recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gelaohui** (kineski: ; pinyin: Gēlǎohuì; dosl. *Društvo starije braće*), također poznato i kao **Futaubang** ili **Banda sjekirice** (kineski: ) je bila tajno udruženje, odnosno paravojna formacija koja je okupljala nacionalistički raspoložene Kineze u drugoj polovici 19. i prvoj polovici 20. vijeka. Vjeruje se da je nastalo u provinciji Sečuan ili Guizhou, odnosno da potječe od tzv. "Bratske klike" oficira i vojnika Xiangske armije koju je režim dinastije Qing bio formirao za borbu protiv pobunjenika u Tajpinškom ustanku, a koji su se nakon završetka sukoba okrenuli protiv režima. Gelaohui je ispočetka djelovao kao podzemni pokret otpora protiv dinastije, ali su se njegovi članovi okrenuli ne samo protiv Mandžuraca, nego i protiv zapadnih interesa, kao i protiv kršćanskih misionara i konvertita, koji su bili meta atentata i pokolja. Pokretu, koji je glavnu podršku imao u dolini rijeke Yangtze, je sa druge strane privukao i dio muslimana, prije svega pripadnika Hui manjine u Xinjiangu. Gelaohui nisu bili povezani sa republikanskim pokretom Sun Yat-sena i udruženjem Tongmenghui, ali su 1911. godine podržali Xinhai revoluciju kojom je srušen carski režim i uspostavljena Republika Kina. Dio Gelaohuija se, međutim, prije svega u zapadnim provincijama, okrenuo protiv novog režima na čelu sa predsjednikom Yuan Shikaijem, zbog čega su bili izloženi progonima. Gelaohui su, sa druge strane, značajno oslabili u Eri gospodara rata, prije svega zato što su Kuomintang i, kasnije, Komunistička partija Kine preuzela njihovu retoriku. Do 1930-ih su prestali biti značajan faktor u kineskoj politici, iako ih je 1936. godine komunistički vođa Mao Zedong službeno priznao kao legalni entitet na područjima pod svojom kontrolom.

Izvori
------

Vanjske veze
------------
**Zoja Bojić** (Beograd, 28. april 1963), istoričar umetnosti.

Doktorirala je istoriju umetnosti, priredjivanje izlozbi i filmske studije na Australijskom nacionalnom univerzitetu u Kanberi 2005. Diplomirala je u Beogradu istoriju umetnosti i studirala opštu književnost i klasične nauke. Živela je u Jugoslaviji, putovala i boravila u zemljama Evrope, SAD i Azije.

Predavala je na Univerzitetu u Delhiju (Indija) od 1989. do 1993, na Univerzitetu Novog Juznog Velsa UNSW od 2005 i na Australijskom nacionalnom univerzitetu ANU od 2009. Od 1994. živi u Sydneyu, u Australiji, gde je radila kao novinar, kritičar i urednik jugoslovenskih i australijskih publikacija na srpskom i engleskom jeziku i kao predstavnik za štampu Saveta Australije za umetnost i u ustanovi multikulturnih umetnosti Karnivale.

Knjige
------

### na srpskom jeziku

* Sunce južnog neba, Pogled na umetnost u Australiji danas, 2003
* Vitruvije, O arhitekturi,2009
* Plinije Stariji, O umetnosti, 2011
* Teme i ideje anticke istoriografije umetnosti: Vitruvije i Plinije Stariji, 2012
* Filostrati, O slikarstvu, 2013

### na engleskom jeziku

* Stanislav Rapotec, a Barbarogenius in Australian Art, 2007
* Imaginary homelands: the art of Danila Vassilieff, 2007
* Greek art and art historiography: definitions, 2012
* Roman art and art historiography: definitions, 2012
* The art of observing art, 2012
* Art curatorship within and outside museum, 2012

Takodje je autor vise radova objavljenih u naucnim publikacijama.

Napomena
--------

Kćerka je prevoditeljice Marine Bojić i novinara i urednika Mirka Bojića, nekadašnjeg dopisnika iz Indije, a unuka književnika Milana Kašanina.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 120178932
* ISNI: 0000 0000 7814 8188
* SUDOC: 123185548

 |
***Dance, Girl, Dance*** (sh. *Pleši, djevojko, pleši*) je američki crno-bijeli humoristički filmski mjuzikl snimljen 1940. u režiji Dorothy Arzner. Protagonistica, koju tumači Maureen O'Hara, je balerina koja svoj poziv smatra previše "uzvišenim" da bi plesne vještine iskoristile u "prostačkom" lokalu gdje se njena kolegica i najbolja prijateljica (koju glumi Lucille Ball) prakticira "sirovu" burlesku. Radnja prikazuje kako je sticajem okolnosti prisiljena tražiti posao na istom mjestu, a gdje će se sa prijateljicom sukobiti oko muškarca, koga glumi Louis Hayward. *Dance, Girl, Dance* je nakon premijere doživio komercijalni neuspjeh i loše kritike, ali su ga kasniji kritičari hvalili, dijelom zbog komičarskog talenta koga je demonstrirala buduća televizijska superzvijezda Lucille Ball, a dijelom zbog autorskih stavova koji su tumačeni kao feministički.

Uloge
-----

* Maureen O'Hara ... Judy O'Brien
* Louis Hayward ... James 'Jimmy' Harris Jr.
* Lucille Ball ... Bubbles/Tiger Lily White
* Virginia Field ... Elinor Harris
* Ralph Bellamy ... Steve Adams
* Maria Ouspenskaya ... Madame Lydia Basilova

Vanjske veze
------------

* *Dance, Girl, Dance* na sajtu IMDb

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 8152025911203600000
* LCCN: no2018025294

 |
**Cink-ugljenična baterija** je primarna baterija.

Razvijene su od mokrog Leklanšeovog članka.

Ova vrsta primarnih baterija ima za pozitivnu elektrodu ugljeni štapić koji je po sastavu ugljenika i mangan dioksida, a negativna elektroda je posuda od cinka. Elektrolit je smješa cink hlorida i amonijum hlorida natopljenog u vodi.

Tehnološki napredniji oblik cink-ugljenikovih baterija su cink-hloridne baterije, čiji je elektrolit cinkov hlorid ili amonijumov hlorid. Pri poređenju sa alkalnim baterijama, manje su energijske gustine i kraćeg roka trajanja od tih baterija iste voltaže.

Primjenjuje ih se u kućanstvima za uređaje koji ne troše mnogo energije, poput daljinskih upravljača i radio-uređaja sa satom. Izrađuju se i suve baterije koje su prikladne za trajni rad. Primjenjuje ih se za rasvjetu na kampovanju, u poljoprivredi, ribolovu, graditeljstvu — pa ih se ugrađuje u stalnim ili treperavim svjetiljkama, ili u alarmnim uređajima.

Spoljašnje veze
---------------

* SUPEUS stručni seminari — Spremanje energije (Autor: Krešimir Trontl, FER, 11. decembar 2012)

***Cink-ugljenična baterija*** na Wikimedijinoj ostavi
**Mariana** je grad od 54,330 i općina od 61,830 stanovnika na istoku Brazila u Saveznoj državi Minas Gerais.

Geografske karakteristike
-------------------------

Općina Mariana prostire se duž južnih padina Masiva Espinhaço, u kraju znanom kao *Željezni četverokut*, zbog nalazišta željezne rude.
Kroz grad protiče rijeka Carmo, od svog administrativnog centra grada Belo Horizonta udaljena 110 km jugoistočno, a od susjednog Ouro Preta 12 km.

Mariana je poznata u Minas Geraisu kao prvo i najstarije naselje, prva biskupija i prva prijestolnica.

Historija
---------

Historija tog grada počela je nakon otkrića zlata na rijeci, uz koju je izraslo selo prvih kolonista iz São Paula.
Naselje je službeno osnovano 16. jula 1696. pod imenom *Nossa Senhora do Carmo*. Ono je ubrzo postalo glavni dobavljač zlata za Portugal i prva prijestolnica tadašnje *Kapetanije São Paulo i Minas de Ouro*.

Nossa Senhora do Carmo je 1711. dobila status vile, ubrzo nakon tog mu je Portugalski kralj João V, 1745.dodjelio status grada. Tad je i prezvan u Mariana, po kraljevoj supruzi Mariji Ani Austrijskoj.
U to vrijeme postao je i sjedište biskupije (prve u Minas Geraisu).

Odtad je građen po urbanističkom planu inženjerca José Fernandesa Pinta, sa ravnim ulicama i pravokutnim trgovima.
Zbog dobro očuvanog historijskog centra proglašen je 1945. nacionalnim spomenikom.

Danas egzistira kao ratarsko-rudarski centar u kom se iskapa željezna ruda.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „História" (portugalski). Prefeitura de Mariana. Pristupljeno 05.02.2024.
2. 1 2 3 4  „Mariana Municipality in Minas Gerais" (engleski). City Population. Pristupljeno 05.02.2024.
3. 1 2 3  „Localização" (portugalski). Prefeitura de Mariana. Pristupljeno 05.02.2024.
4. 1 2 3 4  „Mariana" (engleski). City Population. Pristupljeno 05.02.2024.

Vanjske veze
------------

***Mariana, Minas Gerais*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Prefeitura de Mariana* (službene stranice) ()
Zoran Živković Eurocon 2007, Kopenhag 
**Zoran Živković** (rođen 5. oktobar, 1948) srpski je esejist, pisac fantastike i univerzitetski profesor.

Godine 1973. Zoran Živković je diplomirao Teoriju književnosti na Odseku za opštu književnost, na Filološkom fakultetu Univerziteta u Beogradu. Na istom fakultetu je magistrirao i doktorirao.

Godine 2003. Živkovićeva novela "Biblioteka" je dobila Svetsku nagradu Arhivirano 2008-05-09 na Wayback Machine-u za najbolju fantastičnu novelu.
Skoro sve Živkovićeve knjige prevedene su na više stranih jezika: ruski, engleski, nemački, češki,rumunski, korejski
Živković je danas najprevođeniji srpski pisac.
Izdavačko preduzeće Laguna iz Beograda izdalo je celokupna dela Zorana Živkovića.

Literarna dela sa fantastičnom sadržinom
----------------------------------------

* *Četvrti krug*, 1993
* *Time-gifts*
* *Pisac*
* *Knjiga*
* *Impossible Encounters*
* *Sedam dodira muzike*
* *Biblioteka*
* *Steps Through the Mist*
* *Skrivena kamera*
* *Compartments*

Ostali radovi
-------------

* *Savremenici budućnosti*
* *Zvezdani ekran*
* *First Contact*
* *Enciklopedija naučne fantastike I-II*
* *Essays on Science Fiction*

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična internet prezentacija
* World Fantasy Award
Za istoimenu bajku braće Grimm, vidite članak Plavo svjetlo (bajka).

***Das blaue Licht*** (sh. *Plavo svjetlo*) je njemački crno-bijeli film snimljen 1932. u režiji Leni Rifenstahl, poznat kao njen režijski prvijenac. Po žanru je kombinacija fantastičnog i planinarskog filma. Protagonistica, koju tumači sama Rifenstahl je slobodumna italijanska djevojka po imenu Junta koja živi sama u planinama, nakon što su je suseljani proglasili vješticom koja vabi mladiće da poginu pokušavajući se popeti na planinu. Radnja prikazuje kako njemački planinar uspijeva otkriti kako se na planini zapravo nalazi pećina sa vrijednim kristalima.

Film je sniman u švicarskim i italijanskim Alpama, postavši tako jedan od prvih zvučnih planinarskih filmova snimljenih na lokacijama. U samoj Njemačkoj je izazvao podijeljene reakcije, dok je u inozemstvu izazvao dobre kritike. Za Rifenstahl je, međutim, bilo najvažnije da se izuzetno dopao nacističkim vođama Adolfu Hitleru i Josephu Goebbelsu, koji su joj nakon dolaska na vlast omogućili nastavak karijere i učinilo najpoznatijom ženom-sineastom svog vremena.

Uloge
-----

* Leni Riefenstahl ... Junta
* Mathias Wieman ... Vigo
* Beni Fuhrer ... Tonio
* Max Holzboer ... Gostioničar
* Martha Mair ... Lucia
* Franz Maldacea ... Guzzi

Vanjske veze
------------

* *Das blaue Licht* na sajtu IMDb
* *Das blaue Licht* na AllMovie-u ()
* Das blaue Licht. Stills of Walter Riml, photographer of the film
* Arhivirano 2021-03-23 na Wayback Machine-u article about Das blaue Licht
* *Das blaue Licht* na filmportal.de ()
* Essay zu Entstehung, Rezeption und Interpretation[*mrtav link*] (PDF; 238 kB)

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirala Leni Riefenstahl |
| --- |
| 
* *Das Blaue Licht* (1932)
* *Der Sieg des Glaubens* (1933)
* *Triumph of the Will* (1934)
* *Tag der Freiheit: Unsere Wehrmacht* (1935)
* *Olympia* (1938)
* *Tiefland* (1954)
* *Impressionen unter Wasser* (2002)

 |
**Alelna frekvencija** (*genska frekvencija*) je proporcija svih kopija gena formiranih od specifične genske varijante (alela). Drugim rečima, to je broj kopija specifičnog alela podeljen brojem kopija svih alela na tom genetičnom mestu (lokusu) u populaciji. On može da bude izražen u procentima. U populacionoj genetici, alelne frekvencije se koriste za prikazivanje količine genetičke raznovrsnosti na nivou osobe, populacije, i vrste. Alelna frekvencija je isto tako relativna proporcija svih alela gena željenog tipa.

Literatura
----------

Cheung KH, Osier MV, Kidd JR, Pakstis AJ, Miller PL, Kidd KK (2000). „ALFRED: an allele frequency database for diverse populations and DNA polymorphisms". *Nucleic Acids Research* **28** (1): 361–3. DOI:10.1093/nar/28.1.361. PMC 102486. PMID 10592274. 
Middleton D, Menchaca L, Rood H, Komerofsky R (2002). „New allele frequency database: *Tissue Antigens* **61** (5): 403–7. DOI:10.1034/j.1399-0039.2003.00062.x. PMID 12753660.

Vidi još
--------

* Jednonukleotidni polimorfizam

Spoljašnje veze
---------------

* ALFRED baza podataka
* EHSTRAFD.org - baza podataka STR alelnih frekvencija Arhivirano 2009-07-13 na Wayback Machine-u
**Zvonimir Kavurić** (Zagreb, 28. prosinca 1901. — Zaprešić, 5. listopada 1944.) je bio hrvatski arhitekt.

Životopis
---------

Rođen je 1901. godine u Zagrebu. Po zanimanju je bio arhitekt i likovni umjetnik.

Studirao je arhitekturu u Zagrebu, radio u Pragu i Parizu, a od 1934. godine djelovao je u Zagrebu u gradskom građevinskom uredu. Postigao je velike uspjehe u većem broju natječajnih radova i izveo nekoliko značajnih ostvarenja, poput zgrade Banovine u Splitu ili kupole Meštrovićeva paviljona na današnjem Trgu žrtava fašizma u Zagrebu. Bio je i član lijevo orijentirane likovne grupe „Zemlja".

U okupiranom Zagrebu radio je na stvaranju narodnooslobodilačkih odbora i bio tajnik NOO-a Zagreba. Uhitili su ga ustaše i zatim objesili sa još devet antifašista, 5. listopada 1944. godine, u Zaprešiću pokraj Zagreba.

Nasljeđe
--------

Po njemu i njegovom bratu Stjepanu je do 1990-ih nosila ime ulica u Zagrebu, koja je zatim preimenovana u *Ulica Andrije Hebranga*. Do udruženja više poduzeća u građevinsko poduzeće „Monting" 1970-ih, samostalno je djelovalo poduzeće nazvano po njima, „Braća Kavurić". Danas se u Sisku jedna ulica zove po braći Kavurić.

Literatura
----------

* Stipe Ugarković, dr. Ivan Očak. *Zagreb grad heroj: spomen-obilježja revoluciji*. „August Cesarec", Zagreb 1979. 149. str.
* Prilog za biografiju Arhivirano 2015-03-19 na Wayback Machine-u arhitekta Zvonimira Kavurića (1901.- 1944.)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 75058329
* ISNI: 0000 0000 1999 8297
* GND: 13401622X

 |
**Ante Kukoč**, zvan Tara (Split, 9. XII. 1930), hrvatski pisac.

Osnovnu i srednju tehničku školu strojarskog smjera završio je u Splitu, a višu pomorsku školu u Rijeci, gdje je i diplomirao za inženjera strojarstva. Cijeli svoj radni vijek plovio je na domaćim i stranim brodovima kao upravitelj stroja.

Napisao je knjigu **"Ovako je to bilo"** u kojoj je vrlo živopisnim splitskim dijalektom opisao svoje djetinjstvo (poglavlja "Klapa", "Brat Židov i pas Loli"), svoga djeda po majci (poglavlje "Dida Vlaj"), pomorce i pomorski život (poglavlja "Ko je oto pravi pomorac", "Sveti Antija od Kuvajta", "Bili, crni i žuti") te život za vrijeme komunizma u bivšoj Jugoslaviji (poglavlja "Dim, pitura i asfalt", "Nametnici", "Onda i sada"). "Predgovor" knjizi (str. 5-6) napisao je Rade Perković.

Bibliografija
-------------

* **Ovako je to bilo** / Ante Kukoč ; [autor karikatura Željko Selak]. - Split : Hrvatsko kulturno društvo "Napredak", 2004. - 137 str. ; 21 cm. - (Knjižnica Mudrosnica ; knj. 17) - ISBN 953-6651-82-3 - UDK 821.163.42'282-32.
***David and Lisa*** (sh. *David i Lisa*) je američki crno-bijeli igrani film snimljen 1962. u režiji Franka Perryja, kome je to predstavljao prvi film. Po žanru je drama, a temelji se na motivima romana *Jordi, Lisa and David* američkog psihijatra Theodorea Isaaca Rubina. Protagonist, koga tumači Keir Dullea, je adolescent koji boluje od niza duševnih poremećaja, uključujući hafefobiju (strah od dodira), i koga su zbog toga roditelji poslali u specijalnu školu za adolescente sa sličnim problemima. Radnja prikazuje kako tamo upoznaje djevojku (čiji lik tumači Janet Margolin) koja boluje od disocijativnog poremećaja ličnosti te se sa njom sprijatelji, stvorivši odnos koji će ih oboje odvesti na put izliječenja. *David and Lisa* je sniman u niskobudžetnoj nezavisnoj produkciji, ali je doživio izuzetnu gledanost, a što je omogućilo nastavak uspješne karijere ne samo za Perryja, nego i za njegovu tadašnju suprugu i kreativnu partnericu Eleanor Perry koja je napisala scenario. Film je bio odskočna daska i za mladu glumicu Janet Margolin koja će nastupiti u niz značajnih filmova 1960-ih i 1970-ih.

1967. je na temelju filma postavljena istoimena drama na pozornici, a 1998. je snimljen remake u obliku istoimenog TV-filma gdje su nastupili Lukas Haas i Brittany Murphy.

Izvori
------

1. ↑  "Top Rental Features of 1963", *Variety*. 8 January 1964, pg 71.

Vanjske veze
------------

* *David and Lisa (1962)* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi čiji je autor Frank Perry |
| --- |
| 
* *David and Lisa* (1962)
* *Ladybug Ladybug* (1963)
* *The Swimmer* (1968)
* *Last Summer* (1969)
* *Trilogy* (1969)
* *Diary of a Mad Housewife* (1970)
* *Doc* (1971)
* *Play It as It Lays* (1972)
* *Man on a Swing* (1974)
* *Rancho Deluxe* (1975)
* *Mommie Dearest* (1981)
* *Monsignor* (1982)
* *Compromising Positions* (1985)
* *Hello Again* (1987)

 |
**An-Nisa** ili **en-Nisa'** (arap. ; dosl. "Žene") je četvrta sura Kur'ana. Objavljena je u Medini i sadrži 176 ajeta, što je čini trećim najdužim poglavljem, nakon sura al-Bakare i Ali Imran. Ime je dobila po tome što se u velikom dijelu bavi pitanjima prava i obaveza žena.

Sadržaj
-------

Dio Ku'anske sure An-Nisa' ukrašenim pismom iz 13. vijeka
U samom početku, u prvom ajetu se govori o stvaranju jedne duše (nefsin vahidetin) a zatim stvaranja para toj duši (zevdžeha) a zatim da se od njih rasprostranili mnogi muškarci i žene.

U daljem tekstu se govori o pravima siročadi, čuvanju njihovog imetka a zatim zabrana ženidbe više od četiri žene (3. ajet), zatim o nasljednom pravu (11. i 12. ajet), prijetnja onima koji ne poštuju ta prava (14. ajet), kazna za preljubu (15, 16. i 17. ajet).

U 19. ajetu jasno se zabranjuje da "se žene kao stvari nasljeđuju" nakon smrti muža, što je bio običaj u nekim kulturama.

U daljem tekstu (23, 24. i 25. ajet) podvlači se granica ko se po islamskom pravu smije, a koga je zabranjeno ženiti od žena.

Sura An-Nisa' također obiluje ajetima opće poruke koji se nalaze i u svakoj drugoj suri, kao što je opis džehenema, dženeta, podsticanje na dobročinstvo, prijetnja za loša djela itd.

U 153. ajetu također se spominje poslanik Musa i događaj u kojem su Jevreji od njega tražili da im pokaže Allaha, a odmah nakon toga (157. ajet) negacija da je Isus ubijen na krstu:
"...a nisu ga ni ubili niti razapeli, već im se pričinilo (šubihe lehum)...", ajet koji muslimani često navode prilikom negiranja Isusovog raspeća.
"...a sigurno ga nisu ubili, već ga je Allah uzdigao sebi...", kaže se u daljem tekstu.

U 171, 172. i 173. ajetu nalazi se potvrda negacije raspeća i trojstva riječima:
"...Mesih (Mesija), Isa (Isus), sin Merjemin (Marijin), samo je Allahov poslanik i Riječ Njegova koju je Merjemi dostavio, i Duh od Njega; zato vjerujte u Allaha i Njegove poslanike i ne govorite: "Trojica su!" Prestanite, bolje vam je! Allah je samo jedan Bog, hvaljen neka je On, zar On da ima dijete?! Njegovo je ono što je na nebesima i ono što je na Zemlji...

Posljednji ajet ove sure bavi se nasljednim pravom.

Povezano
--------

* Kur'an
* Tefsir
* Tefsir Ibn-Kesira

Literatura
----------

* Tefsir Ibn-Kesira
* *U okrilju Kur'ana*, Sejid Kutb
* *Uvod u tefsirsku i hadisku nauku*, Mehmed Handžić
* *Uvod u tefsir*, Safet Halilović

Vanjske veze
------------

***An-Nisa*** na Wikimedijinoj ostavi

* Sura En-Nisa' na tanzil.net

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  | **Kur'an** |  |
| **Sura** |
| 1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
11
12
13
14
15
16
17
18
19
20
21
22
23
24
25
26
27
28
29
30
31
32
33
34
35
36
37
38
39
40
41
42
43
44
45
46
47
48
49
50
51
52
53
54
55
56
57
58
59
60
61
62
63
64
65
66
67
68
69
70
71
72
73
74
75
76
77
78
79
80
81
82
83
84
85
86
87
88
89
90
91
92
93
94
95
96
97
98
99
100
101
102
103
104
105
106
107
108
109
110
111
112
113
114
Ova kutijica: pogledaj • razgovor • uredi |
Za ostale osobe s istim imenom, v. Arifron.

Higijo, najčasnija od blaženika, s tobom da proživim  
ostatak života, da ti mi rada družbenica budeš!  
Jer ― ako neku radost daje bogatstvo ili deca  
ili kraljevska moć nalik božanskoj ili ljubav,  
koju skrivenim mrežama Afroditinim lovimo,  
ili ako ljudima od bogova stiže neki drugi užitak  
ili odmor od naporâ ―  
s tobom, blažena Higijo,  
sve to cveta i s tobom Harite u proleće sijaju,  
bez tebe niko srećan ne može bit.
Arifron, *Pean Higiji*.

**Arifron iz Sikiona** (starogrčki: , kraj 5. i početak 4. veka pne.) bio je starogrčki pesnik ditiramba iz Sikiona na Peloponezu. Od njega se sačuvao jedan pean upućen boginji zdravlja Higiji (starogrčki: ), koji u celini navodi Atenej u svojoj *Gozbi sofista*.

Početak njegova peana navode Lukijan, i Maksim iz Tira, dok se ostali stihovi nalaze u jednom fragmentu Likimnija s Hiosa i kod Plutarha. Pean je štampan i u zbirci Theodora Bergka *Poetrae Lyrici Graeci*.

Drugih podataka o Arifronu, osim njegovog mesta rođenja, nemamo.

Eksterni linkovi
----------------

* Članak u enciklopediii *Treccani.it*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 29920366
* ISNI: 0000 0004 4480 2857
* GND: 102381291

 |
Aulus Cornelius Celsus.
**Aulo Kornelije Celzo** (*Aulus Cornelius Celsus*, cca. 25. pne. - cca. 50. n.e.) bio je rimski enciklopedist, poznat po svojoj knjizi *De medicina*, za koju se vjeruje da predstavlja jedini sačuvani dio veće, ali izgubljene enciklopedije. *De medicina* predstavlja glavni izvor podataka o dijeti, farmaciji i kirurgiji u rimskom svijetu njegovom vremena. Za ostatak knjige se pretpostavlja da je obrađivala oblast poljoprivrede, prava, retorike i ratne vještine.

*De medicina*
O životu samog Celza se ne zna gotovo ništa, pa čak ni njegovo puno ime nije pouzdano utvrđeno. Na temelju referenci u tekstu, kao i citata kasnijih autora, je zaključeno da je živio u doba cara Augusta i Tiberija. Postoje špekulacije da je bio rodom ili živio u Narbonskoj Galiji.

Vanjske veze
------------

* De Medicina at LacusCurtius (Latin original and English translation)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 100172872
* LCCN: n50034315
* ISNI: 0000 0000 8346 1515
* GND: 118799673
* SELIBR: 45321
* SUDOC: 028480724
* BNF: cb12030802z (podaci)
* BIBSYS: 15035756
* NLA: 35730170
* NKC: jn19981000462
* BNE: XX884843
* CiNii: DA04176789
* CONOR.SI: 107123811
* NSK: 000709024

 |
**Aulo Licinije Arhija** (*Aulus Licinius Archias*, cca. 120. pne. - 61. pne.) bio je grčki pjesnik rodom iz Antiohije. Godine 102. pne. se prvi put pojavio u Rimu gdje je osvojio publiku svojim pjesničkim umijećem i stekao niz uticajnih pokrovitelja, među kojima se isticao Lukul. Godine 93. pne. je zajedno s Lukulom posjetio Lukaniju gdje ga je tamošnji grad Herakleja proglasio svojim građaninom. Nekoliko godina kasnije Herakleja se kao rimski saveznički grad temeljem zakona *Lex Plautia Papiria* izjednačila s drugim rimskim gradovima po pitanju državljanstva, te je tako Arhija automatski postao rimski državljanin. Godine 62. pne. je izvjesni Gracije nastojao na sudu osporiti Arhijino državljanstvo. Arhija je kao svog advokata uzeo Cicerona, koji je u Arhijinu obranu izgovorio *Pro Archia*, jedan od svojih najznamenitijih govora.

Izvori
------

* Steven M. Cerutti (1998), "Cicero Pro Archia Poeta Oratio", Bolchazy-Caarducci Publishers, paper back, 125 pages, ISBN 0-86516-402-9

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 310149294076280520007
* LCCN: n84234520
* ISNI: 0000 0000 8016 7492
* GND: 118503847
* SUDOC: 12145570X
* BNF: cb10581640t (podaci)
* BIBSYS: 94010274
* BNE: XX5577237
* NSK: 000680904

 |
**Apije Klaudije Ceko** (lat. *Appius Claudius Caecus*) bio je rimski državnik u doba srednje Rimske Republike. Vršio je dužnost cenzora 312. st. e. te konzula 307. st. e. Godine 296. st. e. ponovo je bio konzul, a god. 295. st. e. obavljao je dužnost pretora. Tokom ove dve godine predvodio je rimsku vojsku u borbama u Etruriji, Kampaniji i Samniju. Godine 280. st. e. kada je već bio star i slep (odatle mu i nadimak *Caecus* = slep), održao je u senatu vatreni govor protiv sklapanja mira s epirskim kraljem Pirom ponuđenog Rimljanima nakon njihovog poraza kod Herakleje iste godine. Taj govor prvi je spomenik rimskoga govorništva, i bio je poznat još Ciceronu, premda možda ne u autentičnoj verziji. Prema antičkim svedočanstvima, Apije je sastavio i zbirku stihovanih izreka *(Sententiae)*, koje su pružale praktične savete o mudrom i moralnom životu. Među njima je navodno bila i izreka *Faber est suae quisque fortunae* (= Svako je kovač svoje sreće).

Apije je prva ličnost u rimskoj književnosti koja se ističe svojom individualnošću, a i prva ličnost u rimskoj istoriji uopšte za koju postoje pouzdani istorijski podaci a ne samo naznake istorijske istine prekrivene vekovnom mitografijom. Kao cenzor 312. st. e. dao je sagraditi po njemu nazvan Apijev put *(via Appia)*, koji je vodio od Rima do Kapue i čiji ostaci postoje i danas. Na tom je putu osnovao i trgovište nazvano *Forum Appii*. Na njegovu je inicijativu iste godine izgrađen i prvi akvedukt u Rimu, takođe po njemu nazvan *Aquae Appiae*. Takođe je u spisak senatora uvrstio i imućnije ljude iz nižih društvenih slojeva, među njima čak i neke sinove oslobođenikâ. Apije je verovatno bio jedan od onih koji su podržali demokratsku akciju edila Gneja Flavija koji je 304. st. e. izložio na Forumu stalni kalendar s danima tokom kojih su se mogli obavljati pravni poslovi *(dies fasti)* i tako pravni sistem učinio dostupnijim seoskom i gradskom plebsu.

Izvori
------

* The Klaudijevsko porodično stablo (engleski) Arhivirano 2006-03-26 na Wayback Machine-u
**Đorđo Sladoje**  (Klinja kod Uloga, okolina Kalinovika, Hercegovina, 1954), **pjesnik**. Gimnaziju je završio u Sečnju, a studije sociologije u Sarajevu. Do 1992. godine živio je u Sarajevu, a od tada do 2007.godine Vrbasu gde je bio sekretar Festivala jugoslovenske poezije mladih i osnivač i glavni urednik časopisa "Trag".Od 2007.godine živi u Novom Sadu, i radi kao urednik u Kulturnom centru Novog Sada.

Jedan je od najistrajnijih glasova stražilovske linije u srpskoj poeziji. Njegovo stvaralaštvo kreće se u tematsko-motivskom rasponu od ruralnog zavičajnog svijeta, sa svom florom i faunom, do urbanih tema i tema nasilja istorije nad pojedincem. Zagovornik je stava da lirske pjesme nema bez emocije, a težnja mu je da u pjesmi maksimalno osnaži intenzitet najčistijeg i najintenzivnijeg doživljaja svijeta, tj. dječjeg doživljaja. Glas Sladojevog lirskog subjekta ide u rasponu od skrušenog monaškog glasa do satiričnog tumača izvrnute zbilje.

Sladojev poetski svijet izgrađen je na krhotinama patrijarhalne kulture, ličnom i kolektivnom iskustvu. On je jedan od najboljih tumača onoga što nas je snašlo *zdes i dnes*, a uzrok zlom usudu vidi u odsustvu Hrista. Riječ je i o nepatvorenom pjesničkom glasu koji vezanim stihom postavlja suštinska pitanja o razlogu i smislu bivstvovanja.

Dobitnik je brojnih nagrada: *lista "Mladost", "Grad pisaca" - Herceg Novi, "Zmajeve", "Branko Ćopić", "Risto Ratković", "Pjesnik - svjedok vremena", BIGZ-ove, "Kočićevog pera", "Kondira Kosovke devojke", "Pečata varoši sremskokarlovačke" i "Krune despota Stefana Lazarevića"*, "Dučićeva nagrada", "Žička hrisovulja", "Jelena Balšić", "Skender Kulenović", "Šantićeva nagrada", "Petrovdanski vijenac", Nagrada "Duško Trifunović", "Matijević", "Zmaj Ognjeni Vuk", "Marko Miljanov", "Velike Bazjaške povelje", "Pesničko uspenije"...

Djela
-----

Objavio je sljedeće knjige pjesama:

* *"Dnevnik nesanice"* (1976)
* *"Veliki post"* (1984)
* *"Svakodnevni utornik"* (1989)
* *"Trepetnik"* (1992)
* *"Plač Svetog Save"* (1995)
* *"Petozarni mučenici"* (1998)
* *"Daleko je Hilandar"* (2000)
* *"Ogledalce srpsko"* (2003)
* *"Mala vaskrsenja"* (2006)
* *"Manastirski baštovan"* (2008, 2009)
* *"Zlatne olupine"* (2012)

i knjige izabranih pjesama:

* *"Dani lijevljani"* (1996)
* *"Čuvarkuća"* (1999)
* *"Duša sa sedam kora"* (2003)
* *"Pogled u avliju"* (2006)
* *"Gorska služba"* (2010)
* *"Zemlja i reči"* (2011)

U Moskvi mu je dvojezično na ruskom i srpskom 
jeziku objavljen obiman izbor pesama 

* *"Privikavanje na budućnost"* (2007)
**Apodemije** (*Apodemius*, ? - 361) je bio rimski velikodostojnik, diplomat i obavještajac iz vremena kasnog Carstva, poznat po spletkama na dvoru cara Konstancija II. Apodemije je služio kao *agens in rebus*, odnosno pripadnik službe koja je u kasnom Rimskom Carstvu osim kurirskih poslova funkcionirala i kao tajna policija. Godine 354. je sudjelovao u likvidaciji Konstancijevog nasljednika Konstancija Gala, kao i u likvidaciji Klaudija Silvana 355. nakon čije smrti je zaveo strahovladu po Galiji. Historičar Amijan Marcelin ga opisuje kao "neprijatelja svih dobrih ljudi". Godine 361. je nakon Konstancijeve smrti novi car Julijan Apostata sazvao Halkedonski tribunal na kome je suđeno vodećim Konstancijevim doglavnicima za brojne zločine; Apodemije je proglašen krivim i pogubljen spaljivanjem.

Literatura
----------

Primarni izvori
* Ammianus Marcellinus, *Res gestae*

Sekundarni izvori
* Jones, Arnold Hugh Martin, John Robert Martindale, John Morris, "Apodemius 1", *The Prosopography of the Later Roman Empire*, Vol. 2, Cambridge University Press, 1992, ISBN 0-521-07233-6, p. 82.
**Baizhang Huaihai** (kineski: ; pinyin: *Bǎizhàng Huáihái*; Wade-Giles: *Pai-chang Huai-hai*; japanski: ) (720–814) bio je kineski čan učitelj iz doba dinastije Tang. Smatra se dharmičkim nasljednikom Mazu Daoyija. Baizhangovi učenici su bili Huangbo i Linji.

Tradicija navodi da je Baizhang uspostavio rana pravila kineske zen monaške disciplina, tzv. *Čista pravila Baizhanga*,
 poznata po izreci *Dan bez rada je dan bez jela* (一日不做一日不食). Kako su zen redovnici obrađivali zemlju, to im je pomoglo da prežive Veliki antibudistički progon više nego druge sekte, koje su ovisile o donacijama. Ta se pravila danas koriste u mnogim zen samostanima, iako neki vjeruju da su razvijena kasnije, od strane redovnika kao što su Taixu i Hsu Yun.

Pai-chang je takođe utemeljio dvoranu za meditaciju (*zendo*), jedinstvenu instituciju koju danas ima većina glavnih zen samostana u Japanu.

Huaihai u zen pričama
---------------------

Kad su njegovi privrženi učenici pomislili da je prestar za rad u vrtu, koji je bio njegov omiljeni posao, sakrili su mu sav vrtlarski alat jer nije htio slušati njihove stalne prigovore. Tad je on odbio jesti rečima: "*Nema rada, nema života*". Prihvatio je obrok tek nakon što su mu vratili alatke.

Izvori
------

1. ↑  《百丈清规》初探
2. ↑  不立佛殿，唯樹法堂－－唐代叢林的生活規範[*mrtav link*]
3. ↑  „论人间佛教的现代品格". Arhivirano iz originala na datum 2011-07-07. Pristupljeno 2011-10-30.
4. ↑  虛雲和尚法彙—規約
5. ↑  D. T. Suzuki, *Uvod u zen budizam* (str. 129), Zagreb, 1998.
6. ↑  D. T. Suzuki, *Uvod u zen budizam* (str. 129), Zagreb, 1998.

Povezano
--------

* Budizam u Kini
* Zen

| Budističke titule |
| --- |
| Prethodi: **Mazu Daoyi**  |  **Rinzai Zen patrijarh**  | Slijedi: **Huangbo Xiyun**  |
Za rod ptica v. *Archilochus.*
**Arhiloh** (grčki: Ἀρχίλοχος) (cca. 680. pne.-cca. 645. pne.) bio je grčki pjesnik i, prema nekim navodima, najamnik. Često ga se smatra najstarijim liričarom evropske književnosti. Suvremenici su ga smatrali genijalnim pjesnikom, iako su mu od djela sačuvani samo fragmenti.

Podaci o njegovoj biografiji navode da se rodio na otoku Parosu kao sin lokalnog aristokrata. U mladosti je bio zaručen za kći lokalnog plemića, ali mu je nesuđeni tast dao na prevaru razvrgnuti zaruke. Arhiloh se osvetio iskoristivši festival Demetre gdje je ispjevao okrutnu satiričku pjesmu na račun tasta. Pjesma je bila tako efektna da mu se nesuđeni tast i bivša zaručnica od sramote ubili.

Arhiloh je nakon toga živio kao nomad, seleći se iz grada u grad i s otoka na otok. Često se susretao s poniženjima i siromaštvom, a bio je prisiljen zarađivati za život kao profesionalni vojnik. Životne nedaće su mu našle odraza na pjesme koje su glavni izvor podataka o njegovom životu.

Za Arhiloha se tvrdi da je u antičku književnost uveo jamb, a tematski su mu pjesme skrenule s važnih epskih tema karakterističnih za Homerap prema intimnim problemima karakterističnim za liriku.

Vanjske veze
------------

WikiizvorWikiizvor
Grčki Wikiizvor ima originalni tekst vezan uz ovaj članak:
***Αρχίλοχος***

* Introduction to Archilochos and translation of A's longest fragment by Guy Davenport Arhivirano 2011-05-14 na Wayback Machine-u
* Web Resources on Archilochos
* The Poetry of Archilochos
* Archilochos fragments in Greek
* Archilochus Bilingual Anthology (in Greek and English, side by side)
* Zweisprachige Textauswahl zu den griechischen Lyrikern mit zusätzlichen Hilfen
* SORGLL: Archilochos 67; read by Stephen Daitz Arhivirano 2012-07-01 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 100167694
* LCCN: n80008559
* ISNI: 0000 0004 3514 1540
* GND: 118503855
* SELIBR: 223275
* SUDOC: 032035535
* BNF: cb123142449 (podaci)
* BIBSYS: 90193837
* NKC: xx0143866
* BNE: XX1302018
* CiNii: DA03337612
* CONOR.SI: 179671139
* NSK: 000138067

 |

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **književnosti** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
***Osamnaesti brumaire Louisa Bonaparte*** nem. *Der achtzehnte Brumaire des Louis Bonaparte*, originalno ***Osamnaesti brumaire Louisa Napoleona*** (nem. *Der achtzehnte Brumaire des Louis Bonaparte* je knjiga njemačkog publicista i filozofa Karla Marxa, originalno objavljena u SAD kao esej 1852. godine u emigrantskom časopisu *Revolution*, odnosno kao knjiga 1869. godine. U njoj se opisuje državni udar u Francuskoj 1851. godine, odnosno prikazuje kako je Louis Napoleon Bonaparte došao na vlast u Francuskoj nakon revolucija 1848. i uspostave Druge republike, odnosno nastoji objasniti kako je ličnost koju Marx naziva "grotesknim mediokritetom" dobila "ulogu heroja". Marx te događaje smješta u kontekst klasne borbe, te nastoji prikazati kako je Druga republika "postala vlasništvo" buržoazije koja je u Louisu Napoleonu pronašla zaštitnika svojih interesa. Osamnaesti brumaire se smatra važnim zbog toga što se u njemu iznosi marksističko shvaćanje historije, odnosno koncept historijskog materijalizma. Kasnijim marksistima je *Osamnaesti brumaire* postao važan kao temelj za tumačenje kasnijih događaja, prije svega uspon fašizma, te se Napoleon često navodio kao svojevrsna preteča fašističkih diktatora. Knjiga, koja je ime dobila po puču koga je 1799. godine bio izveo Louisov prethodnik Napoleon Bonaparte je poznata i po Marxovom citatu da se "historija ponavlja prvo kao tragedija a potom kao farsa".

Vanjske veze
------------

* The Eighteenth Brumaire of Louis Napoleon (Chapters 1 & 7 translated by Saul K. Padover from the German edition of 1869; Chapters 2 through 6 are based on the third edition, prepared by Friedrich Engels (1885), as translated and published by Progress Publishers, Moscow, 1937.)
* Preface to the Second Edition (1869)
* *The Eighteenth Brumaire of Louis Bonaparte*, Charles H. Kerr, Chicago, 1907.
* *The Eighteenth Brumaire Of Louis Bonaparte*, International Publishers, New York, 1963.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 215082323
* LCCN: n2019057392
* GND: 4725887-1
* SUDOC: 11587450X
* BNF: cb155478849 (podaci)

 |
***1860*** je italijanski crno-bijeli historijski film snimljen 1934. u režiji Alessandra Blasettija, koji se smatra jednim od najuticajnijih ostvarenja italijanske kinematografije.

Radnja se događa za vrijeme Risorgimenta i opisuje događaje neposredno pred, i za vrijeme znamenitog Pohoda hiljade 1860. godine kojim je Giuseppe Garibaldi oslobodio Siciliju burbonske vlasti i tako omogućio ujedinjenje Italije. Protagonist, koga tumači Giuseppe Gulino, je sicilijanski patriot koji odlazi na kopno kako bi svoje sunarodnjake nagovorio da oružjem i dobrovoljcima pomognu ustanak protiv burbonskih tlačitelja, i čiji će napori kulminirati znamenitom bitkom kod Calatafimija.

*1860* je napravljen pod snažnim uplivom tada dominantne fašističke ideologije, odnosno Mussolinijevog režima, koji je nastojao sebe predstaviti kao duhovnog nasljednika pokreta za slobodu i ujedinjenje Italije. Zbog toga film sadrži scene u kojima protagonist putuje vlakom do Genove i susreće likove koji iznose različita politička stajališta o sudbini Italije, prije nego što će se svi ujediniti pod Garibaldijevom zastavom u trijumfalnom pohodu na Italiju na isti način na koji se Italija ujedinila poslije Mussolinijevog marša na Rim.

Usprkos fašističke ideološke podloge, 1860 odaje duboki uticaj sovjetskih sineasta, a pogotovo Sergeja Ejzenštejna. Blasetti je od njega preuzeo načelo korištenja kolektivnog umjesto individualnog protagonista, odnosno angažmana naturščika umjesto profesionalnih glumaca, kako bi film dobio što veću autentičnost. Inzistiranje na "malim" ljudima je kasnije mnoge kritičare nagnalo da u 1860 vide preteču budućeg italijanskog neoralizma.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *1860* na sajtu IMDb
***Den hvide slavehandel*** (sh. *Trgovina bijelim robljem*) je danski kratki crno-bijeli nijemi film snimljen 1910. u režiji Alberta Cohna. Po žanru je kombinacija trilera i drame, a protagonistica je Anna (čiji lik tumači Christel Holch), danska djevojka iz siromašne porodice koja odgovori na oglas kojim se nudi dobro plaćeni posao u Londonu. Radnja prikazuje kako je u pitanju trgovina ljudima, a "posao" u Londonu zapravo bordel. *Den hvide slavehandel*, iza koga je stajala kompanija Fotorama, je predstavljao dotada najduži danski film, i doživio je veliki uspjeh. Danas je, međutim, poznatiji po tome što je suparnički studio Nordisk film nedugo potom snimio istoimeni film koji je gotovo po svemu (uključujući kompoziciju kadrova) predstavljao njegovu kopiju. Fotorama je podigla tužbu, ali je ona riješena izvansudskom nagodbom. Ironijom sudbine, originalni film je postao izgubljen, a Nordiskova kopija jedno od značajnijih ostvarenja u filmografiji Augusta Bloma.

Vanjske veze
------------

* Den hvide Slavehandel på Det Danske Filminstitut[*mrtav link*]
* Den hvide Slavehandel på danskefilm.dk
* *Den hvide Slavehandel* na sajtu IMDb
***Der Golem, wie er in die Welt kam*** (sh. *Golem, kako je došao na svijet*) je njemački crno-bijeli nijemi horor film snimljen 1920. u režiji Paula Wegenera i Carla Boesea. Inspiriran je romanom *Der Golem* austrijskog književnika Gustava Meyrinka, a ponekad se navodi kao treći film u Wegenerovoj trilogiji o Golemu. Radnja je smještena u Prag u 16. vijeku gdje vođa jevrejske zajednice rabin Jehuda ben Bacalel (čiji lik tumači Albert Steinrück) koristeći svoje poznavanje magije pravi orijaško stvorenje od gline koje bi trebalo braniti njegove sunarodnjake, ali koje se zbog ljubavnog trokuta koje izaziva njegova kćer okreće protiv svih. *Der Golem* se smatra jednim od najboljih nijemih horor-filmova, a zbog upečatljive scenografije i jednim od najpoznatijih ostvarenja njemačkog filmskog ekspresionizma.

Godine 1936. je u Pragu snimljen francuski zvučni remake pod naslovom *Le Golem*.

Nikica Gilić za Filmski leksikon piše sljedeće o filmu:

> Ideja o rabinu koji se upleće u mistični čin stvaranja života podsjeća na druge priče o ljudima koji žele više znanja i moći nego što im pripada (npr. Faust), no utjecaj ovoga filma na kasnije horore (Frankenstein) i znanstvenofantastične filmove ne bi bio moguć bez iznimne umjetničke dojmljivosti: kontrast realistički uvjerljivih prizora sa simfonijom terora (ostvarenom nelagodnim vizualnim motivima i varijacijama u izlagačkom ritmu) čine ovo djelo usporedivim čak i s Nosferatuom
> 
> 

Filmski vodič je zapisao:

> Preteča filma o Frankensteinu, Golem je bio čovjek od gline koji je pozvan da zaštiti Židove od progona. Verzija iz 1920. je treća i najpoznatija od tri filma u kojima je Paul Wegener glumio Golema. Wegener je također režirao sve tri verzije...Kao i Boris Karloff u Frankensteinu, Wegener nije imao dijaloga te je imao samo ograničen repertoar gesta, ali je svejedno elokventan. Zna biti primjereno sablasan, pogotovo u krupnim kadrovima njegova lica.
> 
>

Glavne uloge
------------

* Albert Steinrück - Rabin Loew
* Paul Wegener - Golem
* Lyda Salmonova - Miriam
* Ernst Deutsch - Famulus
* Lothar Müthel - Florian
* Otto Gebühr - Car Luhois
* Hans Stürm - Rabin Jehuda
* Max Kronert - Čuvar vrata
* Greta Schröder - Dama na sudu
* Loni Nest - mala djevojka

Izvori
------

1. ↑  N. Gilić. „Golem, kako je došao na svijet". Filmski leksikon. Pristupljeno 9. lipnja 2013.
2. ↑  „The Golem: How He Came Into The World: Revie". Movies TV Guide. Pristupljeno 9. lipnja 2013. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* *The Golem: How He Came Into the World* na sajtu IMDb
* *Der Golem* dostupan kao besplatni download na Internet Archive
* *The Golem: How He Came Into the World* na AllMovie-u ()
* *The Golem* at Rotten Tomatoes
***Der Golem*** (sh. *Golem*) je roman austrijskog književnika Gustava Meyrinka originalno objavljen u nastavcim u časopisu *Die Weißen Blätter* od 1913. do 1914. te u obliku knjige 1915. Radnja je smještena u praški jevrejski geto, a protagonist je draguljar i antikvar Athanasius Pernath, čije zanimanje za mistiku dovodi do problema sa spoznajom stvarnosti. Golem iz naslova, koji dijeli ime sa istoimenim divom iz jevrejske legende, se pojavljuje kao pozadinski lik, odnosno utjelovljenje kolektivne svijesti geta.

Često se pogrešno navodi kako je Meyrinkov roman poslužio kao predložak njemačkom sineastu Paulu Wegeneru za njegovu znamenitu trilogiju nijemih filmova o Golemu; iako je Wegener bio inspiriran romanom, u stvarnosti je svoje filmove snimao prema legendi, a ne prema romanu.

Literatura
----------

* Gustav Meyrink: Der Golem. Vitalis-Verlag Prag Neuauflage 2008. ISBN 978-3-89919-053-3

Vanjske veze
------------

* *Der Golem (roman)*. u: Zeno.org. Volltext. Ausgabe von 1917
* Gustav Meyrinks „Der Golem" - Untersuchungen zur Erzählstruktur - Magisterarbeit von Andreas Bernhard Arhivirano 2007-07-03 na Wayback Machine-u
Za istoimeni film iz 2001. godine, vidite članak Der Tunnel (film, 2001).

***Der Tunnel*** (francuski: ; sh. *Tunel*) je njemačko-francuski science fiction film snimljen 1933. u režiji Kurta Bernhardta. Predstavlja adaptaciju romana *Der Tunnel* njemačkog književnika Bernharda Kellermanna. Radnja prikazuje izgradnju monumentalnog podvodnog tunela koji bi trebao pružiti kopnenu vezu između dviju obala Atlantika, pri čemu graditeljima na čelu sa inženjerom Macom Allanom osim tehničkih problema poteškoće zadaju i bezobzirni bankari i burzovni špekulanti koji nastoje sabotirati projekt. Kao i mnogi filmovi iz tog doba napravljen je u dvije jezične verzije - na njemačkom, u kojoj glavnu ulogu tumači Paul Hartmann, i na francuskom jeziku, gdje glavnu ulogu tumači Jean Gabin. U obje verzije ulogu glavnog negativca tumači njemački glumac Gustaf Gründgens, koji je od strane kritike dobio pohvale za svoj nastup.

Godine 1935. je u Britaniji snimljena remake pod naslovom *The Tunnel*.

Vanjske veze
------------

* *Der Tunnel* na sajtu IMDb
* *Le Tunnel* na sajtu IMDb
Ne poistovijećivati sa Arnobije Stariji.
**Arnobije Mlađi** (latinski: , 5. vek) bio je hrišćanski latinski pisac, verovatno kaluđer koji je iz Afrike pobegao od Vandala i potom se nastanio u Rimu.

Polovinom 5. veka sastavio je jedan mistično-alegorijski komentar na *Psalme*, koji je prvi objavio Erazmo Roterdamski 1522. godine, ali ga je pogrešno pripisao Arnobiju Starijem. Taj je spis potom često preštampavan, a u izdanju koje je objavio De la Barre 1580. nalaze se i neke Arnobijeve zabeleške o jevanđeljima. U novije vreme u ediciji *Corpus Christianorum 25* objavljeno je kritično izdanje Arnobijevog komentara.

Arnobiju se nekad pripisivao i anonimni traktat pod naslovom *Arnobii catholici et Serapionis conflictus de Deo trino et uno ... de gratiae liberi arbitrii concordia*, za koji je ipak verovatnije da ga je napisao neki Avgustinov sledbenik.

U svojim komentarima Arnobije kritikuje Avgustinovo učenje o predodređenju, pa se Arnobijeva mišljenja ponekad kvalifikuju kao semipelagijanska. Takođe napada Avgustinov nauk o milosti i kritikuje monofizite.

Literatura
----------

* Blaising, Craig A.; Harden, Carmen S. (eds.) (2008), *Psalms 1-50. Ancient Christian Commentary on Scripture. Old Testament*, **VII** (11. izd.), Downers Grove, IL: InterVarsity, ISBN 0-8308-1477-9
* Buckwald, Wolfgang; Hohlweg, Armin; Prinz, Otto (1984). *Rečnik grčkih i latinski pisaca antike i srednjeg veka [Tusculum-Lexicon griechischer und lateinischer Autoren des Alterums und des Mittelalters]*. Beograd: Vuk Karadžić.
* Chisholm, Hugh (ed.) (1911), „Arnobius the Younger", *Encyclopaedia Britannica* (11. izd.), Cambridge University Press

Vanjske veze
------------

* *Works* - Laurentius de la Barreovo izdanje, s početkom u koloni 324 (str. 169 u PDF dokumentu), *Patrologia Latina*, vol. 53.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 97631235
* LCCN: nr94011822
* ISNI: 0000 0000 8346 0678
* GND: 118650343
* SELIBR: 175877
* SUDOC: 033736707
* BNF: cb124573658 (podaci)
* BIBSYS: 90369262
* NLA: 35377587
* BNE: XX1613635
* CiNii: DA04331101
* CONOR.SI: 233903715

 |
476 A.D. Prvo poglavlje: Zadnje svjetlo ovna
--------------------------------------------

Također poznat kao 476 A.D. Chapter One: The Last Light of Aries je američki cjelovečerni film snimljen 2013. o samom padu rimskog carstva.
Radi se o prvom djelu priče o padu zapadnorimskog carstava, između 451-476 A.D. Od kojeg se drugi cjelovečerni film, ili drugi nastavak zove "476 A.D. Chapter Two" The Dawning of the Age of Pisces", ili "476 A.D. Drugo poglavlje: Svitanje ere riba".

O filmu
-------

Režija i scenario: Ivan Pavletić
Uloge: James Russell, Spencer Kane, Ivan Pavletić, Piotr Gzowski i Igor Galo 
Dražave proizvodnje: SAD, Hrvatska, Italija
Tematika: Povjesna drama
Trajanje: 76 minuta
Produkcija: Artisk, Inc.
Godina proizvodnje: 2013.
Jezik: Engleski

Sinopsis: Nakon pobjede nad Atilom Bičem Božjim, 451 A.D. Rimski general Flavije Aecije, sa svojom političkom snagom postaje prijetnja senatu i rimskom caru Valentiniju III, koji ga daje pogubiti. Nakon toga, rimsko carstvo ulazi u posljednje dvije dekade propasti, što dovodi i do samoga kraja carstva 476 A.D.

Vanjske veze
------------

* *476 A.D. Prvo poglavlje: Zadnje svjetlo ovna* na sajtu IMDb
***5x2*** je francuska drama iz 2004. godine, koju je režirao François Ozon. Zbog toga što je prikazivao događaje obrnutim redoslijedom, **5x2** je često bio uspoređivan s filmovima Memento i Irréversible.

Radnja
------

Priča filma se usredotočuje na mladi bračni par u tridesetim godinama života, Gillesa i Marion. Film prikazuje pet ključnih trenutaka njihovog zajedničkog života: njihovo upoznavanje, vjenčanje, rođenje njihovog prvog djeteta, svađe i razvod braka. Ipak, treba napomenuti kako su prethodno spomenuti trenuci njihovih života prikazani obrnutim redoslijedom. Također je vrlo zanimljivo napomenuti kako je svaki, prethodno spomenuti, trenutak, razdvojen talijanskom pjesmom čije riječi bude uspomene. Sveukupno gledajući, ovaj film održava pesimističku lekciju o nevoljama s kojima se ljudi susreću kroz život, kada žive u paru.

Glavne uloge
------------

* **Valeria Bruni Tedeschi** kao Marion
* **Stéphane Freiss** kao Gilles
* **Géraldine Pailhas** kao Valérie
* **Françoise Fabian** kao Monique
* **Michael Lonsdale** kao Bernard

Nagrade i nominacije
--------------------

Film je osvojio nagradu **Pasinetti** u kategoriji najbolje glumice (Valeria Bruni Tedeschi), te je uz to još doživio nominacije za dvije nagrade: **European Film Award**, u kategoriji najbolja glumica (Valeria Bruni Tedeschi); Zlatni lav (François Ozon).

Vanjske poveznice
-----------------

* *5x2* na sajtu IMDb
* *5x2* na Francois-Ozon.com Arhivirano 2008-08-19 na Wayback Machine-u