recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**David Plouffe** (fonetski: Dejvid Plaf; 27. maj 1967 -) je američki politički strateg najpoznatiji kao glavni menadžer kampanje Baracka Obame na predsjedničkim izborima 2008. godine. Plouffe je dugo vremena radio kao politički konzultant demokratskih kandidata, prije nego što je postao jedan od partnera u konzultantskoj firmi AKP&D Message and Media 2000. godine. 

Plouffe je od 2003. godine zajedno sa svojim kolegom Davidom Axelrodom radio na kampanji Baracka Obame za Senat, a nakon uspješnih izbora je postao jedna od ključnih ličnosti njegove predsjedničke kampanje. U njoj je prilikom borbe za stranačku nominaciju osmislio strategiju koja se temeljila na nastojanju da se osvoje stranački zborovi, odnosno delegati u manjim državama umjesto da se inzistira na preliminarnim izborima i osvajanju postotka glasova u većim državama, na čemu je inzistirala kampanja Hillary Clinton. Ta je strategija doživjela veliki uspjeh, i Plouffe je primio brojne pohvale od strane svojih kolega, ali i od samog Obame koji mu se zahvalio na kampanji koju je opisao kao "najbolju u povijesti SAD". 

Nakon Obaminog preuzimanja vlasti Plouffe se posvetio savjetovanju nevladinih organizacija te pisao knjigu *The Audacity to Win: The Inside Story and Lessons of Barack Obama's Historic Victory* u kojoj opisuje kampanju i njena iskustva. Ona je objavljena u novembru 2009. U isto vrijeme je Plouffe nakratko posjetio Hrvatsku i u Zagrebu osjetio predavanje na temu "Umjetnost mogućeg". 

Plouffe je oženjen za Oliviju Morgan, s kojom ima sina i kćer.

Vanjske veze
------------

* Partner David Plouffe Arhivirano 2008-05-12 na Wayback Machine-u at AKP&D
* NYTimes.com Interview with David Plouffe Arhivirano 2008-09-14 na Wayback Machine-u
* David Plouffe Ubben Lecture at DePauw University, February 2, 2009
* Plouffe profile Arhivirano 2008-12-06 na Wayback Machine-u
* Conde Nast Portfolio interview.
* *The Audacity to Win: The Inside Story and Lessons of Barack Obama's Historic Victory* at amazon.com

***David Plouffe*** na Wikimedijinoj ostavi
**Frederik Harhoff** (Kopenhagen, 27. svibnja 1949. -) danski je pravnik i sudac. 1969. diplomirao je na fakultetu Herlufsholm, a 1977. je stekao titulu magistra i pravnika na pravnom sveučilištu u Kopenhagenu, gdje je narednih godina predavao o međunarodnom pravu. Od 2007. do 2013. radio je kao sudac za Međunarodni krivični sud za bivšu Jugoslaviju (MKSJ) u Haagu, gdje su mu dodijeljeni slučajevi Dragomir Milošević, Vojislav Šešelj, Mićo Stanišić, Stojan Župljanin i Rasim Delić.

13. 6. 2013. danski dnevni list *BT* objavio je njegovo privatno pismo u kojem je izrazio strah svojim prijateljima jer su ga tri nedavne oslobađajuće presude koje su 2012. i 2013. izrečene u Haškom tribunalu (Gotovina; Perišić; Stanišić i Simatović) ostavile sa "snažnim neprijatnim osjećanjem da je sud promijenio svoj kurs pod pritiskom 'vojnog establišmenta' iz nekih uticajnih zemalja." Implicirao je da je predsjednik MKSJ-a, Theodor Meron, izvršio pritisak na druge suce kako bi se od 2012. postrožili kriteriji za osuđivanje. William Schabas, koji predaje međunarodno pravo na sveučilištu Middlesex u Londonu se složio da su te tri oslobađajuće presude "oslabile poruku [tribunala], jer sada ima manje zaštite za civile i ljudska prava."

Šešelj je iskoristio Harhoffova pisma kako bi ga prijavio MKSJ-u da je nepristran sudac sa ciljem da se diskvalificira iz njegovog predmeta. 29.8. 2013. većina istražnog panela MKSJ-a je zaključila da je sudac Harhoff rečenicom da je "do jeseni 2012. godine bila manje više ustaljena sudska praksa da se vojni komandanti smatraju odgovornim za zločine koje počine njihovi podčinjeni", ispoljio pristrasnost u prilog osude optuženih. Danskom sucu se zamjera što je propustio da doda da se ta praksa zasnivala "na procjeni dokaza u svakom pojedinom slučaju". Većina je, također, zaključila da je Harhof - ukazivanjem na "profesionalne i moralne dileme" s kojima se suočava zbog novog kursa Tribunala - priznao da bi imao teškoća u primjeni sadašnje sudske prakse. A po njoj više nije "ustaljeno" da se vojni komandanti smatraju odgovornim za zločine njihovih podčinjenih. Za taj zaključak su se izjasnili suci Bakone Moloto i Burton Hall, dok je suprotnog mišljenja bio sudija Liu Daqun. Time je Harhoff uklonjen iz MKSJ-a.

Vanjske veze
------------

* Biografija na sveučilištu Južne Danske
* Harhoff: ubojstva su ostala nekažnjena Radio Slobodna Evropa
* Al Jazeera Kontekst: Kredibilitet Haškog suda
**Domena** (od francuskog: *domaine*, od latinskog *dominium* = vlasništvo) je termin iz srednjovjekovnog feudalizma za monarhov feud, njegovu ličnu imovinu.

Danas se pod tim terminom podrazumjeva državno, monarhovo ili krunsko Imanje.

Karakteristike i historija
--------------------------

Od prihoda domenâ podmirivali su se troškovi dvora, kraljevske porodice i administracije. Direktnu upravu nad domenama uveo je Karlo Veliki u svom zakoniku **Capitulare de villis** iz 812. U to vrijeme nije bilo razlike između državne i kraljeve privatne imovine.

Vremenom kako su rasli državni troškovi, a zemlja donirana kao feud plemstvu i crkvi te uvođenjem poreza slabjela je uloga domena. 
Po hrvatsko-ugarskom pravu - dominium je bio plemićki feud sa urbarom i kmetovima, nad kojima je njihov feudalac imao i sudsku vlast.

Od 16. vijeka u Francuskoj a od 17. vijeka po njemačkim zemljama, uvođenjem prava zemaljskih staleža na odobravanje poreza, počinje se razlikovati u financijskoj upravi zemlje kraljeva riznica od državne riznice, a od 19. vijeka zakonom je utvrđeno državno vlasništvo domena, za razliku od krunskih dobara kao privatnog monarhovog vlasništva. 
Nakon provođenja agrarnih reformi, domene su razdijeljene i danas postoje samo kao eksperimentalne i nešto rjeđe, kao ogledna državna dobra.

### Engleske domene

Ranosrednjovjekovne engleske iz 1066. zvane su **domesne**, one su bile monarhovo vlasništvo a kmetovi na tom teritoriju imali su niz privilegija.
*Demesne* su prema engleskom feudalnom zakonu, bile dio feuda koji je vlastelin zadržao za vlastito korištenje ili ga dao u zakup.
Vremenom kako se zakonima ograničavala vlastelinska samovolja nad zakupcima - Vlastelinska demesna je označavala vlastelinovu kući sa okolnim parkom i zemlju.

Krunske (ili kraljevske) demesne su bile onaj dio krunskih imanja koji nije dodijeljen feudalacima, već su njime upravljali kraljevi upravitelji. Kasnije su predane Parlamentu u zamjenu za godišnji najam.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*domena*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMH. Pristupljeno 12.1. 2020.
2. 1 2 3  „*Demesne, land tenure*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12.1. 2020.

Vanjske veze
------------

* *Demesne, land tenure* (`sh`)
**Dvojezupci** (lat. *Lagomorpha*) su red iz nadreda *Euarchontoglires* viših sisara. 

Ovaj životinjski red je raširen gotovo na celom svetu. Prvobitno ih nije bilo na jugu Južne Amerike, Madagaskaru, ostrvima Jugoistočne Azije, Australije i na prostoru Okeanije. Pod ljudskim uticajem danas su (naročito divlji kunići i poljski zečevi) rašireni i na tim prostorima. 

To su male do srednje velike životinje s kratkim repom ili sasvim bez njega. Površno gledano, njihovi zubi podsjećaju na one kakve imaju glodari. Međutim, za razliku od njih, oni imaju i drugi par sekutića. Istina, nisu potpuno razvijeni, imaju oblik gotovo četvrtastih stupića i skriveni su iza prvog, većeg para. Kao i glodari, između sekutića i kutnjaka imaju prazninu, jer nemaju očnjake. Zubi su im prevučeni caklinom, nemaju koren i rastu im celog života. Između nosnica i usta imaju osetilnu jamicu, od koje potječe naziv deformacije koja se ponekad javlja kod ljudi, zečja usna.

Sistematika
-----------

Za razliku od ranije, više ih se ne svrstava u glodare, iako s njima imaju zajedničko poreklo i zapravo su "sestrinski" red.

Red se deli na dve porodice, zečeve (*Leporidae*) koji su zastupljeni u Evropi s više vrsta (među njima poljski zec i divlji kunić), i zečeve zviždače (*Ochotonidae*), koji žive samo u Severnoj Americi i u severnim predelima Azije.

  


***Dvojezupci*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Lagomorpha** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Dvojezupci** |
**Dombóvár** (njemački: *Dombowa*) je grad na jugozapadu Mađarske od 18,688 stanovnika. koji administrativno podpada pod Županiju Tolna.

Geografske karakteristike
-------------------------

Dombóvár leži u Alföldu na rijeci Kapos, udaljen 64 km istočno od županijskog
centra Szekszárda.

Historija
---------

Za rimskih vremena bio je znan kao *Pons Sociorum Mansuectina* po utvrdi koja je štitila most 
preko rijeke Kapos.
Prvo srednjovjekovno naselje izastlo je tokom 12. vijeka, a od 1326. je feud porodice *Dombo*, po kojoj je grad dobio ime. Ona je na prijelazu 16. - 17. vijek podigla zamak sa zemljanim bedemima, čiji se ostatci vide i danas.

Nakon oslobođenja od Osmanlija od kraja 17. vijeka do 1944. velik dio okolice bio je feud porodice Esterházy.

Dombóvár je 1970. dobio status grada.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Kernen im Remstal
* Hrvatska, Ogulin
* Italija, Novi di Modena
* Švedska, Höganäs

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Tolna" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 06. 2016.

Vanjske veze
------------

***Dombóvár*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Dombóvára* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Georges Moustaki** (Aleksandrija u Egiptu, 3. svibnja 1934. - 23. maja 2013.), pravim imenom **Yussef Mustacchi**, francuski pjevač i tekstopisac.

Životopis
---------

Studirao je francuski jezik i stigao u Francusku sa 17 godina gdje se bavio novinarstvom, svirao gitaru, a neko je vrijeme radio i kao konobar. U pisanju šansona prvi ga je ohrabrio Georges Brassens s čijim će pjesmama trajno biti inspiriran, 1955. nastupio je u Bruxellesu, a nedugo potom Henri Crolla upoznao ga je s Édith Piaf.

Georges Moustaki
Moustaki je autor slavne pjesme "Milord", koju je za Édith Piaf napisao kad je s njom bio u emocionalnoj vezi (1957.-1959.) i kada ga je upravo ona predstavila širokoj publici interpretirajući njegove pjesme ("Milord", "Eden Blues", "L`Étranger"). Od 1960. snimao je i nastavio pisati u različitim stilovima, od jazzističkih ugođaja do sentimentalno obojenih melodioznih pjesama, kombinirajući u njima ritmove i kolorite sa svih četiriju strana svijeta.

Uspješnu samostalnu karijeru započeo je tek 1969. pjesmom "Méteque" (Stranac, "mješanac"). Pojavom je bio nalik robustnom grčkom pastiru, Židovu lutalici, kako su ga zvali, nonšalantnog ponašanja i toploga glasa. Ležeran i komunikativan uspostavljao je prisan kontakt s publikom (Bobino 70), a najbolje šansone stvara oko 1970. ("Il est trop tard", "Le temps de vivre", "Ma solitude", "Ma liberté"). Iako u poodmaklim godinama još uvijek nastupa. Održao je koncerte diljem svijeta, a 11. listopada 2008. godine imao je svoj prvi nastup u Splitu.
**Giovanni da Verrazzano** (Greve in Chianti, Republika Firenca, 1485. – Guadeloupe, 1528), bio je istraživač i pomorac, prvi evropski moreplovac koji je 1524. doplovio do Njujorškog zaljeva i zaplovio rijekom Hudson.

Biografija
----------

Nakon školovanja u Firenci preselio se u francuski Dieppe i prihvatio posla u francuskoj mornarici. Po njezinom nalogu plovio je nekoliko puta za Levant. Po nalogu francuskog kralja François I 1523. sa dva broda otplovio je da pronađe zapadni put prema Aziji. Do obala Sjeverne Amerike doplovio je 1. januara 1524. godine, zaplovio duž istočne obale i tako doplovio do Njujorškog zaljeva. Zatim je zaplovio natrag i preko Newfoundlanda doplovio do Francuske 8. jula 1524. gdje je dočekan kao heroj.

Na svom drugom putovanju 1527 oplovio je obale Brazila i donio prilično bogatstvo. Prilikom njegova trećeg putovanja 1528. godine, na kojem ga je pratio brat Girolamo, prilikom iskrcavanja na jedan od otoka arhipelaga Guadeloupe, uhvatili su ga Karibi, ubili i pojeli. Po njemu je nazvan viseći most Verrazano-Narrows u New Yorku, podignut 1964. godine, koji je u to vrijeme bio most sa najvećim rasponom na svijetu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Giovanni da Verrazzano*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 2. 2017.
2. ↑  „*Verrazano-Narrows Bridge*" (engleski). MTA. Pristupljeno 22. 2. 2017.

Vanjske veze
------------

***Giovanni da Verrazzano*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Giovanni da Verrazzano* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 74649646
* LCCN: n50013937
* ISNI: 0000 0000 8155 3491
* GND: 118804251
* SUDOC: 032251998
* BNF: cb123318857 (podaci)
* NKC: jx20120216036
* BNE: XX1479703
* CONOR.SI: 158660195

 |
„Vasari" preusmjerava ovdje. Za italijansko prezime, v. Vasari (prezime).

**Giorgio Vasari** (Arezzo, 30. srpnja 1511. – Firenca, 27. lipnja 1574.), talijanski slikar i arhitekt, koji je danas poznat po svom životopisu talijanskih umjetnika. 

Njegov rođak Luca Signorelli ga je preporučio Guglielmu Marsigliji. Poslan je u Firencu u dobi od šesnaest godina. 1529. je posjetio Rim i studirao o djelima Rafaela i ostalim djelima visoke renesanse. On je bio stalno zaposlen od strane pokrovitelja iz obitelji Medici u Firenci i Rimu, a radio je u Napulju, Arezzu i drugim mjestima. Mnoge od njegovih slika i dalje postoje, a najvažnija je na zidu i stropu u velikoj Palači Vecchio u Firenci, gdje su on i njegovi pomoćnici bili radili. Njegova poznata slika je i Kastriranje Urana. Kao arhitekt, Vasari je bio možda i više nego uspješan kao slikar. U Rimu, Vasari je radio s Giacomom Barozzijem da Vignolom i Bartolomeaom Ammanatijem. 

***Giorgio Vasari*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 46768219
* LCCN: n79084160
* ISNI: 0000 0001 2130 9590
* GND: 118626213
* SELIBR: 207843
* SUDOC: 027178021
* BNF: cb119277288 (podaci)
* BIBSYS: 90193868
* ULAN: 500017608
* MusicBrainz: e30bc966-b616-42e1-8484-5bfbcc5d8b63
* NLA: 35578126
* NDL: 00459589
* NKC: jn19990008741
* BNE: XX827861
* CiNii: DA00374951
* KulturNav: id
* RKD: 436778
* CONOR.SI: 16994403
* NSK: 000012193

 |
**Glastonburyjska opatija** (engleski *Glastonbury Abbey*) je nekadašnja benegdiktinska opatija na jugu Engleske u Glastonburyju u Grofoviji Somerset, od koje su danas ostale samo ruševine.

Po legendi nju je još u 1. vijeku osnovao Josip iz Arimateje, pretpostavlja se da je ta legenda potekla od redovnika iz same Glastonburyjske opatije, tokom 12 i 13. vijeka. Kad su je oni nastojali predstaviti kao jednu od stalnih rezidencija Kralja Arthura, u želji da postanu lideri kršćanstva u Britaniji.

Historija
---------

Evangelizirani Saksonci osvojili su drevnu Grofoviju Somerset u 7. vijeku. Njihov kralj Ine od Wessexa, i danas se cijeni kao jedan od najznačajnijih figura u historiji te opatije. Kao čovjek iz tog kraja učvrstio je status i prihode opatije, a po legendi je podigao i kamenu crkvu, za koju se pretpostavlja da se nalazila kod zapadnog kraja crkvenog broda.

Tu crkvu je u 10. vijeku proširio opat iz Glastonburya Dunstan, koji je 960. postao Nadbiskup Canterburyja.

Nakon Normanskog osvajanja Engleske 1066. niti svo bogatstvo opatije nije moglo ublažiti muke saksonskih redovnika.

Premda je prvi normanski opat Turstin, bio nasilan prema redovnicima koji nisu stali na njegovu stranu, izučene normanske zanatlije pridonijele su veličini opatije izgradnjom veličanstvenih zgrada sagrađenih istočno od stare crkve.

Normansko proširenje opatije bilo je toliko veliko, da je u vrijeme kad je napisan Domesday Book - 1086. Glastonbury bio je najbogatiji samostan u zemlji.

Većina normanskih zgrada izgorjele su u požaru 1184. tako da danas praktički nema ništa iz tog perioda.

Tadašni redovnici našli su se na sto muka, pa su nastavili raditi u brodu iz 12. vijeka, kog su nabrzinu obnovili i koristili gotovo punih 30 godina, sve dok nisu podigli novu crkvu. U nju su se uselili za Božić - 1213. iako izgleda da nije bila u potpunosti dovršena.

Tokom 14. vijeka je opat Opatije Glastonbury, kao glavar druge najbogatije opatije u Britaniji (nakon Westminsterske), živio na visokoj nozi i imao veliku moć. Danas su najbolje očuvani primjeri njegove moći i bogatstva, fragmenti opatijske kuhinje, koja je bila dio veličanstvene opatove palače, koju je započeo graditi John de Breynton (1334-42).

U to vrijeme privilegirani hodočasnici mogli su odsjesti u samoj opatiji, iskopanjem je otkriven stan na južnom kraju opatove palače, podignut za posjet kralja Henryja VII..

Moć i ugled Opatije Glastonbury završio je 1536. kad je Henry VIII. u 27. godini svoje vladavine zabranio rad svih samostana u Britaniji, tako da ih do 1541. više nije bilo.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*History of the Abbey*" (engleski). Archive. Arhivirano iz originala na datum 2007-10-14. Pristupljeno 20. 11. 2017.
2. ↑  „*Holy Grail*" (engleski). Nightbringer. Arhivirano iz originala na datum 2018-01-03. Pristupljeno 29. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

***Glastonburyjska opatija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Welcome to Glastonbury Abbey's Official Website(`en`)
**Dvorac Bežanec** je višeslojni objekt u gradu Pregradi, zaštićeno kulturno dobro Republike Hrvatske.

Opis dobra
----------

Smješten je na padini brežuljka istočno od ceste Zagreb – Pregrada. Sagradila ga je obitelj Keglević, vjerojatno u prvoj polovini 18. st. a nakon Keglevića vlasnici su bili barun Kolenbach, potom barun Shlaum-Linden te obitelj Ottenfels-Geschwind. Barokno-klasicistička jednokatna, četverokrilna građevina s pravokutnim dvorištem u sredini. Prostorni koncept zasniva se na nizanju prostorija uz vanjske perimetralne zidove koje prate hodnici orijentirani prema dvorištu. Nekada su hodnici bili arkadno rastvoreni, međutim, nekvalitetnim intervencijama arkadni su otvori pretvoreni u prozore različitih oblika što je bitno narušilo sklad dvorišnih fasada odnosno ljepotu i ambijent dvorišta.

Zaštita
-------

Pod oznakom Z-2228 zavedena je kao nepokretno kulturno dobro – pojedinačno, pravna statusa zaštićena kulturnog dobra, klasificirano kao "profana graditeljska baština".

Izvori
------

1. ↑  *Pretraživanje Registra kulturnih dobara Republike Hrvatske* Ministarstvo kulture i medija RH. Pristupljeno 16. studenog 2020.

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s mrežnih stranica Ministarstva kulture Republike Hrvatske. Vidjeti dopusnicu Ministarstva kulture.
|  |
| --- |
| ***Dugovrata Madona*** |
|  |
| **Parmigianino**, 1535. |
| ulje na platnu , 216 × 132 cm |
| Uffizi, Firenca |

**Bogorodica s Djetetom i anđelima** ili **Dugovrata Madona** (talijanski: *La Madonna dal Collo Lungo*) je Parmigianinova slika iz 1535. godine koja predstavlja prikazivanje prostora i ne-klasične proporcije ljudskog tijela koje su bile osobite za Manirizam.

Povijest
--------

Parmigianino (talijanski: "Mali iz Parme") je bio nadimak slikara Francesca Mazzole koji je slikao u Parmi, Bologni i Rimu. Njegova karijera je bila ispunjena brojnim sukobima i sudskim sporovima koji su uvelike utjecali na njegovu osobnost sklonu konfrontacijama. Bio je opsjednut alkemijom i naposljetku je potpuno napustio slikarstvo kako bi se posvetio samo ovoj pseudo znanošću. Njegova neobična priroda je vidljiva iz njegovih iluzionističkih slika ispunjenih lascivnim erotizmom u duhu manirističkog ukusa. Prilikom njegove prerane smrti (umro je u 37 godini), Giorgio Vasari ga je opisao kao nemirnog … melankoličnog ekscentrika koji je na vlastiti zahtjev sahranjen nag s čempresovim križem koji je stajao uspravno na njegovim grudima – vjerojatno zbog njegove psihičke identifikacije s Kristom. 

Sliku *Dugovrata Madona*, Parmagianino je naslikao netom nakon dolaska natrag u Parmu, nakon nekoliko godina provedenih u Rimu. Danas se nalazi u muzeju Uffizi u Firenci.

Odlike
------

Parmagianino je u Rimu bio zapanjen ritmičkom uglađenošću Rafaelovih slika, no odlučio je promijeniti njegove figure na nov način. Likovi u prednjem planu slike imaju izrazito neproporcionalno tijelo s kratkim gornjim dijelom tijela i izrazito dugim donjim dijelom. Bogorodica također ima jako dugi vrat i blago nagnutu glavu koja nastavlja vijugavu liniju torza i nogu, te čini klasični izduženi maniristički lik nazvan "figura serpentinata". Ove figure izduženih bjelokosnih udova koji se kreću bez napora utjelovljuju ideal ljepote koji je daleko od prirodnog i sličniji bizantskim figurama. Njena haljina je ovdje, za razliku od prijašnjih prikaza gdje je uvijek bila plava i crvena, metalik zelena. 

Poza mladog Krista je također odjek klasične poze iz Michelangelove Piete.
Starac koji drži svitak u pozadini vjerojatno predstavlja starozavjetnog proroka. Njegov smještaj između Bogorodice i nedovršenih antičkih stupova (vjerojatno alegorija na Kristovu muku, točnije na njegovo bičevanje) je logična vizualna veza između antike i kršćanskog doba. No njegove proporcije su također maniristička nelogičnost. Parmagianino kao da nas želi spriječiti u težnji da promatramo ovu sliku na renesansni način shvaćanja prostora.

Dugovrata Madona je vizija onozemaljske savršenosti čija je hladna elegancija hipnotizirajuća.

Povezano
--------

* Manirizam
* Autoportret u konveksnom ogledalu

Vanjske veze
------------

***Dugovrata Madona*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dugovrata Madona na Web Gallery of Art
* Bogorodica s djetetom (usporedbe slika)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 219024326
* LCCN: n2014009505
* GND: 7705830-6
* SUDOC: 182494489
* BNF: cb17020015k (podaci)

 |
**Franchot Tone** (27. februar 1905 – 18. septembar 1968) bio je američki filmski, teatarski i televizijski glumac.

Odrastao u uglednoj i imućnoj porodici (koja je sa očeve strane bila u srodstvu sa Wolfeom Toneom, znamenitim borcem za slobodu Irske i ocem irskog republikanizma), glumom se počeo baviti za vrijeme studija na Univerzitetu Cornell. Profesionalnu karijeru je započeo na Broadwayu gdje je bio među osnivačima znamenite glumačke trupe Group Theatre, ali i jedan od prvih koji je odatle otišao u Hollywood. Tamo se uglavnom istakao ulogama u melodramama i historijskim filmovima, ali je rijetko dobivao glavne uloge. U doba makartističkih progona je zbog navodno lijevih političkih stavova bio na "neslužbenoj" crnoj listi, ali je 1960-ih imao niz zapaženih karakternih uloga.

Tone je imao izuzetno buran privatan život te se ženio četiri puta. Prva supruga mu je bila kolegica Joan Crawford sa kojom se razveo u izuzetno neprijateljskim okolnostima. Zbog glumice Barbare Payton se 1951. fizički sukobio sa kolegom Tomom Nealom, koji ga je pri tome tako brutalno pretukao da je Tone završio u komi i bio prisiljen podvrgnuti se plastičnoj operaciji zbog unakaženog lica. Payton mu je nakon toga postala treća po redu supruga, ali ju je nedugo potom razveo kada je otkrio da potajno održava vezu sa Nealom.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Franchot Tone*** na Wikimedijinoj ostavi

* Franchot Tone na IMDb-u (`en`)
* Franchot Tone na Internet Broadway Database (`en`)
* Franchot Tone na Internet Off-Broadway Database
* Urbane Rebel: The Franchot Tone Story Arhivirano 2005-10-16 na Wayback Machine-u
* Franchot Tone at Classic Movie Favorites
* Interview with Franchot Tone biographer
* Franchot Tone na Find a Grave
Fransis Drejk, c. 1540–1596.
Viceadmiral sir **Francis Drake** (c. 1540 – 28. januar, 1596) je bio engleski gusar, trgovac robljem, navigator, pomorski junak, političar i građevinski inženjer u elizabetanskom dobu. 

Rođen je u Devonu u Engleskoj. 

Proslavio se kao hrabri moreplovac i krstario je vodama Karipskog mora u potrazi za španjolskim brodovima koji su prevozili blago oteto od srednjoameričkih indijanaca. 1577. s brodom *Pelican* koji je kasnije preimenovan u *Golden Hind* (engleski *Zlatna košuta*) krenuo je pljačkati španjolska naselja na zapadnoj obali Južne Amerike gdje Španjolci nisu očekivali napade. Prošavši kroz Magellanov prolaz zaplovio je na sjever i opljačkao je naselje Guatulco na zapadnoj obali srednje Amerike. U blizini Lime je napao i opljačkao španjolski ratni brod *Cacafuego* koji je prevozio blago te zatim zarobio još nekoliko brodova. Zaustavio se nedaleko od današnjeg 'San Francisca radi popravka brodova. To područje je nazvao *Novi Albion* (latinski Nova Engleska) i proglasio ga engleskim teritorijem. U srpnju 1579. je zaplovio preko Tihog oceana i stigao na Začinske (Molučke) otoke. Ondje je ukrcao 6 tona začina ali blizu Celebesa *Golden Hind* se nasukao i da bi olakšali brod morali su baciti većinu začina. Preplovivši Indijski ocean uzeli su svježe zalihe nedaleko mjesta gdje se danas nalazi grad Durban u jugoistočnoj Africi. Vratili su se u Englesku u rujnu 1580. sa španjolskim blagom vrijednim 500 000 funti. Drake je time postao prvi Englez koji je oplovio Zemlju. 

Odlukom kraljice Elizabete I proglašen je vitezom. Kada je 1588. Engleskoj zaprijetila invazija od strane Španjolaca Drake je imenovan zamjenikom zapovjednika engleske flote. Unatoč velikoj snazi od 130 brodova (među kojima su bila i 33 broda iz hrvatskog grada Dubrovnika), španjolska Nepobjediva armada je bila potpuno poražena od slabije engleske flote. Nakon poraza Armade Drake je zapao u nemilost kraljice zbog svojih političkih protivnika na engleskom dvoru. 

Umro je od groznice predvodeći još jednu gusarsku ekspediciju protiv Španjolaca u Srednjoj Americi koja mu je trebala vratiti nekadašnju slavu. Njegovo tijelo je u olovnom kovčegu položeno na dno Karipskog mora.

Eksterni linkovi
----------------

* Arhivirano 2005-01-04 na Wayback Machine-u Vice Admiral Sir Francis Drake c1540-1596
* Oliver Seeler's website "Sir Francis Drake"
* Francis Drake Arhivirano 2008-04-12 na Wayback Machine-u
* Mission to rescue Drake's body

***Francis Drake*** na Wikimedijinoj ostavi
Za vrstu aviona, v. Dvokrilni avion.

**Dvokrilci** *(Diptera)* su red malih do srednje velikih kukaca slabo hitinizirane kože. Imaju samo prednji par krila, dok su im umjesto stražnjih krila ostali zakržljali ostaci, mahalice, haltere. Glava im je slobodna i pokretna, usni organi prilagođeni lizanju, bodenju i sisanju. Oči su im velike i sastavljene, ticala malena. Velika opnena krila za mirovanja drže položena ravno na zatku, rjeđe koso poput krova. Naglašeno je spolno dvoličje, mužjaci obično imaju znatno veće oči.Dvokrilci su jedini insekti koji imaju jedan par krila.Pored vilinih konjica,oni su najbolji letaci medju insektima.U dvokrilce spadaju komarci,obadi i muve.

Komarci su najbrojniji u mocvarnim predelima jer se njihove larve razvijaju u vodi.Zenke se hrane nasom krvlju.Kada nas ubode znajte da je to zenka.Jer muzjaci se nikada ne udaljavaju od vode i hrane se samo biljnim sokovima.

Kucna muva usisava hranu na koju je pre toga ispustila malo pljuvacke i tako je rastvorila.Muva polaze jaja u gomile djubreta,gde zive njene larve.Sto je okolina prljavija,vise ima muva.Larve muva nemaju ni noge ni krila.Podsecaju na male bele crvice.

Čišćenje
Ličinke su beznožne, s naborima za puzanje, sišu tekućine, uvlače se u kašaste tvari, ili su nametnici. Neke žive u vodi.

Red sadrži više od 100 000 vrsta. Najpoznatije su porodice: komari *(Tipulidae)*, šišarice *(Cecidomyidae (Itonididae))*, komarci *(Culicidae)*, obadi *(Tabanidae)*, muhe *(Muscidae)*, mesaruše *(Sarcophagidae)*, štrkovi *(Oestridae)*, cvjetne muhe *(Anthomyiidae)*, ce-ce muhe *(Glossinidae)*.

Izvori
------

1. ↑  Ivo Matoničkin, Ivan Habdija, Biserka Primc-Habdija, Beskralješnjaci, biologija viših avertebrata, Školska knjiga, Zagreb, 1999. ISBN 953-0-30824-8

***Dvokrilci*** na Wikimedijinoj ostavi
Mike Godwin, tvorac "zakona"
**Godwinov zakon** (također **Godwinovo pravilo analogije s nacizmom** odnosno **Godwinov zakon analogije s nacizmom**) je šaljiva primjedba Mikea Godwina iz 1990. godine koja je postala internetska poslovica. Kaže: "*Što internetska rasprava postaje većom, toliko vjerojatnost da će se pojaviti usporedba s nacistima ili Hitlerom se približava jedinici.*" Drugim riječima, Godwin je primijetio je dovoljno neka prođe dovoljno vremena, pa će neizbježno u *svakoj* internetskoj raspravi, neglede teme ili raspona, netko nešto iz rasprave usporediti sa stavovima Hitlera i nacista.

Izvori
------

1. ↑  Tim Skirvin (1999.-2009.). „How to post about Nazis and get away with it—the Godwin's law FAQ". *Skirv's Wiki*. Pristupljeno 7. svibnja 2006.
2. 1 2 3  Godwin, Mike (listopad, 1994.). „Meme, Counter-meme". *Wired*. Pristupljeno 24. ožujka 2006.
3. ↑  Godwin, Mike (12. siječnja 1995.). „Godwin's law of Nazi Analogies (and Corollaries)". *EFF.org*. Electronic Frontier Foundation. str. "Net Culture – Humor" archive section. Arhivirano iz originala na datum 2006-05-06. Pristupljeno 24. ožujka 2006.
**Dugometražni** ili **cjelovečernji film** (engl. ) je izraz koji se koristi za film koji je napravljen u svrhu da predstavlja glavnu atrakciju kino-programa. Dugometražni filmovi su u pravilu duži od kratkih filmova, pri čemu različite države i različite filmske tradicije koriste različite parametre - tako se negdje cjelovečernjim filmom smatra film duži od 40, a negdje duži od 80 minuta. 

Cjelovečernji filmovi, pak, najčešće traju oko 90 minuta, što teoretski omogućava da prosječni član publike odgleda film bez potrebe da odlazi u zahod, odnosno omogućava vlasniku kino-dvorane da u jednu večer -uz kratku pauzu - prikaže dva različita cjelovečernja filma zaredom što predstavlja tzv. *double feature*. Cjelovečernji film može biti i duži, pa tako postoje primjeri cjelovečernjih filmova koji traju dva, tri, a u nekim rijetkim primjerima i četiri sata. U potonjim slučajevima se prikazivanje prekida na unaprijed utvrđenim intervalima kako bi publika mogla napraviti pauzu.

Izraz cjelovečernji film se kasnije udomaćio i za TV-filmove slične dužine.
**Dornbirn** je grad na krajnjem zapadu Austrije od 47,417 
stanovnika.

On je i administrativni centar istoimenog Okruga Dornbirn i najveći grad Savezne zemlje Vorarlberg.

Geografske karakteristike
-------------------------

Dornbirn leži u Vorarlbergu, u dolini rijeke Rajne udaljen svega 10 km južno od Bregenza i Bodenskog jezera.

Historija
---------

Prvi put je dokumentiran 895 pod imenom **Torrinpuirron**. Od kraja 12. vijeka bio je feud švapskih Grofova od Monforta sve do 1380. kad je pripao austrijskim Habsburgzima.

Dornbirn je status grada dobio 1901.

Znamenitosti
------------

Najveće znamenitosti Dornbirna su neoklasicistička parohijska crkva iz 1493. sa zvonikom i Crvena kuća 
(Rotes Haus) iz 1639.

Dornbirn ima regionalni prirodoslovni muzej.

Privreda
--------

Dornbirn je centar austrijske tekstilne industrije, pored toga u gradu se proizvode električni aparati i generatori, pivo, metalni, plastični i drveni artikli.

Dornbirn je i sjedište internacionalnog sajma i trgovačko servisni centar svoje okolice.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Vorarlberg" (engleski). City population. Pristupljeno 15. 01. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Dornbirn*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15. 01. 2016.

Vanjske veze
------------

***Dornbirn*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Dornbirna* Arhivirano 2017-07-05 na Wayback Machine-u (`de`)
**Dvorac Eltz**, obnovljen 2011.
**Dvorac Eltz** je barokni dvorac smješten na obali Dunava u gradu Vukovaru. Dvorac je jedno od najznačajnijih djela barokno-klasicističke arhitekture kontinentalne Hrvatske. Od 1968. u dvorcu je smješten Gradski muzej Vukovar.

Povijest
--------

Filip Karlo Eltz, pripadnik njemačke plemićke obitelji Eltz čije ime dvorac nosi, nadbiskup u Mainzu i njemački knez izbornik, 1736. godine kupuje ogroman posjed s 35 naseljenih mjesta na kojemu će biti sagrađen dvorac. Gradnju dvorca počeo je 1749. vlasnik vukovarskog feuda grof Anzelmo Kazimir Eltz. U početku je bio sagrađen samo središnji dio, a kasnije je dvorac više puta dograđivan. 1781. izvršeno je prvo veće proširenje dvorca, a konačan izgled dvorac je dobio početkom 20. stoljeća po nacrtima bečkog arhitekta Siedeka. Tijekom Rata u Hrvatskoj 1991. JNA je dvorac Eltz uzela kao metu u Vukovaru tijekom bombardiranja iz zraka. Do konca rata dvorac je najvećim dijelom posve razoren i opljačkan. Vlada Republike Hrvatske i Razvojna banka Vijeća Europe financirali su obnovu dvorca koja je započela 2008. i trajala do listopada 2011.

Vanjske poveznice
-----------------

* Restaurirani dvorac Eltz u Vukovaru opet blista u punom sjaju Arhivirano 2012-09-13 na Wayback Machine-u *Jutarnji list*
* *Dvorac Eltz* na turističkoj stranici Vukovara
* *Obnova povijesne jezgre Vukovara, dvorca Eltz i fundusa Gradskog muzeja Vukovar*
**Dvobroj**, dva uzastopna broja nekog časopisa (lista, novina i sl.) štampana ujedno, u jednoj svesci.

Razlozi za izdavanje dvobroja
-----------------------------

Dvobroj se obično izdaje onda kad se zbog nekog razloga ne može održati uobičajeni tempo izlaženja (npr. zbog financijskih problema, zbog nemogućnosti da redakcija na vrijeme ili u potrebnom obimu pripremi oba broja ili zbog nemogućnosti da se neki broj na vrijeme odštampa, zbog kolektivnih godišnjih odmora članova redakcije, zbog državnih praznika ili neradnih dana kad je skraćeno vrijeme prodaje i sl.). Neki listovi i časopisi dvobroje objavljuju uvijek u isto vrijeme (npr. ljeti za vrijeme godišnjih odmora i pred Novu godinu.

Dvobroj kao arhaizam
--------------------

Riječ dvobroj nekad je označavala dvojinu, dual.

Srodne riječi
-------------

Časopisi i listovi ponekad objavljuju i **trobrojeve, četverobrojeve** pa i **pet(er)obrojeve, šest(er)obrojeve**, čak i **sedmobrojeve, osmobrojeve**, sve do **desetobrojeva** (npr. časopis "Zavetine" urednika i izdavača Miroslava Lukića izdao je 2000. godine desetobroj 5-14).
**Donji Proložac** je naselje u općini Proložac, u Splitsko-dalmatinskoj županiji.

Zemljopis
---------

Naselje se nalazi istočno od Prološkog Blata.

Stanovništvo
------------

1991. smanjeno izdvajanjem dijela područja u samostalno naselje Postranje, za koje sadrži podatke u 1953. i 1961. U 1869. i 1921. sadrži podatke za naselje Šumet. U 1869. i 1921. sadrži dio podataka za naselje Krivodol, općina Podbablje. Naselja pod imenom Donji Proložac i Gornji Proložac iskazuju se od 1948. Do 1931. iskazivano je naselje pod imenom Proložac. Za to bivše naselje sadrži podatke u navedenom razdoblju.

  

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Donji Proložac** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Proložac |
| --- |
| Donji Proložac • Gornji Proložac • Postranje • Ričice • Šumet |
Za istoimenu ekranizaciju, v. Der Untertan (film).

***Der Untertan*** (sh. *Podanik*) je roman njemačkog književnika Heinricha Manna originalno objavljen u ljeto 1918. godine. Protagonist, Diedrich Hessling, je fanatični poklonik njemačkog cara Wilhelma II, a radnja pokazuje njegov život tokom koga javno iskazuje vrijednosti vilhelminskog režima kao što su hrabrost, patriotizam, militarizam i kršćanski moral, dok je u stvarnosti licemjer, kukavica, preljubnik te iz oportunizma čak spreman pomagati omraženim socijaldemokratima kako bi postao najmoćnija ličnost u svom rodnom gradu.

Mann je roman počeo pisati 1912. godine, a neki njegovi dijelovi su objavljeni u satiričkom časopisu, izazvavši velike kontroveze u tadašnjem njemačkom društvu. Konačni je tekst dovršen za vrijeme Julske krize 1914. godine, a njegovo objavljivanje je dugo vremena priječio Prvi svjetski rat. Konačno je objavljen nekoliko mjeseci pred kraj rata i propast vilhelminske Njemačke.

Iako je roman imao brojne kritičare, uključujući Heinrichovog mnogo poznatijeg brata Thomasa, danas se često navodi kao jedan od najpotpunijih i najpoznatijih prikaza podaničkog mentaliteta i konformizma u Njemačkoj na početku 20. vijeka. Zbog toga je ušao u školsku lektiru.

Adaptiran je dva puta - godine 1951. u Istočnoj Njemačkoj kao istoimeni film, te godine 1972. u Ujedinjenom Kraljevstvu kao BBC-jeva miniserija *The Man of Straw*.

Vanjske veze
------------

***Der Untertan*** na Wikimedijinoj ostavi

* *The Patrioteer.* Full 1921 English translation at Google Books
* *Man of Straw.* Penguin Books, London, 1984, c1918. (ISBN 0-14-006584-9)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4119930-3
* BNF: cb12000099b (podaci)

 |
**Donja Banda** naselje je u sastavu općine Orebić na poluotoku Pelješcu u Dubrovačko-neretvanskoj županiji. Sastoji se od nekoliko zaselaka: Prizdrina, Zakamenje, Županje selo, Zakotorac, Golubinica, Košarni do i Zagruda. Ovi su zaseoci povijesno značajni dio poluotoka sa crkvicama, grobljima, ilirskim gomilama te specifičnim načinom gradnje kuća.

Zemljopisni položaj
-------------------

Donja Banda se nalazi uz županijsku cestu koja vodi do mjesta Orebić (od Potomja do Mokala). Sastoji se od sedam zaseoka: Prizdrina, Zakamenje, Županje Selo, Zakotorac, Košarnji Do, Golubinica i Postup.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine u Donjoj Bandi u svim zaseocima obitava 170 stanovnika.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Gospodarstvo
------------

Mještani Donje Bande se bave poljodjelstvom i uzgojem čuvene sorte vinove loze Plavac mali od kojeg proizvode najkvalitetnija vrhunska vina Dingač, Postup i Plavac zaštićenog geografskog porijekla. U mjestu se nalazi poljoprivredna zadruga Postup.

Izvori
------

1. ↑  DZS - Popis stanovništva 2001. godine
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Vanjske poveznice
-----------------

* TZ Orebić - Donja Banda Arhivirano 2010-01-21 na Wayback Machine-u

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Donja Banda** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Orebić |
| --- |
| Donja Banda • Kučište • Kuna Pelješka • Lovište • Nakovanj • Orebić • Oskorušno • Pijavičino • Podgorje • Podobuče • Potomje • Stankovići • Trstenik • Viganj |
Položaj Dong Faja Jena u istočnom Tajlandu
**Dong Faja Jen** (tajlandski: ดงพญาเย็น, u značenju "Đungla ledenog gospodara") je planinsko gorje u središnjem Tajlandu. On je jugoistočni nastavak gorja Petčabun koji dijeli dolinu rijeke Čao Fraja u središnjem Tajlandu od visoravni Korat na jugoistoku. Gorje je dugo 230 km, a najviši vrh mu je Khao Rom s 1,351 m nadmorske visine. Najjužnije brdo gorja je Sankambeng koji se spaja s planinama Dângrêk na svom istočnom kraju. Na sjeveru gorja započinje sliv rijeke Mun, a na jugu rijeke Pračinburi.

Dong Faja Jen je prije bio poznato kao **Dong Faja Fai**, ili "Đungla vatrenog gospodara" jer je njezina gusta šuma bila mjesto gdje je malarija ubijala većinu putnika koji su se usudili uputiti kroz nju. No, početkom 20. stoljeća većina njezina šumskog pokrivača je uništena sustavnom sječom. Nakon toga joj je kraljević Pinkalo promijenio ime navodeći kako je "divlja šuma ukroćena".

Osim nacionalnog parka Khao Jaija, koji je zajedno s planinom upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji, na planinama se nalaze i druga zaštićena područja: Nacionalni parkovi Ta Fraja, Thap Lan, Pang Sida, Fra Futhačaj i Rezervat divljine Dongjai. Sveukupno, 6155 km² je zaštićeno na gorju Dong Faja Jen.

* Šumski krajolik Dong Faja JenaŠumski krajolik Dong Faja Jena
* Krošnje šumeKrošnje šume
* Sankambeng u magliSankambeng u magli
* Slap u KhaojaijuSlap u Khaojaiju

Izvori
------

***Dong Faja Jen*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  Petčabun gorje[*mrtav link*] (`en`) Preuzeto 29. lipnja 2011.

Vanjske veze
------------

* Keoladeo Službena stranica parka Keoladeo Arhivirano 2015-08-01 na Wayback Machine-u (`en`) Posjećeno 21. 6. 2011.
* Wildlife in India | Keoladeo National Park (`en`) Posjećeno 21. 6. 2011.

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Tajlandu |
| --- |
|  | 
Historijski grad Ajutaja  • Arheološki lokalitet Bančiang  • Šumski kompleks brdskog niza Dong Faja Jen, uključujući nacionalni park Khao Jai  • Historijski grad Sukotaj s pripadajućim lokalitetima Kamfaeng Fet i Si Satčanalaj  • Rezervati životinja Thung Jai Naresuan i Huai Kha Khaeng
 | Zastava Tajlanda |

Koordinate: 14°19′48″N 102°03′00″E﻿ / ﻿14.330°N 102.050°E﻿ / 14.330; 102.050
**Dragutin Lesar** (Mačkovec, 1956 - ) je hrvatski političar i bivši sindikalni aktivist.

Životopis
---------

Rođen je 1956. godine u Mačkovcu, kraj Čakovca. Po zanimanju je organizator prodaje, oženjen je i otac, živi u Šenkovcu, Međimurska županija.
Godine 1990. osnovao je Sindikat privatnog sektora (danas: Sindikat neindustrijskih radnika i namještenika) i biran je za prvog predsjednika, a od 1991. do 1996. bio je predsjednik Saveza samostalnih sindikata Hrvatske. Inicijator je i prvi upravitelj Međimurske zaklade solidarnosti "Katruža". Politički je aktivan od 1996. u HNS-u.
Na lokalnim izborima 1997. i 2001. nositelj je stranačke liste za Skupštinu Međimurske županije te je biran za zamjenika župana.
Na parlamentarnim izborima 2003. i 2007. biran je za zastupnika Hrvatskog sabora. U travnju 2008. istupa iz članstva HNS-a i nastavlja mandat kao nezavisni zastupnik. Godine 2010. osniva stranku Hrvatski laburisti – Stranka rada, čiji je prvi predsjednik.

Jedan je od prvih hrvatskih političara koji vodi osobni blog pod naslovom Ne bu išlo, a poznat je kao jedan od najžešćih kritičara hrvatske vlade, ali i vodeće opozicijske stranke SDP. Bio je jedini član Sabora koji je glasao protiv ulaska Hrvatske u NATO.

Vanjske veze
------------

* Osobne stranice/blog
* Podstranica Dragutina Lesara na mrežnoj stranici Hrvatskog sabora Arhivirano 2010-12-03 na Wayback Machine-u
**Diósd** čita se *Diošd* (njemački: *Orasch*) je grad u sredini Mađarske od 
9,628 stanovnika. koji administrativno podpada pod Županiju Pest.

Geografske karakteristike
-------------------------

Diósd leži između Budimpešte i Érda, unutar zone metropolske Budimpešte, pa je danas samo predgrađe.

Historija
---------

Diósd je prvi put dokumentiran 1417, za vladavine kralja Sigismunda, a status grada dobilo je 2013.

Sve do kraja Drugog svjetskog rata Diósd je bio poznatiji po svom njemačkom imenu - *Orasch*. To je bilo zbog toga, jer su većina stanovnika bili Nijemci, naime taj kraj bio je pust nakon protjerivanja Osmanlija u 17. vijeku, pa su naseljeni njemački kolonisti.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka, Alsbach-Hähnlein
* Poljska, Cieszanów
* Rumunjska, Brâncoveneşti
* Italija, Capannoli

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Pest" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Diósd*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Diósda* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Rekonstrukcija Dvokolice u smjeru juga, 2005
Model u Naučnom muzeju u Londonu
**Dvokolica u smjeru juga** je uređaj koji se smatra jednim od najsloženijih naprava koje su koristile zupčanike u drevnoj kineskoj civilizaciji. Prema legendama ju je oko godine 2600. pne. u Kini izmislio mitski Žuti car; prva verzija o kojoj postoje pouzdani historijski navodi se, pak, pripisuje Ma Junu (cca. 200–265) iz Cao Weija, jednog od Tri kraljevstva. Dvokolica na sebi ima figuru koja uvijek pokazuje u jednom smjeru zahvaljujući diferencijalu, odnosno pažljivom izboru veličine kotača i zupčanika. Zbog toga se smatra ne-magnetskim kompasom. Kineski historijski tekstovi su spominjali Dvokolicu, a neki je i detaljno opisivali. U upotrebi je bila u periodu srednjeg vijeka.

Literatura
----------

* The Chinese South-Seeking chariot: A simple mechanical device for visualizing curvature and parallel transport M. Santander, American Journal of Physics – September 1992 – Volume 60, Issue 9, pp. 782–787
* Needham, Joseph (1986). *Science and Civilization in China: Volume 4, Part 2*. Taipei: Caves Books, Ltd.
* Kit Williams, *Engines of Ingenuity*, Gingko Press (February 2002), ISBN 978-1-58423-106-6

Vanjske veze
------------

* South Pointing Things – Useful site with lot of info, images and plans for building chariots
* RLT Industries – Fully functional model kits of South Pointing Chariots and other ancient machines.
**Francis Coplan**, također poznat i kao **Agent FX 18**, je izmišljeni lik francuskog tajnog agenta koga su stvorili belgijski pisci Gaston Van den Panhuyse i Jean Libert te ga koristili kao protagonista serije špijunsko-pustolovnih romana napisanih pod zajedničkim pseudonimom Paul Kenny. Lik je stvoren 1953. godine nakon što je Jean Bruce, autor popularnih romana o tajnom agentu OSS 117 napustio francusku izdavačku kuću Fleuve Noir. Lik koji je stvoren se u određenim detaljima razlikovao od OSS 117 i Jamesa Bonda - po struci je bio elektroinženjer te se prilikom svojih pustolovina trudio da ne ubije nikoga. Nakon što Van den Panhuyseove smrti 1981. godine, romane je nastavio pisati sam Libert sve do 1989. godine, kada ih je preuzeo Serge Jacquemard. Kada je serija konačno završena 1996. godine, bilo je objavljeno ukupno 273 romana.

Ekranizacije
------------

* Filmovi
	+ 1957 : *Action immédiate*, ul. Henri Vidal
	+ 1964 : *Coplan, agent secret FX 18*, ul. Ken Clark
	+ 1964 : *Coplan prend des risques*, ul. Dominique Paturel
	+ 1965 : *Coplan FX 18 casse tout*, ul. Richard Wyler
	+ 1967 : *Coplan ouvre le feu à Mexico*, ul. Lang Jeffries
	+ 1968 : *Coplan sauve sa peau*, ul. Claudio Brook
* 1989-1991 : *Coplan*, TV-serija, ul. Philippe Caroit

Vanjske veze
------------

* Les missions de Francis Coplan au Fleuve noir espionnage
***Dvostruki prevarant*** (grč. Δὶς ἐξαπατῶν) naslov je jedne komedije grčkoga pesnika Menandra, koji je delovao u okviru nove atičke komedije. 

Ova je drama verovatno poslužila Plautu kao uzor za komediju *Bakhide*. Jedan papirusni fragment iz ove komedije očito je Plautu bio uzor za stihove 494‒562 u *Bakhidama*, i to je zasad jedini sačuvani deo grčkog teksta jedne komedije za koji se u postojećim rimskim komedijama pouzdano može naći neposredni ekvivalent. 

Zaplet *Dvostrukog prevaranta* može se delimično rekonstruisati na osnovu Plautove prerade. Mladi Atinjanin Sostrat, u društvu svoga roba Sirijca, odlazi u grad Efes da preuzme značajnu količinu novca za svog oca. U Efesu se Sostrat zaljubljuje u jednu heteru, no nju odvede sa sobom u Atinu neki plaćenik. Po povratku u Atinu Sostrat nađe svoju voljenu heteru i pokuša je spasiti od plaćenika pomoću novca koji je doneo za svoga oca. Ocu pak kaže da su mu deo novca oteli na putu, a da je deo sakrio u Efesu. 

| * p
* r
* u
Menandrove komedije |
| --- |
| 
* Čovekomrzac
* Štit
* Devojka s podrezanom kosom
* Samljanka
* Sikionjanin
* Parničari
* Laskavac
* Dvostruki prevarant
* Omraženi čovek
* Ratar
* Ogrlica

 |