recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinate: 49°35′00″N 2°40′00″E﻿ / ﻿49.5833°N 2.6667°E﻿ / 49.5833; 2.6667

**Bitka kod Mortemera** se odigrala u Normandiji u februaru 1054. između vojske normandijskih baruna i feudalaca u službi mladog vojvode Guillamea (Vilim Osvajač) na jednoj, te francuske kraljevske vojske pod komandom princa Eudesa, brata kralja Henrija I, na drugoj strani. Ona je predstavljala kulminaciju dvogodišnjeg sukoba između Guillamea sa susjednim feudalcima koji su nastojali iskoristiti unutrašnju nestabilnost Normandijskog Vojvodstva izazvanu sporovima Guillaumea sa svojim barunima i članovima vlastite porodice. Vojsci feudalaca se priključio i francuski kralj Henri, iako je u ranijim sukobima podržavao Guillaumea. Saveznici su u Normandiju prodrli u dvije velike grupe; jednu je vodio sam Henri, a drugu njegov brat. Potonja se, prema navodima kroničara, previše raštrkala i rasula zbog neometane pljačke, a što je iskoristila jedna manja grupa normanskih vitezova na čelu sa Gautierom Giffardom i Robertom d'Euom. Oni su iznenada napali i razbili Eudesovu vojsku. Pri tome je zarobljen grof Guy od Ponthieua. Kada je Henri, koji se bio spremao za obračun sa Guillaumeovom glavninom vojske, čuo za bratov poraz, odustao je od daljeg pohoda. Guillaume je to iskoristio kako bi pacificirao sve dotada pobunjene normanske barune; zarobljeni Guy od Ponthieua je pušten nakon što se Guillaumeu zakleo na vjernost.

Literatura
----------

* William the Conqueror by David C Douglas, publ 1964 Berkeley Press (Pg 67-69).
* Gesta Guillelmi Ducis Normannorum et Regis Anglorum by William of Poitiers - ed by R Foreville - 1952.
* Tanner, Heather J. (2004). *Families, Friends and Allies: Boulogne and Politics in Northern France and England, C.879-1160*. Leiden, The Netherlands: Brill Academic Publishers. ISBN 90-04-13243-0.
**Blekinge** je jedna od 25 švedskih historijskih pokrajina (švedski: *landskap*) na jugu zemlje, koja danas više nema nikakvu administrativnu funkciju, ali se njeni stanovnici još uvijek identificiraju sa njom.

Geografske karakteristike
-------------------------

Blekinge graniči sa pokrajinama Småland i Scania i Baltičkim morem. 
Pokriva teren od 2 941 km² na kom živi 152,591 stanovnika.

Danas administrativno podpada pod istoimenu grofoviju Blekinge..

Blekinge je površinom - druga najmanja švedska pokrajina, nakon Ölanda. Ima vrlo razvedenu obalu, od koje se niska, valovita unutrašnjost blago 
uzdiže do Smalandske visoravni, gdje završava u šumskom pojasu od breza, bora i bukvi. 
Blekinge je nizinski kraj, najviši vrh brdo - Rävabacke ima svega 189,65 metara.

Historija
---------

Blekinge je postao dio Danskog kraljevstva negdje početkom 11. vijeka, najvjerojatnije 1025.
Za vrijeme švedsko - danskih ratova kao granična provicija često je pljačkan od strane švedskih trupa.

Danska je prepustila Blekinge - Švedskoj tek nakon potpisivanja Mirovnog ugovora u Roskildeu 1658.

Privreda
--------

Blekinge je poznat kao **Vrt Švedske** jer je intenzivno obrađen, najviše se uzgaja krumpir, koji se koristi za hranu ali i za proizvodnju 
alkohola. On je i industrijski kraj u kom se proizvodi čelik, tekstil i oprema za domaćinstvo i industriju, poznat i po kamenolomima.

Grad Karlshamn je glavni komercijalni i industrijski centar, a Karlskrona (administrativni centar
Grofovije Blekinge) je glavna švedska mornarička baza od 1680.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Blekinge*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 04. 2015.
2. 1 2  „*Blekinge*" (švedski). Johmenvisst. Pristupljeno 16. 04. 2015.
3. ↑  „*Blekinge*" (švedski). Tacitus. Pristupljeno 16. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Blekinge*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Blekinge* na portalu Tacitus (`sv`)

 p • r • u  **Historijske pokrajine Švedske** 

Flag of SwedenFlag of Sweden
Ångermanland • Bohuslän • Blekinge • Dalarna • Dalsland • Gästrikland • Gotland • Halland • Hälsingland • Härjedalen • Jämtland • Lappland • Medelpad • Norrbotten • Närke • Öland • Östergötland • Skanija • Småland • Södermanland • Uppland • Värmland • Västmanland • Västerbotten • Västergötland
**Grofovija Blekinge** (švedski: *Blekinge län*) je jedna od 21 
grofovije na koji je Švedska administrativno podjeljena, koja se prostire na jugu 
zemlje.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grofovija Blekinge ima površinu od 2 947 km² u kojoj živi 153,227 stanovnika.

Graniči sa grofovijama Skåne, Kronoberg i 
Kalmar i Baltičkim morem.

Blekinge ima vrlo razvedenu obalu, od koje se niska, valovita unutrašnjost blago uzdiže do Smalandske visoravni, gdje završava u 
šumskom pojasu od breza, bora i bukvi.

Privreda
--------

Blekinge je poznat kao **Vrt Švedske** jer je intenzivno obrađen, najviše se uzgaja krumpir, koji se koristi za hranu ali i za proizvodnju 
alkohola. On je i industrijski kraj u kom se proizvodi čelik, tekstil i oprema za domaćinstvo i industriju, poznat i po kamenolomima.

Grad Karlshamn je glavni komercijalni i industrijski centar, a Karlskrona je Administrativni centar grofovije i glavna švedska mornarička baza od 1680.

Izvori
------

1. 1 2  „Sweden: Blekinge" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 04. 2015.
2. 1 2 3  „*Blekinge*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Blekinge (grofovija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Grofovije Blekinge (`sv`)
* *Blekinge County* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

 p • r • u  **Švedske grofovije** 

Zastava ŠvedskeZastava Švedske
Blekinge • Dalarna • Gävleborg • Gotland • 
Halland • Jämtland • Jönköping • Kalmar • Kronoberg • 
Norrbotten • Örebro • Östergötland • Skåne • 
Södermanland • Stockholm • Uppsala • Värmland • 
Västerbotten • Västernorrland • Västmanland • 
Västra Götaland
**Boaco** (španjolski: *Departamento de Boaco*) je jedan od 15 departmana na koji je Nikaragva administrativno podjeljena.

Karakteristike
--------------

Departman se prostire na prosječnoj nadmorskoj visini od 200-300 metara, a najviša planina je *Cerro de la Vieja* visoka 1,020 m.
Od glavnog grada Managve je udaljen 88 km.

Boaco se nalazi u centru zemlje, sa sjevera graniči sa Departmanom Matagalpa, na jugu sa 
Departmanom Chontales i Jezerom Nikaragva, sa zapada sa departmanima Managua i 
Granada i sa istoka sa Autonomnom Regijom Južni Atlantik.

Departman ima površinu od 4,177 km², na kojoj je 2021. živilo 186,284 stanovnika.

Administrativna podjela i historija
-----------------------------------

Boaco je podjeljen na 6 općina (španjolski: *municipalities*), to su; Boaco, Camoapa, San Lorenzo, Teustepe, San José de los Remates i Santa Lucía.

Administrativni centar departmana je grad Boaco koji ima 26,014 stanovnika

Departman je osnovan u julu 1935.

Izvori
------

1. 1 2  „*Boaco Department in Nicaragua*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.4.2023.
2. 1 2  „*Departamento de Boaco*" (španjolski). Visita Nicaragua. Pristupljeno 16.4.2023.
3. ↑  „*Boaco*" (španjolski). Mapa Nicaragua. Pristupljeno 16.4.2023.
4. ↑  „*Boaco in Boaco*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.4.2023.

Vanjske veze
------------

***Boaco (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Boaco* (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani i autonomne regije Nikaragve |
| --- |
| Zastava NikaragveZastava Nikaragve | 
Boaco • Carazo • Chinandega • Chontales • Estelí • 
Granada • Jinotega • León • Madriz • Managua • Masaya • Matagalpa • Nueva Segovia • Río San Juan • Rivas • Autonomna regija Sjeverni Atlantik • Autonomna regija Južni Atlantik
 |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Bitka kod Degsastana** se oko 603. odigrala između snaga bernicijskog (anglijskog) kralja Aethelfrita na jednoj, i snaga gelskog kralja Aedana mac Gabraina na drugoj strani. Historijski izvori (Beda Uvaženi i *Anglosaksonska kronika*) ne navode preciznu lokaciju bitke; historičari špekuliraju o tome da je to bio današnji Dawstane u Liddesdaleu. U svakom slučaju, Beda navodi da je razlog za izbijanje neprijateljstava bio niz Aethelfrithovih vojnih uspjeha nad Britima na današnjem sjeveru Engleske i jugu Škotske, zbog kojih se njegovo kraljevstvo značajno proširilo; Aedan se osjetio ugroženim te je odlučio napasti Aethelfritha sa velikom vojskom. U njegovoj vojsci se našao i izgnani bernicijski princ Herring, a, prema drevnim irskim izvorima, i Cenél nEógain princ Máel Umai mac Báetáin. Iako je Aethelfrith imao manju vojsku, i iako mu je borbi poginuo brat Theodbald (i Eanfrith, prema irskim izvorima), na kraju je izvojevao veliku pobjedu u kojoj je gelska vojska skoro sva pobijena. Aedan je preživio i uspio pobjeći natrag na sjever, ali, prema riječima Bede, Geli više nikada nisu napadali anglijsko kraljevstvo. Sam Aethelfrith je iskoristio prestiž u ovoj bitci da ujedini Berniciju i Deiru, stvorivši personalnu uniju koja će postati temelj budućeg kraljevstva Nortumbrija.

Izvori
------

* Matthews, Rupert (2003), *England versus Scotland*, Barnsley: Leo Cooper, ISBN 0-8505-2949-2
|  Agrinion, Agrinio  Αγρίνιο |
| --- |
| Periferija(*περιφέρεια*) | Zapadna Grčka |
| Prefektura(*νομός*) | Etolija Akarnija |
| Geografske koordinate | 38°37' S, 21°24' I |
| Nadmorska Visina | 91 m |
| Stanovništvo | 54.253 ([[2001]]) |
| Površina | 162,7 km² |
| Gustina naseljenosti | 333/km² |
| Poštanski fah | 301 00 |
| Oblasna oznaka | 26410 |
| Auto oznaka | ΑΙ |

AgrinionAgrinion na karti Grčke
**Agrinion** ili **Agrinio** (gr: Αγρίνιο - *Agrinio*) je grad u Grčkoj, u prefekturi Etolija Akarnija, u okviru periferije Zapadna Grčka. Grad nije njeno upravno sedište (to je Misolongi), iako je najveće naselje ove prefekture.

Poreklo imena
-------------

Ime grada nesumnjivo je povezano za grčkom rečju za poljoprivredu "agros", a po predanju grad je dobio ime po legendarnom osnivaču grada, kralju Argiosu, sinu još poznatije mitološke ličnosti Tezeja.

Prirodni uslovi
---------------

Grad Agrinion se nalazi u zapdnom delu istorijske pokrajine Etolije. Kroz njega prolazi put koji spaja Epir sa Atinom i Peloponezom. Grad je od mora udaljen oko 30 km, a svega nekoliko kilometara od reke Ahelos. Oko grada pruža se polje, okruženo planinama.

Klima u Agrinionu je izmenjena sredozemna sa dugim i toplim letima i nešto oštrijim zimama u odnosu na obližnje primorje.

Istorija
--------

Grad je osnovan u antičko vreme. Prvi podaci o postojanju grada vezani su za njegovo uništenje od strane vladara Kasandera 314. pne.

Tokom otomanskog razdoblja ravničarsko područje grada, kao veoma plodno, bilo je naseljeno Turcima. Tada je grad bio poznat pod turskim nazivom Karleli. Mesno stanovništvobilo je veoma aktivno tokom Grčkog ustanka 1821. g. a prisjedinjenje sa maticom usledilo je 1832. g. Ovo je dovelo do iseljavanja Turaka i naseljavanja Grka u gradu i okolini, a gradu je vraćen stari naziv "Agrinion".

Posle Grčko-turskog rata 1923. g. u gradu se naselilo mnogo grčkih prebeglica iz Male Azije. Tokom poslednjih decenija došlo do osavremenjavanja grada i okoline.

Stanovništvo
------------

Agrinion danas ima oko 50.000 stanovnika u gradu i okolini. To znači da svaki 4 stanovnik prefekture Etolija Akarnija živi u Agrinionu i bližoj njegovoj okolini. Stanovništvo su uglavnom etnički Grci. Kretanje stanovništva po poslednjim popisima bilo je sledeće:

* 1981. g. grad 35.773 st. opština 45.087 st.
* 1991. g. grad 39.638 st. opština 52.081 st.
* 2001. g. grad 42.390 st. opština 54.523 st.

Privreda
--------

Grad je središte poljoprivrednog područja, koje je posebno poznato po gajenju duvana i maslina. Sa tim u vezi u gradu se krajem 19. veka javila laka industrija, čiji se razvoj nastavio kroz 20 .vek.

Vidi još
--------

* Prefektura Etolija Akarnija
* Periferija Zapadna Grčka

Vanjske veze
------------

***Agrinion*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvaničan prezentacija grada
**Bob Blek** (engl. , rođen 1951) je savremeni teoretičar društva i anarhista, poznat kao zastupnik teorije ukidanja rada, koji tvrdi da je rad uzrok svih nevolja na svetu. On predlaže stvaranje društva zasnovanog na igri, zabavi, kreativnosti, druženju i umetnosti, i sistem distribucije zasnovan na poklonu. 

Robert C. Blek je rođen 1951. godine, u Detroitu. Tokom školovanja, bio je izbacivan iz trećeg, šestog, osmog i dvanaestog razreda. Iz rodnog Detroita otišao je u Berkli, Kalifornija, gde je studirao pravo i društvene nauke. Postojali su brojni uticaji na Bob Bleka koji su često bili kontradiktorni : Nova levica (Herbert Markuze, frankfurtovci, Norman O’Braun), Vilhelm Rajh, Pol Gudman, anarhisti, brojne radikalne grupe iz oblasti San Franciska i drugih delova Amerike (Yippies, Motherfuckers, Weathermen). 

Početkom sedamdesetih godina počinje da pravi i distribuira postere i letke u okviru svoje Poslednje Internacionale. Malo kasnije stiže i Ukidanje rada: jedan od najpopularnijih i najšire distribuiranih
anarhističkih pamfleta ikada.

Bob Blek je svoju teoriju o ukidanju rada prvi put izložio u obliku govora koji je održao u klubu za "zabavu odraslih" Gorila Groto u San Francisku 1981. godine. Izlaganje je započeo rečima "niko ne bi trebalo da radi" što je u samom startu isprovociralo veći deo publike. Ubrzo je došlo do komešanja na vratima gde je obezbeđenje izbacivalo bučnu grupu pankera, koji su, na Blekov podsticaj, pokušavali da uđu besplatno, a veče se završilo tako što je gazda kluba poslao gorile iz obezbeđenja ga isprebijaju i izbace napolje.

Bob Blek je danas jedan od najpoznatijih i najkontroverznijih anarhista.

Dela
----

**Knjige:**

* Ukidanje rada
* Anarchy After Leftism

**Tekstovi:**

* Anarhizam i druge prepreke na putu ka Anarhiji
* The Anti-Anarchists Conspiracy: An Empirical Test (1991)
* You can’t blow social relationship…But you can have fun trying! (1992)

Vanjske veze
============

* Ukidanje rada Arhivirano 2006-08-15 na Wayback Machine-u (na srpskom)
* Feminizam kao fašizam Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u (na srpskom)
* Arhiva velikog broja Bobovih tekstova (na engleskom)
**Bilge Kagan** (*Bilge Qaghan*, staroturkijski:  , Bilge qaγan, 毗伽可汗, Pinyin: píjiā kěhàn, Wade-Giles: p'i-chia k'o-han, službeni naslov:      , Teŋіriteg Тeŋiride bolmuš Türük Bilge qaγan, osobno ime: 阿史那默棘連, āshǐnà mòjílián, a-shih-na mo-chi-lan) (683/684 - 734) bio je kagan Drugog Istočnog Turkijskog Kaganata, koji je vladao od 717. do smrti. Najpoznatiji je po tome što su njegova dostignuća opisana na Orhonskim natpisima.

Otrovao ga je Buyruk Chor (梅錄啜/梅录啜, méilù chuò, mei-lu-ch'o). Nije umro odmah, te je imao vremena da zapovijedi da se Buyruk Chor i njegova porodica za kaznu pogube.

|  |
| --- |
| Bilge Kagan **Klan Ashina** |
| Prethodi: **Inel Qaghan**  |  **Kagan Drugog Istočnog Turkijskog Kaganata** 717–734 | Slijedi: **Yiran Qaghan**  |

Izvori
------

1. ↑  Bilge kagan’s Memorial Complex, TÜRIK BITIG
2. ↑  „Ethno Cultural Dictionary, TÜRIK BITIG". Arhivirano iz originala na datum 2012-03-01. Pristupljeno 2011-10-05.
3. ↑  Erkin Ekrem, "Sarı Uygurların Kökeni", *Modern Türklük Araştırma Dergisi*, Vol. 4, No. 3, 2007, p. 175.
4. ↑

Literatura
----------

* Encyclopaedia Britannica, Micropaedia, Vol. II, pp16–17

Ilustracije
-----------

* The National Museum of Mongolian History: The early Turk Empire and the Uighurs
**Robert M. "Bob" Shrum** (1943 -) je američki politički konzultant poznat po tome što je vodio brojne kampanje za kandidate Demokratske stranke. Od ranih dana je pristaša stranke, a karijeru je započeo kao pisac govora za njujorškog gradonačelnika Johna Lindsaya, a potom sudjelovao u kampanjama Edmunda Muskieja, Georgea McGoverna, Teda Kennedyja i Jimmyja Cartera. 

Shrum se 1986. počeo profesionalno baviti političkim konzaltingom te bio voditelj predsjedničkih kampanja za Dicka Gephardta (1988), Michaela Dukakisa (1988), Boba Kerreya (1992), Ala Gorea (2000) i Johna Kerryja (2004). Svi od tih kandidata su poraženi, bilo u utrci za stranačku nominaciju bilo na izborima. Zbog toga se često govori kako se Shrum nalazi pod "kletvom".

S druge strane, Shrum je imao daleko više uspjeha u vođenju kampanja na izborima za senatore i druge javne funkcije. Osim američkim demokratima, svoje je usluge pružao i izraelskom premijeruEhudu Baraku i britanskoj laburistima.

Vanjske veze
------------

* Loss Leader
* "The Man Behind the Curtain:Political Strategy and Spin", Janet Maslin, *New York Times*, June 4, 2007
**Ahmed Abul Gejt** (Kairo, 12. 6. 1942. – ), egipatski političar i diplomat. Rođen je u kairskom Heliopolisu, a porijeklom je iz grada Port Saida. Obrazovao se na Univerzitetu Ajn Šams i diplomatsku karijeru započeo je kao treći sekretar u veleposlanstvu Cipra. Kasnije je radio kao prvi sekretar egipatskog ambasadora u UN-u, zatim kao politički savjetnik u egipatskom veleposlanstvu u Sovjetskom Savezu, te kao egipatski ambasador u Italiji, Makedoniji i San Marinu. Godine 1999. bio je čelnik stalne delegacije Egipta pri Ujedinjenim narodima. Od 2004. do 2011. obnašao je dužnost ministra vanjskih poslova, a u martu 2016. izabran je za novog generalnog sekretara Arapske lige i preuzeo je tu dužnost u julu iste godine.

Vanjske veze
------------

***Ahmed Abul Gejt*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) *Arab League elects Ahmed Aboul-Gheit as new chief*, Al Jazeera (11. 3. 2016)
* (`en`) *Arab League names Egypt's Ahmed Aboul Gheit as new chief*, Reuters (10. 3. 2016)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 11839066
* LCCN: nb2008011558
* ISNI: 0000 0000 3742 5951
* GND: 1049513002
* SUDOC: 20022977X

 |
*Za ostala značenja, v. Bitka kod Filipopolisa (razvrstavanje).*

**Bitka kod Filipopolisa** se odigrala godine 250. u Trakiji između gotskih plemena na čelu sa kraljem Knivom na jednoj strani, i rimskih snaga na drugoj strani. Prije bitke je Kniva na čelu velike vojske (koja je, prema nekim izvorima, brojala čak 300.000 ljudi) prešla Dunav i prodrla na teritoriju rimske provincije Mezije. Kniva je pri tome koristio sve veću slabost rimske države, odnosno zauzetost njene vojske građanskim ratovima karakterističnima za krizu 3. vijeka. Goti su prodrli duboko na jug i kod mjesta Beroe uspjeli poraziti snage cara Decija. Potom su se okrenuli gradu Filipopolis (današnji Plovdiv) i stavili ga pod opsadu. Neki antički izvori sugeriraju da im je pomagao Tit Julije Prisk, guverner Mezije koji se nakon bitke kod Beroe proglasio za cara. U svakom slučaju, grad je nakon duge opsade zauzet, i prema navodima antičkih historičara su Goti tada pobili preko 100.000 žitelja. Kniva se sa plijenom krenuo povlačiti na sjever, kada su ga 251. sustigle pregrupirane Decijeve snage. To je dovelo do bitke kod Abrita u kojoj su Rimljani poraženi a Decije poginuo.

Vanjske veze
------------

* Book excerpt
Kariotip iz ženskog ljudskog limfocita (46, XX). Hromozomi su hibridizovani sa testom za Alu elemente (zeleno) i kontrastno obojeni sa TOPRO-3 (crveno). Alu elementi se koriste kao markeri za hromozome i hromozomske segmente bogate genima.
**Alu element** je kratak segment DNK originalno karakterisan dejstvom Alu restrikcione endonukleaze. Alu elementi različitih tipova se javljaju u velikim brojevima u genomu primata. Zapravo, Alu elementi skoro da su najzastupljeniji transpozabilni elementi u ljudskom genomu. Oni su izvedeni iz male citoplazmatične 7SL RNK, komponente partikula signalnog prepoznavanja. Procenjuje se da je kopija 7SL RNK postala prekurzor Alu elemenata u genomu predaka supraprimata.

Alu umetanja su implicirana u nekoliko naslednih ljudskih bolesti i raznih formi kancera.

Istraživanja Alu elemenata su isto tako važna u objašnjavanju ljudske populacione genetike i evolucije primata, uključujući evoluciju čoveka.

Spoljašnje veze
---------------

* MeSH *Alu+Repetitive+Sequences*
* Alu pretraživač
**Bitka kod Fitjara** (norveški: ) se odigrala 961. u Norveškoj (područje današnjih općina Fitjar i Stord u okrugu Hordaland) između vojske kralja Haakona I na jednoj, i pobunjenika na čelu sa Haraldom Sivim plaštem i njegova dva brata - Gamleom Eriksssonom i Sigurdom Slevom - na drugoj strana. Braća su bili sinovi prethodnog kralja Erika Krvave sjekire koji su godinama pokušali svrgnuti Haakona, koji im je bio svrgnuo oca. Godine 961. su se iskrcali u Hordalandu i uspjeli iznenaditi Haakona. Došlo je do žestoke borbe u kojoj su na kraju poraženi, ali je Haakon bio smrtno ranjen. Haakon je pred smrt svoje podanike pozvao da priznaju Haralda, kao najstarijeg sina, za kralja, te tako izbjegnu dalje krvoproliće. 

Bitka je poslužila kao inspiracija za znamenitu pjesmu *Hákonarmál* u kojoj je poganski pjesnik Eyvindr skáldaspillir Haakona opisao kao hrabrog ratnika koji, usprkos toga što se pokrstio, zaslužuje ulazak u Valhallu.

Izvori
------

1. ↑  *Norwegian kings* (Christine Juul)

Vanjske veze
------------

* Hákonarmál

Koordinate: 59°55′8″N 5°22′17″E﻿ / ﻿59.91889°N 5.37139°E﻿ / 59.91889; 5.37139
**Ahmad-šah Masud** (2. IX 1953 – 9. IX 2001) bio je afganistanski političar i vojni zapovjednik, koji je stekao slavu tijekom sovjetske okupacije Afganistana između 1979. i 1989. kao i sljedećih godina kada je nemirno razdoblje nastavljeno građanskim ratom. Etnički Tadžik i sunitski musliman, studirao je na politehničkom unvierzitetu u Afganistanu gdje je postao uvjereni antikomunist nakon što je pao pod utjecaj Burhanuddina Rabbanija. Ipak, religija nije igrala veliku ulogu u njegovom kasnijem životu. Nakon što je SSSR izvršio invaziju njegove domovine, priključio se mudžahedinima u borbi za slobodu zemlje i dobio nadimak "Lav Pandžira" među sljedbenicima. U tom razdoblju, zaustavljao je pandžširske ofenzive i uživao u pomoći u naoružanju i snabdijevanju od američke administracije u operaciji Ciklon. 

1992. postao je ministar obrane. Njegova vojska borila se da obrani glavni grad Kabul protiv raznih pobunjenika i Talibana, koji su započeli opsadu grada januara 1995. što je uzrokovala razne smrti civila. Usponom Talibana, Masud se protivio njihovom radikalnom islamskom fundamentalizmu te pobjegao u Tadžikistan. Postao je tako silom prilika i vođa Sjevernog saveza koji se borio protiv Talibana. Ubijen je u samoubilačkom napadu 9.9. 2001. vjerojatno organiziranom od Al-Kaide. Afganistanski predsjednik Hamid Karzai ga je posthumno odlikovao "narodnim herojem" nakon što su Talibani svrgnuti sa vlasti. Masudov dan smrti se u Afganistanu slavi kao državni praznik te je poznat kao "Masudov dan".

Izvori
------

1. ↑  „Afghanistan Events". *Lonely Planet*. 15 September 2014.

Eksterni linkovi
----------------

***Ahmad-šah Masud*** na Wikimedijinoj ostavi

* Posljednji intervju Ahmada-šaha Masuna Arhivirano 2006-09-25 na Wayback Machine-u Piotr Balcerowicz, 2001.
* Ahmad-šah Masud u novinama *The New York Times*
* Prisjećamo se Masuda, borca za mir, *The New York Times*, 2002.
* 60 godina azijskog junaka: Ahmad šah Masud Arhivirano 2006-12-06 na Wayback Machine-u *Time*, 2006.
* Profil: Afganistanski "lav Pandžira" *Radio Slobodna Evropa*, 2006.
* Masud je proglašen narodnim herojem *Los Angeles Times*, 2010.
Ahmad Kasravi
**Ahmed Kasravi** (Hokmabad, Tabriz, 29. 9. 1890. – Teheran, 11. 3. 1946.) bio je iranski lingvist, historičar i filozof.

Biografija
----------

Otac mu je umro kad mu je bilo 13 godina pa je radio u tkaonici tepiha. Prema želji pokojnog oca, pohađao je šijitsko sjemenište u Tabrizu. Razočaran pomanjkanjem slobode, potražio je namještenje u Ministarstvu pravosuđa, odakle se morao udaljiti jer je favorizirao seljake i njihove probleme. Godine 1934. počinje objavljivati članke u kojima kritizira perzijske pjesnike, a kad se odbija odreći svojih stavova, prisiljen je udaljiti se i sa univerziteta. Najvažnija Kasravijeva djela su *Konstituivna historija Irana* o ustavnoj revoluciji s početka 20. vijeka, te *Azari ili drevni jezik Azarbajdžana* o azarskom jeziku prije turkizacije.

Atentat
-------

Nakon neuspješnog atentata u aprilu 1945. Kasravi je ubijen u teheranskoj sudnici za vrijeme procesa koji se protiv njega vodio zbog navodnog klevetanja islama. S njim je ubijen i jedan njegov suradnik, a za oba atentata bio je odgovoran Navab Safavi, vođa radikalne šijitske organizacije Fadajan-e Islam (Posvećenici islama) koji je kasnije pogubljen.

***Ahmad Kasravi*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 90776157
* LCCN: n81006922
* ISNI: 0000 0001 1684 4521
* GND: 11904336X
* SELIBR: 66391
* SUDOC: 074493728
* BNF: cb14634019r (podaci)
* BIBSYS: 90742311
* NDL: 01010933

 |
**Bitka kod Efeza** (498. pne.) se odigrala za vrijeme Jonskog ustanka. U njoj je satrap Artafern porazio snage pobunjenih jonskih Grka te se tako osvetio za uništenje Sarda.

Pozadina
--------

Godinu dana nakon što su jonski Grci na maloazijskoj obali digli ustanak protiv Perzijske Monarhije, Aristagora, tiranin Mileta i pokretač ustanka uspio je u Grčkoj nagovoriti Atenu i Eretriju da ustanicima pošalju pomoć. Saveznička je iskoristila zauzetost perzijskog satrapa Artaferna opsdaom pobunjenog Mileta, kako bi iznenada napala, zauzela i spalila Sard, glavni grad provincije. Artafern se, doduše, uspio održati u citadeli. Saveznici su se, suočeni s otporom lidijskog stanovništva, odlučili povući prema obali odnosno prema pobunjenom gradu Efezu. Artafern je tako mogao prikupiti vojsku kojom će se obračunati s pobunjenicima.

Tok
---

Artafern je, prikupivši vojsku, došao pod Efez. Grčka vojska je odlučila ne dozvoliti opsadu, nego se umjesto toga postavila na polju ispod gradskih zidina. U okršaju su brojčano nadmoćniji Perzijanci odnijeli pobjedu, a veliki broj Grka je ubijen, uključujući Eualkida, komandant eretrijskih ekspedicijskih snaga.

Posljedice
----------

Bitka nije imala odlučujući karakter, jer su se godinama nakon nje pobunjeni gradovi nastavili opirati Perzijancima. Međutim, teški gubici i neuspjeh pohoda je Atenjane i Eretrijce odvratio od daljeg sudjelovanja u ustanku te su se njihove snage povukle. To, Atenu, međutim, nije spasilo od perzijske odmazde koja će dovesti do maratonske bitke, kasnije i Kserksove generalne invazije.

Izvori
------

Herodotus, The Histories, Book Five, chapter 102. (Project Gutenburg)
**Bitka kod Deorhama** ili **Dyrhama** se odigrala 577. između Zapadnih Saksonaca pod kraljevima Ceawlinom i Cuthwineom na jednoj, i Brita iz tzv. Zapadne zemlje na drugoj strani. Smatra se kako se Deorham odnosi na današnji Dyrham u Južnom Gloucestershireu. Bitka je predstavljala veliku pobjedu za Zapadne Saksonce koji su nakon nje zauzeli važne gradove Glevum (današnji Gloucester), Corinium (Cirencester) i Aquae Sulis (Bath). Bitka je imala veliku važnost, jer su njome Anglosaksonci osvojili bogata područja i učvrstili se na zapadu današnje Engleske, a što je dovelo do razdvajanja tadašnjih britskih plemena u dvije grupe koje će poslije postati poznate kao Kornvolci i Velšani. Jedini izvor za bitku je *Anglosaksonska kronika*, ali većina historičara na temelju indicija njene navode smatra autentičnima.

Izvori
------

* History of War article
* From the *Transactions of the Bristol and Gloucestershire Archaeological Society* "The Battle of Deorham" by T. G. P. Hallett, 1883-84, Vol. 8, 62-73 Arhivirano 2011-10-04 na Wayback Machine-u
* From the *Transactions of the Bristol and Gloucestershire Archaeological Society* "The Battle of Dyrham AD 577" by William St. Clair-Baddeley, 1929, Vol. 51, 95-101 Arhivirano 2011-10-04 na Wayback Machine-u
* Everything2 entry for the battle

Koordinate: 51°29′20″N 2°22′06″W﻿ / ﻿51.48886°N 2.36841°W﻿ / 51.48886; -2.36841
|  |
| --- |
| **Rimsko-perzijski ratovi** |
| **Rimsko-partski ratovi**  Kara – Kilikijska vrata – Amanski prijevoj – Planina Gindar – Pohodi Marka Antonija – Armenski rat 58–63 – Trajanov pohod na Partiju – Pohodi Lucija Vera – 2. Ktesifon – Nisibis  **Rimsko–sasanidski ratovi**  Resena – Misiče – Barbalis – Edesa – Singara – Amida – 3. Ktesifon – Samara  **Bizantsko-sasanidski ratovi**  Rat 421–422 – Anastazijev rat – Iberijski rat – Lazijski rat – Rat 572–591 – Rat 602–628 |

**Bitka kod Samare** se odigrala u Mezopotamiji 26. juna 363. između rimske vojske pod carem Julijanom Apostatom na jednoj, i perzijskih snaga na drugoj strani. Julijan je nekoliko mjeseci ranije pokrenuo veliki pohod na Sasanidsko Carstvo, nastojeći povratiti rimske teritorije izgubljene u ranijim rimsko-perzijskim ratovima. Uspio je prodrijeti u središte Mezopotamije do samih zidina prijestolnice Ktesifona gdje je krajem maja ostvario veliku pobjedu nad perzijskom vojskom. Sam grad, međutim, nije mogao osvojiti zbog nedostatka opsadnih sprava, loše logistike i kašnjenja pojačanja pod generalom Prokopijem, te se odlučio za povlačenje; cilj mu je bio stići na sjever i spojiti se Prokopijem i koristiti njegova skladišta. Perzijanci su, pak, njegovu vojsku krenuli goniti te je pod vodstvom sinova kralja Šapura II, pokušali uništiti 22. juna 363. kod Marange, na pola puta između Samare i Ktesifona. Julijan je uz uspio odbiti taj napad, ali je njegova vojska bila iscrpljena, demoralizirana i bez namirnice. Tri dana kasnije su Perzijanci ponovno iznenada napali; prema svjedočenju Amijana Marcelina, u pitanju je bio prepad perzijske konjice. Julijan je uspio ponovno organizirati svoje trupe koje su uspjele odbiti napad; međutim, u žurbi je zaboravio obući oklop, što je iskoristio jedan perzijski konjanik te mu zabio koplje u leđa. Julijan je odveden u šator gdje je nekoliko sati kasnije umro.

Iako je po karakteru bila više čarka nego odlučujući okršaj, bitka kod Samare je imala značajne posljedice. Sa smrću Julijana Apostate je nestao posljednji paganski rimski car, odnosno posljednja ozbiljna zapreka potpunom pokrštavanju Carstva i njegovih institucija. Odmah nakon Julijanove smrti, vojnici su za novog cara izvikali Jovijana, komandanta njegove garde. On je, nakon mlakih i bezuspješnih pokušaja da prijeđe Tigris postao uvjeren da će zajedno s vojskom biti uništen, te je odmah započeo pregovore sa Šapurom, pristavši na sve njegove uvjete u zamjenu za siguran prolaz do rimskih teritorija. Perzijanci su tako stekli značajne teritorije u Mezopotamiji i Maloj Aziji koji su prije toga bili decenijama pod rimskom vlašću.

Literatura
----------

* Ammianus Marcellinus' works in English at the Tertullian Project with introduction on the manuscripts
* Kaveh Farroukh, *Sassanian Elite Cavalry AD 224-642*
* David S. Potter, *The Roman Empire at Bay AD180-395*, Routledge, 2004
**Bitka kod Sime** odigrala se 411. pne. između Sparte i Atine na ostrvu Sima u jugoistočnom Egeju. To je bila jedna od bitaka Peloponeskog rata.

Uvod
----

Kada se 413. pne. u Kariji pobunio Amorg, sin persijskog cara Darija II, Atina je pomagala pobunu. Darije II zato odlučuje da pomaže Spartu protiv Atine. Sparta je napravila savez sa Persijom. Sporazum sa Persijom je napravio Terimen, a Spartansku flotu je preuzeo Astioh. 
Astioh je krenuo sa spartanskom flotom prema Knidu da bi dobio 27 opremljenih persijskih brodova za bitku protiv Atine. Atinska flota je bila stacionirana na Samu pod komandom Harmina. Atinjani su bili obavešteni o kretanju spartanske flote i pripremili su se da ih presretnu kod Sime.

Bitka
-----


|  |
| --- |
| **Peloponeski rat** |
| Sibota – Potideja – Halkida – Naupakt – Tanagra – Olpeja– Pilos – Sfakterija – Delij – Amfipolis – Mantineja– Sicilijanska ekspedicija– Sima – Kinosema – Kizik – Notijum – Arginuska ostrva – Egospotam |

Tokom bitke je bila oluja sa veoma slabom vidljivošću, tako da su mnogi spartanski brodovi bili odvojeni od glavnine flote. Atinski komadant Harmin se borio sa 20 brodova protiv spartanskog levog krila, kojega je jedino i vidio pri oluji. Pri tome potapa 3 broda. 

Onda stiže ostatak spartanske flote i opkoljava Atinjane. Harmin se povlači na Halikarnas kad je izgubio 6 brodova. Ostatak atinske flote dolazi sa Samosa i plovi prema Knidu, ali nijedna strana više ne ulazi u okršaj.

Vidi još
--------

* Peloponeski rat
*Ukoliko ste tražili drugu osobu, v. Branko Popović (Razvrstavanje).*
**Branko Popović** (1917 — 1944) bio učesnik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

Biografija
----------

Rođen 1917. godine u selu Verići, kod Prijedora. Prije početka Drugog svjetskog rata bio je zaposlen kao šumski radnik.

Po početku rata stupio je u Kozarski NOP odred. U borbama na Piskavici, Turjaku, Podgradcima, Mrakovici, Kozarcu, Omarskoj isticao se po junaštvu. Kao član KPJ aktivan je od zime 1941. godine.

Poslije borbe u Gornjoj Piskavici, za vrijeme velike kozarske ofanzive, pohvalio ga je Štab Prve krajiške brigade kao odličnog komandira čete. Istakao se i u borbama protiv četnika.

Krupan podvig napravio je na pruzi Prijedor-Novi Grad 1943. godine. Kod Reljića kamena dočekao je blindiranu njemačku kolonu. Zapalio je 15 njemačkih kamiona i zarobio 3 topa. Neprijatelju je oteo još jedan top i otjerao ga u Prijedor. Od tad je njegovo ime čuveno u Odredu. Odlazi u Jedanasetu krajišku brigadu i postaje komandant bataljona. Učestvovao je u borbama na Kozarcu i Bosanskoj Gradišci u 1944. godine. Uništio je značajan broj njemačkih tenkova.

Udavio se jula 1944. u rijeci Sani, kod sela Ališića.

Za narodnog heroja proglašen 27. novembra 1953. godine.

Literatura
----------

* **Narodni heroji Jugoslavije**. „Mladost", Beograd 1975. godina.
Koordinate: 43°30′23″N 16°26′18″E﻿ / ﻿43.50639°N 16.43833°E﻿ / 43.50639; 16.43833

Splitska luka, mjesto održavanja
Sunseeker motorna jahta na Croatia Boat Show
**Croatia Boat Show** (CBS) pokrenut je 1999. godine, te se održava na godišnjoj razini u Splitu, Hrvatska. Od 2005. godine CBS postaje član međunarodne udruge organizatora nautičkih sajmova IFBSO (*International Federation of Boat Show Organisers*), te je jedan od vodećih sajmova nautike u regiji i jedan od 10 najvećih nautičkih sajmova u svijetu. Ovo događanje organizira hrvatski poduzetnik Vicenco Blagaić.

Izložbeni prostor
-----------------

Izložbeni prostor sajma sastoji se od prostora na kopnu i moru, ukupne površine od 140.000 četvornih metara (70% vodene površine i 30% kopnene površine). Godine 2008. sajam bilježi najveći broj izlagača (500), kada je izloženo 470 jedrilica, motornih brodova, katamarana, luksuznih i mega jahti.

Izvori
------

* International Federation of Boat Show Organisers (IFBSO) Arhivirano 2010-07-26 na Wayback Machine-u

Vanjske veze
------------

* Croatia Boat Show
**Amundáwa** (Amondawa, Amundava), pleme američkih Indijanaca porodice Tupian naseljeno u Rondôniji, kulturno i jezično srodni plemenu Uru-Eu-Wau-Wau (Jupaú), sa kojima ih se klasificira u grupu poznatu kao Kawahib. 

Amundáwa su sjedilački lovci, ribari i ratari, stanovnici tropske kišne šume. Postoji organizacija kod jednih i kod drugih, kao i kod Kawahiba, podjele na dualne polovice imenovane po dvjema vrstama ptica (u port. jeziku *Mutum* i *Arara*) kojima su regulirani bračni običaji. Ove polovice su egzogamne, prakticira se ženidba među ukrštenim rođacima. I Jupaú i Amundáwa su poligamni, muškarac će oženiti sve 'majčine braće' kćeri. Postoje i mnogi tabui hrane, kao što je nejedenje vruće hrane, da novorođenčetu ne bi ispala kosa ili konzumiranje majmunskog mesa, koje bi imalo za posljedicu da bi dijete plakalo i ne bi htjelo spavati, etc.

2003 godine na području Rondônije preostalo je još svega 83 Amundáwa i 87 Uru-Eu-Wau-Wau Indijanaca

Vanjske poveznice
-----------------

* Uru-Eu-Wau-Wau e Amondawa Arhivirano 2006-12-29 na Wayback Machine-u
* Time In The Amondawa Language And Culture[*mrtav link*]

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uTupí-Guaraní: Kawahib |
| --- |
|  |
| Amundáwa • Apairandé • Apiaká • Boca Negra • Diahói • Ipotuát • Júma • Jupaú • Jurureí • Mialat • Morerebi • Parakuara • Paranawát • Parintintín • Pawaté • Takwatíp • Tukumanféd • Tenharim • Uru-Eu-Wau-Wau • Wiraféd • Yabutiféd |

 |
Približni teritorij Aisa, Florida.
**Ais** (Jece) pleme je američkih Indijanaca koje je u 16 stoljeću, i kasnije do nestanka obitavalo u području Indian Rivera na Floridi. O njima prvi glas dolazi u 16. stoljeću kada je među njima bio zarobljen izvjesni Pedro. U dugoj polovici šesnaestog stoljeća oni su zaratili sa Španjolcima, ali je 1570. sklopljen mir. Godine 1597. ovim područjem (od Florida Keysa do St. Augustine putuje guverner Mendez de Canco, prema kojemu su Aisi bili snažan narod, ipak negdje iza 1703. godine oni nestaju sa scene. Ostaci su im vjerojatno 1763. s ostalim nadvladanim plemenima prebačeni na Kubu.

Kultura
-------

Aisi su bili među najjačim plemenima Floride u 16. i 17. stoljeću. Pleme je bilo orijentirano prema moru, i prema arheološkim nalazima u ovom su kraju bili prisutni od oko 1000 prije Krista, pa do 18 stolječa, kada su ih potukle bolesti i ratovi. Prema Jonathan Dickinsonu, koji je u 17. stoljeću zaglavio na njihovoj obali, Aisi, koje on zove Jece, živjeli su od ribolova i lova. Najviše nalaza nađeno je u okruzima Marin i St. Lucie, riječi su Lucille Rights-Murtough, koja navodi da većina predmeta potječe iz nekih 150 mounda (umjetnih brežuljaka) rasipanih duž obale. Kuće Aisa bile su bez zidova, čiji je krov pokriven slamom počivao na drvenim nosačima. Svoje čamce dubili su u deblima, a nakit su izrađivali od školjaka.

Jezik
-----

Bio je srodan s jezicima iz južne Floride (calusa, tequesta, etc.), obično klasificirane porodici Muskhogean. Izgleda su oni ipak bliži antilskim Taino plemenima, i po jeziku i po kulturi. Današnji potomci Tequesta i Calusa kažu za sebe da su porijeklom od Taina a tim imenom i danas sebe nazivaju.

Vanjske veze
------------

* Spanish Contacts with the Ais
**Bitka kod Sedana** bila je odlučujuća bitka Francusko pruskog rata, a odvila se 1. rujna 1870. godine. Francuski car Napoleon III završio je bitku kao pruski ratni zarobljenik, kao i gotovo 70% njegove vojske, a najvažnija posljedica toga bila je činjenica da je Pruska ovom bitkom *de facto* pobijedila u ratu, iako je nova vlast u Francuskoj još nekoliko mjeseci vodila bitke. 

Ukupno 120,000 francuskih vojnika predvodio je proslavljeni general Patrice de Mac-Mahon u pratnji cara još tokom opsade Metza. Pokušaj da se opsada prekine završio je katastrofalnim francuskim porazom kod Beaumonta. Prusku vojsku predvodio je slavni Helmuth von Moltke u pratnji kralja Wilhelma I i kancelara Bismarcka, a nakon Beaumonta su Prusi okružili francusku vojsku kod Sedana. Tokom pruskih napada, Mac-Mahon je ranjen tako da je zapovjedništvo prešlo na generala Ducrota. Bitka je završena 1. rujna, istoga dana kada je i počela, odlučujućom pruskom pobjedom. 

Saznavši za poraz kod Sedana i činjenicu da je car postao ratni zarobljenik, vlasti u Parizu su dokinule Drugo Carstvo i formirale Treću Republiku.
**Collegium Artisticum**
Gradska galerija **Collegium Artisticum** (Kolegijum artistikum) osnovana je 6. aprila 1975. godine u Sarajevu kao galerija tri umjetnička udruženja u Bosni i Hercegovini: Udruženje likovnih umjetnika BiH (ULUBiH), Udruženje likovnih umjetnika primijenjenih umjetnosti i dizajnera (ULUPUBiH) i Asocijacije arhitekata BiH (AABiH), preuzimajući naziv progresivne umjetničke grupe Collegium Artisticum.

Collegium Artisticum očuvao se do danas kao značajna kulturna institucija grada Sarajeva, gdje se organizuju brojni umjetnički programi. Svake godine od otvorenja, osim između 1992. i 1998. godine, organizuje i kolektivnu Šestoaprilsku izložbu članova tri umjetnička udruženja.

U okviru gradske galerije Collegium Artisticum izdavao se časopis za kulturu i vizuelne umjetnosti *Vizura*.

Danas Galerija djeluje kao jedna od organizacionih jedinica JU Centar za kulturu Kantona Sarajevo. JU "Centar za kulturu Kantona Sarajevo" osnovana je 2015. godine spajanjem tri Javne ustanove kulture i to JU "Bosanski kulturni centar" , JU "Sarajevo art" i JU "Collegium artisticum".

Umjetnički pokret
-----------------

Kulturno-umjetnička grupa Collegium Artisticum osnovana je pri Sarajevskoj filharmoniji 1939. godine u Sarajevu. Njeni osnivači su slikar Vojo Dimitrijević, muzičar Oskar Danon, plesačica i koreografkinja Ana Rajs i arhitekta Jahiel Finci. Zbog svojih političkih orijentacija u kontekstu Kraljevine Jugoslavije, Collegium Artisticum je bio ubrzo i zabranjen.

Vanjski linkovi
---------------

* Zvanični veb-sajt (ugašen; arhiva)
**Bitka kod Saule** (njemački: *Schlacht von Schaulen*; latvijski: *Saules kauja*; litvanski: *Saulės mūšis* ili *Šiaulių mūšis*) zbila se 22. septembra 1236. između Livonskog bratstva mača i poganskih Žemajta i Zemgala.

Rezultat
--------

U toj bitci pobijeno je između 48 i 60 vitezova, uključujući i Velikog majstora Bratstva mača Volkwina. Bio je to prvi poraz velikih razmjera koji su viteški red pretrpjeli u baltičkim zemljama.
Livonsko bratstvo mača prvi katolički viteški red osnovan u baltičkim zemljama, bio je snažno poražen, pa su njegovi preživjeli članovi spojili 1237. sa Teutonskim viteškim redom i postali poznati kao - Livonski red.

Bitka je potaknula pobune među Kuršima, Zemgalima, Selima, Sarlasedima, plemenima koje je Livonsko bratstvo mača prethodno pokorilo.
Tako je izgubljeno tridesetak godina vrijednih osvajanja na lijevoj obali rijeke Zapadne Dvine.

U znak sjećanja na bitku - 2000. godine Litavski i latvijski parlament proglasili su 22. septembar **Danom baltičkog jedinstva**.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*The Battle of Saule*" (engleski). Visit Lithuania. Arhivirano iz originala na datum 2021-12-15. Pristupljeno 15. 12. 2021.

Vanjske veze
------------

* *The Battle of Saule* Arhivirano 2021-12-15 na Wayback Machine-u (`en`)
**Bitka kod Stadlohna** se odigrala 6. augusta 1623. godine na sjeverozapadu današnje Njemačke za vrijeme Tridesetogodišnjeg rata između katoličke carske vojske pod komandom Johanna Tserclaesa Tillyja na jednoj, i protestantskih snaga pod komandom Christiana od Braunschweiga na drugoj strani. Do nje je došlo nakon neuspjelog Braunschweigovog pokušaja da sa vlastitom najamničkom vojskom iz Nizozemske potakne ustanak protiv carske vlasti u Donjoj Saksoniji; Braunschweig među tamošnjim protestantskim vođama, međutim, nije uspio naći podršku te je prisiljen na povlačenje prema Nizozemskoj, a Tilly i njegova vojska ga je počela goniti i konačno dostigla u Stadtlohnu kraj nizozemske granice. Carske su snage bile nadmoćnije ne samo u ljudstvu, nego i u disciplini, te se Braunschweigova vojska brzo raspala i bila gotovo u potpunosti uništena, a sva njena artiljerija i prtljag zaplijenjeni. Braunschweig je uspio pobjeći i sljedećih nekoliko godina pokušavao prikupiti novu vojsku i pokrenuti novi pohod, prije nego što je umro 1626. godine. Bitka kod Stadlohna je označila kraj tzv. češko-falačke faze rata, odnosno početak faza u kojima će se protestanti morati oslanjati na vojske stranih država.
Karta bitke kod Famarsa; savezničke snage označene crveno, francuske plavo.
**Bitka kod Famarsa** se odigrala 23. maja 1793. godine na sjeveru Francuske za vrijeme Rata Prve koalicije između francuskih republikanskih snaga pod vodstvom generala Françoisa Lamarchea na jednoj, i savezničkih austrijsko-britansko-hanoveranskih snaga na čelu sa princom od Coburga na drugoj strani. Do nje je došlo nakon što su savezničke snage, izbacivši Francuze pod generalom Dumouriezom iz Austrijske Nizozemske (današnja Belgija) pokrenule pohod na Francusku, čije su prve mete bile granične tvrđave. Francuske trupe, koje su im se nastojale suprostaviti, bile su koncentrirane u utvrđenom logoru u mjestu Famars, nedaleko od grada Valenciennesa. Odatle je dva tjedna ranije markiz de Dampierre pokrenuo pokušaj deblokade opsjednute tvrđave Condé-sur-l'Escaut, a koji je odbijen u bitci kod Raismesa gdje je Dampierre poginuo. Njegov nasljednik, general Lamarche, je raspolagao snagama koje su, osim demoralizacije, dodatno oslabljenje povlačenjem dijela efektiva na jug, kako bi ugušile kontrarevolucionarnu pobunu u Vendéeu. Savezničke snage su, stekavši značajnu brojčanu nadmoć, pokrenule vlastiti napad prema planu koji je izradio general Karl Mack. Prilikom njegovog izvođenja se na južnom krilu, gdje su nastupali Britanci pod vodstvom mladog vojvoda od Yorka francuski položaji jači nego što se pretpostavljalo; Francuzi su pružili žestok otpor prilikom čega je Mack ranjen. York je, sa druge strane, dobio priliku da odstupi od Mackovog plana, te je naredio da se francuski položaji dodatno zaobiđu. Taj se manevar pokazao ispravnim, prije svega zbog slabosti francuske konjice, koja nije mogla spriječiti saveznike da ugroze njihovu pozadinu. Lamarche je zbog toga zapovijedio povlačenje iz logora. Saveznici su nakon toga zauzeli logor i Valenciennes stavili pod opsadu koja će završiti kapitulacijom francuskog garnizona. Iako su saveznici ostvarili važnu pobjedu, nisu je u potpunosti iskoristili. Lamarchea je četiri dana kasnije na čelu Sjeverne armije zamijenio mnogo popularniji i uspješniji general Custine.

Vanjske veze
------------

* napoleon-series.org Dictionary of Austrian Generals 1792-1815 by Digby Smith, compiled by Leopold Kudrna

Koordinate: 50°18′58″N 3°31′12″E﻿ / ﻿50.3161°N 3.5200°E﻿ / 50.3161; 3.5200
**Bitka kod Sekigahare** bila je presudna bitka održana u Japanu 21. listopada 1600. (prema modernom kalendaru, a 15. rujna prema starom kineskom kalendaru), kojom je Tokugava Iejasu osigurao šogunat. Iako su Iejasuu trebale još tri godine da osigura vlast u odnosu na klan Tojotomi i mjesne vladare (*daimyo*), Sekigahara se općenito smatra neslužbenim početkom šogunata Tokugava, zadnjeg šogunata koji je vladao Japanom.

Tamo gdje je danas naselje Sekigahara, u prefekturi Gifu, Tokugavina se vojska sukobila s vojskom Išide Micunarija, koji je bio odan Hidejoriju, sinu i nasljedniku Tojotomija Hidejošija. Ishod bitke je presudio Išidin vojskovođa Kobajakava Hidejaki, koji je usred borbe izdao svoje saveznike. Iako je isprva Kobajakava samo stajao sa strane i nije sudjelovao u bitki, Tokugava je zapovjedio svojim vojnicima da otvore vatru na Kobajakavine snage, nakon čega se Kobajakava počeo boriti na Tokugavinoj strani. To je dovelo do Tokugavine pobjede i završetka sukoba unutar Vijeća pet regenata.

Vanjske poveznice
-----------------

Sestrinski projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Battles of Sekigahara** |
**Bitka kod Dandakana** se odigrala 23. maja 1040. kod Dandanakana (u blizini Merva) između vojske gaznavidskog sultana Masuda I na jednoj, i snaga Seldžuka pod braćom Togrulom i Čagrijem na drugoj strani. Do nje je došlo uslijed sve većeg broja pljačkaških pohoda koje su Seldžuci izvodili iz Centralne Azije na područja tzv. Velikog Horasana pod gaznavidskom vlašću. Sultan Masud je odlučio Seldžuke poraziti u odlučujućoj bitci. Njegova vojska, iako brojčano jača, pokazala se neadvaktnom protiv Seldžuka koji su koristili taktiku "udari i nestani" kako bi iscrpili gaznavidske trupe, te ih na kraju odsjekli od najbližih izvora vode. Do konačnog okršaja je došlo u blizini strateški važnog grada Merva. U njemu su Seldžuci ostvarili pobjedu te uspjeli preuzeti nadzor nad većinom gradova Horasana bez velikog otpora. Tokom sljedećih nekoliko godina su sa sjevera nastavili prodirati u Iransku visoravan te 1051. osvojili Isfahan. Masud je preživio bitku, ali je nakon povlačenja u svoje uporište u okolici Lahorea svrgnut, a kasnije i ubijen.

Izvori
------

1. ↑  Grousset, Rene, *The Empire of the Steppes: A History of Central Asia* , (Rutgers University, 2002), 147.
2. ↑  Christian, David, *A history of Russia, Central Asia, and Mongolia* , (Wiley-Blackwell, 1998), 373.
3. ↑  C.E. Bosworth, *The Ghaznavids: 994-1040*, (Edinburgh University Press, 1963), 115.

Literatura
----------

* Bosworth, C.E. *The Ghaznavids: 994-1040*, Edinburgh University Press, 1963.
* Christian, David, *A History of Russia, Central Asia, and Mongolia* , Wiley-Blackwell, 1998.
* Grousset, Rene, *The Empire of the Steppes: A History of Central Asia* , Rutgers University, 2002.

Koordinate: 37°23′31″N 61°20′43″E﻿ / ﻿37.391933°N 61.345353°E﻿ / 37.391933; 61.345353