**DNK računarom** se naziva vrsta računara koja koristi dezoksiribonukleinsku kiselinu (DNK) i molekularnu biologiju, umesto tradicionalnog silicijumskog računara. 

Ova teorija bila je prvi put obrađena 2004. godine, kada je Ehud Šapiro (*Ehud Shapiro*) sa grupom saradnika sa poznatog izraelskog instituta **Vajcman** (*Weizmann Institute*) otkrio programabilni molekularni sistem za molekularni računar koji je umesto silikonskih mikročipova, sastavljen od enzima i DNK molekula. U novome uređaju jednostavni DNK molekul snabdeva računar ulaznim podacima i osigurava svu energiju koja je računaru potrebna. Ovo otkriće je veliki korak u razvoju DNK računarstva, koji je tek u povojima, a njegove implikacije se tek naslućuju. Međutim ono bi moglo da donese revoluciju u budućnosti računara, naročito kada je reč o primenama na području farmacije i biomedicine.

Prirodni računari
-----------------

Biohemijski „nanoračunari" već postoje u prirodi; oni se manifestuju u svim živim organizmima. Međutim ljudi nisu u stanju da ih kontrolišu, a kada budu bili u stanju, će verovatno biti pronađeni lekovi za mnoge, sada neizlečive bolesti. Ideja o korišćenju DNK za smeštanje i procesiranje informacija rodila se 1994. godine, kada je kalifornijski naučnik Leonard Ejdlman prvi iskoristio DNK u tesnoj cevi kako bi rešio jedan jerdnostavni matematički problem. Od tada je nekoliko istraživačkih grupa predlagalo različite vrste dizajniranja DNK računara, ali su se njihovi pokušaji zasnivali na energetskom molekulu **ATP** za potrebe napajanja. U ovom trenutku DNK računar može da izvrši samo osnovne funkcije i nema nikakvu praktičnu primenu. Međutim kada se bude uspelo da se i u stvarnosti konstruiše, bio bi to uređaj koji bi mogao da izvrši 330 triliona operacija u sekundi što je 100.000 brže od modernih PC računara, a pokreću ga enzimi i DNK molekuli.

Brzina
------

U terminima brzine i veličine, DNK daleko nadmašuju današnje klasične personalne računare. To nije sve, pa tako DNK molekul koji se nalazi u jedru svih ćelija može da sadrži više informacija u jednom kubnom centimetru nego na jednoj milijardi CD-ova (što je približno 750 terabajta). Jedan kubni centimetar „računarske supe" sadrži oko 15.000 milijardi računara, a njena energetska efikasnost je milion puta veća od PC-a.

Literatura
----------

* Martyn Amos (June 2005). *Theoretical and Experimental DNA Computation*. Springer. ISBN 3-540-65773-8.  – The first general text to cover the whole field.
* Gheorge Paun, Grzegorz Rozenberg, Arto Salomaa (October 1998). *DNA Computing - New Computing Paradigms*. Springer-Verlag. ISBN 3-540-64196-3.  – The book starts with an introduction to DNA-related matters, the basics of biochemistry and language and computation theory, and progresses to the advanced mathematical theory of DNA computing.
* JB. Waldner (January 2007). *Nanocomputers and Swarm Intelligence*. ISTE. str. 189. ISBN 2-7462-1516-0.
* Zoja Ignatova, Israel Martinez-Perez, Karl-Heinz Zimmermann (January 2008). *DNA Computing Models*. Springer. str. 288. ISBN 978-0-387-73635-8.  – A new general text to cover the whole field.

Spoljašnje veze
---------------

* How Stuff Works explanation
* Physics Web
* Ars Technica
* A Bibliography of Molecular Computation and Splicing Systems Arhivirano 2006-03-24 na Wayback Machine-u
* NY Times DNA Computer for detecting Cancer