od gotike do 19. vijeka.

Kolekcija
---------

Muzej danas posjeduje veliku kolekciju tekstila i odjevnih predmeta od antike do današnjih dana, porculana (naročito iz bečkih manufaktura), čaša, nakita od zlata i emajla od srednjeg vijeka do modernih vremena. Muzej ima puno primjeraka evropskog namještaja od 13. vijeka, s velikom kolekcijom bečke tvornice Thonet, i puno predmeta s orijenta i dalekog istoka. Veliku kolekciju manuskripta (najveću zbirku perzijskih ilustriranih knjiga Hamzanama iz 16. vijeka. Puno skica i nacrta Gustava Klimta za dekoraciju briselske Palače Stoclet, pravo bogatstvo predmeta udruženja Wiener Werkstätte s početka 20. vijeka i puno arhitektonskih nacrta i maketa brojnih arhitekata.

Historija
---------

Unutrašnje dvorište muzeja
Muzej je službeno osnovan 7. marta 1863. dekretom cara Franje Josipa, nakon upornih nastojanja Rudolfa von Eitelbergera koji je bio blizak habsburgškom dvoru, po uzoru na londonski Victoria and Albert Museum (osnovan 1852.).

Za javnost je otvoren 12. maja 1864. u provizornim prostorijama u okviru tadašnjeg Hofburga, 1868. otpočela je gradnja zgrade muzeja po drugom projektu Heinricha von Ferstela koji je konačno odobrio car. Neorenesansna zgrada muzeja je dovršena 1871. kao prvi muzej na novoj aleji Ringstrasse u nju se uselio muzej zajedno sa Školom primijenjene umjetnosti. Zgrada muzeja je prvi put proširena 1909.

Od 1938. i nacističke aneksije Austrije muzej se zove *Staatliches Kunstgewerbemuseum*, a od 1947. *Österreichisches Museum für angewandte Kunst*. Između 1989. i 1993. izvedena je kompletna rekonstrukcija muzeja, dograđena su dva podzemna kata i novo krilo muzeja.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Museum für angewandte Kunst, Österreichisches, MAK*" (engleski). Encyclopedia of Austria. Pristupljeno 1. 4. 2013.
2. 1 2 3  „*The History of the Austrian Museum of Applied Arts*" (engleski). Austrian Museum of Applied Arts. Pristupljeno 1. 4. 2013.

Vanjske veze
------------

***Muzej primijenjene umjetnosti (Beč)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice muzeja ()
* Museum für angewandte Kunst na portalu Encyclopedia of Austria ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 131256403
* LCCN: n80095576
* ISNI: 0000 0001 1957 6905
* GND: 10174144-3
* BIBSYS: 90641178
* ULAN: 500213938
* NLA: 35244014
* NKC: kn20010710143
* CiNii: DA02267464

 |
**Ogliastra** (fon. Ogljastra, talijanski: *Provincia dell'Ogliastra*, sardinski: *Provìntzia de s'Ogiastra*) je bila jedna od osam talijanskih provincija otočke regije Sardinije. Glavni gradovi provincije i najveća urbana naselja bili su Lanusei (5492 stanovnika) i Tortolì (10.743 stanovnika). Ogliastra je ukinuta 2016. godine.

Geografija
----------

Karta provincije Ogliastre
Provincija Ogliastra s istoka i juga izlazila je na Tirensko more, na sjeverozapadu je graničila s provincijom Nuoro, a na jugozapadu s provincijom Cagliari. Površina provincije iznosila je 1854 km², a broj stanovnika 57.329 (2011. godine). Ogliastra je ležala u sredini istočne obale Sardinije. Primorski dio je uski i kamenit, a veći dio je brdsko-planinski, posebno na sjeveru gdje se izdiže najviši planinski masiv Gennargentu.

Općine i naselja
----------------

Provincija Ogliastra imala je 23 općina (talijanski: *comuni*). Pored Tortolìja i Lanuseija, druge veće komune bile su Bari Sardo (3983 stanovnika), Baunei (3736), Tertenia (3840) i Villagrande Strisaili (3421).

Grad Lanuzei

Ukidanje provincije
-------------------

Provincija Ogliastra ukinuta je 2016. godine. Od 23 općine, njih 22 priključeno je provinciji Nuoro, dok je općina Seui pripala novoosnovanoj Južnosardinskoj provinciji.

Izvori
------

1. 1 2  „*ITALY: Sardegna*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 26. 5. 2013.

Vanjske veze
------------

***Ogliastra (provincija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice provincije Ogliastre Arhivirano 2017-09-12 na Wayback Machine-u ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4355688-7

 |
**El Hrub** (arapski: الخروب) je grad i općina od 90,122 stanovnika na istoku Alžira u Pokrajini Konstantin.

Geografske karakteristike
-------------------------

El Hrub leži na nadmorskoj visini od 650 metara, udaljen svega 16 kilometara jugoistočno od svog administrativnog centra Constantina na putu za Batnu.

Historija
---------

Poznat je po arheološkom nalazištu u kom se nalazi grobnica numidijskog kralja Masinise.
Smještena na brdu iznad antičkog puta iz Cirte za Kartagu i danas svjedoči o nekadašnjoj važnosti numidijske
prijestolnice koja je nesumnjivo je utjecala na formiranje Hruba.

Grobnica numidijskog kralja Masinise
Današnji El Hrub osnovan je za Francuske kolonijalne uprave 1859. naseljavanjem 264 kolonista koji su se počeli baviti žitaricama.

Hrub je vrlo brzo narastao pa je status punopravne općine dobio dekretom - 1863.

Kad je izgrađena željeznička pruga Alžir - Constantine, stanica Hrub postala je važna raskrsnica prema Biskri i Vargli na jugu, Tebessi i Suk Ahrasu (jugoistok), Um el Buagiju i Henšeli (jugozapad), Gelmi na istoku i Sétifu na zapadu. To je utjecalo na razvoj grada i važnost njegova suka.

Od 1932. grad ima aerodrom kojim se za Drugog svjetskog rata služila Američka ratna avijacija, a nakon tog francuska tokom Alžirskog rata za nezavisnost. Danas više ne postoji jer ga je progutala industrijska zona.

Privreda
--------

Grad je poznat po sajmu, drugom po važnosti u istočnom Alžiru, koji se održava svake sedmice.

Pobratimski gradovi
-------------------

Francuska Mulhouse, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Algeria, People's Democratic Republic of Algeria*" (engleski). City population. Pristupljeno 25.4. 2020.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Le Khroub*" (francuski). Jean-Claude ROSSO. Pristupljeno 25.4. 2020.

Vanjske veze
------------

***El Hrub*** na Wikimedijinoj ostavi

* *El Khroub* ()

Izvori
------
**Reyðarfjörður** je gradić na istoku Islanda od 1.152 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Reyðarfjörður* leži na istoku Islanda, u istoimenom fjordu okružen visokim planinama, od kojih najviše ima 972 metara. On je udaljen oko 33 km od administrativnog centra Regije Austurland - Egilsstaðira i oko 670 km od Rejkjavika. 
Iako veći dio godine ima hladnu kontinentalnu klimu, sa puno kiša i magle, tokom ljeta je najtopliji grad Islanda.

Historija
---------

Sve do 20. vijeka Reyðarfjörður je bio malo ribarsko selo. Njegova odlična luka u dubokom fjordu poslužila je Saveznicima u Drugom svjetskom ratu kao baza, kao uspomena na te dane podignut je mali muzej.

Reyðarfjörður se 1998. udružio sa susjednim naseljima Eskifjörður i Neskaupstaður u novu općinu - Fjarðabyggð (Fjordofsko naselje) koja ukupno ima 4.629 stanovnika.

tvornice aluminija - Fjardaál
Veliki poticaj razvoju grada bila je izgradnja tvornice aluminija američke kompanije Alcoa - Fjardaál, koja je počela sa radom 2007. Zbog nje je izgrađena i hidroelektrana Kárahnjúkar u brdima iznad grada.

Izvori
------

1. 1 2 3  „Iceland: Municipalites and Urban Settlements" (engleski). City population. Pristupljeno 03. 03. 2014.
2. ↑  „*Alcoa Fjardaál*" (engleski). Alcoa. Pristupljeno 03. 03. 2014.

Vanjske veze
------------

***Reyðarfjörður*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice općine Gardabaer ()
Županijska cesta **Ž4036**, odvajanje od državne ceste D7 između Branjinog Vrha i Belog Manastira
**Ž4036**, asfaltirana (do 2009. godine kaldrmisana) županijska cesta u sjeverozapadnoj Baranji u smjeru istok-zapad koja spaja državnu cestu D7 i naselje Šećeranu, dugačka **1.7** km.

Od državne ceste D7 odvaja se nadesno između Branjinog Vrha i Belog Manastira. U Šećerani se raskršćem veže na lokalnu cestu (koja vodi na jug) L44008 (Ž4036 - Šećerana - Šumarina /Ž4035/). Iz istog raskršća jedan odvojak vodi na tzv. *venemu* bivše Tvornice šećera, a drugi do Šećeranskog jezera. Uz južni rub ceste **Ž4036** nalazi se šećeransko groblje, dok je sjeverno do nje govedarska farma "Mala Karašica".

Ta županijska cesta, skupa s lokalnom cestom L44008 i županijskom cestom Ž4035, služi kao sjeverozapadna obilaznica Belog Manastira jer povezuje državne ceste D7 (iz smjera Kneževa i Mađarske) i D517 između Belog Manastira i Širina (u smjeru Belišća).

Fotogalerija
------------

* Šećeransko groblje s lijeve (južne) strane cesteŠećeransko groblje s lijeve (južne) strane ceste
* Farma "Mala Karašica" s desne (sjeverne) straneFarma "Mala Karašica" s desne (sjeverne) strane
* Ulazak u naselje ŠećeranuUlazak u naselje Šećeranu
* Pogled na cestu iz Šećerane prema D7Pogled na cestu iz Šećerane prema D7

Izvori
------

* *Odluka o razvrstavanju javnih cesta u državne ceste, županijske ceste i lokalne ceste*, Ministarstvo pomorstva, prometa i veza, Zagreb, 6. srpnja 1999.
* Leksikon naselja Hrvatske
Za istoimeni književni pravac u Francuskoj, v. spacijalizam (književnost).
Roberto Crippa, *Spirali*. Photo by Paolo Monti, 1953.
**Spacijalizam** (lat. *spatium*) je prvac u umetnosti koji je nastao iz potrebe da se dođe do nove definicije prostora.

Osnivač ovog neoavangardnog pravca (u periodu od 1947. do 1954) je Lučio Fontana (ital. *Lucio Fontana*, 1899—1968) koji ga je nazvao Movimijento spacijale (ital. *Movimento Spaziale*; prostorni pokret). Spacijalizam kombinuje ideje dadaizma, tašizma i konkretne umetnosti.

Fontana je u pokušaju da prevaziđe iluziju trodimenzionalnog prostora na slikarskom platnu, probijao slikarska platna, koristio neonska svetla i televiziju za projektovanje svetlosti i boje u "stvarni prostor sveta". Njegov gesutalni i teatralni rad uspostavio je nove kriterijume za novi pojam prostora koji su kasnije primenjeni u arhitekturi i skulpturi. Smatra se pionirom umetnosti instalacije.

* Giuseppe Capogrossi. Photo by Paolo Monti, 1972.Giuseppe Capogrossi. Photo by Paolo Monti, 1972.
* Cesare Peverelli. Photo by Paolo Monti.Cesare Peverelli. Photo by Paolo Monti.
Logo **Društva "Naša djeca"** Beli Manastir
**Društvo "Naša djeca" Beli Manastir**, organizacija iz Belog Manastira, osnovana 24. XI. 2000. godine, čiji članovi dobrovoljno učestvuju u raznim aktivnostima organizovanim tokom godine u skladu s interesima i potrebama djece.

Društvo je dosad organizovalo mnoge uspješne akcije:

* Biciklijada
* Dan obitelji
* Dan prava djeteta
* Djeca pjevaju hitove
* Dječji tjedan
* Humanitarni koncert
* Izleti djece
* Kićenje božićne jelke na gradskom trgu
* Ljetne sportske igre
* Ljetovanje djece na moru
* Škola plivanja
* Uređenje okoliša

U okviru Društva "Naša djeca" DND djeluje i Kutić Društva Naša djeca, besplatna radionica za djecu, osnovana 14. III. 2001. na inicijativu Saveza društava "Naša djeca" iz Zagreba, koji je materijalno pomogao u opremanju Kutića.

Kutić DND djeci nudi brojne sadržaje:

* edukativne igračke
* likovni materijal i pribor
* razne muzičke instrumente
* razne društvene igre
* scenske lutke
* slikovnice i knjige
* *Sony play station 1*
* video- i audio-kasete

Izvor
-----

* *flajer* DND Beli Manastir
**Miroljub Stojanović** (zvani **Braca**; Bolman, 12. 5. 1953), bivši pomoćnik ministra u Upravi šumarstva u Ministarstvu poljoprivrede, šumarstva i vodnoga gospodarstva Republike Hrvatske.

Životopis
---------

Osnovnu školu pohađao u Bolmanu (1-4. r.) i Osijeku (5-8. r.), gdje je završio i gimnaziju. Školske 1972/73. godine upisao se na Šumarski fakultet u Beogradu, *Odsek za erozije i melioracije vodoprivrednih područja*.

Nakon odslušane četvrte godine i položenih ispita iz prethodne tri, 1978. odlazi na odsluženje redovnog vojnog roka, a potom se zapošljava u Šumariji Beli Manastir, LŠG-a "Jelen" Beograd, na poslovima revirnog tehničara. Fakultetu se vraća 1991. godine. Diplomira 1993. godine i stiče zvanje diplomiranog inženjera šumarstva.

Živi u Belom Manastiru.

Kretanje u struci
-----------------

Poslije diplomiranja radi kao stručni saradnik na uzgoju šuma u Nacionalnom parku (NP) "Jelen" Baranja. U maju 1995. godine raspoređen je na mjesto upravitelja Šumarije Beli Manastir, gdje se zatekao u vrijeme mirne reintegracije Hrvatskog Podunavlja 1997. godine, kad se NP "Jelen" Baranja priključuje Upravi šuma (UŠ) Osijek. Na mjestu upravitelja Šumarije Beli Manastir ostao do oktobra mjeseca 1998. kad je raspoređen u stručne službe UŠ Osijek, u Odjel za uređivanje šuma, na radno mjesto taksatora.

Pomoćnik ministra postao je 2004. godine nakon što su saborski zastupnici Samostalne demokratske srpske stranke (SDSS) podržali vladu HDZ-ovog premijera Ive Sanadera. Pomoćnik ministra je bio do 31. VIII. 2008. godine, a od 1. IX. 2008. je voditelj *I. podružnice: Slavonija* hrvatske **Šumarske savjetodavne službe** sa sjedištem u Osijeku.
**Emberbal** (mađ. *Emberbál*), mađarska zabava sa stogodišnjom tradicijom koje se održava u baranjskom selu Novom Bezdanu.

Izvorni naziv zabave je Bal oženjenih (na mađarskom: *Nős emberek bálja*; *nős* = oženjen, *emberek* = ljudi), a *Emberbál* je skraćena verzija toga naziva, koja se koristi i danas, iako se češće govori da je to zabava za bračne parove.

Emberbal se održava već više od sto godina, a jedini su prekidi bili tokom ratnih godina. Priča se da ni najstariji mještani ne pamte kad se održao prvi put. Sjećaju se samo da su i njihovi roditelji odlazili na na tu zabavu. Uvijek se održava početkom godine u pretkorizmeno vrijeme, a nikad za vrijeme korizme.

Svi brački parovi u Novom Bezdanu i svi oni čiji je barem jedan od bračnih drugova porijeklom iz Novog Bezdana dobivaju pozivnicu. Ona ima simboličan karakter jer na zabavu mogu doći i svi ostali parovi, stariji, mlađi, samci i tko god želi, ali se pozivnice šalju samo bračnim parovima. Za mnoge bračne parove to je najznačajnija zabava u selu i rado dolaze svake godine, bilo da žive u Novom Bezdanu ili u drugim dijelovima Hrvatske ili svijeta.

Osamdesetih godina 20. stoljeća zabavu je najčešće organizirao DVD Novi Bezdan, nekoliko puta organizator je bio lokalni nogometni klub ŠNK "Radnik", a u novije vrijeme u organizaciji učestvuje više udruženja iz sela: Dobrovoljno vatrogasno društvo Novi Bezdan, Kulturno-umjetnička udruga Novi Bezdan i Športski nogometni klub "Radnik" Novi Bezdan, uz pokroviteljstvo Općine Petlovac.

Godine 2008. Emberbal je održan 2. februara u Domu kulture uz svirku grupe *Aranycsárdás* (Zlatni čardaš) iz Korođa.

Izvori
------

* Jasmina Doboš: *"U Novom Bezdan održan Emberbal : I nakon 100 godina tradicije, za Emberbal se traži karta više!"*, Slavonski dom : 3. izdanje : Baranja, III, 362, 14 - Beli Manastir, 5. II. 2008.
Dr. **Branislav** (Branko) **Egić** (Bolman, 27. 7. 1948), docent na Tehničkom fakultetu "Mihajlo Pupin" Zrenjanin (od 2003.); oblast i uža specijalnost: politehnika, informatika u obrazovanju, modeliranje i simulacija u nastavi.

Školovanje
----------

Osnovnu je školu pohađao u Bolmanu i Slavonskom Kobašu, a gimnaziju u Slavonskom Brodu. Godine 1970. diplomirao je na Višoj pedagoškoj školi u Osijeku. Na Tehničkom fakultetu "Mihajlo Pupin" u Zrenjaninu diplomirao je 1987. godine i stekao stručni naziv profesor politehničkog obrazovanja. Godine 1999. magistrirao je na istom fakultetu, obranivši magistarsku tezu pod naslovom *"Informatičko-metodički problemi modelovanja u nastavi tehničkog obrazovanja"*. Na tom je fakultetu i doktorirao 2002. doktorskom disertacijom pod naslovom *"Modelovanje i simulacija i njihov didaktički aspekt na nastavu tehničkog obrazovanja"*.

Stručni rad
-----------

Kao nastavnik tehničkog odgoja radio je u više mjesta i u više škola, pa i u Gimnaziji Beli Manastir. Istakao se u radu s talentiranim učenicima, a posebno na planu inovacija i pronalazaštva. Posebno se bavio projektiranjem kompjutersko-elektronskih učionica i izradom sistemskog i obrazovnog softvera. Njegove kompjutersko-elektronske učionica sa sistemskim softverom realizirane su u OŠ "Jovan Popović" (Novi Sad), OŠ "Prva vojvođanska brigada" (Novi Sad), OŠ "Zmaj Jovan Jovanović", (Sremska Kamenica), OŠ "Žarko Zrenjanin" (Novi Sad), OŠ "Dragica Pravica" (Zrenjanin), Srednjoj elektrotehničkoj školi "Mihajlo Pupin" (Novi Sad) i na Filozofskom fakultetu u Novom Sadu.

Djela i priznanja
-----------------

Koautor je priručnika za nastavnike informatike *"Informatika i računarstvo"*. Za radni i stručni doprinos dobio je više priznanja:

* 1984. - Brončana plaketa na Sajmu inovacija i pronalazaštva RASTYU, Rijeka
* 1985. - Prvomajska nagrada grada Novog Sada
* 1987. - Plaketa pokrajinskog komiteta za nauku i informatiku Vojvodine

Stručne radove prezentira na znanstvenim skupovima YURIT (Vrnjačka Banja) i JISA (Herceg Novi) i objavljuje ih u zbornicima s tih skupova (2003, 2004).

Izvori
------

* Pokrajinski sekretarijat za nauku i tehnološki razvoj: Kartoni naučnih radnika[*mrtav link*]
* Referat o kandidatu za izbor u zvanje vanrednog profesora za užu naučnu oblast Informatika u obrazovanju : dr Branislav Egić
*Za ostala značenja, v. Rialto (razvrstavanje).*
Koordinate: 45°26′19″N 12°20′05″E﻿ / ﻿45.4385°N 12.3348°E﻿ / 45.4385; 12.3348

Pogled na Ponte di Rialto sa Kanala Grande
**Rialto** je financijsko i trgovačko središte Venecije, u sestiereu San Polo, poznat po svojoj tržnici i impozantnom mostu Ponte di Rialto preko Kanala Grande.

Historija
---------

Rialto je najstariji dio Venecije, na kojem su se prvi naseljenici pojavili već u 8. vijeku i izgradili maleno selo *Rivoaltus* (visoka obala) na Realtinskim otocima, duž obje obale tadašnjeg kanala Rio Businiacus. Ovo je bio nukleus iz kog se kasnije razvila Venecija. Ubrzo je kanal Businiacus postao poznat kao Kanal Grande, a ime Rialto se odtad upotrebljavalo samo za područje na lijevoj obali (iako današnji Venecijanci Rialtom zovu kvart na obje obale oko mosta).

Rialto je dobio na važnosti 1097. kada se tu preselila venecijanska tržnica. U sljedećem vijeku je postavljen pontonski most od vezanih čamaca preko Kanala Grande koji je 1181. sagradio Nicolò Barattieri. Most su Venecijanci zvali Ponte della Moneta, zbog tog jer je sa njegove istočne strane stajala prva mletačka kovnica novca Zecca.

Tržnica u Rialtu je vjekovima rasla, pa su uz nju sagrađeni i brojni fondachi, uključujući i znameniti Fondaco dei Tedeschi s druge strane mosta. Vremenom su tamo nastale prodavaonice luksuznih dobara, banke i osiguravajuća društva kao i gradski porezni uredi. U Rialtu je radila i gradska klaonica. Većinu građevina u Rialtu je uništio katastrofalni požar iz 1514. koga je preživjela samo crkva San Giacomo di Rialto. Rialto je s vremenom obnovljen i iz tog perioda datiraju Fabriche Vechie, a Fabbriche Nuove su sagrađene 1553. godine. Kip Il Gobbo di Rialto je sagrađen u 16. vijeku. Danas se tamo nalazi tržnica Erberia i ribarnica Campo della Pescheria. Rialto se često spominje u književnim djelima, uključujući Shakespeareovog *Mletačkog trgovca*.

Izvori
------

1. ↑  Molmenti, Pompeo; Horatio Forbes Brown (13. 10. 1906) (engleski) (Google books). *Venice: Its Individual Growth from the Earliest Beginnings to the Fall of the Republic*. Chicago: A.C. McClurg & Co.. str. 29. Pristupljeno 5. 9. 2008.
Koordinate: 01°03′S 29°43′E﻿ / ﻿1.050°S 29.717°E﻿ / -1.050; 29.717

**Nacionalni park nedostupni Bwindi** (engl.: *Bwindi Impenetrable National Park*) je nacionalni park na rubu Doline velike rasjeline, na jugozapadu Ugande (županije Kabale, Kisoro i Rukungiri) u blizini granice s DR Kongo. Park je osnovan 1991. godine proširenjem Krunskog rezervata prirode (*Crown Forest Reserve*, osnovan 1932.), i ima površinu od 331 km² (proširen 2003.). Osnovan je kako bi se zaštitila njegova jedinstvena planinska tropska prašuma koja je dom mnogim ugroženim vrstama kao što je planinski gorila. Zbog toga je 1994. godine upisan i na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi.

Bwindi gorje
U žujku 1999. godine, 14 turista je otela paravojna skupina iz Ruande i naposlijetku je ubijeno njih 8, zajedno s jednim lovočuvarom.

Odlike
------

U NP Bwindi obitava više od 160 vrsta drveća (možda najviše vrsta na ovoj visini u Istočnoj Africi) od kojih je 10 endema, i preko 100 vrsta paprati koje su se udomaćile tijekom pleistocena.
Od životinja, u prašumama Bwindija obitava oko 202 vrsta leptira (najveći broj u Istočnoj Africi i 84% ukupnih vrsta Ugande) od kojih je 8 endemskih vrsta (*Papilio leucotaenia*, ), te oko 347 vrsta ptica od kojih 78 vrsta živi samo u šumama Doline velikog rasjeda, a od njih su 22 endemske vrste (širokokljuni Grauer (*Pseudocalyptomena graueri*),. Gorska šuma je također dom ugroženim vrstama kao što su afrički šumski slon, divovska gorska svinja (*Hylochoerus meinertzhageni*), afrička cibetka, istočne čimpanze, crno-bijeli kolobus (*Colobus*) i L'Hoestov majmun (*Cercopithecus lhoesti*), ali je park najpoznatiji po populaciji planinskih gorila (*Gorilla beringei beringei*) kojih ima oko 340, što čini polovicu ukupne svjetske populacije (ostatak živi u Nacionalnom parku Virunga u DR Kongu).

Endemske vrste Bwindija:

* Acraea grosvenori*Acraea grosvenori*
* Hypolimnas*Hypolimnas*
* Cinnyris preussi*Cinnyris preussi*
* Stenostiridae*Stenostiridae*
* Pycnonotus barbatus*Pycnonotus barbatus*

Povezano
--------

Ostala svjetska baština u Ugandi:

* Rwenzori
* Kasubi grobnice

Izvori
------

1. ↑  UNESCO Nacionalni park nedostupni Bwindi () Posjećeno 27. listopada 2011.
2. ↑  Court finds Rwandan guilty of murdering tourists 7 years ago IRIN (UN Office for the Coordination of Humanitarian Affairs) 9. siječnja 2006. () Preuzeto 27. listopada 2011.

Vanjske veze
------------

***Nacionalni park Bwindi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica nacionalnog parka Bwindi () Posjećeno 27. listopada 2011.
* The Bwindi-Impenetrable Great Ape Project Arhivirano 2013-05-21 na Wayback Machine-u, www-bcf.usc.edu ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 228902502
* LCCN: sh99004805
* GND: 4759091-9
* SUDOC: 179502743
* NKC: ge653952

 |
**Snares** (en. za „zamke") ili **Tini Heke** (maorski) je otočje koje se nalazi u Tihom oceanu, 200 km južno od Južnog otoka Novog Zelanda. Otočje Snares se sastoji od glavnog Sjeveroistočnog otoka (maorski: *Te Taniwha*, tj. „morsko čudovište") površine 2,5 km², te manjeg otoka Broughtona površine 0,5 km² i 5 km udaljenog izoliranog lanca Zapadnog otočja kojeg čine hridi nazvane po maorskim brojevima od 1 do 5: *Tahi, Rua, Toru, Whā i Rima*. Otočje je uglavnom ravno sa 130 m visokim planinskim dijelom zapadne obale Sjeveroistočnog otoka.

Položaj otočja Snares ispod Južnog otoka i otoka Stewart
Južna obala Sjeveroistočnog otoka sa zaljevima Punui, Ho Ho i Mollymawk
Naziv *Snares* („zamke") mu je dao kapetan broda HMS Discovery, George Vancouver po otkriću 23. studenog 1791. godine, i to jer je smatrao ovo otočje opasnim za brodove. Za razliku od drugih subantarktičkih otoka koji su u 19. st. gotovo uništeni kitolovom i lovom na tuljane, otočje Snares je ostalo jednom od posljednjih nedirnutih divljina Novog Zelanda

Otok Broughton
Vegetaciju predstavljaju subantarktička zakržljala stabla, te grmlje i tzv. megabilje. Otočje je nenaseljeno i Novozelandsko ministarstvo okoliša ga smatra otočjem „minimalnog ljudskog utjecaja" zbog znatne populacije morskih ptica, kao što je garavi zovoj čije je glavno gnijezdilište upravo na ovom otočju. Tu se gnijezde i endemski Snerski pingvin (*Eudyptes robustus*), te ugrožene vrste kao što su žutouhi pingvin, bjelobrada burnica, i dr.. Ekološki, ono pripada novozelandskim subantarktičkim otočjima koji su zajedno upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Australiji i Oceaniji 1998. god..

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva izvan teritorijalnih ovlasti Arhivirano 2010-05-25 na Wayback Machine-u, popis 2006. god. Statistika Novog Zelanda () Preuzeto 18. listopada 2012.
2. ↑  „Schedule 96 Alteration of place names". *New Zealand Legislation*. Pristupljeno 22 June 2010.
3. ↑  Important Bird Areas factsheet: The Snares, BirdLife International 2012. () Preuzeto 19. listopada 2012.
4. ↑  New Zealand Subantarctic Islands na službenim stranicama UNESCO-a () Preuzeto 17. listopada 2012.

* E. S. Gourlay, *1948 Auckland Islands Coleoptera*
* Joan Druett, *Island of the Lost: Shipwrecked At the Edge of the World*, 2007.

Vanjske poveznice
-----------------

* Snares Islands Arhivirano 2011-09-06 na Wayback Machine-u, New Zealand Department of Conservation ()

### Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Snares** |

| * p
* r
* u
Svjetska baština na Novom Zelandu |
| --- |
|  | 
Novozelandska subantarktička otočja (Snares, Bounty, Antipodes, Auckland i Campbell) • Te Wahipounamu - jugozapad Novog Zelanda (nacionalni parkovi Mount Cook, Tai Poutini, Mount Aspiring i Fiordland) • Nacionalni park Tongariro
 | Novozelandska zastava |
**Spiljski medvjed** (lat. *Ursus spelaeus*) je izumro krajem posljednjeg ledenog doba prije desetak tisuća godina. Svi su se medvjedi razvili od zajedničkog pretka prije oko 25 milijuna godina, no svojom veličinom i vanjskim izgledom vrste su se prilagodile okolišu. Uspravljen dosezao je gotovo tri metra. Težio je između 400 i 700 kg. Imao je golemu glavu sa masivnim zubima. Špiljski crteži pokazuju da je imao kratke uši i svinjoliko lice- tako da je izgledao kao plišani medo. Prednje noge su mu bile goleme, sa velikim šapama i kandžama kao grizliji. Mužjaci su bili dvostruko veći od ženki. Bio je suvremenik paleolitskih lovaca iz starijeg kamenog doba s kojima je dijelio isto stanište i borio se za iste nastambe — spilje. A bio je i plijen tih istih lovaca. Lovci su medvjeđe meso koristili za prehranu, a kožu za odjeću. Neandertalci su čak imali "kult medvjeda", sakupljali su njihove kosti i od njih gradili svetišta u pećinama.
Špiljski medvjed je naseljavao zapadnu Europu, ali na njegove kosti se također nailazilo oko Crnog i Kaspijskog mora.

Prehrana
--------

Lubanja spiljskog medvjeda
Njegovi zubi indiciraju da je većinom bio vegeterijanac- čak više nego smeđi medvjed. Iskopavao je korjenje, jeo bobice itd. Možda je otkopavao podzemne životinje poput svizsca.

Odumiranje
----------

Špiljski medvjed je nestajao kako se populacija smeđeg medvjeda povečavala u kasnom Pleistocenu. To je vjerojatno zbog klimatskih promjena. Špiljski medvjedi su prvo nestali iz Britanije prije oko 100 000 godina i zadnji puta su zabilježeni prema iskopima u Zapadnoj Europi (Francuski Pireneji, Španjolska, Italija) prije 18,720 godina. A ovi ostali su nestali krajem Ledenog Doba.

Špiljski medvjed u Hrvatskoj
----------------------------

U Hrvatskoj postoje brojna nalazišta ostataka Špiljskih medvjeda i stalno se pronalaze. Samo da nabrojimo neka: Močiljska špilja oko Dubrovnika, u Krapini, špilja u Matulji, na Biokovu (iznad Brela Gornjih)... Jedina čeitri cjelovita kostura špiljskog medvjeda nađena su u Jami Čampari na creskoj Tramuntani (sjeverni dio otoka Cresa). Na riječkom području ostaci spiljskog medvjeda nalaze se u Volarovoj spilji pokraj Rijeke, Biserujki na Krku i u Dramlju u jami Vrtare male.

 
Wikivrste imaju podatke o:
***Ursus spelaeus***

***Špiljski medvjed*** na Wikimedijinoj ostavi
**Verla**, kod grada Jaala u finskoj općini Kouvola, je dobro očuvano selo s vodenicom koja je pokretala industrijski pogon za pravljenje kartona iz 19. stoljeća. UNESCO-va svjetska baština od 1996. godine. 

Verla muzej
Preša za proizvodnju pulpe
Prvu vodenicu za prešanje drvenih trupaca je osnovao Hugo Nauman 1872. godine, ali je ona izgorila u požaru već 1876. godine. Veći pogon s vodenicom za prešanje i pilanu osnovali su 1882. godine Gottlieb Kreidl i Louis Haenel, i ona je ostala u pogonu sve do 1964. godine.

Danas je ovaj povijesni industrijski kompleks pretvoren u muzej vodeničke tehnologije obrade drveta. U njemu se nalaze izvorni strojevi na svojim mjestima, osim nekoliko primjeraka koji su donešeni iz drugih sličnih pogona. Za posjetitelje su organizirani i obilasci koji ih vode kroz tehnološki postupak od pilanja drvenih trupaca i proizvodnju pulpe do sušenja ploča kartona, sortiranja i njihova pakiranja.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene stranice Arhivirano 2007-04-27 na Wayback Machine-u ()

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Finskoj |
| --- |
|  | 
Visoka obala (Arhipelag Kvarken)1) • Drvena crkva u Petäjävesi • Historijski centar Raume • Eneolitsko groblje u Sammallahdenmäki • Struveov luk1) • Utvrda Suomenlinna • Stara tvornica kartona u Verlau 
 | Finska zastava |
| 
1) Zajednička svjetska baština Švedske i Finske,  2) Zajednička svjetska baština deset zemalja (Latvija, Norveška, Švedska, Finska, Estonija, Litva, Rusija, Bjelorusija, Ukrajina, Moldova)
 |

### Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Pilana i vodenica Verla** |

Koordinate: 61°03′45″N 26°38′15″E﻿ / ﻿61.06250°N 26.63750°E﻿ / 61.06250; 26.63750
**Djerba Midoun** (arapski: ميدون) je općina od 63,528 stanovnika na jugoistoku otoka Djerba u Vilajetu Médenine.

Geografske karakteristike
-------------------------

Općina Djerba Midoun prostire se na jugoistoku otoka Djerba na površini od 193.7 km². Centar općine grad Midoun leži u unutrašnjosti, udaljen 5 km od mora, 15 km jugoistočno od otočke prijestolnice Houmt Souka, i 18 km sjeveroistočno od Rimskog nasipa El Kantara.

Plaža hotela Mouradi Menzel
### Gradovi Djerba Midouna

Općina se sastoji od četiri grada, to su administrativni centar **Midoun** u kom živi 30.481 stanovnika, na površini od 78.80 km², **El-Mey** sa 9.132 
stan. sa površinom od 34.30 km², **Sedouikech** - 6.280 stan. površina 48.60 km² i **Beni Maaguel** - 4.566 stan. i 32.00 km².

Historija
---------

Taj dio otoka u 16. vijeku bio je poznat po čestim bunama protiv Osmanskih paša iz Vilajeta Tripolitanija, a u 18. vijeku po trgovini robljem koja je 
ukinuta formiranjem Francuskog protektorata u Tunisu 1881.

Početkom 1960-ih počeo se razvijati turizam tako da danas ima 90 hotela i kapacitet da može primiti 50.000 turista. Općina Djerba Midoun je službeno osnovana 8. aprila 1985.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Mauguio, Francuska
* Rumunija Bușteni, Rumunjska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*La ville en chiffres*" (francuski). Commune Djerba Midoun. Pristupljeno 25. 11. 2019.
2. ↑  „*Fiche d'identité*" (francuski). Commune Djerba Midoun. Pristupljeno 25. 11. 2019.
3. ↑  „*Histoire et Patrimoine*" (francuski). Commune Djerba Midoun. Pristupljeno 25. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

***Djerba Midoun*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Commune Djerba Midoun* ()
**Otok Favignana** (čita se **Favinjana**, talijanski: *Isola di Favignana*, sicilijanski: *Ìsula Faugnana*) je najveći otok u talijanskom arhipelagu Egada pored zapadne obale Sicilije u Sredozemnom moru.

Geografija
----------

Favignana je udaljena 7 km od obale Sicilije, između Trapanija i Marsale. Otok je dug 9, a širok 4,3 km, ukupne površine od 19 km². To je dijelom brdoviti otok sa najvišim vrhom od 302 m te dvije doline, Piana na istoku i Bosco na zapadu. Na otoku se nalazi administrativni centar cijelog arhipelaga, koji je jedna administrativna jedinica komuna Favignana.

Historija
---------

Karta Egadskih otoka
Za *Favignanu* su znali već za antike kad je bila snažna utvrda Kartage. Otok je bio naseljen još od neolita, o čemu svjedoče brojni arheološki nalazi pronađeni u pećinama Montagne Grande.

Privreda
--------

Ribarstvo (lov na tune) je nekad bila glavna privredna aktivnost stanovnika otoka, a danas je to turizam od kog danas živi većina otočana, koncentriranih u najvećem otočkom naselju Favignani od 3407 stanovnika.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Favignana*" (talijanski). Trecani enciclopedia Italiana. Pristupljeno 12. 6. 2013.

Vanjske veze
------------

***Favignana (otok)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Favignana* na portalu Trecani enciclopedia Italiana ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315140290
* LCCN: n2015031408
* GND: 4468376-5

 |
**Gripsholm** (švedski: *Gripsholms slott*) je kasnorenesansni dvorac u
Mariefredu, na Jezeru Mälaren u Švedskoj, udaljen oko 65 km zapadno od Stockholma.

Historija
---------

Historija Gripsholma počela je u drugoj polovici 14. vijeka, kad je tadašnji moćni feudalac Bo Jonsson Grip na tom mjestu izgradio svoj dvorac, po njemu je i nazvan Gripsholm (Gripov dom). Krajem srednjeg vijeka dvorac je darovan kartuzijanskom samostanu **Pacis Mariae** (Marijin mir) po kojem je i Mariefred dobio ime. Samostan je za švedske reformacije u ime države konfiscirao kralj Gustav I Vasa, i na njegovom mjestu počeo graditi 1537. dvorac, po nacrtima Henrika von Köllena. Tokom 16. vijeka kad je Gripsholm bio rezidencija švedskih monarha izgrađen je trakt vojvode Karla, danas je on jedan od najbolje očuvanih enterijera u Švedskoj.

Pogled na unutrašnje dvorište Gripsholma
Tokom 17. vijeka (koji je poznat u Švedskoj kao *Period velike moći*), Gripsholm je služio kao rezidencija kraljevskih udovica, tu je svoje posljednje dane odživila Maria Eleonora (udovica Gustava II Adolfa) i Hedviga Eleonora (udovica Karla X). Hedviga Eleonora napravila je značajne izmjene i dogradnje na dvorcu, najznačajnija je bila izgradnja *Kraljičinog krila*. Vladavina Gustava III krajem 18. vijeka obilježila je novo sjajno razdoblje u historiji dvorca. Tad je izgrađen teatar u jednoj od okruglih renesansnih kula, on je i danas jedan od najbolje očuvanih teatara iz 18. vijeka. U istom razdoblju je Gustav III dao izgraditi *Ovalni slikarski salon*, kao kontrapunkt starijem *Državnom salonu*, podignutom za Gustava Vase. U njemu je izvjesio svoje i portrete svih svojih predhodnika na vladarskom tronu.

Za 19. vijeka Gripsholm je proglašen nacionalnim spomenikom, krajem vijeka izvršena je i velika restauracija, koja je izazvala velike polemike, njeni kritičari su je opisali kao pokušaj da dvorac pretvori u stariji nego što je ikad bio. Gripsholm je danas izložbeni salon švedskog luksuznog namještaja i opremanja enterijera od 16. vijek do kraja 19. vijeka, jedinstvena kolekcija namještaja i dekorativnih predmeta od 400 godina. Dvorac je danas međunarodno poznat po izvanrednoj kolekciji portreta, u kojoj su zastupljeni brojni ugledni Šveđani, od Gustava Vase i njegovih suvremenika, do današnjih monarha i uglednih građana. Ta kolekcija se dopunjuje novim slikama, koje jednom godišnje odabire Komisija Gripsholma za *počasne portrete* iz kruga eminentnih Šveđana.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*History, Gripsholm Castle*" (engleski). Kungahuset. Arhivirano iz originala na datum 2015-05-05. Pristupljeno 10. 6. 2015.

Vanjske veze
------------

***Gripsholm*** na Wikimedijinoj ostavi

* Stranice o Dvorcu Gripsholm Arhivirano 2015-05-09 na Wayback Machine-u ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 256474380
* GND: 4086806-0

 |
**Linosa** (sicilijanski: *Linusa*, za antike znana grčkom imenu: *Ἀλγοῦσσα* / *Algusa* ili *Aethusa*) je drugi po veličini otok talijanskog arhipelaga Pelagi u Sredozemnom moru južno od Sicilije.

Sve do 16. vijeka otok se zvao po svom antičkom imenu, tad se pojavilo ime *Lenusa*, a *Linosa* tek - 1845

Geografske karakteristike
-------------------------

*Linosa* je udaljena 42 km od Lampeduse, i oko 114 km jugoistočno od Pantellerije. To je vulkanski otok dug 3,4 km, i širok 2,7 km, ukupne površine od 5,3 km², sa najvišim vrhom *Monte Vulcano* od 195 m .

Otok je nastao prije 300 000 godina, erupcijom vulkana koji je svoju bazu imao na oko 800 m ispod razine mora. *Linosa* ima dobro očuvanu mediteransku vegetaciju.

*Otok Linosa* zajedno sa otokom Lampedusa administrativno podpada pod komunu Lampedusa i Linosa koja ima 6 137 stanovnika, ona je dio provincije Agrigento, sa administrativnim centrom u *Lampedusi*. 

Karta Pelagijskih otoka sa pozicijom *Linose*

Historija
---------

*Linosu* su kao svoju bazu koristili Rimljani za Punskih ratova, na to podsjeća 150 cisterni za skupljanje kišnice. Nakon Antičkog Rima otokom su vladali Saraceni, Normani, Anžuvinci i Aragonci. Nakon tog je ostao napušten, i služio je samo kao sklonište za gusare.

Otok je ponovno naseljen u 18. vijeku kad je postao vlasništvo porodice *Tomasi*, koji su dobili čitav Pelagijski arhipelag od Napuljskog krljevstva.

Privreda i transport
--------------------

Stanovnici *Linose* bave se poljoprivredom, ribarstvom i turizmom.

Iz luke u *Linosi* postoje redovne trajektne linije za Lampedusu i Porto Empedocle.na Siciliji.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Linosa*" (talijanski). Trecani enciclopedia Italiana. Pristupljeno 12. 06. 2013.

Vanjske veze
------------

***Linosa*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice otoka ()
**Morecambe** (engleski: *Morecambe Bay*) je duboko uvučeni zaljev u Irskom moru na sjeverozapadnoj obali Engleske.

Geografija
----------

Zaljev se prostire od lučkog grada Barrow-in-Furness na sjeveru do turističkih mjesta Morecambe i Heysham na jugu. Morecambe razdvaja poluotok Furness koji je nekad bio dio historijske grofovije Lancashire (danas podpada pod grofoviju Cumbriju) od ostatka Lancashirea.

Karta zaljeva.

Brojni vodotoci Lake Districta, koji leži nešto dalje na sjeveru, slijevaju se u zaljev. Među njima su najveći rijeke Leven, Kent, Keer, Lune i Wyre. Morecambe ima površinu od oko 310 km².

U zaljevu je 40 km zapadno od Blackpoola 1974. pronađeno veliko plinsko polje (u to vrijeme drugo u Britaniji), ono je danas gotovo iscrpleno.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Morecambe Bay*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 1. 2017.

Vanjske veze
------------

***Morecambe (zaljev)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Morecambe Bay* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315527213

 |
**Park prirode Telašćica** je jedan od jedanest Hrvatskih parkova prirode u Dalmaciji osnovan 1988.

Karakteristike
--------------

Park prirode Telašćica prostire se na površini od 70.5 km² (od toga 44,55 km² more i 25,95 km² kopno) na jugoistoku Dugog otoka u velikom zaljevu, jednom od najvećih jadranskih prirodnih luka.

Unutar samog zaljeva leži 6 otočića i hridi, 25 uvala i 69 km razvedene obale, a u akvatoriju Parka prirode još 13 otočića.

More u zaljevu doseže do dubine od 67 m, a kod nedalekih klifova na zapadnoj obali okrenutoj prema pučini 85 m. Tu se nalazi najviši klif na Jadranu - Grpašćak (161 m).

Klif -Grpašćak
Unutar parka leži slano jezero - **Mir**, površine 0,23 km²; duboko 5,8 m, poznato po ljekovitim mulju, i po endemičnoj vrsti jegulje - **kajman**.

Po parku ima i par arheoloških nalazišta; groblje u polju Čuh, ilirsko groblje i ostaci rimske Ville rustice iz 1. vijeka.

Za srednjeg vijeka zaljev su zvali **Tilagus**, vjerojatno jer je izgledala kao tri spojena jezera.

Telašćicu posjećuju brojni nautičari, kao obavezno i sigurno sidrište prilikom krstarenja po Nacionalnom parku Kornati.

Najbliže naselje je Sali, do kog vodi puteljak, a u zaljev se s morske strane ulazi kroz prolaze Vela i Mala Proversa kod svjetionika Vela Sestrica.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Park prirode Telašćica*" (hrvatski). Javna ustanova Park prirode Telašćica. Pristupljeno 14. 05. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Park prirode Telašćica*" (hrvatski). Dugi otok. Pristupljeno 14. 05. 2017.
3. 1 2  „*Dugi otok*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 14. 05. 2017.
4. ↑  „Parkovi prirode u Hrvatskoj". *Ministarsvo gospodarstva i održivog razvoja - MINGOR - mingor.gov.hr*. Pristupljeno 9. 10. 2021.

Vanjske veze
------------

***Park prirode Telašćica*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice parka* ()
* *Dugi otok* ()
| Krakovsko-čenstohovske Jure |
| --- |
| Dio |
| Pogled na vapnenačke vrhove masivaPogled na vapnenačke vrhove masivaPogled na vapnenačke vrhove masiva |
| Dužina masiva: | km |
| Širina masiva: | km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | (516 m) |
| Zaštićene oblasti: |  |
| Država: |  Poljska |

**Krakovsko-čenstohovske Jure** (poljski: *Jura Krakowsko-Częstochowska*, njemački: *Krakau-Tschenstochauer Jura*) je niski planinski masiv u Poljskoj, istočni dio Šlesko-krakovskog gorja.

Geografske karakteristike
-------------------------

Krakovsko-čenstohovske Jure se protežu od Krakova prema sjeverozapadu sve do Częstochowe.
Brda masiva prosječno su visoka od 300 do 500 metara (maksimalno 516 m).

Pozicija na masiva na karti PoljskePozicija na masiva na karti Poljske
Geološki su građena od gornjojurskih vapnenaca, najviša se nalaze u sredini i prema jugoistoku. Padine su blage prema sjeveroistoku, za razliku od tog prema zapadu su strme, sa po 100 metara dugim rubovima (kvestama).
Karakteristika masiva su izlomljene vapnenačke stijene koje strše, na kojima se ponekad nalaze i ruševine nekadašnjih utvrda (Ojców, Rabsztyn, Ogrodzieniec, Olsztyn).

Karakteristika su i brojne kraške pećine; Łokietka, Ojcowska, Zbójnicka sa arheološkim nalazištima iz neolita i duboke kotline kao što su Prądnik i Będkowska.

Brojne rijeke teku iz kraških izvora; Warta, Przemsza, Pilica, Szreniawa. 
Krakovsko-čenstohovske Jure su poznata turistička destinacija u kom se nalazi Nacionalni park Ojców, i čitav niz rezervata priroda; Dłubniański, Dolinek Podkrakowskie, Orlich Gniazd, Stawki, Tenczyński.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „Krakowsko-Czestochowska Wyzyna" (poljski). Encyclopedia PWN. Pristupljeno 25.07. 2021.

Vanjske veze
------------

* *Krakowsko-Czestochowska Wyzyna* ()
**Telde** je lučki i turistički grad od 102.005 stanovnika na jugozapadu Španjolske, koji administrativno podpada pod Autonomnu zajednicu Kanari.

Geografske karakteristike
-------------------------

Telde leži na istočnoj obali otoka Gran Canaria udaljen od centra grada Las Palmasa nekih 15 kilometara prema jugoistoku. 
Grad ima dvije luke; jednu općeg tipa - *Taliarte*, i industrijsku *Salinetas*.

Pored grada nalazi se najveći otočki aerodrom *Gran Canaria* (IATA: LPA, ICAO: GCLP), koji je inače i peti po prometu u Španjolskoj.

Panorama grada
Pogled na aerodrom Gran Canaria

Historija
---------

Telde je najstarije naselje na otoku i prvi otočki administrativni i biskupijski centar.

Otpor prastanovnika otoka Guanča, konačno je slomio - 1480. konkvistador Pedro de Vera Mendoza, koji je na mjestu današnjeg grada podigao utvrdu - *Telde* (ime je izvedeno od **Telle**, kako su Guanči nazivali vrstu lokalne smokve). Za obližnju planinu - *Cuatro Puertas* (Četiri vrata), se zna da je bila svetište Guanča, zato je danas lokalitet na kom se vrše intenzivna arheološka iskapanja. 
Telde je svojevremeno bio centar za proizvodnju šećera, vina i bojila, koji su izvoženi preko zaljeva *Melenara* na jugoistoku. 
Potražnja za tim artiklima smanjila se tokom 18. vijeka, radi španjolsko-američkog rivalstva, oko prevlasti nad Sjevernom Amerikom.

Privreda
--------

Privreda današnje Telde se uz stočarstvo i ribarstvo, bazira na bananama i paradajzu koji se izvoze. On je i industrijski grad poznat po proizvodnji amonijum sulfata, za koji se sirovine dobavljaju iz nedalekog termalnog izvora *Las Salinetas*.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Španija San Cristóbal de La Laguna, Španjolska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spanien: Canarias*" (njemački). City population. Pristupljeno 20.10.2018.
2. 1 2 3 4  „*Telde*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 10. 2018.

Vanjske veze
------------

***Telde*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ayuntamiento de Telde* Arhivirano 2018-10-22 na Wayback Machine-u ()
**Regije Maroka** (arapski: جهات المغرب) su administrativne jedinice prvog reda na koje je Kraljevina Maroko od 2015 administrativno podjeljena.

Ima ih ukupno 12 (četiri) manje nego u periodu prije tog, a to je rezultat racionalizacije i decentralizacije zemlje.

| Broj regije | Regija | Glavni grad |
| --- | --- | --- |
|
| 1 | Tanger-Tétouan-Al Hoceïma; | Tanger |
| 2 | Oriental | Oujda |
| 3 | Fès-Meknès | Fes |
| 4 | Rabat-Salé-Kénitra | Rabat |
| 5 | Béni Mellal-Khénifra | Beni Mellal |
| 6 | Casablanca-Settat | Casablanca |
| 7 | Marrakesh-Safi | Marakeš |
| 8 | Drâa-Tafilalet | Errachidia |
| 9 | Souss-Massa | Agadir |
| 10 | Guelmim-Oued Noun\* | Guelmim |
| 11 | Laâyoune-Sakia El Hamra\* | El Aaiún |
| 12 | Dakhla-Oued Ed-Dahab\* | Dakhla |

Teritorije regija označenih \*(zvjezdicom) su u potpunosti ili djelomično dio diskutabilne Zapadne Sahare

Karakteristike i historija
--------------------------

Regije su podijeljene na ukupno 75 administrativnih jedinica drugog reda, koje se zovu provincije i prefekture.

Regijama i provincijama upravljaju valije (guverneri) koje postavlja kralj.

Treći nivo administrativnih jedinica su ruralni okruzi (qaḍawāt) i općine, kojima upravljaju šefovi.

Četvrti nivo jedinica su ruralne općine i autonomni urbani centri kojima upravljaju kadije i paše. Fumkcionere nižeg reda postavlja ili Ministarstvo unutarnjih poslova ili valija (guverner). 
Svaki nivo ima izabranu skupštinu čija je osnovna funkcija pomaganje u određivanju lokalnih pitanja i prioriteta, poput pokretanja razvojnih projekata i odlučivanja o budžetu.

### Regije između 1997.-2015.

Regije Maroka između 1997.-2015.
Nakon administrativne reforme zemlje od 1997. Maroko je bio podijeljen na 16 regija.

| Broj regije | Regija | Glavni grad |
| --- | --- | --- |
|
| 1 | Oued Ed-Dahab-Lagouira\* | Dakhla |
| 2 | Laâyoune-Boujdour-Sakia El Hamra\* | El Aaiún |
| 3 | Guelmim-Es Semara\* | Guelmim |
| 4 | Souss-Massa-Draâ | Agadir |
| 5 | Gharb-Chrarda-Béni Hssen | Kenitra |
| 6 | Chaouia-Ouardigha | Settat |
| 7 | Marrakech-Tensift-El Haouz | Marakeš |
| 8 | Oriental | Oujda |
| 9 | Grand Casablanca | Casablanca |
| 10 | Rabat-Salé-Zemmour-Zaer | Rabat |
| 11 | Doukkala-Abda | Safi |
| 12 | Tadla-Azilal | Beni Mellal |
| 13 | Meknès-Tafilalet | Meknes |
| 14 | Fès-Boulemane | Fes |
| 15 | Taza-Al Hoceima-Taounate | Al Hoceima |
| 16 | Tangier-Tétouan | Tanger |

Teritorije regija označenih \*(zvjezdicom) su u potpunosti ili djelomično dio diskutabilne Zapadne Sahare

### Regije prije 1997.

Od stjecanja nezavisnosti do 1997. Maroko je bio podijeljen na 7 regija.

Izvori
------

1. 1 2  „*Regions of Morocco*" (engleski). Statoids. Pristupljeno 6.6. 2020.
2. 1 2 3 4  „*Local government*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 6.6. 2020.

Vanjske veze
------------

* *Regions of Morocco* ()
Obilježavanje Svjetskog dana borbe protiv raka u bolnici La Dantec u Dakaru
**Međunarodni dan borbe protiv raka** (*World Cancer Day*) obilježava se svakog 4. veljače, kako bi se podigla svijest o oboljenjima od raka, njihovoj prevenciji, dijagnosticiranju i liječenju.

Rak je vodeći uzrok smrti u svijetu. Svjetska zdravstvena organizacija predviđa da će bez intervencije 84 miliijuna ljudi umrijeti od raka u razdoblju između 2005. i 2015. godine. Svake godine, kod više od 12 milijuna ljudi dijagnosticira se rak, a 7,6 milijuna umire od bolesti.

U 2008. godini, rak je bio uzrok 13 % svih smrti od čega su najčešći uzroci bili:

* rak pluća (1,4 milijuna smrti)
* rak želudca (740 000 smrti)
* rak jetre (700 000 smrti)
* kolorektalni rak (610 000 smrti)
* rak dojke (460 000 smrti)

Oko 30 % svih smrti uzrokovanih rakom nastalo je djelovanjem 5 vodećih faktora rizika ponašanja i prehrane:

* visokim indeksom tjelesne mase (*BMI* ili ITM)
* nedovoljnim unosom voća i povrća
* nedostatnom tjelesnom aktivnošću
* konzumiranjem duhana

2012.
-----

Tema Svjetskog dana borbe protiv raka u 2012. godini je: „Zajedno je moguće" jer svaka osoba, organizacija i zajednica pojedinačno mogu dati doprinos u borbi protiv raka kako bi se prijevremene smrti od raka smanjile za 25 % do 2025. godine.

2013.
-----

Tema Svjetskog dana borbe protiv raka 2013. godine „Rak- jeste li znali?" usmjerena je na podizanje naše kolektivne svijesti i glasa u ime poboljšanja općeg znanja o raku i prilika za razrješenje niza zabluda i mitova kojima je ova bolest još uvijek obavijena. Ovogodišnje poruke bave se s četiri mita koja se vežu uz rak.

1. Rak je samo zdravstveni problem
2. Rak je bolest bogatih, razvijenih zemalja i starijih ljudi
3. Rak je smrtna kazna
4. Rak je moja sudbina

Izvori
------

* Arhivirano 27 January 2013[nepoklapanje datuma] na Wayback Machine-u Marija Škes, prof. rehab. Zavod za javno zdravstvo "Dr. Andrija Štampar", preuzeto 12. listopada 2012. s dopusnicom

1. 1 2   Nikola Kraljik, dr. med. specijalist javnog zdravstva (pristupljeno 4. veljače 2013.)

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica ((engl.))