recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Binche** (nizozemski: *Bing*, valonski: *Bince*) je grad i općina od 33,416 stanovnika na jugu Belgije u valonskoj Provinciji Hainaut.

Geografske karakteristike
-------------------------

Panorama grada
Ostatci bedema
Binche se nalazi blizu francuske granice, udaljen dvadesetak km zapadno od Charleroia.
On sa svojim bedemom dugim preko 2 km i 25 tornja, i danas ima izgled srednjovijekovnog grada.

Poznat je po Karnevalu koji je 2008. uvršten na UNESCO-v Popis nematerijalne svjetske baštine u Evropi..

Historija
---------

Ime *Binche* -*Bincium*, pojavilo se prvi put 1124. u povelji biskupa iz Cambraia, kao mjesto gdje postoji kapela.

Prema različitim autorima Binche je izrastao pored donžona izgrađenog potkraj 11 ili početkom 12. vijeka. 
Taj donžon potakao je groficu Isabellu od Gueldersa, kćerku hainautskog grofa Baudouina V (1150 - 1195). da tom naselju da nekoliko desetaka hektara i 
status grada.

Kako se sve više trgovaca i zanatlija doseljavalo se u taj novi grad, pospješujući njegov brzi ekonomski razvoj, slijedeći hainautski grofovi opasali su grad 
bedemom, postavili garnizon i kastelana.

Binche je nastavio tako živjeti sve do sredine 19. vijeka, tek kad je izgrađena željeznička pruga sa stanicom 1857. proširio se izvan bedema.
Tad se počeo industrijalizirati izgradnjom tvornice tekstila i slada i promjenio svoj ruralni izgled.

Početak 20. vijeka obilježilo je brzo širenje grada izvan gradskih bedema na predgrađa Saint Jacques, Posty i Phénix.
Taj trend se pojačao u Međuratnom periodu.

Nakon reforme državne uprave 1977. Općina je povećena sa sedam susjednih naselja; Bray, Buvrinnes, Epinois, Leval-Trahegnies, Péronnes, Ressaix i Waudrez.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Belgium: Hainaut*" (engleski). City population. Pristupljeno 24.05.2022.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Histoire et patrimoine*" (francuski). Ville de Binche. Pristupljeno 24.05. 2022.

Vanjske veze
------------

***Binche*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Binche* (službene stranice) ()
**Demel** punim nazivom *K. u. K. Hofzuckerbäcker Ch. Demel’s Söhne*) je jedna od najpoznatijih slastičarni i kavana u Beču na Kohlmarktu, u neposrednoj blizini carske rezidencije Hofburg.

Historija
---------

Osnivač Demela bio je pekarski kalfa Ludwig Dehne iz Württemberga koji se 1786. naselio u Beču i otvorio slastičarnu na Michaelerplatzu kojoj su odlično išle krafne punjene pekmezom, ali i druge vješto oblikovane i ukrašene slastice.
Njegov sin August prodao je dućan 1857. svom kalfi Christophu Demelu. Njegovi sinovi Josef i Carl, uspjeli su dobiti koncesiju dvorskih dobavljača konditorskih proizvoda i od tad se firma diči svojim punim nazivom **Kraljevski i carski Konditoraj Ch. Demel sinovi** (K. u. K. Hofzuckerbäcker Ch. Demel’s Söhne).

Enterijer Demela na Kohlmarktu
Braća Demel preselila su 1888. radnju u palaču na Kohlmarktu, jer se u to vrijeme po nalogu cara Franje Josipa rušile zidine oko Hofburga, tako da se slastičarna nakon toga našla praktički na ulazu u Hofburg. Tad su naručili kod Portois und Fixa, najprestižnije bečke firme za unutrašnju dekoraciju u to vrijeme, uređenje lokala u rokoko stilu (koji je ostao do danas).

Slastičarna Demel se i nakon propasti Austro-Ugarske monarhije 1918. i nadalje vješto kitila svojim starim nazivom *Kraljevski i carski* (K. u. K.) na ambalaži, iako je u to vrijeme to bilo strogo zabranjeno. Tako da je Anna Demel uspjela preživjeti teška vremena, zbog tog su je 1952. izabrali u *Kommerzialrat* (Privredna komora) kao prvu ženu. Njena usvojena kći Klara Demel nastavila je voditi firmu od 1956.

Nakon Klarine smrti 1965. Demel je nastavio voditi njen muž barun Federico Berzeviczy-Pallavicini. On je bio talentirani umjetnik, učenik i nastavljač tradicije Wiener Werkstaetten tako da je sam dizajnirao većinu ambalaže za tada već veliki pogon konditorskih proizvoda, ta ambalaža ostala je do danas ponos Demela. Federico je na kraju 1972. prodao Demel i otišao živjeti u Italiju i New York, gdje je nastavio raditi kao arhitekt i dizajner.

Narednih 30 godina Demel je doživio brojne turbulencije, i promijenio vlasnike u više navrata, od 2002. vlasnik Demela je austrijska firma DO & CO grupa.

Muzej Demel
-----------

Grad Beč otvorio je 2000. muzej u podrumu zgrade pod imenom **Demel Chocolate and Marzipan Museum**, s artefaktima iz historije slastičarstva i konditorske proizvodnje.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*The History*" (engleski). Demel. Arhivirano iz originala na datum 2012-06-09. Pristupljeno 29. 06. 2012.
2. ↑  „*Demel Chocolate and Marzipan Museum*" (engleski). Cosmotourist. Arhivirano iz originala na datum 2011-02-24. Pristupljeno 29. 6. 2012.

Vanjske veze
------------

***Demel*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Demela Arhivirano 2012-01-18 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 306420064

 |
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Šokačka grana**. Za druga značenja, v. Šokačka grana (razvrstavanje).* |

**Šokačka grana**, tamburaški sastav iz Duboševice koji čine: **Saša Ivičin** (frontmen i svirač brača 1) , **Mato Kreko** (prim), **Krunoslav Lijović** (brač 2), **Alen Srimac** (kontra i vokal), **Robert Pružinac** (begeš, jedini iz Osijeka, zapravo iz Podravlja), zvanično osnovan 21. XI. 1996. godine.

Repertoar i nastupi
-------------------

Duboševički svirači spadaju među najpopularnije baranjske tamburaše. Njeguju izvornu baranjsku (šokačku) tamburašku muziku, a nisu im strane ni ostale tamburaške izvedbe (npr. *Baranje se ne bi' odrek'o* odn. *Ravnica*, *U tem Somboru*). Prepoznatljivi su po baranjskom *štihu*. Izdali su 4 singla, a u pripremi je i prvi CD radnog naslova *Baranja, mili zavičaju* s 10 pjesama i "Šokačkim kolom", u aranžmanu Slavka Batoreka. Jednu od pjesama napisao je poznati pjevač Željko Lončarević Žec. Nastupali su širom Hrvatske, ali i u Austriji, Mađarskoj, Njemačkoj, Švicarskoj...

Nastanak
--------

Članovi sastava iz Duboševice kao dječaci počeli su muzicirati 1987. godine. Tada je u selo dolazio nastavnik Branko Bečanović, vrsni muzičar i pedagog, i učio ih svirati kako bi se nastavila duga tamburaška tradicija kojom se Duboševica može pohvaliti. Učili su sljedećih nekoliko godina, do početka rata. U prvo su vrijeme svirali u KUD-u "Mladi Šokci" dok ih rat nije rastavio, kad je svako otišao svojim putem. Ponovno ih je okupila Janja Čeliković kad je u aprilu 1995. godine osnovala HKUD Beli Manastir.

Pjesme o Baranji
----------------

Cijelo je vrijeme svoga djelovanja "Šokačka grana" neumorna u promicanju baranjske pjesme i kulture. U svojim pjesmama nastoje govoriti upravo o njoj, što se vidi po dosadašnjim pjesmama koje su snimili: prvijenac "Koliko te volim, ej Baranjo moja", "Baranja, mili zavičaju", "Baranjski nokturno" i "Baranjsko nebo".

Pjesma Baranjski nokturno **Stjepana Rudinskog** i **Rajka Stilinovića** proglašena je najuspješnijom pjesmom, odnosno najboljom izvedbom izlučne (eliminacione) večeri Festivala "Pjesme Podravine i Podravlja" ("Pitomača 2005", 17. VI. 2005) i time se kvalificirala za finale tog festivala.

Učestvovali su i na festivalu "Zlatne žice Slavonije" (Požega, 2006) pjesmom Baranjsko nebo Aleksandra Homokyja (muzika) i Terezije Bube Bognar (tekst).

Izvori
------

* Ivica Getto: *"Veseli Šokci s baranjskim štihom"*, *"Nedjeljni Glas Slavonije"*, (III), 93, 11 - Osijek, 9. I. 2005)
* Dražen Bađun: *"Šokačka grana, poznati tamburaški sastav koji sudjeluje na 'Požegi 2006.', a slavi i svoj deseti rođendan : Vjerni tamburaškoj tradiciji", "TV obzor" (tjedni prilog "Glasa Slavonije"), XI, 786, 4-5 - Osijek, 2-8. IX. 2006. (+ fotografija na naslovnoj strani)*
Ne poistovijećivati sa Troilizam.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Seks utroje koji upražnjava žena sa dva muškarca |  | Seks utroje koji upražnjava žena sa dva muškarca |
| Seks utroje koji upražnjava žena sa dva muškarca |  | Varijanta s muškarcem i dvije žene |

**Trijalizam** ili, kolokvijalno, **trojka**, odnosno **seks utroje**, je izraz kojim se opisuje seksualna aktivnost, odnosno grupni seks u kome zajedno sudjeluju tri osobe. 

Osobe koje upražnjavaju seks utroje mogu biti istog ili različitih spolova, odnosno seks utroje može sadržavati različite kombinacije spolova i seksualnih orijentacija. Može se prakticirati neobavezno sa anonimnim partnerima; kao dio swingerskog životnog stila na unaprijed zakazanim i pripremljenim swingerskim zabavama ili orgijama; ali i među osobama koje kohabitiraju u poliamorijskim zajednicama; u potonjem slučaju izraz trojka valja razlikovati od izraza ménage à trois.

Seks utroje predstavlja jednu od čestih seksualnih fantazija, odnosno motiva u pornografskim filmovima.

Vidi još
--------

* Ljubavni trokut
* Dvostruka penetracija

Vanjske veze
------------

***Seks utroje*** na Wikimedijinoj ostavi
***Avanture Borivoja Šurdilovića*** je jugoslovenska filmska komedija iz 1980. godine. Režirao ga je Aleksandar Đorđević, a scenario je pisao Siniša Pavić.

Snimljena je uporedo sa TV-serijom *Vruć vetar* i predstvalja kombinaciju njene treće i četvrte epizode. Premijerno je prikazan 10. juna 1980. godine.

Radnja
------

Borivoja Šurdilovića, berberina bez posla, zadivi sjaj i razmetanje novcem prijatelja Slobodana Mihajlovića zvanog Bob iz detinjstva koji je postigao uspeh u Nemačkoj. Bob mu predlaže da i on ode u Nemačku, i kaže da će mu pomoći da nađe posao. Šurda ubrzo odlazi kod Boba u Nemačku i shvata da Bob zapravo nije uspešan kao što se hvali, i da je iskorišćavao gostoprimstvo svoje bogate ljubavnice Afronzine, koja je baš u danu Šurdinog dolaska, nezadovoljna Bobovim ponašanjem odlučila da ga izbaci iz kuće. Bob je ipak pokušao da se snađe kao i da pomogne Šurdi, poslavši ga kod svojih poznanika kako bi mu dali neki posao, ali Šurda nijednim poslom nije zadovoljan pa odlučuje da se vrati u Beograd kod ujaka Firge. Šurda dobija posao u samoposluzi, gde nadgleda kupce da ne kradu, ali prvi koga je uhvatio u krađi je upravo Bob koji se i sam vratio iz Nemačke pošto nije mogao da nađe novi posao. Šurda traži da Bob plati aparat za brijanje koji je ukrao, ali on nema para, i nagovara Šurdu da plati umesto njega, zbog čega Šurda dolazi u sukob sa šefom. Posle sedam dana rada Šurda dobija otkaz. Potom u kafani upoznaje Vesnu, koja mu se veoma dopada. Uprkos razočarenju svog oca Soće, koji mu je našao bogatu udavaču, Šurda joj nudi brak, na šta Vesna odmah pristaje.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Ljubiša Samardžić | Borivoje Šurdilović – Šurda |
| Bora Todorović | Slobodan Bob Mihajlović |
| Miodrag Petrović Čkalja | Blagoje Popović – Firga |
| Radmila Savićević | Šurdina baba |
| Žika Milenković | Soća Šurdilović |
| Vesna Čipčić | Vesna Šurdilović |
| Ljubica Ković | Jana Šurdilović |
| Ljubica Šćepanović | Šurdina sestra |
| Mladen Nedeljković | Šurdin zet |
| Ružica Sokić | Anđelija |
| Dara Čalenić | Bobova ljubavnica Afronzina |
| Branko Cvejić | Vesnin bivši dečko |
| Ljubomir Didić | Svetolik Popadić – Baćko |
| Dragoljub Gula Milosavljević | Bobov prijatelj |
| Dušan Poček | šef samoposluge |
| Milivoje Tomić | Vesnin stanodavac |
| Mihajlo Bata Paskaljević | Žilijen Živago |
| Mira Dinulović | Službenica u zavodu za zapošljavanje |

Izvori
------

1. ↑  „Avanture Borivoja Šurdilovića". filmovi.com. Pristupljeno 10. 7. 2013.
2. ↑  „Avanture Borivoja Šurdilovića". idemoukino.com. Pristupljeno 10. 7. 2013.

Spoljašnje veze
---------------

* *Avanture Borivoja Šurdilovića* na IMDb-u ()
* Avanture Borivoja Šurdilovića - Port
***Dete 44*** (engl. ) je američko-britansko-češko-rumunsko-ruski kriminalistički triler reditelja Danijela Espinoze snimljen 2015.. Temelji se po istoimenom romanu Toma Roba Smita, koji je bio inspirisan istinitim događajima koji su se dogodili u Sovjetskom Savezu 1970-ih i 1980-ih, odnosno slučajem serijskog ubice Andreja Čikatila. Radnja se događa 1953. pred sam kraj Staljinove ere, a protagonist, čiji lik tumači Tom Hardi, je oficir tajne policije MGB koga, nakon što je pokušao istražiti smrt koleginog sina za koji veruje da je delo poremećenog manijaka, degradiraju i pošalju u provincijski gradić, ali gde on i dalje nastavlja pokušaje da razvetli zločin.

*Dete 44* je doživelo ne samo komercijalni neuspeh, nego i izuzetno loše kritike, pri čemu se posebno isticalo to da svi likovi, iako među njima nema nijednog ne-Rusa, govore engleski sa "teškim" ruskim naglaskom, a zbog čega je proglašen "slučajnom samoparodijom". Takođe je imao i probleme sa distribucijom u Rusiji, gde je tek pred premijeru skinut sa bioskopskog repertoara, a što se tumačilo nesklonošću tamošnjih vlasti prema negativnom prikazu sovjetske ere, odnosno shvatanjem filma kao dela anti-ruske propagande u svetlu novog zaostrašavanja odnosa Rusije i zapadnih država.

Glavne uloge
------------

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Tom Hardi | Leo Demidov |
| Nomi Rapas | Raisa Demidov |
| Džoel Kinaman | Vasilij Nikitin |
| Gari Oldman | general Nesterov |
| Vinsent Kasel | major Kuzmin |
| Džejson Klark | Anatolij Brodski |
|

Vidi još
--------

* *Citizen X*

Izvori
------

1. ↑  „Child 44 (2015)". Box Office Mojo. Pristupljeno 30. X 2015.

Vanjske veze
------------

* *Child 44* na IMDb-u ()

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Daniel Espinosa |
| --- |
| 
* *Easy Money* (2010)
* *Safe House* (2012)
* *Child 44* (2014)
* *Life* (2017)

 |
*Japansko pismo*  
(E. Kaempfer, 1690-ih)
**Engelbert Kaempfer** (Lemgo, 16. septembar 1651. − Lieme, 2. novembar 1716.), njemački prirodoslovac, istraživač i putopisac koji je između 1683. i 1693. godine putovao Rusijom, Iranom, Indijom, Indokinom i Japanom. Svoja putovanja pretočio je u dvije knjige − *Amoenitatum Exoticarum* (1712.) značajnu po njegovim botaničkim opažanjima i opsežnim opisima biljaka Azije, te *Historija Japana* koja je posthumno objavljena 1727. godine i tijekom 18. stoljeća predstavljala je najznačajniji izvor zapadnjačkog znanja o Japanu. U biologiji se rabi kratica ***Kaempf.*** kad se citira botaničko ime.

Povezano
--------

* Japanologija

Literatura
----------

***Engelbert Kaempfer*** na Wikimedijinoj ostavi

* () Cincinnati Museum Center: *Engelbert Kaempfer* Arhivirano 2017-11-07 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 41858358
* LCCN: n84078543
* ISNI: 0000 0001 1025 5072
* GND: 118559168
* SUDOC: 028653378
* BNF: cb12044434n (podaci)
* BPN: 33974981
* NDL: 00445027
* NKC: xx0061280
* Botanist: Kaempf.
* CiNii: DA0044414X
* RKD: 250700
* CONOR.SI: 118507107

 |
**Filc** (od njemačkog: *filz*) ili **pust**, **čoha** (čoja)  je ime za netkanu tkaninu od vune ili finih dlaka zeca (angorskoga kunića) ili deve.

Karakteristike i historija
--------------------------

Kompaktnost se postiže intenzivnom mehaničkom obradom (gnječenjem, valjanjem) na povišenoj temperaturi (para) u vlažnoj i alkalnoj sredini u kojoj se vunena vlakna zbog svoje ljuskave površine zamrse i povežu u cjelovit plošni proizvod - koprenu.

Ta koprena od vunenih vlakana služi kao podloga za dodavanje jeftinijih pamučnih, viskoznih i umjetnih vlakana, koja se mogu dodavati do 50% na koprenu. 
Filc je cijenjen materijal za izradu šešira i različitih dekorativnih predmeta, kao i dijelova narodne nošnje. Slabost tog materijala je da se često izobliči (raspusti) naročito pri pranju. 
Što je vuna finija, to je sklonost izobličenju veća, zbog tog je preporučljivo da se odjevni predmeti od filca vuneni proizvodi ne peru u veš mašinama.

Čizme od filca
Vunena vlakna odabrana za filcanje obično su manja od 38 mm i moraju biti dobre kvalitete i čvrstoće.

Filc se proizvodi u rolama ili listovima. Filc u roli izrađuje se u debljinama od 1,6 do 38 mm, širine do 2 m, dug 55 m. Listovi se proizvode uobičajeno kao kvadrati od 91 cm, debljine 10 cm, ali i i u raznim drugim veličinama i oblicima kao ovali i krugovi.

Filcovi za šešire izrađuju se dlaka zeca i dabra, zbog tog su se morala kod filcanja tretirati jakim kemikalijama kao što je živa. Ta operacija je nekad dovodila do visoke stope trovanja živom ljudi koji su to radili.

Tehnikom iglanja umjetnih vlakana koja nemaju ljuskavu površinu proizvodi se znatno jeftiniji iglani filc, pri čem se vlakna iz paralenih slojeva koprena poprečno povezuju mehaničkim isprepletanjem, ubadanjem igala. Iglani filc se najčešće koristi kao tehnički tekstil (izolacijski materijal u građevinarstvu i kao podloge za mašine i nihove dijelove.

Specijalni filcovi za proizvodnju papira izrađuju se kao beskonačne trake širine 5 m (i više). Vješti radnici ručno spajaju krajeve kako bi proizveli beskonačni 
remen tako da se ne vidi nikakav spoj ili šav.

Netkani filc se smatra prvom proizvedenom tekstilijom pa se brojni primjeri njegove upotrebe mogu naći u historiji drevnih civilizacija.

Nomadska plemena sjeverne Centralne Azije još i danas po po stupama proizvode filc za odjeću i šatore koristeći se metodoma iz prenesene iz antike.

Povezano
--------

* stupa

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Pust" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMK. Pristupljeno 20.08.2022.
2. ↑  „Čoha" (srpskohrvatski). Rjecnik Sandzak. Pristupljeno 20.08.2022.
3. 1 2 3 4 5 6 7  „Felt, fibre" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 20.08.2022.

Vanjske veze
------------

***Filc*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Felt, fibre* ()
**Geirangerfjord** (norveški: *Geirangerfjorden*) je fjord u općini Stranda, pokrajine Sunnmøre u županiji Møre og Romsdal u Norveškoj. Zapravo je 15 km dug rukavac velikog fjorda Storfjord, a ime je dobio po malom selu Geiranger koje se nalazi na njegovom kraju gdje se u njega ulijeva rijeka Geirangelva. 

Zimska panorama GeirangerfjordaZimska panorama Geirangerfjorda

Ovaj fjord je jedno od najsposjećenijih turističkih atrakcija u Norveškoj, iako postoje planovi za izgradnju električnih kabela preko njegovog klanca čime bi se ugrozio njegov status neirnute prirode i naštetilo turizmu Uz njegove obale nalaze se slikovite napuštene farme Skageflå, Knivsflå i Blomberg, od kojih se posljednje dvije mogu posjetiti samo brodom. Turističkim trajektom koji čini obilazak fjorda upravlja tvrtka Fjord1 Nordvestlandske, a povezuje malene gradove Geiranger i Hellesylt na kraju lijevog (manjeg) rukavca fjorda.

Geirangerfjord, zajedno s Nærøyfjordom čini izniman krajolik strmih kristalnih stijena koje se uzdižu i do 1400 metara iznad površine mora, te imaju dubinu do 500 metara. Njihov krajolik ima nekoliko prirodnih fenomena kao što su podmorske morene i morski sisari. Zbog toga su ovi fjordovi upisani na popis mjesta svjetske baštine u Europi 2005. godine.

Geirangerfjord ima i nekoliko slapova koji se slijevaju niz njegove stijene, od kojih su najpoznatiji "Seda sestara" i "Prosilac". Oni se nalaze na istom dijelu fjorda, te se kaže kako "Prosilac" pokušava zavesti "Sestre" koje se nalaze na drugoj strani fjorda. Još jedan obližnji slap ima prepoznatljiv oblik i nazvan je "Vjenčani veo".

Geirangerfjord je u stalnoj opasnosti od klizišta s planine Åkerneset, pri čemu bi nastali cunami mogao zbrisati naselja Geiranger i Hellesylt.

* Slapovi "Sedam sestara" i "Prosilac" u GeirangerfjorduSlapovi "Sedam sestara" i "Prosilac" u Geirangerfjordu
* "Sedam sestara" u Geirangerfjordu (1890.-1905.)"Sedam sestara" u Geirangerfjordu (1890.-1905.)
* "Prosilac""Prosilac"
* Panorama fjorda s naseljem GeirangerPanorama fjorda s naseljem Geiranger
* Zavoj u fjorduZavoj u fjordu

Izvori
------

1. ↑  Geirangerfjorden kan miste verdensarvstatus[*mrtav link*], Bergens Tidende. 6. srpnja 2007. Posjećeno 5. siječnja 2011. style="background:#ff9090; color:black; vertical-align: middle; text-align: center; "class="table-no" | No
2. ↑  Gigantras truer vestlandsbygder, Aftenposten. 14. studenog 2004. Posjećeno 5. siječnja 2011. style="background:#ff9090; color:black; vertical-align: middle; text-align: center; "class="table-no" | No
3. ↑  Digitalna analiza moguće katastrofe klizišta u Geirangerfjordu, Quanterra. 10. listopada 2005. Posjećeno 5. siječnja 2011. ()

Vanjske veze
------------

***Geirangerfjord*** na Wikimedijinoj ostavi

* Turističke informacije Arhivirano 2016-04-06 na Wayback Machine-u ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 246310916
* GND: 4823072-8
* SUDOC: 174581289

 |
() *Hemisperium ab aequinoctiali linea, ad circulum poli arctici* (1593)
**Gerard de Jode** (Nijmegen, 1509. − Antwerpen, 1591), flamanski kartograf, graver i izdavač koji je živio i djelovao u Antwerpenu tokom 16. vijeka.

Godine 1547. pristupio je slikarskom Cehu sv. Luke i počeo s izdavanjem odnosno štampanjem knjiga među kojima su često bila i slavna kartografska djela poput Gastaldijeve karte svijeta iz 1555. godine, Deventerove karte Brabanta iz 1558. godine, Orteliusovih osam listova svijeta iz 1564. godine, te Musinusovih i Secovih karata.

Najznačajniji rad de Jodea jest atlas *Speculum Orbis Terrarum* (1578) koji se smatra potpuno kompetentnim u odnosu na Orteliusov *Theatrum Orbis Terrarum*, štampan osam godina ranije. Unatoč izuzetnoj reputaciji, atlas je bio skup i loše prodavan pa je danas sačuvano svega nekoliko desetaka primjeraka.

Zadnjih godina života pripremao je još opsežniji atlas koji je bio nedovršen prilikom njegove smrti 1591. godine, no porodičnu kartografsku tradiciju nastavio je njegov sin C. de Jode pa je novo djelo (*Speculum Orbis Terrae*) ipak štampano dvije godine kasnije. Suvremeni kartografi de Jodeov atlas smatraju kvalitetnijim od Orteliusovog po detaljima i stilu.

Povezano
--------

* Historija kartografije

Vanjske veze
------------

* () Vintage Maps: *Gerard de Jode*

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Gerard de Jode** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 59387338
* LCCN: nr99010365
* ISNI: 0000 0001 2135 2468
* GND: 122899539
* SELIBR: 405915
* SUDOC: 061383848
* BNF: cb14975994k (podaci)
* BPN: 00113540
* BIBSYS: 3073388
* ULAN: 500019209
* NLA: 35366211
* NKC: ola2012696670
* BNE: XX1325684
* CiNii: DA11835954
* KulturNav: id
* RKD: 42343
* CONOR.SI: 81386851

 |
**Gafsa** (arapski: ڨفصة / Qafṣah) antička **Capsa** je rudarski centar Tunisa, grad od 95,242 stanovnika na jugozapadu zemlje u Vilajetu Gafsa u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Gafsa leži u unutrašnjosti nedaleko alžirske granice, udaljena 369 km jugozapadno od glavnog grada Tunisa.

Kazba

Historija
---------

Njeno antičko ime koristi se za najraniju mezolitsku Kapsijsku kulturu koja se tu razvila u 7. mileniju pne..

*Capsa* je izrasla kao numidijsko naselje koje su Rimljani razorili 106. pne. pa ga je kasnije obnovio car Trajan.
Prvi put je dokumentirana za Jugurtinog rata, između Rimske republike i Numidije.

Nakon Rimljana Gafsom vladaju bizantski, arapski, berberski i osmanski vladari.

Gafsa je 1980. bila poprište misteriozne diverzantske akcije, kad su diverzanti zauzeli sve važnije gradske institucije.
Tuniske snage uspjele su tek naredne večeri istjerati diverzante i ponovno zavesti red u gradu. Naknadno je ustanovljeno da se radilo o Tunižanima koji su obučavani u Libiji, zbog tog su dugi niz godina vladali zategnuti odnosi između Tunisa i Libije.

Privreda i transport
--------------------

Gafsa je poznata kao navodnjavana voćarska oaza i glavni centar za transport fosfata iskopanih sa slaništa oko jezera Šot al-Džaríd. 
Grad je cestama i željeznicom povezan sa lučkim Sfaxom, a ima i međunarodni aerodrom (IATA: GAF, ICAO: DTTF).

U okolici ima puno bogatih nalazišta fosfata. 
Malobrojni stanovnici koji su većinom nomadi uzgajaju žitarice, masline, esparto, datulje, pistacije, kajsije i ostalo voće.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Italija Napulj, Italija
* Španija Palma de Mallorca, Španjolska

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Tunisia, Cities*" (engleski). City population. Pristupljeno 5. 11. 2019.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Gafsa*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 5. 11. 2019.
3. ↑  „*Gouvernorat de Gafsa*" (francuski). API Tunisia. Pristupljeno 5. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

***Gafsa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Commune Gafsa* Arhivirano 2019-11-08 na Wayback Machine-u ()
Korduena na istoku karte Male Azije  
(W. R. Shepherd, 1911.)
Korduena kao rimska zavisna država 31. pne.
**Gordijena** ili **Korduena** je bila starovjekovna regija naroda Karduhi na sjeveru Mezopotamije, odnosno na području današnjeg sjevernog Iraka i jugoistočne Turske.

Historija
---------

Karduhi se spominju 401. pne. kao narod koji nastanjuje planine sjeverno od rijeke Tigra. U 1. vijeku pne. Korduena je bila pod vrhovnom vlašću Armenije, a 69. pne. je Zarbijen, kralj Korduene, tajno planirao pobunu protiv armenskog kralja, pregovarajući sa Rimljanima o njihovoj pomoći. Međutim, ovaj plan je otkriven i Armenci su ubili Zarbienusa. Nakon toga, Rimljani su zauzeli područje Korduene, koja je postala zavisna rimska država. Kasnije nad Korduenom vlast naizmjenično uspostavljaju Rim, iranski Parti i Sasanidi, Armenija i Istočno Rimsko Carstvo, sve do arapskog osvajanja u 7. vijeku.

Teorija o drevnim Kurdima
-------------------------

U starijoj literaturi termini Korduena i Karduhi identificirali su se s Kurdistanom i Kurdima. Usprkos tome što se drevni termini *Kardu*, *Cyrtii* i *Corduene* naizgled podudaraju s modernim kurdskim etnonimom, filolozi smatraju da je glavna razlika u tome što starovjekovni leksemi u korijenu sadrže završni samoglasnik, odnosno kako se radi o drevnoj semitskoj riječi *Krd* što znači „hrabar" ili „snažan". Između ostalog, *Kardu* se može povezati i s gruzijskim endonimom *Kartveli*, no Gruzi za razliku od Kurda etnojezički ne spadaju u indoevropske narode. U 19. vijeku, historičari su bili skloni mišljenju da su Kurdi izravni potomci plemena Karduhi opisanog u Ksenofontovoj „Anabazi", a kao argumente navodili su sličnosti među imenima, očiglednu geografsku povezanost, te plemenski način života u planinama Zagrosa. Iako su neki stručnjaci i danas skloni takvoj vezi, većina iranologa je odbacuje.

Vladari Korduene
----------------

* Zarbijen, 1. vijek pne.
* Manisar, 115. godine
* Ardašir, 340-ih godina
* Jovinijan, 359. godine

Izvori
------

1. ↑  Limbert, John (1968.), str. 44.
2. ↑  Vidi:  
• Cook, J. M. (1985.), 5. pogl. str. 257.  
• Burn, A. R. (1985.), 6. pogl. str. 354.
3. ↑  Asatrian, Garnik (2009.), str. 25.

Literatura
----------

***Gordijena*** na Wikimedijinoj ostavi

* () Asatrian, Garnik (2009.). *Iran and the Caucasus - Prolegomena to the Study of the Kurds, Iran and the Caucasus*. Erevan: Yerevan State University.
* () Gershevitch, Ilya; Cook, J. M.; Burn, A. R. (1985.). *Cambridge History of Iran (II.) - The Median and Achaemenian periods*. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-20091-1.
* () Limbert, John (1968.). *The Origins of the Kurds in Pre-Islamic Iran*. UK: Taylor & Francis.
**Guernika** zapravo službeno baskijski **Gernika-Lumo** (španjolski: *Guernica y Luno*) je grad od 16,915 stanovnika na sjeveru Španjolske, koji administrativno podpada pod
Autonomnu zajednicu Baskija i Provinciju Biskaja.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad leži na početku estuarija rijeke Oka, udaljen desetak kilometara od Biskajskog zaljeva, i oko tridesetak km istočnije od svog administrativnog centra Bilbaoa.

Foru Plaza

Historija
---------

Guernika za Baske ima ogromno značenje, kao simbolička prijestolnica, jer se u njoj nalazio hrast - *Gernikako Arbola*, po čijim su se krošnjom sastajala njihova vijeća - *batzarraks*. Tu se dogovarala odbrambena politika i primalo kraljevske *fuerose* (povelje o privilegijama) koje su dobijali od srednjeg 
do 19. vijeka.

Grof Tello je 1366. izdvojio je Guerniku od Luma i dodjelio joj povelju autonomiji. Guernika je taj status imala do 1882. tad su Guernika i Lumo ujedinjeni u istu općinu.

Nakon što je preživljela Karlističke ratove tokom 19. vijeka Guernika se 1932. upustila u uzaludnu borbu za nezavisnu Baskijsku državu. Zbog tog ju je za odmazdu 26. april 1937. napala flotila njemačkih bombardera i teško razorila.

Taj događaj inspirirao je Pabla Picassa da 1937. naslika Guernicu, koja je nakon španjolskog građanskog rata, donijela 
slavu gradu.

Znamenitosti
------------

Od historijskih građevina koje su preživjele bombardiranje najznačajnije su historicistička palača Parlamenta (1824.-33.) i crkvu Santa María la Antigua (1418.).

Privreda
--------

Od industrije Guernika ima pogone prehrambene, metalurške i drvne industrije uz tvornicu municije.
Za ekonomiju grada značajan je i prihod od turizmaa.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Pforzheim, Njemačka
* Sjedinjene Američke Države, Boise, Sjedinjene Američke Države

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spain: País Vasco (Euskal Herriko)*" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 07. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Guernica*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 7. 2018.
3. ↑  „*Vizcaya*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15. 7. 2018.

Vanjske veze
------------

***Guernica*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ajuntament de Guernika Lumo* Arhivirano 2018-07-19 na Wayback Machine-u ()
**Halliburton** je američka multinacionalna korporacija, jedna od najvećih na području istraživanja i eksploatacije nafte, koja posluje u preko 50 zemalja.

Historija
---------

Kompanija je startala s radom 1919. pod imenom Oil Well Cementing Company, - 1920. njen osnivač Erle Halliburton, kupio nalazište zemnog plina u Oklahomi, i od tad se intenzivnije počeo baviti bušotinama i tehnološkim rješenjima vezanim uz njih. Već 1921. patentirao je metodu strojnog mješanja cementa (umjesto ručnog) pa je dobio brojne narudžbe za izradu bušotina širom Amerike. Od 1924. kompanija posluje pod imenom - Halliburton Oil Well Cementing Company, a od 1926. dobija prvi inozemni posao u tadašnjim britanskim kolonijama Burmi i Indiji, a 1951. u Italiji. Od 1961. kompanija posluje pod imenom *Halliburton Company*.

Satirički plakat protiv ratnog profiterstva Halliburtona
Skokoviti rast kompanije počinje nakon Zaljevskog rata 1991. kad je Halliburton dobio brojne poslove od američke vojske odnosno od tadašnjeg sekretara odbrane Dick Cheneya, počevši od posredovanja u angažiranju privatnih zaštitarskih firmi u tom ratu, do sanacije 725 zapaljenih bušotina u Kuvajtu. Cheneya nisu smetale glasine o namještanju, već je od 1995. do 2000. bio predsjednik upravnog odbora i izvršni direktor Halliburtona. Još više novaca kompanija je zaradila u Iračkom ratu i periodu nakon rušenja Sadama Huseina. U to vrijeme (2001.-2009.) Cheney bio podpredsjednik vlade Sjedinjenih Američkih Država. To je teško narušilo vjerodostojnost samog Cheneya i cijele Bushove administracije, pa su se počele širiti glasine da je rušenje Sadamovog režima, zbog navodnog opasnog kemijskog oružja, bilo samo maska za namještanje poslova - Halliburtonu.

Kompaniju prate i brojne druge kontraverze, počevši od upletenosti u eksploziju naftne platforme - Deepwater Horizon i teškog onečišćenja Meksičkog zaljeva - 2010.

Izvori
------

1. ↑  „*Filing Detail*" (engleski). Halliburton CO. Pristupljeno 25. 09. 2014.
2. 1 2 3  „*Role of Cheney*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 09. 2014.

Vanjske veze
------------

***Halliburton*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice kompanije* ()
**Hanga Roa** što znači *Široki zaljev* (španjolski: *Bahía Larga*) je grad od 7,322 stanovnika na Uskršnjem otoku u Tihom oceanu koji administrativno podpada pod Čileansku regiju Valparaíso.

Hanga Roa je glavna luka i administrativni centar Provincije Uskršnji otok u kojoj živi 8,277 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Lučica
Hanga Roa je jedini urbani centar na Uskršnjem otoku, koji je udaljen 3750 km od Čilea i Južnoameričkog kontinenta.

Grad se smjestio na jugozapadnom kraju otoka između vulkana Rano Kau i Terevaka, u zaljevu gdje uvire potok između brdašca.

### Klima

Otok ima Oceansku klimu sa suptropskim karakteristikama, što znači da nije prevruće ali da kiša pada tokom cijele godine.

Historija
---------

Autohtoni stanovnici otoka - Rapanui nikad nisu boravili na tom lokalitetu, sa njega su jedino promatrali erupcije mitskog vulkana
Rano Kau.

U tom zaljevu se 1722. usidrio i iskrcao njegov prvi istraživač Jakob Roggeveen, koji je nagovorio prve Evropljane da potraže sreću na tom otoku.
Tako da je do 1770. u tom zaljevu izraslo selo Hanga Roa sa oko 30 stanovnika, većinom trgovaca robljem, koji su prodavali po Amerikama.

Čileanska ratna mornarica je 1885. u tom zaljevu instalirala svoj vojni logor, jer je on bio najbolja luka.

Hanga Roa je službeno osnovana 1888. nakon što je Čile anektirao Uskršnji otok.

Privreda i transport
--------------------

Ekonomija grada bazira se na turizmu, ribarstvu i poljoprivredi, ponajviše na proizvodnji suptropskog voća; banana, kokosa, papaja, avokada, smokava. Ipak je najvažniji turizam jer otok unatoč udaljenosti posjeti i do 40 000 turista, zato je glavna ulica u gradu niz hotela i restorana.

Gotovo svi turisti dolaze preko internacionalnog aerodroma Mataveri (IATA: IPC, ICAO: SCIP)

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Chile: Valparaíso*" (engleski). City population. Pristupljeno 26. 11. 2020.
2. ↑  „*Chile: Administrative Division*" (engleski). City population. Pristupljeno 26.11.2020.
3. 1 2  „*Ubicación geográfica*" (engleski). Gobernación Provincia de Isla de Pascua. Pristupljeno 26. 11. 2020.
4. 1 2 3 4 5 6 7  „*Hanga Roa (isla de Pascua)*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 26. 11. 2020.

Vanjske veze
------------

***Hanga Roa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ilustre Municipalidad de Isla de Pascua* (službene stranice) ()
**Šot al-Džaríd** (arapski: شط الجريد‎) je veliko slano jezero na jugozapadu Tunisa, to je bazen soli velik nekih 4.900 km².

Hidrografija
------------

Veći dio godine jezero ima vrlo malo vode i to samo u najnižim dijelovima, potpuno se napuni samo za velikih kiša.

*Šot al-Džaríd* je zajedno sa jezerima Šot al-Feđaj i Šot al-Rarsa u Tunisu i alžirskim jezerima Šot Melrhir i Merouane jedna velika geološka depresija, nekadašnji morski rukavac, koji se protezao gotovo 400 km zapadno od Gabeskog zaljeva.

Pogled na jezero
Dno te kriptodepresije doseže 16 metara ispod razine mora kod Šot al-Džarída.

Prostrana slaništa Šot al-Džarída postala su važan izvor fosfata od otkrića tamošnjeg minerala 1949. Slaništa su danas premrežena cestama kojima dolaze i turisti. Oaze Tozeur (Tawzar) i Nefta na rubu jezera, poznate su po uzgoju palmi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Chott El-Jarid*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 5. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

***Šot al-Džaríd*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Chott el Jerid, Dry salt lake*  Arhivirano 2020-08-03 na Wayback Machine-u ()
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Zeleni otok**. Za druga značenja, v. Zeleni otok (razvrstavanje).* |

**Zeleni otok**, izletište s bogatim životinjskim i biljnim svijetom i vikend-naselje uz desnu, zapadnu obalu Dunava, južno od Batine u Baranji.

Zeleni otok je sedamdesetih godina 20. vijeka prestao biti otokom kad je od Batine do njega sagrađena cesta. Ubrzo potom počelo je prodavanje parcela, a vikend-naselje se otada raširilo na više od kilometra dužine - od zelenootočke (nekad nadalako poznate) čarde pa sve do dijela zvanog Vesela bara, koji je takav naziv dobio zbog čestih poplava. Čitav Zeleni otok nalazi se izvan zemljišta koje brane dunavski nasipi pa bude poplavljen kad god je vodostaj Dunava visok. Zato su neke vikendice izgrađene kao sojenice.

Na Zelenom otoku nalazi se jedina baranjska pješčana dunavska plaža, na kojoj kupača uvijek ima. Dunav kod Zelenog otoka pravi je raj za pecaroše jer ima bezbroj pecaroških mjesta, kako na obali, tako i na svakom riječnom kanalu, od tzv. "Prvog kamena" pa sve do dubokog Kazuka. Na tim se mjestima mogu pecati šarani, smuđevi, somovi, deverike, babuške...

Izletnici, pecaroši i vikendaši tvrde da se ne zna kad je Zeleni otok ljepši: zimi, ljeti, na proljeće ili u jesen. Zato se na njega mnogo lakše dolazi nego se s njega odlazi.

Izvor
-----

* Ivica Getto: *"Zeleni otok: Raj za izletnike, vikendaše i ribiče : Gdje Dunav ljubi nebo..."*, Glas Slavonije, 86, 27831, 48 - Osijek, 20. VIII. 2008.
**Roatán** ili **Coxen Hole** kako se donedavno zvao je grad od 13,670 i općina (municipio) od 49,079 stanovnika na sjeveru Hondurasa na istoimenom u otoku u Departmanu Islas de la Bahía u kom je i administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Roatán leži u južnoj strani otoka Roatán u zaljevu koji je sigurna i duboka luka u koju uplovljavaju i najveći kruzeri.

Od honduraškog kopna je udaljen nekih 80 km sjeverno, a od glavnog grada Tegucigalpe 260 km, a od najbližeg grada na kopnu La Ceibe 68 km.

Roatán ima Internacionalni aerodrom (IATA: RTB, ICAO: MHRO) Juan Manuel Gálvez koji leži svega 2.6 km od centra.

Historija
---------

 Aerodrom Juan Manuel Gálvez
Autoktoni stanovnici tog najvećeg otoka u arhipelagu bili su Maye, tokom 16. vijeka španjolski konkvistadori naselili su ga afričkim robovima. 
Kasnije tokom 17. vijek Englezi su zauzeli Roatán.

Španjolci su 2. marta 1782. ponovno zauzeli Roatán i pritom razorili 500 zgrada, do 1788. većina [[Englezi|Engleza napustila je Roatan. Ali su oni već 1796. ponovno zauzeli aripelag pa u se između 1827. - 1834. počeli ponovno naseljavati u Roatán, kojim su vladali sve do 21. aprila 1861. kad je potpisan 
sporazum o predaji aripelaga Hondurasu jer se nalaze u njihovim teritorijalnim vodama.

Britanski kolonisti su 1770. naselili crne Karibe sa Privjetrinskih otoka iz Svetog Vincenta. Istovremeno su se naselili i brojni bijelci sa Velikog Kajmana i evropskih zemalja poput Irske, Danske, Italije i drugih. 
Kako su Britanci dugo vladali engleski govori još puno njegovih stanovnika, iako je jedini službeni jezik španjolski.

Ujedinjeno Kraljevstvo Velike Britanije i Irske se 1859. službeno odreklo tog arhipelaga u Honduraškom zaljevu, pa ga je Honduras administrativno organizirao kao Departman Islas de la Bahía.

Kad je 1872. osnovan Departman Islas de la Bahía - Roatan je proglašen općinom i njegovim administrativnim centrom.

Privreda
--------

Turizam je najvažnija privredna grana, otok je zbog svojih bistrih voda jako popularan među roniocima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Honduras: Administrative Division*" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 4. 2019.
2. 1 2 3  „*Gracias*" (španjolski). DB-City. Pristupljeno 12. 04. 2019.
3. 1 2  „*Honduras*" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 4. 2019.
4. 1 2 3 4  „*Mi Roatán*" (španjolski). Mi Roatán. Pristupljeno 12. 04. 2019.
5. 1 2 3 4  „*Roatán (Honduras)*" (španjolski). Ecured. Pristupljeno 12. 04. 2019.

Vanjske veze
------------

***Roatán (grad)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldía Municipal de Roatán*[*mrtav link*] ()
* *Fotos Roatan, Islas de la Bahia, Honduras* ()
**Diba** (arap. , *Dibba* ili *Doba*) je ime historijske regije i oaze na sjeveroistočnoj strani poluotoka Musandam uz obalu Omanskog zaljeva, danas podjeljenu između Sultanat Oman i Emirata Fudžaire (Ujedinjeni Arapski Emirati).

Geografija
----------

Teritorij Dibe leži uz veliki zaljev, to je jedan od rijetkih ravničarskih i plodnih dijelova sa čak 8 vadija, u krševitim planinama Hadžara koji pokriva najveći dio Musandama. Zbog tog je Diba od prahistorije bila naseljena, a i danas je relativno gusto naseljena, jer u tom relativno malom prostoru živi oko 35.000 stanovnika.

Diba je danas administrativno podjeljena na tri dijela, koja pripadaju različitim državama: najužnija Diba al-Fudžaira pripada Emiratu Fudžairi (Ujedinjeni Arapski Emirati), odmah do nje leži Diba al-Hisn koja je enklava Emirata Šardže (unutar Emirata Fudžaire), a odmah preko puta omanske granice leži Diba al-Baja koja pripada omanskoj enklavi Musandam.

Između tri Dibe nema nikakvih graničnih kontrole pa stanovnici rade i trguju gdje ih je volja.

Historija
---------

Pogled na tvornicu cementa
Diba je bila važan trgovački punkt još iz predislamskih vremena, a jedno vrijeme bila je i prijestolnica Omana. Svojevremeno je bila poznata kao luka za izvoz bakra u unutrašnjost Omana.

U historiji je najpoznatija po pobuni koja je izbila 632. ubrzo nakon smrti proroka Muhameda. Pobuna je izbila kad su neki od njenih stanovnika odbili plaćati zekat (dio svojih prihoda namjenjen u dobrotvorne svrhe), a taj čin ortodoksni muslimani shvatili su kao *ridu* (otpadništvo) pa su nakon tog organizirali pohod na Dibu. On je 633. kulminirao bitkom u kojoj je muslimanska vojska pobjedila pobunjenike. Dva vijeka kasnije, u doba abasidskog kalifa al-Mutadida (870. – 892.), odigrala se još jedna velika bitka kod Dibe, kao etapa u osvajanju Omana, koje je poduzeo tadašnji abasidski guverner Iraka i Bahreina.

Između 1624. i 1648. Dibom su vladali Portugalci, oni su najvjerojatnije izgradili prvu tvrđavu u tom kraju.

Od 19. vijeka južnim dijelom Dibe vlada dinastija al-Kasimi, čiji su članovi od kraja 18. vijeka bili glavni vođe pirata u Perzijskom zaljevu. Njihov vođa Sultan ibn Sakr dodjelio je Dibu kao feud jednom od svojih sinova, pa su njegovi potomci kasnije tvrdili da imaju pravo na Dibu kao nezavisni šeikat. Nakon Britanskog povlačenja iz Perzijskog zaljeva 1971. došlo je do današnje podjele Dibe.

Privreda i transport
--------------------

Pored luke i trgovine za Dibu je važna i poljoprivreda (povrće), a u novije doba i turizam. Veliki poslodavac u oazi je tvornica cementa u Dibi al-Fudžairi. Diba je cestom povezana jedino s Emiratom Fudžairom jer preko masiva Hadžar na sjeveru Musandama nema cesta.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Enclaves of the Emirate of Sharjah*" (engleski). Ozoutback. Pristupljeno 14. 9. 2012.
2. ↑  „*Musandam Dibba*" (engleski). Oasis Palm Tourism. Arhivirano iz originala na datum 2014-06-24. Pristupljeno 14. 9. 2014.
3. 1 2 3  „*Dibā*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 14. 9. 2012.

Vanjske veze
------------

***Diba (oaza)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Diba na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Ryn** (njemački: *Rhein*) je ljetovalište i grad od 2,843 stanovnika na sjeveroistoku Poljske u Varminsko-mazurskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ryn leži na zapadu Mazurskih jezera na prevlaci između Ryńskog i Ołówskog jezera.

Historija
---------

Centar grada
Historija Ryna je kao i kod drugih mazurijski gradova usko vezana uz Teutonski viteški red, koji je 1337. na krajnjem sjeveroistoku
Ryńskog jezera podigao zamak. Uz zamak je u periodu 1394. - 1422. niklo trgovište, nukleus današnjeg grada.

Ryn je i nakon Trinaestgodišnjeg rata (1454 -1466). ostao teutonska domena, sve do 1525. kad 
je postao dio Pruskog vojvodstva.
Tatari su ga spalili 1657. nakon obnove dobio je gradska prava 1723.

Nakon Prvog svjetskog rata 1920. održan je plebiscit na kom su stanovnici odlučili da ostaju u Njemačkoj.

U Međuratnom periodu razvio se kao turistički resort.
Tek nakon Drugog svjetskog rata od 1945 je u granicama Poljske države.

Ryn je danas turistički gradić sa tvornicom namještaja, i malim pogonima prehrambene industrije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Ryn*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 25.04. 2021.
2. 1 2 3 4 5  „*Poland: Warmińsko-Mazurskie*" (poljski). City population. Pristupljeno 25.04. 2021.

Vanjske veze
------------

***Ryn*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ryn* (službene stranice) ()
**Dinant** je grad i općina od 13,300 stanovnika na jugu Belgije u valonskoj Provinciji Namur.

On je i administrativni centar Arondismana Dinant.

Geografske karakteristike
-------------------------

Dinant leži duž rijeke Meuse, dvadesetak km od granice sa Francuskom, i po 30 km od Charleroija i Namura.

Historija
---------

Panorama grada na Meusi
Dinant je ime dobio za keltskih vremena jer ono dolazi od keltske sintagme *Divo-Nanto* (Sveta ili Božanska dolina).

U merovingško doba bio je trgovište sa zamkom.
Početkom 7. vijeka biskup Perpète iz Tongeren-Maastrichta preselio se u Dinant i podigao crkvu sv.Vincenta.

Prvi put je dokumentiran 670. u Ravenskoj kozmografiji.

Charl Ćelavi donirao je 870. je dio Dinanta Grofovima Namura, a drugi dio biskupu od Tongerena (kasnije Lièga kad se biskupija preselila).

Svetorimski car Heinrich IV donirao je Dinant 1070 Kneževini-biskupiji Liège, s tim da su Grofovi Namura zadržali neka prava.
Prvi kameni most podignut je 1080.

Krajem srednjeg vijeka Dinant i njegov rival grad Bouvignes na suprotnoj obali postali su poznati po dolini Meuse po svojim proizvodima od mesinga; akvamanilima, svjećnjacima i drugim predmetima za crkvene oltare.

Njegov strateški položaj na rijeci Meuse bio je uzrok brojnih napada i [[pljačka|pljački.
Nakon ustanka građana, burgundski vojvoda počeo je 1466. opsadu grada. Kad se predao pobijeno je 800 građana i bačeno u rijeku, a grad je zapaljen.

Za španjolsko-francuskih ratova u 16 i 17. vijeku, Dinant je doživio razaranja, glad i epidemije, i pored tog što je bio neutralan. Francuska vojska Louisa XIV zauzela je grad 1675. a nakon tog su ga krajem 18. vijeka
nakratko zauzeli Austrijanci.
Novu utvrdu podigao je između 1689.-1698. Sébastien de Vauban.

Francuska anektirala je čitavu Biskupiju Liège 1795. i Dinant sa njom.

Kako su proizvodi od mesinga izašli iz mode grad je živio od štavljenja kože i prodaje igraćih karata.

Grad je ponovno doživio razaranja početkom Prvog svjetskog rata kad se u augustu 1914. odvila bitkau kojoj je ranjen tada mladi poručnik.Charles de Gaulle.

Pobratimski gradovi
-------------------

Namur ima ugovore o prijateljstvu sa slijedećim gradovima;

* Francuska Dinan, Francuska
* Grčka Hios, Grčka

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Belgium: Namur*" (engleski). City population. Pristupljeno 29.04. 2021.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Chronologie- Ligne du Temps (Dinant)*" (francuski). Ville de Dinant. Pristupljeno 29.04.2022.
3. ↑  „*Pont de Dinant*" (francuski). Ville de Dinant. Pristupljeno 29.04.2022.
4. ↑  „Jumelage" (francuski). Ville de Dinant. Pristupljeno 29.04.2021.

Vanjske veze
------------

***Dinant*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ville de Dinant* (službene stranice) ()
**Srpska demokratska baranjska stranka** (engl. *Serb Democratic Party of Baranja*; kratica: SDBS), bivša izvanparlamentarna politička stranka u Hrvatskoj. Zastupala je interese srpske nacionalne manjine u Osječko-baranjskoj županiji.

Osnivanje
---------

Osnovana je 13. XI. 1998. godine u Belom Manastiru. S istim datumom upisana je u službeni Registar političkih stranaka Republike Hrvatske Arhivirano 2007-01-01 na Wayback Machine-u, kojeg vodi Središnji državni ured za upravu, pod rednim brojem 119 i sa sjedištem u Belom Manastiru, Trg slobode 22a. Osnivač i predsjednik stranke bio je **Ljubomir Mijatović**  Godine 1999. imala je 425 članova.

Stranka je prestala s djelovanjem 12. VI. 2007. godine.

Ustrojstvo stranke
------------------

### Unutarnje

* Skupština
* Glavni odbor
* Predsjedništvo
* Nadzorni odbor
* Komisija za Statut
* Disciplinska komisija

### Teritorijalno

* Mjesni odbor Uglješ
* Općinski odbor Jagodnjak
* Općinski odbor Darda
* Gradska organizacija Beli Manastir

### Funkcije

* **Ljubomir Mijatović** (predsjednik, osoba za kontakte)
* **Simo Stupar** (*glavni sekretar*)
* **Zoran Ognjenović** (zamjenik predsjednika)

Program
-------

SDBS je, prema njenom programu, bila politička stranka predana idealima slobode, vladavini prava i mira, sporazumijevanju među ljudima i narodima, izgradnji, jačanju i učvršćenju demokratije, humanizma i ekološke svijesti te zaštiti i afirmaciji ljudskih, građanskih i političkih prava. Zalagala se za vrijednosti multietničkog i multikulturalnog društva kao temelja za očuvanje i koegzistenciju različitih identiteta u atmosferi tolerancije i uzajamnog uvažavanja. Djelovala je kao stranka demokratske orijentacije koja je jedino u saradnji i partnerstvu s drugim srpskim i hrvatskim političkim strankama mogla ostvariti svoje programske ciljeve i ispuniti interese i očekivanja svojih birača i tako ostvariti pravo na opstanak Srba i partnerstvo u izgradnji demokratskih institucija i demokratske politike u Republici Hrvatskoj.

Djelovanje
----------

Stranka je, zajedno s još dvije političke partije: Partijom podunavskih Srba i Srpskom narodnom strankom te s još nekoliko srpskih organizacija, osnovala Narodno vijeće Srba početkom 1999. godine. Cilj udruživanja bio je alternativa politici SDSS-a.

Nekoliko godina prije gašenja, u javnosti i u medijima nije se zapažalo djelovanje SDBS-a. Stranka nije učestvovala ni na izborima 2005. godine.

Rerefence
---------

1. ↑  HRT: *Stranacki život*[*mrtav link*] (24. IX. 1998)
2. ↑  Hidra.srce.hr: Bivše političke stranke RH