recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Regione Emilia-Romagna**|  |
|  |
| **Glavni grad** | Bologna |
| **Predsjednik** | Vasco Errani |
| **Pokrajine** | BolognaFerraraForlì-CesenaModenaParmaPiacenzaRavennaReggio EmiliaRimini |
| **Broj općina** | 341 |
| **Površina** | 22,123 km² |
|   | 6. u Italiji (7.3 % Italije) |
| **Stanovništvo** (2001.) - Ukupno 
 - Poredak 
 - Gustoća | 3,983,346  8. (7.0 %)180/km² |
|  |
| Mapa pokazuje položaj regije Emilija i Romanja u Italiji |
|  |

**Emilija i Romanja** (ital. *Emilia-Romagna*) je administrativna regija u Sjevernoj Italiji koju čine dvije historijske regije, Emilija i Romagna. Granice regije određuje Jadransko more na istoku, rijeka Po na sjeveru i planinski lanac Apenini na jugu.

Sa 4,030,000 na 22,123 km² (po popisu iz 2003.), gustoća stanovništva je čak 182 osobe/km² (u dolini rijeke Po još i više). **Emilia-Romagna** jedna je od najrazvijenijih regija u Italiji, a poznata je i po svojoj karakterističnoj kuhinji.

Poljoprivreda je najznačajnija privredna grana u regiji, s naglaskom na žitarice, krumpir, kukuruz, paradajz i luk, te razne vrste voća, a posebice grožđe za priozvodnju vina (od kojih je najpoznatije Lambrusco). Uzgoj svinja i stoke je također vrlo razvijen.

Emilia-Romagna ima i jako razvijenu industriju, posebno prehrambenu (Mliječna industrija Parmalat) i automobilsku (Ferrari, motori Ducati), te turizam uz Jadransku obalu.

Glavni grad je Bologna, historijsko, kulturno i obrazovno središte nacionalnog značaja. Ostali veći gradovi su: Parma, Piacenza, Reggio Emilia, Modena, Rimini, Ferrara, Forlì, Cesena i Ravenna.

Grad Bologna ima najstariji univerzitet na svijetu osnovan 1088. godine, koji je i danas jedan od najpoznatijih univerziteta sa više od 300 000 studenata (grad ima oko 370 000 stanovnika).

Ime *Emilia-Romangna* ima korijene u starom Rimu. **Emilia** vuče korijen riječi od *via Emilia*, važnog puta koji je povezivao Rim i sjever Italije. *Romagna* je iskrivljeni oblik od *Romània*, kada je Ravenna bila glavni grad talijanskog dijela bizantskog imperija. Langobardi su po službenom nazivu carstva nazvali i okolno područje.

Vanjske veze
------------

***Emilija i Romanja*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.regione.emilia-romagna.it

| * p
* r
* u
Regije Italije |
| --- |
| Regije | 
* Abruzzo
* Apulija
* Basilicata
* Emilia-Romagna
* Kalabrija
* Kampanija
* Lacij
* Ligurija
* Lombardija
* Marke
* Molise
* Pijemont
* Toskana
* Umbrija
* Veneto

 |
| Posebni autonomni status | 
* Furlanija-Julijska krajina
* Trentino-Južni Tirol
* Sardinija
* Sicilija
* Valle d'Aosta

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 136128383
* LCCN: n79039782
* ISNI: 0000 0001 0723 3489
* GND: 4014571-2
* SUDOC: 026615509
* BNF: cb11882884w (podaci)
* NKC: ge134151
* BNE: XX451100

 |
Aemilia Lepida u "Promptuarii Iconum Insigniorum "
*Za ostale žene s ovim imenom, v. Aemilia Lepida.*

**Emilija Lepida** (*Aemilia Lepida*, 5. pne. - ?) bila je Rimsko Carstvo|rimska plemkinja iz doba ranog Carstva. Odrasla je kao kćer konzula Lucija Emilija Paula i Vipsanije Julije (Julije Mlađe), unuke cara Augusta. Njen brat je bio Marko Emilije Lepid, konzul pogubljen za vrijeme vladavine Kaligule.

Oko godine 8. je bila vjerena za budućeg cara Klaudija. Međutim, majka joj je bila upetljana u preljubnički skandal i prognana iz Rima, a porodica zbog toga osramoćena. August je naredio da se zaruke razvrgnu, i umjesto toga se Klaudije vjerio za Liviju Medulinu.

Godine 13. se udala za Apija Junija Silana, s kojim je imala sljedeću djecu:

* Marcus Junius Silanus (14- novembar 54), konzul za 46.
* Junia Calvina (? - iza 79), supruga Lucija Vitelija Mlađeg (killed in 69), prognana od Klaudije|Klaudija zbog optužbi za incest i vraćena od cara Nerona;
* Decimus Junius Silanus Torquatus (? - 63), konzul za 53.
* Lucius Junius Silanus Stariji (- 49), pretor 48.
* Junia Lepida, udana za Gaja Kasija Longina

V. također
----------

* Junia (gens)

Izvori
------

* Gaius Suetonius Tranquillus, *De Vita Caesarum, Claudius*, 26.
* Publius Cornelius Tacitus, *Annales*.
**Jarama** je rijeka u sredini Španjolske duga 198 km, jedna od najvećih pritoka rijeke Tajo.

Karakteristike
--------------

Jarama izvire kod vrha Peña Cebollera (Pico de las Tres Provincias) u Kastiljskom gorju na nadmorskoj visini od 2.160 metara.

Nedaleko od izvora u Provinciji Guadalajara snabdjeva vodom akumulaciono jezero Vado, nakon tog teče prema jugu i ulazi u 
Zajednicu Madrid. Tu sa istoka protiče pored madridskog predgrađa Barajas.
Nakon toka od 138 km u Zajednici Madrid dotiče do ušća u Tajo nešto zapadnije od grada Aranjueza.

Najznačajnije desne pritoke Jarame su; Lozoya, Guadalix i Manzanares, a lijeve; Henares i Tajuña.

Sliv rijeke ima površinu od 11.596 km² i proteže se preko Provincije Guadalajara i Zajednice Madrid.

Vidi još
--------

* Bitka na Jarami

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Río Jarama en Talamanca de Jarama*" (španjolski). Todo sobre Madrid. Pristupljeno 10. 7. 2018.
2. 1 2  „*Río Jarama: Mapa, recorrido y todo lo que necesita saber*" (španjolski). Rios del Planeta. Pristupljeno 10. 7. 2018.

Vanjske veze
------------

***Jarama*** na Wikimedijinoj ostavi

* *¡¡¡Ríos de España!!!*  (`es`)
**Kanjac** (lat. *Serranus cabrilla*) kod nas se još naziva i kanj, zubuša, kanica, kanjica, giričar, pljucavac. To je riba iz porodice Vučica (lat. *Serranidae*). Tijelo kanjca je izduženo i blago bočno spljošteno sa šiljatom njuškom. Boja kanjca varira ovisno o okolišu u kojem živi, trbuh mu je svijetle crvenkaste boje, odnosno blijedoružičaste. Bokovi i gornji dio su tamniji, a boja varira od narančasto-smeđe do tamno smeđe boje. Na bokovima ima tri vodoravne linije kao i niz okomitih svijetlijih pruga. Naraste do 40.0 cm duljine, a rijetki primjeri teže više od 300 grama. Kao i ostale vučice i kanjac je predator, najčešće se hrani rakovima, ribama i crvima, ali i svim drugim što dođe u njegovu blizinu. Staniošte im je raznoliko, uvijek na terenima na kojima mogu naći zaklon, na dubinama od 5 do 500 metara. Kanjac je hemafrodit, a razmožava se tijekom ljeta (u lipnju i srpnju u Jadranu).

Zanimljivosti
-------------

Kanjac u obalnim krajevima ima svoju uporabu i u svakodnevnom govoru. Tako se može čuti da se za čovjeka koji ima izbuljene oči ili je razrogačio oči, kaže: *gleda kako kanjac*. Drugi, sličan primjer je da se začuđenog čovjeka, koji je zinuo pita: *Što si zinu kako kanjac*?!

Rasprostranjenost
-----------------

Kanjac živi na području istočnog Atlantika od juga Britanije do Rta dobre nade, kao i oko otoka Azora, Madeire i Kanara. Može ga se naći i po cijelom Mediteranu i zapadnom dijelu Crnog mora. Postoje pokazatelji da živi i u Crvenom moru, premda to još nije sa sigurnošću dokazano.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Kirnja[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Comber (fishbase.org)

Poveznice
---------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kanjac** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Kanjac** |

***Kanjac*** na Wikimedijinoj ostavi
statua Elizabete Luksemburške u Insbruku
**Elizabeta Luksemburška** (1409-1442) je bila kraljica Nemačke, Mađarske, Ugarske, Hrvatske i Bohemije i vojvotkinja Austrije, a nakon smrti supruga Alberta II Habsburškog nekoliko meseci je vladala hrvatsko-ugarskim kraljevstvom kao regentkinja do izbora novog kralja dok je u Austrija njena vlast bila prihvaćena bez ikakvog ograničenja.

Poreklo
-------

Elizabeta je rođena 7. oktobra 1409. godine kao ćerka Žigmunda, cara Svetog Rimskog carstva, i njegove druge supruge, Barbare Celjske, kćerke Hermana II Celjskog.
Kako nije bila kćerka Žigmundove prve žene, ugarske kraljice Marije, nije bila potomak Anžujaca, ali je kroz mnogo linija poticala od starih ugarskih kraljeva Arpadovića.
Elizabetin deda sa majčine strane, vladar Celja, bio je sin Katarine Kotromanić, dok je njen deda sa očeve strane bio Karlo IV car Svetog Rimskog Carstva, i preko njega Elizabeta je bila naslednica Bohemije. Preko babe sa očeve strane bila je naslednica Poljske i to preko starih Pjastovića. Elizabeta je tako bila vodeći pretendent za nekoliko slovenskih grofovija kao naslednica celjskih grofova i stoga veoma poželjna mlada.

Venčanje i naslednici
---------------------

Dana 28. septembra 1421. godine udala se za Alberta Austrijskog.
Njen muž je, po njenom naslednom pravu, nakon smrti cara Žigmunda izabran za kralja Ugarske, Bohemije i Nemačke, a ona je time postala kraljica navedenih kraljevina.

Albert je umro 1439. godine, nakon čega je Elizabeta automatski preuzela vlast u Austrija u ime djeteta kojeg je nosila, dok je u hrvatsko-ugarskom kraljevstvu njoj prepuštena vlast do izbora novog kralja. Ona se nadala vlastitom izboru kao zadnjem predstavniku Luksemburške dinastije, ali pošto je njen muž umro tijekom borbe s Osmanlijama plemić su izabrali ratnika koji je dobio zadatak da brani hrvatsko-ugarsko kraljevstvo od budućih napada. 

Elizabeta će osporiti taj izbor i pokrenuti građanski rat koji defitivno završava njenom sumnjivom smrću 19. decembra 1442. godine, svega tri godine nakon Alberta, a pre vlastite majke.

Njen jedini sin, Ladislav V Posthumni, postao je kralj Bohemije i Ugarske, ali je umro kao adoloscent bez dece od leukemija iako se u to doba mislilo na trovanje, pa su Elizabetina kraljevstva nasledili izabrani vladari. Njene ćerke, Ana i Elizabeta, nastavile su Elizabetinu liniju koja je kasnije povratila neka svoja kraljevstva.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Elizabeta Luksemburška** | Nasljednik: |
| **Albert II. Habsburgovac** | **Vladislav I.** |

Vanjske veze
------------

***Elizabeta Luksemburška*** na Wikimedijinoj ostavi

* Preci Elizabete Luksemburške[*mrtav link*]
**Jemez** (ponekad i kao Towa) /od Ha'-mish ili Hae'-mish, Keres ime za pueblo/, pleme Tanoan Indijanaca iz grupe Towa sa sjeverne obale rijeke Jemez, srodni Pecosima, a danas nastanjeni na pueblo rezervatu Jemez u Novom Meksiku. Od nekadašnjih 3,000 (1650) broj im je 2005. narastao na 3,400 (Whatley).

Jezik
-----

Jezik jemeza pripada poodici Tanoan a 1990. ima 1,437 govornika, od kojih je tek šestorica bilo monolingualno.

Sela
----

Jemezi su imali nekih 10 sela, dok ostali nazivi nisu identificirani, viz.: Amushungkwa, Anyukwinu, Astialakwa, Bulitzequa (lokacija nepoznata), Gyusiwa, Kiashita, Patoqua, Setokwa i Wabakwa.

Povijest
--------

Jemezi prvi kontakt sa Europljanima imaju 1541. dolaskom Coronada (c. 1510 – 1554), a u drugoj polovici istog stoljeća posjećuju ih i Espejo (1583) i Oñate (1598). Utemeljenjem misija u ranom 17. stoljeću koncentrirani su oko dva naselja, Gyusiwa (San Diego de Jemez) i Astialakwa. Godine 1680. dolazi do Pueblo ustanka kojega je poveo San Juan Tewa Pope. Ustanak će biti ugušen tek 1694. Vargasovim napadom, u kojem će ih 84 biti ubijeno a 361 odveden u zarobljeništvo. Dvije godine kasnije opet se pobune i pobiju meisionare, pobjegavši nakon toga u zemlju Navaha. Nakon nekoliko godina u egzilu, vrate se u staru domovinu i sagradiše sebi pueblo koji su prozvali Walatoa, "Village of the Bear" na kojemu žive i danas. Godine 1838. pridruže im se i ostaci nadvladanih Pecosa sa gornjeg toka Pecosa, a brojno stanje uključujući obje grupe 1904. iznosilo je 498. današnji Jemezi

Tekst naslova
-------------

Kultura Jemeza je sjedilačka i agrikulturna, tipična je ostalim pueblo grupama.

Vanjske poveznice
-----------------

* Jemez Indian Tribe History
* Jemez Pueblo
* Jemez Clay Pottery Arhivirano 2007-12-18 na Wayback Machine-u
**Ilarion** (svetovno *Žarko Radonić*, Mol (Bačka), 27.avgust/8. septembar 1871 — Osijek, 4. mart 1932) je bio episkop Srpske pravoslavne crkve.

Svetovni život
--------------

Ilarion (svetovno Žarko Radonić), rođen je u Molu u Bačkoj, 8. septembra 1871. godine. Posle završene Srpske pravoslavne velike gimnazije u Novom Sadu upisao se u Staru karlovačku bogosloviju i po završetku iste studirao pravne nauke u Jegri i Pešti. Kao diplomirani teolog i pravnik prelazi u Bosnu i postaje profesor Reljevske bogoslovije u Sarajevu.

Monaški život
-------------

Rukopoložen je u čin đakona 3. a u čin prezvitera 11. oktobra 1899. godine. Rektorom pomenute bogoslovije postao je 1909. godine. Svoje radove je objavljivao u "Istočniku", koji je uređivao sa velikim uspehom.

Za mitropolita zvorničko-tuzlanskog izabran je od strane Svetog sinoda carigradske patrijaršije 14. decembra 1909. godine, a hirotonisan je u Tuzli 15. maja 1910. godine. Posle Prvog svetskog rata postaje član Središnog
arhijerejskog sabora koji je izršio sve pripreme za vaspostavljenje ujedinjene Srpske patrijaršije.

Po svojoj želji prešao je u Vršačku eparhiju 6. aprila 1922. godine i u njoj ostao do 1929. kada je penzionisan zbog bolesti. Umro je u Osijeku 4. marta 1932. godine i sahranjen na gradskom groblju.

Izvori
------

* Sava Vuković: Srpski jerarsi Arhivirano 2013-12-02 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Grigorije (Živković)** | **mitropolit zvorničko-tuzlanski1909—1922.** | Nasljednik:**Nektarije (Krulj)** |
Ferruccio Parri
**Ferruccio Parri** (Pinerolo, 19. siječnja 1890. — Rim, 8. prosinca 1981.), bio je talijanski antifašistički političar, član Stranke akcije (Partito d'Azione), poznat po tome što je od lipnja do prosinca 1945. godine kao premijer vodio prvu talijansku poslijeratnu vladu.

Parri je prije bavljenja politikom radio kao novinar lista *Corriere della Sera*. Poslije Mussolinijevog dolaska na vlast je bio aktivan u antifašističkom pokretu i nekoliko puta je bio zatvaran od fašističkih vlasti. Po samom završetku rata je izabran kao svojevrsni kompromisni kandidat između nekoliko frakcija široke antifašističke fronte; prema vlastitim riječima mu je glavni zadatak bilo spriječavanje građanskog rata i povratka fašista na vlast, te je tvrdio da Italija može prosperirati jedino ako njome vladaju umjereni političari centra.

Izvori
------

Vanjske poveznice
-----------------

* Životopis na storiaxxisecolo.it

| * p
* r
* u
Premijeri Italije |
| --- |
| Kraljevina Italija | 
* Cavour
* Ricasoli
* Rattazzi
* Farini
* Minghetti
* La Marmora
* Ricasoli
* Rattazzi
* Menabrea
* Lanza
* Minghetti
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Crispi
* Starabba
* Giolitti
* Crispi
* Starabba
* Pelloux
* Saracco
* Zanardelli
* Giolitti
* Tittoni
* Fortis
* Sonnino
* Giolitti
* Sonnino
* Luzzatti
* Giolitti
* Salandra
* Boselli
* Orlando
* Nitti
* Giolitti
* Bonomi
* Facta
* Mussolini
* Badoglio
* Bonomi
* Parri
* De Gasperi
 |
| Republika Italija | 

* De Gasperi
* Pella
* Fanfani
* Scelba
* Segni
* Zoli
* Fanfani
* Segni
* Tambroni
* Fanfani
* Leone
* Moro
* Leone
* Rumor
* Colombo
* Andreotti
* Rumor
* Moro
* Andreotti
* Cossiga
* Forlani
* Spadolini
* Fanfani
* Craxi
* Fanfani
* Goria
* De Mita
* Andreotti
* Amato
* Ciampi
* Berlusconi
* Dini
* Prodi
* D'Alema
* Amato
* Berlusconi
* Prodi
* Berlusconi
* Monti
* Letta
* Renzi
* Gentiloni
* Conte
* Draghi

 |
Frederic Leighton: Orfej i Euridika, 1864.
**Euridika** (grč. **Ευρυδίκη**, *Euridíkê*) u grčkoj mitologiji nimfa je i Orfejova žena.

Etimologija
-----------

Euridičino ime dolazi od grčkih riječi ευρυς, *eurys* = "širok" i δικη, *dikê* = "pravda".

Mitologija
----------

Federico Cervelli: Orfej i Euridika
### Euridika i Orfej

Orfej se odlučio skrasiti s najljepšom od sviju nimfa - Euridikom. Čim ju je ugledao među njezinim prijateljicama, čija joj ljepota nije bila ni do koljena, Orfej je znao da će njih dvoje postati jedno. Predivna je Euridika, duge plave kose i očiju boje narcisa, uskoro postala njegovom ženom. Ali bračna sreća nije dugo trajala jer je Euridiku takla ledena ruka smrti. Bježeći od pohotnog Aristeja koji ju je želio silovati, nagazila je na zmiju skrivenu u visokoj travi, vrisnula i zauvijek zaklopila svoje plave oči.

Jean-Baptiste-Camille Corot: Orfej vraća Euridiku iz podzemlja, 1861.
Neutješni se Orfej odlučio se na još jedan nevjerojatan poduhvat - silazak u svijet mrtvih. Na ulazu u Had svojom je lirom začarao troglavog Kerbera i potom stao pred Hada i njegovu ženu Perzefonu, vladare podzemlja, i pjevao za izbavljenje svoje voljene. Ganuti njegovom pjesmom odlučili su pustiti Euridiku nazad na Sunčevu svjetlost uz jedan uvjet: kad se bude vraćao na gornji svijet, Orfej se ne smije okrenuti za Euridikom koja je trebala pratiti njegove stope.

Krenuvši polako, Orfej, mučen velikom čežnjom da vidi lice svoje voljene i zabrinut jer nije čuo njezine korake, prekršio je postavljeni uvjet. Euridika je potonula nazad u svijet sjena pružajući mu još jednom svoje blijede ruke. Izgubio ju je zauvijek. Sedam je dana Orfej tugovao plačući na obalama podzemnih rijeka, ali drugi su put Had i Perzefona bili neumoljivi. Vrativši se sam nazad u gornji svijet, Orfej je odbijao ljubav drugih žena i okrenuo se ljubavi prema lijepim mladićima.

Literatura
----------

* Ovidije: *Metamorfoze*
* Apolodor: *Biblioteka*
* Pauzanije: *Opis Grčke*
* Vergilije: *Georgike*
* Platon: *Gozba*

Eksterni linkovi
----------------

***Euridika*** na Wikimedijinoj ostavi

* Euridika i Orfej u mitu i umjetnosti Arhivirano 2008-01-12 na Wayback Machine-u (`en`)
Većina svjetskih zemalja ne upotrebljava ljetno vrijeme, koje se obično upotrebljava u Evropi i Sjevernoj Americi.
  ljetno vrijeme u upotrebi
  ljetno vrijeme prethodno u upotrebi
  ljetno vrijeme nikad nije bilo u upotrebi
**Stranica Šablon:Multiple image/styles.css nema sadržaj.**

**Proljeće:** Promjena s normalnog vremena na ljetno vrijeme. Sat se pomiče za jedan sat *unaprijed*.**Jesen:** Promjena s ljetnog vremena na normalno vrijeme. Sat se pomiče za jedan sat *unatrag*.
Dopisnica o uvođenju ljetnog vremena u Njemačkoj 30. aprila 1916. (Njemački muzej satova, arhiv, inv. 100318)
**Ljetno vrijeme** ili **ljetno računanje vremena** (engl. ), međunarodnim dogovorom prihvaćeno računanje vremena pri čemu se tokom ljetnih mjeseci satovi pomiču za jedan sat unaprijed da bi danje svjetlo uvečer trajalo jedan sat duže. Dio godine prije i poslije ljetnog vremena naziva se *normalno vrijeme* (*standardno vrijeme*, *zonsko vrijeme*). Svrha ljetnog računanja vremena jest ekonomske prirode - dodavanje jednog sata periodu dnevnog svjetla čime bi se povećala produktivnost i smanjili troškovi rasvjete.

Historija
---------

Prva je ljetno računanje vremena, od 30. aprila do 1. oktobra 1916. uvela Njemačka za vrijeme Prvog svjetskog rata.

Sporenja o prednostima i nedostacima
------------------------------------

Ljetno računanje vremena je u posljednje vrijeme došlo pod udar kritike, s obzirom na povećano korištenje klima uređaja u ljetnim mjesecima, poremećaje spavanja, povećan broj prometnih nesreća kao i velike troškove stalnog podsjećanja javnosti na to da se mora prilagoditi promjeni. Tako ga je NR Kina ukinula 1991. godine, a Rusija ga je ukinula 2011. godine tako da u celom svetu s izuzetkom država na području Evrope i NAFTA ekonomskog saveza gotovo nitko ne vrši promenu s ljetnog na zimsko vreme i obratno.
Po jednadžbi kontinuiteta kroz svaki presjek cijevi mora proći u jedinici vremena ista količina tekućine.
Venturijeva cijev: tlak u prvoj mjernoj točki u cijevi (1) je viši nego u drugoj (2), a brzina fluida "1" je niža u mjernoj točki "2", jer je poprečni presjek u točki "1" veći nego u "2". I ovdje vrijedi jednadžba kontinuiteta.
**Jednadžba kontinuiteta**, u fizici, izražava zakon o neuništivosti materije: promjena gustoće u nekoj točki uvijek je praćena strujanjem tvari iz te točke ili prema njoj. Stoga je ukupna promjena količine tvari u nekom sustavu upravo jednaka količini tvari koja je u sustav ušla ili iz njega izašla.

U elektrodinamici, jednadžba kontinuiteta na analogan način izražava zakon o neuništivosti električnog naboja. Poznata je kao Bernoullijeva jednadžba, kojom se iskazuje da je ukupna suma tlakova u tekućini koja struji jednaka statičkomu tlaku u tekućini koja miruje (Venturijeva cijev).

Objašnjenje
-----------

Iz života je poznato da je brzina strujanja rijeke ili potoka veća na onim mjestima gdje je korito uže, a manja tamo gdje je korito šire. Da proučimo ovisnost brzine strujanja o veličini presjeka, promatrat ćemo cijev različitog presjeka i pretpostaviti da se tekućina u toj cijevi giba stacionarno (bez trenja). Kako se tekućina ne da stlačiti, to se ona u jedinici vremena mora u svim presjecima cijevi pomaknuti za istu količinu, to jest količine *Q1* i *Q2* protjecane tekućine u jedinici vremena moraju biti svuda jednake. Ako su ploštine (površine) poprečnih presjeka cijevi *S1* i *S2*, a pripadne brzine *v1* i *v2*, onda je: 

{\displaystyle Q\_{1}=Q\_{2}}
odnosno:

{\displaystyle S\_{1}\cdot v\_{1}=S\_{2}\cdot v\_{2}}
ili u obliku razmjera:

{\displaystyle {\frac {v\_{1}}{v\_{2}}}\ ={\frac {S\_{2}}{S\_{1}}}\ }
Odatle proizlazi zakon kontinuiteta kod stacionarnog strujanja koji glasi: **Brzina strujanja tekućine u cijevi različitog presjeka odnose se obrnuto razmjerno (proporcionalno) s pripadnim presjecima.**

Izvori
------

1. 1 2  **jednadžba kontinuiteta**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.
2. ↑   Velimir Kruz: "Tehnička fizika za tehničke škole", "Školska knjiga" Zagreb, 1969.
Koordinate: 20°27′38″S 57°18′49″E﻿ / ﻿20.46056°S 57.31361°E﻿ / -20.46056; 57.31361

**Le Morne Brabant** je poluotok na najjužnijem zapadnom dijelu otoka Mauricijusa kojim dominira golema bazaltna stijena visine 556 metara, čineći ovaj krajolik najznamenitijim na cijelom otoku. Vrh stijene je gotovo ravan i ima površinu od 12 hekatara. Također, na njezinim liticama postoje brojni otvori i plitke špilje, dok je okružena plitkom lagunom koja je velika turistička atrakcija. Le Morne Brabant uživa jedinstvenu mikroklimu, zbog čega je jedno od tri posljednja utočišta jedne od najrjeđih biljaka na svijetu, mandrinete (*Hibiscus fragilis*), ali i drugih endema kao što je *Trochetia boutoniana*.

Stijena Le Mornea je postala poznata u 19. stoljeću kao sklonište odbjeglih robova (poznati kao "maruni" od španj. *cimarrón* što znači "brđani") dovedenih na Mauricijus iz raznih krajeva svijeta kao što su: Afrika, Madagaskar, Indija i Jugoistočna Azija. Strme i šumovite litice su im pružale sigurno utočište, a na njezinom vrhu su napravili malo drveno naselje koje je bilo poznato kao "Marunska republika". Nakon što je robovlasništvo zabranjeno u Britanskom carstvu, policija je 1. veljače 1835. god. došla do Le Mornea da izvijesti skrivene robove kako su sada slobodni ljudi. No, prestravljeni robovi nisu razumjeli poslanike i bacili su se sa stijene kako bi izbjegli ropstvo. Od tada, ovaj datum mauricijski kreoli obilježavaju kao Godišnjicu ukidanja ropstva.

Stijena Le Morne je u usmenoj predaji na Mauricijusu postala simbolom borbe robova za slobodu i njihove žrtve i zbog toga je njezin kultivirani krajolik upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi.

Danas na sjevernom kraju poluotoka postoji naselje privatnih vila, Morcellement Cambier. Njihovi posjedi čine zajednicu koja ima jedinstven pogled na lagunu i nije otvorena posjetiteljima.

Izvori
------

1. ↑  Le Morne Heritage Trust Fund Arhivirano 2010-10-01 na Wayback Machine-u (`en`) Preuzeto 11. studenog 2011.

* Dominique Auzias i Jean-Paul Labourdette, *Maurice, Rodrigues Le Petit futé* (`fr`)
* Rosabelle Boswell, *Le Malaise Créole: Ethnic Identity in Mauritius*, Berghahn Books, 2006. ISBN 1-84545-075-2

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Le Morne Brabant** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 167527192
* LCCN: no2011028223

 |
KIM-1
**KIM-1** (kratko od engl. ) je bio prvi kompjuter kompanije MOS Technology, a zavisno od interpretacija prvi ili drugi svjetski kućni kompjuter pošto će biti pušten u prodaju na proljeće 1976. godine praktički istovremeno s Apple I.

Historija
---------

Plaćena reklama za KIM-1 izdana tijekom maja 1976.
Kompanija MOS Technology je osnovana 1969. godine, ali do strateške promjene dolazi kada u nju prelazi grupa dizajnera korporacije Motorola s ciljem proizvodnje jeftinog procesora za masovno tržište. Taj procesor će na kraju biti poznati MOS 6502, ali njegovim dizajniranjem problemi kompanije nisu bili rješeni zbog slabo razvijenog kompjuterskog tržišta. Kako bi se rješio MOS 6502 "problem" kompanija je odlučila proizvesti kompjuter imena KIM-1 čime počinje kompjuterska revolucija. Na samom početku proizvodnje tijekom proljeća 1976. godine ceo kompjuter je bila samo matična ploča s svim potrebnim komponentama (pre svega procesor i memorija), a nakon tržišnog uspjeha kompanija je počela proizvoditi i prodavati zajedno s KIM-1 minimalistički BASIC program, kazetafon i tastaturu.

Bez obzira na određeni tržišni uspjeh kompjutera MOS Technology koji se u doba njegovog izdavanja već nalazio u problemima je bio preuzet od Commodore International koji ubrzo ukida proizvodnju i na tehničkoj osnovi KIM-1 izdaje kompletan kompjuter Commodore PET

Tehnički podaci
---------------

| Hardverski dio | Osobine |
| --- | --- |
| Proizvođač | Commodore International |
| Država proizvodnje | SAD |
| Vrsta kompjutera | Osobno računalo |
| Procesor | MOS 6502 |
| Brzina procesora | 1 MHz |
| RAM | 4 KB |
| max memorija | 8 KB |
| Operativni sistem | BASIC (samo neki modeli) |
| mediji | kazetofon |
|

| * p
* r
* u
Lista Commodore kompjutera |
| --- |
| 6502-based (8-bitni) | MOS/CBM KIM-1, PET/CBM, CBM-II, VIC-20/VC-20, MAX Machine,C64, SX-64, C16 & 116, Plus/4, C128 |
| 680X0 (16-bitni / 32-bitni) | Amiga 1000, Commodore 900, Amiga 500, Amiga 2000 , Amiga 3000, Amiga 500+, Amiga 600, Amiga 1200, Amiga 4000 |
| Igraće konzole | Commodore 64GS, Amiga CDTV, Amiga CD32 |

***KIM-1*** na Wikimedijinoj ostavi
Bakterija *Escherichia coli*, uvećana 10.000 puta
Jedna od mogućih podjela živog svijeta je i prema građi tijela na **jednoćelijske** (*jednostanične*) i višećelijske organizme. Kao što ime kaže, jednoćelijski organizmi, ponekad i **jednostaničari**, imaju samo jednu jedinu stanicu, jedino se ponekad okupljaju u kolonije stanica. U novije vrijeme sve češće se ova skupina naziva i

U ovu neformalnu skupinu spadaju sve arhee, većina bakterija, neke gljive i mnogi protisti.

Ranije su se eukarioti dijelili samo na carstvo biljaka i carstvo životinja, što znači da su se i svi jednostanični organizmi dijelili na jednostanične biljke i jednostanične životinje. Tako su ameboidni organizmi smatrani životinjskim jednostaničnim organizmima, neke su se uvrštavale u razred eumicetozoe a bičaši (Flagellate) kao na primjer Euglena, ponekad jednostaničnim algama, a ponekad životinjama. Prema novijim pogledima, sve eukariotske jednostanične organizme svrstava se ili u carstvo protista ili protoctista.

Prema najnovijim spoznajama, eumicetozoe se smatra zasebnim carstvom. Iako se kod većine vrsta radi o jednostaničnim organizmima, ta stanica ima mnogo staničnih jezgri i može imati promjer i do 80 cm. Uvrštavanje u carstvo gljiva također nije realno prihvatljivo, jer su neke vrste ameboidne životinje.

Podjela na jednostanične i višestanične organizme je samo opisna i ne daje nikakvu informaciju o srodnosti, načinu života, unutrašnjoj građi ili načinu na koji se odvija razmjena tvari konkretnog organizma.

Literatura
----------

* Westheide, Wilfried; Rieger, Reinhard (Hrsg.): *Spezielle Zoologie. Teil 1: Einzeller und Wirbellose Tiere*. 2. Aufl. 2006. Spektrum Akademischer Verlag. ISBN 3-8274-1575-6

Vanjske veze
------------

* Video o jednostaničarima Arhivirano 2016-04-01 na Wayback Machine-u
Trske zа alt i tenor saksofon.
Jednostruki trščani instrumenti Mantoura, Rischok, Chalumeau, Birbynė.
*Jednostruki trščani instrument* je onaj drveni duvački instrument koji koristi samo jednu trsku, **jednostruki (prost) jezičak** (ital. *ancia semplice*, engl. , fr. *anche simple*, nem. *einfaches Rohrblatt*) da bi proizveo zvuk.

Istorijat
---------

Najranije instrumente sa jednom trskom nalazimo u drevnom Egiptu, kao i na Bliskom istoku, Grčkom i Rimskog carstvu. Najranije vrste *jednotrščanih instrumenata* koristile su *idioglotalne* jezičke, koji su bili načinjeni i oblikovani na samoj cevi svirale od trske (trščani jezičak je zasečen na delu tela svirale). Mnogo kasnije jednotrščani instrumenti počeli su da koriste *heteroglotalne jezičke*, gde je trska isečena i odvojena od cevi trske i stavljena na neku vrstu usnika.

Nasuprot tome, na *dvotrščanom instrumentu* (kao što je oboa i fagot), ne postoji usnik; dva dela trske vibriraju jedna nasuprot druge. Trske se tradicionalno prave od biljke trska i proizvode zvuk kada se duva vazduh na ili kroz njih.

Većina jednotrščanih instrumenata potiču od jednotrščanih idioglotih instrumenata zvanih "memet", nađenih u Egiptu još 2700 pne. Zbog svoje krhkosti, instrumenati iz doba antike nisu sačuvani, ali zato preovladavaju ikonografski dokazi o njima. Tokom Starog Kraljevstva u Egiptu (2778-2723 p.n.e), memeti su oslikani na reljefima sedam grobnica , šest grobova i na piramidama. Većina memeta su bili "dvostruki klarineti", gde su dve cevi bile vezane ili slepljene da formiraju jedan instrument. Višestruke svirle su korišćene da pojačaju zvuk ili da stvaraju snažan ton sa neznatnim varijacijama u štimovanju među sviralama. Jedna od cevi je obično izdržavala samo ton. Dizajn ovih jednostavnih instrumenata beskrajno je varirao.

Ove vrste "dvostrukih-klarineta" su i danas rasprostranjene, ali su se takođe razvile i u pojednostavljene jednostruke-klarinete i *hornpajpe* (stari engleski duvački instrument). Savremeni idiogloti pronađeni u Eigptu uključuju *arghul*  i *zumaru*.

Primeri uključuju klarinete, saksofone, i neke gajde.

### Moderni instrumenti

* Klarinet
* Saksofon
* Taragot

### Istorijski

* Mock Trumpet
* Šalmaj

### Tradicionalni

Evropski
* Alboka
* Aulos
* Duplika
* hornpajp

Bliskoistočne
* Arghul
* Double clarinet
* Mijwiz
* Sipsi

Povezano
--------

* Muzički instrumenti
* Podela muzičkih instrumenata
* Tehnika daha
* Muziciranje

Izvori
------

***Jednostruki jezičak*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  Vlastimir Peričić, *Višejezični rečnik muzičkih termina*
2. ↑  Vlastimir Peričić - Radivoj Lazić, *Osnovi teorije muzike*
3. ↑  Radivoj Lazić, Škola za klarinet: *Učim klarinet II*
4. ↑  Dvostruki klarineti
5. ↑  Arghul
Migracija Ilocana oko 1920.
**Iloci**, **Ilocano** ili **Ilokano** je naziv za etničku grupu na Filipinima.

Iloci su potomci drevnih imigranata iz današnje Kine i Tajvana koji su govori austronezijskim jezicima. To se ogleda i u izraz *Ilocano* koji znači "iz zaljeva".

Pradomovina Ilocanoa je na sjeverozapadnom dijelu otoka Luzon, gdje je njihovo područje bilo relativno malo i omeđeno morem na zapadu i neprohodnim Cordillera planinama na istoku. Zbog toga su Ilocanoi razvili društveni sustav temeljen na klanovima, kao i sklonost emigraciji u potrazi za boljim životom.

Ilocano imaju vlastiti ilocano jezik koji je danas treći po rasprostranjenosti na Filipinima, a razvili su i vlastito pismo prije dolaska Evropljana.

Ilocanoi su u 18. i 19. vijeku počeli naseljavati druge dijelove Filipina, a u 20. vijeku su se počeli naseljavati u SAD gdje tvore najbrojniju i najbolje organiziranu filipinsku emigrantsku zajednicu.

***Ilocano*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85064426

 |
**Imprimerie nationale** je francuska nacionalna izdavačka kuća zadužena za štampanje službenih publikacija francuske vlade. Godine 1640. u palači Louvre utemeljio ju je kardinal Armand Jean du Plessis de Richelieu na zahtjev kralja Louisa XIII i prvotno je bila poznata kao *Manufacture royale d'imprimerie*, a njenom pretečom smatra se *Imprimeurs du roi pour le Grec* koju su François I i Conrad Néobar osnovali još 1538. godine. Tri i pol vijeka imala je ekskluzivno pravo na štampanje državnih publikacija, sve dok zakonom iz 1994. nije postala *société anonyme* (SA), tip dioničkog društva s državom kao glavnim dioničarem. Sjedište *Imprimerie nationalea* nalazi se u Aveniji predsjednika Kennedyja u Parizu, a poziciju glavnog direktora od augusta 2009. obnaša Didier Trutt.

Vanjske veze
------------

***Imprimerie nationale*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`)(`fr`) Službene stranice Imprimerie nationalea

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 145043507
* LCCN: no2004068928
* ISNI: 0000 0001 2190 8526
* SUDOC: 027307727
* NKC: ntk20211102470

 |
**Erich Pommer** (20. jul 1889 – 8. maj 1966) bio je njemački filmski producent, poznat po tome što je producirao neke od najznačajnijih ostvarenja njemačke kinematografije u nijemoj i na početku zvučne ere, odnosno bio jedna od najuticajnijih ličnosti evropske kinematografije u međuratnom periodu.

Pommer je svoju karijeru započeo 1907. godine u berlinskoj podružnici francuske filmske kompanije Gaumont, a nakon kraćeg sudjelovanja u Prvom svjetskom ratu, gdje je ranjen, je 1915. osnovao vlastiti filmski studio Deutsche Eclair (Decla). U prvim godinama poslije rata taj je studio bio zaslužan za klasična ostvarenja kao što je *Kabinet dr. Caligarija*, kao i poticaj karijere uglednim sineastima kao što su F. W. Murnau i Fritz Lang. Kada je Decla film 1921. inkorporirana u UFA-u, Pommer je postao jedan od njenih direktora. Pod njegovim je vodstvom UFA imala niz komercijalnih uspjeha, ali ju je 1926. godine napustio i otišao u Hollywood gdje je boravio nekoliko godina, upoznavši se sa modernim filmskim tehnikama. U Njemačku se vrlo brzo vratio, te ponovno zaposlio u UFA-i gdje je igrao važnu ulogu u uvođenju zvučne tehnologije. Jedan od najpoznatijih filmova iz tog perioda je *Plavi anđeo* sa Marlene Dietrich.

Pommer je Njemačku ponovno napustio nakon dolaska nacista na vlast 1933. godine. Nekoliko godina je radio u Francuskoj, potom u Britaniji, gdje je, između ostalog, surađivao sa Alfredom Hitchcockom. Za vrijeme Drugog svjetskog rata je boravio u SAD u krajnjem siromaštvu, ali su ga nakon završetka rata američke okupacijske vlasti angažirale da pomogne obnovi filmske industrije. Tom se prilikom Pommer istakao i na radu na sistemu dobrovoljne filmske cenzure poznatom kao Freiwillige Selbstkontrolle der Filmwirtschaft, a koji se ispočetka temeljio na hollywoodskom Haysovom kodeksu.

Vanjske veze
------------

***Erich Pommer*** na Wikimedijinoj ostavi

* Erich Pommer na IMDb-u (`en`)
*V. Jupiterov hram za ostale hramove na drugim mjestima.*
**Hram Jupitera Optimusa Maximusa** ("Jupitera, najvećeg i najboljeg"; također **Hram Jupitera Capitolinusa** ili "Aedes Iovis Optimi Maximi Capitolini" na latinskom), bio je veliki hram na brdu Kapitolu u drevnom Rimu. 

Za vrijeme drevnog Rima su na tom mjestu sagrađena ukupno tri hrama.

Prvi hram je, po rimskoj tradiciji, posvećen 13.9. 509. pr.Kr. odnosno na samom početku Republike. Gradnju je započeo kralj Lucije Tarkvinije Prisk, zavjetovavši se Jupiteru nakon pobjede u ratu sa Sabinjanima, a dovršavao ju je Tarkvinije Oholi pred svoje svrgavanje.

Prema drevnim rimskim opisima, hram je bio dug 60 i širok 60 m, te, osim Jupitera, sadržavao oltare Junoni i Minervi. Hram je bio ukrašen statuama od terakote, a u njemu su se čuvale i Sibilske knjige.

6.7. 83. pr.Kr. u jeku građanskog rata, odnosno Sulinog pohoda na Rim, hram je izgorio, zajedno s najvećim dijelom Sibilskih knjiga. Na njegovom mjestu je sagrađen novi hram, u kojem su se 44. pr.Kr. sakrili Cezarove ubojice.

Godine 69. god. hram je izgorio po drugi put, ovaj put kada je Vespazijan ulazio u Rim u Godini četiri cara. Vespazijan i njegovi nasljednici Tit i Domicijan su obnovili hram. Hram je ostao očuvan nekoliko stotina godina, sve do razaranja koje su počinili Vandali u 5. vijeku.

Ostaci hrama danas čine dio kompleksa Musei Capitolini.

Eksterni linkovi
----------------

***Jupiterov hram (Rim)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Temple of Jupiter

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 259513541

 |
**Juraj Janošik** ili **Juro Janošik**  (slov. *Juraj Jánošík - Juro Jánošík*;\* 25. januar 1688. Terhova -† 17. mart 1713. Liptovski Mikulaš obešen) bio je slovački razbojnik i narodna legenda.
U originalnu pisca Janka Kralja se javlja kao **Janošjak**. Slovaci svih zemalja, ujedinite se!

Život
-----

Odrastao je u Terhovoj osamljen kod Janoševih u porodici čije ime se pojavljivalo u spiskovima koji su pisali o ljudima koji su se ogrešili o tadašnje zakone. Služio je u carskoj armiji. Upoznao je u vojsci sa razbojničkim vođom Tomašom Uhorčikom kojem je pomogao u bekstvu i 1711. godine je preuzeo vođenje njegove grupe. Liptovska Stolica je imala u svom cilju da uhvati Janošika jer je orobljavao groficu Šardonovu i Stolica joj je morala to nadoknađivati kao i trgovca sa suknom i plemića Ladislava Zmeškala. Bio je okrivljen i za ubistvo Juraja Vertika sveštenika koje nije priznao ni posle mučenja.. Bio je ubijen i obešen a ne okačen za kuku kako je često navođeno 1713. godine u Liptovskom Mikulašu i možda na mestu na kome su se ovo izvršavalo u Šibenčikima.

Značaj
------

Po slovačkoj narodnoj legendi Juraj Janošik je sa svojom družinom živeo u šumama između Žiline i Liptovskog Mikulaša i tu je prepadao na putevima. Po poljskim legendama je bio aktivan i u Poljskoj. Od ukradenog je davao siromašnima i bio je slovački Robin Hud i proslavio se i mimo Slovačke u Češkoj i Poljskoj i oni ga smatraju za svoga Tatranskog heroja.

Izvori
------

1. ↑  Votruba, Martin. „Hang Him High: The Elevation of Jánošík to an Ethnic Icon". *Slavic Review*. Association for Slavic, East European, and Eurasian Studies. Arhivirano iz originala na datum 2015-09-24. Pristupljeno 3. 7. 2010.

Spoljašnje veze
---------------

***Juraj Janošik*** na Wikimedijinoj ostavi

* Pravda o Jurajovi Jánošíkovi
* Odpočíva Jánošík na dne Liptovskej Mary?
* Jánošík na humanitas.net Arhivirano 2009-03-31 na Wayback Machine-u
* Dokumentárny film - Po stopách Jánošíka (v príprave) autori: Secret studio - Peter Leibitzer Zuzana Hudáková Arhivirano 2009-05-22 na Wayback Machine-u
* O Jánošíkovi v Terchovskej sieni slávy
* Projekt „Jánošíkovská tradícia ako jedinečný fenomén spoločného kultúrneho dedičstva na slovensko – poľskom pohraničí" Arhivirano 2009-03-24 na Wayback Machine-u
* Jánošík vo filme - filmovi o Janošiku
*Za ostale upotrebe, v. Hekel.*
Spomen tabla u berlinskoj Merkelštrase, mestu bivšeg Hekelovog ateljea
**Erih Hekel** (nem. *Erich Heckel*, Debeln Saksonija, 1883 — Hemenhofen, Bodensko jezero, 1970) je bio nemački slikar i grafičar i jedan od predstavnika ekspresionizma. Nakon nazavršenih studija arhitekture, obrazovao se kao samouk slikar pri čemu su na njega značajno uticali Vinsent van Gog i fovisti. Godine 1905. zajedno sa kolegama sa studija osnovao je u Drezdenu grupu umetnika Most (nemački *Die Brücke*). U radovima iz ovog perioda nanosio je na platno svetle, intenzivne boje pastozno, uglavnom u uglastim oblicima (*Devojka koja leži*, 1909). Kada se grupa razišla 1913. ublažio je intenzivni kolorit i davao prednost mrkozelenkastoj paleti boja (*Aktovi na plaži*, 1913). Strahote Prvog svetskog rata koje je kao vojnik saniteta video u Flandriji umetnički je obradio na litografijama i drvorezima. Dvadesetih godina 20. veka počeo je da se odvaja od ekspresionizma i da preuzima elemente Nove stvarnosti a slikarstvo pejzaža došlo je u centar njegovog interesovanja. Godine 1937. zabranjen je kao degeneričan. Od 1949. do 1955. predavao je na Akademiji u Karlsrueu. Njegovo pozno delo karakterišu harmonično-lirske mrtve prirode sa cvećem. 

***Erich Heckel*** na Wikimedijinoj ostavi
| **Hexi Wang** (河西王) |
| --- |
| Porodično ime: | Juqu (沮渠; jǔ qú) |
| Osobno ime: | Anzhou (安周, ān zhōu) |
| Posthumno ime: | Nema |
|

**Juqu Anzhou** (沮渠安周) (? - 460) je bio princ, odnosno prijestonasljednik kineske/Xiongnu države Sjeverni Liang, koga dio historičara smatra njenim posljednjim vladarom. Godine 439. su državu Sjeverni Liang napale trupe države Sjeverni Wei pri čemu je tadanji vladar i Juqu Anzhouv stariji brat Juqu Mujian (Princ Ai) zarobljen a njegova teritorija okupirana. Nakon što je Juqu Anzhouov brat Juqu Wuhui pokušao pružati otpor i neko vrijeme biti vazal Sjevernog Weija, organizirao je veliku seobu na zapad koja je rezultirala osnivanjem nove države u Gaochangu. Juqu Anzhou je svog brata naslijedio nakon njegove smrti 444. godine. Smatrao se vazalom južne dinastije Liu Song. Njegovu državu su 460. napali i osvojili Rourani, pri čemu je Juqu Anzhou poginuo.


| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Juqu Wuhui**  |  **Princ Sjevernog Lianga** 444–460 | Slijedi: **Nema (dinastija uništena)**  |
**Leonore Lemmon** (11. maj 1923 - 30. decembar 1989) bila je američka pripadnica otmjenog društva, poznata po izuzetno burnom privatnom životu. Rodila se kao kćer broadwayskog teatarskog menadžera i zbog sklonosti razuzdanim zabavama postala popularna u tzv. café društvu; s druge strane je postala jedina žena izbačena iz elitnog njujorškog Stork Cluba zbog izazivanja tučnjave. Lemmon je dva puta bila u kratkotrajnim brakovima, prije nego što se 1958. zaručila za Georgea Reevesa, hollywoodskog glumca koji je uživao stekao slavu lik Supermana u popularnoj seriji. Reeves je zbog nje ostavio Toni Mannix, suprugu moćnog hollywoodskog producenta Eddieja Mannixa. Rano ujutro 19. juna 1959. su Reeves i ona priredili zabavu za prijatelje u svojoj kući; na njoj je Reeves smrtno stradao od pištoljskog hica, a što je kasnija istraga proglasila samoubistvom, a kasniji historičari učinili predmetom raznih špekulacija i teorija zavjere. Lemmon je bez uspjeha pokušala na sudu ishoditi dio Reevesove ostavine. Poslije toga se povukla u New York, gdje je posljednje godine provela mučena alkoholom izazvanom demencijom.

Pojavljuje se kao lik u filmu *Hollywoodland*, gdje ju je tumačila Robin Tunney.

Izvori
------

1. ↑  Leš joj je pronađen u njenom njujorškom stanu 4. januara 1990. godine, a kasnija istraga je procijenila da je umrla pet dana ranije, pa njena smrtovnica kao datum smrti navodi 30. decembar 1989.
2. ↑  New York Borough of Manhattan Death Records, 1989

Literatura
----------

* Kashner, Sam and Schoenberger, Nancy *Hollywood Kryptonite*, St. Martin's, 1996, ISBN 0-312-14616-7
**Jean Daniélou** (fonetski: **Žan Danielu**; 1905-1974.) je bio uticajni francuski katolički teolog, kardinal, istoričar i akademik.

Život
-----

Već stupanjem u jezuitski red (1929) Danielu postaje zapažen učesnik javnog i crkvenog života Francuske i deluje u najuglednijim intelektualnim krugovima, sarađujući sa istomišljenicima, među kojima su bili Anri de Lubek, Hans Urs fon Baltazar, Iv Kongar, Viktor Fontuano, Tajar de Šarden. Nakon stupanja u sveštenički čin (1938), vrlo je zainteresovan za pastirski rad, tako da će biti duhovnik u Parizu do pred smrt. Godine 1940, sa Lubakom i Fontuanom pokreće najugledniju izdavačku ediciju ranohrišćanske literature "Hrišćanski izvori" (*Sources chretiennes*), u kojoj je do danas izašlo preko 500 kritički priređenih izdanja starih hrišćanskih mislilaca. Kao inspirator pokreta Nova teologija (*Nouvelle theologie*), na Drugom vatikanskom saboru zastupaće ideje ove duhovne orjentacije RKC.

Višedecinijski je profesor najčuvenijih rimokatoličkih i svetovnih fakulteta u Parizu. Kardinal postaje 1969, a član Francuske akademije 1972. godine. Tokom bogatog naučnog veka, napisao je četrdesetak monografija i veliki broj rasprava u kojima se bavi širokim spektrom bogoslovskih disciplina - patrologijom, istorijom Crkve, misionarstvom, hrišćanskom etikom, problemima savremenog bogoslovlja, učestvujući kao vodeći crkveni intelektualac Zapada u filosofskom dijalogu sa marksistima, Frojdovim pristašama, protestantima...

Dela
----

Najreprezentativnija dela Danielouve teologije su: 

* *Platonizam i mističko bogoslovlje* (1944)
* *Origen* (1948)
* *Anđeli i njihovo služenje po učenju Otaca Crkve* (1952)
* *Filon Aleksandrijski* (1958)
* *Judeohrišćansko bogoslovlje, hrišćanska učenja do Nikeje* (1958)
* *Zašto je nužna Crkva?* (1972)
* *Crkva apostola* (1979)

Eksterni linkovi
----------------

***Jean Daniélou*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jean Daniélou bio on IgnatiusInsight.com Arhivirano 2011-08-02 na Wayback Machine-u
* Jean Daniélou profile and books on Goodreads
* File on Cardinal Daniélou on the Académie Française website Arhivirano 2006-07-20 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 4928609
* LCCN: n80067120
* ISNI: 0000 0000 8338 9269
* GND: 118523600
* SUDOC: 026810743
* BNF: cb11898557t (podaci)
* BIBSYS: 90055549
* MusicBrainz: 7368cfb5-2297-439c-a090-db2d07847f8d
* NLA: 35713790
* NDL: 00437191
* NKC: ola2002159090
* Léonore: 19800035/1255/44773
* BNE: XX1150094
* CiNii: DA0163111X
* CONOR.SI: 16295779
* NSK: 000054574

 |
|  |
| --- |
|  |

**Letonska Sovjetska Socijalistička Republika** (letonski: *Latvijas Padomju Sociālistiskā Republika*; ruski: *Латвийская Советская Социалистическая Республика*, akronim: **LSSR**) bila je jedna od 15 republika Saveza Sovjetskih Socijalističkih Republika.

Historija
---------

Historija te republike počela je potpisivanjem Pakta Ribbentrop-Molotov 23. augusta 1939. u Moskvi, odnosno događajima pred početak Drugog svjetskog rata. Po tom sporazumu su Njemačka i SSSR dogovorno podijelili sfere uticaja, pa su SSSR-u pripale Finska, Estonija, Letonija, Litva, istočna Poljska i Besarabija. 

Kad je otpočeo Drugi svjetski rat 1. septembra 1939. napadom Njemačke, na Poljsku, Crvena armija, je 17. septembra okupirala istočni dio te zemlje. A u zimu 1940. jug Finske, kad se početkom juna desio slom Saveznika na zapadnom frontu (kapitulacija Francuske, Holandije i Belgije), Crvena armija je u junu preventivno okupirala Estoniju, Letoniju, Litvu i Besarabiju.

Letonska Sovjetska Socijalistička Republika proglašena je 21. jula 1940. a 5. augusta 1940. je anektirana u SSSR. Ali je već od jula 1941. bila okupirana od Nacističke Njemačke sve do decembra 1944. godine.

Nakon raspada Sovjetskog Saveza proglasila je nezavisnost 21. augusta 1991. godine.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **historiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


| * p
* r
* u
Savezne republike Sovjetskog Saveza (1922–1991) |
| --- |
| Glavne | 
* Armenska SSR
* Azerbejdžanska SSR
* Beloruska SSR
* Estonska SSR
* Gruzijska SSR
* Kazaška SSR
* Kirgiska SSR
* Latvijska SSR
* Litvanska SSR
* Moldavska SSR
* Ruska SFSR
* Tadžička SSR
* Turkmenska SSR
* Ukrajinska SSR
* Uzbečka SSR

 |
| Kratkotrajne | 
* Karelo-Finska SSR (1940–1956)
* Zakavkaska SFSR (1922–1936)

 |
| Nesavezne republike | 
* SSR Abhazija (1921–1931)
* Buharska NSR (1920–1925)
* Horezmanska NSR (1920–1925)
* Nahičevska ASSR (1920–1923)
* Pridnjestrovska Moldavska SSR (1990–1991)

 |
Za ubistva iz političkih i poslovnih motiva, v. fizička likvidacija.
**Likvidacija** je izraz kojim se opisuje postupak prilikom koga prestaje postojati poduzeće, a njegova imovina i sredstva se dijele drugim fizičkim i pravnim osobama na osnovu zakona. Likvidacija se obično dijeli na prisilnu likvidaciju - koju određuje sud ili drugi državni organ kako bi na taj način omogućio namirenje vjerovnika - odnosno dobrovoljnu likvidaciju, do koje dolazi odlukom vlasnika ili uprave samog poduzeća koja je zaključila da više nije u stanju vršiti svoju redovnu djelatnost.

Osoba koja vrši likvidaciju, odnosno preispituje imovinu, tražbine i obaveze poduzeća pred likvidacijom, naziva se **likvidator**. 

Izraz likvidacija se također kolokvijalno koristi i kao svojevrsni eufemizam za ubistva političkih neprijatelja, poslovnih suparnika ili bilo kojih drugih osoba koje predstavljaju smetnju nečijim interesima. Kako bi se ona razlikovala od privrednopravnog pojma, za njih se koristi izraz *fizička likvidacija*.