Za kruzer, vidite članak MS Feodor Dostoevskiy.

**Fjodor Mihajlovič Dostojevski** (11.11. 1821. - 9.2. 1881.) je ruski književnik poznat kao jedan od prvih predstavnika psihološkog realizma u evropskoj književnosti.

Dostojevski je u mladosti bio radikalni protivnik ruskog carskog režima te je godine 1849. uhapšen, osuđen na smrt i u trenutku lažnog pogubljenja pomilovan te poslan na dugogodišnju robiju u Sibiru. To je iskustvo s vremenom dovelo do evolucije njegovih političkih stavova od liberalizma prema konzervativizmu i odbacivanju zapadnih vrijednosti. Dostojevski je bio poznat kao patološki kockar, što je imalo bitan uticaj na njegov književni rad - bilo kao inspiracija, bilo kao poticaj na pisanje kako bi pokrio financijske gubitke.

Njegovi romani, poput *Zločina i kazne* i *Braće Karamazovih*, se smatraju inspiracijom za egzistencijalistički pravac filozofije u 20. vijeku.

Ukrajinsko porijeklo
--------------------

Jedan od prvih poznatih predaka Fjodora Dostojevskog s očeve strane jeste Danilo Rtiščič čiji pisani trag je zabilježen 1506. u ukrajinskom poliškom selu Dostojiv (danas Bjelorusija) po kojem je Dostojevski dobio prezime. Tek se pretpostavlja da je ruski pisac s jedne strane imao tatarske korijene preko pisca Aslana Murze koji je na istočnoslavenske prostore pristigao u sklopu Zlatne Horde.

Jedna obiteljska strana Dostojevskih potom je preselila u ukrajinsku regiju Volinj gdje se po prvi puta 1570.-tih bilježi ime Fedir Dostojevski koji je radio u predstavničkoj službi prebjeglog moskovskog kneza Andreja Kurbskog. Prezime iz obitelji Dostojevskih zatim se ponovno susreće 1664. u manjem ukrajinskom mjestu Serkunj, u Volinjskoj oblasti. Također u susjednom mjestu Kličkovci gdje su jedno vrijeme obnašali dužnosti lokalnih predstavnika i zatim postali veleposjednici istog mjesta. U istom razdoblju zabilježena su imena Karla Dostojevskog i njegova sina Homera.

Godine 1775. Dostojevski su prodali posjede u Kličkovcima, a njihov potomak Grigorij Homerovič Dostojevski preselio se u mjesto Janušpolje pokraj grada Žitomira gdje je postao svećenik. Njegovi sin i unuci također su postali svećenici: sin Jan služio je u ukrajinskoj regiji Podilji, a njegovi sinovi Andrij i Mihajlo služili su u selima Skala i Vijtivci (Vinička oblast).

Djed ruskog pisca Andrij Dostojevski također je bio svećenik u razdoblju od 1782. do 1820. godine. Njegova ljubav prema Ukrajini isticala se prije svega u njegovom ukrajinskom rukopisu. Nakon njega Vijtivcima je upravljao njegov sin Lev (1820.-1829.), a drugi sin Mihajlo (inače otac ruskog pisca) pohađao je školu u Šargorodskom sjemeništu (Vinička oblast) gdje je kao jedan od najboljih studenata poslan na Medicinsku akademiju u Moskvu. Mihajlo Dostojevski nakon završenog studija postao je jedan od najboljih liječnika u moskovskoj Marijinskoj bolnici za siromašne.

Danas se u ukrajinskom mjestu Kaljnik mogu naći grobovi iz obitelji ruskog pisca Fjodora Dostojevskog. Također je poznato da u gradovima Kijevu, Odesi, Makijvci i Vinnicji žive rođaci Fjodora Dostojevskog, a neki od njih ne nose njegovo prezime. U mjestu Vijtivci otvoren je muzej Fjodora Dostojevskog u kojem je predstavljena njegova povezanost sa ukrajinskom kulturom, ukrajinskim društvenim razmišljanjima i samom Ukrajinom.

Mladost i književni počeci
--------------------------

Rodilište u kojem je rođen Fjodor Dostojevski
Sin liječnika, pripadnika nižega plemstva kojega su ubili vlastiti kmetovi zbog okrutnoga postupanja i sadističkih mučenja i ponižavanja, Dostojevski pohađa i završava vojno-inženjerski studij u Petrogradu, no rano odlučuje da će se posvetiti spisateljskomu pozivu. Prevodi Balzacovu «Eugeniju Grandet» i pod utjecajem Gogolja piše svoje prvo djelo, dulju pripovijest «Bijedni ljudi» (1846.), epistolarnoga oblika, koja je oduševila najznačajnijega ruskoga kritika Visariona Bjelinskog i lansirala Dostojevskoga u sferu ruskih književnih krugova. U to se doba Dostojevski približava i ulazi u kružok utopijskih socijalista koje je predvodio Butaševič-Petraševski, čija se "revolucionarna" djelatnost sastojala uglavnom od privatnih rasprava o budućnosti Rusije, reformi društvenoga sustava, demokratizaciji i oslobođenju od kmetstva. Na književnom planu, slijedilo je prvo doista snažno, «dostojevskijansko» ostvarenje, kratki roman «Dvojnik» (1846.) u kojem je prikazan rasap ličnosti činovnika Goljatkina koji tone u shizofreniju u nizu halucinacija u kojima se miješaju zbilja i mentalne projekcije. To izvorno djelo nije naišlo na zadovoljavajuću recepciju, poglavito zbog psihološkoga poniranja i radikalnoga rastakanja stvarnosti u svijesti protagonista, što je nadilazilo kanone onodobne estetike temeljene ponajviše na društvenoj kritici.

Dostojevski kao inženjer

Prijelom: Katorga i Sibir
-------------------------

Prijelom u životu Dostojevskoga dolazi 1849. nakon zabrane kluba "Petraševaca", uhićenja te sadističke farse što ju je izvela carska policija: autor i njegovi drugovi u zoru su izvedeni na inscenirano strijeljanje, i dok su očekivali egzekuciju pred strjeljačkim strojem, došla je "carska pomilovnica" kojom su, tobože, pomilovani i osuđeni na sibirsku robiju i progonstvo. U stvari, caristički autoriteti nisu ni mislili strijeljati zbunjene petraševce, nego se radilo jedino o iživljavanju nad nemoćnim ljudima. Na robiji Dostojevski proživljava ideološku preobrazbu (o kojoj postoje različita mišljenja). Iz suprotstavljenih je stavova dosta vidljivo da je Dostojevski i prije robije naginjao kršćanskom misticizmu, te da njegov utopijski socijalizam nije slijedio materijalističke doktrine poput Feuerbachove, nego iz idealističkih nazora Fouriera i Schillera - shvaćanja koja je kasnije ismijavao, no koja nisu prestala biti središtem njegovih opsesija. Novo u svjetonazoru Dostojevskoga nakon sibirske katorge jest glorifikacija carizma, ruskoga pravoslavlja i nacionalizma, te općenito protuzapadnih stavova u kojima se Dostojevski približio slavjanofilima, no nikad potpuno. Pisac je četiri godine robijao, a nakon toga morao je četiri godine služiti kao običan vojnik u surovim uvjetima zabačenih krajeva azijske Rusije.

Povratak iz zemlje mrtvih
-------------------------

Dostojevski nakon povratka iz egzila
Nakon povratka u Petrograd Dostojevski objavljuje «Zapise iz mrtvoga doma» (1860.-1862.), fikcionalizirani opis vlastita robovanja, pun realističkih prikaza supatnika-robijaša. Ta knjiga ostvaruje velik uspjeh i donosi autoru djelomičnu carevu rehabilitaciju. No, nesređene obiteljske prilike (prvi brak s histeričnom udovicom koja je bolovala i umrla od tuberkuloze), kao i osobna ljudska drama (pojačavanje simptoma epilepsije, kockarska strast koja ubrzo prelazi u opsesiju, smrt brata Mihajla s kojim je zajednički uređivao novine, kojemu je nakon toga morao uzdržavati brojnu obitelj), dovode Dostojevskoga u tešku situaciju koja je djelomično usporila njegovo stvaralaštvo - primjer je roman «Poniženi i uvrijeđeni» (1861) koji, unatoč za pisca "reprezentativnom" naslovu, zaostaje za većinom njegovih prijašnjih, a kamoli budućih djela.

Da bi pobjegao pred vjerovnicima, autor odlazi na putovanje u Europu (1862.), kada boravi u Njemačkoj, Francuskoj, Italiji i Engleskoj. U Londonu posjećuje Hercena i Bakunjina. Tijekom 1860-ih u još je nekoliko navrata posjetio Europu, ovaj puta s drugom ženom, Anom Snjitkinom, koja mu je donijela obiteljski mir i sreću, postala majkom njegove djece (u Rusiji još žive direktni potomci Dostojevskoga, i to u bijednim materijalnim okolnostima u koje su ih bacili komunistički totalitarizam i posljedice kapitalizma nakon raspada SSSR-a) te ga odvikla od kockarske ovisnosti.

Veliko kreativno razdoblje
--------------------------

Izvadak iz *Braće Karamazovih*
Godine 1864. Dostojevski objelodanjuje briljantne «Zapise iz podzemlja» - jedan od najintenzivnijih ispovjednih kratkih romana, preteču sličnih djela Camusa, Krleže, Celinea ili Andrejeva. U njemu je pisac primijenio niz postupaka u kojima je inovirao prozu i postavio obrazac svojih budućih velikih romana: ideološki obračun s utopijskim i općenito "humanističkim" stereotipima, niz esejističkih poglavlja koja su esencijalno dramatizirani sokratovski dijalozi vođeni u atmosferi nabijenoj strastima i skandalima; žurnalistički stil kojemu je jedina svrha funkcionalnost u priopćavanju autorove vizije, a ne estetski doživljaj; psihološku tipologiju koja obuhvaća najčešće krotke i ponizne kršćane (Sonja Marmeladova, Aljoša Karamazov, knez Miškin), nihilističke cinike (Svidrigajlov, Nikolaj Stavrogin), radikalne intelektualce u borbi protiv svih općeprihvaćenih vrijednosti ili "religiozne ateiste" (Rodion Raskoljnikov, Ivan Karamazov, Kirilov), djecu iz "slučajnih obitelji" i ljude kojima je povrijeđeno dostojanstvo (junak romana «Mladić», «Zapisi iz podzemlja»). Dostojevski je razvio tehniku struje svijesti davno prije no što je postala popularna u angloameričkom romanu 20. st. (primjer je dulja pripovijest «Krotka»), sažeo je radnju u svega nekoliko dana («Idiot») ili sati, dajući vremenski presjek u svijesti naratora («Krotka»), te stvorio istinski "polifoni roman" (kako ga je nazvao istaknuti ruski teoretik Mihail Bahtin) u kojemu mnogoglasje ideološke i vjerskofilozofske borbe koja razdire protagoniste nalazi izraz kako u interioriziranim svijestima, tako u dramski nabijenim dijalozima.

Većina je romana Dostojevskoga smještena u tmurno ozračje velegradskoga podzemlja, sa središtem oko uzbudljivih događaja baštinjenih iz trivijalnoga romana i crnih kronika (ubojstvo, očeubojstvo, zločin, krađa, skandali razne vrste) i vrti se oko za čovječanstvo "prokletih pitanja": naravi zla, ljudske patnje, smrtnosti i besmrtnosti, postojanja i nepostojanja Boga, slobode i odgovornosti, sudbine Rusije i Zapada. Kako su primijetili neki kritici - Dostojevski je bitno spiritualni autor, te je njegova karakterizacija čovjeka kao "*srca u kojem se bore Bog i Sotona, a zalog je ljudski život*" možda i primjeren opis njegova vlastita stvaralaštva. U tipologiji junaka koju je naveo Northrop Frye u knjizi «Anatomija kritike», književni se likovi kreću od nadzemaljskih bogova i polubogova (najčešće mitske i religijske priče) do običnih ljudi (realistički roman) i, u čitateljevom diskurzu, inferiornih pojedinaca koji su ispod razine vrijednosti prosječnih ljudi. Paskalovskim rječnikom, čovjek je biće niže od anđela. No, likovi Dostojevskog su često i niže od običnih ljudi, katkad upravo animalni, ali u trenutcima ekstaze dosežu i prelaze razinu anđela, pa je ta dvostruka optika jedna od tajni uzbudljivosti djela Dostojevskoga: istodobno niže od životinje i više od anđela, njegovi arhetipski raskoljeni junaci zrače duhovnom vitalnošću koja je temelj metafizičke i spiritualne naravi.

Dostojevski 1872.
U velike romane Dostojevskoga obično se broje sljedeća djela: «Zločin i kazna» (1866.), njegovo tehnički najsavršenije djelo, o ideološki motiviranom ubojstvu sa središnjim likom Rodionom Raskoljnikovim, prototipom Nietzscheova nadčovjeka; «Idiot» (1868.), u kojem je Dostojevski dao kristoliki lik kneza Miškina, kao i realistički implicitni komentar o propasti neuvjetovanoga dobra u sekularnom svijetu; «Bjesovi»/»Demoni»/»Zli dusi» (1872.), «najdostojevskijevski» roman o grupi nihilističkih revolucionara, djelo metafizičkoga nimbusa u ruhu političkoga romana; «Mladić»/»Žutokljunac» (1875.), rusku inačicu njemačkoga odgojnoga romana, koji karakteristično vrije kaotičnim događajima i ne vodi, poput *Bildungsromana* ni u kakvu sređenu građansku egzistenciju; te posljednje, najopsežnije i najveće djelo, «Braća Karamazovi» (1881.), formalno o patricidu u obitelji s ocem i trojicom braće, no romanom u kojem je pisac sumirao sve svoje opsesivne teme, i za koji se može reći je pobijeđeno porukom nade u uskrsnuće i vječni život kojom «Braća Karamazovi» i završavaju.

Smrt i apoteoza
---------------

Grob Fjodora Dostojevskog
Dostojevski je umro 1881. iznenada, nakon krvarenja uzrokovanoga epileptičnim napadajem. Život mu je u posljednjim godinama bio sređen, i može se reći da se oslobodio materijalne oskudice i nevolja koje su ga pratile veći dio života. Kanio je napisati ostatak «Braće Karamazova» (koji su zamišljeni kao dio trilogije ili čak tetralogije), no sudbina ga je omela u naumu. Priređen mu je veličanstveni pogreb u kojem je, po procjenama policije, sudjelovalo i 100.000 ljudi, mahom studentske omladine, a sam se pogreb pretvorio u demonstracije protiv carizma - unatoč piščevu dvosmislenom stavu prema cijelom pitanju, kao i poluslužbene "kanonizacije" Dostojevskoga od strane carističkoga režima.

Fjodor Dostojevski pripada najužem krugu svjetskih vrhunskih pisaca, poput Dantea, Shakespearea, Tolstoja, Cervantesa, Prousta i još nekolicine autora. Njegov je utjecaj na svjetsku književnost neizmjeran - od Leonida Andrejeva do Hermanna Hessea, od Williama Faulknera do Franza Kafke, od Marcela Prousta do Gabriela Garcie Marqueza. Rijetko je koji moderni pisac izbjegao njegovoj sjeni (pa i oni koji su se bunili protiv Dostojevskog, kao Miroslav Krleža i Joseph Conrad), a posebno mu duguju pokreti ekpresionizma i egzistencijalizma.

Sva su narativna djela Dostojevskoga prevedena na hrvatski u više navrata, te je izašlo nekoliko izdanja njegovih izabranih djela. Od publicističkih radova, koji čine manje vrijedan dio njegova opusa, preveden je samo dio.

Djela
-----

### Romani

* Bijedni ljudi (Бедные люди) (1846)
* Poniženi i uvrijeđeni (Униженные и оскорбленные) (1861)
* Zločin i kazna (Преступление и наказание) (1866)
* Kockar (Игрок) (1867)
* Idiot (Идиот) (1868)
* Bjesovi (prevođeno također kao *Demoni* ili *Zli dusi*) (Бесы) (1872)
* Mladić (ili *Žutokljunac*) (Подросток) (1875)
* Braća Karamazovi (Братья Карамазовы) (1880)

### Novele

* Dvojnik (Двойник) (1846)
* Bijele noći (Белые ночи) (1848)
* Netočka Nezvanova (Неточка Незванова) (1849) - nedovršeno
* Zapisi iz podzemlja (Записки из подполья) (1864)

### Zapisi

* Zapisi iz mrtvog doma (Записки из Мертвого дома) (1860-1862)

Izvori
------

1. ↑  Dostoevsky's other Quixote.(influence of Miguel de Cervantes' Don Quixote on Fyodor Dostoevsky's The Idiot) Fambrough, Preston
2. ↑  Scanlan, James Patrick (2002). *Dostoevsky the Thinker: A Philosophical Study*. Cornell University Press. ISBN 978-0-8014-3994-0.
3. ↑  Dostoyevsky, Aimée (1922). "The Petrashevsky Conspiracy." In *Fyodor Dostoyevsky: A Study*, Yale University Press, pp. 52–61.
4. 1 2  Terras, Victor (1985). *Handbook of Russian Literature*. Yale University Press. str. 102. ISBN 0-300-04868-8.
5. 1 2 3  Kjetsaa 1989: str. 1–5
6. 1 2 3  Frank 1979: str. 6–22
7. ↑  Андрей Михайлович Курбский (rus.)
8. ↑  Шаргород (Šargorod, Šargorodska škola (ukr.)
9. ↑  Дорога до Достоєва (Put do Dostojevskog)
10. ↑  „Достоевский в биографическом справочнике". *Klassika.ru*.

Literatura
----------

* Bercken, Wil van den (2011). *Christian Fiction and Religious Realism in the Novels of Dostoevsky*. Anthem Press. ISBN 978-0-85728-976-6.
* Bloshteyn, Maria R. (2007). *The Making of a Counter-Culture Icon: Henry Miller's Dostoevsky*. University of Toronto Press. ISBN 978-0-8020-9228-1.
* Breger, Louis (2008). *Dostoevsky: The Author As Psychoanalyst*. Transaction Publishers. ISBN 978-1-4128-0843-9.
* Burry, Alexander (2011). *Multi-Mediated Dostoevsky: Transposing Novels Into Opera, Film, and Drama*. Northwestern University Press. ISBN 978-0-8101-2715-9.
* Cassedy, Steven (2005). *Dostoevsky's Religion*. Stanford University Press. ISBN 0-8047-5137-4.
* Cicovacki, Predrag (2012). *Dostoevsky and the Affirmation of Life*. Transaction Publishers. ISBN 978-1-4128-4606-6.
* Frank, Joseph (1981). „Foreword". u: Goldstein, David. *Dostoevsky and the Jews*. University of Texas Press. ISBN 978-0-292-71528-8.
* Jones, Malcolm V. (2005). *Dostoevsky And the Dynamics of Religious Experience*. Anthem Press. ISBN 978-1-84331-205-5.
* Jones, Malcolm V.; Terry, Garth M. (2010). *New Essays on Dostoyevsky*. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-15531-1.
* Lantz, Kenneth A. (2004). *The Dostoevsky Encyclopedia*. Greenwood Publishing Group. ISBN 978-0-313-30384-5.
* Lauer, Reinhard (2000) (German). *Geschichte der Russischen Literatur: von 1700 bis zur Gegenwart*. Verlag C.H. Beck. ISBN 978-3-406-50267-5.
* Lavrin, Janko (2005). *Dostoevsky: A Study*. Kessinger Publishing. ISBN 978-1-4179-8844-0. [*mrtav link*]
* Leatherbarrow, William J (2002). *The Cambridge Companion to Dostoevskii*. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-65473-9.
* Meier-Gräfe, Julius (1988) [1926] (German). *Dostojewski der Dichter*. Insel Verlag. ISBN 3-458-32799-1.
* Mochulsky, Konstantin (1967) [1967]. *Dostoevsky: His Life and Work*. Minihan, Michael A. (translator). Princeton University Press. ISBN 0-691-01299-7.
* Müller, Ludolf (1982) (German). *Dostojewskij: Sein Leben, Sein Werk, Sein Vermächtnis*. Erich Wewel Verlag. ISBN 978-3-87904-100-8.
* Paperno, Irina (1997). *Suicide as a Cultural Institution in Dostoevsky's Russia*. Cornell University Press. ISBN 978-0-8014-8425-4.
* Pattison, George; Thompson, Diane Oenning (2001). *Dostoevsky and the Christian tradition*. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-78278-4.
* Popović, Justin (2007) (Russian).  *[Philosophical and Religious Beliefs of Dostoyevsky]*. ISBN 978-985-90125-1-8.
* Scanlan, James Patrick (2002). *Dostoevsky the Thinker*. Cornell University Press. ISBN 978-0-8014-3994-0.
* Sekirin, Peter, ur. (1997). *The Dostoevsky Archive: Firsthand Accounts of the Novelist from Contemporaries' Memoirs and Rare Periodicals, Most Translated Into English for the First Time, with a Detailed Lifetime Chronology and Annotated Bibliography*. McFarland. ISBN 978-0-7864-0264-9.
* Terras, Victor (1998). *Reading Dostoevsky*. University of Wisconsin Press. ISBN 978-0-299-16054-8.
* Bloom, Harold (2004). *Fyodor Dostoevsky*. Infobase Publishing. ISBN 978-0-7910-8117-4.
* Frank, Joseph (2009). *Dostoevsky: A Writer in His Time*. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-12819-1.
* Frank, Joseph (1979) [1976]. *Dostoevsky: The Seeds of Revolt, 1821–1849*. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-01355-8.
* Frank, Joseph (1987) [1983]. *Dostoevsky: The Years of Ordeal, 1850–1859*. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-01422-7.
* Frank, Joseph (1988) [1986]. *Dostoevsky: The Stir of Liberation, 1860–1865*. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-01452-4.
* Frank, Joseph (1997) [1995]. *Dostoevsky: The Miraculous Years, 1865–1871*. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-01587-3.
* Frank, Joseph (2003) [2002]. *Dostoevsky: The Mantle of the Prophet, 1871–1881*. Princeton University Press. ISBN 978-0-691-11569-6.
* Kjetsaa, Geir (1989). *Fyodor Dostoyevsky: A Writer's Life*. Fawcett Columbine. ISBN 978-0-449-90334-6.
* Lavrin, Janko (1947). *Dostoevksy*. New York The Macmillan Company. OCLC 646160256.
* Nikolai Berdyaev (1948). *The Russian Idea*, The Macmillan Company.
* Otto Julius Bierbaum (1910–11). "Dostoyevsky and Nietzsche," *The Hibbert Journal*, Vol. IX.
* Lavrin, Janko (1918). "Dostoyevsky and Certain of his Problems," Part II, Part III, Part IV, Part V, Part VI, Part VII, Part VIII, Part IX, Part X, *The New Age*, Vol. XXII, Nos. 12–21.
* Lavrin, Janko (1918). "The Dostoyevsky Problem," *The New Age*, Vol. XXII, No. 24, pp. 465–466.
* Maeztu, Ramiro de (1918). "Dostoyevsky the Manichean," *The New Age*, Vol. XXII, No. 23, 1918, pp. 449–451.
* Manning, Clarence Augustus (1922). "Dostoyevsky and Modern Russian Literature," *The Sewanee Review*, Vol. 30, No. 3.
* Simmons, Ernest J. (1940). *Dostoevsky: The Making Of A Novelist*, Vintage Books.
* Westbrook, Perry D. (1961). *The Greatness of Man: An Essay on Dostoyevsky and Whitman*. New York: Thomas Yoseloff.

Vanjske veze
------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Fyodor Dostoyevsky** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Fjodor Dostojevski** |
|  | Wikizvor ima izvorni tekst na temu: **Author:Fyodor Dostoyevsky** |
|  | Potražite izraz ***no*** u W(j)ečniku, slobodnom rječniku. |
|  | Wikiknjige imaju materijala na temu: ***no*** |
|  | Na stranicama Wikicitata postoji zbirka osobnih ili citata o temi: ***Fyodor Dostoyevsky*** |

* S obzirom na datum smrti (prije više od 120 godina), djela velikog majstora su dostupna *online* na ruskom i engleskom:

* Dostojevski:sabrana djela na ruskom i engleskom jeziku Arhivirano 2004-12-30 na Wayback Machine-u
* Roman Braća Karamazovi na srpskom Arhivirano 2016-03-06 na Wayback Machine-u

* Online archive of Dostoevsky's novels in their original Russian ()
* International Dostoevsky Society Arhivirano 2013-09-01 na Wayback Machine-u
* FyodorDostoevsky.com – forum, quotes, essays, photos, bio, ebooks and more
* Complete journalistic works Arhivirano 2012-05-20 na Wayback Machine-u ()
* Dostoyevsky studies Arhivirano 2012-05-06 na Wayback Machine-u
* Dostoyevsky's family tree
* Djela čiji je autor Fyodor Dostoyevsky na Projektu Gutenberg

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 104023256
* LCCN: n79029930
* ISNI: 0000 0001 2146 2392
* GND: 118527053
* SELIBR: 49663
* SUDOC: 02683572X
* BNF: cb11900477j (podaci)
* BIBSYS: 90051723
* ULAN: 500316961
* HDS: 041449
* MusicBrainz: 08dd4a10-f7c8-4da8-a724-8d261ebbd9e4
* NLA: 36520909
* NDL: 00438157
* NKC: jn19990210182
* RSL: 000085175
* BNE: XX1164367
* CiNii: DA00213577
* KulturNav: id
* RKD: 268756
* CONOR.SI: 6285155
* NSK: 000100342

 |