recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Autoportret Hyacinthea Rigauda
**Hyacinthe Rigaud** ili pravim imenom Hyacinthe Rigau y Ros, (Perpignan, 18. jul 1659. - Pariz, 29. decembar 1743.) bio je francuski barokni slikar katalonskog podrijetla. 

Kao sin krojača radio je u očevoj radionici, a kasnije se posvetio slikarstvu. Učenik je glasovitog slikara Charlesa Le Bruna. Od 1682. godine bio je profesor, a kasnije i ravnatelj pariške Akademije. Bio je dvorski slikar Luja XIV. i Luja XV. Pod utjecajem Tiziana, Van Dycka, Rubensa i Rembrandta slikao je povijesne i mitološke prizore i kompozicije. Uskoro je postao omiljen i slavan u široj javnosti; slikao je popularne osobe iz aristokratskih, umjetničkih i crkvenih krugova, najčešće u kićenim kostimima i dekoru. Njegovo najpoznatije umjetničko djelo je *Portret Luja XIV. u krunidbenom ornatu* koje je naslikao 1701. godine, danas je izloženo u Louvreu. Hyacinthe Rigaud je uglavnom slikao samo portrete, a većina njegovih slika nastala je u Parizu.

Rigaudove važne umjetničke slike
--------------------------------

* Portret Luja XIV. u krunidbenom ornatuPortret Luja XIV. u krunidbenom ornatu
* Gian Francesco II Brignole SaleGian Francesco II Brignole Sale
* Portret Charlesa Le BrunaPortret Charlesa Le Bruna
* Portret Louisa Francuskog (1682-1712).Portret Louisa Francuskog (1682-1712).
* Portret Luja XV.Portret Luja XV.
* La MenasseuseLa Menasseuse
* Portret Suzane BourbonskePortret Suzane Bourbonske

Izvori
------

1. 1 2 3  Claude Colomer, La Famille et le milieu social du peintre Rigaud, Perpignan, Connaissance du Roussillon,‎ 1973.
2. ↑  Antoine Joseph Dezallier d'Argenville, Abrégé de la vie des plus fameux peintres, avec leurs portraits gravés en taille-douce, les indications de leurs principaux ouvrages, Quelques réflexions sur leurs Caractères, et la manière de connoître les dessins des grands maîtres, svezak IV, Paris, De Bure,‎ 1745.
3. ↑  Muzej Louvre, Pariz, inventarski broj 7492, pristupljeno 29. jula 2014.

Vanjske veze
------------

***Hyacinthe Rigaud*** na Wikimedijinoj ostavi
Statua Lempire u Hondurasu.
**Lempira** (? – 1537.) je bio vođa (poglavica) indijanskog naroda Lenka, koji su obitavali u zapadnom Hondurasu. Iako historijski izvori o Lempiri uvelike variraju, poznato je da je 1537. godine uspio ujediniti više od 200 neprijateljskih plemena u zajedničku vojsku od oko 30,000 ljudi, kojom se suprostavio španjolskom pokušaju kolonizacije što ga je predvodio konkvistador Francisco de Montejo. 

Znak za početak Lempirine pobune bilo je ubojstvo trojice Španjolaca koji su se nalazili u regiji; Španjolci su zatim krenuli u akciju protiv vojske Lenka ali bez uspjeha. Kolonizatori su bili prisiljeni na povlačenje, a gubitak dotad osvojenog teritorija bio je izvjestan. Iako se Lempira bio povukao i utvrdio, Španjolci su ga uspjeli namamiti na pregogore, tokom kojih ga je jedan španjolski arkebuzir ubio. Saznavši za smrt svog vođe, Lenke su se predali. Španjolci su, navodno, nakon incidenta pojeli Lempiru u znak nepoštivanja. Ovo je službena verzija priče koja se uči u honduraškim školama; postoji i verzija među modernim Lenkama koja se prenosi usmenom predajom, međutim ona se u većini bitnih elemenata ne razlikuje od službene. 

Neovisno o nejasnim historijskim izvorima i jednostranoj službenoj verziji, Lempira se i među Lenkama, i u Hondurasu slavi kao junak i borac za nezavisnost, odnosno slobodu. Današnja valuta u Hondurasu nazvana je upravo u njegovu čast.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 50752723
* LCCN: n87873679

 |
**Optimizam** je sklonost da se očekuje najbolji mogući ishod ili oslanja na one aspekte date situacije koji ulivaju najviše nade. Optimizam se takođe definiše kao „ispunjenost nadom i uzdanje u budućnost ili uspješan ishod nečega; sklonost da se stvari posmatraju povoljno, sa nadom". Riječ „optimizam" je nastala od latinske riječi optimum, što znači „najbolje". Biti optimističan, u uobičajenom značenju, znači očekivati da će određena situacija imati najbolji od mogućih ishoda. Ovo se u psihologiji obično naziva dispozicioni optimizam. Naučnici u svojim istraživanjima, međutim, koriste ovaj izraz u zavisnosti od vrste istraživanja. Na primjer, Martin Selidžmen i njegove kolege definišu optimizam u kontekstu eksplanatornog stila, koji određuje kako čovjek sebi objašnjava životne događaje. Kao i sa većinom crta ličnosti, postoje različiti načini da se evaluira optimizam, poput raznih testova životne orijentacije (za prvobitnu definiciju optimizma) i upitnika atributivnog stila (dizajniranog da se evaluira optimizam u kontekstu eksplanatornog stila). Iako je nasljednost optimizma vrlo sporna, većina naučnika se slaže da može postojati određeni biološki faktor, ali se takođe smatra da je optimizam uglavnom povezan sa okruženjem, te da spada u naučene crte ličnosti. Postoje nagovještaji da se optimizam nasljeđuje jer predstavlja manifestaciju kombinacije drugih crta ličnosti koje su uglavnom nasljedne, poput inteligencije i temperamenta. Optimizam može biti povezan i sa zdravljem.

Povezano
--------

* Pesimizam

Izvori
------

1. ↑  The American Heritage® Dictionary of the English Language, Fourth Edition copyright ©2000 by Houghton Mifflin Company. Updated in 2009.
2. ↑  Susan C. Vaughan. Half Empty, Half Full: Understanding the Psychological Roots of Optimism. New York: Harcourt, Inc. 2000.
3. ↑  P. Schulman, D. Keith, M. Seligman "Is Optimism Heritable? A Study of Twins." Behavior Research and Therapy. 31.6 (1993): 569-574.
Opus latericium, Domus augustana, Rim
**Opus latericium** je latinski naziv za tehniku zidanja opekama, koje su u zidnu masu bile vezane mortom ili betonom (opus caementicium). Tehnika je, naravno, mnogo starija od Rimljana, a u različitim se, osuvremenjenim inačicama očuvala sve do danas.

Ovaj način gradnje bio je vrlo često primjenjivan u vrijeme Rimskoga carstva, osobito u Italiji.

Na tlu Hrvatske znatno ga rjeđe srećemo, nešto češće u Istri nego u ostalim dijelovima.

Ako se primjenjivao, onda je to ponajprije bilo u instalacijama termalnih postrojenja ili hipokausta.

Crkva Sant'Urbano alla Caffarella, Rim. Prizemna etaža datira iz sredine 2. vijeka.
U svojem glasovitom djelu „O arhitekturi", Vitruvije se dosta opsežno osvrnuo na ovaj način gradnje.

Opus latericium, grobnica na Via latina, okolica Rima
Njegovo je mišljenje o ovom načinu gradnje vrlo pohvalno, pa kaže: „zato se i može vidjeti da su u nekim gradovima javne zgrade, privatne kuće, pa čak i kraljevske palače građene od opeke…"

Za primjer navodi Mauzolovu palaču u Halikarnasu, koja je, premda je bila obložena prokoneškim mramorom, imala zidove od opeke. „Oni se i danas odlikuju izvrsnom čvrstinom, a fasada im je sjajna i glatka da izgleda kao da su od prozirna stakla. A taj kralj to nije radio iz siromaštva. On je imao nebrojenih dohodaka, jer je vladao cijelom Karijom."

Stoga Vitruvije zaključuje: „Ako, dakle, zidove od opeke nisu odbacivali toliko moćni i vrlo bogati kraljevi koji su ih mogli imati ne samo od lomljena kamena ili klesana nego i od mramora, držim da se ne treba bojati zgrada, zidanih od opeke, ako su samo dobro pokrivene."

Ipak na koncu upozorava: „O samoj opeki, da li je vrlo dobra ili slaba za građenje, ne može nitko odmah izreći sud, jer se u vremenskim nepogodama i ljeti kad se položi na krov tek pokaže da li je dobra. Ako nije od dobre gline ili je slabo pečena, pokaže se odmah da ne valja kad je takne led ili mraz."

Bilješke
--------

1. ↑  Stipčević 1964.
2. ↑  Suić 1976.
3. ↑  Vitruvije, 42.
4. ↑  Vitruvije, 43-44
5. ↑  Vitruvije, 45.

Veze
----

* Opus spicatum
* Opus mixtum
* Opus isodomum
* Opus caementicium
* Opus quadratum
* Opus reticulatum
* Opus incertum

Izvori i literatura
-------------------

* Vitruvije - Marcus Vitruvious Pollio: Deset knjiga o arhitekturi, preveo Matija Lopac, Sarajevo, 1990. str. 42.-46.
* Stipčević 1964. - Aleksandar Stipčević: Opus, Enciklopedija likovnih umjetnosti, sv. 3, Zagreb, 1964. str. 597.
* Suić 1976. - Mate Suić: Antički grad na istočnoj obali Jadrana, Zagreb, 1976. str. 110.

***Opus latericium*** na Wikimedijinoj ostavi
**Juliusz Karol Wilhelm Józef Rómmel** (njemački: ; 3. jun 1881 – 8. septembar 1967) bio je poljski vojskovođa, najpoznatiji kao zapovjednik Varšavske armije, odnosno obrani Varšave za vrijeme njemačke invazije na početku Drugog svjetskog rata.

Rođen je u Grodnu, koje je tada bilo dio carske Rusije, u uglednoj plemićkoj porodici njemačkog porijekla. Kao mladić se priključio Ruskoj carskoj vojsci te sudjelovao u Rusko-japanskom ratu, te Prvom svjetskom ratu, gdje je ranjen dva puta. Carsku vojsku, gdje je napredovao do čina pukovnika, je napustio 1917. godine po izbijanju revolucije te se umjesto toga priključio svojim poljskim sunarodnjacima i oružanim formacijama pro-njemačke Kraljevine Poljske. Nakon što je godine 1918. proglašena Druga poljska republika, Rommel je napredovao u vojsci nove države te se godine 1920. za vrijeme sovjetskog-poljskog rata istakao u bitci kod Komarowa, najvećoj konjičkoj bitci 20. vijeka, u kojoj je razbio crvenoarmejske snage pod Buđonijem. To, kao i sudjelovanje u još jednoj velikoj pobjedi u bitci na Njemenu kojom je odlučen rat, su Rommela učinile jednim od najpopularnijih ličnosti u međuratnoj Poljskoj. Na početku rata protiv Njemačke 1939. godine je zapovijedao Lodzskom armijom, raspoređeno na krajnjoj zapadnoj granici, koja je brzo razbijena i prisiljena na kaotično povlačenje prema Varšavi. Tamo je reorganizirana u ad hoc Varšavsku armiju, koja je imala zadatak da što duže brani grad. Iako je pružen žestok otpor, Rommel je nakon nepuna dva tjedna pod pritiskom civilnih vlasti pristao predati grad. Ostatak rata je proveo u ratnom zarobljeništvu, a po njegovom završetku je bio jedan od rijetkih visokih predratnih oficira koji se pristao vratiti i staviti na raspolaganje vlastima komunističke Poljske. Zbog toga je sljedećih nekoliko decenija slavljen kao heroj, da bi u današnjoj Poljskoj bio smatran izdajnikom i često optuživan kao jedan od glavnih krivaca za pad Varšave i poljski poraz 1939. godine.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 163225264
* LCCN: no2019105980
* ISNI: 0000 0001 1210 661X
* GND: 1187960772
* NKC: uk2014850754
* CiNii: DA12031420

 |
| ***Specifikacija*** |
| --- |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Članova posade | *1* |
| Visina jarbola |  5,37 m |
| Dužina |  4,23 m |
| Širina |  1,37 m |
| Gaz | 0,8 m |
| Težina školjke (s opremom) | 65 kg |
| Površina jedra | 7,06 m² |
| Tip jedra | *Cat* |

 |
| ***Olimpijska klasa*** |

**Klasa laser** je popularna mala jedrilica koja se koristi za sportska takmičenja i rekreaciju. Njom mogu da upravljaju jedan ili, rjeđe, dva pilota. Jedrilicu klase laser je dizajnirao Bruce Kirby 1970. godine, s naglaskom na jednostavnosti i performansama.

Jedrenje u jedrilicama ovog tipa zahtjeva visok nivo kondicije i spretnosti. Takmičari stalno mijenjaju položaj tako da koriste i povoljan i kontra-vjetar.

Klasa laser je olimpijska disciplina od Olimpijskih igara 1996. godine. Do 2004. ova disciplina je bila otvorena za oba spola, a od 2008. u njoj se takmiče samo muškarci.

Klasa laser
Najbolji takmičar u ovoj klasi svih vremena je Robert Scheidt iz Brazila. Pobijedio je osam puta na svjetskim prvenstvima i osvojio dvije zlatne i jednu srebrnu olimpijsku medalju.

Jedrilice istog tipa, ali sa nešto manjim jedrima, su klase laser radijal i laser 4,7.

Vanjske veze
------------

***Laser (jedrenje)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Međunarodno udruženje jedriličara klase laser
* Udruženje jedriličara klase laser u Ujedinjenom Kraljevstvu
* Severnoameričko udruženje jedriličara klase laser
* Argentinsko udruženje jedriličara klase laser
Sastav *Lubliner Klezmorim* na svirci u Varšavi.
**Klezmer** (Jidiš: כּלי־זמיר) je glazbena tradicija istočnoeuropskih Židova Aškenaza. Klezmer izvode profesionalni glazbenici zvani *klezmorim*, a sastoji se velikim dijelom od plesnih melodija i zabavnih instrumentalnih skladbi za vjenčanja i druge proslave. Iako potječe iz Istočne Europe, oblik danas poznat kao "klezmer" razvio se u Sjedinjenim Državama u zajednicama židovskih doseljenika, govornika jidiša koji su se tamo doselili između 1880. i 1924.

U usporedbi s ostalim stilovima europske narodne glazbe o povijesti klezmera jako je malo poznato, i dobar dio onoga što se o njemu tvrdi treba prihvatiti kao hipotezu.

Pojam "klezmer"
---------------

Riječ "klezmer" dolazi iz kombinacije hebrejskih riječi "kley", tj. "glazbalo" i "zemer", tj. "pjesma" iz čega dolazi "k'li zemer" (כְּלִי זֶמֶר), što doslovno znači "alat za pjesmu" tj. glazbeni instrument.
Isprva je taj pojam označavao glazbene instrumente, a tek kasnije ga se postupno počelo koristiti za same glazbenike. Tek je sredinom i drugom polovicom 20. stoljeća počeo označavati glazbeni žanr. Snimke iz ranog 20. stoljeća zovu ga "Jidiš glazbom", a ponekad i "freilech glazbom" što u prijevodu znači "vesela glazba".

Stil
----

Klezmer je prepoznatljiv po karakterističnim, izražajnim melodijama nalik na ljudski glas, zajedno sa smijanjem i plakanjem. To nije slučajno, budući da stil imitira hazon i paraliturgijske napjeve. Stil koristi glazbene ukrase kao što su *dreydlekh* (jidiš: glazbeni ukras), i *krekht* (jecaj).

Od svih glazbenih stilova koji su utjecali na tradicionale klezmer glazbenike najsnažniji je rumunjski, koji su oni čuli, prihvatili i prilagodili svom stilu. Ovu činjenicu odražavaju plesni oblici koji se susreću u preživjelom repertoaru, kao npr. plesni oblici "hora", "doina", "sirba" i "bulgar".

Izvori
------

1. ↑  Hankus Netsky, "American Klezmer: A Brief History" poglavlje iz knjige *American Klezmer : Its Roots and Offshoots*, autor Ed. Mark Slobin, str.13
2. ↑  Michael Levy, *The Klezmer Fiddle*
**Kralj Egipta** (arapski: ملك مصر / *Malik Misr*‎) je bila titula koju je koristio vladar Egipta između 1922. i 1951. godine. Ustanovljena je nakon što je Ujedinjeno Kraljevstvo prekinulo svoj protektorat nad Egiptom 28. februara 1922. godine. Dana 15. marta 1922. je egipatski sultan Fuad I izdao ukaz kojim preuzima titulu *kralj Egipta*. Smatralo se kako se tim činom nije nastojalo smao simbolički potvrditi nezavisnost Egipta, nego je Fuad I također htio imati istu titulu kao vladari novostvorenih kraljevstava Hedžas, Sirije i Irak. Jedini monarh koji je nakon njega koristio titulu *kralj Egipta* bio je Fuadov sin Faruk I, čija je titula u oktobru 1951. promijenjena u *kralj Egipta i Sudana* nakon što je vafdistička vlada jednostrano poništila Anglo-egipatski sporazum 1936. Iako su se vladari drevnog Egipta nazivali kraljevima Egipta, historičari za njih više vole koristiti izraz faraoni.

* Kralj Egipta i Sudana
* Kraljevina Egipat
* Popis vladara Egipta

Izvori
------

1. ↑  Rizk, Yunan Labib (2000-02-10). „The fallen dynasty". *Al-Ahram Weekly* (468). ISSN 1110-2977. OCLC 163624446. Arhivirano iz originala na datum 2008-07-20. Pristupljeno 2008-08-02.
2. ↑  „Egypt: On the Threshold of Revolution, 1945-52". *Country Studies*. Federal Research Division of the Library of Congress. 1990. Pristupljeno 2008-08-23.

***Kralj Egipta*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ovisnost** može biti psihička, fizička ili kombinacija ova dva vida.

Fizička ovisnost
----------------

Fizička ovisnost je stanje organizma koje nastaje uslijed uzimanja stvari koje uzrokuju ovisnost, kad više za održavanje homeostaze organizmu više nije dovoljno unošenje hrane i redovna fizička aktivnost i san (tj. osnovne ljudske potrebe), nego postoji fizička potreba organizma za određenim stimulansom na koji se organizam privikao.

Takvo stanje se očituje raznolikim simptomima, ovisno o tvari o kojoj je čovjek ovisan. Organizam fizički ovisnog čovjeka može postići homeostazu samo ako je stimulativna tvar prisutna u organizmu.

Oboljeli svoju žudnju za supstancom koja uzrokuje fizičku ovisnost opisuju kao nešto nagonski, nešto poput libida u adolescenta ili poput gladi osobe podvrgnute mučenju glađu.

Psihička ovisnost
-----------------

Psihička ovisnost je bliska fizičkoj po manifestacijama (nešto čovjeku nedostaje), no uzrok nije (ili ne mora biti) tvarni, dakle ne mora se raditi o opojnim tvarima. Čovjek može biti ovisan o televiziji, Internetu, poslu, nekom drugom čovjeku, o bilo čemu. Uskraćivanje stimulansa dovodi do kriza sličnih kao i kod fizičke ovisnosti. Čest je slučaj osoba koje su ovisne fizički da postanu ovisne i psihički i obratno.

Liječenje
---------

Izliječenje je uvijek moguće, a pristup ovisi o problemu.

Eksterni linkovi
----------------

***Ovisnost*** na Wikimedijinoj ostavi

* Medicinski obavjesni program
**Kehra** je grad od 2,607 stanovnika na sjeveru Estonije u Okrugu Harju.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kehra se prostire duž rijeke Jägala, 27 km od njena ušća u Finski zaljev, na trasi željezničke pruge Tallinn-Tapa.

Historija
---------

Selo Kehra (danas dio sela Paasiku na sjevernom rubu grada) prvi put se spominje 1241. 
Negdje između 1620. - 37. sagrađena je kurija Kedder na istoimenom feudu. 
Krajem 19. vijeka i početkom 20. vijeka taj feud imao je vodenicu, destileriju vodke, parni mlin, ciglanu i vapnaru.

Dvadesetih i početkom tridesetih godina prošlog vijeka u Kehri su nikle brojne vikendice, tako da je do 1933. niklo naselje pored kurije i željezničke stanice podignute 1876. pa je nakon tog proglašeno ljetovalištem.

Nakon izgradnje tvornice celuloze (1936.-38) Kehra je postala radničko naselje, tako da je 1945. dobila status trgovišta. 
Za vrijeme Estonske Sovjetske Socijalističke Republike 1950. izgrađena je tvornica papira, a 1957.i tvornica papirnih vrećica.

Između 1941. i 1987. broj stanovnika se povećao gotovo 5,8 puta, većina radne snage u tvornicama dolazila je iz Sovjetskog Saveza. 
Kehra je status grada dobila 1993.

Tvornica celuloze rekonstruirana je 1990-ih, danas proizvodi većinu estonske celuloze i oko 40% papira.

Pobratimski gradovi
-------------------

Kehra ima ugovore o prijateljstvu sa gradom;

* Finska Salo, Finska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Estonia: Counties, Cities and Towns*" (engleski). City population. Pristupljeno 1.12. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „Kehra" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 1.12. 2021.
3. ↑   „Sister cities of Kehra" (engleski). Sister cities. Pristupljeno 1.12. 2021.

Vanjske veze
------------

***Kehra*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kehra* (`et`)

| * p
* r
* u
Gradovi u Estoniji |
| --- |
| 
* Abja-Paluoja
* Antsla
* Elva
* Haapsalu
* Jõgeva
* Jõhvi
* Kallaste
* Kärdla
* Karksi-Nuia
* Kehra
* Keila
* Kilingi-Nõmme
* Kiviõli
* Kohtla-Järve
* Kunda
* Kuressaare
* Lihula
* Loksa
* Maardu
* Mõisaküla
* Mustvee
* Narva
* Narva-Jõesuu
* Otepää
* Paide
* Paldiski
* Pärnu
* Põltsamaa
* Põlva
* Püssi
* Rakvere
* Räpina
* Rapla
* Saue
* Sillamäe
* Sindi
* Suure-Jaani
* Tallinn
* Tamsalu
* Tapa
* Tartu
* Tõrva
* Türi
* Valga
* Viljandi
* Võhma
* Võru

 | Coat of arms of Estonia |
| Jaanilinn (Ivangorod) i Petseri (Pečori) anektirani su od strane Sovjetskog Saveza 1945. godine te su danas dio Rusije. |
*Za vodopad u japanskom Nacionalnom parku Nikkō u prefekturi Tochigi, v. Kegon Falls.*
*Daibutsuden* u Tōdai-jiju, Nara
**Kegon** (Kanji: 華厳 Hiragana: けごん) je naziv za japansku verziju huayanske škole kineskog budizma. 

Huayansko učenje je u Japan došlo 736. godine kada je svećenik-učenjak Rōben (良辯 or 良弁), bivši sljedbenik Hossō škole, pozvao kineskog učenjaka poznatog kao Shinshō (審祥, također *Shinjō*, kineski *Shen-hsiang*, korejski *Simsang*) kako bi predavao na temu *Avatamsaka Sutre* u Kinshōsen-jiju (金鐘山寺, also 金鐘寺 *Konshu-ji* or *Kinshō-ji*), mjestu koje je postalo današnji hram Tōdai-ji. Kada je hram Tōdai-ji dovršen, Rōben je u njemu službeno osnovao Kegon kao pokret za izučavanje japanskog budizma. Kegon-shū je kasnije postao dijelom *Nanto Rikushūa* (南都六宗) ili Šest budističkih sekta Nantoa (Nara). Rōbenov učenik Jitchu je nastavio voditi Tōdai-ji i povećao njegov prestiž uvevši rituale iz inozemstva. Kegon je kasnije popularizirao Myōe (明惠), koji je zajedno sa doktrinama Vajrayane i Gyōnena (凝然), najzaslužniji za današnju Tōdai-ji lozu Kegon.

Kegon je sa vremenom preuzeo ezoterične rituale Shingon budizma; oni se prakticiraju dan-danas.

Eksterni linkovi
----------------

* (`ja`) 華厳宗大本山 東大寺の公式ホームページ
Klifovi Mohera, primer litica u Irskoj
**Klif** (engl. ), naziv je za strmu abrazijsku padinu nastalu prilikom razaranja visoke osnovne obale pod uticajem valova. Nastanak klifa iniciran je abrazijom, dok po mehanizmu procesa pripada koluvijalnom procesu. Vremenom se povlači na račun mora i tako povećava širinu abrazijske obalske terase, koja leži u njegovom podnožju.

Visina i nagib klifa zavise od inicijalnog reljefa, litološkog sastava i sklopa obale. Klifovi često dostižu visine i hektometarskog reda veličina, a njihov nagib može biti skoro vertikalan. U slučaju niskih, zaravnjenih obala, koje su izgrađene od mekih i rastresitih stijena, klif je gotovo neprimjetan u reljefu.

Literatura
----------

* Marković M. Pavlović R. Čupković T. 2003. *Geomorfologija*. Beograd: Zavod za udžbenike i nastavna sredstva
* Mastilo, Natalija (2005): *Rečnik savremene srpske geografske terminologije*, Geografski fakultet

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Klif** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Klifovi** |
**Pop Nikita** (latinski: *papa Nicetas* - otac Nikita) je bio bogomilski poglavar Konstantinopolja iz 12. veka.

1160. je otputovao za Lombardiju (današnja Italija), sa ciljem da osnaži verovanja katara tih oblasti, i da odbaci sumnju u validnost duhovnog nasleđa (*ordo*) kojim su bili povezani sa apostolima. Marko, umereni dualista, koji je tada predvodio lombardijske katare, je pripadao bugarskom redu (*ordo of Bulgaria*), koji je Nikita osporavao. Marko je primio *consolamentum* (duhovno krštenje) od Nikete, apsolutnog dualiste koji je pripadao dragovičkom redu (*ordo of Drugunthia or Dragovitia*) i koji je primio svoj *consolamentum* od vladike Simona od Dragovice. Nakon toga, Nikita putuje za Langdok.

1167. u prisustvu predstavnika katarskih opština Langdoka, Francuske i Katalonije, Niketa predsedava Saborom u Sen-Feliksu. Tom prilikom obnavlja *consolamentum* i potvrđuje zemaljska sedišta prisutnih katarskih starešina.

Nekoliko godina kasnije, oko ranih 1180-ih, izvesni Petronije (*Petracius*) je došao u Italiju, prateći Nikitu u stopu i bacajući sumnju na moralno ponašanje Simona od Dragovice, i time urušavajući ugled Nikitinog reda i svih kojima je on dao *consolamentum*. Ovo je bilo poražavajuće po katarske opštine Italije, koje su nakon toga zapale u ozbiljne raskole.

Vidi još
--------

* Sabor u Sen Feliksu
* Bogumili
* Katari

Literatura
----------

* B. Hamilton, J. Hamilton, Christian dualist heresies in the Byzantine world c. 650 – c. 1450 (Manchester: Manchester University Press, 1998) pp. 250–253.
**Moldavski** (također **moldovski**; endonim *moldovenească* ili *молдовеняскэ* [moldoveˈne̯askə]), jedan od dvaju službenih naziva za rumunjski jezik u Moldaviji. 

Moldavski je danas predmet velikih lingvističkih i političkih kontraverzi, od pitanja dali je to samo dijalekt - rumunjskog, do tog dali uopće postoji ili je sovjetska izmišljotina kako bi legalno mogao vladati u Besarabiji.

Kodovi za moldavski su *mol*, ISO 639 ili 639-2 i 639-3, sličan *mo*, 639-1.

Karakteristike
--------------

Moldavskim jezikom govori oko 2,660,000 govornika i to po Moldaviji, Ukrajini i Rusiji.

Na formalnoj razini - moldavski jezik je i nadalje službeni jezik Moldavije propisan člankom 13. važećeg ustava (jedino 
što je latinica zamjenila ćirilicu)
Ali je moldavski ustavni sud 2013. iznio tumačenje da je taj članak ustava ukinut Deklaracijom o nezavisnosti Moldavijepa je prema tom tumačenju rumunjski službeni jezik Moldavije. 

Moldavski jezik je svojevremeno bio jedini službeno dopušteni jezik u Moldavskoj Autonomnoj Sovjetskoj Socijalističkoj Republici i Moldavskoj Sovjetskoj Socijalističkoj Republici. U vrijeme egzistencije tih republika rezolucijom je proglašen nezavisnim od rumunjskog. On je uveden u kontekstu sovjetske politike da se naglasi razlika između Moldavaca i Rumunja.

Nakon ponovnog uvođenja latinice 1989. počelo se govoriti da su rumunjski i moldavski slični odnosno istovetni. A u Deklaraciji o nezavisnosti Moldavije iz 1991. govori se da je jezik Moldavije - rumunjski. 

Ipak se u ustavu iz 1994. navodi moldavski, kao jedini službeni jezik. 
Stanje sa statusom moldavskog kao službenog jezika dodatno se iskompliciralo kad je Moldavski parlament donio zakon početkom 2000-ih, kojim su rumunjski i moldavski proglašeni istovetnim jezikom, problem je dodatno zakompliciran tumačenjem Ustavnog suda iz 2013. kojim se rumunjskom jeziku daje prednost nad moldavskim.

Odmetnuto Pridnjestrovlje nastavlja priznavati moldavski jezik kao jedan od njihovih službenih jezika, zajedno s
ruskim i ukrajinskim.

Izvori
------

1. 1 2  „*Romanian / Moldovan*" (engleski). Ethnologue: Languages of the World. Pristupljeno 17. 02. 2015.
2. ↑  mol
3. 1 2  „*Constitution of The Republic of Moldova*" (engleski). Curtea Constitutionala. Arhivirano iz originala na datum 2022-03-19. Pristupljeno 17. 02. 2015.
4. 1 2  „*Hototare privind interpretarea*" (rumunjski). Curtea Constitutionala. Pristupljeno 17. 02. 2015.
5. ↑  „*Constitution of The Pridnestovskaia Moldavskaia Respublika*" (engleski). Constitutional Court of the Pridnestrovskaia Moldavskaia Respublika. Pristupljeno 17. 02. 2015.

Vanjske veze
------------

***Moldavski jezik*** na Wikimedijinoj ostavi

* Moldova na portalu Ethnologue: Languages of the World
**Opsada Sevastopolja (1854–1855)** je trajala od septembra 1854. do septembra 1855. u sklopu krimskog rata. Saveznici (Drugo Francusko Carstvo, Osmansko Carstvo, Ujedinjeno Kraljevstvo) su se iskrcali kod Jevpatorije 14.9. 1854. te namjeravali napraviti trijumfalni marš do Sevastopolja, glavnog grada Krima, sa 50.000 vojnika. Put dug 56 km trajao je godinu dana zbog borbi sa ruskim vojnicima. Veće bitke bile su ona kod Alme (Septembar 1854), Balaklave (Oktobar 1854), Inkermana (Novembar 1854), Černe (August 1855), Redana (Septembar 1855), i, napokon, Sevastopolj (Septembar 1855). Tijekom opsade, saveznička pomorska sila poduzela je šest bombardiranja tog grada: 17.10. 1854; te 9.4. 6.6. 17.6. 17.8. i 5.9. 1855.

Sevastopolj je jedan od klasičnih primjera opsade u historiji. Bio je sjedište careve crnomorske flote, koja je prijetila Sredozemlju. Ruska terenska armija se povukla prije nego su ju mogli okružiti saveznici. Opsada je bila kulminacije borbe za stratešku rusku luku te je bila posljednja epizoda krimskog rata.

Viktorijansko doba je često pravilo spomen ovoj bitki, te je bila predmetom *Sevastopoljskih skica* Lava Tolstoja, koji se tada borio tamo, te prvog dugometražnog ruskog filma, *Obrana Sevastopolja* 1911. Bitku za Balaklavu je ovjekovječio Alfred Tennyson u pjesmi "The Charge of the Light Brigade" i Robert Gibb u slici *The Thin Red Line*, kao i panoramu opsade koju je napravio Franz Roubaud. Njega ranjenih vojnika proslavilo je engleske medicinske sestre Mary Seacole i Florence Nightingale.

Izvori
------

1. ↑  Советская Военная Энциклопедия, М. Воениздат 1979, т.7, str. 280
2. ↑  Elphinstone, H.C (2003). *Siege of Sebastopol 1854–55: Journal of the Operations Conducted by the Corps of Royal Engineers*.

Eksterni linkovi
----------------

* Opsada Sevastopolja na britanske bitke
* Opsada Sevastopolja na Encyclopædia Britannica
Snimanje britanskog TV-filma *Sherlock Holmes and the Case of the Silk Stocking*, s radnjom smještenog u viktorijansko doba
**Kostimirana drama** je izraz koji u najširem smislu označava svaki kazališni komad, igrani film, TV-dramu ili igranu TV-seriju, odnosno scensko djelo koje je sa svojom radnjom smješteno u mjesto i vrijeme koje karakterizira specifičan način odijevanja koje se mora dočarati specifičnom kostimografijom. U užem smislu se pod time podrazumijevaju djela radnjom smještena u određene historijske periode, zbog čega se u engleskom jeziku za takva djela koristi izraz *period piece* ("periodski komad"). Scenska djela historijskog žanra su po svojoj prirodi kostimirane drame, ali se sve kostimirane drame ne moraju smatrati historijskim dramama u svom užem ili uobičajenom smislu; tako se npr. akcioni, policijski, pustolovni, horor i SF-filmovi i TV-serije mogu biti kostimirane drame. S vremenom su se razvili specifični (pod)žanrovi kostimiranih drama:

* mačevi i sandale (peplum), s radnjom smještenom u antički svijet;
* vestern, s radnjom smještenom na američki Divlji zapad u drugoj polovici 19. vijeka;
* jidai geki, s radnjom smještenom u Japan u Sengoku period (15 - 17. vijek) ili Edo period (1603 - 1868)
* partizanski film, s radnjom smještenom na područje bivše Jugoslavije u doba drugog svjetskog rata

Vidi još
--------

* Historijski žanr

Eksterni linkovi
----------------

* Period Dramas.com – a costume-drama movie database based around a historical timeline.
* Costume Chronicles Costume Drama Webzine
* Recycled Movie Costumes Website dedicated to documenting costumes used in more than one film
* Enchanted Serenity of Period Films Website profiling costume dramas.
* Period Movies Fan page on Facebook
* Just Period Drama Arhivirano 2018-08-05 na Wayback Machine-u All Period and Costume Drama Information, trailers, games, music, survey, forums.
*Za ostale upotrebe, v. Kostin Dol (Delčevo).*

  
Koordinate: 42° 01′ 12" SGŠ, 22° 26′ 49" IGD

**Kostin Dol** (mak. *Kostin Dol*) je naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Kostin Dol je u sastavu opštine Kočani.

Prirodni uslovi
---------------

Kostin Dol je smešten u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kočana, naselje je udaljeno 22 kilometara severno.

Naselje Kostin Dol se nalazi u istorijskoj oblasti Osogovo, na južnim visovima Osogovske planina. Južno od naselja protiče Crna reka, koja se južnije uliva u reku Orizarsku reku. Nadmorska visina naselja je približno 920 metara. 

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Stanovništvo
------------

Kostin Dol je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imao 20 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.kocani.gov.mk Zvanična stranica opštine Kočani

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Kočani |
| --- |
| **Kočani** • 
Bezikovo •
Beli •
Vraninci •
Glavovica •
Gornje Grače •
Gornji Podlog •
Grdovci •
Donje Grače •
Donji Podlog •
Jastrebnik •
Kostin Dol •
Leški •
Mojanci •
Nebojani •
Novo Selo •
Njivičani •
Orizari •
Pantelej •
Pašadžikovo •
Polaki •
Preseka •
Pribačevo •
Pripor •
Rajčani •
Rečani •
Trkanje •
Crvena Njiva |  |
**Karpatos** (grčki: *Κάρπαθος*, talijanski: *Scarpanto*, turski: *Kerpe*) je drugi otok po veličini u grčkom arhipelagu Dodekanez u Egejskom moru. Otok je danas administrativno jedna općina (Dimos) koja ima 6,226 stanovnika na površini od 324.72 km².

Karakteristike
--------------

Karpatos leži udaljen oko 47 km jugozapadno od otoka Rodosa, od kog ga dijeli Karpatsko more. Najviša planina Lastos ima 1215 metara. Na otoku postoji 16 naselja to su; Apérion (353 st.), Arkása (531), Diafánion (228), Kárpathos 2,707, Káto Lefkós (89), Kípos Afiárti (123), Lakkí (122), Lefkós (57), Menetaí (416), Mesochórion (225), Ólympos (270), Óthos (265), Platýolo (81), Pylaí (216), Spóa (162), Voláda (251) i Karpatos ili Pigadia (2,707) koji je administrativni centar. On leži na jugoistoku duž južne obale zaljeva Pigadia.

Stanovnici tog krševitog otoka, potpuno iskrčenog osim na jugu, uglavnom se bave ratarstvom, ovčarstvom i ribarstvom. Govore specifičnim dijalektom (sličnom onom na Rodosu i Cipru), sa puno arhaičnih dorskih, ali i talijanskih riječi.

Historija
---------

Karpatos od antike dijeli sudbinu sa susjednim Rodosom, koji je zavladao njime oko 400. pne. Nakon Rimljana i Bizantinaca jedno vrijeme Karpatosom su vladali Arapi, a nakon njih Đenovežani. Za srednjeg vijeka od 1306. do 1540. otokom je vladala Mletačka republika, a od tada Osmansko Carstvo.

Nakon Talijansko-turskog rata (1911–1912) Karpatos je kao i čitav Dodekanez pripao Kraljevini Italiji, pa je tek nakon Drugog svjetskog rata od 1948. postao dio Grčke. Zbog burne prošlosti i teškog života brojni stanovnici Karpatosa emigrirali su u Sjedinjene Američke države, oni su danas najveći investitori na otoku.

Tranport
--------

Karpatos ima aerodrom sa dnevnim linijama za Rodos, Kasos, Kretu i Atenu. Isto tako povezan je trajektima sa Pirejom preko Krete.

Povezano
--------

* Dodekanez

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Greece: South Aegean" (engleski). City population. Pristupljeno 27. 5. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Kárpathos*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 27. 5. 2017.

Vanjske veze
------------

***Karpatos*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kárpathos*[*mrtav link*] (`en`)
**Monotipičnost** je stručni izraz u biologiji, koji se koristi kad se unutar jedne grupe (taksona) u biološkoj sistematici nalazi samo jedna vrsta. Ako jedna porodica ima samo jedan rod, tada je analogno monotipičnosti, riječ o **monogeneričnosti**.

Hijerarhijske razine uvode se u taksonomiju biologije (rod ili porodica) u pravilu, da bi se organizirala grupa organizama, koji imaju neke zajedničke osobine. Vrste koje su vrlo posebne, svrstavaju se često u zasebne rodove, porodice ili čak i više takse. Takve grupe se zato nazivaju **monotipičnim**, da se naglasi njihova posebnost. Najviši monotipični takson čini placozoa, koja je sama jedan phylum, s jednom jedinom vrstom, *Trichoplax adhaerens*. 

U zoologiji, jedan primjer monotipičnosti je rod *Tarsius*, koji je monotipičan unutar porodice *Tarsiidae* (koja je opet monogenerična unutar grupe Tarsiiformes).

Monotipične grupe su u odnosu na zaštitu vrsta vrlo značajne. Izumiranje jedne takve vrste, koja nema bližih srodnika predstavlja posebno značajan gubitak.

U monotipične rodove ubrajaju se, na primjer, ginko, norna i čudnovati kljunaš.
**Oslobođenik** (latinski: , množ. *libertini*) je izraz kojim se opisuje bivši rob koji je stekao osobnu slobodu, bilo kroz manumisiju - odluku, odnosno čin svog gospodara - bilo kroz emancipaciju, javni akt.

Mnoga robovlasnička društva su također poznavala, a ponekad i koristila, instituciju oslobađanja robova. U antičkom svijetu za to postoje primjeri u nekoliko grčkih polisa, ali je najpoznatije Rimsko Carstvo, pogotovo u doba cara Augusta, kada je, prema nekim procjenama, čak 5 % stanovnika Rima bilo sastavljeno od oslobođenika, a praksa oslobađanja robova toliko raširena da ju je August, u strahu od zloupotrebe, nastojao zakonski ograničiti. Rimljani su robove oslobađali kao nagradu za dugu i vjernu službu, i to najčešće kroz oporuke; u pojedinim slučajevima su robovi čak mogli otkupiti svoju slobodu od gospodara. Oslobođenici su, pak, zadržavali određena ograničenja u odnosu na slobodne građane, prvenstveno u smislu službe u vojsci i imenovanja na javne funkcije. Car Klaudije je, pak, uspostavio presedan po kome oslobođenici mogu biti funkcionari državne uprave, zbog čega je stekao neprijateljstvo tradicionalne rimske aristokracije.

***Oslobođenik*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kršinci** su naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i pripada općini Podgorač.

Zemljopisni položaj
-------------------

Kršinci se nalaze na 168 metara nadmorske visine na sjevernim obroncima Krndije. Susjedna naselja: sjeverno Stipanovci, sjeveroistočno Podgorač,
istočno Ostrošinci, a zapadno Ceremošnjak i Makloševac te sjeverozapadno Vukojevci naselja u sastavu grada Našice. Pripadajući poštanski broj je 31433 Podgorač , telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila NA (Našice). Površina katastarske jedinice naselja Kršinci je 11, 37 km×102.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

  

Prema prvim rezultatima Popisa stanovništva 2011. u Kršincima je živjelo 127 stanovnika u 44 kućanstva.

Religija
--------

U selu se nalazi rimokatolička crkva Sv. Ane koja pripada katoličkoj župi Sv. Nikole Biskupa u Podgoraču i našičkom dekanatu Požeške biskupije. Crkveni god (proštenje) ili kirvaj slavi se 26. srpnja.

Ostalo
------

U selu je aktivno Dobrovoljno vatrogasno društvo Kršinci osnovano 1933.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
4. ↑

Vanjska poveznica
-----------------

* 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Kršinci** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Podgorač |
| --- |
| Bijela Loza • Budimci • Kelešinka • Kršinci • Ostrošinci • Podgorač • Poganovci • Razbojište • Stipanovci |
Slika morskog čudovišta iz 1801.
Prema mornarskim pričama, ***Kraken*** je morsko čudovište koje je u stanju potopiti svaki brod. Kraken se prvi put spominje u nordijskim legendama iz vremena Vikinga i tamo je opisivan kao zastrašujuće morsko čudovište od kojega su svi strepili. U 17-om i 18. stoljeću opisivan je kao križanac hobotnice i lignje divovskih razmjera. Mnogi su potvrdili da su vidjeli Krakena kako svojim divovskim pipcima potapa brod. Danas se Krakena više doživljava kao divovsku lignju.

U popularnoj kulturi
--------------------

Kraken (ili divovska lignja) se pojavljuje u mnogim romanima s pomorskom tematikom. Najslavniji od njih je 20.000 milja pod morem, a Kraken je inspirirao i hrvatskog ZF pisca Aleksandra Žiljka za priču "Ultramarin". 

Kraken se pojavljuje u filmu Pirati s Kariba: Mrtvačeva škrinja gdje potapa nekoliko brodova. Pojavljuje se i u nastavku tog filma, Pirati s Kariba: Na kraju svijeta, ali samo kao mrtvo truplo, ubijen po naredbi Lorda Cutlera Becketta iz Istočnoindijske trgovačke kompanije.

Vanjske poveznice
-----------------

* The Kraken
* The Kraken
Osmanski konjanik izvodi partski hitac
**Partski hitac** je vojna taktika koju su koristili Parti, drevni iranski narod. Partski strijelci na konjima bi simulirali povlačenje, a zatim bi u punom galopu okrenuli tijela unazad i gađali protivnika koji ih juri. Manevar je zahtevao izvanrednu vještinu s obzirom da su jahačeve ruke bile zaokupljene lukom i strijelom ostavljajući mogućnost da jedino pritiskom nogu upravlja konjem.

*Ranjavate, kao Parti, dok letite, i ubijate sa okom u povlačenju.* —Samuel Butler, *Herojski Epistal Hudibrasa Njegovoj Dragoj* (1678)
Ovu taktiku je koristila većina evroazijskih nomada, uključujući Skite, Hune, Mađare, Turke i Mongole, a kasnije se proširila i na vojske velikih monarhija Azije, tako da su je upotrebljavali sasanidski katafrakti i klibanariji.

Jedna od većih bitaka u kojima je korištena ova taktika (od strane Parta) bila je bitka kod Kare 53. pne. U ovoj bici parćanski hitac je bio ključni faktor u pobjedi nad rimskim vojskovođom Markom Licinijem Krasom.

Izvori
------

1. ↑  *Herojski Epistal Hudibrasa Njegovoj Dragoj*, e-tekst, na *exclassics.com*

Veze
----

***Partski hitac*** na Wikimedijinoj ostavi

* Partska Monarhija
**Kadir** (perz. قدير) je slano jezero u centralnom Iranu, na jugu pokrajine Markazi. Smješteno je na istočnim padinama planine Kuh-e Mahur (2005 m), a nadmorska visina površine mu iznosi 1803 m. Jezero je trokutastog oblika i proteže se 280 m u smjeru istok-zapad odnosno do 160 m u smjeru sjever-jug. Dubine je do 2,0 m, površine do 3,4 ha, te maksimalnog volumena od 32.000 m³. Kadir nema izravnih pritoka i vodom se napaja prvenstveno pomoću padalina čija količina iznosi 300 – 350 mm godišnje. Područjem oko jezera prevladava hladna stepska klima (BSk) s prosječnom godišnjom temperaturom od 13°C, a prilikom vrućih ljetnih mjeseci nakupljena voda brzo ishlapi ostavljajući iza sebe slanu bijelu ravan. U širem hidrološkom i hidrogeološkom smislu, Kadir pripada slivu Kavir-e Mejkana koji se nalazi približno 30 km prema jugozapadu na -147 m manjoj nadmorskoj visini. Kadirove obale nisu naseljene, a najbliže mjesto koje mu gravitira jest gradić Mazra-je Nov koji se nalazi 4,5 km istočno.

Veze
----

* Geografija Irana
* Popis iranskih jezera
Pripadnici Kraljevske kanadske konjičke policije u tradicionalnim uniformama na Paradi sv. Patrika u Montrealu 2017.
**Kraljevska kanadska konjička policija** (engl. ; RCMP), također poznata i kao **Kraljevska žandarmerija Kanade** (fr. *Gendarmerie royale du Canada*, RGC) je federalna policijska služba Kanade. Osnovana je 1920. godine spajanjem dotadašnje Dominionske policije sa paravojnom Sjeverozapadnom konjičkom policijom. RCMP, iako formalno djeluje na federalnoj razini, u stvarnosti ima izuzetno širok raspon djelatnosti na nižim razinama, prije svega zato što su joj sve provincije - s izuzetkom Ontarija i Kvebeka, koji posjeduju vlastite provincijske policije (Ontarijska provincijska policija i Sûreté du Québec) - prepustile policijsku nadležnost, a ona također uključuje federalne teritorije i manje gradove i jedinice lokalne uprave. RCMP je van Kanade najpoznatija po specifičnim i prepoznatljivim crvenim uniformama zbog kojih njeni pripadnici, poznati pod nadimkom **Mounties**, predstavljaju jedan od nacionalnih simbola.

Vanjske veze
------------

***Kraljevska kanadska konjička policija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanični veb-sajt‍ Uredi na Wikidati

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 127482874
* LCCN: n80152367
* ISNI: 0000 0001 0147 6420
* GND: 511592-9
* SUDOC: 028118960
* BNF: cb120017149 (podaci)
* NKC: kn20120208004

 |
**Malanje** ili **Malange** je grad u Angoli i središte istoimene provincije. Prema popisu iz 2014. godine, Malanje je s nešto više od 485,000 stanovnika sedmi po veličini grad u Angoli. Grad se nalazi 380 kilometara od Luande, a u blizini istog se nalaze slapovi Kalandula, kamene formacije Pungo Andongo i brana Capanda. Klima je vlažna. 

Nedaleko od grada nalazi se i nacionalni park Cangandala, koji je formiran kako bi se zaštitila preostala populacija divovskih sabljastih antilopa. 

Grad su osnovali Portugalci tokom XIX. vijeka, a značajniji razvoj doživio je izgradnjom pruge koja ga je spojila s Luandom. Portugalci su ga uglavnom koristili u gospodarske svrhe, mahom za proizvodnju pamuka, tekstila, kave, voća i kukuruza. Tokom građanskog rata je došlo do stagnacije industrijske proizvodnje, a sam grad je pretrpio velike štete, ipak, uspješno je obnovljen u poslijeratnom periodu.

Aerodrom Malanje izgrađen je još u kolonijalnom periodu, međutim danas ne predstavlja značajnu zračnu luku.
**Legio X *Equestris*** (latinski: "Deseta 'konjička'" - *Equestris* legija") je bila rimska legija koju je godine 61. pne. formirao Julije Cezar kao tadašnji guverner Hispanije. X legija je bila prva legija koju je Cezar formirao, i to osobno, te je tokom svoje vojne karijere u nju imao najviše povjerenja. Naziv *Equestris* se nije odnosio na način borbe, nego na sposobnost legionara da jašu. Legio X se istakla u mnogim bitkama galskih ratova i građanskog rata te dobila brojne pohvale od Cezara u njegovim *Komentarima*. Nakon završetka građanskog rata je raspuštena 45. pne. ali ju je poslije obnovio Marko Antonije. Oktavijan je kasnije od nje stvorio X legiju Gemina.

Napomene
--------

Izvori
------

### Primarni izvori

* Julius Caesar, *De Bello Gallico*

### Sekundarni izvori

* Dando-Collins, Stephen (2002). *Caesar's Legion: The Epic Saga of Julius Caesar's Elite 10th Legion and the Armies of Rome*. Wiley
* Keppie, Lawrence, *The Making of the Roman Army. From Republic to Empire*, University of Oklaoma Press, 1984, pp. 132–149.
* Lendering, Jona, "Legio X Gemina", livius.org Arhivirano 2015-05-03 na Wayback Machine-u
* Ritterling's "Legio", "Legio X Veneria" Arhivirano 2012-02-05 na Wayback Machine-u
**Hyegong od Sille** (756–780) bio je 36. po redu vladar korejskog kraljevstva Silla, koji je vladao od 765. do smrti 780. Bio je sin kralja Gyeongdeoka i Gospe Manwol. Hyegong je bio posljednji potomak kralja Muyeola koji je sjedio na prijestolju. Zbog toga se njegova vladavina često smatra krajem srednjeg perioda u historiji Sille.

Hyegong je kraljem postao u dobi od 8 godina, i nije se dobro prilagodio svojoj ulozi. Prema *Samguk Sagiju*, Hyegong je kao mladić vodio raskalašen život i stvorio je kaos na dvoru i u državnoj upravi. Zbog toga su se protiv njega tri puta dizali ustanci - 768, 770. i 775. Dio historičara sugerira da je jedan od motiva bila njegova "ženskost", odnosno običaj da se odijeva i ponaša kao žena. Kada je u aprilu 780. izbio ustanak koji je vodio *ichan* Kim Ji-jeong, kralj je na njega poslao svog *sangdaedeunga* (premijera) Kim Yang-sanga da ga uguši. Pobunjenici su, međutim, uspjeli prodrijeti u palaču, te ubiti kralja i kraljicu. Pošto je država ostala bez legitimnog nasljednika, Kim Yang-sang, koji je bio daleki potomak kralja Naemula, preuzeo je prijestolje kao kralj Seondeok.

Izvori
------

1. ↑   Korean Gay and Lesbian History
**Legio secunda *Adiutrix*** (doslovno: **Druga *spasilačka* legija**) je bila rimska legija koju je godine 70. formirao car Vespazijan od marinaca stacioniranih na brodovima Ravenske flote. Legija se u rimskim izvorima posljednji put spominje u 4. vijeku.

II *Adiutrix* je formirana kako bi pod Kvintom Petilijem Cerijalisom pomogla u gušenju Batavskog ustanka. Nedugo potom je poslana u Britaniju gdje je sudjelovala u gušenju brigantske pobune pod Venucijem. Pod Domicijanom, a kasnije i Trajanom, je sudjelovala u Dačkim ratovima. Hadrijan je neko vrijeme bio njen tribun. Nakon toga je ona, ili neki njeni dijelovi, sudjelovala u pohodima protiv Germana i Parta. Godine 193. je pomogla Septimiju Severu da dođe na vlast.

Eksterni linkovi
----------------

***Legio II Adiutrix*** na Wikimedijinoj ostavi

* livius.org account of Legio II Adiutrix Arhivirano 2015-07-17 na Wayback Machine-u
* Familia Gladiatoria - Hungary Arhivirano 2012-07-16 na Wayback Machine-u, Hungarian reenactment group
**Legio XIII** poznata kao **Legio XIII Gemina** (blizankinja) nakon 31. godine pne. je bila jedna od najčuvenijih rimskih legija. Ovom legijom, izmađu ostalih, komandovao je i Cezar i to u vojnim kampanjama u Galiji i građanskom ratu 49. godine pne. protiv Pompeja. Legio XIII Gemina je ista ona čuvena legija koja je s Cezarem prva prešla rijeku Rubikon 10. januara 49. godine pne. Simbol ove legije je lav.

Nakon Cezarove smrti, imperator Avgust je ponovo formirao Legio XIII Gemina 42. godine pne. Legija je bila stacionirana u *Burnumu* (današnje Kistanje - Knin, Hrvatska) u tadašnjoj Iliriji. Oko 16. godine pne. legija je bila premještena u *Emonu* (današnja Ljubljana, Slovenija), u tadašnjoj provinciji Panonija, gdje se borila protiv lokalnih pobunjenika.

Pod imperatorom Klaudijem legija je bila razmještena u *Poetovio* - Ptuj u današnjoj Sloveniji.

U popularnoj kulturi
--------------------

XIII legija je igrala važnu ulogu u prvoj sezoni anglo-američke TV-serije *Stari Rim*, s obzirom da su protagonisti - tribun Lucije Voren i centurion Tit Pulo - prikazani kao njeni pripadnici.

Izvori i vanjski linkovi
------------------------

* Notitia Dignitatum
* Legio XIII Gemina Arhivirano 2014-07-10 na Wayback Machine-u
* LEG XIII GEM
* McBride Angus e Ross Cowan, *Imperial Roman Legionary AD 161-284*, 2003, izdanje Osprey Publishing, ISBN 1-84176-601-1

***Legio XIII Gemina*** na Wikimedijinoj ostavi