recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Eton** je školski gradić od 2,277 stanovnika na jugoistoku Engleske.

Poznat je po istoimenom koledžu, koji je najveća javna škola u Engleskoj.

Geografske karakteristike
-------------------------

Eton leži na temzinom otoku u Grofoviji Berkshire, točno nasuprot Windsora, koji leži na sjevernoj obali rijeke Temze, udaljen samo 800 metara, i svega nekih 3 km južno od Slougha, pa je praktički spojen sa tim gradovima u jednu urbanu cjelinu. Kako leži svega 34 km zapadno od centra Londona, zapravo je i dio te metropole.

Historija
---------

Iako postoje dokazi o drevnom gazu preko Temze između Windsora i Etona, - historija Etona kakvog danas poznajemo vjerojatno je započela saksonskim naseljem, koje se zvalo *Eyton* (ili *Eytun*), što je značilo naselje na otoku. Ono je dokumentirano u normanskoj knjizi Domesday Book iz 1086. kao feud kraljice Edith, supruge kralja Edwarda Ispovjednika za kog se udala 1043. pod imenom *Etonne*.

Nakon Normanskog osvajanja Engleske - 1066. svi posjedi koji su dotad pripadali Anglosaksoncima postali su vlasništvo Normana, pa tako i *Etonne*. I u to vrijeme bio je poznat kao prelaz preko Temze za Windsor, bilo skelom ili malim drvenim mostom. Kako je bilo vrlo teško i rizično prebacivati konje, oni su se obično ostavljali u Etonu, na mjestu gdje se danas nalazi ulica King Stable. Negdje oko 1198. Eton je bio jednako velik kao Windsor, koji je u to vrijeme bio vrlo važno mjesto u Engleskoj.

Pogled na grad sa Temze
Korijeni svjetski poznatog koledža po kom je Eton danas poznat, sežu u davnu 1440. kad je 18-godišnji kralj Henry VI dobio dozvolu od pape da osnuje Koledž Blažene Djevice Marije. Koledž je gradu donio blagostanje, ali je istovremeno ograničio njegov rast, jer se nije mogao širiti prema sjeveru zbog zgrada koledža, dok mu je ekspanziju prema jugu i istoku blokirala rijeka.

Arheološka iskapanja provedena krajem 1990-ih iznjela su na vidjelo dokaze koji potvrđuju da je između Etona i Windsora, na Temzi, postojao još jedan most podignut za brončanog doba negdje između 1400. - 1300. pne.. Izgleda da ga nakon Rimske okupacije Britanije više nije bilo. Zna se da su Normani u 12. vijeku ponovno podigli drveni most, nakon izgradnje Windsorskog zamka. Preživjeli dokumenti kazuju da je to bilo 1172. kao i to da se vlasnik zemljišta zvao Osbert de Bray.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South East England" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 1. 2018.
2. 1 2  „*Eton*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 1. 2018.
3. 1 2 3 4 5 6  „*The History of Eton*" (engleski). Information Britain. Pristupljeno 12. 01. 2018.

Vanjske veze
------------

***Eton, Berkshire*** na Wikimedijinoj ostavi

* Welcome ()
Krštenje Sigeberta III (1348). Jacobus de Voragine, *Legenda aurea*, autor: Richard de Montbaston.
**Sigebert III** (cca. 630–656/660) je bio franački kralj Austrazije iz Merovinške dinastije, koji je vladao od 634. do smrti. 

Bio je najstariji sin franačkog kralja Dagoberta I koji je nakon očeve smrti dobio vlast nad Austrazijom. S obzirom da je bio dijete, pravu vlast je na početku imao majordom Pipin Landenski. Iako je imao deset godina, pokušao je na čelu austrazijske vojske 640. pokoriti susjednu Tiringiju; međutim, u tom pohodu ga je porazio tirinški kralj vojvoda Radulph. *Fredegarova kronika* navodi da je plakao na bojištu. Tradicionalno se smatra da je taj poraz - koji je jasno pokazao da djeca-kraljevi ne mogu voditi vojsku - vlast nad franačkim zemljama stavio u ruke moćnih majordoma.

Pipina Landenskog je, pak, na mjestu majordoma naslijedio njegov sin Grimoald Stariji. On je iskoristio činjenicu da mladi kralj nema svog sina, te ga nagovorio da posvoji njegovog sina Hildeberta, učinivši ga tako prijestonasljednikom. Kada je Sigebert dobio svog biološkog sina Dagoberta, Grimoald ga je dao protjerati sa dvora. 

Iako je ostao upamćen kao neodlučan i slab vladar, odnosno prvi od *roi fainéant* - "lijenih kraljeva" koji će obilježiti ostatak postojanja Merovinške dinastije, srednjovjekovne kronike su također navele da je obilato financijski i na drugi način pomagao samostane i Crkvu. Zbog toga je proglašen svecem, odnosno zaštitnikom grada Nancyja  U tamošnjoj katedrali se čuvaju njegovi posmrtni ostaci, koji su bili oskrnavljeni za vrijeme Francuske revolucije.

Literatura
----------

* R.P. Vincent, *Histoire fidelle de st Sigisbert: XII roy d'Austrasie et III du nom; avec un abrégé de la vie du roy Dagobert, son fils: le tout tiré des antiquités austrasiennes* (Nancy: R. Charlot et P. Deschamps, 1702)

Izvori
------

1. ↑  Saint Sigebert III of Austrasia

|  |
| --- |
| Sigebert III **Merovinška dinastija****Rođen/a:** 630  **Umro/la:** 7. vijek |
| Prethodi: **Dagobert I**  |  **Kralj Austrazije** 634–656/660 | Slijedi: **Hildebert Usvojeni**  |

***Sigebert III*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Merovinški monarsi |
| --- |
| Teodebert I, 534-548.Teodebert I, 534-548. | Hilderik I (457–481) • Klodvig I (481–511) • Hildebert I (511–558) • Hlodomer (511–524) • Teuderik I (511–533) • Teudebert I (533–548) • Teudebald (548–555) • Klothar I Stari (511–561) • Haribert I (561–567) • Guntram (561–592) • Sigebert I (561–575) • Hildebert II (575–595) • Teudebert II (595–612) • Teuderik II (612–613) • Sigebert II (613) • Hilperik I (561–584) • Klothar II Veliki (584–623) • Dagobert I (623–634) • Haribert II (629–632) • Hilperik (632) • Sigebert III (634–656) • Hildebert Posvojeni (656–661) • Klodvig II (639–657) • Klotar III (657–673) • Hilderik II (662–675) • Teuderik III (675–691) • Dagobert II (675–679) • Klodvig IV (691–695) • Hildebert III Pravedni (695–711) • Dagobert III (711–715) • Hilperik II (715–721) • Klotar IV (717–720) • Teuderik IV (721–737) • Hilderik III (743–751) | Hilderik I (457-481).Hilderik I (457-481). |
**Sáliva** (Sáliba,), glavno pleme američkih Indijanaca porodice Salivan, nastanjeno u graničnom području Kolumbije i Venezuele (departman Cedoño). Sálive žive uz rijeku Meta i Casanare. U Venezueli su danas uveliko akulturirani a bave se uzgojem kukuruza, manioke i čili-papričica

Manioka je glavna hrana Sáliva, a do ostalih izvora dolaze lovom i ribolovom. Do akulturacije u kolumbijska i venezuelska društva, Sáliva-selo se sastojalo od jedne i više kolektivnih kuća, ponekad zaštićenih palisadama. Tipično tropskoj kišnoj šumi poznavali su i hamake (viseće ležaljke), signalne bubnjeve i kanue dubljene u deblu drveta. Svako selo imalo je i muškaračku kuću.

Jedan od obrazaca kojeg nalazimo među Yanomamima i još nekim plemenima (Maxubi) je neka vrsta endokanibalizma, koji se kod Sáliva javlja u malo drugačijem obliku i vezan je uz kult predaka. Ekshumirane kosti mrtvih bi izvadili nakoj jedne godine  i spalili ih, te prah popili u pivi od manioke.

Oko 2.000 ih živi u Kolumbiji  i dvjestotinjak u Venezueli.
Katolički klerici različitih stepena i laici na Grozdeovoj beatifikaciji ob zaključku Prvog slovenskog evharistijskog skupa u Celju 2010
Ptičji pogled na *City Park Stadium* u New Orleansu, pun štovatelja Euharistije na Narodnom euharistijskom kongresu godine 1938. 
**Euharistijski kongres** (također **euharistijski/evharistijski skup**) je u Katoličkoj Crkvi javan i dobro pripremljen skup, slet odnosno zbor katoličkih biskupa, svećenika, redovnika i laika (tj. običnih vernika) sa svrhom proučavanja, vršenja i širenja vere u istinitu nazočnost Krista u Presvetom oltarskom sakramentu odnosno Euharistiji, što je važan članak katoličke veronauke. Ovakvi skupovi povezuju ljude sa velikih područja i obično zauzimaju velike površine na otvorenom sa misom, klanjanjem, procesijom/litijom sa Presvetim i druge pobožnosti, koje obično traju kroz više dana.

Historija
---------

Skupovi ili kongresi mogu imati mjesni, biskupijski, narodni ili državni, kao i međunarodni karakter.

Na teritoriji bivše Jugoslavije još nije bilo *Međunarodnog euharistijskog kongresa*, dok su bili biskupijski i narodni. 1935. je bio *Euharistijski kongres za Jugoslaviju (Evharistični kongres za Jugoslavijo)*, na kojem su bili uglavnom Slovenci i Hrvati. Tada je bilo na Plečnikovom stadion u Ljubljani 120.000 euharistijskih štovatelja. Prvi *Slovenski euharistijski kongres (Slovenski evharistični shod)* pak je bio u Celju 2010. godine. Tom prilikom se je okupilo oko 40.000 vernika.

**Međunarodni euharistijski kongres** je dakle sjajno, izvanredno praznovanje u slavu Presvete euharistije, koje je otvoreno za međunarodnu saradnju i brojnije učešće. Takovi zborovi vernika nadilazi granice, poradi zajedničkog proslavljanja odnosno klanjanja evharistije.

Do sada je bilo 51 međunarodnih euharistijskih kongresa. 52. međunarodni euharistijski kongres će biti ovih dana (od 5. - 12. septembra/rujna 2021.) u glavnom gradu Mađarske - u Budimpešti.

Izvori
------

1. ↑  Béla Bangha DJ. *Eucharistikus Kongresszus u: Katolikus lexikon II*. str. 62.
2. ↑  „Ko je bilo na Plečnikovem stadionu 120.000 vernikov. Slovenski evharistični kongres v Ljubljani leta 1935.". Aleš Žužek v: Aleteia. 14. julij 2019. Pristupljeno 5. septembar 2021.
3. ↑  Johannes Stocker. *Eucharistische Kongresse u: LThK III*. str. 1165.

Eksterni linkovi
----------------
**Taracahitian**, skupina indijanskih jezika, dio porodice Uto-Aztecan, raširena po sjevernim predjelima Meksika. Ime je dobila po plemenima i jezicima Indijanaca Tarahumara i Cahita, a nazivana je i Opata-Cahita-Tarahumara. Predstavnici su: Acaxee, Achire, Ahome, Aibine, Baciroa, Baimena, Batuc, Chinarra, Chinipa, Chizo, Cinaloa, Comanito, Comopori, Concho, Conicari, Eudeve, Guasapar, Guasave ili Guayave, Hine, Hio, Huite, Hume, Jova, Jumano, Macoyahui, Mayo, Mocorito, Nacosura, Nio, Ocoroni, Ópata, Sabaibo, Suma, Tahue, Tarahumara, Tebaca, Tehueco, Temori, Tepahue, Topiame, Tubar, Vacoregue, Varohío, Xixime, Yaqui, Zoe, Zuaque.

Vanjske poveznice
-----------------

* Uto-Aztecan languages

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uTaracahitian Uto-Aztecan |
| --- |
|  |
| Acaxee • Achire • Ahome • Aibine • Baciroa • Baimena • Batuc • Chinarra • Chinipa • Chizo • Cinaloa • Comanito • Comopori • Concho • Conicari • Eudeve • Guasapar • Guasave • Hine • Hio • Huite • Hume • Jova • Jumano • Macoyahui • Mayo • Mocorito • Nacosura • Nio • Ocoroni • Ópata • Pacaxe • Sabaibo • Suma • Tahue • Tarahumara • Tebaca • Tehueco • Temori • Tepahue • Topiame • Tubar • Vacoregue • Varohío • Xixime • Yaqui • Zoe • Zuaque |

 |
**Dessel** je grad i općina od 9,659 stanovnika na sjeveru Belgije u Provinciji Antwerpen.

Geografske karakteristike
-------------------------

Dessel se nalazi udaljen 57 km istočno od centra Antwerpena, na raskršću kanala prema 
Schotenu i Kanala Bocholt-Herentals do rijeke Meuse.

Historija
---------

Kanal Dessel-Turnhout-Schoten
Veći dio Desselove historije vezan je uz Mol i Balen. U srednjem vijeku ta tri sela bila su jedinstveni feud, koji je pripadao benediktinskoj opatiji iz Corbia, gradića pored Amiensa u Pikardiji.

Zbog udaljenosti između opatije i njezina feuda u ime opatije upravljao je nadglednik sa vijećem u kom su stanovnici Dessela imali samo jednog predstavnika. Ostali lokalni predstavnici na čelu sa brabantskim vojvodom brzo su potkopali utjecaj i moć opatije.

Zbog tog je opatija 1559. odlučila prodati feud, pa su se do Francuske revolucije izredali brojni vlasnici. Nakon tog se raspao na tri nezavisne općine.

Dessel je počeo izrastati u grad nakon što su se krajem 19. vijeka počeli iskapati kanali na njegovom terenu.

Privreda
--------

Od Industrije Dessel ima centar za nuklearnu energiju, jednu građevinsku firmu i firmu koja se bavi ekstrakcijom pijeska, a sve donedavno i imao je i pivovaru Campina.

Najveći poslodavac je Centar za nuklearnu energiju u kom radi 1,600 ljudi. On se prostire na 10 km² i po terenu susjednih općina. Specijalnost tog centra je skladištenje 
i reciklaža nuklearnog otpada, koju radi firma Belgoprocess.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Hessisch Lichtenau, Njemačka 1971.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Belgium, Antwerpen*" (engleski). City population. Pristupljeno 09.05. 2022.
2. 1 2 3 4  „*Geschiedenis*" (nizozemski). Dessel. Pristupljeno 09.05. 2022.
3. ↑  „*Dessel, Nuclear Municipality*" (engleski). Stora. Pristupljeno 09.05. 2022.
4. ↑  „*Verbroedering met Hessisch Lichtenau*" (nizozemski). Dessel. Pristupljeno 09.05. 2022.

Vanjske veze
------------

***Dessel*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Dessel* (službene stranice) ()
**Ilija Engel** (Jajce, 19. 3. 1912 - Gornji Mikleuš, 29. 5. 1944), jugoslavenski komunist, učesnik Narodnooslobodilačke borbe i Narodni heroj Jugoslavije.

Biografija
----------

Ilija Engel je rođen u Jajcu, 19. 3. 1912 godine u židovskoj obitelji Aleksandra Engela. Potječe iz obitelji sarajevskih intelektualaca. U Sarajevu je završio srednju tehničku školu, a po završetku školovanja otišao je u Prag gdje se upisao na Češko tehničko sveučilište u Pragu. Naprednom studentskom pokretu pristupio je u srednjoj školi, a 1936 godine u Pragu je primljen za člana Saveza komunista Jugoslavije (SKJ). U Pragu je bio sekretar, a zatim potpredsjednik naprednog studentskog jugoslavenskog društva "Matija Gubec" i član odbora "Društva jugoslavenskih tehničara". U veljači 1937 priključio se španjolskoj republikanskoj armiji gdje je bio zapovjednik protutenkovske baterije. Po povlačenju internacionalnih brigada iz Španjolske, završio je u logoru u Francuskoj, odakle je pobjegao i vratio se u Kraljevinu Jugoslaviju. U Jugoslaviji se aktivno uključio u pripreme za organizirani ustanak protiv okupatora. U kolovozu 1941 upućen je od centralnog komiteta Saveza komunista Hrvatske (CK SKH) u Žumberak, gdje je sudjelovao u organiziranju "Žumberačkog partizanskog odreda". Poslije se vratio u Zagreb, gdje je do prosinca 1941. rukovodio ilegalnom tehnikom CK SKH-a. S obzirom da je postojala opasnost da ga ustaše uhapse, Engela je CK SKH-a priključio partizanima. Bio je zapovjednik bataljuna "Grupe kordunaških odreda", a poslije operativni oficir "Primorskogoranskog partizanskog odreda", načelnik 2. odjeljenja Glavnog štaba NOV i PO Hrvatske (GŠ NOV I PO Hrvatske) i pomoćnik zapovjednika za pozadinu GŠ NOV I PO Hrvatske. Engel je poginuo je 20. 5. 1944 u selu Gornji Mikleuš prilikom neprijateljskog zrakoplovnog napada. U vrijeme pogibije imao je čin pukovnika. 1953 godine Engel je proglašen za Narodnog heroja Jugoslavije.

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Partizanska spomenica 1941. | Portal NOBSegment isključivo posvećen **Narodnooslobodilačkoj borbi.** |

* Romano, Jaša (1980). *Jevreji Jugoslavije 1941-1945: žrtve genocida i učesnici narodnooslobodilačkog rata.*, Beograd: Jevrejski istorijski muzej, Savez jevrejskih opština Jugoslavije.
Znak na ulazu u Užupis.
**Užupis** je deo Viljnusa, glavnog grada Litvanije. Ime Užupis znači "s one strane reke" a reč je o Viljni, po kojoj je i Viljnus dobio ime. Danas je to umetnički kraj sa galerijama, umetničkim radionicama i kafićima. 

Užupis je mali (oko 148 jutara zemlje) i izolovan kvart. S jedne strane ga od starog grada deli reka Viljna, s druge strane su brda, s treće industrijska oblas izgrađena pod sovjetima. Užupis su, do Drugog svetskog rata, većinom naseljavali Jevreji, koji su istrebljeni tokom Holokausta, a jevrejsko groblje su kasnije uništili Sovjeti. Napuštene kuće su u početku mahom zauzeli kriminalci, beskućnici i prostitutke. Vremenom, mnogi poznati umetnici se sele u Užupis, a mlađi umetnici skvotiraju napuštene zgrade. 

Nakon proglašenja nezavisnosti Litvanije 1990. mnoge prazne kuće zauzimaju gradski umetnici i boemi, koji proglašavaju nezavisnost Republike Užupis sa sopstvenom zastavom, predsednikom, ustavom, pa čak i vojskom od 12 ljudi. Od tada se poluozbiljno slavi godišnjica nezavisnosti svakog prvog aprila. 

Predsednik Republike Užupis je pesnik, muzičar i filmski reditelj Romas Lileikis, a umetnici se trude da stvore festivalsku atmosferu u kraju. Prva inicijativa zajednice je bila izgradnja spomenika Frenku Zapi. Statua Anđeo Užupisa je postavljena na glavnom trgu 4. aprila 2001. i od tada je postala simbol umetničke slobode kvarta.

Vanjske veze
------------

***Užupis*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ustav Užupisa Arhivirano 2006-09-24 na Wayback Machine-u (na engleskom i ruskom)
* Foto galerija Arhivirano 2006-09-28 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Skvotovi |
| --- |
| 
ABC No Rio • 
AKC Akcija • 
ASCII • 
Anatopija • 
Blauwe Aanslag • 
Bussana Vecchia • 
Can Masdeu • 
Can Pasqual • 
Centro Popolare Autogestito • 
Cine Princesa • 
DžKC • 
Ernst-Kirchweger-Haus • 
ELF eksperiment • 
Ex-Steffi • 
Elektromadonna • 
EuroDusnie • 
Grande Hotel Beira • 
Hafenstrasse • 
Köpi • 
KTS (Freiburg) • 
KUDRUC • 
Karlo Rojc • 
Kristijanija • 
Kulturzentrum Reithalle • 
Kunsthaus Tacheles • 
Leonkavalo • 
Londonski socijalni centar • 
Metelkova mesto • 
Molino • 
NDSM • 
Navalkejigo • 
Prestes Maia • 
Rampart socijalni centar • 
Rebel House • 
Rote Fabrik • 
Rote Flora • 
Slaakhuys • 
St. Agnes Place • 
Ungdomshuset • 
Univerzalna ambasada • 
Užupis • 
Villa Amalia • 
Vila Kiseljak • 
Villaggio Globale
 |  |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 1232154380959730290916

 |
Voda se unutar sifona uvijek nalazi do linije "A", tako da sprječava širenje plinova iz odvoda.
**Sifon** (grčki *σίφων*: cijev) je zakrivljen ili posebno oblikovan dio cijevi, kanala, sanitarnoga uređaja ili slično, kojemu je jedan dio uvijek potopljen u vodu. Kao dio kućne i javne kanalizacijske mreže, potopljenim dijelom sprječava širenje kanalskih plinova iz mreže. Naime, u koljenu cijevi nakon ispiranja ostaje čista voda, koja prema načelu spojenih posuda čini vodeni zapor koji priječi izlazak plinova nastalih truljenjem organskih tvari iz odvodnoga kanala. Svi kućni sanitarni uređaji, to jest kade, zahodske školjke, umivaonici i slično, imaju takav dio. Sifon je i veći, građevinski dio namijenjen provođenju kanalizacijske vode ili vode vodotoka ispod prometnice, cjevovoda, vodotoka ili druge prepreke. Sastoji se od ulaznoga i izlaznoga okna i sifonske cijevi. Voda koja kanalima ili koritima teče slobodno (gravitacijski), u sifonu prelazi u način tečenja pod tlakom. Kako je dno sifonske cijevi niže od dna kanala, u cijevi se taloži mulj ili drugi nanosi. Time se smanjuje protočni kapacitet, pa ju je potrebno čistiti. Prirodno oblikovan, potopljeni dio podzemnih jama i špilja slična oblika, također se naziva sifonom.

Izvori
------

1. ↑   **sifon**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.
**Gatun** (španjolski: *Lago de Gatun*) je akumulaciono jezero u Panami, koje se nalazi na najužem dijelu Panamske prevlake, udaljeno od Karipskog mora svega 4 km.

Karakteristike i historija
--------------------------

Brodovi na jezeru
Jezero Gatun je dio sistema Panamskog kanala, po njemu plove brodovi 33 km, što je polovica dužine kanala.

Jezero je nastalo nakon izgradnje brane *Gatún* na Rijeci Chagres (1907. - 1913.), tih je godina Jezero Gatun bilo najveće akumulaciono jezero na svijetu, kao i njegova brana. 
Jezero ima površinu od 436 km², dugo je 33 km i prosječno duboko 24 - 26 metara, a nalazi se na nadmorskoj visini od 26 metara.

Kad je formirano, brojna brda postala su otoci, a najpoznatiji je *Barro Colorado*, na kom se danas nalazi jedan od Smithsonian instituta. U samom centru nalazi se otok *Guacha*, rezervat divljih životinja.

Glavna funkcija jezera je zadržati dovoljno vode u kanalu *Gaillard* na jugu, prokopanom kroz Kordiljeru.
Jezero služi i kao rezervoar za rad kanalskih prevodnica, budući da je za svaki prolaz broda potrebno oko 202.000 m³ vode.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Gatun Lake, lake, Panama*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 25.12.2022.
2. 1 2 3  „*Gatun Lake*" (engleski). International Lake Environment Committee. Pristupljeno 25.1.2022.
3. 1 2 3 4  „*Lago Gatún*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 25.1.2022.

Vanjske veze
------------

***Gatún (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lake Gatun* ()
„Pol (geografija)" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Pol (razvrstavanje).
Južni pol Zemlje na karti iz 1583.
**Geografski pol** je zamišljena točka u kojoj planetarna os (os rotacije) probada površinu planeta ili nekog tijela koje se okreće oko svoje osi. U generalnom slučaju govorimo o polovima nebeskih tijela.

Budući da planetarna os probada planetarnu površinu u dvije točke probodišta nazivamo sjeverni pol i južni pol. Na Zemlji su imena polova određena historijskim razlozima, no u generalnom slučaju nije uvijek jasno kako ćemo nazvati polove tijela, s obzirom da im osi mogu biti različito usmjerene. Kada govorimo o tijelima u Sunčevom sistemu uobičajeno se za sjeverni pol tijela uzima pol bliži smjeru zvijezde Sjevernjače.

Neka tijela u Sunčevom sistemu (npr. Saturnov mjesec Hiperion ili asteroid 4179 Toutatis) nemaju definirane polove, zbog svoje kaotične rotacije, uzrokovane nepravilnim oblikom ili gravitacijskim utjecajima obližnjih tijela.

Ako planet posjeduje magnetno polje, polovi se ne moraju poklapati sa magnetnim polovima planeta.

Veze
----

* Sjeverni pol
* Južni pol
* Nebeski polovi

***Geografski pol*** na Wikimedijinoj ostavi
***Shatter*** je britansko-hongkonški igrani film snimljen 1974. godine u režiji Michaela Carrerasa. Predstavlja kombinaciju kung fu i konvencionalnog akcijskog filma, a naslovni protagonist, čiji lik tumači Stuart Whitman, je profesionalni ubica koji dolazi u Hong Kong nakon obavljene likvidacije diktatora jedne afričke države. Radnja prikazuje kako i sam postaje metom atentatora, pa se za pomoć obraća lokalnom majstoru borilačkih vještina, čiji lik tumači Lung Ti.

*Shatter* je bio jedan od dva filma koje je studio Hammer Films napravio u koprodukciji sa hongkonškim studijem Shaw Brothers, a također i posljednje Hammerovo ostvarenje u kojem je nastupio poznati glumac Peter Cushing. Snimanje su obilježili brojni problemi, prije svega vezani uz prvotno angažiranog režisera Montea Hellmana, čiji je sninke Carreras kao producent smatrao neupotrebljivim te ga je otpustio i sam preuzeo režiju. Film nije doživio uspjeh, te su zbog toga napušteni planovi da se o Shatteru također snimi TV-serija.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Shatter* na IMDb-u (`en`)
**El Ujed** (arapski: اﻟﻮادي/ Al-Wādī, berberski: Suf) što na obadva jezika znači vadi je grad od 186,525 stanovnika na sjeveroistoku Alžira u Pokrajini El Ujed u kojoj je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

El Ujed je najveći grad u Oazi Suf u sjevernoj Sahari, udaljen oko 80 km zapadno od granice sa 
Tunisom.
Oaza Suf duga 40 km u smjeru sjeverozapad-jugoistok, tako se zove po istoimenom vadiju koji protiče koji teče kroz nju, okružena je pješčanim dinama
Velikog Istočnog Erga, pa je pijesak doslovno progutao korito vadija koji je nekad davno tekao prema istoku.

El Ujed je neobično mjesto uskih vijugavih sokaka i kockastih kuća od adobe opeke sa kupolama umjesto krova. Njegove zbijene kuće stvaraju sliku - grada hiljadu kupola, kako ga 
je nazvala francuska spisateljica i avanturist Isabella Eberhardt (1877.-1904). 
Grad ima i specifičnu džamiju - utvrdu sa arkadama i lukovima, jednu neobičnu mješavinu maursko - 
rimskih utjecaja.

Stanovnici te oaze poznati su po neobičnom (i mukotrpnom) načinu na koji uzgajaju palme datulje. Prvo u pijesku iskopaju krater dovoljno blizu podzemnih voda
vadija, onda u koncentričnim krugovima zasade palme da one rade štit od pješčanih oluja i pijeska koji bi inače zatrpao krater. Na taj način šire taj 
gaj dokle god je to moguće.

Historija
---------

Ulaz u grad
Oaza Suf dugo je bila naseljena Berberima, prvi Arapi stigli su u 7. vijeku. Prve stalne kuće u naselju počele su nicati kad su se stanovnici počeli baviti uzgojem palmi, umjesto 
kao dotada nomadskim stočarstvom koje je postalo nemoguće zbog širenja pustinje.
Naselje je postalo obavezno odmorište, pojilište i suk saharskih karavana.

Još od 1947. El Ujed je postao tajni prolaz za gerilce FLN-a na njihovom putu za Planine Aures.

Administrativni centar svih tadašnjih naselja u oazi i općina ograničanih prava (*commune mixte*) postao je za Francuske kolonijalne vlasti 1892. 
Status punopravne općine dobio je dekretom 20. januara 1958.

Privreda
--------

El Ujed je regionalni administrativno- trgovački centar, poznat je po odličnim datuljama i rukotvorinama, tepisima i tkaninama.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Algeria, People's Democratic Republic of Algeria*" (engleski). City population. Pristupljeno 14.2. 2020.
2. 1 2 3 4 5 6  „*El Ujed, Algeria*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 14.2. 2020.
3. 1 2  „*Découvrez la ville des mille coupoles*" (francuski). WOUROUD. Pristupljeno 14.2. 2020.
4. ↑  „*El Oued (Algérie)*" (francuski). Archives nationales d'outre-mer. Pristupljeno 14.2. 2020.

Vanjske veze
------------

***El Ujed*** na Wikimedijinoj ostavi

* *El Oued Algérie - Guide et photos*  ()
Žena sa Zanzibara oko 1890.
**Swahili** je naziv za narod i kulturu koja se može pronaći na obalama istočne Afrike, uglavnom u obalnim područjima i otocima Kenije i Tanzanije. Danas ima između 3,200.000 i 3,600.000 Swahilija. Ime *Swahili* dolazi od arapske riječi *Sawahil*, što znači "stanovnici obale", a Swahili govore suahili.

Historija
---------

Kroz historiju su se Swahili mogli pronaći na sjeveru do Mogadishua u Somaliji te na jugu do rijeke Rovuma u Mozambiku. Iako se nekoć smatralo da predstavljaju potomke perzijskih kolonista, većina historičara, paleolingvista i arheologa smatra da su drevni Swahili u suštini Bantu narod koji je bio u stalnoj i intenzivnoj vezi s muslimanskim trgovcima već u kasnom 7. i ranom 8. vijeku n.e. U 12. vijeku Swahili su se postali posebna i moćna kultura, koncentrirana u nizu obalnih trgovačkih gradova od kojih je najvažniji bio Kilwa. Tragovi ovog zlatnog doba se i danas mogu pronaći.

Portugalski dolazak na obalu godine 1498. doveo je do gubitka nezavisnosti Swahilija godine 1509. Portugalce su krajem 17. vijeka smijenili Omanski Arapi, koji su kontrolirali regiju. Između 1822. i 1837. Swahili oblast je čak bila dio Omanskog Carstva, a Sultan Seyyid Said premjestio je svoju prijestolnicu iz Muscata u Omanu u Zanzibar. Arapi su bili prilično aktivni u trgovini robljem, pa se do 1860-ih oko 70.000 ljudi godišnje prodavalo na tržnicama roblja u Zanzibaru.

Do 1900. godine Britanija i Njemačka su preuzeli nadzor nad regijom, stvorivši temelje modernih država Kenije i Tanzanije.

Kultura
-------

Swahili se uglavnom vide kao gradski trgovci, iako to danas i nije tako točno kao što je bilo u prošlosti, jer Swahili više ne dominiraju trgovinom. Poljoprivreda je postala raširenija aktivnost, pa uzgajaju kikiriki, proso, rižu, sijerak, voće i površe kao nadopunu ribarenju. Muškarci vole ribolov na otvorenom moru, dok žene više vole loviti ribu s obale pomoću mreža.

Religija
--------

Islam se pojavio na istočnoafričkoj obali oko 8. vijeka, kada su trgovci iz Perzijskog zaljeva i Arapskog poluotoka putovali u to područje tokom sezone monsuna kako bi kontaktirali s lokalnim stanovništvom kroz trgovinu, miješane brakove i stvaranje obalnih gradova, pa su zbog tog utjecaja većina današnjih Swahilija muslimani.

Danas, u većini sela i gradova gdje su Swahili većina, džamije i medres su temelj života Swahilija, i ispovijeda se islam. Neke zajednice unose elemente tradicionalnih afričkih vjerovanja u svoju religiju.

Povezano
--------

* Suahili
* Dhow

Vanjske veze
------------

***Svahili (narod)*** na Wikimedijinoj ostavi

* The Story of Africa: The Swahili — BBC World Service
* Swahili Culture

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85130967
* SUDOC: 027782328
* BNF: cb11975078f (podaci)

 |
Sive guske, slično kao ždralovi, imaju vrlo kompleksan svadbeni ples koji ne služi samo uspostavljanju nego i učvršćivanju međusobnog odnosa para
Mužjaci brzana samo u vrijeme parenja nadimaju svoju grlenu vrećicu kao svadbeno ruho
**Svadbenim plesom** naziva se u biologiji ponašanje koje pretstavlja uvod u parenje životinja. Dakle, to je ukupnost svih ponašanja prije, u vrijeme, a dijelom i nakon samog razdoblja parenja. 

Kod vrsta koje žive u trajnim parovima, biolozi ovaj pojam koriste ponekad u širem smislu i za oblike ponašanja koji ne prethode parenju, nego se mogu tumačiti kao elementi ponašanja čiji cilj je učvršćivanje međusobne povezanosti već uspostavljenog para, ili zasnivanja novog para.

Mnoge životinje imaju i posebno **svadbeno ruho**, neki ukras na tijelu koji se koristi upravo za svadbeni ples. Tako na primjer kod nekih ptica u vrijeme prije parenja rastu posebna pera, a neki daždevnjaci dobiju drugačiju boju.

Ovo ponašanje je osobina velikog broja životinja, no najspektakularnije i najpoznatije je upravo kod ptica.
**Gold Coast** (doslovno prevedeno **Zlatna obala**) je grad u australskoj državi Queensland od 541 675 stanovnika, po tom je šesti australski grad.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Gold Coast* je smješten na krajnjem jugoistoku države Queensland udaljen oko 30 km jugoistočno od glavnog grada Brisbanea.

*Gold Coast* i nije grad u pravom smislu te riječi, već niz ljetovališta duž 40 km najljepše obale Australije. Ta ljetovališta formirala su se uz poznate pješčane plaže; Northcliffe, Broadbeach, Mermaid Beach, Surfers Paradise, Nobby’s, Miami, Burleigh Heads, Palm Beach, Currumbin, Tallebudgera, Tugun-Bilinga i Kirra. Čak je i ljetovalište Tweed Heads koje je fizički u Novom Južnom Walesu dio grada *Gold Coast*. Centar svih tih ljetovališta je Southport gdje je smještena administracija grada.

Historija
---------

*Gold Coast* je status grada dobio tek 1959. u grad je izrastao naglo, nakon što su 1952. ukinuta ograničenja za građenje grad je doživio pravi građevinski bum  naročito nakon 1980-ih. *Gold Coast* je svjetski poznat kao raj za surfere, broj njegovih stanovnika se višestruko poveća za božićnih praznika.

Znamenitosti
------------

Pješčane plaže po komima je grad dobio ime
Najveća znamenitost grada je *Rezervat ptica i životinja*.

Privreda i transport
--------------------

*Gold Coast* je prije i iznad svega centar turizma i to je osnova njegove privrede. Grad ima i nešto malih industrijskih pogona koji proizvode potrepštine i suvenire za turiste.

*Pacifički autoput* koji povezuje *Gold Coast* sa Brisbaneom dovršen je 2000.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Gold Coast*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 27. 01. 2013.

Vanjske veze
------------

***Gold Coast*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada*
* *Gold Coast* na portalu Encyclopædia Britannica

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Winston Francis Cenac, Q.C.** (14. septembar 1925 - 22. septembar 2004) bio je svetolucijski političar koji je od 1981. do 1982. bio premijer Svete Lucije.

Prije ulaska u politiku se bavio pravom, prvo kao vrhovni tužilac za tada britanske teritorije Svete Lucije, Svetog Vincenta i Grenadina te Grenade, a od 1969. kao privatni advokat. Priključio se Svetolucijskoj laburističkoj partiji i 1979. postao vrhovni advokat (ministar pravosuđa) u vladi Allana Louisyja. Nakon Louisyjeve ostavke 1981. je nekoliko mjeseci vodio vladu dok i sam nije prisiljen podnijeti ostavku.

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Allan Louisy**  |  **Premijer Svete Lucije** 1981–1982 | Slijedi: **Michael Pilgrim**  |

| * p
* r
* u
Premijeri Svete Lucije |
| --- |
| 
George Charles\* •
John Compton\* •
John Compton† •
John Compton •
Allan Louisy •
Winston Cenac •
Michael Pilgrim *(v.d.)* •
John Compton •
Vaughan Lewis •
Kenny Anthony •
John Compton •
Stephenson King
\* služio kao *glavni ministar* Svete Lucije   † služio kao *premijer* bod britanskom upravom.
 |
**Garonne** (španjolski: *Garona*, latinski: *Garumna*) je najvažnija rijeka jugozapadne Francuske duga 575 km, ne računajući Estuarij Gironde koji je dug 72 km, ako se i on pribroji tad ima 647 km.

Karakteristike
--------------

Garonne se formira u centru španjolskih Pirineja u autonomnoj pokrajini Aragon, od dva potoka koji izviru na glečerima planine Maladeta višim od 3000 metara.

Od tamo teče prema sjeveru nekih 48 km preko španjolskog teritorija, probijajući se kroz visoke planine Pirineja dolinom Val d'Aran prije nego što prođe francusku granicu kod mosta i graničnog prelaza Pont-du-Roi na nadmorskoj visini od 580 metara. 
Zatim teče prema sjeveroistoku, protiče preko Saint-Gaudensa, zatim skreće više prema sjeveru i uz meandre protiče preko jedne od najvećih aluvijalnih ravnica Francuske, gdje prima pritoku Ariège sa jugoistoka prije nego što je prođe Toulouse. Nakon tog skreće 
prema sjeverozapadu prema Bordeauxu, kod Moissaca prima desnu pritoku Tarn, a zatim nešto niže kod Aiguillona i rijeku Lot.

Garonna kod Toulousa
Nekih 50 km uzvodno od Bordeauxa protiče kroz Castets, posljednje mjesto do kojeg dopire plima. Zatim protiče preko Bordeauxa, gdje poprima širinu od nekih 550 metara, a nakon tog preko vinorodnih krajeva Entre-deux-Mers koji se pruža sa istoka i Médoc sa zapada. Garonna se 26 km sjeverno od Bordeauxa spaja sa Dordognom i formira ogromni estuarij Gironde.

Tok rijeke reguliran je sa 50 ustava, zbog čestih i iznenadnih poplava. Razina protoka je vrlo nepravilna i varira po sezonama, najviša je u proljeće kad se tope snijegovi po planinama a najniži u augustu i septembru.

Brodovi u estuariju
Garonna danas više plovna, iako su nekad po njoj plovili manji brodovi od Atlantika sve do Mediterana, za što su prokopana dva kanala, jedan od Castetsa do Toulousa i drugi Canal du Midi od Toulousa do Mediterana.

Sliv rijeke ima površinu od oko 56.000 km², a prostire se od španjolske pokrajine Aragon, do francuskih regija Srednji Pirineji i 
Akvitanija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Garonne River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

***Garonne*** na Wikimedijinoj ostavi

* *About the Garonne River* Arhivirano 2021-01-21 na Wayback Machine-u ()
Crkva sv. Ivana Krstitelja u Kaštel Starom: oltar sv. Felicia 
**Sveti Felicio** je kršćanski svetac i mučenik. Sv. Felicio (hrv. Srećko) rodio se u Italiji, svoju mučeničku smrt podnio je u vrijeme cara Dioklecijana **30. kolovoza 304**. Godine. Pokopan je bio u velikoj bazilici , u blizini grada Ostije, na putu Rim – Ostia. Danas njegovo tijelo počiva u crkvi sv. Ivana Krstitelja u Kaštel Starom

Život
-----

Od malena odgojen u kršćanskoj vjeri. Uhićen zbog širenja kršćanskog nauka za vrijeme vladavine cara Dioklecijana i sucara Maksimijana 304. god po. Kr. Rimski časnik Felicio doveden je prefekta Draga, koji mu naredi da prinese žrtvu (zapali tamjan) na oltaru boga Serepa, ako hoće da izbjegne smrti. Kad sv. Felicio pristupi na prag hrama, vjetar zapuhne i sruši kip. Zatim na silu bude odveden u hram boga Merkura, gdje se desi isto, i u hramu boginje Dijane sruše se kipovi. Na očigled ovih čuda stanovnici Rima se uznemire, prefekt Drago naredi da sv. Felicija dovedu kod stabla, gdje su se slavili poganski bogovi. Nakon što se pomolio Bogu, sv. Felicio zapovijedi stablu da se sruši, i stablo se sruši rušeći kumire i svetinje poganske. Kad vidio rušenje stabla Drago naredi da se sv,Felicio pogubi na mjestu srušena stabla i da mu se odrubi glava.Kada su ga vodili na stratište pratili su ga mnogi kršćani i pogani. Jedan od njih je bio i sv. Adukta koji je zajedno s sv. Feliciom ubijen 30. kolovoza 304. god.
Tijelo ostave ne mjestu gdje su ga sasjekli da ga životinje pojedu, međutim kršćani ga noću kriomice pokopaju. Pogani to doznaju, i pri pokušaju otkopavanja zadesi ih iznenadna smrt. Odmah nakon mučeničke smrti slavljen je kao svetac, u njegovi čast izgrađena je u 7. st. bazilika na mjestu gdje je pokopan. Iskopine bazilike otkrivene su 1904. godine.

Zagovor
-------

Svjedočenja o ozdravljenjima su mnogobrojni štapovi odbačeni u trenucima ozdravljenja nogu te zavjetni darovi od posrebrenih metalnih pločica u obliku nogu, ruku, očiju....obješenih o oltar. Raka se otvara na dan mučeničke smrti sveca, 30. kolovoza i na molbu osoba koje traže zagovor sveca.

Oltar sv. Felicija
------------------

Oltar sv. Felicija u crkvi sv. Ivana Krstitelja u Kaštel Starome, izgrađen je od mramora s odlikama baroka. Menza mu je proširena tijekom 19. stoljeća radi smještaja rake s tijelom sv. Felicia. Oltar je ranije bio posvećen Gospi od Milosrđa, na njemu se nalazi pala koju je naslikao Korčulani Petar Bezzi 1800. god. U gornjem djelu pale smještena je ikona Gospe od Milosrđa.

Fra Vicko Puljas
----------------

Zauzimanjem oca konventualca Vicka Puljasa, mještanina, kod sv.oca Pija VII. dobiveno je kompletnog tijela mučenika koje je preneseno iz Rima u Ankonu, a zatim brodom u Kaštel Stari. Tijelo sveca stiglo je u Kaštel Stari 1804. godine.

Izvori
------

Don Frane Ivasović, Kaštel Stari crtice iz njegove povjesti i života, Kaštela, 2002, ISBN 953-6370-12-3
Za učitelja Seneke Mlađeg u 1. vijeku n.e. v. Sotion (filozof).
**Sotion** (starogrčki: , oko 200–170. pne.) iz Aleksandrije bio je starogrčki doksograf i biograf i važan izvor za Diogena Laertija. Nijedno od njegovih djela nije sačuvano; poznata su samo posredno. Njegovo glavno djelo, Διαδοχή ili Διαδοχαί (*Sljedovi*), bila je jedna od prvih povijesnih knjiga koje su filozofe organizirale u škole sukcesivnog utjecaja, kao što je, primjerice, tzv. jonska škola Talesa, Anaksimandra i Anaksimena. Ovo djelo vrlo često citiraju Diogen Laertije i Atenej. Sotionovi *Sljedovi* vjerojatno su se sastojali od 23 knjige i barem se djelomično oslanjali na Teofrastovu doksografiju. *Sljedovi* su bili dovoljno utjecajni da Heraklid Lembo u 2. stoljeću n.e. sastavi njihov sažetak, a djela s istim naslovom poslje su napisali Sozikrat s Rodosa i Antisten s Rodosa. 

Sotion je, kako se čini, napisao i djelo *O Timonovim silosima* (Περὶ τῶν Τίμωνος σιλλῶν) te djelo pod naslovom *Pobijanje Diokla* (Διόκλειοι ἔλεφχοι).

Literatura
----------

* Smith, William (1873). *A Dictionary of Greek and Roman biography and mythology*. London.

  


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 285512974
* ISNI: 0000 0003 9162 7396
* GND: 118615750
* SUDOC: 057026114
* BNF: cb129534016 (podaci)
* CiNii: DA16735447

 |
**Tai Jia** (太甲) je bio kralj dinastije Shang u Kini. Rodio se pod imenom Zi Zhi (子至).

Zi Zhija na prijesto doveo Yi Yin(伊尹), premijer i regent Shanga. Nakon dvije godine se pokazalo da je Zi Zhi loš vladar, koji nije dobro postupao sa svojim podanicima. 

U trećoj godini vladavine - prema nekim izvorima 1538. pne. - na dvoru je došlo do unutarnjeg razdora, a sam kralj Zi Zhi je kršio zakone Shanga. Yi Yin je svog vladara natjerao da promijeni svoju politiku, ali je Zi Zhi to odbio. Zbog toga je Yi Yin svrgnuo Zi Zhija i protjerao ga u palaču Tong (桐宫)(u današnjoj provinciji Henan), kako bi okajao svoje grijehe u blizini groba legenadarnog vladara Tanga od Shanga. 

Tai Jia je u progonstvu proevo tri godine, dok je Yi Yin vladao kraljevstvom. Nakon tri godine Zi Zhi je promijenio svoj karakter, te ga je Yi Yin pozvao natrag u prijestolnicu i vratio ga na prijestolje. 

Tai Jia je potom dobro vladao. U desetoj godini njegove vladavine - 1531. pne. - Yi Yin je podnio ostavku na svoju dužnost. Zi Zhi vladao ukupno 11 godina, te umro od bolesti godine 1529. pne. Nakon smrti mu je Yi Yin dao počasnu titulu Zhong1 Zong(中宗).

Međutim, neslužbeni Bambuski anali tvrde da je Yi Yin nakon progonstva Tai Jie preuzeo kraljevstvu krunu. Prema toj verziji, Tai Jia potajno vratio u palaču i ubio Yi Yina. Poslije toga je Tai Jia zemlju i zamak Yi Yina dao dvojici njegovih sinova - Yi Sheu (伊陟) i Yi Fenu (伊奋). Što se dogodilo poslije, nije poznato, ali Shangove Gatalačke kosti sugeriraju da se nekoliko vijekova kasnije Yi Yin obožavao u narodu Shang. Zato je prethodna verzija događaja - opisana od Sima Qiana - vjerojatnija.

Tai Jia je u obje verzije vladao 12 godina.


|
|  |
| **Dinastija Shang** |
| Prethodi:**Zhong Ren** | **Kralj Kine** | Slijedi:**Wo Ding** |
**Operacija Aprilski pljusak** (nem. *Aprilschauer*, Aprilšauer) je bila vojna operacija Vermahta protiv partizana u Lici i Bosanskoj Krajini. Vođena je od 21. do 24. aprila 1944. godine.

Operaciju Aprilski pljusak su preduzeli delovi 373. legionarske divizije »Tigar« protiv delova 6. ličke proleterske divizije. 23. aprila 373. legionarska divizija je severozapadno od Kulen-Vakufa imala borbu sa slabijom partizanskom gupacijom u povlačenju. Izvidnica 373. legionarske divizije je u okolini Bosanske Krupe naišla na neprijatelja. Prema nemačkom izveštaju, izviđačka patrola je jugoistočno od Bosanskog Novog ubila 3 partizana, 2 zarobila.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **bitkama i ratovima** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

Izvori
------

1. ↑

Literatura
----------

* Đorđe Orlović: ŠESTA LIČKA PROLETERSKA DIVIZIJA „Nikola Tesla", Vojnoizdavački i novinski centar Beograd, 1990.

Vidi još
--------

* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji
*Za ostala značenja, v. Winston Smith (razvrstavanje).*
**Winston Smith** je lik, odnosno protagonist Orwellovog romana *1984*, kroz čiju perspektivu se čitatelji upoznaju sa fiktivnom totalitarnom državom Oceanijom u kojoj se odvija radnja. Smith je član tzv. Šire partije te radi kao službenik Ministarstva istine u odjelu zaduženom za uništavanje i retroaktivno stvaranje medijskih i drugih zapisa kako bi se službena historija "uskladila" sa tekućom službenom politikom. Smith s vremenom počinje prezirati postojeći poredak i odlučuje ga podrivati kroz zabranjenu ljubavnu vezu sa mehaničarkom Julijom te pokušaje da se pridruži polulegendarnom pokretu otpora zvanom Bratstvo. Ti pokušaji završe tragično kada i njega i Juliju uhapsi Policija misli, te ga izloži strahovitom mučenju i pranju mozga poslije koga će završiti kao potpuno slomljen čovjek suočen sa spoznajom da voli režim, odnosno Velikog brata.

Orwell je lik počeo stvarati oko godine 1945. Glavni uzor je bio Rubašov, protagonist znamenitog Koestlerovog romana *Pomračenje u podne*. Ime je dobio po tadašnjem britanskom premijeru Winstonu Churchillu, a prezime "Smith", kao najrasprostranjenije u Engleskoj, je liku trebalo dati univerzalni karakter.

Portreti
--------

Winston Smith se pojavljuje u nekoliko filmskih i televizijskih adaptacija Orwellovog romana, te su njegov lik tumačili sljedeći glumci:

* Eddie Albert u američkoj TV-drami iz 1953.
* Peter Cushing u BBC-jevoj TV-drami iz 1954.
* Edmond O'Brien u igranom filmu iz 1956.
* John Hurt u igranom filmu iz 1984.

Eksterni linkovi
----------------

* NBC University Theater recording of 1984

| * p
* r
* u
*Hiljadu devetsto osamdeset četvrta* Georgea Orwella |
| --- |
| Likovi | 
* Winston Smith
* Julia
* O'Brien
* Big Brother
* Emmanuel Goldstein

 |
| Mjesta | 
* Države u *1984*
* Oceanija
* Eurazija
* Istazija
* Aerodromska pista Jedan
* Soba 101

 |
| Klase | 
* Uža Partija
* Šira Partija
* Prolovi
* Bratstvo

 |
| Ministarstva | 
* Ministarstvo ljubavi
* Ministarstvo mira
* Ministarstvo obilja
* Ministarstvo istine

 |
| Koncepti | 
* Ingsoc
* Novogovor
* Dvomisao
* Dobromisao
* Dva + dva = pet
* Zlomisao
* Policija misli
* Telekran
* *Teorija i praksa oligarhijskog kolektivizma*
* Dva minuta mržnje
* Tjedan mržnje
* Prolefeed
* Ne-ličnost

 |
| Adaptacije | 
* američka TV-drama 1953.
* BBC-jeva TV-drama 1954.
* film iz 1956.
* Diamond Dogs
* Appleova reklama
* film iz 1984.
* parodija iz 1999.
* opera iz 2005.

 |
| Uticaj | *Nineteen Eighty-Four* u popularnim medijima |
**Giovanni di Agostino** (?-Siena, 1348.) bio je gotički skulptor i arhitekt iz Siene aktivan tokom 14. vijeka.

Biografija
----------

O njegovom životu nema puno podataka, zna se da je prvi put dokumentiran u Sieni 1310. a nakon tog ponovno između 1340.-43.

Luneta na fasadi Sienske katedrale
Njegovo glavno djelo, potpisano i datirano 1330. je grobnica biskupa Guida Tarlatija u katedrali u Arezzu, koju je izveo zajedno sa Agnolom di Ventura. 
To djelo osrednje arhitekture, ima zanimljive reljefe koji ilustriraju glavne događaje iz života Guida Tarlatija, u stilu koji jasno podsjeća na Tina di Camaina.

Agostinu se može pripisati luk grobnice Niccola Petronija iz 1336. u klaustru crkve San Francesco u Sieni, kao i grobnicu Cina da Pistoia u Katedrali u Pistoji u kojoj je glavni lik Cina bliži stilu njegova sina Giovannija di Agostina.

Možda mu se može pripisati i sarkofag sv. Atta u Pistojskoj katedrali.

Giovanni d'Agostino je od marta 1340. postao glavni graditelj Sienske katedrale, na tom poslu bio je sve do 1348. kad je najvjerojatnije umro zbog 
epidemije.

Izvori
------

1. 1 2  „*Panorama e duomo nuovo*" (talijanski). Opera della Metropolitana. Arhivirano iz originala na datum 2022-02-11. Pristupljeno 9.2.2022.
2. 1 2 3 4 5  „*Giovanni di Agostino*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 9.2.2022.
3. ↑  „*Agostino Di Giovanni*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 9.2.2022.

Vanjske veze
------------

***Giovanni di Agostino*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Giovanni di Agostino* ()
**Falkland** (škotsko-gelski: *Fàclann*) je gradić na istok]]u Škotske od 1,096 stanovnika

Falkland administrativno podpada pod Područno vijeće (council area) -
Fife.

Geografske karakteristike
-------------------------

Gradić leži duž obronaka niskog masiva Lomond, koji u tom dijelu visok 448 metara.

Historija
---------

Falkland je kraljevskom poveljom dobio status grada još 1160. , ona mu je potvrđena 1595. Od 1458. ima status 
kraljevskog grada.

Falkland Palace
Falkland je od 12. vijeka poznat po svom zamku (*Falkland Castle*), na čijem je mjestu tokom 16. vijeka 
podignuta nova renesansna Palača Falkland koja je u tom vremenu bila omiljena 
rezidencija škotskih kraljeva.

Privreda
--------

Za ekonomiju tog malog gradića najvažnija je tvornica papira.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Scotland" (engleski). City population. Pristupljeno 6. 01. 2015.
2. 1 2 3 4  „*Falkland*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 06. 01. 2015.

Vanjske veze
------------

***Falkland, Fife*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Falkland* na portalu Encyclopædia Britannica ()
**Operacija Prase** (nem. *Ferkel*) je bila zajednička operacija 187. divizije Vermahta i podređenih snaga NDH protiv protiv 16. vojvođanske divizije i jedinica 3. korpusa NOVJ na području Brčko—Tuzla. Vođena je od 7. do 13. novembra 1943. godine sa ciljem ponovnog zauzimanja oslobođene Tuzle.

Tok operacije
-------------

Pod komandom komandanta 187 rez. div. otpočela je 7. 11. iz Brčkog sporedna akcija »Ferkel«. Jedinice triju osovinskih udarnih grupa uz jak otpor snaga NOVJ izbile su na liniju: Njiverica — južna ivica mesta Potočari — zap. ivica Kršići.

Sporedna akcija »Ferkel«: Noću 10. novembra partizanske snage jačine 1.500 ljudi, sa p.t. topovima, minobacačima i artiljerijom napale cio front južno od Brčkog. Jednovremeno druge snage (300—400 ljudi) napale mostobran istočno od Brčkog. U nemačkom izveštaju se kaže: "Neprijatelj je dobro vođen."

Glavna akcija »Ferkel«: 11. novembra u 11,45 časova prednji dijelovi izbili na zapadnu ivicu Tuzle. U 13,30 čas. komandujući general ušao u Tuzlu, u 15 čas. posjednuta Tuzla sa okolnim visovima.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  Dokumenti se nalaze u arhivi Vojnog istoriskog instituta, pod reg. br. 22/20—a i 23/20—a, k. 6.
3. ↑

Vidi još
--------

* Prva tuzlanska operacija NOVJ
* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

Vanjske veze
------------

* Operation "Ferkel"

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **bitkama i ratovima** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |