recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Narodna stranka** je naziv za liberalnu političku stranku koja je djelovala u Hrvatskoj u 19. i početkom 20. vijeka.

Nastala je 1841. godine pod nazivom **Ilirska narodna stranka** kao neformalna grupa pristaša Ilirskog pokreta u Hrvatskom saboru. Godine 1843. mijenja ime u Narodna stranka kada su joj se pridružili i predstavnici Konzervativne stranke u Saboru. Od 1861. godine je djelovala pod nazivom **Narodna liberalna stranka**.

Narodnjaci su se zalagali za veću samostalnost Hrvatske u okviru Habsburške monarhije, kao i bliske veze Hrvatske s drugim južnoslavenskim narodima i državama. Također su se zalagali i za niz liberalnih društvenih reformi, prvenstveno u smislu jačanja nacionalne svijesti u širokim narodnim slojevima. S druge strane, narodnjaci su držali kako otvoreno suprotstavljanje vladi u Beču nema smisla, odnosno da je Beč manje zlo od nastojanja mađarske vlade i njihovih pristaša iz Unionističke stranke u Hrvatskoj da se u potpunosti zatre svaki trag hrvatske državnosti. Dio njenih članova je 1860-ih je stvorilo kratkotrajnu Samostalnu narodnu stranku.

Tim nastojanjima je težak udarac nanijela Austro-ugarska nagodba iz 1867. godine, nakon koje je slijedila Hrvatsko-ugarska nagodba iz 1868. godine. Narodnjaci postaju njeni žestoki protivnici, a 1871. i 1872. godine dobijaju izbore za Sabor. Nakon toga je narodnjački vođa Ivan Mažuranić imenovan za bana i pod njegovom upravom su sprovedene važne društvene reforme te udareni temelji moderne državne uprave u Hrvatskoj. Mažuranić i narodnjaci su 1873. godine uspio isposlovati reviziju Nagodbe kojom je Hrvatska dobila nešto širu autonomiju u odnosu na Mađarsku. 

Osim u mađarskom dijelu Monarhije, narodnjaci su bili aktivni i u austrijskom dijelu, tj. Dalmaciji gdje su do početka 1880-ih u mnogim gradovima preuzeli vlast od pro-italijanskih autonomaša.

Međutim, u isto vrijeme je Hrvatskoj nametnut autoritarni režim bana Khuena Hedervaryja pod kojim je Narodna stranka marginalizirana, a mlađe generacije počele prilaziti radikalnom hrvatskom nacionalizmu oličenom u Stranci prava. Dio njenih članova na čelu s M. Mrazovićem je formirao Neodvisnu narodnu stranku.

Godine 1905. je postala dijelom Hrvatsko-srpske koalicije.

Suvremena Hrvatska narodna stranka sebe smatra ideološkom nasljednicom Narodne stranke.
**Ilija M. Petrović** (13. jul 1895 - 5. mart 1942) je bio srpski književnik, publicist i prosvetni radnik, poznat kao ko-autor knjige *Ko je ko u Jugoslaviji* izdane 1928. godine. Tokom života je zbog buntovnog duha često imao problema sa vlastima. Za vreme austro-ugarske okupacije u Prvom svetskom ratu je 1915. uhapšen i interniran u Mađarskoj. Posle rata je neko vreme proveo u SAD gde je, duboko razočaran tamošnjim prilikama, stekao simpatije za socijalizam. Godine 1935. se priključio Komunističkoj partiji Jugoslavije, a 1937. je uhapšen i mučen u zloglasnoj Glavnjači, iako će na kraju biti pušten. Godine 1941. se priključio partizanima, ali su ga, zajedno sa nekoliko drugova, na prevaru zarobili četnici i predali Nemcima. Poslednje mesece života je proveo u logoru Banjica pre nego što je streljan zajedno sa još 200 zatvorenika. Po njemu danas nosi ime biblioteka u Požarevcu.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 9893929
* LCCN: nr91028432
* ISNI: 0000 0000 6644 4932
* GND: 1089576110
* BNF: cb12192477n (podaci)
* NKC: xx0260488

 |
**Lisasta guska** (*Anser albifrons*) je vrsta guske u srodstvu sa malom guskom (*A. erythropus*).

Opis
----

Lisaste guske su duge 65-78 cm sa rasponom krila od 130-165 cm. Imaju svijetlonarančaste noge. Manja je od sive guske. Osim što je veća od male guske, lisasta guska nema žuti prsten oko oka. 
Obje te vrste imaju veoma upadljivo bijelo lice i istaknute crne pruge po stomaku.

Podvrste, rasprostranjenost i status zaštite
--------------------------------------------

Lisasta guska se dijeli na pet podvrsta. Podvrsta *A. a. albifrons* se razmnožava na dalekom sjeveru Europe i Azije, a zimuje južnije i zapadnije u Europi. Na dalekom istoku Sibira pa do arktičke Kanade zamjenjuje je *A. a. frontalis*, neznatno veća sa dužim kljunom. Zimuje u SAD-u i Japanu.

Dvije druge podvrste ograničenog areala žive na sjeveru Sjeverne Amerike; *A. a. gambeli* u unutrašnjosti sjeverozapadne Kanade, zimuje na obalama Meksičkog zaljeva i *A. a. elgasi* na jugozapadu Aljaske, najveća od svih i sa najdužim kljunom. Zimuje u Kaliforniji. Sve ove podvrste su slične boje i razlikuju se samo po veličini. 

*A. a. flavirostris* koja se razmnožava na zapadu Grenlanda je mnogo tamnija, samo sa vrlo uskom bijelom linijom kod repa. Ima više crnih pruga na stomaku i obično ima narančast (a ne ružičast) kljun. Zimuje u Irskoj i na zapadu Škotske. 

Nedavna istraživanja su predložila da bi se grenlandska podvrsta trebala svrstati odvojeno od *A. albifrons*. Veoma interesantno je što je period brige o mladima veoma dug, čak nekoliko godina, a moguće je da i bake i djedovi vode brigu o mladima, što bi moglo biti jedinstveno za patkarice.

Ova vrsta se smatra najmanje ugroženom (lc) po IUCN-u.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **lisasta guska** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **lisastoj gusci** |

Galerija
--------

* Anser albifrons
* Lisaste guske u letuLisaste guske u letu
* Anser albifrons frontalis*Anser albifrons frontalis*
* Na leduNa ledu
* Museum specimenMuseum specimen

***Lisasta guska*** na Wikimedijinoj ostavi
U praistorijskom Jerihonu, današnji Jordan, pronađene su skupine veoma impresivnih skulptura ljudskih glava iz vremena između 7000. i 6000. godine pne. To su stvarne ljudske lobanje, kojima je lice bilo rekonstruisano u obojenom gipsu sa komadima morskih školjki umesto očiju. Finoća i preciznost modelovanja, blaga gradacija površina, osećanje odnosa između kostiju i mesa i sami po sebi su veliko dostignuće, bez obzira na rani datum. Štaviše, crte lica ne prikazuju jedan isti tip — svaka lobanja ima strogo individualno obeležje. Tu imamo jedini primer krupne plastike koji nam je poznat između perioda mlađeg paleolita i najstarijih spomenika mesopotamske umetnosti.

Iako veoma tajanstvene, ove glave jasno ukazuju na mesopotamsku umetnost. One su prvi nagoveštaj portretne tradicije koja će se nastaviti se do pada Rimskog carstva. Za razliku od paleolitske umetnosti, koja se razvila iz percepcije slučajnih slika, jerihonske glave imaju svrhu, ne da stvaraju život, već da ga nastave posle smrti, zamenjujući prolazno telo trajnijim materijalom.

Pretpostavlja se da su glave bile postavljane na površinu zemlje, dok su tela sahranjivana ispod kućnog poda, a najverovatnije su pripadale poštovanim precima. Jerihonske glave nameću pomisao da je neolitski čovek verovao u duh ili dušu, čije je sedište bilo u glavi i koja je mogla da nadživi telo i zadrži moć nad sudbinom kasnijih pokolenja, pa ga je trebalo umiriti i držati pod svojom vlašću. Sačuvane glave bile su klopke za duhove, koje su imale da ih zadrže u njihovom prvobitnom boravištu. One, tako, u vidljivom obliku osećanje tradicije, porodičnog ili plemenskog kontinuiteta, koji razdvajaju sedelački život od lutalačke egzistencije lovaca.

Vidi još
--------

* Istorija
* Praistorija
* Istorija umetnosti
* Umetnost
Dokaz Lambert-Beerova zakona: zelena laserska zraka svjetlosti prolazi kroz otopinu pigmenta rodamina 6B. Zraka svjetlosti postaje sve slabija kako prolazi kroz otopinu.
Prikaz Lambertova kosinusnog zakona.
**Johann Heinrich Lambert** (Mulhouse, 26. kolovoza 1728. – Berlin, 25. rujna 1777.), njemački fizičar, matematičar i astronom francuskog podrijetla. Svojim matematičkim istraživanjima obuhvatio je algebru, sfernu trigonometriju i perspektivu. Prvi je dokazao da je broj π iracionalan broj i prvi se sustavno služio hiperboličkim funkcijama. Posebno je značajno njegovo djelo o teoriji paralelnih pravaca (1766.). U djelu *Fotometrija* (fr. *Photometrie*, 1760.) jasno je razlučio pojmove sjaja i rasvjete i tako položio temelje fotometrije. Osim toga, istraživao je lom svjetlosti u atmosferi, zatim staze kometa i u svezi s tim otkrio nova svojstva konika. U njegovim astronomskim radovima prvi se put govori o dvojnim zvijezdama.

Doprinosi
---------

### Lambert-Beerov zakon

*Glavni članak: Lambert-Beerov zakon*
**Lambert-Beerov zakon** je zakon o apsorpciji monokromatske svjetlosti u obojenim otopinama, po kojem količina svjetlosti koja se apsorbira u obojenom sloju otopine ovisi o debljini tog sloja (**Lambertov zakon**) i o množinskoj koncentraciji otopljene obojene tvari (**Beerov zakon**; prema njemačkom fizičaru Augustu Beeru, 1825. – 1863.). Na tom se zakonu temelje kolorimetrijske i spektrofotometrijske metode u analitičkoj kemiji.

### Lambertov kosinusni zakon

*Glavni članak: Lambertov kosinusni zakon*
Lambertov zakon, poznat i kao **Lambertov kosinusni zakon**, su dva zakona istog naziva za rasvjetu: 

* Jakost rasvjete neke površine razmjerna (proporcionalna) je kosinusu kuta što ga upadne zrake čine s okomicom na danu površinu:

{\displaystyle E=E\_{0}\cdot \cos \phi }
gdje je: *E0* - osvjetljenje plohe okomite na zrake svjetlosti, a *φ* - upadni kut zraka svjetlosti u odnosu na okomicu. 

* Sjaj elementa površine savršeno difuznog izvora razmjeran (proporcionalan) je kosinusu kuta što ga emitirane zrake čine s okomicom na dani element. Iz toga slijedi da će difuzni izvor koji zadovoljava Lambertov zakon izgledati jednako sjajan, bez obzira iz kojega se smjera promatra.

Izvori
------

1. ↑   **Lambert, Johann Heinrich**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.



|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 2548411
* LCCN: n50039919
* ISNI: 0000 0000 8076 1045
* GND: 118568876
* SELIBR: 278882
* SUDOC: 032597142
* BNF: cb12359659g (podaci)
* BIBSYS: 90349435
* HDS: 025803
* MGP: 245538
* NLA: 35278202
* NKC: jo2006325029
* BNE: XX949111
* CiNii: DA02631669
* CONOR.SI: 28206947
* NSK: 000780697

 |
Listopadna šuma u jesen
**Listopadna biljka**, **bjelogorica** (ijek.) ili **belogorica** (ek.), svaka vrsta biljke koja gubi svoje listove pred nastupajući nepovoljni period, bez obzira da li se radi o zimi ili sušnom periodu, što zavisi od podneblja koje ta vrsta nastanjuje.

Mehanizam odbacivanja lišća
---------------------------

Listovi ovih biljaka menjaju boju iz zelene u najčešće žutu, crvenkastu ili mrku, što se dešava zbog povlačenja pigmenta hlorofila iz listova. U samoj lisnoj osnovi stvara se tkivo za odvajanje koje sprečava dalji dotok vode i korisnih supstanci u list, pa se on suši i otpada. Na tom mestu na stablu ostaje lisni ožiljak.

Značaj
------

Zbacivanje lišća je višestruko značajno za biljke, jer one tada ne vrše proces transpiracije i na taj način ne gube vodu koju bi inače teško usvajale zbog fizičke ili fiziološke suše. Isto tako, tokom zime, lišće bi se smrzlo, a i grane sa lišćem bi trpjele veći pritisak snega. Postoji i pretpostavka da se na taj način biljke oslobađaju i štetnih produkata metabolizma koji su se nakupili u listu.

Primjeri
--------

Listopadne biljke su npr. divlji kesten, breza, hrast, bukva, lipa, topola, platana i mnoge druge.

Izvori
------

1. 1 2  Tatić, B.& Petković, B. 1991. Morfologija biljaka. Naučna knjiga. Beograd.
2. ↑  Dipre, B. & Voral, M. 2007. Oksford školska enciklopedija. Knjiga-komerc: Beograd. ISBN 978-86-7712-197-6
**Nahuatlan** je dio jezične porodice Juto-Asteci, Velike porodice Aztec-Tanoan čiji se jezici govore, ili su se govorili, na jugu današnjeg Meksika i susjednih država. Jezici Nahua Indijanaca širili su se ekspanzivnom ratnom politikom Asteka, i njome doprli u razne krajeve Srednje Amerike, poimence Gvatemalu, Salvador, Nikaragvu, Kostariku, a neki lingvisti drže da su im najjužniji predstavnici Sigua iz Paname.

Narode što se služe Nahuatlan jezicima nazivamo Nahua, njihovi predstavnici su:
Acolhua, Alaguilac, Asteci, Bagaces, Cazcan, Cholulteca, Coca, Cuitlahuaca, Culhua, Cuyuteca, Desaguadero, Guamare, Iztacchichimeca, Lagunero, Meztitlaneca, Nahuatlate, Nicarao, Pipil, Pochutla, Quauhquecholteca, Sayultec, Sigua, Teco-Tecoxquin, Tecuexe, Tepaneca, Tepeaca, Teul, Tlakopanci, Tolteci, Xochimilca, Zacateco.

Prvu slovnicu jezika nahuatl, objavljenu tek u 19. stoljeću, napisao je Andrés de Olmos, jedan od prvih 12 franjevaca u Novoj Španjolskoj, 1547. godine. Napisao je i slovnice drugih jezika, huastečkog i totonačkog, te koliko se danas zna još barem 13 opisa, slovnica i rječnika indijanskih jezika, rasprava o pretkolumbovskim kulturama, opisa astečkih kodeksa itd. Godine 1544. sastavio je dramski tekst *Alegoría del juicio final* na jeziku nahuatl, a prikazivao se djeci astečkih velikaša koja su pohađala školu u Tlatelolcu kao dio kršćanskog nauka itd. Drugu slovnicu i prvi rječnik jezika nahuatl objavio je 1555. Alonso de Molina.

| Hrvatski | Nahuatl |
| --- | --- |
| krokodil | cipactli |
| vjetar | eecatl |
| kuća | calli |
| gušter | cuetzpalin |
| zmija | coatl |
| smrt | miquiztli |
| srna | mazatl |
| zec | tochtli |
| voda | atl |
| pas | itzcuintili |
| majmun | ozomatli |
| trava | malinalli |
| trska | acatl |
| jaguar | ocelol |
| orao | quauhtli |
| sup | cozcaqzazhtli |
| pokret ili potres | ollin |
| nož od kremena | tecpatl |
| kiša | auauitl |
| cvijet | xochitl |

Jezici
------

Danas je na SIL-ovom popisu 29 jezika

Izvori
------

1. ↑  Mirjana Polić-Bobić - Rađanje hispanskoameričkog svijeta, Naklada LJEVAK d.o.o. Zagreb 2007. str. 101.
2. ↑  Jacques Soustelle - Azteci, Kulturno-informativni centar Naklada Jesenski i Turk, Zagreb, kolovoz 2007. str. 61.-62.
3. ↑  Ethnologue (16th)

Eksterni linkovi
----------------

***Nahuatlanski jezici*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
* Nahuatlan
* Nahuatlan
* Nahuatlan (njemački) Arhivirano 2006-01-03 na Wayback Machine-u
* Nahuatlan Arhivirano 2007-10-12 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Indijanci :: Aztec-Tanoan |
| --- |
| Kiowa-Tanoan • Juto-Asteci |

| * p
* r
* u
Nahuatlan Juto-Asteci |
| --- |
| 
Acolhua • Alaguilac • Asteci • Bagaces • Cazcan • Coca • Cuitlahuaca • Culhua • Cuyuteca • Desaguadero • Guamare • Iztacchichimeca • Lagunero • Meztitlaneca • Michoaca • Nahuatlate • Nicarao • Pipil • Pochutla • Quauhquecholteca • Sayultec • Sigua • Teco-Tecoxquin • Tecuexe • Tepaneca • Tepeaca • Teul • Tlakopanci • Tolteci • Xochimilca • Zacateco
 |
Gradska vijećnica
**Hồ Chí Minh** (vijet.  Thành phố Hồ Chí Minh?/i, ranije  Saigon?/i) je najveći grad u Vijetnamu. U svojoj dugoj historiji, bio je poznat pod brojnim imenima kao što je *Prey Nokor*, kada je bio važna kmerska morska luka prije nego što su ga osvojili Vijetnamci u 17. vijeku. Pod imenom *Saigon* bio je glavni grad francuske kolonije Indokine a kasnije i nezavisne republike Južni Vijetman u periodu od 1955 - 1975. godine. Južni Vijetnam je bila kapitalistička antikomunistička država, a borila se protiv komunističkog Sjevernog Vijetnama i Viet Conga tokom Vijetnamskog rata uz podršku SAD i drugih država. Saigon su okupirale sjeverovijetnamske snage 30. aprila 1975. godine, kada je rat i završen pobjedom komunista. Grad je spojen 2. jula 1976. godine sa obližnjom provincijom Gia Định i zvanično je preimenovan u *Ho Chi Minh grad* po vijetnamskom vođi Hồ Chí Minhu (mada se i danas često koristi stari naziv Sài Gòn).[1]

U šire područje Ho Chi Minha, koje čini metropolsko područje grada, ulaze i manji okolni gradovi Thủ Dầu Một, Dĩ An i Biên Hòa, a ukupni broj stanovnika metropole je preko 9 miliona,[2] što čini najveće naseljeno područje[3] u Vijetnamu. Prema procjenama broj gradskog stanovništva do 2025. godine mogao bi narasti do 13,9 miliona.[4] Metropolsko područje grada Ho Chi Minha obuhvata najveći dio jugoistočne regije kao i provincije Tiền Giang i Long An, a nakon što se zvanično konstituira obuhvatat će prostor oko 30.000 km2 sa stanovništvom od preko 20 miliona do 2020. godine.[5]

Prema podacima Mercer Human Resource Consulting, Economist Intelligence Unit i ECA International, Ho Chi Minh je rangiran na 132. mjestu najskupljih gradova svijeta za strane radnike.
**Italijanska invazija Albanije** je bio kratkotrajni oružani sukob koji se u aprilu 1939. odigrao između Kraljevine Italije na jednoj, i Kraljevine Albanije na drugoj strani i završio okupacijom Albanije, koja je nakon toga personalnom unijom spojena sa fašističkom Italijom kao dio tzv. Italijanskog Carstva. 

Uzrok invazije je bilo nastojanje Italije da mladu albansku državu iskoristi kao izvor sirovina, odnosno kao svojevrsni mostobran za dalju ekspanziju na Balkan, odnosno neuspjeh Italije da okupira Albaniju u tzv. Valonskom ratu 1920. godine. Napori da se Albanija okupira ili barem politički čvršće veže uz Italiju su se intenzivirali pod vladavinom Benita Mussolinija, ali se tome opirao kralj Zog I od Albanije, nastojeći očuvati nezavisnost svoje države. Kada je u Evropi u proljeće 1939. godine eskalirala diplomatska kriza, odnosno nacistička Njemačka okupirala Čehoslovačku, Mussolini je dobio dodatni motiv za akciju u nastojanju da očuva prestiž, odnosno pokaže se jednakim svom osovinskom partneru Hitleru. Povod za akciju je bilo rođenje Zogovog sina, odnosno mogućnost stvaranja dinastije koja bi dala dodatni legitimitet nezavisnoj Albaniji.

Italijanska vlada je 25. marta 1939. uputila službeni ultimatum u Tiranu zahtijevajući da Albaniju okupiraju italijanske trupe. Albanska vlada na njega nije odgovorila, ali se nije ni pripremila za rat, niti o ultimatumu obavijestila javnost, koja je toga postala svjesna tek kada su 6. aprila Tiranu nadletile stotine italijanskih aviona bacajući letke s obavijestima o predstojećoj okupaciji. Zog je, svjestan da se slabo opremljena i obučena albanska vojska ne može ravnopravno oduprijeti italijanskim snagama podržanim mornaricom i zrakoplovstvom, planirao namjerno ostaviti luke i gradove nebranjenima, odnosno sa vojskom se povući u planinsku unutrašnjost i odatle organizirati otpor. Taj se plan, međutim, već prvi dan izrodio u sveopću paniku i bijeg vodećih članova vlade. Iako su u nekim mjestima lokalni dobrovoljci Italijanima pružali žestok otpor, italijanske snage su već prvi dan uspjele zauzeti sve albanske luke, a već sljedeći dan i glavni grad Tiranu, kao i Skadar. 

Pet dana kasnije su Italijani sazvali nacionalni parlament koji je italijanskog kralja Viktora Emanuela III proglasio novim kraljem Albanije, a Šefketa Verlaćija za premijera. Italijani su vlast nad Albanijom (s izuzetkom južnog dijela nakratko izgubljenog tokom grčko-italijanskog rata) zadržali sve do kapitulacije u drugom svjetskom ratu 1943. godine, kada su ih zamijenili Nijemci.

Izvori
------

Literatura
----------

* Fischer, Bernd Jürgen (1999). *Albania at War, 1939-1945*. Hurst. ISBN 1-85065-531-6.
* *Library of Congress Country Study of Albania*

Vanjske veze
------------

* Comando Supremo: Invasion of Albania (1939) - Italian Order of battle
* WW2DB: Invasion of Albania
**Italijanski socijalni pokret — Nacionalna desnica** (ital. *Movimento Sociale Italiano-Destra Nazionale, MSI-DN*), bolje poznat kao Italijanski socijalni pokret, je italijanska politička partija stvorena 26 decembra 1946 sa strane italijanskih eks-fašista i radikalnih nacionalista, nakon poraza Osovine i Italijanske Socijalne (Fašističke) Republike Benita Musolinija.

Simbol partije je bio "Trobojni plamen", amblem pobedioca iz Prvog svetskog rata.

Partija je raspuštena 27. januara 1995. godine, nakon dolaska na sekretarijat Đanfranka Finija, koji je zalagao za moderatnije ideje i definitivno napuštanje fašističke prošlosti.

Većina partije je prešla u Finijevu Nacionalnu Alijansu (ital. *Alleanza Nazionale, AN*) konzervativne inspiracije, dok je jedna manjina koju je predvodio Pino Rauti stvorila Socijalni pokret Plamen trobojke, neofašističke inspiracije.

Izborni rezultati
-----------------

Od 1948. do 1976. godine, MSI je bio u konstantnom porastu prešavši sa 2,0% (1948) na 8,8% (1972).

Međutim period političke i spoljašnje tenzije, krajem 70-ih godina 20. veka (radi Hladnog rata) u Italiji je prouzrokovao marginalizaciju za MSI, čiji su članovi više puta optuživani za restauraciju fašističke partije; što je dovelo do krize i do brzog pada konsenzusa među glasačima.

Izvori
------

1. ↑  Right-wing Extremism in Western Europe, p. 32, Klaus von Beyme, 1988
2. ↑  Extreme Right Parties in Italy Arhivirano 2012-10-30 na Wayback Machine-u, Gianfranco Baldini, 2001
3. ↑  The Media and the Far Right in Western Europe, p. 14, Antonis A. Ellinas, August 2014
4. ↑  The Routledge Companion to Fascism and the Far Right, Peter Davies&Derek Lynch, August 29, 2002
***Josefine Mutzenbacher – Wie sie wirklich war*** (sh. *Josephine Mutzenbacher - Kakva je stvarno bila*), u međunarodnoj distribuciji poznat pod engleskim naslovom ***Sensational Janine*** (sh. *Senzacionalna Janine*) je zapadnonjemački pornografski film snimljen 1976. godine u režiji Hansa Billiana, poznat kao jedno od prvih značajnijih evropskih ostvarenja pornografskog žanra nakon njegove legalizacije 1970-ih. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Felixa Saltena. Radnja je smještena u Beč na kraju 19. vijeka, a naslovna protagonistica, čiji lik tumači Patricia Rhomberg je mlada djevojka koju radoznalost tjera da se upusti u kratku seksualnu vezu sa susjedom, a nakon majčine smrti i očuhom. Radnja prikazuje kako je jedan od susjeda ucjenom natjera da se za njega prostituira, a poslije čega će postati elitnom prostitutkom. Billian je Rhomberg, sa kojom je u vrijeme snimanja imao ljubavnu vezu, za glavnu ulogu odabrao najviše zahvaljujući tome što je mogla uvjerljivo govoriti bečkim dijalektom. Film se za tadašnja porno-žanra odlikovao neuobičajenim realizmom, prirodnošču i skromnim izgledom glumaca (koji su bili uglavnom osobe starije dobe), ali i humorom. POstigao je izuzetnu gledanost, a od Rhomberg učinio jednu od prvih evropskih porno-zvijezda. Snimljeno je još nekoliko nastavaka, ali nijedan nije ponovio uspjeh originala.
Šest godina ranije je u Zapadnoj Njemačkoj veliki uspjeh postigla "meka" erotska adaptacija pod naslovom *Josephine Mutzenbacher* sa kojom se ovaj film ponekad miješa.

Uloge
-----

* Patricia Rhomberg: Josefine Mutzenbacher ("Janine" u engleskoj verziji)
* Sepp Gneißl: Eckhard, prvi stanar
* Frithjof Klausen: Josefinin očuh
* Siggi Buchner: Horak, dostavljač
* Birgit Zamulo: Maresi, bogata djevojka
* Peter Holzmüller: svećenik
* Marie-France Morel: Zenzi, starija prostitutka
* Edgar Wenzel: policijski komesar

Vanjske veze
------------

* *Josefine Mutzenbacher – Wie sie wirklich war* na IMDb-u (`en`)
* *Josefine Mutzenbacher – Wie sie wirklich war* na Internet Adult Film Database (`en`)
* Kritik des Films bei pornoklassiker.de Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
**NeT**, odnosno **Nezavisna televizija** je regionalna TV stanica u Hrvatskoj sa sjedištem u Kutini. S radom je počela 1996. godine, pod imenom **Televizija Moslavina**, kao mala gradska televizija za područje grada. Danas se preko zemaljskih linija i satelita može pratiti u Europu. Više od 50 % programa vlastite je produkcije, a ostalo čine serije i filmovi. NeT je poznat po svojoj nezavisnoj produkciji i emitiranju programa kojeg se druge TV postaje 1990-ih nisu usudile emitirati. 

Godine 2003. se bez uspjeha natjecala za nacionalnu TV-koncesiju koju je dobila RTL Televizija.

Pokrivenost
-----------

Signalom sa RTV Tornja na Sljemenu u multipleksu MUX D na K42 UHF-a NeT se može pratiti na cijelom području digitalne regije D4 (Zagrebačka županija, Krapinsko-zagorska županija, dio Sisačko-moslavačke županije i dio Karlovačke županije) na kojem živi oko milijun i pol gledatelja. NeT se može također pratiti i u drugim krajevima Hrvatske, preko MaxTV-a i DIGI TV-a.

Eksterni linkovi
----------------

NeT TV Arhivirano 2005-08-27 na Wayback Machine-u
**Nezavisni** ili **neovisni** je izraz koji se u kontekstu politike koristi za ličnosti koje se javno bave političkom djelatnošću bez formalnog članstva ili čvršće veze sa nekom političkom strankom ili sličnom organizacijom. Pod time se najčešće podrazumijevaju ličnosti u modernim državama, gotovo u pravilu višestranačkog uređenja, iako se mogu, mada rijetko, pojaviti i u jednostranačju. Izraz se najčešće koristi u kontekstu izbora kada se takva ličnost natječe za određenu funkciju kao **nezavisni kandidat**. Čest je, pak, slučaj da ličnosti izabrane na neku funkciju kao stranački kandidati svoju stranku napuste odnosno nastave vršiti svoju funkciju kao nezavisni zastupnici, vijećnici, gradonačelnici i sl. 

U širem smislu se izraz nezavisni koristi i za ličnosti koje su formalni kandidati nekih političkih stranaka i organizacija, ali to čine kao predstavnici tzv. trećih stranaka u zemljama sa duboko ukorijenjenim dvostranačkim sistemom.

V. također
----------

* Treća stranka
* Rubna politika
* Antipolitika
* Nestranačje
***Nova ekonomija*** je magazin iz Srbije koji se bavi ekonomskim i društvenim temama.

Osnivanje i rad
---------------

Osnivač Nove ekonomije je medijska kuća Bussines Info Group. Časopis je osnovan 2008. godine i njegovo sedište se nalazi u Beogradu. Nova ekonomija ima svoj portal na internetu, kao i svoje mesečno štampano izdanje, koja se štampa u tiražu od 4000 primeraka. Tokom 2019. godine Nova ekonomija je pokrenula i svoj podkast pod nazivom "Neću da ćutim".

Urednici
--------

Glavna i odgovorna urednica Nove ekonomije je Biljana Stepanović.

Priznanja
---------

2020. godine, internet kampanja "Podrži medije", uvrstila je Novu ekonomiju u spisak od 11 nezavisnih medija koji su "*dokazali posvećenost istinitom i nepristrasnom izveštavanju o problemima u lokalnim sredinama, objektivnom političko-ekonomskom novinarstvu i objavljivanju važnih istraživačkih priča*"

Kontroverze
-----------

Tokom 2020. godine, Uprava za sprečavanje pranja novca pri Ministarstvu finansija napravila je spisak od 20 pojedinaca i 37 organizacija ili udruženja za koje je od banaka zatražila uvid u sve njihove novčane transakcije od 1. januara 2019. Među njima se nalazila i glavna urednica Nove ekonomije Biljana Stepanović. Nakon toga, Fanula Niaolin, specijalna izvestiteljka UN za zaštitu i unapređenje ljudskih prava u borbi protiv terorizma, zatražila je od Vlade Srbije obrazloženje ove odluke, koju je ocenila kao potencijalnu zloupotrebu prava radi gušenja slobode medija i političkih aktivista.

Izvori
------

1. ↑  „O nama". big.co.rs. Pristupljeno 2020-12-11.
2. ↑  „Marketing" (sr). Nova Ekonomija. Pristupljeno 2020-12-11.
3. ↑  „Neću da ćutim" (sr-RS). Podcast.rs. Pristupljeno 2020-12-15.
4. ↑  „Stepanović: Država da objasni kako je pravila spisak ili sledi tužba" (sr). Glas Amerike. Pristupljeno 2020-12-15.
5. ↑  „Zašto i kako podržati medije? | Podrži Medije". podrzimedije.rs. Arhivirano iz originala na datum 2020-11-25. Pristupljeno 2020-12-12.
6. ↑  Insajder. „Spisak pojedinaca i organizacija Uprave za sprečavanje pranja novca - zloupotreba zakona ili samo kontrola" (sr). Insajder. Pristupljeno 2020-12-12.
7. ↑  FoNet, Piše:. „UN traže objašnjenje Srbije zbog postupka Uprave za sprečavanje pranja novca" (sr-RS). Dnevni list Danas. Pristupljeno 2020-12-12.
8. ↑  „Izvestiteljka UN traži da Srbija objasni finasijsku kontrolu NVO". Politika Online. Pristupljeno 2020-12-15.
***Lokis*** je fantastična horor novela francuskog književnika Prospera Mériméea objavljena 1869. godine. Narator je profesor Kurt Wittesbach, lingvist i etnograf koji prilikom putovanja po Litvi dolazi u zamak za čijeg se gospodara govori da mu je majku bio silovao medvjed. Radnja prikazuje kako se aristokrat oženi za mladu djevojku, koja nakon bračne noći pronalaze ubijenu sa tragovima medvjeđih šapa, a njen muž netragom nestaje. Predstavljala je posljednje djelo u Mériméeovoj karijeri. 

*Lokis* je ekraniziran nekoliko puta – u SSSR-u 1925. godine kao nijemi film *Medvjeđa svadba*, u Poljskoj kao film pod naslovom *Lokis* te u Francuskoj 1975. kao kontroverzni erotski film *La Bête*.

Litearatura
-----------

* *Lokis. La Dernière Nouvelle de Prosper Mérimée*, R. Schmittlein, Baden-Baden, 1949.
* «*Lokis*. Fantastique et dissimulation», J. Decottignies, in *Revue d'histoire littéraire de la France*, 1971.
* «Une lecture de *Lokis*», D. Leuwers, in *Europe*, No. 55, septembre 1975.
* «Residual Sacrality and Marital Violence in "Lokis"», S. Sprenger, in "Anthropoetics" No. 14, 2, 2009. Version française: "Rituel et violence: le mariage raté dans Lokis de Mérimée", Otrante, 24, 2008, 111-127.
**Nova Ves** (na arhaičnom hrvatskom, znači *Novo selo*) je jedna od najstarijih zagrebačkih ulica, ali i naziv za dio grada, koja se proteže od Kaptola na jugu do Zvijezde na sjeveru.

Upravno *Mjesni odbor Nova Ves* dio je zagrebačke četvrti Gornji grad - Medveščak. Po prijavi prebivališta od 28. veljače 2009. Mjesna zajednica Nova Ves imala je 3,456 stanovnika na površini od 27,5 ha.

Povijest ulice Nova Ves
-----------------------

Prvi povijesni trag *Nove Vesi* nalazi se u dokumentima iz 1334. tad se to naselje naziva **Villa**. Ponovno se spominje 1361. ovaj put *kao naše novo selo pored crkve sv. Ivana Krstitelja*, koja se nalazi u obližnjoj Maloj ulici. Prvotno se ovo naselje uz tadašnju veliku cestu zvalo **Lepa Ves**, no ubrzo se ustalilo ime *Nova Ves*.
Stanovnici Nove Vesi - *Purgari Novoveški* kako su se nazivali, imali su približno ista građanska prava poput svojih susjeda na brdu Grič, a to se svodilo na pravo da sami izaberu svoj magistrat, pod uvjetom da su predhodno platili porez Kaptolu. 

Purgari su u svojim skromnim kućama duž ulice imali vlastite obrtničke radionice.
Nova Ves je stoljećima bila stanište 12 prebendara Zagrebačke katedrale koji su se brinuli za oltare u katedrali. Nekoć su stanovali u malim drvenim kućicama, ali su one tijekom 18. st. i 18. stoljeća zamijenjene kućama građenim od cigle. Većina tih prebendarskih kurija sačuvala je izgled do danas, tako da je Nova Ves i danas ulica puna prizemnica i pokojom katnicom, na početku 18. st. jedino se isticala dugačka, zidana jednokatnica Doma za nemoćne svećenike.

Zajedno sa susjednom Tkalčićevom ulicom (koja teče paralelno), Nova Ves je danas jedna od glavnih turističkih atrakcija povijesnog Zagreba. Danas je Nova Ves pretežno stambena zona, sa pokojim restoranom i kafeom, krajem 1990-ih je na Novoj Vesi izgrađen trgovački centar - *Kaptol Centar* u gradnji je još jedan trgovački centar u neposrednom susjedstvu *Prebendarski vrtovi*.

Izvori
------

1. ↑  Mjesni odbor Nova Ves, sa portala Grad Zagreb
2. 1 2  „Željka Kolveshi: Stalni postav 10. Laška Ves i Nova Ves, Muzej grada Zagreba". Arhivirano iz originala na datum 2010-10-28. Pristupljeno 2014-07-26.
3. ↑  Nakon dvije godine radova svečano otvoren Centar Kaptol, 15. veljače 2000. sa portala Vjesnik, pristupljeno 27. studenog 2008.[*mrtav link*]
4. ↑  „Hrvoje Vincek: Prebendarski vrtovi: Brojne terase,... Objavljeno: 22.03.2006 na portalu Jutarnji list (pristupljeno 13. srpnja 2010.". Arhivirano iz originala na datum 2016-03-06. Pristupljeno 2014-07-26.

Koordinate: 45°49′24″N 15°58′43″E﻿ / ﻿45.8232499863093°N 15.978624522686°E﻿ / 45.8232499863093; 15.978624522686
**Nova desnica** je politički pokret unutar desnog političkog spektra koji se pojavio krajem 1960-ih u Evropi i Sjedinjenim Državama. Njegovim ishodištem smatra se francuski pokret *Nouvelle Droite*, a začetnikom intelektualac Alain de Benoist. Pozadina nastanka nove desnice veže se uz reakciju na navodnu kulturnu hegemoniju nove ljevice odnosno uz ekonomsku i političku krizu 1970-ih, kao i uz neokonzervativne kritike države blagostanja. Razlikuju se evropski i američki tip nove desnice – evropska se javlja kao alternativa kapitalizmu i komunizmu, a njezini pobornici se zauzimaju za očuvanje etničkih kultura i napadaju globalizaciju koja dovodi u pitanje nacionalni identitet. Takvu retoriku često preuzimaju ultradesničarske i neofašističke stranke poput Nacionalnog fronta u Francuskoj i Slobodarske stranke u Austriji, i to kao izgovor za netrpeljivost prema strancima i manjinama. Američki tip nove desnice inspiriran je neokonzervativizmom i okuplja *pro-life* pokrete i kršćansku desnicu, te zastupa obnovu tradicijskih vrijednosti porodice, morala i amerikanizma.

Literatura
----------

* Andrews, Geoff; Cockett, Richard; Hooper, Alan; Williams, Michael (1999): *New Left, New Right and Beyond. Taking the Sixties Seriously*. Palgrave Macmillan. ISBN 9780333741474
* Arin, Kubilay Yado (2013): *Think Tanks, the Brain Trusts of US Foreign Policy*. Wiesbaden: VS Springer .
* Cunningham, Sean P. (2010). *Cowboy Conservatism: Texas and the Rise of the Modern Right*
* Richards, David; Smith, Martin J. (2002). *Governance and Public Policy in the UK*. New York: Oxford University Press. str: 92-121.
* Murray, Charles (1984). *Losing Ground: American Social Policy, 1950-1980*
* Murray, Charles (1999). *The Underclass Revisited*
* Wilson, James Q. (1975). *Thinking About Crime*
* Wilson, James Q. (1985). *Crime and Human Nature*

Vidi još
--------

* Nova ljevica
**Nova demokratska stranka** (engleski *The New Democratic Party*, francuski *Nouveau Parti démocratique*) je lijeva politička stranka koja djeluje u Kanadi i zalaže se različite forme socijaldemokracije i demokratskog socijalizma.

Osnovana je godine 1961. te sudjeluje na federalnim i provincijskim izborima. U kanadskom Domu zastupnika njeni zastupnici predstavljaju lijevo krilo kanadskih birača, dok Liberalna i Konzervativna stranka zastupaju centar i desnicu.

NDP je članica Socijalističke internacionale.

NDP je sve donedavno podržavala manjinsku vladu Paula Martina, ali je krajem 2005. u svjetlu korupcijskih skandala, tu podršku povukla te ishodila parlamentarne izbore na kojima je u januaru 2006. pobijedila Konzervativna stranka. Poslije je podržavala manjinske vlade konzervativnog premijera Stephena Harpera, ali dva puta ishodila njen pad - 2008. i 2011. godine.

Na izborima 2011. je doživjela veliki uspjeh i izbila na drugo mjesto ispred liberala, a iza pobjedničkih konzervativaca, dobivši status službene opozicije u federalnom Parlamentu.

***Nova demokratska stranka (Kanada)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Norbert Zajiček** (), jedan od prvih igrača Hajduka. Igrao je do I svjetskog rata u kojemu je poginuo. Zajiček je bio igrač Slavije kojega je Fabjan Kaliterna uspio nagovoriti 1914. da dođe u Split. Zajiček je u Splitu dobio zaposlenje a igrao je centarfora i centarhalfa. Hajduk do početka rata nije izgubio nijednu utakmicu od domaćih klubova. Odmah po dolasku u Split, 5. travnja 1914. godine igra sa Hajdukom protiv jake posade austrijskog ratnog broda *Babenberga*, koju su savladali sa rezultatom 4:1.

Zajiček je bio i trener i igrač koji je kroz nepuna četiri mjeseca podigao momčad do visine nepobjedivosti domačih klubova. U njegovom sastavu tada su bili Luka Kaliterna, Paško Sisgoreo, Petar Dujmović, Mihovil Borovčić Kurir, Mario Righi, Miho Pilić, Zdenko Jahn, Robert Salvi, Norbert Zajiček, Nikola Gazdić i Božo Nedoklan.

Zajiček je postao omiljen u Splitu a sa Gazdićem bio je strah i trepet protivnicima koji su bili presretni da prime što manje golova. 25. i 26. travnja 1914. godine u Splitu su tukli riječku Olimpiju sa rezultatima 6:0 i 7:0. Potom su tukli Rapid iz Graza sa 3:1 i Tehnika iz Brna sa 3:2.

Hajduk je te godine gazio sve pred sobom i nije doživio nijedan poraz. 25. i 26. srpnja 1914. godine zakazane su utakmice s praškom Špartom koja se vratila sa turneje po Poljskoj i Rusiji sa 50 postignutih i nijednim primljenim zgoditkom.

Prvo poluvrijeme prolazi bez golova i Sparta je nemoćna pred navalama Hajduka u kojima prednjače Zajiček i Gazdić, pa igraju veoma grubo. U 2. poluvremenu ruše Gazdića pred golom i sudac dosuđuje jedanaesterac. Sparta koja je navikla na visoke poraze svojih protivnika, prosvjeduju zbog ovog dosuđenog jedanaesterca odlaze sa igrališta.

Sutradan igraju novu utakmicu i Česi traže da im sudi Čeh, što Hajduk prihvaća. Do kraja utakmice Hajduk je primio 3 gola zahvaljujući oštrini (grubosti) čeških igrača i suđenjima njihovog sudije. Odmah po završetku utakmice proglašena je mobilizacija i objavljen je početak rata. Neki članovi uprave kluba su uhičeni a sprovedena je i mobilizacija.

Norbert Zajiček odlazi na frontu gdje je i poginuo. Za Hajduk je odigrao 18 prijateljskih utakmica i postigao 20 zgoditaka.

Statistika u Hajduku 

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 0 | 0 |
| Kup | 0 | 0 |
| Superkup | 0 | 0 |
| Međunarodne | 0 | 0 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **0** | **0**
 |
| Prijateljske | 18 | 20 |
| ***Sveukupno*** | **18** | **20** |

Izvori
------

1. ↑  Svi Hajdukovi treneri od 1911. do danas
2. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduka
**Livonci** (livonski: *līvlizt*, latvijski: *līvi*, *lībieši*, estonski: *liivlased*, ruski: *Ливы*, njemački: *Liven*, *Livonier*) bilo je 
jedno od drevnih baltsko-finskih plemena koje je živjelo u Livoniji.

Livonci su bili autohtoni po današnjoj sjevernoj Latviji i jugozapadnoj Estoniji.

Historija
---------

Ugro-finska i baltska plemena predci Livonaca i Letonaca naselili su na teritorij današnje Latvije krajem brončanog doba. 
Livonci su se kao etnos formirali u 12. vijeku, kasnije su se stopili sa ostalim antičkim latvijskim plemenima; Latgalcima, Kuršima, Zemgalima i Selima i formirali današnju Letonsku naciju.

Livonci se prvi put spominju u historijskim zapisima početkom 12. vijeka u ruskoj Nestorovoj kronici - Povest vremenih leta, kao dio poločke vojske koja je sudjelovala u kampanji kijevskih i černigivskih kneževa protiv kneza Davida Svjatoslaviča iz Smolenska.

Detaljniji podatci o Livoncima iz Vidzeme s kraja 12. i početka 13. vijeka nalaze se u Livonskoj rimovanoj kronici, o njima se navodi „Tamo kraj rijeke Daugave (Zapadne Dvine), koja dotiče iz Rusije (Ruzen), živi bezbožni narod, srčanih ratnika– Livonci (Liwen) – kako se zovu".

Livonska kultura imala je zenit tokom 11. - 12. vijeka.

Na bazi arheoloških i pisanih izvora može se identificirati pet velikih regija u kojima su krajem 12. vijeka živjeli Livonci; Sjeverna Kurlandija, donji tok Daugave (Zapadne Dvine) i Rijeke Gauje, Metsepole i Idumeja. 
Slavni livonski vođa Caupo iz Gauje imao je utvrdu pored današnjeg zamka Turaida.

Početkom 12. vijeka, Vidzemski Livonci počeli su se stapati sa Latgalcima i drugim baltskim plemenima Latvije stvarajući bazu za razvoj latvijskog jezika i naroda. Izgleda da se livonski govorio u Daugavi i Idumeji sve do 15.-16. vijeka, u Gauji do 17. vijeka, ali u Metsepoli do sredine 19. vijeka.

Manje se zna o drevnim Kurlandskim Livoncima, prema dokumentima i lingvističkim tragovima Kurlandski Livonci živjeli su pomiješani sa Kuršima, koji su u 12.-13. vijeku vladali Kurlandijom. Kurlandski Livonci bili su povezani i sa Vendima, koji su se preselili iz donjeg toka rijeke Vente u Rigu i do 12. vijek živjeli u kraju oko Cēsisa.

U sjevernoj Kurlandiji livonski se govorio do 16.-17. vijeka, tad se počeo širiti latvijski iz Vidzeme. Početkom 20. vijeka livonski se govorio u samo dvanaestak ribarskih sela na sjeveru, danas znanih kao **Livonska obala**.

Posljednja žena koja je znala i govorila livonski kao materinji jezik - *Grizelda Kristiņa* umrla je 2013. pa se smatra da je taj jezik izumro. 
Iako ima tridesetak ljudi koji su ga naučili kao drugi jezik, i nekih 250 koji se deklariraju kao Livonci.

Izvori
------

1. 1 2   „Livonians" (engleski). DBpedia. Pristupljeno 6.01.2022.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8   „The Livonians in ancient times" (engleski). Livones Net. Pristupljeno 6.01.2022.

Vanjske veze
------------

* *The Livonians in ancient times* (`en`)
**Nemanja Šarović** (28. decembar 1974. u Beogradu) je srpski političar i bivši zamenik predsednika Srpske radikalne stranke.

Biografija
----------

Nemanja Šarović je rođen 1974. godine u Beogradu od oca Blaža i majke Vere (devojačko Đurić). Poreklom su iz Hercegovine.

Završio je Prvu beogradsku gimnaziju i diplomirao na Pravnom fakultetu u Beogradu. 

Tokom 2004. godine izabran je za člana Predsedničkog kolegijuma i Centralne otadžbinske uprave Srpske radikalne stranke. 

Bio je predsednik Gradskog odbora Srpske radikalne stranke u Beogradu od 2004. godine, i šef odborničke grupe u lokalnom parlamentu od 2008. godine.

U periodu od 2007-2008. godine bio je narodni poslanik u Narodnoj Skupštini Republike Srbije izabran na listi *Srpska radikalna stranka – Dr Vojislav Šešelj*.

Zanimljivosti
-------------

Pre bavljenja politikom radio je u jednoj poznatoj beogradskoj advokatskoj kancelariji, i tri godine u Prvom opštinskom sudu.

Da je SRS preuzela vlast u Beogradu nakon izbora 2008. godine, Nemanja Šarović bi bio izabran za gradskog menadžera, jer je tako bilo predviđeno koalicionim sporazumom između SRS–DSS-SPS.

Bio je kandidat za generalnog sekretara SRS nakon odlaska Aleksandra Vučića sa te funkcije, ali on nije izabran na to mesto već Elena Božić-Talijan.

Nemanja Šarović je pominjan u medijima 2005. godine, kako je u Skupštini naplaćivao putne troškove za putovanje u Vranje, gde je i formalno stanovao, a pre toga je živeo u Beogradu, kao i tokom predizborne kampanje kada je u januaru 2008. godine povređen od strane nepoznate osobe, ispred restorana „MekDonalds", udarcima kroz prozor automobila. Svedočio je tada da ga je udarila *demokratska pesnica*, jer je srpski patriota.

Spadao je u modernističku i reformsku struju unutar Srpske radikalne stranke, dok je pre rascepa važio za pripadnika tvrdog pročetničkog šešeljevskog jezgra. Nakon što je nekoliko godina unutar stranke iznosio primedbe na rad i funkcionisanje stranke i nije bilo razumevanja za njegove kritike, napustio je stranku u julu 2020.

Bio je oženjen 24. septembra 2011. narodnom poslanicom Aleksandrom Ilić iz Nove Srbije.

Izvori
------

1. ↑  Ličnost Danasa - Nemanja Šarović, Danas, 17. septembar 2008.
2. ↑  Poslanici četiri puta obišli kuglu Arhivirano 2008-06-24 na Wayback Machine-u, Transparentnost Srbija, 22, decembar 2005.
3. ↑  , B92, 13. januar 2008.
4. ↑  Ujedinili SRS i NS pred Bogom („Alo", 25. septembar 2011) Arhivirano 2011-09-25 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 15. 4. 2013.

Vidi još
--------

* Srpska radikalna stranka

Spoljašnje veze
---------------

***Nemanja Šarović*** na Wikimedijinoj ostavi

* Nemanja Šarović[*mrtav link*], na sajtu Narodne skupštine Republike Srbije
* Zvanična internet prezentacija Srpske radikalne stranke Arhivirano 2016-06-04 na Wayback Machine-u
* Zvanična interenet prezetacija SRS Antiglobalizam
* Zvanična interenet prezentacija Vojislava Šešelja
Zastava Nemačke.
**Državljanstvo Savezne Republike Nemačke** mogu dobiti svi oni koji imaju bar jednog roditelja koji je poreklom nemcac i koji ima nemačko državljanstvo.

Nemački Bundestag je 1999. godine izglasao novi zakon o državljanstvu po kojem procedura za sticanje nemačkog državljanstva je olakšana za decu koja su rođena u Austriji. Taj zakon je definitivno stupio na snagu 2000. godine.

Procedura za sticanje državljanstva je takođe olakšana za osobe koje su se odrekle svog prethodnog državljanstva.

Osobe koje su sklopile brak sa nemačkim državljaninom ili državljankom imaju velike šanse da dobiju državljanstvo ali pod uslovom da brak traje najmanje 5 godina.

Imaju pravo da dobiju nemačko državljanstvo i svi oni (bez obzira na poreklo) koji su učinili velika i dobrotvorna dela za Saveznu Republiku Nemačku.

Savezna Republika Nemačka je država članica Evropske Unije dakle ko dobije državljanstvo te zemlje automatski postaje i državljanin Evropske Unije i ima pravo obratiti se za pomoć diplomatiskim predstavništima ne samo Nemačke nego i EU-a.

Vidi još
--------

* Nemačka
* Državljanstvo
* Evropska Unija
**Narodna skupština** (španjolski: *Asamblea Nacional*) je jednodomni parlament Venezuele, odnosno zakonodavna grana vlasti u toj zemlji. Zastupnici u Narodnoj skupštini biraju se na petogodišnji mandat kroz "univerzalo, direktno, osobno i tajno" glasovanje, djelomično kroz direktne izbore u izbornim krugovima po saveznim državama, a djelomično kroz proporcionalni sustav temeljan na političkim strankama po saveznim državama. Parlament zasjeda u Saveznoj zakonodavnoj palači u Caracasu. 

Broj zastupnika u Narodnoj skupštini nije fiksan. Svaka savezna država i distrikt glavnog grada daju po tri fiksna zastupnika, dok se ostali broj zastupnika po saveznim državama računa tako da se ukupan broj stanovnika svake savezne države podijeli s 1.1% ukupne populacije Venezuele. Tri zastupnička mjesta rezervirana su za indijansko stanovništvo, a bira ih se zasebno i to od strane svih stanovnika, ne samo onih s indijanskim porijeklom. Za izbore 2015. godine, broj zastupnika iznosio je 167. 

Aktualna Skupština uređena je Ustavom iz 1990. godine, a prvi izbori temeljem novog ustava održani su u srpnju 2000. godine. U periodu kada je Hugo Chávez vladao zemljom, Narodna skupština je uglavnom imala formalnu ulogu bez velike realne moći, uz dominaciju Chávezove koalicije. Međutim, 2015. godine je opozicijska koalicija MUD preuzela je uvjerljivu većinu u Narodnoj skupštini, što je bio enorman udarac za predsjednika Nicolása Madura. Suočen s masovnim prosvjedima i jačanjem opozicije u parlamentu, Maduro je preko njemu sklonog Vrhovnog suda pravde u ožujku 2017. godine ukinuo ovlasti Narodnoj skupštini u potezu kojeg su mnogi opisali kao "autopuč". Isti sud je već u travnju vratio sve ovlasti parlamentu, međutim potez je samo dodatno pojačao prosvjede i dao veći legitimitet parlamentarnoj opoziciji.
**Jure Lalić** (Makarska, 8. veljače 1986.) hrvatski je profesionalni košarkaš. Igra na poziciji centra, a trenutačno je član Cibone Zagreb.

Karijera
--------

Karijeru je počeo u niželigašu KK Amfora iz Makarske u kjoj je igrao od 2001. do 2003.

### KK Zadar

U redove Zadra je došao u sezoni 03/04 gdje nije igrao veliku ulogu u momčadi, nastupio je samo u četiri utakmice u sezoni. Iduće sezone imao je puno bolju minutažu te je pomogao klubu u osvajanju prvenstva Hrvatske i Kupa Krešimira Ćosića. U svojoj trećoj i četvrtoj sezoni u Zadru Lalić je pomogao klubu u osvajanju Kupa. U posljednjoj sezoni pomaže klubu u osvanjanju prvenstva Hrvatske.

### Europsko lutanje

U ljeto 2008. prelazi u redove belgijskog prvoligaša Charleroia.. U njemu se zadržao do ožujka 2010.
U ožujku 2010. kao slobodan igrač prelazi u Ljubljansku Olimpiju.

### Cibona

U srpnju je potpisao ugovor sa Cibonom.

Izvori
------

1. ↑  Aba Liga. „Jure Lalić".
2. ↑
3. ↑

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil Arhivirano 2009-12-02 na Wayback Machine-u na NLB-u
* Profil na eurobasket.com
*Za ostale upotrebe, v. Novo Selo (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 42° 01′ 60" SGŠ, 22° 28′ 00" IGD

**Novo Selo** (mak. *Novo Selo*) je naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Novo Selo je u sastavu opštine Kočani.

Prirodni uslovi
---------------

Novo Selo je smešteno u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Kočana, naselje je udaljeno 25 kilometara severno.

Naselje Novo Selo se nalazi u istorijskoj oblasti Osogovo, na južnim visovima Osogovske planina. Podno naselja teče Crna reka, sastavnica Orizarske reke. Nadmorska visina naselja je približno 1.060 metara. 

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Stanovništvo
------------

Novo Selo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 15 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.kocani.gov.mk Zvanična stranica opštine Kočani

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Kočani |
| --- |
| **Kočani** • 
Bezikovo •
Beli •
Vraninci •
Glavovica •
Gornje Grače •
Gornji Podlog •
Grdovci •
Donje Grače •
Donji Podlog •
Jastrebnik •
Kostin Dol •
Leški •
Mojanci •
Nebojani •
Novo Selo •
Njivičani •
Orizari •
Pantelej •
Pašadžikovo •
Polaki •
Preseka •
Pribačevo •
Pripor •
Rajčani •
Rečani •
Trkanje •
Crvena Njiva |  |