**Franjo Dolči de Vicković** (Dubrovnik, 1742. - *Manastir Stanjevići*, Crna Gora, 1805.), hrvatski katolički svećenik (*opat*), po rođenju dobio ime **Franjo/Frančesko**, od 1785. do 1805. bio osobni tajnik crnogorskoga državnoga poglavara i mitropolita Petra I. Petrović Njegoša, u povijesnoj literaturi poznat kao **opat Dolči**.

Najprije je bio svećenik pri *Crkvi Sv. Petra* u Beču. Sa crnogorskim vladarem Petrom je Dolči 1785. putovao u Carsku Rusiju.

Za Petrove vladavine Dolči mu je bio desna ruka, upućen u sve aspekte crnogorske politike toga doba; govorio je, poput Petra, nekoliko jezika i obavljao je najdelikatnije diplomatske zadaće.

Urota
-----

Godine 1802. austrijske su okupacijske vlasti u Boki kotorskoj Dolčija smatrale glavnim organizatorom pobuna slavenskog pučanstva na tom području, te su o tome izvjestile Rusiju, navodeći da je Dolči u urotničkoj vezi sa austrijsko-ruskim zajedničkim neprijateljem Napoleonovom Francuskom.

Rusi su od 1803. preko svoga specijalnog emisara u Boki kotorskoj, ruskog grofa i generala Marka Ivelića (podrijetlom iz Risna) i ruskoga arhimandrita Stefana Vučetića, te tijekom 1804. i preko svoga konzula u Boki kotorskoj Aleksandera Iosifovicha Mazurevskog, nastojali na svaki način Dolčija kompromitirati i ukoloniti ga sa Cetinja.

No, kao zaštitnik Dolčija ispriječio im se crnogorski vladika Petar.

Ruska misija
------------

Početkom studenoga 1803. grof Ivelića i arhimandrit Vučetić, trebali su Petra I. i Crnogorce odvratiti od navodnih težnji da surađuju sa Francuzima.

Ruski državni kancelar A.R. Voroncov je gorfu Iveliću 28. listopada 1803. godine predao *Gramatu ruskog Cara Gubernatorima i Vojvodama Crnogorskim i Brdskim slavenosrpskih oblasti* i instrukcije da pridobije što veći broj Crnogoraca i odvoji ih od vladike Petra.

Optužbe Ruske crkve
-------------------

Skupa sa ovim ruskim akcijama, stigla je i *gramata* Svetoga Sinoda Ruske pravoslavne crkve od 11. listopada 1803. u kojoj su pobrojani i konkretni propusti u vršenju crkvene službe, za šta je odgovornim smatran crnogorski vladika Petar koji je u *gramati* ruskih arhijereja pozvan da (*citati koji slijede izvorno, na crnogorskom*)

> ... ako osjećate svoje ogrješenje, da to očistite istinskim pokajanjem, i dobivši odobrenje ispravite propuste i s posebnom brižljivošću čuvate kod crnogorskog i brdskog naroda pravoslavnu, grčko-rusku vjeru koja se od iskona tamo ispovijeda...
> 
> 

te da bi

> ... javno priznanje namjernog činjenja protiv pravoslavlja i potvrdilo privrženost k latinskoj crkvi.
> 
> 

Iz ovoga se vidi da je Ruski sinod također Dolčija, kao katoličkog svećenika, sumnjičio da mu je zapravo cilj organiziranje konverzije pravoslavnih Crnogoraca u katoličanstvo.

Petru je *gramatom* stavljano na znanje da će mu zvanje crkvenoga poglavara biti oduzeto

> ... kao Arhijereju koji se prema mišljenjima priklonio inovjercima i prema tome dostojanstva svog postao nedostojan i kao crkveni sin nevjeran...
> 
> 

i da će biti pozvan

> ...pravoslavni narod crnogorski i brdski da izabere sebi drugo dostojnijeg vrhovnog pastira i da ga pošalje u Sankt Peterburg na hirotonisanje.
> 
> 

. 

Taj je novi "pastrir" trebalo da bude ruski arhimandrit Vučetić.

Crnogorci odbacuju optužbe
--------------------------

Praviteljstvo suda crnogorskog i brdskog se 3. srpnja 1804. obratilo pismima Caru Rusije, ruskom Ministarstvu vanjskih poslova i grofu Iveliću.

U njima je najprije istaknuta potpuna neovisnost i samostalnost Crne Gore spram Rusije, kako u crkvenom tako i u državnom pogledu, jer je gašenjem Pećke patrijaršije 1766. godine...

> ...naš gospodin Mitropolit ostao po sebi u ovdašnjoj crkvi u nezavisnosti ikakvoj vlasti kao drugi arhijereji
> 
> 

, tj. da

> ...od najstarijeg vremena vjeru hrišćansku nijesmo od Rusa, nego od Grka primili
> 
> 

, te da

> ... mi narod crnogorski i brdski ne stojimo pod podanstvom Ruske imperije, nego samo pod moralnim pokroviteljstvom, i ovo ne po drugim pričinama, nego jedinstavno po jednovjerju i jednoplemenitosti.
> 
> 

> ... Do sada naši Arhijereji nijesu bili povlačeni ruskom Sinodu na ispite, zato i ovog našeg Arhijereja nećemo puštiti da bi iko nad njim trijumfovao i sudio. Kad bi on u čemu prestupio i bio kriv, za što je nepravo oklevetan, mi bismo mu mogli sami suditi i ne kao arhijereju, nego kao najpoštenijem građaninu među nama.
> 
> 

*Glavni članak: Crnogorska pravoslavna crkva*

Premetačina
-----------

Kao "zlobni neprijatelj ruskoga dvora", optužen je *Dolči*. Prema takovim napadima *Petar* se najprije odnosio sa "hladnoćom i velikom uzdržanošću".

No, u drugoj poloviici 1804. su ruski pritisci ojačali. Konzul Mazurevski uspio ishoditi premetačinu Dolčijevih osobnih stvari u manastiru *Stanjevići*, gdje je, doista, pronađena njegova prepiska sa Francuzima.

Suđenje
-------

Organizirano je tijekom studenoga 1804. pred *Praviteljstvom suda crnogorskog i brdskog* suđenje opatu Dolčiju, gdje je najprije bio osuđen na smrt, no presuda je potom zamijenjena doživotnom robijom.

Presuda *Abatu Dolčiju* od 27. studenoga 1804. karakterizira, prema mišljenju crnogorskog povijesničara dr. Radoslava Raspopovića, "odsustvo bilo kakve pravne forme":

> U svom pojavnom obliku ona otkriva, s jedne strane, skromnu pravnu zasnovanost, a, sa druge, pokazuje težnju da kroz određenu političku vizuru prepriča historiju cijeloga slučaja.
> 
>

Smrt
----

*Dolči* je 1805. umro u *Stanjevićima* pod nedovoljno jasnim okolnostima. Postoje nedokazane tvrdnje da je otrovan.

Vanjske poveznice
-----------------

* Dr.Radoslav Raspopović: O djelovanju ruskoga konzulata u Kotoru 1804.-1806.g.