recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**João V od Portugala** (Lisabon, 22. oktobar 1689.-Lisabon, 31. jul 1750.) bio je Portugalski kralj od 1706. do smrti 1656.

Njegova vladavina protekla je mirno, kako je u to vrijeme njegov dvor silno uvećao bogatstvo, bio je veliki mecena, pa je tako stekao nadimak *Velikodušni* 
(portugalski: Magnânimo).

Biografija
----------

João je od oca Pedra II (1683.-1706.) naslijedio sudjelovanje u Ratu za španjolsko nasljeđe (1701.-14.), ali je to 
sredio sklapanjem mirovnih sporazuma sa Francuskom (1713.) i Španjolskom (1715.).

Ostatak njegove vladavine prorekao je u miru, osim kratke kampanje protiv Osmanilija.
Kako je u riznicu doticao velik prihod od zlata i dijamanata iz Kolonijalnog Brazila, nije više ovisio o Cortesu (parlament) i njegovoj 
financijskoj pomoći, pa je znatno ojačao poziciju dvora u odnosu na plemstvo.

Iako je pokušao modernizirati mornaricu, manufakturu i građevinarstvo, imao je suviše tromu administraciju, pa mu to nije 
uspjelo. Veliko bogatstvo omogućilo mu je da imitira spektakularnost evropskih dvorova. 
Iskazao se kao mecena umjetnosti i kulture, osnovao je Kraljevsku historijsku akademiju (1720.) i Prirodoslovni i arhitektonski
muzej.

Crkvi je donirao enormne svote kako bi poboljšao status portugalskog dvora u Vatikanu, ali ga je to nakraju dovelo do dugotrajnog spora sa papama.

U starosti je patio od lošeg zdravlja, pa su umjesto njega vladali dvorski savjetnici prelati, čija je nesposobnost rezultirala zanemarivanjem tuzemnih poslova. 
Na tronu ga je naslijedio njegov sin José I.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*John V king of Portugal*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 06.02.2024.

Vanjske veze
------------

***João V od Portugala*** na Wikimedijinoj ostavi

* *John V king of Portugal* ()
**Jean-Luc Mélenchon** (rođen 19. avgusta 1951) francuski je političar.

Nakon pridruživanja Socijalističkoj partiji 1976. Mélenchon je izabran za opštinskog poslanika grada Massy 1983. godine, departmanskog poslanika departmana Essonne 1985. godine i nacionalnog senatora istoga departmana 1986, 1995. i 2004. godine). Služio je i kao delegirani ministar za stručno orazovanje u periodu od 2000. do 2002. godine u vladi Lionela Jospina i ministarstvu ministra obrazovanja Jacka Langa.

Bio je deo levog krila Socijalističke partije sve do 2008. godine i kongresa u Reimsu nakon čega je osnovao novu levu partiju *Parti de Gauche, PG*. Bio je predsednik, a zatim i jedan od dva kopredsednika partije sve do 2014. godine. 2009. je izabran za člana Evropskog parlamenta kao kandidat Levog fronta za jugozapad zemlje. Pažnju javnosti stekao je 2010. za vreme demonstracija protiv reformi penzionog sistema kada je bio čest gost u medijima. Mélenchon je u februaru 2016. osnovao levičarski pokret *La France Insoumise* (FI, "Nepokorena Francuska" ili "Pobunjena Francuska"). Bio je jedan od kandidata na predsedničkim izborima 2012. godine i kandidat je na predsedničkim izborima u Francuskoj 2017. kao i na izborima 2022. godine. Na predsedničkim izborima 2012. na kojima je bio četvrti, osvojio je 11,1% glasova u prvom krugu glasanja, 2017. godine 19,6% glasova u prvom krugu, a 2022. je prema izlaznim anketama uprkos samostalnom izlasku na izbore Komunističke partije osvojio 22.2% glasova, svega 0.8% manje od drugoplasirane radikalno desne kandidatkinje Marine Le Pen.

Vanjske veze
------------

* 

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Jean-Luc Mélenchon***
***1914, die letzten Tage vor dem Weltbrand*** (sh. *1914, posljednji dani prije svjetskog požara*) je njemački crno-bijeli historijski film snimljen 1931. u režiji Richarda Oswalda. Po svojoj strukturi je dokumentarna drama, koja kroz zbivanja, diskusije i proces odlučivanja u uredima i dvorovima vodećih vladara i državnika Evrope nastoji prikazati kako je u ljeto 1914. sarajevski atentat izazvao sveopću diplomatsku krizu koja je eskalirala u prvi svjetski rat. Autori su, na preporuku njemačkog Ministarstva vanjskih poslova, snimili prolog u kome historičar Eugen Fischer-Baling iznosi svoju tezu kako najveću odgovornost za izbijanje krvoprolića snosi ruska carska vlada. Nekoliko mjeseci nakon službene premijere je 1914 svečano prikazan u Reichstagu gdje su osim zastupnika bili prisutni brojni diplomati iz evropskih država. Kritike su uglavnom hvalile Reinholda Schünzela koji je portertirajući cara Nikolaja II ostvario svoju prvu ulogu u zvučnom filmu. Nakon dolaska nacista na vlast je *1914* kritiziran, iako najviše zbog Oswaldovog jevrejskog porijekla.

Vanjske veze
------------

* *1914, die letzten Tage vor dem Weltbrand* na sajtu IMDb
* 1914, die letzten Tage vor dem Weltbrand in filmportal.de
**Menandar Protektor** (grč. Μένανδρος, druga polovina 6. veka) bio je vizantijski pisac, pravnik i član garde cara Mavrikija (vladao 582–602), odakle mu i nadimak *Protector*.

Menandar je napisao savremenu *Istoriju*, u kojoj je obradio period od 558. do 582. godine. Ua opšti uzor uzeo je Agatiju, pa i svoje delo započinje tamo gde se završava Agatijina istorija. Menandar je jedini opširan izvor za ovaj period vizantijske istorije, pa kasniji pisci uzimaju podatke od njega za to doba. Sačuvani su samo fragmenti kod Suide i u *Excerpta de egationibus* Konstantina Porfirogenita. Menandar je pisao i pesme, od kojih je sačuvan samo jedan epigram u *Palatinskoj antologiji*.

Po pouzdanosti vesti i po geografskim i etnografskim podacima koje daje, Menandar spada među najznačajnije vizantijske izvore 6. veka i među najdragocenije vizantijske izvore uopšte. Kako i sam kaže, on je više pazio na tačnost podataka koje daje, nego na književnu formu vesti. Izvori su mu bili: usmena pričanja, izveštaji poslanstava i dokumenti do kojih je lako dolazio zahvaljujući svom visokom položaju na dvoru. Neke događaje i sam je proživeo, a nije isključeno da je išao i u provincije, gde je mogao na licu mesta da upozna odnose između Vizantinaca i varvara.

Eksterni linkovi
----------------

Istorijska biblioteka: Menandar Protektor

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 100901163
* LCCN: n86082820
* ISNI: 0000 0000 7980 292X
* GND: 100953743
* SELIBR: 76489
* SUDOC: 028194594
* BNF: cb120079207 (podaci)
* BIBSYS: 95003456
* BNE: XX1465757

 |
„Rogoz" preusmjerava ovdje. Za reku u Srbiji, v. Rogoz (reka).

**Ševar**, **rogoz**, ili **rogož** (lat. *Typha*), je rod monokotiledonih biljaka iz porodice Typhaceae. To su barske višegodišnje biljke. Ove biljke rastu u močvarnim predelima Evrope, Afrike, Severne Amerike i Azije. Osobene su po dugačkim, tankim, trakastim listovima.

Rogoz se koristi još od davnina za pravljenje raznih prostirki (asura). U današnje vreme se od njega prave ukrasne prostirke, ukrasne zavese i prostirke za plažu.

Vrste
-----

* Uskolisni rogoz - *Typha angustifolia*
* hibrid *Typha angustifolia χ T. latifolia*

* *Typha domingensis*
* Бели рогоз - *Typha latifolia*
* *Typha laxmannii*
* *Typha minima*
* *Typha orientalis* и *Typha muelleri*
* *Typha shuttleworthii*

Najrasprostranjenija vrsta je Typha latifolia.

Vanjski linkovi
---------------

***Ševar*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **biljci** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Palata Mediči, Firenca.
Vila Mediči, Fisole kod Firence.
**Mikeloco di Bartolomeo Mikeloci** (ital.:Michelozzo di Bartolommeo, \*1396. Firenca - † 1472. Firenca) bio je italijanski arhitekta i vajar rane renesanse.

Biografija i delo
-----------------

Bio je sin krojača, emigranta iz Burgundije. Sarađivao je sa Gibertijem i Donatelom. Nakon nekog vremena opredelio se za arhitekturu. Kao arhitekta bio je pod uticajem Filipo Bruneleskija. Poznat je po palatama i vilama u Firenci i njenoj okolini. Njegov obožavalac Cosimo Medici mu je poverio 1444. godine izgradnju palatu Mediči-Rikardi u Firenci.

Mikelocovo najznačajnije delo je palata Mediči-Rikardi i on je ovaj projekat gradio više od 20 godina i oko 1460. godine je bio pri kraju gradnje. Ustvari, Medičijevi nisu odobrili Bruneleskijev projekat za svoju palatu jer je on verovatno bio isuviše raskošan, podsećao je na raskošne vile iz rimskog carstva i poverili su izgradnju manje poznatom arhitekti Mikelociju. On je ovaj objekat rešio pod uticajem Bruneleskija i vila ima rustikalnu obradu prizemlja (prozore na njoj je kasnije dodao Mikelanđelo), sprat je obrađen lakšom obradom kamena od tesanika a treći nivo je neraščlanjen. Na vrhu se nalazi venac kao neki poklopac koji se inspirisao rimskim hramovima i njime se završava i ističu se sva tri nivoa. Sva tri nivoa predstavljaju gradaciju i svaki za sebe čini posebnu celinu. Izgradnja je započeta pre smrti Filipa Brunuleskija i rezultat još uvek podseća na firentinske palate Brunuleskija.

Godine 1458. - 1461. radio je Vilu Mediči u Fisole pored Firence.1462. godine je radio u Milanu a nedugo zatim je radio i u Dubrovniku na Kneževom dvoru i kuli Minčeta (kojoj je baš ovaj firentinski majstor u službi Republike dao osnov, i na čijoj izradnji je učestvovao ceo grad kome je pretila opasnost od Turaka), zajedno sa arhitektom Jurajem Dalmatincem.

Umro je prema Đorđo Vazariju 1472. godine u Firenci, a sahranjen je u manastiru Sv. Marka.

Izbor iz dela
-------------

* Dogradnja Santisama anunciata, Firenca 1444.
* Palata Mediči- Rikardi, Firenca 1444. - 1464.
* Manastir san Marko Firenca 1440.
* Dom Santa Marija del Fiore, Firenca 1296. - 1472.
* Vila Mediči, Kaređi - sev. predgrađe Firence
* Vila Mediči, Kafađiolo
* Palata Komunale, Montepulčiano 1440.

Literatura
----------

1. istoimeni članak iz nemačke Vikipedije
2. članak o palati Mediči Rikardi iz nemačke Vikipedije
3. H. W. Janson, *Istorija umetnosti*, Beograd, Prosveta, 1982.
4. PSN ČS Akadémia vied Praha 1962.
5. Đina Piskel, *Opšta istorija umetnosti*, Beograd 1974.

Eksterni linkovi
----------------

***Michelozzo*** na Wikimedijinoj ostavi

* Firenze by Net
* Artist Biography site
***40 Days and 40 Nights*** je američka filmska romantična komedija iz 2002. režisera Majkla Lemana i scenariste Roba Pereza. Priča filma prati život Meta Salivena (Džoš Hartnet), koji se suzdržava od bilo kakvih seksualnih odnosa tokom trajanja uskršnjeg posta.

U Srbiji je prikazan pod naslovom ***40 dana i 40 noći***, a u Hrvatskoj pod naslovom ***40 dana bez komada***.

Radnja
------

Priča počinje katastrofalnim raskidom poslednje veze Meta Salivana. Zgodni i usamljeni veb dizajner Met, otkriva da se lek za njegov bol možda nalazi na neočekivanom mestu - u postu. Momak koji nikada nije uspeo ništa da završi odlučuje se na ono što nijednom muškarcu nije uspelo: 40 dana bez seksa.

U početku, njegov zavet ide po planu; sve se menja kada sretne ženu svojih snova - Eriku. Seksepilna i zanimljiva Erika učiniće da Met poludi. I dok već padaju opklade da Met neće postići ono što je obećao, on pokušava da izdrži i ujedno se nada da će ga Erika razumeti i sačekati 40 dana i 40 noći.

U Sloveniji je ovaj film ostvario svojevrstan rekord: po broju gledalaca i ostvarenom prihodu u prvoj nedelji prikazivanja dostigao je "Spajdermena". Po početku prikazivanja, 30. maja, "40 dana i 40 noći" odmah je dospeo na prvo mesto po gledanosti u Australiji.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Džoš Hartnet | Met |
| Šenin Sosamon | Erika |
| Emanuel Vogir | Suzi |

Izvori
------

1. ↑  „40 Days and 40 Nights (2002)". *Box Office Mojo*. Amazon.com.

Vanjske veze
------------

* Službeni veb-sajt
* *40 Days and 40 Nights* na sajtu IMDb
* *40 Days and 40 Nights* na AllMovie-u ()
* *40 Days and 40 Nights* na Rotten Tomatoes-u ()
* *40 Days and 40 Nights* na Box Office Mojo-u

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Michael Lehmann |
| --- |
| 1980-e | 
* *Heathers* (1989)

 |
| 1990-e | 
* *Meet the Applegates* (1991)
* *Hudson Hawk* (1991)
* *Airheads* (1994)
* *The Truth About Cats & Dogs* (1996)
* *My Giant* (1998)

 |
| 2000-e | 
* *40 Days and 40 Nights* (2002)
* *Because I Said So* (2007)
* *Flakes* (2007)

 |
**Demet Özdemir** (rođena 26. veljače 1992) turska je glumica, model i plesačica. Najpoznatija je po ulozi Sanem u romantičnoj komičnoj seriji *Erkenci kuş*.

Život i karijera
----------------

Özdemir je rođena 26. veljače 1992. kao najmlađe od troje djece. U Istanbul se iz rodnog İzmita preselila s majkom i bratom i sestrom nakon razvoda roditelja, kad je imala sedam godina.

Njena baka je bugarska Turkinja. Ona je iz Bugarske imigrirala u Tursku. Njezina baka i brat kasnije su se doselili u Njemačku.

U početku je bila pomoćna plesačica za Bengü, a kasnije se pridružila plesnoj skupini Efes kızları. Özdemir se zatim pojavila u glazbenom spotu Mustafe Sandala "Ateş Et ve Unut" i uskoro glumila u Foxovoj novoj seriji *Sana bir sır vereceğim*, zajedno s Esrom Ronabar, Muratom Hanom i Ekinom Koçom, portretirajući lik Aylin s električni moćima.

Kasnije je portretirala lik Ayle na u djelu *Kurtu seyit ve şura*, a ulogu Demet dobila je u filmu *Tut sözünü*. Potom je glumila Aslı u seriji Star TV-a *Çilek kokusu*. Özdemir se pojavila i u Bengüevom glazbenom spotu "Hodri Meydan".

Od 2018. do 2019. godine igrala je glavnu ulogu Sanem u turskoj romantičnoj komičnoj seriji *Erkenci kuş* (Ptica ranoranilica / Prevrtljivo srce) kao par sa Canom Yamanuom. Nagradu za najbolju glumicu dobila je na Murex d'Or-u 2019. u Libanonu za ulogu u ovoj seriji.

U studenom 2019. postala je robna ambasadorica za Pantene u Turskoj.

Özdemir igra glavnu ulogu Zeynep u *Doğduğun ev kaderindir* kao par sa İbrahimom Çelikkolom. Seriju producira OG Medya, a režira Çağrı Bayrak; premijerno je emitirana na TV8 25. prosinca 2019. Scenarij je inspiriran romanom dr. Gülseren Budayıcıoğlu, *Camdaki kız* (Djevojka na prozoru).

Filmografija
------------

|
|  |
| Film |
| God. | Naslov | Uloga | Napomena |
| 2015 | *Tut sözünü* | Demet |  |
| 2017 | *Sen kiminle dans ediyorsun* | Aysel |  |
| TV |
| God. | Naslov | Uloga | Napomena |
| 2013 | *Sana bir sır vereceğim* | Aylin Gündoğdu | glavna uloga |
| 2014 | *Kurt seyit ve şura* | Alya | sporedna uloga |
| 2015 | *Çilek kokusu* | Aslı Koçer | glavna uloga |
| 2016 | *Room Number: 309* | Lale Yenilmez | glavna uloga |
| 2018 | *Tolgshow*  | improvizacija | gost |
| 2018–2019 | *Erkenci kuş* | Sanem Aydın | glavna uloga |
| 2019– | *Doğduğun ev kaderindir* | Zeynep | glavna uloga |
| Reklame |
| God. | Reklama | Uloga | Napomena |
| 2012 | *Pegasus Hava Yolları* | – |  |
| 2015 | *Fresh Company Markasının Reklam Yüzü* | – |  |
| 2017 | *Garnier* | – |  |
| 2019 | *Nike* | – |  |
| 2019 | *Pantene* | ambasadorica brenda |  |
|
***7 seX 7*** je hrvatski erotski dramski film iz 2011. koji je napisala i režirala Irena Škorić, kojoj je to bio cjelovečernji prvijenac. Film je omnibus sastavljen od sedam priča, svih snimljenih u jednom kadru, a kojima je glavna poveznica ljudska seksualnost. Ovim filmom prvi put u povijesti hrvatskog igranog kino-filma prikazana je scena ljubljenja dvaju gay muškaraca.

Uloge
-----

* Ana Majhenić - Ona
* Frano Mašković - On
* Jelena Perčin - Lada
* Sara Stanić - Stela
* Robert Kurbaša - Kazimir
* Csilla Barath Bastaić - Hana
* Ivan Glowatzky - Marko
* Petra Težak - Gloria
* Ivan Đuričić - On
* Mia Biondić - Ona
* Asim Ugljen - On
* Kristijan Ugrina - Franjo
* Jelena Jokić - Lepa
* Marinko Leš - Karlo
* Jure Radnić - Ivo
* Mario Kovač - muškarac

Kritike
-------

Ivan Žaknić je o filmu zapisao:

"Svakako najkontroverznijim naslovom u konkurenciji predstavila se Irena Škorić, autorica niza nagrađivanih kratkih filmova i dokumentaraca. Njezin *7 seX 7* svojevrsni je omnibus od sedam erotičnih priča što u sjećanje neizbježno priziva slavni *Decameron*. Svi su filmovi snimljeni u jednom kadru, stilski su na tragu 'cinema veritea' i 'Dogme', a Škorić ih je osim erotikom nakrcali i brojnim filozofskim, filmskim, glazbenim i društvenim referencama. Problem je što priče kvalitetom izrazito variraju, što smo onu najbolju – *9. ožujak* - već vidjeli te što je, unatoč najavama, film cijepljen od humora."
S druge stane, kritičar Damir Radić je hvalio film:

"U svom debiju Irena Škorić prva je u hrvatskoj slikopisnoj povijesti snimila i scenu biseksualnog s/m threesomea sa ženskom dominacijom, u kojoj Jelena Perčin, glumica uvjetno rečeno zvjezdanog statusa, ljubi bradavice na grudima svoje malo znane partnerice Sare Stanić, ali kritičar u tome ne vidi ni zrno kontekstualne smjelosti, nego tek nešto "slabo snimljeno i loše osvijetljeno"... Nikad nitko u Hrvata nije snimio erotski omnibus, nitko nikad nije snimio scenu gej ljubljenja ni biseksualnog s/m trojca, no to autorici nije pribavilo ni minimum kontekstualnog bonusa. Glumačka hrabrost za naše prilike također se nije računala, kao ni generalno dobri glumački nastupi koji su izvlačili i one slabije napisane dijelove teksta. Doista, *7 seX 7* kvalitetom se ne uzdiže iznad hrvatskog prosjeka, ali ni ne ide niže od njega, a donosi hrvatskom filmu stanoviti broj prizora koje nikad nije imao, i to iz najosjetljivije, erotske sfere. Pametnome dovoljno za respekt."

Izvori
------

1. 1 2  Damir Radić (22.1. 2012). „Kritičari rezistentni na erotiku". Novosti.
2. ↑  Ivan Žaknić (20.7. 2011). „Vrlo dobra 'Kotlovina', neujednačeni '7 seX 7'". tporrtal.hr.

Vanjske poveznice
-----------------

* *7 seX 7 (2011)* na Internet Movie Databaseu
* Intervju sa Irenom Škorić Arhivirano 2015-06-26 na Wayback Machine-u
U oblasti humane genetike, **mitohondrijska Eva** se odnosi na najskorijeg zajedničkog pretka modernog čoveka po majčinoj liniji. Drugim rečima, ona je žena od kojih današnji ljudi potiču preko svoje majke, koja dalje potiče od svoje majke, i tako dalje, sve dok se na kraju ne dođe do jedne osobe. Pošto se sav mitohondrijski genom u opštem slučaju prenosi sa majke na potomstvo bez rekombinacije, svi mitohondrijski genomi u svakoj živoj osobi direktno potiču od mitohondijske Eve. Mitohondrijska Eva je ženski pandan ipsilon-hromozomskom Adamu, najskorijem zajedničkom pretku po očevoj liniji, iako je između njih dvoje period od nekoliko hiljada godina.

Procenjuje se da je mitohondrijska Eva živela pre oko 200.000 godina, najverovatnije u istočnoj Africi, kada je *Homo sapiens sapiens* (savremeni čovek) kao podvrsta počeo da se razvija od drugih podvrsta ljudi.

Mitohondrijska Eva je živela kasnije od hajdelberškog čoveka i pojave neandertalaca, ali pre migracije iz Afrike. Vremenski period u kom je živela Eva je bio udarac multiregionalnoj hipotezi, a išla je u prilog da je moderni čovek nastao relativno skoro u Africi i širio se odatle, zamenivši arhaičnije vrste ljudi kao što su neandertalci.

Izvori
------

1. ↑  Soares P, Ermini L, Thomson N, *et al.* (June 2009). „Correcting for purifying selection: an improved human mitochondrial molecular clock". *Am. J. Hum. Genet.* **84** (6): 740–59. DOI:10.1016/j.ajhg.2009.05.001. PMC 2694979. PMID 19500773. .

	* University of Leeds - New ‘molecular clock’ aids dating of human migration history, Pristupljeno 13. 4. 2013.
2. ↑  'Your Genetic Journey' - The Genographic Project, Pristupljeno 13. 4. 2013.

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **biologiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
*Za ostale upotrebe, v. Zoran Talić.*

**Zoran Talić** (Banja Luka, SFRJ, 30. januar 1983) je bivši predsjednik Skupštine grada Banja Luka. Politikom se bavi od 2001. godine, a po zanimanju je diplomirani pravnik.

U tri mandata za redom biran je za odbornika u lokalnom parlamentu, kao kandidat Partije demokratskog progresa (PDP) koju je napustio u februaru 2017. godine. Nedugo nakon napuštanja PDP-a, zajedno sa grupom bivših članova banjalučkog gradskog odbora ove partije osnovao je Politički građanski front (POLIGRAF). Izabran je za predsjednika POLIGRAF-a, ali sa ovom partijom nije imao uspjeha na izborima 2020. godine, jer nije prešla cenzus.

Biografija
----------

Osnovnu školu i gimnaziju završio je u Banjoj Luci, gdje je i diplomirao na Fakultetu pravnih nauka privatnog univerziteta Apeiron. Radio je u Fondu PIO Republike Srpske do 2013. godine, nakon čega je započeo angažman na poziciji prokuriste u konsalting preduzeću „Intervent", gdje je sarađivao sa domaćim i stranim privrednicima.

Politikom je počeo da se bavi 2001. godine učlanivši se u Partiju demokratskog progresa, u kojoj je biran na brojne važne funkcije, među kojima su predsjednik Gradskog odbora PDP-a Banja Luka, predsjednik Savjeta mladih PDP-a, direktor Političke akademije PDP-a, član Glavnog odbora PDP-a, predsjednik Regionalnog odbora izborne jedinice 3 itd.

Više puta je bio kandidat za odbornika u Skupštini grada Banja Luka, kao i kandidat za poslanika u Narodnoj skupštini Republike Srpske. Po prvi put za odbornika je izabran na Lokalnim izborima 2008. kada ga je podržalo 797 građana Banje Luke. Četiri godine kasnije u gradski parlament izbaran je sa 1.043 glasa, a na Lokalnim izborima 2016. dobio je 2.264 glasa.

Nezadovoljan radom rukovodstva PDP-a na čelu sa novoizabranim predsjednikom partije Branislavom Borenovićem, u februaru 2017. godine obavijestio je javnost o napuštanju PDP-a i postao samostalni odbornik u Skupštini grada Banja Luka. PDP je tada napustila i odbornica Tatjana Čičić-Odžaković, a uskoro su to uradili još neki članovi Gradskog odbora PDP-a Banja Luka.
U aprilu 2017. zajedno sa grupom saradnika okupljenih oko ideje građanskog aktivizma u Banjaluci pokrenuo je inicijativu za osnivanje udruženja pod nazivom Politički građanski front.

Za predsjednika Skupštine grada Banja Luka izabran je u julu 2017. godine.

Za odbornika se ponovo kandidovao na izborima 2020. godine na listi Političkog građanskog fronta, ali bez uspjeha pošto ova partija nije prešla cenzus.

Izvori
------

1. ↑  Grad Banja Luka, lista funkcionera, Pristupljeno 3. 1. 2021.
2. ↑  Centralna izborna komisija BiH, rezultati 2008. Arhivirano 2017-09-11 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 11. 9. 2017.
3. ↑  Centralna izborna komisija BiH, rezultati 2012. Pristupljeno 11. 9. 2017.
4. ↑  Centralna izborna komisija BiH, rezultati 2016. Pristupljeno 11. 9. 2017.
**Opsada Barija** je trajala od 5. augusta 1068. do 15. aprila 1071. i tokom nje je normanski vođa Robert Guiscard nastojao osvojiti grad Bari, sjedište i posljednje uporište bizantskog Katepanata Italija. Predstavljala je dio normanskog osvajanja Južne Italije, područja gdje se nekadašnja bizantska vlast 1060-ih svela tek na nekoliko primorskih gradova. Guiscard, koji je tokom prethodnih kombinacijom diplomacije i brutalne sile zauzeo ostatak, godine 1068. je pokrenuo pohod s ciljem da ih pripoji svojoj državi. Dok je Otranto brzo pao pod udarom Guiscardovog pomoćnika Geoffroya od Conversana, stanovnici i garnizon Barija su se odlučili na dugotrajni otpor, prethodno porazivši lokalnu pro-normansku frakciju. Bizantski car Roman IV Diogen je u nekoliko navrata uspio Bariju poslati pomoć preko mora, ali je 1069. bizantska vojska razbijena na kopnu. Sljedeće godine je Guiscard uspio nakon višemjesečne opsade zauzeti Brindisi. U gradu je zavladala velika glad. Posljednja ekspedicija s pomoći gradu, na kojoj je na čelu bio katepan Stefan Pateran, napadnuta je od normanskih pomorskih snaga. Usprkos teških gubitaka, Stefan se uspio probiti u grad. Tamo je, međutim, brzo zaključio da je dalji otpor uzaludan te je poslao delegaciju Guiscardu da pregovara o predaji. Ona je dogovorena i izvršena 15. aprila. Time je prestao posljednji trag bizantske vlasti nad Italijom. Godine 1156-58. je bizantski car Manuel I Komnen pokušao ponovno osvojiti Bari, ali bez uspjeha.

Literatura
----------

* William of Apulia (1096–99). „The Deeds of Robert Guiscard" (DOC). University of Leeds. Arhivirano iz originala na datum 2009-09-14. Pristupljeno 19. VII 2007.
* Al. Vasilief. „The time of troubles (1056-1081)". *A History of the Byzantine Empire*. Ellopus. Pristupljeno 19. VII 2007.
**Santa Catarina** (portugalski: *Ilha de Santa Catarina*) je otok u Atlantskom oceanu na jugu Brazila u Saveznoj državi Santa Catarina.

Karakteristike
--------------

Otok ima površinu od 424,4 km², dug je oko 54 (sjever-jug) i maksimalno širok (istok-zapad) -18 km. Taj vrlo razvedeni otok ima vlastiti arhipelag od 47 otočića.

Na jugozapadu otoka pored kopna prostire se grad Florianópolis, administrativni centar Države Santa Catarina.
Na otoku živi oko 300.000 ljudi.

Historija
---------

Prastanovnici otoka bili su Tupí-Guaraní indijanci, koji su zvali - Meiembipe. Tokom 16. vijeka zauzeli su ga Portugalci, i pretvorili u punkt za snabdjevanje vodom i hranom brodova na putu prema La Plati.

Otoku je dao današnje ime venecijanski pomorac Sebastiano Caboto, po svojoj supruzi Catarini de Medrano. 
Efikasna kolonizacija otoka počela je tek 1679. kad je osnovano naselje Nossa Senhora do Desterro (današnji Florianópolis). On je službeno osnovan 1726. a svoje današnje ime dobio je po tadašnjem brazilskom predsjedniku - Florianu Peixotu, nakon sloma federalističke revolucije krajem 19. vijeka. To je bila želja njegovih otočkih simpatizera.

Danas je lokalno stanovništvo otoka gotovo u potpunosti rezultat portugalske kolonizacije, točnije Azoraca, čiji su običaji i tradicija i danas jasno vidljivi, po 
karakterističnom dijalektu, gastronomiji i tradicijskoj arhitekturi.

Izvori
------

1. 1 2  „*A ilha de Santa Catarina é parte do município de Florianópolis*" (portugalski). Bahia. Pristupljeno 25.01.2024.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Ilha de Santa Catarina*" (portugalski). InfoEscola. Pristupljeno 28.01.2024.

Vanjske veze
------------

***Santa Catarina (otok)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ilha de Santa Catarina* ()
Ozarje je riječ kojom se naziva svjetlost koja noću obasjava Mjesec sa Zemlje. Ovdje se, naravno, misli na noć koja vlada na dijelu one strane Mjeseca koja nije obasjana Sunčevom svjetlošću, a okrenuta je ka Zemlji, čija je (Zemljina) površina makar djelomično obasjana Sunčevom svjetlošću.

Nagradna igra
-------------

Riječ ozarje je nastala tako što su beogradske dnevne novine "Večernje novosti" 1969. godine povodom sletanja misije sr:Apolo 11 na površinu Mjeseca, u okviru stalne rubrike "Letimo na Mesec", pokrenule nagradnu igru kojom se čitaoci pozivaju da predlože naziv za gore navedenu svjetlost. Na adresu "Večernjih novosti" stiglo je više hiljada pisama s prijedlozima. Pobijedio je prijedlog **Novaka Rojevića**, inženjera građevine i vojnog kartografa iz Karlovca u Hrvatskoj. Odluku o pobjedniku donijela je komisija koju su činili književnici Miroslav Antić, sr:Aleksandar Popović, sr:Božidar Timotijević i sr:Aleksandar Vučo, kao i član redakcije Ljerka Sabić.

Ostali prijedlozi
-----------------

Na 20.000 kupona, koji su tada pristigli u redakciju "Večernjih novosti", bilo je mnogo zanimljivih novih riječi i naziva: *azurina, belodina, erosplaminalunas, Evina jabuka, farosjaj, jugovina, ozorje, svitnica, švalerina, zembelica, zemilje, zemljozarje...*

Vidi još
--------

* Zora (jutro)
* Večernje novosti

Eksterni linkovi
----------------
Televizija u Italiji

Televizija je jedna od omiljenih zabava Italijana koji je gledaju u proseku više od tri sata dnevno. Postoji mnogo televizijskih kanala koje možemo podeliti u ove kategorije:

Državni kanali, odnosno RAI, osnovani 1954. Državni jer su pod upravom\* odbora koji je izabrao vlada. Ovi kanali se finansiraju pretplatom\* koju Italijani plaćaju svake godine i oglašavanjem. RAI, pored tri glavna kanala (Raiuno, Raidue, Raitre), ima i neke satelitske kanale kao što su Railnternational, RaiEducational, RaiSport itd.

Privatni kanali i, pre svega, 3 Mediaset mreže: Canale 5, Italia 1 i Rete 4. Ovde oglašavanje i poruke sponzora često prekidaju programe. Još jedan poznati privatni kanal je La7.

Digitalna, satelitska ili zemaljska TV: pretplatnici koji imaju dekoder\* mogu birati između desetina filmova, sportskih programa i kanala za sve ukuse.

Lokalni kanali koji, pored starih filmova i serija, prikazuju lokalne vesti i programe telešopinga.

Konačno, širenje brzog interneta i novih tehnologija u Italiji takođe menja način na koji gledamo televiziju.
**Adrián Daniel Calello** (Quilmes (Buenos Aires), 14. svibnja 1987.) argentinski je nogometaš koji trenutačno nastupa za Chievo. Igra na poziciji zadnjeg veznog. Budući da je talijanskog podrijetla, osim argentinskog, ima i talijansko državljanstvo.

Klupska karijera
----------------

Karijeru je započeo u Independienteovoj nogometnoj školi. Prvi nastup za seniorsku momčad zabilježio je u veljači 2007. godine. U tri seniorske godine u Independienteu, Calello je odigrao 50 utakmica. 

Prvoj momčadi Dinama pridružio se 1. siječnja 2009.. Njegov transfer je dogovoren 15. prosinca 2008. između predsjednika Independientea, Julija Comparadoa i predstavnika Dinama, izvršnog dopredsjednika Zdravka Mamića i sportskog direktora Zorana Mamića. Ugovor je potpisan na pet i pol godina, a Independienteu je pripala odšteta od 2,200.000 eura. Prvi gol za Dinamo Zagreb a ujedno i prvi u seniorskoj karijeri postignuo je 13. studenog 2010. u 15. kolu 1. HNL u sezoni 2010/11. u Splitu protiv RNK Splita.

22. siječnja 2013. raskida ugovor sa zagrebačkim Dinamom i odlazi u talijansku Sienu.

U srpnju 2013. prelazi iz Siene u Chievo.

Priznanja
---------

### Individualna

### Klupska

**NK Dinamo Zagreb**

* Prvak Hrvatske **(4)**: *2008/09.*, *2009/10.*, *2010/11.*, *2011/12.*
* Osvajač hrvatskog kupa **(3)**: *2008/09.*, *2010/11.*, *2011/12.*
* Osvajač hrvatskog superkupa **(1)**: *2010.*

Izvori
------

1. ↑  Argentinac Daniel Calello novi je član Dinama Arhivirano 2008-12-18 na Wayback Machine-u Preuzeto 16. prosinca 2008.
2. ↑  Calellov životni prvijenac rastužio prepuni Park mladeži Arhivirano 2016-03-06 na Wayback Machine-u Preuzeto 14. studenog 2010.

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil na football-lineups.com
*Ne poistovećivati sa Estonska apostolska pravoslavna crkva.*

**Estonska pravoslavna crkva** (est. *Eesti Őigeusu Kirik*) je samoupravna crkva pod jurisdikcijom Ruske pravoslavne crkve.

Pored nje, postoji još Estonska apostolska pravoslavna crkva pod jurisdikcijom Carigradske patrijaršije.

Istorija
--------

Autonomiju je dobila 10. maja 1920. godine odlukom moskovskog patrijarha Tihona, Svetog sinoda i Visokog crkvenog savjeta Pravoslavne rusijske crkve. Jula 1923. godine dobila je status autonomnog mitropolitskog okruga pod jurisdikcijom Carigradske patrijaršije.

Početkom 1990-ih, Estonska pravoslavna crkva se podijelila na dvije grane: Estonsku pravoslavnu crkvu Moskovske patrijaršije i Estonsku apostolsku pravoslavnu crkvu Carigradske patrijaršije. Raskol se uglavnom odigrao po etnojezičkoj liniji. Većina vjerujućih ruskog govornog područja su prišli ka prvoj, a većina pravoslavnih Estonaca ka drugoj crkvi.

Savremeno stanje
----------------

Estonska pravoslavna crkva ima 2 eparhije (Talinsku i Narvsku) koje objedinjuju 32 parohije. Ukupno ima 57 pripadnika sveštenstva: 43 sveštenika i 14 đakona.

Od 11. avgusta 1992, predstojatelj Estonske pravoslavne crkve je mitropolit talinski i sve Estonije Kornilije (*Jakobs, Vjačeslav Vasiljevič*).

Dana 27. maja 2009, odlukom Svetog sinoda Ruske pravoslavne crkve, osnovana je dužnost vikarnog episkopa na koju je naznačen namjesnik Jovano-Bogoslovskog Makarovskog manastira grada Saranska — arhimandrit Lazar (Gurkin). Hirotonija je izvršena 21. jula 2009. godine.

Odlukom Svetog sinoda od 30. maja 2011. u sastavu Estonske pravoslavne crkve osnovana je Narvska eparhija, pored tada jedine postojeće Talinske eparhije kojom upravlja mitropolit talinski i sve Estonije. Na čelo eparhije postavljen je dotadašnji vikarni episkop Talinske eparhije g. Lazar (Gurkin) sa titulom episkop narvski i pričudski.

Vidi još
--------

* Estonska apostolska pravoslavna crkva

Izvori
------

* ()
* ()

Spoljašnje veze
---------------

***Estonska pravoslavna crkva*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanična stranica Estonske pravoslavne crkve

| * p
* r
* u
Autokefalne i autonomne crkve u pravoslavlju |
| --- |
| Autokefalne crkve | **Četiri drevne patrijaršije:** Carigrad • Aleksandrija • Antiohija • Jeruzalem  Rusija • Srbija • Rumunska • Bugarska • Gruzija • Kipar • Grčka • Poljska • Albanija • Češka i Slovačka • Amerika\* • Ukrajina\* |
| Autonomne crkve | Sinaj • Crna Gora\* • Finska • Estonija\* • Hrvatska\* • Japan\* • Kina\* • Zapadna Europa\* • Besarabija\* • Moldavija\* • Ohrid\* • (RPCIR) |
| \* *Autokefalnost ili autonomija nije opće priznata.*\*\* *Poluautonomnni dio Ruske pravoslavne crkve čija autonomija nije opće priznata.* |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 139783369

 |
**Milja Vujanović "Regulus"** (Beograd, 21. avgust 1945. — Beograd 4. juna 2005) je bila srpska glumica, astrolog i magistar političkih nauka. Postala je poznata kao pobednica na konkursu za najlepšu ženu Srbije 1967.

Slavu je stekla nastupom u znamenitom (i u svoje vreme kontroverznom) filmu *Rani radovi* iz 1969. godine, za potrebe čije uloge se skinula pred kamerama. Nastup je isto tako bio zapažen i zbog glumačkih kvaliteta, te je za njega dobila nominaciju za Zlatnog medveda na Berlinaleu. Uspehe nije nastavila tokom ostatka karijere, s obzirom da su je uglavnom angažovali za stereotipne uloge "seksi" lepotica. Zbog toga je sredinom 1980-ih objavila kako se povlači iz filma i počinje baviti astrologijom i hiromantijom. U tome je, prema navodima tadašnjih srpskih medija, imala i međunarodnog uspeha, te su navodno otiske svojih dlanovi slale zvezde kao Robert de Niro, Sisi Spejsek, Piter Fonda i Franko Nero.  1990-ih je u vreme jugoslovenskih ratova stekla reputaciju miloševićevske režimske astrologinje, te su bili zapamćeni njeni nastupi na Trećem kanalu RTS gde je proricala ratni trijumf Srba, raspad UN i ustanak američkog naroda protv Billa Clintona. Karijeru joj je prekinuo ljubavni partner Obrad Zejak, koji je u nastupu ljubomore na nju 8. maja 2000. ispalio metak od koga je do ostatka života ostala paralizovana.

Filmografija
------------

|  |
| --- |
| **Filmografija glumca Milje Vujanović** |
| God. | Naziv | Uloga |
| 1969. | Rani radovi | Jugoslava |
| 1969. | Most | Monahinja |
| 1970. | Život je masovna pojava |  |
| 1970. | Bablje ljeto |  |
| 1970. | Bube u glavi | Vera |
| 1971. | Nokaut |  |
| 1971. | Sneg na usnama |  |
| 1974. | Pozorište u kući 2 | Olgina koleginica |
| 1975. | Tena |  |
| 1975. | Đavolje merdevine |  |
| 1975. | Pesma |  |
| 1976. | Čast mi je pozvati vas | Milja |
| 1978. | Okupacija u 26 slika |  |
| 1980. | Olovna brigada | Dušica |
| 1981. | Erogena zona | Bokijeva mušterija |
| 1981. | Svetozar Marković |  |

Galerija
--------

Izvori
------

1. ↑  „Prokletstvo slave". *Press Online*. 11. VII 2009.

Vanjske veze
------------

***Milja Vujanović*** na Wikimedijinoj ostavi

* Milja Vujanović na sajtu IMDb
**Slavin Cindrić** (Temišvar, 1901. - Zagreb, 28. travnja 1942.), bio je jugoslavenski nogometaš, nogometni reprezentativac. 

Nogometa se ostavio kad je imao 29. godina, 1930. godine. Umro je od upale pluća 1942. godine u Zagrebu.

Igračka karijera
----------------

### Klupska karijera

Igrao je za zagrebačke klubove Concordiju, Građanski i HAŠK. Igrao je u Mitropa kupu 1928. u četvrtzavršnici.

S zagrebačkim Građanskim se okitio trima naslovima državnog prvaka 1923. 1926. i 1928..

### Reprezentativna karijera

Za reprezentaciju je zaigrao prvi put 28. kolovoza 1920. protiv Čehoslovačke dok je još igrao za Concordiju. Ta je utakmica završila 7:0 za Čehoslovačku. Poslije je kao igrač Građanskog igrao za reprezentaciju, a zadnju protiv Portugala 29. svibnja 1928. godine na olimpijskom turniru u Amsterdamu.

Bio je prvi nogometaš koji je postigao hat-trick za Jugoslaviju. Bilo je to u prijateljskoj utakmici protiv Bugarske 30. svibnja 1926. godine na utakmici u Maksimiru. Reprezentacija je gubila 0:1 na poluvremenu. Cindrić je ušao u drugom poluvremenu umjesto Stevana Luburića i preokrenuo je utakmicu, postigavši pogotke u 75. 83. i 86. minuti. Ukupno je odigrao pet susreta, a ovo su mu bili jedini pogodci za reprezentaciju.

Odigrao je 13 utakmica za Zagreb XI u razdoblju od 1920. do 1928. godine.

Sudjelovao je na OI 1920. godine u Antwerpenu, a od hrvatskih nogometaša s njim su igrali za reprezentaciju Jugoslavije Dragutin Vrđuka, Vjekoslav Župančić, Jaroslav Schiffer, Rudolf Rupec, Dragutin Vragović, Artur Dubravčić, Emil Perška i Josip Scholz. Odigrao je utakmicu protiv Čehoslovačke. Zatim je bio među pozvanima na OI 1924. u Parizu, ali nije igrao nijednu utakmicu, a od hrvatskih nogometaša s njim su bili u izabranom sastavu Dragutin Babić, Stjepan Bocak, Artur Dubravčić, Dragutin Friedrich, Andrija Kujundžić, Antun Pavleković, Alfons Pažur, Adolf Percl, Dragutin Vragović, Dragutin Vrđuka, Branko Zinaja, Emil Perška, Eugen Dasović, Emil Plazzeriano, Janko Rodin, Marijan Marjanović, Rudolf Rupec, Stjepan Vrbančić i Vladimir Vinek. Zadnji nastup na OI bio mu je OI 1928. godine, gdje je odigrao protiv Portugala. Hrvatski suigrači u nogometnoj reprezentaciji bili su Dragutin Babić, Nikola Babić, Ljubo Benčić, Mirko Bonačić, Franjo Giler, Emil Perška, Danijel Premerl te trener Ante Pandaković.

Izvori
------

1. ↑  RSSSF Yugoslavia National Team List of Results 1920-1929

Vanjske poveznice
-----------------

* FIFA.com Arhivirano 2012-11-08 na Wayback Machine-u Slavin Cindrić
* Slavin Cindrić Arhivirano 2012-10-25 na Wayback Machine-u Sports-Reference.com
**Krabe** su grupa dekapodnih rakova (Decapoda) iz infrareda **Brachyura**. Nazivaju se i *kratkrepi rakovi* (prevod latinskog naziva) usled toga što je zadnji deo tela kratak i podvijen ispod prednjeg (glavenogrudnog) regiona.

Opis
----

Glavenogrudni region (cephalotorax)kod kraba ima ovalni oblik, na leđima ispupčen, prekriven brojnim kvržicama. Napred je uži i ima dva kraća šiljka. Uz ivice takođe ima niz kraćih trnastih izraštaja. Ima oči na kratkim drškama, koje može, kao i antene, da uvuče u udubljenja na glavenogrudnom regionu. Ima četiri para dugih nogu, koje se završavaju bodljama i služe za hodanje, i jedan prednji par pretvoren u tanka kliješta.

Glavenogrudni region dug je oko 20 cm, ima bledu žućkastu boju i često na njemu odozgo rastu alge ili sunđeri, pa može dobro da se sakrije u svojoj okolini. Ne može da pliva, ali se vešto kreće po morskom dnu.

Razmnožavanje
-------------

Ženka pod repom nosi oplođena jaja iz kojih se preobražajem razvijaju odrasle životinje.
visitfree roblox.com if you woant free ROBLOX

Literatura
----------

* Životinjsko carstvo: album-bojanka za 250 sličica; autor teksta Eugen Draganović; Beograd (2004)

Spoljašnje veze
---------------

***Kraba*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **životinji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Interferencija** je u fizička pojava uzajamnog utjecaja valova, čiji rezultat može biti njihovo slabljenje, pojačavanje ili poništavanje. Interferencija je vrlo složen fizički proces.

Interferencija se obično dešava pri interakciji valova koji su u korelaciji ili koherentni, bilo zato što dolaze iz istog izvora, ili zato što imaju istu ili skoro istu frekvenciju. Efekti interferencije se javljaju kod svih vrsta valova, npr. svjetlosni, radijski, akustični i valovi vodene površine.

U komunikaciji, pojam označava izmjene i smetnje u poruci koja putuje između pošiljaoca i primaoca. U psihologiji, proces proaktivnog i retroaktivnog zaboravljanja uslijed želje osobe da zaboravi.

Mehanizam
---------

Interferencija valova iz dva točkasta izvora
Princip superpozicije valova nalaže da kada dva ili više talasa incidiraju u istoj točki, ukupni otklon je jednak vektorskoj sumi otklona individualnih valova. Ako vrh vala susreće vrh drugog vala iste frekvencije u istoj točki, onda je veličina otklona jednaka sumi individualnih otklona (konstruktivna interferencija). Ako vrh jednog vala sreće dno drugog vala onda je veličina otklona jednaka razlici individualnih veličina (destruktivna interferencija).

|  |  |
| --- | --- |
| Kombiniranival |  |
| Val 1 |
| Val 2 |
|  | Konstruktivna interferencija | Destruktivna interferencija |

Konstruktivna interferencija se javlja kada je fazna razlika između valova proizvod 2π, dok se destruktivna interferencija javlja kada je razlika π, 3π, 5π, itd. Ako je razlika između faza između ta dva ekstrema, onda je veličina otklona sumiranih valova između minimalne i maksimalne veličine.

U slučaju kada se dva identična kamena ispuste u miran bazen sa vodom na različitim mjestima, svaki kamen generira cirkularni val koji se kreće od točke gdje je kamen ispušten. Kada se dva vala preklope, konačni otklon u određenoj točki je suma otklona individualnih valova. U nekim točkama, oni će biti u fazi i davati će maksimalni otklon. U drugim točkama, valovi će biti u antifazi i neće biti konačnog otklona. Stoga, dijelovi površine će biti stacionarni — oni se vide na gornjoj slici i desno kao stacionarne plavo-zelene linije koje se radijalno šire od centra.

Literatura
----------

***Interferencija*** na Wikimedijinoj ostavi

* 

Ovaj članak, ili jedan njegov segment, izvorno je preuzet iz knjige Ivan Vidanović "*Rečnik socijalnog rada*" uz odobrenje autora.
***A Night to Remember*** (sh. *Noć za pamćenje*) je knjiga američkog historičara Waltera Lorda, originalno objavljena 1955. godine i danas poznata kao jedan od najedetaljnijih i najautoritativnijih prikaza potapanja putničkog broda *RMS Titanic*.

Lord je zanimanje za temu razvio dijelom zbog toga što je poticao iz brodovlasničke porodice, a dijelom zbog toga što je 1926. kao dijete putovao na *RMS Olympic*, brodu-blizancu Titanica. Lord je za potrebe pisanja intervjuirao 63 preživjela putnika, te njihove iskaze iskoristio kako bi na njima temeljio tada još nekonvencionalnu strukturu knjige. Umjesto tradicionalne faktografske kronologije, Lord je zbivanja prikazivao prije svega iz perspektive preživjelih, na gotovo "impresionistički" način. Usprkos toga, *A Night to Remember* se odlikovala izuzetnim bogatstvom detalja i podataka za buduće historičare. Nakon objavljivanja je postala bestseler, a što se dijelom tumači publicitetom koji je dvije godine ranije stvorio hollywoodski *Titanic*, a još više općenitim osjećajem tjeskobe koje je izazivao tadašnji hladni rat i mogućnost da uslijed njegove eskalacije cjelokupna civilizacija i čovječanstvo dožive istu sudbinu kao zlosretni brod. Dio kritičara je, pak, uspjeh tumačio i svojevrsnim osjećajem nostalgije za Belle Epocque kao dobom u kome je vladao nesputani optimizam, vjera u progres i opća sigurnost, a čiji će kraj potapanje samog *Titanica* simbolički označiti.

*A Night to Remember* je već sljedeće godine ekranizirana kao TV-drama u okviru antologije *Kraft Television Theatre*. Dvije godine kasnije je u Britaniji snimljen istoimeni igrani film. Lordu je knjiga omogućila reputaciju najvećeg stručnjaka za *Titanic*. Godine 1986. je, nakon otkrića olupine, napisao svojevrsni nastavak pod imenom *The Night Lives On*.

Literatura
----------

* Anderson, D. Brian (2005). *The* Titanic *in Print and on Screen*. Jefferson, NC: McFarland & Company. ISBN 0-7864-1786-2.
* Biel, Steven (1996). *Down with the Old Canoe*. London: W.W. Norton & Company. ISBN 0-393-03965-X.
* Butler, Daniel Allen (1998). *Unsinkable: The Full Story of the RMS Titanic*. Mechanicsburg, PA: Stackpole Books. ISBN 978-0-8117-1814-1.
* Davis, Fred (1979). *Yearning for Yesterday: A Sociology of Nostalgia*. New York: Free Press.
* Heyer, Paul (2012). Titanic *Century: Media, Myth, and the Making of a Cultural Icon*. Santa Barbara, CA: ABC-CLIO. ISBN 978-0-313-39815-5.
* Mayer, Geoff (2004). *Roy Ward Baker*. Manchester University Press. ISBN 978-0-7190-6354-1.
* Rasor, Eugene L. (2001). *The* Titanic*: Historiography and Annotated Bibliography*. Westport, CT: Greenwood Publishing Group. ISBN 978-0-313-31215-1.
* Welshman, John (2012). *Titanic: The Last Night of a Small Town*. Oxford: Oxford University Press. ISBN 978-0-19-161173-5.
* „National Maritime Museum receives historic Titanic archive: the Lord-Macquitty Collection". National Maritime Museum. 7 April 2003. Arhivirano iz originala na datum 2012-04-14. Pristupljeno 6. IV 2012.
**Bitkoin** (engl. ) je digitalna i globalna valuta. Stvorena je 2009. godine od strane lica ili grupe ljudi pod pseudonimom Satoši Nakamoto.

Karakteristike bitkoina
-----------------------

Bitkoini se stvaraju tokom vremena od strane korisnika bitkoin mreže, umesto od strane centralne banke kao u slučaju standardnih valuta. To znači da je bitkoin "trustless" i korisnici ne moraju da veruju u bilo kakav veći autoritet, čak ni međusobno, kako bi njihov novac bio siguran. Bitkoin nazivaju "kripto-valuta", jer je sistem zaštićen matematikom (kriptografijom) umesto od strane centralnog organa. Decentralizacija takođe znači da različite osobine bitkoina, na primer njegova vrednost u odnosu na druge valute, broj bitkoina u opticaju, stopa inflacije, i naknade za transakcije ne mogu biti izmanipulisani od strane bilo koje pojedinačne osobe ili grupe. To takođe znači da i ne postoji organizacija koja "štiti" korisnike bitkoina i njegovi korisnici sami odgovaraju za svoje gubitke.

Proširenja u dizajnu Bitkoina omogućava anonimno plaćanje na internetu.

Usvajanje bitkoina i njegovo korišćenje nastavlja da raste svake godine. Prihvatili su ga ne samo za potrošači, već i mnoge kompanije koje žele da iskoriste prednosti bitkoina. Gori kritičari uključuju, na primjer, Warren Buffett. Kaže da kupovina bitkoina nije ulaganje.

Spoljašnje veze
---------------

* Bitkoin Arhivirano 2015-10-17 na Wayback Machine-u - objašnjenje na sajtu Računarskog fakulteta
Gravitacijski crveni pomak svjetlosnog vala usljed prostiranja prema gore ususret gravitacijskom polju (proizvodi ga žuta zvijezda ispod). Dijagram nesrazmjerno uvećano prikazuje ovaj učinak.
**Gravitacijski crveni pomak** ili **Einsteinov pomak** je pojam iz astrofizike pojava prividnog smanjenja frekvencije elektromagnetskog zračenja koje odašilje izvor u gravitacijskom polju, promatrano s položaja u slabijem gravitacijskom polju.

Ovo je relativistički učinak promatran u elektromagnetskom zračenju pomicanjem iz gravitacijskih polja. Smanjenje valne duljine naziva se plavim pomakom, a općenito ga se vidi kad se objekt koji odašilje zračenje pomiče prema promatraču ili kad se elektromagnetsko zračenje pomiče prema gravitacijskom polju. Crveni pomak je uobičajeniji izraz, pa se često umjesto pojma plavi pomak koristi naziv negativni crveni pomak.

Izravna je posljedica gravitacijske vremenske dilatacije. Kako se objekt pomiče od izvora gravitacijskog polja, stopa po kojoj vrijeme prolazi raste u odnosi na slučaj kad je objekt blizu izvora. Budući da je frekvencija obrnuto proporcionalna vremenu, vremenu potrebnom za dovršenje jedne valne oscilacije, frekvencija elektromagnetskog zračenja je smanjena u području višeg gravitacijskog potencijala (primjerice, ekvivalentno, nižeg gravitacijskog polja).

Povezano
--------

* Dopplerov efekt

Izvori
------

1. ↑  Struna, Hrvatsko strukovno nazivlje, pristupljeno 11. ožujka 2015.
2. ↑  Enciklopedija LZMK, Crveni pomak, objavljeno 20. rujna 2013. pristupljeno 11. ožujka 2015.
**Mario Maloča** (Zagreb, 4. svibnja 1989.) hrvatski nogometaš, trenutačno kapetan splitskog Hajduka.

Kao junior najviše je nastupao u dresu zagrebačkog Dinama, punih 6 godina. Prije odlaska na provjeru u Hajduk igra još i za mlađe kategorije Zagreba, Intera i Kamen Ingrada.

Sa 17 godina dolazi u Split gdje nakon 3 tjedna probe kod trenera Joška Španjića ostaje u klubu. Sa 18 i pol godina debitira u prvoj momčadi protiv Šibenika, a nakon vrlo dobro odigranog derbija na Maksimiru (tek druge profesionalne utakmice u karijeri) ustaljuje se na mjestu stopera Hajduka u konkurenciji sa Tudorom, Sablićem i Živkovićem. Do kraja sezone pokazuje tipične mladenačke oscilacije, ali i veliki talent kojim bi u budućnosti mogao biti važna karika splitske momčadi. 

Po završetku sezone odbija potpisati novi ugovor, nezadovoljan raspodjelom novca prilikom budućeg transfera. Međutim, nakon što je propustio cijele pripreme u Sloveniji, uvidjevši da mu je Hajduk ipak najbolja opcija pristaje na uvjete kluba i potpisuje novi 5-godišnji ugovor. Jesenski dio sezone bilježi 12 utakmica na poziciji stopera izmjenjujući se zajedno sa Borisom Pandžom i Juricom Buljatom. U sezonu 2012./2013. ulazi kao kapetan vrlo mlade momčadi Hajduka, te se iskazuje kao vrhunski stoper i kapetan. Tada je osvojivši Kup (kao kapetan) prvi podignuo pehar Rabuzinovo sunce.

Statistika u Hajduku

| Natjecanje | Nastupi | Golovi |
| --- | --- | --- |
| Prvenstvo | 133 | 3 |
| Kup | 27 | 2 |
| Superkup | 1 | 0 |
| Međunarodne | 24 | 1 |
| Splitski podsavez | 0 | 0 |
| **Ukupno** | **185** | **6**
 |
| Prijateljske | 58 | 4 |
| ***Sveukupno*** | **243** | **10** |

Izvori
------

1. ↑  Statistika na službenim stranicama HNK Hajduk