recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fíacha Fínscothach**, sin Sétna Airta, bio je, prema irskim srednjovjekovnim legendama i tradiciji, veliki kralj Irske. Otac mu je postao veliki kralj nakon što je prethodnog kralja Rothechtaid mac Maina ubio u dvoboju u Cruachanu nastojeći obraniti Fíachua. Nakon toga je Fíachu otišao u egzil, ali se vratio na čelu "crnonogih", i, uz pomoć Muinemóna, ubio svog oca kako bi preuzeo prijestolje. Za vrijeme njegove vladavine se u zemlji počelo proizvoditi "vinovo cvijeće" (staroirski: *fín*, "vino"; *scoth*, "cvijet", iako "scoth *može značiti "oštrica" ili "glas"), koje se točilo u staklene boce. Vladao je dvadeset godina prije nego što ga je ubio suučesnik Muinemón.* 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Sétna Airt**  |  **veliki kralj Irske** AFM 1353-1333. pne.FFE 975-955. pne. | Slijedi: **Muinemón**  |

Izvori
------

1. ↑  *Dictionary of the Irish Language*, Compact Edition, Royal Irish Academy, 1990, pp. 306, 527-528; Rudolf Thurneysen, *A Grammar of Old Irish*, Dublin Institute for Advanced Studies, 1946, pp 220-221
2. ↑  R. A. Stewart Macalister (ed. & trans.), *Lebor Gabála Érenn: The Book of the Taking of Ireland Part V*, Irish Texts Society, 1956, pp. 229-231
3. ↑  Geoffrey Keating, *Foras Feasa ar Éirinn* 1.26
**Grattage** (franc.) ili sgraffito (tal.) je slikarska tehnika građenja debele površine pastelom i struganjem gornjeg dijela pastele.

Za tu tehniku najčešće se koristi uljna pastela koja se potom struže olovkom ili oštricom. 

Postoji nekoliko vrsta grattagea. Jedna se bazira na stvaranju debelih površina pastelom, dok se u drugoj koristi sloj pastela koji je prekriven tušem ili crnom temperom pa se tek onda struže gornji pokrov. Ta se tehnika najčešće koristi kada se žele istaknuti različite teksture i kontrast svjetla.

| * p
* r
* u
Slikarske tehnike |
| --- |
| Osnovne tehnike | Akvarel • Gvaš • Tempera • Pastel • Uljene boje • Akrilne boje • Freska • Enkaustika • Batik • Kolaž • Mozaik • Vitraj • Tapiserija |
| Tehnike slikanja | Plošno slikarstvo • Iluzionističko slikarstvo • Lazurno slikanje • Pastozno slikanje • Kjaroskuro • Zgrafito • Frottage • Sfumato |
| Crtačke tehnike | Srebrenka • Olovka • Ugljen • Tuš • Sepija • Kreda • Flomaster • Kemijska olovka |
| Povezano | Grafičke tehnike • Slikarstvo |
**Färjestaden** (što znači *Trajektni grad*) čita se **Ferestaden** je grad i luka na jugoistoku Švedske od 5,018 stanovnika u 
Grofoviji Kalmar, - Općina Mörbylånga.

Geografske karakteristike
-------------------------

Färjestaden leži na jugozapadu otoka Öland udaljen oko 8 km od švedskog kopna i Grofovije Kalmar.

Historija
---------

Färjestaden je izrastao kao naselje oko trajektne luke krajem 19. vijeka. Intenzivnije se počeo graditi od 1909. kad je izgrađena 
željeznička pruga po otoku, pa je služio i kao pretovarna željeznička luka, tad su izgrađena brojna skladišta i željeznička stanica.

Od kad je 1961. ukinuta željeznica, ni 8 trajekata dnevno nisu bili dovoljni da se smanje gužve, naročito za ljetnih mjeseci kad otok posjećuju turisti. Zbog tog je 1972. izgrađen Ölandski most, nakon tog su se smanjile gužve u luci, a Färjestaden je počeo rasti jer brojni ljudi koji rade po Kalmaru grade kuće za stanovanje i svakodnevno mostom odlaze na posao.

Privreda
--------

Färjestaden je turističko mjesto, sa par manjih hotela i kampova, puno restorana i trgovina i jednim trgovačkim centrom - *Oland Köpstad*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „Sweden: Kalmar" (engleski). City population. Pristupljeno 24. 04. 2015.
2. ↑  „*Färjestaden*" (engleski). Nationalencyklopedin. Pristupljeno 24. 04. 2015.
3. 1 2 3  „*Färjestaden*" (švedski). Olanningen. Pristupljeno 24. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Färjestaden*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Färjestaden* na portalu Nationalencyklopedin (`sv`)
**Đorđe Lebović** (1928 — 2004) je bio srpski dramski pisac i scenarista.

Biografija
----------

Rođen je u Somboru 1928. godine. Kao petnaestogodišnjak, zbog svog jevrejskog porekla, biva interniran u zloglasne nemačke koncentracione logore Aušvic, Mauthauzen i Saksenhauzen. Gorka iskustva stečena u ratu ostaviće kasnije dubok trag u njegovom delu. Nakon rata, 1947. godine započinje studije na Tehničkom fakultetu u Beogradu, odakle 1948. prelazi na Odsek za filozofiju Filološkog fakulteta gde diplomira 1951. godine. Već tokom studija radi kao novinar na Radio Beogradu i u humorističkom listu „Jež", a nakon studija postavljen je na funkciju kustosa u Muzeju pozorišne umetnosti u Beogradu koju obavlja tokom 1954-55. godine, ostavljajući pritom najobimniji rukopis, pisan rukom, „Prva inventarska knjiga Muzeja pozorišne umetnosti u Beogradu". Od 1955. upravnik je Letnje pozornice, a od 1960. upravnik beogradskog Izložbenog paviljona. Bio je upravnik drame u Beogradskom dramskom pozorištu od 1979. do 1981. godine. Đorđe Lebović je osnivač i prvi predsednik Udruženja dramskih pisaca Srbije. Pored pozorišnih, radio i televizijskih drama, radio je scenarije nekih od najpoznatijih filmova sa prostora Bivše Jugoslavije, kao što su „Valter brani Sarajevo" i „Partizanska eskadrila" Hajrudina Šibe Krvavca. U svojim dramama, evocirajući uspomene tragičnog detinjstva, Lebović je pokušavao doći do odgovora na pitanja vezana za najdublje i najzaumnije procese koji u ljudima pokreću žeđ za destrukcijom u uslovima stvorenim ratom.

Umro je u Beogradu 2004. godine.

Drame i radio-drame
-------------------

* *Nebeski odred* (sa A. Obrenovićem, nagrada na Sterijinom pozorju )
* *Svjetlost i senke*
* *Sahrana obično počinje popodne*
* *Šarlatan* (sa J. Lešićem)
* *Tri groteske*
* *Haleluja*
* *Viktorija*
* *Usamljena gomila*
* *Pali anđeli*
* *Lutka sa kreveta br. 21*
* *Dolnja zemlja* (po romanu „Milan Nerandžić" Jakova Ignjatovića)
* *Ravangrad 1900* (po pripovetki Veljka Petrovića)
* *Sentandrejska rapsodija* (po motivima dela Jakova Ignjatovića)
* *Vojnik i lutka*
* *Deset postotaka do ludila* (rukopis)
* *Kaktusi i ruže*

U zaostavštini Đorđa Lebovića objavljen je roman „Semper idem", kao i nedovršena knjiga o Holokaustu „Traganje po pepelu".

Spoljašnje veze
---------------

* Đorđe Lebović na IMDb-u (`en`)
* Đorđe Lebović o antisemitizmu, časopis „Republika"
* Dragan Klaić o Lebovićevom „Semper idem", sajt Sterijinog pozorja

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 84502917
* LCCN: n2010075682
* ISNI: 0000 0001 1999 4234
* SUDOC: 177466138
* BNF: cb148612662 (podaci)
* NKC: kup20030000056270

 |
**Villa Madama** je renesansna prigradska vila koja se nalazi na padinama brda Monte Mario u Rimu. Nalazi se na lijevoj obali Tibra, nekoliko kilometara od Vatikana i daje izvrstan pogled na grad.

Historija
---------

Njenu gradnju naručio je 1518. tadašnji kardinal Giulio de Medici (kasniji papa Klement VII), nećak tadašnjeg pape Lava X kako bi za vrijeme ljeta mogao pobjeći od nesnosne gradske vrućine. U tu je svrhu okupio neke od najpoznatijih tadašnjih umjetnika, uključujući Rafaela koji je umro prije dovršetka gradnje. Vila je nakon dovršetka gradnje 1525. postala jednim od najpopularnijih okupljališta rimske aristokratske elite, ali i jedna od najkopiranijih građevina svog vremena. Nakon smrti pape Klementa VII, Villa Madama je prelazila iz ruke u ruku sve dok je 1941. nije za italijansku vladu otkupio Benito Mussolini. Danas njome upravlja Ministarstvo vanjskih poslova, a osim za smještaj stranih funkcionera služi i za pres-konferencije.

Vanjske veze
------------

***Villa Madama*** na Wikimedijinoj ostavi

* Arhivirano 2004-06-04 na Wayback Machine-u Italian Ministry of Foreign Affairs website: Villa Madama
* 

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 312654576
* GND: 4366804-5

 |
**Divlja guska** (lat. *Anser anser*) je ptica, koja je rasprostranjena na Starom kontinentu. To je tipična vrsta porodice *Anser*. Ova vrsta je predak pripitomljene domaće guske u Europi i Sjevernoj Americi.

Divlja guska je jedna od vrsta na koje se odnosi Sporazum o zaštiti afričko-euroazijskih migratornih ptica močvarica (AEWA).

U znanosti, divlja guska je najbolje poznata kao ptica, koju je etolog Konrad Lorenz izvorno proučavao prilikom izučavanja pojma impregnacije (specifična veza koja nastaje između ženke i njenog mladunca tijekom prvih nekoliko sati (a možda i minuta) nakon porođaja. Tako ženka može razlikovati svoje mladunče među većim brojem drugih).

Opis
----

Divlja guska s mladuncima
Divlja guska je najveća i najglomazna siva guska porodice *Anser*. Ima okruglo, pozamašno tijelo, debeli, dugi vrat i veliku glavu i kljun. Noge i stopala su ružičasta, a kljun je narančast. Dugačka je od 74-91 cm, duljina krila je 41-48 cm. Rep je dugačak 6,2 do 6,9 cm, a kljun 6,4 do 6,9 cm. Teži 2,16 do 4,56 kg, s prosječnom težinom od oko 3,3 kg. Širina krila je 147-180 cm. Mužjaci su obično veći od ženki, a spolni dimorfizam je izraženiji kod istočne podvrste *rubirostris*, koja je u prosjeku veća od svih ostalih podvrsta. 

*Anser anser*

Izvori
------

1. ↑  Madge, Steve; Burn, Hilary (1988). Waterfowl: an Identification Guide to the Ducks, Geese, and Swans of the World. Boston: Houghton Mifflin. ISBN 0-395-46727-6.
2. ↑  Dunning, John B. Jr. ed. (1992). CRC Handbook of Avian Body Masses. CRC Press. ISBN 978-0-8493-4258-5.
**El Niño** predstavlja nazive za snažne temperaturne fluktuacije na površini Istočnog Pacifika, koje imaju uticaj na vremenske prilike u mnogim državama oko Pacifika. O njegovim uzrocima, odnosno mehanizmu pomoću kojeg djeluje na vremenske prilike ne postoji naučni konsenzus. Po dosadašnjim istraživanjima, El Niño najvjerojatnije postoji od završetka posljednjeg ledenog doba.

Sam naziv El Nino u španskom jeziku znači mali dječak i odnosi se na malog Isusa, jer se njegovi efekti najviše osjećaju oko Božića. La Niña znači mala djevojčica.

Opis fenomena
-------------

Voda oko Indonezije je uobičajeno toplija nego kod Perua, a postoje i odgovarajauće razlike u zračnom pritisku iznad tih prostora. Tačnije, iznad južnoameričke obale pritisak je veći nego iznad Indonezije. Posljedično, vjetrovi koji pretežno pušu u ekvatorskom prostoru imaju relativno stalan smjer (od istoka prema zapadu). Kada dođe do obrtanja vjetrova, topla voda se premješta prema obali Perua što kao posljedicu ima kiše. Sa druge strane, za vrijeme jakih El Niña monsuni u Indiji izostaju usred preljeva hladne vode i zbog toga nastaju suše. El Niñov uticaj na klimu Evrope je relativno mali.

Nasuprot El Niñu, postoji i La Niña, koja je, zapravo, jako *normalno stanje*. Za vrijeme La Niñe, voda oko Indonezije je toplija nego uobičajeno što izaziva jače oluje i poplave dok u drugim dijelovima svijeta izaziva suše. 

El Niño ima uticaj na klimu gotovo svih dijelova svijeta. On je s početka osamdesetih godina 20. vijeka prvi put skrenuo pažnju šire javnosti usred velikog broja smrti. Naziv „El Niño" je prvi put upotrebljen u naučnoj javnosti 1892. godine, kada je kapetan Camilo Carilona na kongresu geografskog društva u Limi donio izvještaj da toplu struju ribari i moreplovci oko Perua zovu „El Niño".

### Uporaba pojma

Za vrijeme gotovo cijelog 20. vijeka se smatralo da je El Niño lokalni fenomen i do 1982/83. godine nije bilo znatnog interesa naučne zajednice. El Niño se pojavljuje u periodima od dvije do sedam godina bar posljednjih tristo godina; većinom su u pitanju fenomeni slabijeg intenziteta.

***El Niño*** na Wikimedijinoj ostavi
**Vormsi** (švedski: *Ormsö*, njemački: *Worms*) je jedan od otoka Zapadnoestonskog arhipelaga koji leži u Baltičkom moru, pored sjeverozapadne obale Estonije.

Karakteristike
--------------

Vormsi je četvrti po veličini otok u Estoniji, površine 92,9 km². 
Od kopna je razdvajen tjesnacem Voosi, a od otoka Hiiumaa tjesnacem Hari. 
I on se smatra dijelom Pejsažnog parka Hiiumaa (odnosno Vormsi Hiiumaa), iako administrativno pripada Okrugu Lääne.

Otok je dug nešto više od 16 km (zapad-istok) a širok 4,3-10 km u smjeru sjever-jug. 
Njegova obala duga 109 km razvedena je nizom zaljeva; Sviby, Hullo, Rälby, Diby, poluotocima Rumpo Nina, Kerslet i rtom Norrby.

Otok je pretežno ravan i niski, jedino se na zapadnom dijelu nalazi uzvišenje Hoitberg visoko10 metara. Istočni prekriven je morenskim, glinovitim i pješčanim ravnicama.

Na otoku ima tri svjetionika, građenih od 1864. do 1916. i nekoliko jezera.

Historija
---------

Otok je prvi put dokumentiran 1391.
Po legendi otok je dobio ime po islandskom Vikingu Ormsu, čije ime znači prevedeno znači zmija, po drugoj legendi koja se pripisuje svetom Olafu, to se ime odnosi na zloglasnog gusara istog imena.

Sve do 1944. na otoku je živjela velika kolonija Šveđana, za koje se smatra da su njihovi preci na otok došli iz južne Finske ili Švedske u 13. i 14. vijeku. 
Većina je pobjegla sa otoka u domovinu svojih predaka za vrijeme Drugog svjetskog rata.

Na otoku danas živi nekih četiristo stanovnika u trinaest naselja to su; Hullo (administrativni centar), Sviby (glavna luka), Söderby, Norrby, Diby, Rälby, Förby, Borrby, Kärrslätt, Saxby, Suuremõisa, Rumpo i Hosby.

Otok je povezan sa kopnom trajektom koji polazi iz luke Sviby do Haapsalua, odnosno do njegove luke Rohuküla smještene 9 km zapadno od grada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Vormsi saar*" (estonski). Eesti Entsüklopeediast. Pristupljeno 16. 09. 2021.
2. 1 2 3  „*Vormsi Island - Haapsalu and Läänemaa*" (engleski). Haapsalu Turismiinfokeskus. Arhivirano iz originala na datum 2021-09-18. Pristupljeno 16. 09. 2021.

Vanjske veze
------------

***Vormsi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Vormsi saar* (`et`)
* *Discover Vormsi* (na potalu Vormsi.) (`en`)
**Tschantoga** (Tcan'xe wintca'cta; People of the Woods; od *than*, 'tree'), Jedna od lokalnih grupa Assiniboin Indijanaca koju Dobbs locira (1744.) sjeverozapadno od jezera Winnipeg u Kanadi. Smet (1847) kaže da oni nemaju više od 50 šatora, te da su rasipani u više bandi koje lutaju izvorišnim predjelima Saskatchewana i Athabaske. Jeffreys ih 1741. locira zapadno od jezera Winnipeg. Tokom svojih lutanja prerijom. Tschantoga Indijance ne nalazimo daleko od Saskatchewana, i oni su moguće identični skupini poznatoj kao Strongwood Assiniboin, za koje Henry (1897.) kaže da su se 1808. nalazili na Battle Riveru i južno od nje i južnog pritoka Saskatchewana. Tschantoga su se širili na jug sve do Little Missourija, ukoliko su identični sa Oseegah Lewisa i Clarka (1806) i Waziah Indijancima, koje je Hayden našao na području SAD-a. Ova skupina išla je trgovati na postaje kompanije Hudson Bay na rijeci Assiniboine. Značajan izvještaj daje i Denig koji Waziah skupinu susreće u Dakoti, imali su 60 šatora a poglavica im je bio *Le Robe de Vent*. Ova skupina je 1839. došla sa sjevera. Hayden (1862.) drži da ih je između 120 i 200. Lewis (1817.) kaže da su oni u području između Little Missourija i Assiniboina imali 100 šatora, 200 ratnika , a svih skupa da je bilo 880. 

Pod kolektivnim imenom 'Stonies' oni danas žive u Kanadi na istoimenom rezervatu u blizini grada Calgary. Misija među njima utemeljena je 1873. a godine 1904. dobili su i školu u Morleyu koja je tada imala 48 učenika. Godine 1910. popisano ih je 667.

Izvori
------
**Vlaho Paljetak** (Dubrovnik, 7. kolovoza 1893. - Zagreb, 2. listopada 1944.), hrvatski šansonijer i skladatelj 

Završio je učiteljsku školu u Arbanasima, te radio kao učitelj u Hvaru i Visu, a usporedno je učio pjevanje i violinu, te kao samouk gitaru. Preko Splita, gdje je neko vrijeme bio član malog orkestra koji su vodili Jakov Gotovac i Ivo Tijardović, stigao je u Zagreb. Želio je postati operni tenor. Slučaj je htio da je u Zagrebačkoj operi bilo slobodno mjesto šaptača, a Vlahu je bio potreban stalni posao. Nastupao je pjevajući uz gitaru svoje popijevke i šansone, skladane često na vlastite tekstove. Snimio je 60-ak popijevki, od kojih su najpopularnije: Ajme meni, Na Jadranu plavom, Od one divne noći, Pod starim čempresom, Adio Mare, Popevke sem slagal, Fala, a Marijana (koautor S. Šišić) je stekla svjetsku popularnost.

Vanjske veze
------------

* Vreme, 24. dec. 1939, str. 13. digitalna.nb.rs

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 129515994
* ISNI: 0000 0000 8898 5561
* MusicBrainz: 869af3ac-e9ef-4773-9a97-9497919ce99b
* NKC: xx0122974
* CONOR.SI: 171989603

 |
***Tsintaosaurus*** ("gušter iz Qingdaoa", prema staroj transliteraciji "Tsingtao")  bio je rod dinosaura hadrosaurida koji su nastanjivali današnju Kinu. Imao je dužinu od oko 10 metara, visinu od 3,6 metara i težio je tri tone. Tipična vrsta je *T. spinorhinus*, koju je 1958. prvi put opisao C. C. Young. 

Kao hadrosaur, *Tsintaosaurus* je imao karakterističnu njušku koja je podsjećala na kljun patke, kao i zubne baterije koje je koristio za žvakanje biljne hrane. Obično je hodao na sve četiri noge, ali mogao se uspraviti i na zadnje kako bi osmotrio okolinu i pobjegao u slučaju da opazi prijetnju. Kao i ostali hadrosauri, *Tsintaosaurus* je vjerojatno živio u krdima.

Krijesta
--------

Skelet, Paleozoological Museum of China
*Tsintaosaurus* se obično rekonstruira sa krijestom na lubanji, koja podsjeća na rog jednoroga. Tijekom 1990-ih su neka istraživanja bacila sumnju na prisustvo krijeste, tvrdeći da je "krijesta" zapravo slomljena kost sa vrha njuške, koja je pomijeranjem sedimenata pomjerena prema gore. To istraživanje je također predložilo da bi, bez krijeste, *Tsintaosaurus* zapravo mogao biti sinonim sa sličan rod hadrosaura koji nije imao krijestu - *Tanius*. Međutim, otkriven je drugi primjerak sa uspravnom krijestom, što znači da je krijesta zaista postojala i da je *Tsintaosaurus* zaseban rod.

Klasifikacija
-------------

Moguće je da je *Tsintaosaurus* stvarao kladus unutar Lambeosaurinae zajedno sa evropskim rodovima *Pararhabdodon* i *Koutalisaurus* (vjerojatni sinonim roda *Pararhabdodon*).

Rasprostranjenost
-----------------

*Tsintaosaurus* je živio u jugoistočnoj Aziji, u današnjem Shandongu u južnom dijelu Kine.

Izvori
------

1. ↑  Creisler, B. (2002). "Dinosauria Translation and Pronunciation Guide T Arhivirano 2005-12-31 na Wayback Machine-u." *DOL Dinosaur Omnipedia Arhivirano 2005-12-31 na Wayback Machine-u*. Accessed 24 Feb 2010.
2. ↑  Weird Dinosaurs
3. ↑  Buffetaut, E. and Tong, H. (1993). "*Tsintaosaurus spinorhinus* Young and *Tanius sinensis* Wiman: a preliminary comparative study of two hadrosaurs (Dinosauria) from the Upper Cretaceous of China." *C.R. Academy of Science Paris*, series 2. 317:1255-1261.
4. ↑  Prieto-Márquez, A.; and Wagner, J.R. (2009). „*Pararhabdodon isonensis* and *Tsintaosaurus spinorhinus*: a new clade of lambeosaurine hadrosaurids from Eurasia". *Cretaceous Research* **online preprint**: 1238. DOI:10.1016/j.cretres.2009.06.005.

***Tsintaosaurus*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 18°40′S 44°45′E﻿ / ﻿18.667°S 44.750°E﻿ / -18.667; 44.750

**Tsingi de Bemaraha** je rezervat prirode smješten blizu zapadne obale Madagaskara u regiji Melaki. Lokalitet je uvršten 1990. godine na UNESCO-vu listu Svjetske baštine zbog jedinstvenih geografskih karakteristika, očuvane šume mangrova, brojnih vrsta ptica i velike populacije lemura.

Geografija
----------

Pogled na Nacionalni park Bemaraha
Rezevat prirode Tsingi de Bemaraha udaljen je od glavnog grada Antananariva oko 420 km u pravcu zapada. Ukupna površina rezervata je 157.710 km². Rezervat je jedna pačetvorina duga oko 100 km u smjeru sjever-jug, a široka 10-40 km u smeru istok-zapad. Sjeverna granica parka je rijeka Demoka, a južni rijeka Manambolo. Južni dio rezervata koji ima 666 km² je 1997. proglašen Nacionalnim parkom Bemaraha. Sjeverni dio rezervata od 853 km² ostao je rezervat prirode pod posebnom zaštitom (Réserve Naturelle Intégrale).

Turizam
-------

Ulaz u park je ograničen (treba se najaviti), do *Nacionalnog parka Bemaraha* može se doći nacionalnom cestom br. 8 iz grada Morondava, koji je udaljen 150 km južno od parka, ili iz Maintirana koji je udaljen 114 km sjeverno. Gradić Antsalova je najbliže veće naselje pored parka, udaljen od njega oko 30 km.

Povezano
--------

* Svjetska baština na Madagaskaru

Bilješke
--------

1. ↑  „Tsingy de Bemaraha Strict Nature Reserve". *UNESCO*. Pristupljeno 3. 9. 2011.
2. ↑  Shea, Neil (novembar 2009). „Living On a Razor's Edge: Madagascar's labyrinth of stone". *National Geographic*. Pristupljeno 2009-11-01.
3. ↑  *Nacionalni park Bemaraha*, na portalu Madagascar National Parks, pristupljeno 3. 9. 2011. Arhivirano 2012-03-22 na Wayback Machine-u (`fr`)

Vanjske veze
------------

***Tsingi de Bemaraha*** na Wikimedijinoj ostavi

* Nacionalni park - Bemaraha, na portalu Madagascar National Parks Arhivirano 2012-03-22 na Wayback Machine-u (`fr`)
* Tsingy de Bemaraha Strict Nature Reserve (`en`)

| * p
* r
* u
Svjetska baština na Madagaskaru |
| --- |
|  | 
* Kraljevsko brdo Ambohimanga
* Kišne šume Atsinanana
* Rezevat prirode Tsingi de Bemaraha

 |  |
Hever Castle
**Zamak Hever** (engleski: ) u Kentu u Engleskoj bio je sjedište porodice Boleyn (Bullen).

Hever Castle je započeo kao seoska kuća u 13. vijeku, a nadograđena je 1462. godine od strane Geoffreya Bullena, lorda gradonačelnika Londona. Godine 1505. u Hever Castle su se uselili Thomas Boleyn i njegova supruga, Elizabeth Boleyn, sa djecom. Za dvoje njihove djece, Georgea i Mary Boleyn, se zna da nisu rođeni u Hever Castleu već u Blickling Hallu u Norfolku. Moguće je da je njihovo najslavnije dijete, engleska kraljica Anne Boleyn (supruga Henrika VIII, rođena ovdje, ako je tačna teorija da je ona rođena 1507. a ne 1501. godine. George i Anne Boleyn su pogubljeni 1536. godine, a Mary Boleyn je bila razbaštinjena zbog braka sa muškarcem niskog roda. Hever Castle je tako nakon Thomasove smrti pripao Kruni, odnosno Henriku VIII.

Henrik VIII je Hever Castle poklonio Ani Klevskoj, svojoj četvrtoj supruzi nakon što je poništio njihov brak uz njen pristanak. Ana Klevska je tu, kao engleska princeza i najbogatija žena u Engleskoj, živjela do svoje smrti, nakon koje je zamak promijenio nekoliko vlasnika.

Hever je vijekovima propadao sve dok ga 1903. nije obnovio američki milioner Vilijam Valdorf Astor, i dodao mu raskošne vrtove. Danas je otvoren za posetioce i pretvoren u muzej Ane Bolen. U njemu se svake godine održavaju izložbe, takmičenja i maskenbali za Noć veštica. Turisti mogu videti sprave za mučenje, Aninu biblioteku, veliku kolekciju slika, i nameštaj iz doba Tjudora. Za zamak je vekovima bila vezivana legenda da se u njemu pojavljuje bezglavi duh nastradale kraljice. S ciljem promovisanja domaćeg turizma u Britaniji, glumica Džudi Denč je 2011. boravila u Hiveru i u njegovim vrtovima zasadila ruže.

Oko zamka nalazi se nekoliko ružičnjaka, labiranta načinjenih od žive ograde, i jezero.

Vanjske veze
------------

* Zvaničan vebsajt - Zamak Hiver

***Zamak Hever*** na Wikimedijinoj ostavi
Grb Venecuele
**Grb Venecuele** je usvojen od strane kongresa 18. aprila 1836. Grb u današnjem obliku datira iz 1954. Sastoji se od štita u bojama nacionalne zastave. U gornjem lijevom uglu se nalazi pšenica sa dvadeset strukova koji predstavljaju dvadeset država Venecuele. O gornjem desnom uglu se nalaze dvije zastave Venecuele, kao i mač, sablja i koplje. U donjem dijelu štita se nalazi divlji bijeli konj, predstavlja konja Simón Bolívara. Iznad štita su dva roga ispunjena prirodnim bogatstvima, a oko štita maslinova i palmina grana. Ispod štita je traka sa natpisom:

|  |  |
| --- | --- |
| *19 de Abril de 1810* (19. april, 1810) | *20 de Febrero de 1859* (20. februar, 1859) |
| *Independencia* (Nezavisnost) | *Federación* (Federacija) |
| *República de Venezuela* (Republika Venecuela) |

Povezano
--------

* Zastava Venecuele

***Grb Venezuele*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Grbovi država i teritorija Južne Amerike |
| --- |
| Afrika • Azija • Evropa • Oceanija • Sjeverna Amerika |
| Samostalne države | 
* Argentina
* Bolivija
* Brazil
* Čile
* Ekvador
* Gvajana
* Kolumbija
* Paragvaj
* Peru
* Surinam
* Urugvaj
* Venezuela

 |
| Zavisni teritoriji | 

|  |  |
| --- | --- |
| Francuska | Francuska Gvajana |
| Nizozemska | 
* Bonaire
* Curaçao

 |
| Ujedinjeno Kraljevstvo | 
* Falklandski otoci
* Južna Georgia i arhipelag Južni Sandwich

 |

 |
Grof **Curio Barbasetti di Prun** (1885 - 1962) bio je italijanski vojskovođa i fašistički političar, poznat kao drugi (i posljednji) guverner Crne Gore za vrijeme italijanske okupacije u drugom svjetskom ratu.

Poticao je iz plemićke porodice grofova Pruna. Godine 1939. je dobio komandu nad divizijom *Superga* a godine 1940. sudjelovao u neuspješnoj invaziji Francuske. Usprkos toga je postao komandant 1. armijskog korpusa s kojim se borio na sjevernoafričkoj fronti. Godine 1942. je postao načelnik štaba italijanskih trupa u Sjevernoj Africi, potom komandant logistike ("Delease"). Nakon poraza kod El Alameina je imenovan komandantom 14. armijskog korpusa, te guvernerom Crne Gore, na kojem mjestu je naslijedio Pirzija Birolija. Na tom mjestu je zatekla kapitulacija Italije, a potom i njemačka intervencija prilikom koje je zarobljen. Ostatak rata je proveo u zarobljeništvu.

Literatura
----------

* Irving D. *La pista della volpe*, Milano, Mondadori, 1978.
* Massignani Alessandro, Greene Jack, *Rommel in Africa settentrionale*, Milano, Mursia, 1996.

Vanjske veze
------------

* www.generals.dk
* www.forum.cafemontenegro.com
Dok su arapski i malezijski mornari znali za Mauricijus još u desetom veku, Portugalci, prvi Evropljani koji su došli do ostrva, su ga otkrili tek u 16. veku. Ostrvo nije bilo naseljeno do 1638. kada su ga kolonizovali Holanđani. Mauricijus je naseljavan sledećih nekoliko vekova talasima trgovaca, farmera, i njihovih robova, radnika, i umetnika. Ostrvo je dobilo ime po Princu Morisu od Nasaua. Holanđani su napustili koloniju 1710. godine.

Francuzi su preuzeli Mauricijus 1715. godine i preimenovali ga u *Ile de France*. Ostrvo je postalo prosperitetna kolonija pod Francuskom Istočno Indijskom kompanijom. Francuska vlada je preuzela kontrolu 1767. godine, a ostrvo je korišćeno kao pomorska baza tokom Napoleonovih ratova. Uprkos francuskoj pomorskoj pobedi u Bitka kod Grand Porta 19. i 20. avgusta 1810. (francusku flotu je predvodio Pjer Buve), Mauricijus su 3. decembra 1810. godine osvojili Britanci. Francuske institucije na ostrvu su očuvane, a francuski jezik je i danas rasprostranjeniji od engleskog. 

Mauricijski Kreolski vodi svoje poreklo od vlasnika plantaža i robova koji su dovedeni da rade na plantažama šećera. Indo-Mauricijski potiče od indijskih imigranata koji su došli da rade u 19. veku, jer su svi robovi oslobođeni 1833. Franko-Mauricijska elita je kontrolisala gotovo sve plantaže šećera, i bila je aktivna u biznisu i bankarstvu. 

Izbori održani 1947. za novoosnovane zakonodavne organe su prvi koraci ka samoupravi ostrva. Kampanja za nezavisnost je intenzivirana 1961. godine, kada su se Britanci složili da se ostrvu odobri dodani elementi samouprave. Izbori održani 1967. su shvaćeni kao referendum za nezavisnost. Sir Sivusagur Ramgulam, je postao prvi premijer 12. marta 1968.

***Historija Mauricijusa*** na Wikimedijinoj ostavi
**Zamak Tintagel** (kornvolski: *Dintagel* = uska utvrda) je ime arheološkog lokaliteta u Grofoviji Cornwall u Engleskoj, koji leži nedaleko od sela Tintagel na istoimenom rtu.

Historija
---------

Na tom rtu leže ruševine normanskog zamka koji je podignut na mjestu ranijeg keltskog samostana koji je izgleda egzistirao od oko 350. do 850. godine. Mjesto na kom leže te ruševine bilo je naseljeno barem od kasne antike, a cvjetalo je od 5. do 7. vijeka. Zamak Tintagel je postao slavan u 12. vijeku, nakon što je Geoffreyu od Monmoutha napisao da je u njegovom zamku začet i rođen Kralj Arthur. Vjerojatno je upravo ta literarna slava navela Richarda, 1 Vojvodu od Cornwalla, da 1230. sagradi novi zamak u Tintagelu.

Prema Monmouthu i ostalim piscima arturovskih legendi, kao što je Malory - Zamak Tintagel je bio neosvojivi zamak u kom je Gorlois, Vojvoda od Cornwalla, ljubomorno čuvao svoju ženu Igraine od uzavrelog Uthera Pendragona. Neosvojiovi bedemi nisu mu pomogli jer se Uther uz pomoć Merlina premetnuo u Gorloisa, ušao u zamak i obljubio Igraine i tako začeo Kralja Arthura.

Izvori
------

1. 1 2  „*Tintagel*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 09. 2017.
2. ↑  „*Tintagel Castle*" (engleski). English heritage. Pristupljeno 12. 09. 2017.
3. ↑   „*Tintagel*" (engleski). Camelot Project. Pristupljeno 12. 09. 2017.

Vanjske veze
------------

***Zamak Tintagel*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Tintagel Castle* na portalu English Heritage (`en`)
* *Tintagel* na portalu Camelot Project (`en`)
**Yanktonai** (Ihanktowana) /ihanke 'end,' tonwan 'village,' na deminutiv: 'little-end village.'Riggs/, jedno od sedam plemena konfederacije Oceti Sakowin ili  *'Sedam vatara saveza (Siouxa)'* , koji zajedno sa plemenom Yankton (Ihantowan) pripadaju užoj skupini Nakota. Unutar skupine Nakota ili Yankton, Yanktonai su smatrani starijom braćom. Njihov prvi poznati dom nalazio se sjeverno od jezera Mille Lac u Minnesoti, odakle su migrirali početkom 18. stoljeća migrirali prema prerijama. Long (1823) kaže da se njihovo lovačko područje prostire između rijeka Red i Missouri. Warren (1855) kaže da žive između rijeka James river i Missouri i na sjever sve do jezera Devils Lake. Godine 1812. bore se protiv SAD-a u Ratu 1812.

Zasebnim ugovorima sa SAD-om iz 1865. Hunkpatina ili Lower Yanktonai i Upper Yanktonai smješteni su na rezervate. Hunkpatine poglavito na rezervat Crow Creek u Južnoj Dakoti, a neki i na Standing Rock u Sjevernoj Dakoti i na Fort Peck u Montani sa Assiniboinima, gdje ih često pogrešno nazivaju Yankton. Druga skupina Upper Yanktonai smještena je na rezervat Standing Rock i dijelom na Devils Lake u Sjevernoj Dakoti. Potomci im i danas žive po ovim rezervatima.

Bande
-----

J. O. Dorsey kao lokallne skupine : **a)** Upper Yanktonaia navodi imena Wazikute (Wood or pine tree shooters), Takini (Return to life), Shikshichena ili Siksicena (Bad ones), Bakihon (Gashers), Kiyuksa (Law breakers) i Pabaksa (Head cut off) , te još neke čija imena nije doznao; **b)** Lower Yanktonai su se po njemu sastojali od Putetemini ili Pute Temini (Sweating lips), Shungikcheka ili Sunikceka (Common dogs), Takhuhayuta ili Tahuhayuta (Eaters of hide scrapings), Sanona (Rubbed white), Ihasha (Red lips), Iteghu (Burnt faces), i Pteyuteshni ili Pteyutesn (No buffalo cow eaters)

Običaji Yanktonai Indijanaca
----------------------------

Prema Long (1823), Yanktonai nemaju fiksnog staništa, nego žive u kožnim dekoriranim šatorima. Odjeća i obuća je kožna, sastoji se od leggingsa (nogavica), jakni i mokasina. Nakit se izrađuje od pandži grizlija, ptičje perja i boja (cinober). Kao i ostali njihovi srodnici Tetoni, lovci su na bizone.

Izvori
------

1. ↑  „Mni Wakan Oyate (Spirit Lake Nation)". Arhivirano iz originala na datum 2013-01-21. Pristupljeno 2014-08-06.

Vanjske poveznice
-----------------

* Yanktonai Indian Tribe History
Harmodije i Aristogen. Rimska kopija grupe, nađena u Villi Adriana, napravljena po sada izgubljenom grčkom originalu.
**Harmodije** (grčki: Ἁρμόδιος – oko 530-514 pne.) i **Aristogiton** (grčki: Ἀριστογείτων – oko 550-514 pne.), poznati su i kao *Τυραννόκτονοι* (tiranoubice), bili atinski heroji koji su pokušali da ubiju tirane Hiparha i Hipiju, sinove Pizistrata. Ovaj atentat se smatrao činom rođenja atinske demokratije.

Ubistvo
-------

Pizistrat je postao atinski tiranin 560. pne. po smrti 527/528 nasledili su ga sinovi Hipija i Hiparh (*vidi*: *Pizistratidi*). Njihova popularnost je počela da opada kada je Hiparh počeo da zloupotrebljava vlast. 

Hiparh je 514. godine pne. počeo da traži seksualnu vezu od Harmodija, koji je tada imao oko 15 godina i bio je eromenos (mlađi ljubavnik) Aristogitona. Aristogiton je u to vreme imao oko 35 godina i pripadao je jednoj od najstarijih atinskih aristokratskih porodica. 

Seksualna i romantična veza u Atini bila je zaštićena običajima i Hiparhov pokušaj da preotme Hermodija Aristogitonu bio je kršenje pravila. Tukidid o tome kaže da je Aristogiton „bio (Harmodijev) ljubavnik i držao ga je svojim".

Hermodije je odbio Hiparha i rekao Aristogitonu šta se desilo. Hiparh, kako bi se osvetio, osramoti je Harmodijevu sestru tako što joj je odbio pravo da učestvuje u Panatenejama kao predvodnica procesije (kaneforos), optuživši je da nije nevina.

Aristogiton je sada bio rešeniji na atentat. Nije bilo puno zaverenika iz bezbednosnih razloga. Na dan festivala Hipija je bio u Kerameikosu (jedna od atinskih dema), gde je organizovao procesiju. Harmodije i Aristogiton su bili spremni da napadnu kada su videli jednog od zaverenika da razgovara sa Hipijom i zaključili su da ih je izdao i da će atentat propasti. Nisu imali vremena da obaveštavaju svoje saučesnike, već su susreli Hiparha i ubili ga. Čuvari su Harmodija proboli kopljem i na mestu ga ubili, dok je Aristogiton umro kasnije, pošto su ga zatvorili i mučili s namerom da oda imena saučesnika.

Slavljenje para
---------------

U narednom periodu Harmodije i Aristogiton su smatrani herojima koji su poginuli za slobodu Atine i bili su poznati kao Oslobodioci (ελεύθεροι) i Tiranoubice. Kasniji pisci su govorili da su potomci Hermodija i Aristogitona dobili određene povlastice u Atini. Kako nije poznato da li je Aristogiton zaista imao potomke, a gotovo je sigurno da Harmodije nije, ova tvrđenja su verovatno izmišljena, ali pokazuju status koji su ova dvojica primili posle smrti. 

Na agori je bila podignuta skulpturna grupa, koja je prikazivala Aristogitona i Harmodija, koju je izradio skulptor Antenor. Statua koja je danas sačuvana je rimska kopija grčkog originala.

Način na koji se pisalo o Harmodiju i Aristogitonu ilustruje stav o pederastiji kakav je postojao u Grčkoj. Tukidid i Herodot pominju da su Aristogiton i Harmodije bili ljubavnici, ali to nikako ne komentarišu niti objašnjavaju, valjda očekujući da će čitaoci biti upoznati sa institucijom pederastije i da nema potrebe davati dodatne komentare.

Vidi dalje
----------

* Atinska pederastija
* Atinska demokratija
* Pizistratidi
**Geograf** je znanstvenik čije je područje proučavanja geografija, znanost o Zemljinoj prirodnoj okolini i ljudskom staništu.

Iako su geografi povijesno poznati kao ljudi koji izrađuju karte, izrađivanje karata zapravo spada u područje kartografije, koja čini poskup geografije. Geograf je sposoban proučavati ne samo fizičke detalje okoline nego i učinak okoline na čovjeka i ekologiju, vrijeme i klimu, ekonomiju i kulturu.

Vještine potrebne da se postane geografom temelje se na prirodnim znanostima, ali se nalaze i pod utjecajem društvenih znanosti. Moderni se geograf uglavnom fokusira na rješavanje ekoloških i lokacijskih problema suvremenog društva.

Mnogi se moderni geografi prvenstveno bave kartografijom i geografskim informacijskim sustavima. Oni su često zaposleni u lokalnim, državnim i federalnim vladinim agencijama kao i u privatnom sektoru ekoloških i inženjerskih tvrtki.

*Geograf*
*Geograf* je također naziv slavne slike Johannesa Vermeera koja se često povezuje s Vermeerovim *Astronomom*. Smatra se da obje slike predstavljaju rastući utjecaj i uspon u prominentnosti znanstvenog djelovanja u Europi u vremenu njihova nastanka, 1668-69.

Povezano
--------

* Popis geografa
**Hišam ibn Abd al-Malik** (691 – 6. februar 743) (arapski: هشام بن عبد الملك‎) 10. omejadski kalif koji je vladao od 723. do smrti 743. 

Bio je jedan od sinova kalifa Abd al-Malik ibn Marvana. Naslijedio je svog brata Jezida II. Njegova unutrašnja politika je bila obilježena nastojanjima da se, sa jedne strane, strogo primjenjuje šerijatsko pravo, dok je s druge strane bio poklonik kulture i umjetnosti i poticao prijevod klasičnih grčkih, latinskih, perzijskih i drugih tekstova na arapski. U vanjskoj politici je nastavio agresivnu osvajačku politiku svojih prethodnika, pri čemu se najviše na udaru našlo Bizantsko Carstvo; dijelom zbog nastojanja da se kompenzira neuspjeh pokušaja osvajanja Carigrada, pokrenuo je niz pohoda u Maloj Aziji, pri čemu se pod komandom njegovog polubrata Maslame, kao i sina Muavije zauzeti Cezareja, odnosno zauzeti i opljačkani brojni gradovi u Kapadokiji i Kilikiji, odnosno granica Kalifata pomaknuta na zapad. Također je vodio ratove protiv Hazara na istoku. 

Njegov najambiciozniji vojni pothvat - invazija današnje Francuske koju je 732. iz al-Andalusa pokrenuo Abdul Rahman Al Ghafiqi, koja je, prema tumačenju kasnijih kršćanskih historičara - trebala predstavljati uvod u osvajanje cijele Evrope, doživjela je veliki neuspjeh u bitci kod Poitiersa, a koji se događaj smatra početkom kraja muslimanske ekspanzije.

Kasnije godine su mu obilježili unutrašnji sukobi, pri čemu je 740. došlo do velikog ustanka Berbera u Sjevernoj Africi, koji je potrajao sve do njegove smrti. Iste je godine došlo i do ustanka šijita pod Zejd bin Alijem u Iraku, koji je također ugušen. Pred kraj života je Kalifat pogodila epidemija difterije pred kojom je pobjegao u pustinju; usprkos toga se zarazio i umro.

Naslijedio ga je nećak Valid.

Literatura
----------

* *The End of Expansion: The Caliphate of Hisham A.D. 724-738/A.H. 105-120* by Jere L. Bacharach and Khalid Y. Blankinship, Albany, SUNY Press, 1989.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Yazid II**  |  **kalif** 724–743 | Slijedi: **Walid II**  |

| * p
* r
* u
Omejadski kalifi |
| --- |
| Porodično stablo • Mediji |
| Kalifi u Damasku(661–750) | Muawiya I • Yazid I • Muawiya II • Marwan I • Abd al-Malik • Al-Walid I • Sulayman • Umar II • Yazid II • Hisham • Al-Walid II • Yazid III • Ibrahim • Marwan II |
| Emiri u Kordobi(756–929) | Abd ar-Rahman I • Hisham I • Al-Hakam I • Abd ar-Rahman II • Muhammad I • Al-Mundhir • Abdullah • Abd-ar-Rahman III |
| Kalifi u Kordoobi(929–1031) | Abd-ar-Rahman III • Al-Hakam II • Hisham II • Muhammad II • Sulayman • Hisham II • Sulayman • *Ali ibn Hammud al-Nasir*[H] • Abd ar-Rahman IV • *Al-Qasim ibn Hammud al-Ma'mun*[H] • *Yahya ibn Ali al-Mu'tali*[H] • *Al-Qasim ibn Hammud al-Ma'mun*[H] • Abd ar-Rahman V • Muhammad III • *Yahya ibn Ali al-Mu'tali*[H] • Hisham III |
| [H] označava hamudidske uzurpatore |
**Vunasti lemuri** (Indriidae) su porodica iz reda primata. Obuhvaća tri roda s ukupno jedanaest vrsta.

Rasprostranjenost
-----------------

Vunasti lemuri žive isključivo na Madagaskaru.

Opis
----

Članovi ove porodice se veličinom tijela međusobno značajno razlikuju. Dok su vunasti makiji bez repa dugi samo 30 cm, indri je najveća živuća vrsta poderda Strepsirrhini unutar reda primata. Kod indrija je rep samo mali batrljak, a rep vunastog makija i sifaka je jednako dugačak kao tijelo. Dlaka krzna je duga i često šarena, uglavnom od bjelkaste preko crvenkaste do sivo crne. Ali zato su njihova uvijek crna lica bez dlaka. Zadnje noge su im duže od prednjih koje su duge i tanke, a palac ne mogu potpuno okrenuti nasuprot ostalim prstima prednjih ekstremiteta.

Način života
------------

Sve vrste žive na drveću, ali i silaze na tlo. Na tlu stoje uspravno, a kreću se kratkim skokovima pri čemu drže prednje ekstremitete dignute u zrak. Često ih se vidi kako leže ispruženi na drveću i sunčaju se trbuhom okrenutim prema suncu. Kao većina životinja koje se hrane lišćem izravnavaju nisku hranjivu vrijednost te hrane dugim pauzama mirovanja. Indriji žive u u grupama od dvije do petnaest jedinki, a sporazumijevaju se glasanjem, ali i izrazima lica.

Ishrana
-------

Sve vrste ove porodice su isključivo biljožderi. Hrane se samo lišćem, voćem i cvjetovima.

Razmnožavanje
-------------

ženke i mužjaci uglavnom žive u dugogodišnjim monogamnim vezama. Nakon skotnosti od četiri do pet mjeseci, najčešće krajem sušnog razdoblja, na svijet dolazi jedno mladunče. Dojenje traje pet do šest mjeseci, a nakon tog razdoblja mladunac nastavlja živjeti još duže vrijeme u porodičnoj zajednici.

Ugroženost
----------

Kao i sve vrste primata na Madagaskaru, ali i drugdje, i ova je porodica ugrožena prije svega uništavanjem šuma na područjima gdje obitavaju.

Rodovi
------

* *Indri indri* je najveći rod ove porodice.
* *Propithecus* obuhvaća sedam vrsta.
* *Avahi* odnosno vunasti maki su najmanji rod ove porodice.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Indridae** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Vunasti lemuri** |

1. ↑  McKenna, MC; Bell, SK (1997). *Classification of Mammals: Above the Species Level*. Columbia University Press. str. 336. ISBN 0-231-11013-8.
**Grofovija Tripoli** je bila križarska država na Levantu, sa sjedištem u današnjem gradu Tripoli i teritorijom koja odgovara polovici današnjeg sjevernog Libanona i dijelovima zapadne Sirije. Predstavlja posljednju od križarskih država, koja je nastala nakon osvajanja grada 1109. godine, pri čemu ju je držao Bertrand od Toulousea, ispočetka vazal kralja Balduina I od Jeruzalema. U 13. vijeku je Tripoli postao vazal Kneževina Antiohije. Sredinom 13. vijeka je Bohemond VI pod uticajem tasta Hetouma I od Kilikijske Armenije dao vazalsku zakletvu Mongolskom Carstvu i pomagao mongolskim vojnim pohodima. U znako odmazde je mamelučki sultan Qalawun krajem 13. vijeka napao Tripoli i Antiohiju s ciljem da ih likvidira. Grofovija Tripoli je prestala postojati nakon pada Tripolija 1289.

Vazalstva
---------

Ova je kneževina bila jako slaba te se uvijek priklanjala nekom moćnijem. Godine 1109. postala je vazal južnog susjeda i najveće križarske države, Kraljevine Jeruzalem Jeruzalemsko kraljevstvo. Ono je u bitci kod Hatina 1187. definitivno izgudio moć. Trupe vladara Egipta Egipat Saladina su ušle u Jeruzalem. Sjedište te sad beznačajne države premješto je u Akru. Sedam godina prije ovog događaja Kneževina Antiohija se oslobodila Bizanta i tako postala najmoćnija križarska država jer Saladin nikada nije ušao u Antiohiju. Tako je mala državica postala vazal Antiohije (1187.). Vazalstvo je trajalo gotovo cijelo stoljeće. Onda su Mongoli ušli u Bagdad te su grofovija Tripoli i Kneževina Antiohija postale vazali moćnom carstvu. Mameluci su osvojili 1268. Antiohiju, a pred sam kraj stoljeća (1289.) i Tripoli je doživio istu sudbinu. Uskoro su Mameluci osvojili Akru 1291. poslijednju križarsku tvrđavu na levantu.

Izvori
------

* Richard, Jean (1999). *The Crusades: c. 1071-c. 1291*. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-62566-1.

***Grofovija Tripoli*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 90144647641155647009
* SUDOC: 151425280
* BNF: cb162068914 (podaci)

 |
**Ispitivanje prionjivosti premaza** je metoda kojom se ispituje prionjivost, a to je jedno od najvažnijih svojstava naliča ili premaza, koje ovisi o kvaliteti pripreme površine i o sukladnosti (kompatibilnosti) premaznih sredstava. U slučaju 2-K (dvokomponentnih) premaza ovisi o odnosu korištenih komponenti. Čvrstoću prianjanja (adheziju) prevlake na podlogu nije jednostavno izravno mjeriti. Zato se u proizvodnji većinom određuju neka mehanička svojstva povezana s adhezijom, pri čemu se uzorak s prevlakom redovito razara, to jest metode određivanja prionjivosti premaza su destruktivne metode.

Metode ispitivanja
------------------

### Metoda povlačenjem premaza

Jedna od metoda za određivanje prionjivosti ili adhezije premaza (metoda povlačenjem premaza ili eng. *Pull-off test*) je mjerenje sile koja je potrebna za odvajanje metalnog valjčića koji se specijalnim ljepilom zalijepi za površinu na kojoj se nalazi premaz kojem želimo odrediti adheziju. Valjak na površini ostaje zalijepljen određeno vrijeme, a zatim se primjenjuje sila kako bi se odvojio od površine. U trenutku odvajanja valjka s površine moguće je očitati brojčanu vrijednost adhezije izraženu kao vrijednost sile u N/mm2 potrebne za uklanjanje valjka. Mjerenje se provodi u skladu s normama ISO 4624, ASTM D451 te BS EN 24624.

### Metoda zarezivanja mrežice

Druga metoda koja se koristi za određivanje prionjivosti premaza sastoji se u zarezivanju mrežice pomoću specijalnog uređaja koji sadrži više usporednih noževa međusobno podjednako udaljenih jedan od drugog. Njihova udaljenost ovisi o debljini suhog sloja premaza, tako da se za debljine premaza do 60 μm koriste noževi čija je međusobna udaljenost 1 mm; za premaze debljine do 120 μm međusobna udaljenost je 2 mm, dok je za premaze preko 120 μm udaljenost noževa je 3 mm. 
Ova ispitivanja obavljaju se u skladu s normom HRN EN ISO 2409. Može se koristiti i adhezivna ljepljiva traka, u skladu s normom ASTM D 1000, koja se nalijepi preko urezane mrežice i naglo povuče te se promatra kvaliteta mrežnih očica nakon skidanja ljepljive trake. Ispitivanje se provodi na način da se noževima uređaja urežu dva reda linija međusobno okomitih (90º). Dubina zarezivanja kvadrata mora biti takva da noževi prolaze kroz sloj premaza do metalne podloge. Nakon zarezivanja mrežice promatra se u kojoj mjeri je došlo do odvajanja premaza od podloge te se nalaz klasificira prema ocjeni adhezije premaza prema normi ISO 2409:

* ocjena 0: tragovi rezova su potpuno glatki, nijedan kvadratić mrežice nije otkinut;
* ocjena 1: nešto premaza je oljušteno na sjecištima u mrežici, manje od 5% površine je oštećeno;
* ocjena 2: dio premaza je oljušten na rubovima i sjecištima u mrežici. 5 do 15% površine je oštećeno;
* ocjena 3: premaza je oljušten duž rubova i unutar kvadratića mrežice. 15 do 35% površine je oštećeno;
* ocjena 4: premaza je oljušten duž rubova cijelog reza, neki kvadratići su potpuno oljušteni. 35 do 65% površine je oštećeno;
* ocjena 5: više od 65% površine je oljušteno.

Izvori
------

1. ↑   Maja Kliškić i Ladislav Vrsalović: *Vježbe iz tehnologije površinske zaštite*, Kemijsko-tehnološki fakultet u Splitu, 2005.
**Vaasa** (švedski: *Vasa*) je grad i općina na zapadu Finske od 66,321 stanovnika.

Ona je i administrativni centar Regije Ostrobotnija.

Geografske karakteristike
-------------------------

Vaasa leži u Botnijskom zaljevu, udaljena oko 420 km sjeverozapadno od 
Helsinkija.

U gradu živi značajna švedska manjina (24.8%).

Historija i znamenitosti
------------------------

Grad je osnovan 1606. za vladavine švedskog kralja Karla IX, koji mu je 1611. dao 
povelju o statusu grada. U čast Dinastije Vasa nazvan je - Vaasa. 
Drugi Apelacioni sud na teritoriju Finske osnovan je u Vaasi 1776.

Nakon katastrofalnog požara, koji je zahvatio grad 1852. grad je preseljen na novu lokaciju nekih 5 km bliže moru i prezvan u **Nikolainkaupunki** / Nikolaistad (po ruskom caru) to ime nosio je do 1917. kad mu je vraćeno staro ime.

Za Finskog građanskog rata 1918. Vaasa je bio pivremeni
glavni grad Finske bele garde.

Privreda
--------

Danas je Vaasa važna luka za izvoz drva i uvoz sirovina.

Pored toga Vaasa je i snažan Industrijski centar, predionice tekstila, šećerana, tvornice strojeva, 
sapuna i konditorskih proizvoda.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Švedska, Malmö
* Švedska, Umeå
* Norveška, Harstad
* Danska, Helsingør
* Estonija, Pärnu
 | * Njemačka, Schwerin
* Njemačka, Kiel
* Češka, Šumperk
* Tanzanija, Morogoro
* SAD, Bellingham, Washington
 |

Izvori
------

1. 1 2 3  „Finland: Ostrobothnia" (engleski). City population. Pristupljeno 09. 10. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Vaasa*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 09. 10. 2015.

Vanjske veze
------------

***Vaasa*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada* (`fi`)