recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Bengasi*** je italijanski crno-bijeli ratni film snimljen 1942. u režiji Augusta Genine, poznat kao posljednji italijanski film nagrađen Mussolinijevim kupom. 

Radnja je bavi tada aktualnim drugim svjetskim ratom i smještena je u Bengasi, strateški lučki grad u istočnom dijelu tadašnje Italijanske Libije koja je tokom Sjevernoafričke kampanje nekoliko puta prelazio iz ruke u ruku. Protagonist, koga glumi Fosco Giachetti, je italijanski oficir koji, nakon što britanske trupe zauzmu grad, završi pod neprijateljskom vlašću zajedno sa članovima svoje porodice, ali nastoji to iskoristiti kako bi prikupio vrijedne obavještajne podatke i pomogao osovinskim trupama da zauzmu grad.

*Bengasi* je napravljen u propagandne svrhe, odnosno njime se domaću i međunarodnu publiku htjelo podsjetiti na nedavne spektakularne uspjehe osovinskih snaga pod Erwinom Rommelom u Sjevernoj Africi. U tu je svrhu uložen veliki novac, a u rimskim studijima Cinecitta sagrađena ogromna replika Bengasija, koja je za potrebe ratnih scena bila razorena. Film je premijerno prikazan na venecijanskoj Mostri gdje je dobio Mussolinijev kup za najbolji italijanski film, a njemački *Der grosse König* je dobio istu nagradu u kategoriji stranog filma.

Vanjske veze
------------

* *Bengasi* na sajtu IMDb
* Scheda su *Bengasi (film)* della Rivista del Cinematografo ()
* Archivio cinema ANICA

| * p
* r
* u
Filmovi čiji je režiser Augusto Genina |
| --- |
| 
* *Addio giovinezza!* (1918)
* *Addio giovinezza!* (1927)
* *Latin Quarter* (1929)
* *Prix de Beauté* (1930)
* *The Darling of Paris* (1931)
* *The Lovers of Midnight* (1931)
* *Forget Me Not* (1935)
* *The White Squadron* (1936)
* *Flowers from Nice* (1936)
* *The Phantom Gondola* (1936)
* *Woman's Love—Woman's Suffering* (1937)
* *Castles in the Air* (1939)
* *The Siege of the Alcazar* (1940)
* *Bengasi* (1942)
* *Heaven over the Marshes* (1949)
* *Three Forbidden Stories* (1952)
* *Maddalena* (1954)
* *Frou-Frou* (1955)

 |
***Bibin svijet*** je humoristična serija koja je s emitiranjem krenula 18. travnja 2006. a završila 15. siječnja 2011. na programu RTL Televizije. Jedna je od rijetkih domaćih serija koja je emitirana vremenski mnogo kasnije nakon što je snimljena. Prema istraživanju ABG Plusa, *Bibin svijet* je najgledanija hrvatska humoristična serija u 2008. godini.

Sažetak
-------

Mala trgovina mješovitom robom je mjesto na kojem rade blagajnica Biba Fruk i njeni suradnici Đurđa, Milivoj, Vlado i njihov šef gospodin Piškorić. Usprkos velikom trudu, nešto uvijek krene po zlu. Iako se Bibin život ne razlikuje od života ostalih ljudi *(kuća-posao-kuća)*, njeni dani su puni komičnih situacija i nevolja u koje upadne zbog svog britkog jezika i slobodnog duha. Jedna stvar je sigurna - Bibin svijet je serija puna običnih ljudi koji se pronađu u neobičnim situacijama.

Pregled serije
--------------

*Glavni članak: Popis epizoda serije Bibin svijet*

| Sezona | Epizoda | Premijera sezone | Kraj sezone |
| --- | --- | --- | --- |
|  | **1** | 11 | 18. travnja 2006. | 27. lipnja 2006. |
|  | **2** | 20 | 5. prosinca 2006. | 1. svibnja 2007. |
|  | **3** | 25 | 1. travnja 2008. | 3. ožujka 2009. |
|  | **4** | 17 | 18. rujna 2010. | 15. siječnja 2011. |

Glumačka postava
----------------

| Glumac/glumica | Lik | Trajanje |
| --- | --- | --- |
| Ana Begić | Biserka "Biba" Fruk | 2006.-2011. |
| Sven Šestak | Martin Fruk #2 | 2010.-2011. |
| Enes Vejzović | Goran | 2006.-2011. |
| Slavica Knežević | Đurđa Hrković | 2006.-2011. |
| Amar Bukvić | Milivoj Babić | 2006.-2011. |
| Željko Duvnjak | Janko Piškorić | 2006.-2011. |
| Matija Jakšeković | Vlado Krunčić | 2006.-2011. |
| Valdemar Kušan | Darko Fruk | 2006.-2011. |
| Duška Jurić | Sandra Fruk | 2006.-2011. |

Seriju su napustili
-------------------

| Glumac/glumica | Lik | Trajanje |
| --- | --- | --- |
| Janko Rakoš | Martin Fruk #1 | 2006.-2009. |

### Gostujuće uloge

*Glavni članak: Popis gostujućih uloga u "Bibin svijet"*

Izvori
------

1. ↑  Gledanost serije
***Bijelo sunce pustinje*** (rus. *Белое солнце пустыни*) je sovjetski pustolovni film snimljen u režiji Vladimira Motilja i premijerno prikazan 1970. godine, poznat kao jedno od najpopularnijih ostvarenja u historiji sovjetske kinematografije i najpoznatije ostvarenje specifično sovjetskog žanra poznatog kao *ostern*.

Protagonist, čiji lik tumači Anatolij Kuznjecov, je usamljeni pripadnik Crvene armije koji krajem post-revolucionarnog građanskog rata na istočnoj obali Kaspijskog mora dobija zadatak čuvati harem koga su njegovi drugovi zarobili od Crnog Abdulaha (čiji lik tumači Kahi Kasaze), vođe grupe basmača (lokalnih muslimanskih pobunjenika). Radnja prikazuje kako u jedinu pomoć u borbi protiv Abdulaha pružaju Vereščagin (čiji lik tumači Pavel Luspekajev), bivši carski oficira i Sajid (čiji lik tumači Spartak Mišulin), lokalni žitelj koji se želi osvetiti Abdulahu za smrt porodice.

*Bijelo sunce pustinje* se snimao nekoliko godina, a originalno je ponuđen tada najpoznatijim sineastima kao što su Andrej Tarkovski i Andrej Končalovski. Oni su ga, međutim, odbili, držeći da je scenario previše žanrovski sličan vesternu, odnosno da takav projekt mogu napraviti jedino američki glumci ili režiseri. Na kraju je projekt prihvatio Motilj, shvativši ga kao priliku da ponovno stekne naklonost vlasti koju je izgubio svojim prethodnim filmom *Ženja, Ženječka i kaćuša*. Motilj se za film spremao temeljito proučavajući klasične vesterne, ali ih nastojeći prilagoditi njihovu ikonografiju sovjetskoj historiji i ideologiji. Muziku za film je napisao Isak Švarc, a što je uključilo naslovnu pjesmu "Vaša ekscelencija, gospođa Sreća" kojoj je stihove napisao popularni pjesnik Bulat Okudžava. U filmu se vješto kombinirala akcija, sentimentalizam i humor.

Prije službene premijere je film u svojoj dači pregledao tadašnji sovjetski vođa Leonid Brežnjev, te je sa njime bio oduševljen. Slično je bilo i sa publikom, koja ga je učinila drugim najgledanijim filmom godine u sovjetskim kinima (iza ratnog spektakla *Oslobođenje*. Uspjeh filma se ogledao i u tome da su mnogi dijalozi filma postali dio svakondevnog govora u sovjetsko i post-sovjetsko doba, te da su pojedinim likovima iz filma dizani spomenici širom bivšeg SSSR-a. Jednu od kopija filma je sovjetski kozmonaut Aleksej Leonov doveo na kozmodrom Bajkonur i ustanovio običaj da se film gleda prije svakog lansiranja sa ljudskom posadom.

Izvori
------

1. 1 2 3  Белое солнце пустыни na sajtu Wayback Machine (*arhivirano 26. maja 2009.*). mosfilm.ru

Vanjske veze
------------

* *Beloe solntse pustyni* na sajtu IMDb
* *Bijelo sunce pustinje* na AllMovie-u ()
* Final script (in Russian)
* *White Sun of the Desert* na Mosfilm site (with English subtitles)
* Karaoke version of Vereschagin's song, with lyrics (in Russian)
Stranica iz rukopisa *Sude*
***Suda*** (grč. Σοῦδα) naziv je za vizantijsku enciklopediju iz 10. veka, koja se ranije navodila kao ***Suida***, jer je pripisivana nepoznatom autoru tog imena. Ovaj enciklopedijski leksikon napisan je na srednjovekovnom grčkom jeziku i sadrži oko 30.000 odrednica. Sadržina mnogih odrednica oslanja se na antičke grčke izvore koji su u međuvremenu izgubljeni.

Sastavljanje ovog leksikona, koje se datira u sredinu 10. veka, bilo je uslovljeno potrebom za izvesnom rekapitulacijom naučnog i književnog stvaralaštva antičkog, helenističkog i vizantijskog razdoblja, kao i nagomilavanjem znanja i dela iz raznih oblasti. Zahvaljujući bogatoj i raznovrsnoj građi, *Suda* je važan izvor za rekonstrukciju pojmova, znanja, pa i izvesnog broja izgubljenih književnih dela iz starogrčke i vizantijske književnosti.

To svakako nije prvi bio leksikon na grčkom jeziku: Suda koristi već postojeće rečnike Harpokrationa i Eladija. Ostali izvori su: glosari i sholijari pravnog, teološkog, književnog karaktera (četiri zbirke sholija uz Aristotela, Sofokla, Homera, Tukidida); članci iz svetovne i crkvene istorije (najviše *Izvodi* Konstantina Porfirogenita i *Hronika* Georgija Amartola); *Onomatolog* Isihija Milesija u preradi iz 829–857. god. jedan od glavnih izvora Fotijeve *Biblioteke*; Teodoritovi komentari psalama i dr.

Eksterni linkovi
----------------

* *Suda* On Line Arhivirano 2007-03-06 na Wayback Machine-u. Online izdanje Sude.
* *Suda Lexicon in three volumes*, Cambridge, 1705; grčki tekst i latinski prevod:
	+ Vol 1
	+ Vol 2
	+ Vol 3

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 183457730
* LCCN: n42015268
* GND: 4579463-7
* SUDOC: 033865434
* BNF: cb124679147 (podaci)
* BIBSYS: 95004279

 |
**Gottfried Semper** (\* Hamburg, 29. novembar, 1803. † Rim, 15. maj, 1879.), jedan od najznačanijih arhitekata i uz Karla Schinkela jedan od najvećih teoretičara historicizma na području Centralne Evrope, zaslužan za širenje neorenesanse.

*Semperova* knjiga *Četiri elementa arhitekture* (Die vier Elemente der Baukunst) iz 1851. izvršila je velik uticaj na arhitekte njemačkog govornog područja. Pored tog *Semper* je svojim projektima za bečki Burgtheater i dresdensku operu, izvršio velik uticaj na graditelje teatara, a bio je zaslužan i za modu osnivanja muzeja za umjetnost i obrt.

Biografija
----------

Nakon studija arhitekture u Göttingenu i Münchenu, radio je u Regensburgu, a od 1826. do 1830. u Parizu. Odakle je odlazio na studijska putovanja do Italije i Grčke. Na tim putovanjima otkrio je da su antički hramovi bili polikromirani. Od 1834. radi kao profesor arhitekture u Dresdenu, gdje se zbližio sa Richardom Wagnerom, što mu je pomoglo u oblikovanju teatarskih palača, u čemu je bio ekspert.

Iz Dresdena je morao pobjeći - 1849. zbog sudjelovanja u pobuni - 1848. skrasio se isprva u Parizu, a nakon toga u Londonu, gdje je radio na realizaciji Prve svjetske izložbe - 1851. Između 1855. - 1871. radi u Zürichu gdje ostvario značajne projekte.

Od 1869. radi kao konzultant bečkog dvora na izgradnji muzejskog kvarta (Naturhistorisches Museum i Kunsthistorisches Museum). Tad je dobio i narudžbu za izgradnju nove carske rezidencije Neue Burg (zajedno sa Hasenauerom) i izgradnju Burgtheatra (uključujući i depo za kulise). Zbog tog se 1871. preselio u Beč, ali se 1876. posvadio zbog koncepcija oko daljnje izgradnje sa Karlom Hasenauerom pa se nakon toga povukao iz bečkih poslova i preselio u Rim, u kom je proveo ostatak života.

Najznačajnije građevine
-----------------------

Saksonska državna opera (Dresden)
ETH Zürich
Burgtheater (Beč)
**Dresden**

* 1839. - 1840. Sinagoga (srušena 1938.)
* 1871. - 1878. Saksonska državna opera (srušena 1938.)
* 1847. - 1855. Umjetnička galerija

**Zürich**

* 1858. - 1864. Politehnika (danas ETH Zürich)
* 1865. - 1869. Gradska vijećnica

**Winterthur**

* 1865. - 1869. Gradska vijećnica

**Beč**

* 1873. - 1888. Burgtheater
* 1872. - 1881. Kunsthistorisches Museum
* 1872. - 1881. Naturhistorisches Museum
* 1881. - 1913. Novi Hofburg

Bibliografija
-------------

* *Vorläufige Bemerkungen über bemalte Architectur und Plastik bei den Alten* 1834.
* *Die vier Elemente der Baukunst* 1851. ISBN 3-7837-0011-6
* *Wissenschaft, Industrie und Kunst* 1852.
* *Der Stil in den technischen und tektonischen Künsten oder Praktische Ästhetik* 1860. - 1863. ISBN 3-88219-020-5

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Semper, Gottfried*" (engleski). Encyclopedia of Austria. Pristupljeno 03. 03. 2013.

Vanjske veze
------------

***Gottfried Semper*** na Wikimedijinoj ostavi

* Semper, Gottfried ()
**Gijom Apoliner** (fr. ), (Rim 26. avgust 1880. — Pariz 9. novembar 1918), legendarni i kontroverzni francusko-italijanski pisac i dramaturg, poljskog porekla. Pravo ime mu je **Vilhelm Apolinaris de Kostrovicki**, ali je promenio ime.

Majka mu je poljska grofica i avanturistkinja Agnes de Kostrovicki, a otac mu je navodno italijansko-švajcarski diplomata koji ga nikad nije priznao.

Išao je u najbolje škole na Azurnoj obali i na drugim mestima. Učesnik je svih pokreta avangarde, jer se nakon završetka školovanja uputio u Pariz, gde postaje ugledni član zajednice boema na Monparnasu. Učestvovao je u Prvom svetskom ratu, gde je pogođen u glavu. Poslat je na oporavak, ali je neprestano stvarao, postavivši svoju dramu „Sisa Tiresijina". Pisao je pesme i prozu. 

Najpoznatiji je kao pesnik (zbirke „Alkohol" i posthumno objavljeni „Kaligrami" gde tekst pravi sliku onog što je tema pesme), a takođe i kao autor erotskih romana „Jedanaest hiljada buzdovana" (Les onzes milles verges) u kojem se nekoliko puta pojavljuju Srbi -- oba pola -- kao sporedni karakteri sa kojima junak ima seks i „Iskustva mladog Don Žuana".

Prvom do smrti nije hteo da prizna autorstvo. Voleo je da se elegantno oblači. Bio je optužen za krađu Mona Lize, ali je oslobođen optužbi. Umro je dva dana pre kraja Prvog svetskog rata, sa 38 godina, u svom pariskom stanu, od napada španske groznice. 

Naslednici su mu Dejvid Herbert Lorens i Henri Miler.

Eksterni linkovi
----------------

* Djela čiji je autor Gijom Apoliner na Projektu Gutenberg
* Zvanični sajt

***Guillaume Apollinaire*** na Wikimedijinoj ostavi
Gunnlaugr Ormstunga pred gospodarom Eiríkrom Hákonarsonom ismijava čir na njegovoj nozi; ilustracija sage
**Gunnlaugr Ormstunga** ("Gujo-jezičavi" ili "Crv-jezik") (cca. 983 - 1008) bio je islandski skald (pjesnik), poznat kao protagonist sage *Gunnlaugs saga ormstungu*, u kojoj su očuvane neke njegove pjesme.

Još u mladim danima je stekao reputaciju zahvaljujući hrabrosti, drskosti i talentu za skladanje pjesama, najčešće uvredljivog sadržaja. Kao 12-godišnjak se posvadio s ocem Illugijem i doselio u Borg kod Thorsteina Egilssona, sina Egilla Skallagrimssona. Tamo je upoznao Thorsteinovu kćer Helgu Lijepu, po predaji najljepšu djevojku Islanda, čija je kosa bila tako duga da se u njoj mogao sakriti ostatak tijela.

Kada je imao 18 godina, zaručio se za Helgu prije odlaska izvan Islanda. Uvjeti zaruka su bili da se mora vratiti za tri godine. Tokom svog putovanja Gunnlaugr je obišao Norvešku, Englesku, Irsku, Orkney i Švedsku. U Švedskoj se zadržao na dvoru kralja Óláfra Skötkonunga te je postao glavni suparnik njegovog skalda Hrafna Önudarsona.

Gunnlaugr se na Island vratio 1005. i tako prekršio uvjete zaruka sa Helgom. To je iskoristio njegov neprijatelj Hrafn i prisilio Helgu da se uda za njega. Razbješnjeni Gunnlaugr se sa Hrafnom sreo na *althingu* i izazvao Hrafna na holmgang (dvoboj). On je održan, ali bez pobjednika; nakon toga su Islanđani odlučili dvoboje staviti izvan zakona.

To, međutim, nije spriječilo Gunnlaugra i Hrafna da okončaju svoj spor. U proljeće 1008. su se sreli u Norveškoj, gdje je holmgang još uvijek bio dozvoljen. Gunnlaugr je uspio ubiti Hrafna, ali je sam bio teško ranjen i ubrzo umro.

Helga se kasnije preudala, ali nikada nije prežalila Gunnlaugrovu smrt.

Vanjske veze
------------

* "The Story of Gunnlaugur the Worm-Tongue and Raven the Skald" Arhivirano 2009-01-23 na Wayback Machine-u Translated by Eiríkr Magnússon and William Morris
* Article from *Nordisk Familjebok* (in Swedish) on *Projekt Runeberg*.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 304152138626810980988
* LCCN: no2002038784
* ISNI: 0000 0000 4536 8520

 |
**Heather O'Rourke** (27.Prosinac, 1975 – 1.Veljača 1988) bila je američka glumica, najpoznatija po ulozi u Carol Anne Freeling u triologiji Poltergeist.

1987. joj je pozlilo te joj je u bolnici Kaiser Permanente Hospital dijagnosticirana Crohnova bolest. Nakon primljene terapije i prividnog poboljšanja zdravstvenog stanja puštena je kući. Nakon što joj je naglo pozlilo, umrla je od srčanog udara izazvanog septičkim šokom. Pogrešna dijagnoza bolnice je kasnije bila predmetom tužbe od strane njenih roditelja, riješene izvansudskom nagodbom.

Njena je smrt izazvala špekulacije o tzv. Poltergeistovoj kletvi.

Njena starija sestra Tammy O'Rourke se također kao dijete bavila glumom.

Eksterni linkovi
----------------

* {{Official International Heather O`Rourke Website }
* Heather O'Rourke na sajtu IMDb
* Heather O'Rourke na Find a Grave
* Heather O’Rourke: The Memorial Site

***Heather O'Rourke*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 59295451
* LCCN: no2006035902
* ISNI: 0000 0001 1935 0287
* GND: 1146794134
* BNF: cb14212097z (podaci)
* BNE: XX1533889
* CONOR.SI: 203906659

 |
**Heinrich Hauer Bellamann** (28. april 1882 - 16. jun 1945) bio je američki književnik i nastavnik muzike, najpoznatiji po romanu *Kings Row*.

Rodio se u gradu Fulton u državi Missouri, koji će poslije inspirirati radnju njegovog romana. 1901. godine je diplomirao klavir na Denverskom univerzitetu i sljedećih nekoliko godina proveo podučavajući muziku na nekim od najprestižnijih škola Amerike, uključujući Vassar College.

1907. se oženio za nastavnicu Katherine McKee Jones te u potpunosti posvetio književnom radu. Ispočetka je pisao poeziju pod uticajem imažinizma, a potom i romane. Kings Row, koji opisuje život i stanovnike gradića na Srednjem zapadu 1890-ih, je napisao 1940. godine. On je postao bestseler, ali i izazvao određene kontroverze svojim "sočnim" sadržajem koji je uključivao motive duševne bolesti, homoseksualnosti i incesta. Godine 1942. je u Hollywoodu snimljen cenzorskim kodeksom "umivena" istoimena ekranizacija koja se danas drži jednom od najboljih glumačkih nastupa budućeg predsjednika Ronalda Reagana. *Kings Row* je izazvao dodatne kontroverze kada su se neki od građana Fultona prepoznali u njegovim likovima, te je zbog toga dugo vremena bio zabranjen u lokalnoj biblioteci.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* The Henry and Katherine Bellamann Collection owned by the University of Mississippi.
***Hipolit*** (grčki:  / *Hippolytos*) je starogrčka tragedija koju je napisao Euripid, a koja se temelji na mitu o Hipolitu, sinu Tezejevom. Prvi put je izvedena na Dionizijskom festivalu u Ateni 428. pne. kada je osvojila prvu nagradu.

Opis
----

*Hipolit* (Ἱππόλυτος στεφανοφόρος) je drama koja je dobila ime po tome što Hipolit u prvom prizoru nosi venac Artemidi, a prikazana je 428. godine. Pesnik je ovom dramom postigao pobedu. Afrodita ljuta što joj Tezejev sin Hipolit, strastven lovac i poštovalac Artemide, ne iskazuje dužnu počast, pobudi u Fedri, drugoj Tezejevoj ženi, strastvenu ljubav prema njenom pastorku Hipolitu. Uzalud se Fedra trudi da obuzda svoja osećanja; napokon otkrije svoju tajnu staroj dadilji, a ona posreduje kod Hipolita. Mladić je, međutim, grubo odbija, a Fedra, bojeći se sramote ako se sve otkrije, počini samoubistvo. U ruci mrtve žene nalazi Tezej list u kome ona za svoju smrt okrivljuje Hipolita. Tezej zamoli Posejdona, koji mu je jednom obećao da će mu ispuniti tri želje, da mu ubije sina. Kad je Hipolit, braneći se, odbio da iznese pravu istinu i tako dokaže svoju nevinost, pošalje ga otac u progonstvo. Na putu, dok se vozio kraj mora, pošalje Posejdon strašnu neman, te su se konji uplašili, a Hipolit ispadne iz kola i zadobije smrtne rane. Uto sama Artemida otkrije Tezeju pravu istinu; otac se gorko kaje za svoj prenagljeni čin, a Hipolit, koga teško ranjena donose na pozornicu, umirući oprašta ocu.

Pesnik je izvrsno prikazao s jedne strane strastvenu, patološku ljubav žene koja pazi na svoj dobar glas, a s druge je sjajno ocrtao značaj nepokvarenog, ponosnog i pravdoljubivog mladića. Protiv ljubavne strasti, grešne naklonosti prema pastorku, ona nema volje ni moralne snage, jer joj je duša slaba, ali ima stida i dostojanstva, i zato vodi računa o svom ugledu i ugledu kuće.

Euripid je napisao dva *Hipolita*. U prvom, nesačuvanom, Fedra se usudila iskazati mladiću svoju ljubavnu strast te je gotovo pomahnitala od svojih uzaludnih pokušaja. Na tu mračnu tragiku, datu bez moralnih predrasuda, publika je žestoko reagovala smatrajući pesnikovu koncepciju tragedije nemoralnom. Stoga je Euripid napisao i drugu verziju, ovu koja nam je sačuvana, u kojoj su Fedrine ljubavne patnje ocrtane mnogo većom snagom, a ona sama predstavljena kako im se pokušava snažno odupreti. Obe redakcije uživale su u antici veliku slavu. Rimski književnik Seneka u svojoj je *Fedri* bliži prvoj Euripidovoj redakciji. Senekina *Fedra* zajedno s drugom, sačuvanom redakcijom Euripidovog *Hipolita* poslužila je kao uzor za Racinovu *Fedru*, jednu od najboljih tragedija francuskog klasicizma.

***Hipolit (Euripid)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 194811057
* LCCN: no98084133
* GND: 4257127-3
* SUDOC: 028936388
* BNF: cb12293515s (podaci)
* BNE: XX3383750

 |
**Hugo Spitzer** (Osijek, 1859 – Zagreb, 14. 8. 1934), jugoslavenski advokat, jedan od značajnih lidera Bogoštovne izraelske općine Zagreb i cionističkog pokreta u Hrvatskoj za vrijeme Austrougarske monarhije i Kraljevine Jugoslavije, te prvi predsjednik Saveza jevrejskih opšina Jugoslavije.

Biografija
----------

Dr. Hugo Spitzer je rođen 1859 u osječkoj porodici nadrabina Samuela Spitzera. Gimnaziju je pohađao u Osijeku i Vinkovcima, a pravo zavvršio u Beču 1881 godine. Kao predsjednik Bogoštovne izraelske općine Osijek preobrazio je židovsku osnovnu školu s njemačkim kao nastavnim jezikom u školu s srpskohrvatskim jezikom. Srpskohrvatski jezik je također uveo u u božju službu. Bio je vođa hrvatskih cionista, a od 1906 uređivao je "Osječki tjednik". Dr. Spitzer je bio prvi predsjednik Saveza jevrejskih općina Kraljevine Jugoslavije, od 1897 predsjednik Bogoštovne izraelske općine Osijek, predsjednik je advokatske komore Osijek, predsjednik Zemaljskog odbora udruženja cionista južnoslavenskih zemalja Austrougarske monarhije i gradski zastupnik skupštine u Osijeku. Dr. Spitzer je bio oženjen za kćerku zagrebačkog nadrabina, (*de facto nadrabin Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca*), Hoseu Jacobija. Umro je u Zagrebu 14. 8. 1934 godine i sahranjen je na židovskom dijelu zagrebačkog groblja Mirogoj.

Literatura
----------

* Dobrovšak, Ljiljana (2005). *Prvi cionistički kongres u Osijeku 1904. godine*, Zagreb: Institut društvenih znanosti Ivo Pilar. ISBN 978-953-174-393-8
***Boogie Woogie Bugle Boy*** je američka zabavna pjesma iz 1941. koju su napisali Don Raye i Hugh Prince. Napisana je neposredno nakon što je u SAD, godinu dana prije ulaska u drugi svjetski rat, uvedena obavezna regrutacija, i tekst na ironičan način opisuje sudbinu trubača u noćnom klubu koji je regrutiran te prisiljen umjesto sviranja boogie-woogieja u noćnom klubu svakog jutra buditi svoje drugove u kasarni. Prvu verziju pjesme je snimio trio sestara Andrews, i ona je postala veliki hit i svojevrsna neslužbena himna američkih oružanih snaga u drugom svjetskom ratu.

RIAA ju je godine 2001. stavila na 6. mjesto na svojoj listi najvažnijih pjesama 20. vijeka.

Kasnijim generacijama je poznata i po tome što je 2007. poslužila kao inspiracija Christini Aguileri za njenu pjesmu i videospot *Candyman*.

Vanjske veze
------------

* The Puppini Sisters' official website (featuring a sample of their version)
* Jerry Lawson's official website
* MCA Music v. Earl Wilson Arhivirano 2008-02-13 na Wayback Machine-u Columbia Law School Arthur W. Diamond Law Library Music Plagiarism Project.

* Arhivirano 2012-02-29 na Wayback Machine-u
**Miroslav Pantić** (Svilajnac, 9. jul 1926 — Beograd, 16. septembar 2011) je bio srpski istoričar književnosti, profesor Univerziteta u Beogradu i akademik SANU.

Biografija
----------

Rođen je u Svilajncu gde je završio osnovnu školu i gimnaziju. U periodu 1945–1949 studirao je srpski jezik na Filozofskom fakultetu Univerziteta u Beogradu. Na istom fakultetu je doktorirao 1956. godine tezom „Sebastijan Slade-Dolči, dubrovački biograf XVIII veka". Postao je docent 1957. godine na Filozofskom fakultetu, vanredni profesor 1962. godine i redovni 1970. na Filološkom fakultetu koji je u međuvremenu nastao izdvajanjem iz Filozofskog 1960. godine. U periodu 1972–1973 bio je upravnik Univerzitetske biblioteke „Svetozar Marković" u Beogradu.

Za dopisnog člana SANU izabran je 1974, a za redovnog 1981. godine. Sekretar odeljenja jezika i književnosti SANU bio je od 1982. do 1994. godine. Generalni sekreta SANU bio je u periodu 1994–1998, a potpredsednik SANU za društvene nauke u periodu 1998–2003.

Dobitnik je više nagrada među kojima su: Sedmojulska nagrada (1988), Vukova nagrada (1991), Zlatni beočug (1999), Orden rada sa zlatnim vencem. Bio je počasni građanin Svilajnca i Despotovca. Njemu u čast održan je naučni skup 30. maja 2007. u Svilajncu i promovisan zbornik „Akademik Miroslav Pantić"(COBISS).

Umro je 16. septembra 2011. u Beogradu i sahranjen 21. septembra u Svilajncu. U ime SANU od njega se oprostio Miro Vuksanović, a u ime Katedre za srpsku književnost Filološkog fakulteta u Beogradu Dušan Ivanić.

Spoljašnje veze
---------------

* Istorijska biblioteka: Miroslav Pantić Arhivirano 2014-08-10 na Wayback Machine-u
* Miroslav Pantić: Herojska i neprebolna smrt braće Ribnikar opevana u srpskoj poeziji Arhivirano 2009-05-25 na Wayback Machine-u
***The Wonderful Wizard of Oz*** (sh. *Čudesni čarobnjak iz Oza*) je američki kratki fantasy crno-bijeli nijemi film snimljen 1910. u produkciji studija Selig Polyscope Company. Predstavlja prvu do danas sačuvanu ekranizaciju popularnog dječjeg fantasy romana *Čarobnjak iz Oza* L. Franka Bauma. Do snimanja je došlo nedugo nakon propasti ambicioznog multimedijalnog projekta *The Fairylogue and Radio-Plays* u kome je sudjelovao sam Baum i koji ga je doveo do stečaja; film je, između ostalog, snimljen tako da bi Baum otplatio svoje ugovorne obaveze Seligu. Radnja filma se manje temelji na romanu, a više na popularnom kazališnom mjuziklu iz 1902. godine, te se u njemu, na primjer, ne pojavljuje lik Zle vještice od Zapada. S obzirom da u to doba još nije bila ustanovljena praksa potpisivanja, odnosno stavljanja imena glumaca i članova ekipe na špicu, *Oz* je predmet velikih rasprava među historičarima filma. Prema jednima je film režirao Otis Turner, a prema drugima je ulogu male Dorothy tumačila buduća hollywoodska zvijezda Bebe Daniels. U svakom slučaju je Oz doživio uspjeh, koji je Selig Polyscope potakao da snimi još nekoliko nastavaka temeljenih na Baumovim knjigama; oni su, međutim, danas poznati jedino kao stavke u Seligovom katalogu.

Vanjske veze
------------

* *The Wonderful Wizard of Oz* dostupan kao besplatni download na Internet Archive
* *The Wonderful Wizard of Oz* na sajtu IMDb
* Watch "The Wonderful Wizard of Oz"
*Ovo je članak o knjizi iz 1949. Za australijsku TV-seriju v. Young Lions (TV serija)*
***Mladi lavovi*** (eng. *The Young Lions*) je debitantski roman američkog književnika Irwina Shawa iz 1948. godine, inspiriran njegovim iskustvima u američkoj vojsci za vrijeme drugog svjetskog rata. Roman je dva puta preveden na srpskohrvatskom govornom području - godine 1952. u izdanju zagrebačke "Zore", a godine 1978. kao dio Sabranih djela Irwina Shawa u izdanju Grafičkog zavoda Hrvatske.

Priča se odvija za vrijeme rata te je prikazana iz perspektive tri lika - mladog Nijemca po imenu Diestl koji se ispočetka trudi sačuvati humanost, ali koga ratna iskustva tjeraju da postane bezdušan poput nacista; američkog Jevreja po imenu Noah Ackerman koji se bori protiv diskriminacije i antisemitskog zlostavljanja u američkoj vojsci, a na kraju ostane traumatiziran otkrićem koncentracionih logora; WASP-ovskog oficira po imenu Michael Whitacre koji pokušava spoznati smisao rata.

Roman je najpoznatiji po tome što je godine 1958. bio adaptiran u istoimeni hollywoodski filmEdwarda Dmytryka gdje su se u glavnim ulogama pojavili Marlon Brando, Montgomery Clift i Dean Martin.

Vanjske poveznice
-----------------
**These Boots Are Made for Walkin** je američka pop pjesma koju je napisao Lee Hazlewood, a 1966. kao singlicu izdala Nancy Sinatra. Pjesma je postigla veliki uspjeh, došavši na vrh top-lista u Britaniji i UK, te od kćeri Franka Sinatre napravila veliku zvijezdu svog vremena. Njenom uspjehu je dosta pomogao i promotivni video spot u kome Nancy Sinatra nastupa zajedno sa šest plesačica koje nose mini suknje i tzv. go go čizme. Tekst je originalno inspiriran dijalogom iz filma *4 for Texas* u kome je nastupio Frank Sinatra, a u njemu djevojka odbija potencijalnog udvarača, sugerirajući da će ga zgaziti sa "ovim čizmama".

Popularnosti pjesme je dosta pomoglo i to što su je američke TV-mreže puštale kao svojevrsnu muzičku podlogu reportažama koje su za vrijeme rata prikazivale američke patrole u tadašnjem Južnom Vijetnamu. Godine 1967. je sama Sinatra otišla u Vijetnam i tamo je izvela pred trupama; one su je kasnije prihvatile kao svoju neslužbenu himnu. Pjesma se poslije koristila i kao dio soundtracka u filmu *Full Metal Jacket*.

Pjesmu su kasnije obradili brojni izvođači, među kojima se ističe Jessica Simpson u verziji sa soundtrack filma *Dukes of Hazard* 2005..
**The Young and the Restless** je američka televizijska sapunica koja se emitira na programu mreže CBS od 1973. do danas. Seriju su stvorili William Bell i Lee Philip Bell, a radnja je smještena u Genoa City, fiktivni grad u državi Wisconsin. Zapleti su se originalno bavili odnosima dvije porodice - bogatih Abbottovih i siromašnih Brooksovih, da bi ih početkom 1980-ih zamijenilo suparništvo Abbottovih i Williamsovih.

Serija je bila zamišljena kao jedna od prvih sapunica koja je publiku pokušavala tražiti među mlađim generacijama, odnosno u svom sadržaju uzeti u obzir burne društvene promjene u SAD 1960-ih i početkom 1970-ih. Zato su likovi, za razliku od ranijih sapunica, otvoreno govorili o seksualnim temama, a već nakon nekoliko sezona su neki od ženskih likova imali lezbijska iskustva.

*The Young and the Restless* je imala veliku gledanost, a od 1988. je čak 1000 tjedana bila, po Nielsenovom rejtingu, na vrhu gledanosti među američkim sapunicama. Danas je najgledanija od svih dnevnih sapunica u SAD. Osim u SAD emitirala se u nizu drugih zemalja, uključujući Srbiju gdje ju je 1990-ih TV Palma emitirala pod naslovom *Mladi i nemirni* te 2007. B92 kao *Mladi i nestašni*.

Sapunica je poznata i po naslovnoj muzičkoj temi koju su originalno 1971. napisali Barry de Vorzon i Perry Botkin, Jr. za film *Bless the Beasts and Children*. Godine 1976. ju je mreža ABC iskoristila kao muzičku podlogu priloga o nastupu rumunjske gimnastičarke Nadie Comaneci na montrealskoj Olimpijadi. Tada je postala veliki hit na top-listama i otada je poznata kao *Nadia's Theme* (Nadijina tema).

Eksterni linkovi
----------------

***The Young and the Restless*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica
* *The Young and the Restless* at CBS Daytime
* *The Young and the Restless* na sajtu IMDb
* *The Young and the Restless Daily Recaps* Arhivirano 2011-10-26 na Wayback Machine-u
* *The Young and the Restless* at SOAPnet.com
* *The Young and the Restless* Arhivirano 2010-10-06 na Wayback Machine-u at Yahoo! TV
* *The Young and the Restless* Arhivirano 2007-08-31 na Wayback Machine-u at the W. Channel
* Full episodes of *The Young and the Restless* Available only to U.S. viewers
* In depth audio interview with Eric Braeden (Dec 2007)
* *The Young and the Restless* Official Fan Wiki Arhivirano 2008-01-13 na Wayback Machine-u at CBS Wiki
*Za ostala značenja, vidi This Is Your Life (razvrstavanje).*
***This Is Your Life*** (doslovno: "Ovo je tvoj život") je naziv za američku dokumentarnu TV-seriju koja se emitirala na programu NBC-a od 1952. do 1961. godine. Stvorio ju je Ralph Edwards na radio-programu NBC-ja gdje je redovno emitiranje započela 1948. Koncept je bio u prikazu biografije neke slavne ličnosti, a ponekad i običnog čovjeka, koji bi tokom emisije bio iznenada doveden u studio kako bi se sreo sa članovima rodbine i starim prijateljima. Emisije su često bile sentimentalne prirode i nije bila rijetkost da gosti zaplaču kada se spominjala neka osobna tragedija.

Ralph Edwards je nakon originalnog emitiranja seriju ponovno pokrenuo 1972. godine, a godine 1983. je započeta nova verzija gdje je voditelj bio Joseph Campanella.

Serija je uživala ogromnu popularnost, te je po licenci izvezena u nekoliko zemalja kao što su Velika Britanija (gdje se emitira od 1955. do danas), Australija (gdje se emitira od 1975. godine), Novi Zeland (gdje se emitira od 1984.) i Švedska (od 1991.).

Vanjske veze
------------

* *This Is Your Life* na sajtu IMDb
* Encyclopedia of Television: *This is Your Life* Arhivirano 2009-02-07 na Wayback Machine-u
* This Is Your Life (US) radio and TV episode list at Classic TV Info.
* This Is Your Life (UK) credits and list of "victims" from 1969 to 1992
* where the genuine uk version of the "This Is Your Life" book both the new and old versions are bound Arhivirano 2009-08-14 na Wayback Machine-u
* Page on the TVNZ Web site about *This Is Your Life*, including a complete list of everyone (now updated to include the show about Jonah Lomu) featured on the show to date
* Interview with Paul Henry, the new host of the NZ version, also on the TVNZ site
* Small article about Bob Parker, the original host of the NZ version
* This is Your Life at the National Film and Sound Archive Arhivirano 2018-01-11 na Wayback Machine-u
***Tretja Mešanskaja*** (ruski: ), također poznat i pod naslovom ***Ljubav utroje*** (ruski: ) je sovjetski nijemi film snimljen 1927. u režiji Abrama Rooma, najpoznatiji kao jedno od prvih ostvarenja svjetske kinematografije koje je prikazivalo poliandrijski odnos.

Radnja filma je smještena u Moskvu gdje u malom stanu žive građevinski radnik Nikolaj ("Kolja") i njegova supruga Ljudmila ("Ljuda") i koji kao novog stanara privremeno primaju Koljinog prijatelja Vladimira ("Volođu"), koji će s Ljudom započeti ljubavnu vezu, a Kolja, nakon što to dozna, odluči sa svojim prijateljem jednostavno podijeliti suprugu.

Scenario za film je napisao Viktor Šklovski na temelju članka u *Komsomolskoj pravdi* koji je opisao kako su mladu majku u bolnici posjetili dva mlada komsomolca koji su se osoblju predstavili kao očevi njenog djeteta i objasnili kako "pravi komsomolci ne poznaju osjećaj ljubomore". *Tretja Mešanskaja* je kasnijim historičarima filma postao zanimljiv kao jedno od rijetkih ostvarenja rane sovjetske kinematografije koje se bavi seksualnošću (pa se kao jedan od motiva zapleta koristi i tada legalni, a kasnije u SSSR zabranjeni abortus), ali i kao svjedočanstvo o mnogo "opuštenijim" cenzorskim standardima i "novom socijalističkom moralu" kojim je tadašnji režim nastojao radikalno redefinirati ili ukloniti "prevladane" institucije kao što su monogamija i brak. *Tretja Mešanskaja* je usprkos toga dobila negativne kritike u *Pravdi*, a u ruralnim i konzervativnim područjima tadašnjeg SSSR-a ju je publika dočekala neprijateljski. Neke od zapadnih zemalja su film odbile prikazati zbog navodnog promoviranja nemorala.

Godine 1998. je u Rusiji snimljen remake pod naslovom *Retro vtrojom*.

Uloge
-----

* Nikolaj Batalov — *Nikolaj*
* Ljudmila Semjonova — *Ljudmila*
* Vladimir Fogelj — *Vladimir*
* Marija Jarockaja — *medicinska sestra*
* Leonid Jurenev
* Elena Sokolova

Veze
----

* ménage à trois

Vanjske veze
------------

* *Tretja Mešanskaja* na sajtu IMDb
* Tretья Meщanskaя na YouTube
* Национальный кинопортал film.ru Arhivirano 2011-11-09 na Wayback Machine-u
* Покадровый разбор фильма

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Abram Room |
| --- |
| 
* Gonka za samogonkoj (1924)
* Buhta smerti (1926)
* Predatelj (1926)
* Tretja Meščanskaja (1927)
* Uhabji (1927)
* Jevreji i zemlja (1927)
* Prividenije, kotoroje ne vozvraščajetsja (1929)
* Plan velikih rabot (dokumentarni film) (1930)
* Strogij junoša (1935)
* Eskadrila № 5 (1939)
* Vjeter s vostoka  (1940)
* Bojevoj kinosbornik № 13 «Naši djevuški» (1942)
* Našestvije (1945)
* V gorah Jugoslaviji (1946)
* Sud česti (1948)
* Škola zloslovija (1952)
* Serebristaja pjilj (1953)
* Serdce bjeetsja vnovj… (1956)
* Granatovij braslet (1964)
* Cvetji zapozdalje (1969)
* Preždevremeniji čelovek (1971)

 |
***Tri put sam video Tita*** jugoslavenska je domoljubna pjesma novosadske grupe Rani mraz iz 1981 godine. Tekst pjesme je napisao Đorđe Balašević, a singl album je izdala Produkcija gramofonskih ploča Radio televizije Beograd godinu dana nakon smrti maršala SFR Jugoslavije Josipa Broza Tita. *Tri put sam video Tita* je vjerojatno i najpoznatija pjesma o Titu koja je napisana poslije njegove smrti. U njoj je vjerno prenesena tuga koja je zavladala diljem SFR Jugoslavije nakon Titove smrti, i bila je još jedna "cigla sazidana" u svrhu jačanja kulta ličnosti Tita.

Tekst
-----

*Jednom se otac moj sa posla kući vratio pre,  

odenuo mi praznično sve i poveo me na trg.  

Bio sam klinac još i bilo mi je tek oko pet,  

al dobro pamtim nasmejan svet i svečan i sretan grad.  

  

Nisam razumeo zastave, gužvu, znao sam tek,  

nešto je važno, jer otac me tad prigrli snažno,  

reče mi: Sine , gledaj i pamti.  

I ja sam video Tita Maršala, legendu tu,  

slobodotvorca, čoveka tog, druga i borca,  

tada sam ja video Tita prvi put.  

  

U školskim danima o njemu su nas učili sve,  

al život nam objasnio tek, to kakav je čovek Broz.  

Bio sam momak već, kroz muziku sam tražio reč,  

pred jedan koncert prostruja vest da doći će možda on.  

  

I ja sam stajao malen s gitarom, predamnom sve,  

moje detinjstvo, sloboda, mir, bratstvo, jedinstvo,  

predamnom on, nasmejan, večan.  

I ja sam video Tita Maršala, legendu tu,  

slobodotvorca, čoveka tog, druga i borca,  

tada sam ja video Tita drugi put.  

  

Bio je peti maj, iz Skopja me je vodio put.  

Na stanicama duž pruge svud, tišina i nema bol.  

Bitola, Maribor, Rijeka, Nikšić, Zenica, Bor,  

i svaki čovek i svaki dom je žalio dušom svom.  

  

Al ja sam video visoke peći, fabrike dim, široke njive,  

Gradove što slobodni zive, decu i mir i jato ptica.  

I opet sam video Tita Maršala, legendu tu, slobodotvorca,  

čoveka tog, druga i borca, opet sam svud video Tita.  

  

I ja sam video visoke peći, fabrike dim, široke njive,  

Gradove što slobodni žive, decu i mir i jato ptica.  

I opet sam video Tita Maršala, legendu tu, slobodotvorca,  

čoveka tog, druga i borca, opet sam svud video Tita.*
|  |
| --- |
| ***Tucači kamena*** |
|  |
| **Gustave Courbet**, 1849. |
| ulje na platnu , 160 × 260 cm |
| Gemäldegalerie nestala u Drugom svjetskom ratuvjerojatno uništena u bombardiranju Dresdena 1945. |

**Tucači kamena** (francuski:*Les Casseurs de pierres*), slavna slika Gustavea Courbeta koja ikonografski odražava socijalne ideje; najranije djelo čistog realizma.

Historija
---------

Courbet je svjedočio radu dvojice ljudi uz cestu, i zamolio ih je da mu poziraju za sliku. Naslikao ih je u prirodnoj veličini i neobično čvrsto i bez emocija i patetike Francoisa Milleta.
Slika je u februaru 1945. god. trebala biti spremljena u utvrdu Königstein, no konvoj su bombardirali saveznici i slika je, zajedno s 154 druge slike, uništena.

Odlike
------

*Tucač kamena*  
(vjerojatno skica za glavno djelo), 1849. ulje na platnu, 45 × 54,5 cm, privatno vlasništvo, Mailand.
Na njemu su prikazani dva radnika, jedan koji razbija kamenje čekićem i drugi koji diže teški kamen. Poput Milletovih skupljačica (*Pabirčenje*), ovi likovi prizivaju romantičarsku nostalgiju za jednostavnošću života, no u isto vrijeme prikazuju konstantnost i prisiljenost na teški rad onih koji su rođeni u siromaštvu. I na *Pabirčenju* i *Tucačima kamena*, radnici su anonimni. Njihova lica su skrivena sjenkama što ih čini univerzalnim pripadnicima radničke klase više nego individualnim osobama. Jedino što prepoznajemo iz njihovih figura jeste njihova dobna razlika. Courbet je prikazao mladića (skoro dijete) i starca u teškom radu, čime je želio istaknuti neljudski odnos prema radnicima u to doba kada je su i najteže poslove obavljali djeca i starci. Iako su postali simbolom radničkog statusa, oni ne traže od nas suosjećanje.

Bilješke
--------

1. ↑  Courbet — Tucači kamena, Staro i novo.
2. ↑  Tucači kamena, Flickr.
3. ↑  Courbetov prijatelj, socijalist Pierre-Joseph Proudhon, ih je poistovjetio s Isusovom prispodobom iz Novog zavjeta.
Ovo je članak o filmu.  Za bend, vidi Two Lane Blacktop.  

***Two-Lane Blacktop*** (sh. *Dvostruki asfalt*) je američki igrani film snimljen 1971. godine u režiji Montea Hellmana. Po žanru je mješavina drame, akcije i filma ceste. Protagonisti, koje tumače muzičari James Taylor i Dennis Wilson, su dva mladića koji putuju Amerikom u svom Chevroletu 150 i uzdržavaju se uličnim utrkama. Radnja prikazuje kako sa vlasnikom Pontiaca GTO (čiji lik tumači Warren Oates) u Novom Mekskiku otpočnu utrku preko cijele zemlje, te kako njihov odnos zakomplicira autostoperica (čiji lik tumači Laurie Bird).

*Two-Lane Blacktop* je nastao u vrijeme kada su hollywoodski studiji, uključujući i Universal Pictures, nastojali replicirati uspjeh kultnog filma ceste *Easy Rider*. Hellman, poznat po tzv. *acid westernima* mu je, međutim, odlučio dati vlastiti autorski pečat te je angažirao mladog književnika Rudyja Wurlitzera da napiše scenarij. Wurlitzer je odlučio da se likovi u filmu uopće ne koriste imena, a na scenario je snažano uticala i egzistencijalistička filozofija. Hellman je, pak, u nastojanju za što većom vjerodostojnošću, *Two-Lane Blacktop* snimao na autentičnim lokacijama širom SAD, a redoslijed snimanja je pratio scenario. Nakon što je dovršen, promoviran je na neobičan način - u časopisu *Esquire*, čiji su ga urednici proglasili "filmom godine", je nekoliko mjeseci prije premijere objavljen scenario. Kada je došao u kino-dvorane, imao je relativnog uspjeha kod kritika, ali ne i publike. Kasnije je, prije svega među automobilskim entuzijastima, dobio svojevrsni kult status.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Two-Lane Blacktop* na sajtu IMDb
* *Two-Lane Blacktop* na AllMovie-u ()
* *Two-Lane Blacktop* na Rotten Tomatoes-u ()

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Monte Hellman |
| --- |
| 
* *Beast from Haunted Cave* (1959)
* *Flight to Fury* (1964)
* *Back Door to Hell* (1964)
* *Ride in the Whirlwind* (1966)
* *The Shooting* (1966)
* *Two-Lane Blacktop* (1971)
* *Cockfighter* (1974)
* *The Greatest* (1977)
* *China 9, Liberty 37* (1978)
* *Iguana* (1988)
* *Silent Night, Deadly Night 3: Better Watch Out!* (1989)
* *Trapped Ashes* (2006)
* *Road to Nowhere* (2010)

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 174833576
* LCCN: no2003063883
* BNE: XX5342026

 |
**Télé-Paris** je bila francuska televizijska emisija posvećena kulturi koja se redovno emitirala na programu mreže RDF Télévision française (kasnije RTF Télévision) od 1947. do 1959. godine. Nastala je kao svojevrsna adaptacija radio-emisije *Paris-Cocktail* koju su bili osmislili novinari Roger Féral i Jacques Chabannes. Emitirala se svakog radnog dana od 13 do 13:20 sati, a sadržaj su predstavljali razgovori o najznačajnijim kulturnim događajima u Parizu, koje bi ponekad pratile i muzički brojevi pojedinih izvođača u studiju, a koje je obično na klaviru pratio pijanist François Babault. Za izvođače je bilo karakteristično da nisu primali honorare za svoje nastupe; usprkos toga u njoj su tokom dvanaest godina gostovala brojna slavna imena kao što su Edith Piaf, Pierre Benoit, André François-Poncet, Pierre Bourdan, Salvador Dalí, Eleanor Roosevelt, Pierre Mendès France, Raymond Léopold Bruckberger, Eddie Constantine, Gina Lollobrigida, Maureen O'Hara, Louis Aragon, Brigitte Bardot, Roger Vadim, Francoise Sagan, Joséphine Baker i Francois Perrier. Kao izvođači su, pak, svoje debije imala neka buduća slavna imena kao Gilbert Bécaud i Johnny Hallyday.

1959. ju je na programu zamijenila nova emisija pod naslovom *Paris-Club*.
Za pravni pojam, vidite članak Umorstvo.

***Ubistvo s predumišljajem*** je srpski igrani film Gorčina Stojanovića, snimljen 1995. po romanu i scenariju Slobodana Selenića.

Godine 1996. Akedemija za filmsku umetnost i nauku (AFUN) uvrstila je ovaj film u listu najboljih srpskih fimova snimljenih od 1945 do 1995. Film se našao sedmi na listi.

Radnja
------

Film prati dve ljubavne priče u ratnim vremenima Jelene Panić – Bulike (Branka Katić) i njene babe Jelene Ljubosavljević (Ana Sofrenović) odvojene periodom od 50 godina mira. Bulika, radeći na knjizi o svojoj baki prema dnevniku koji joj je od nje ostao, otkriva zamršene ljubavne odnose između njene bake, predratne gospođe i uobražene lepotice Jelene i mladog partizanskog oficira iz provincije, Krsmana (Sergej Trifunović), ali i sina njenog očuha, Jovana (Dragan Mićanović). U tek oslobođenom Beogradu u kome važe drugačija pravila hladna i otmena Jelena Ljubosavljević pokušava da se prilagodi novim prilikama, oslanjajući se na pomoć oficira OZNA-e Krsmana Jakšića, seljaka s Kopaonika, koji pripada novoj klasi povlašćenih. Jovan je zgrožen najezdom „primitivaca" i ljubomoran na Jeleninu vezu sa Krsmanom. Bulika u ratnoj 1992. sreće mladog ranjenika iz Moslavine, Bogdana Bilogorca (Nebojša Glogovac), koji s nestrpljenjem očekuje svoje ozdravljenje kako bi se vratio na ratište.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Branka Katić | Jelena Panić |
| Nebojša Glogovac | Bogdan Bilogorac |
| Ana Sofrenović | Jelena Ljubisavljević |
| Dragan Mićanović | Jovan |
| Sergej Trifunović | Krsman Jakšić |
***Ucho*** (sh. *Uho*) je čehoslovački crno-bijeli igrani film snimljen 1970. godine u režiji Karela Kachyňe i premijerno prikazan dva desetljeća kasnije, koji se smatra jednim od najpoznatijih bunkeriranih ostvarenja u historiji evropske kinematografije. Po žanru je drama, a protagonisti, koje tumače Radoslav Brzobohatý i Jiřina Bohdalová su Ludvik, komunistički funkcionar i njegova supruga Anna koji se nakon jedne službene večere vraćaju kući i otkrivaju da im je netko neovlašteno ušao u kuću. Radnja prikazuje kako Ludvik postaje uvjeren da se nalazi pod nadzorom tajne policije, ali i kako se tokom noći pod psihološkim pritiskom počne raspadati njegov brak sa Annom.

*Ucho* je snimljen u doba tzv. Normalizacije, kada je nakon sovjetske invazije uspostavljeni režim Gustava Husaka nastojao ukloniti reforme Praškog proljeća i "disciplinirati" njegove pristaše. Među njima se nalazio i Kachyňa, čiji je film odmah prepoznat kao eksplicitna kritika novog režima, te mu cenzura uopće nije dozvolila da dođe do kino-dvorana. Premijeru je omogućila tek Baršunasta revolucija 1989. godine u kojoj je srušen komunistički režim. Kritičari koji su tada pogledali film su ga često uspoređivali sa znamenitim američkim filmom *Tko se boji Virginije Woolf*.

Godine 2015. je u Makedoniji snimljen remake pod naslovom *Noć bez moći* u režiji Ive Trajkova i radnjom premještenom u Makedoniju 1990-ih.

Uloge
-----

* Radoslav Brzobohatý ... Ludvík
* Jiřina Bohdalová ... Anna
* Jiří Císler
* Miroslav Holub
* Milica Kolofiková

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Ucho* na sajtu IMDb
* *Ucho* reviewed in *Seattle Weekly* By N.P. Thompson