recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Topoline** je naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji, te pripada općini Koški.

Zemljopisni položaj
-------------------

**Topoline** nalaze se uz državnu cestu D2 (Podravsku magistralu) i željezničku prugu Osijek – Našice, te 24 km istočno od Našica i 26 km zapadno od Osijeka u nizini istočnohrvatske ravnice. Selo se nalazi na 93 metara nadmorske visine. Susjedna naselja: zapadno su Normanci, istočno je Cret Bizovački koji je u sastavu općine Bizovac a sjeverno se nalaze Harkanovci u sastavu grada Valpova. Pripadajući poštanski broj je 31224 Koška, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila NA (Našice). Površina katastarske jedinice naselja Topoline je 1,56 km2.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

Samostalno naselje od 1981. Nastalo izdvajanjem dijela područja iz naselja Normanaca. Do 1961. podatci su sadržani u naselju Normanci.
Prema prvim rezultatima Popisa stanovništva iz 2011. u Topolinama je živjelo 148 stanovnika u 52 kućanstva.

Obrazovanje
-----------

U selu je sredinom 90-tih godina sagrađena nova škola koju uz djecu iz Topolina pohađaju i djeca iz obližnjih Normanaca. Škola je do četvrtog razreda a radi u sklopu Osnovne škole Ivane Brlić-Mažuranić iz Koške.

Crkva
-----

U selu se nalazi rimokatolička crkva Uznesenja Blažene Djevice Marije na nebo  koja pripada katoličkoj župi Sv.Petra i Pavla u Koški i valpovačkom dekanatu Đakovačko-osječke nadbiskupije. Crkveni god ili kirvaj slavi se 15. kolovoza na blagdan Velike Gospe.

Izvor
-----

1. ↑  DZS popis stanovništva 2001. godine
2. ↑
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
4. ↑

* Arhivirano 2013-06-29 na Wayback Machine-u

Vanjske poveznice
-----------------

* 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Topoline** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Koška |
| --- |
| Andrijevac • Branimirovac • Breznica Našička • Koška • Ledenik • Lug Subotički • Niza • Normanci • Ordanja • Topoline |
**Anto Domić** (Brčko, 19. veljače 1967.), bosanskohercegovački političar hrvatskog podrijetla, šesti po redu gradonačelnik Brčko distrikta BiH. Prvi gradonačelnik hrvatske nacionalnosti u povijesti Brčkog.

Životopis
---------

Anto Domić je rođen u Brčkom, 19. veljače 1967. godine. Osnovnu školu je pohađao u Gornjoj Skakavi i Bijeloj, dok je Srednju medicinsku školu završio u Brčkom. Godine 1997. je diplomirao, a 2002. magistrirao na Medicinskom fakultetu Sveučilišta u Tuzli.

Od 1998. do 2000. godine bio je ravnatelj Doma zdravlja sa stacionarom Ravne Brčko u Bijeloj. Od 2000. do 2004. je član prijelazne Vlade Brčko distrikta BiH. U tom periodu obavlja dužnost šefa Odjela za zdravstvo i ostale usluge Brčko distrikta BiH. U dva navrata je bio poslanik u Skupštini Brčko distrikta BiH i to od 2004. do 2006. i od 2008. do 2009. godine. U tri navrata je zamjenik gradonačelnika Brčko distrikta BiH i to 2006. do 2008.; od 2009. do 2012. i od 2016. godine. U periodu od 2012. do 2016. godine je bio gradonačelnik Brčko distrikta Bosne i Hercegovine.

Izvori
------

1. ↑  „Biografija zamjenika gradonačenika". vlada.bdcentral.net. 5 August 2017. Arhivirano iz originala na datum 2018-11-25. Pristupljeno 2016-05-07.
2. ↑  „Biografija zamjenika gradonačenika". vlada.bdcentral.net. 5 August 2017. Arhivirano iz originala na datum 2018-11-25. Pristupljeno 2016-05-07.
3. ↑  „Biografija zamjenika gradonačenika". vlada.bdcentral.net. 5 August 2017. Arhivirano iz originala na datum 2018-11-25. Pristupljeno 2016-05-07.

Vanjske poveznice
-----------------

* Anto Domić Arhivirano 2018-11-25 na Wayback Machine-u
**Vesna Škare-Ožbolt** (Osijek, 20. lipnja 1961.) je hrvatska političarka.

Osnovnu školu i gimnaziju završila u u Osijeku. Diplomirala je na Pravnom fakultetu u Zagrebu. Potom se vraća u Osijek. Tražeći posao jedno je vrijeme volontirala na Sudu. Nakon polaganja pravosudnog ispita dobiva posao u stručnim službama Izvršnog vijeća Sabora (vlade) SRH, kao savjetnica za inozemni protokol. Početkom 1990-ih je primljena u Ministarstvo vanjskih poslova RH, gdje radi na otvaranju ureda RH u inozemstvu (u Stuttgartu i Münchenu). Prelazi potom u Ured predsjednika Republike, gdje je zadužena za odnose s javnošću, a sredinom 1990-ih sudjeluje u pregovorima o mirnom preuzimanju Podunavlja pod hrvatsku vlast. Tada je stekla veliku popularnost u hrvatskoj javnosti. Na izborima za Sabor 2000. je kandidat HDZ imala veći uspjeh od drugih kandidata svoje stranke. Nedugo nakon izbora je zajedno Matom Granićem napustila HDZ kako bi osnovala novu stranku Demokratski centar (DC). 

Na izborima 2003. je postala jedini član DC u Saboru, a nakon Granićeve ostavke i predsjednica stranke. Poslije izbora ju je Ivo Sanader imenovao ministricom pravosuđa u svojoj vladi. Na tom mjestu je ostala sve do veljače 2006. godine, kada je smijenjena, a na njeno mjesto postavljena Ana Lovrin. Otada je Škare-Ožbolt postala jednom od najžešćih kritičara Sanaderove vlade. Na izborima 2007. nije uspjela ući u Sabor.

Škare-Ožbolt je pažnju javnosti privukla i time što je postala jednim od prvih hrvatskih političara koji vodi osobni blog.

Godine 2009. je postala jedan od 12 kandidata za predsjednika Republike.

Vanjske poveznice
-----------------

* Funky politika, osobni blog[*mrtav link*]
* Biografija na www.sabor.hr Arhivirano 2007-01-07 na Wayback Machine-u
* Demokratski centar Arhivirano 2006-02-20 na Wayback Machine-u
* Službena stranica predsjedničke kampanje Arhivirano 2003-11-28 na Wayback Machine-u
* Novosti o predsjedničkim izborima Arhivirano 2009-11-28 na Wayback Machine-u
Prikaz najvjerojatnijeg stanja u reaktorskoj posudi drugog tlakovodnog reaktora nakon Incidenta u nuklearnoj elektrani Otoku Tri Milje
**Topljenje nuklearnog reaktora** predstavlja havariju nuklearnog reaktora i spada među najozbiljnije vrste nuklearnih nesreća.

Sam naziv je neformalne prirode i nije strogo definiran. Taljenje jezgre događa se kada, kao posljedica nedovoljnog odvođenja topline, njena temperatura prijeđe temperaturu taljenja barem jednog gorivnog elementa. Taljenje ne mora biti potpuno, te se može dogoditi i u ugašenom nuklearnom reaktoru, ukoliko se ne hladi gorivo koje zbog visokog sadržaja fisijskih produkata još uvijek proizvodi dovoljne količine topline. Najgora varijanta taljenja jezgre jest protaljivanje reaktorske posude nuklearnog reaktora.

Taljenje reaktorske jezgre smatra se vrlo ozbiljnom nesrećom jer nuklearni reaktor čini u potpunosti nesposobnim za daljnju uporabu, te u posebno teškim slučajevima može dovesti do većeg ili manjeg ispuštanja raznih visokoradioaktivnih tvari u okoliš.

Taljenja su se u povijesti dogodila nekoliko puta, te je u manjini slučajeva došlo do ispuštanja fisijskih produkata u okoliš.
Dogodila su se sovjetskim, odnosno ruskim nuklearnim podmornicama. Na kopnu su se dogodila tri ozbiljna incidenta u civilnim nuklearnim elektranama - 1978. godine u Incidentu u nuklearnoj elektrani Otoku Tri Milje u Pennsylvaniji, 1986. godine u nuklearnoj elektrani Černobil, te 2011. u nuklearnoj elektrani Fukushima 1, a od manjih i ograničenijih slučajeva zabilježene su nezgode u nuklearnim elektranama u Kanadi, SAD-u i Velikoj Britaniji.

Taljenje jezgre nuklearnog reaktora ima utjecaj na okoliš tek u slučajevima oštećenja *containmenta*, tj. zaštitne zgrade oko reaktorske posude.

Iako je šansa za taljenje jezgre u uvjetima ispravnog održavanja i rukovođenja elektranama izuzetno malena, uzevši u obzir broj reaktora i njihovih radnih sati tijekom povijesti, a taljenje jezgre uz emisiju štetnih tvari u okoliš još i manja, ona je jedan od glavnih argumenata protivnika nuklearne energije koji je pogotovo dobio na snazi nakon Černobilske nesreće. Pod političkim pritiskom njihovog lobiranja u svijetu se zatvorilo nekoliko nuklearnih elektrana.
**Middlewich** je grad od 14,036 stanovnika na sjeverozapadu Engleske u Grofoviji Cheshire.

Administrativno podpada pod Borough Cheshire East.

Geografske karakteristike
-------------------------

Middlewich leži na ušću rijeka Croco i Wheelock u Rijeku Dane, udaljen tridesetak km istočno od Chestera, oko 4.7 km istočno od Winsforda, 8.5 km jugoistočno od Northwicha i 7.6 km jugozapadno od Sandbacha.

Svega par kilometara od grada prolazi autoput M6, a najbliža željeznička stanica u Creweu leži udaljena petnaestak minuta vožnje.

Historija
---------

Middlewich kao naselje postoji od najmanje - 70. nove ere. Pretpostavlja se da su Rimljani naselili u Middlewichu zbog toga što se nalazio na važnom plovnom putu i raskršću kopnenih puteva, ali i zbog nalazišta soli.

U početku je Middlewich bio pomoćnu baza Rimske vojske, ali se kasnije isprofilirao rudnik soli.

Middlewich je za industrijske revolucije postao raskrsnica triju kanala; Trent - Mersey, Shropshire Union i najkraćeg britanskog kanala Wardle. Prvi je podignut Kanal Trent - Mersey 1777. a nakon tog 1829. i 1833. podignuti su Shropshire Union i Wardle. Zbog tog je grad tokom 18. i 19. vijeka, značajno porastao.

Tokom tog perioda Middlewich je prosperirao na eksploataciji soli, uz razvijenu proizvodnju mlijeka i svilenih tkanina.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Middlewich" (engleski). City population. Pristupljeno 02. 05. 2017.
2. ↑  „*Welcome to Middlewich*" (engleski). Middlewich Town Council. Arhivirano iz originala na datum 2016-09-19. Pristupljeno 02. 05. 2017.
3. 1 2 3 4  „*Heritage*" (engleski). Middlewich Town Council. Pristupljeno 02. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Middlewich*** na Wikimedijinoj ostavi

* Welcome to Middlewich Arhivirano 2006-09-06 na Wayback Machine-u (`en`)
**Velerova sinteza** predstavlja pretvaranje amonijum cijanata u ureu. Ovu hemijsku reakciju je izveo Fridrih Veler 1828. u pokušaju da sintetizuje amonijum cijanat. Značajna je kao prekretnica u razvoju organske hemije. Iako Velerova reakcija obuhvata pretvaranje amonijum cijanata, ova so se pojavljuje samo kao nestabilni međuproizvod. Veler je u svom radu demonstrirao reakciju sa različitim reaktantima: kombinaciju izocijanatne kiseline i amonijaka, kombinaciju srebro-cijanata i amonijum-hlorida, kombinaciju olovo-cijanata i amonijaka i kombinaciju žive-cijanata i amonijum-cijanataa (koji predstavlja smješu izocijanatne kiseline i amonijaka u vodenom rastvoru).

Reakcija može biti pokazana polazeći od rastvora kalijum-cijanata i amonijum-hlorida koji se pomiješaju i zagrijavaju a zatim hlade. Dodatni dokaz da je došlo do hemijske transformacije se dobije dodavanjem rastvora oksalne kiseline sa kojom se formira urea oksalat koji se izdvaja u vidu bijelog taloga.

Alternativno reakcija se može izvesti reakcijom olovo-cijanata i amonijaka. Reakcija koja se odvija je reakcija dvostruke zamjene pri čemu se formira amonijum-cijanat:

{\displaystyle \mathrm {Pb(NCO)\_{2}+2NH\_{3}+2H\_{2}O\rightarrow Pb(OH)\_{2}+2NH\_{4}(NCO)} }
Amonijum-cijanat se razlaže na amonijak i izocijanatnu kiselinu koji se zatim transformišu u ureu u reakciji nukleofilne adicije pri čemu dolazi do stvaranja tautomernog izomera:

{\displaystyle \mathrm {NH\_{4}(NCO)\rightarrow NH\_{3}+HNCO\leftrightarrow (NH\_{2})\_{2}CO} }
Spajanje sa oksalnom kiselinom doprinosi u pomjeranju hemijske ravnoteže u smjeru stvaranje uree do potpunog završetka reakcije.

Velerova sinteza ima značajnu istorijsku važnost jer predstavlja prvu reakciju u kojoj je neko organsko jedinjenje dobijeno iz neorganskih reaktanata. Ovo otkriće je pridonijelo pobijanju doktrine vitalizma koja je vladala u tadašnjoj nauci po kojoj su organske supstance se razlikovale od neorganskih i posjedovale su životnu silu i mogle su biti sintetizovane samo u živim organizmima. Urea je otkrivena 1799. i do tada se mogla izolovati samo iz bioloških izvora kao što je urin.

Postoje i mišljenja da razvoj organske hemije nije počeo ovim otkrićem nego četiri godine ranije kada je izvršena sinteza oksalne kiseline, koju je takođe izvršio Fridrih Veler i takođe iz neorganskog prekursora cijanogena. Doktrina vitalizma nije napuštena odmah poslije Velerove sinteze. Njegovi savremenici Justus fon Libih i Luj Paster nisu nikada napustili teoriju vitalizma, i tek 1845. godine Adolf Vilhelm Herman Kolbe je ponovio sintezu u kojoj se organsko jedinjenje dobija iz neorganskog tako što je izvršio pretvaranje ugljenik-disulfida u sirćetnu kiselinu, i tek nakon toga teorija vitalizma počinje da značajnije gubi pristalice.
**Bojanska crkva sv. Nikole i Pantelejmona** (bugarski: *Боянска църква „Св. Никола и Пантелеймон"*) je srednjovjekovna bugarska pravoslavna crkva u sofijskom predgrađu Bojana. UNESCO je crkvu 1979. uvrstio na svoj popis Svjetske baštine.

Odlike
------

Tlocrt crkve; starost prostorija ide s desna na lijevo
Freska bugarske plemkinje Desislave
Crkva se sastoji od tri dijela izgrađena u 10. i 13. (Drugo Bugarsko Carstvo), te obnovljenog dijela iz 19. stoljeća. Najstariji dio je mala crkva tlocrta upisanog grčkog križa s jednom apsidom i križnim svodom. Kasniji dodatak je dvokatni mauzolej sevastokratora (prvi poslije Cara) Kalojana, unuka Stefana Nemanje, i njegove žene Desislave s dvije arkosilije na prizemlju, te obiteljskom kapelom s bačvastim svodom na katu. Izvana je ukrašena keramičkim ornamentima. Posljednji dodatak je izgrađen donacijama lokalnog stanovništva u 19. stoljeću.

Crkva je najpoznatija po svojim freskama iz 1259. godine, koje su naslikane preko još starijih slika i pružaju jedan od najkompletnijih i najbolje očuvanih primjera srednjovjekovne pravoslavne umjetnosti. Na freskama je prikazano 89 prizora s 240 ljudskih figura i osebujni stil umjetnika predstavlja jasan odmak od strogih normi bizantske slikarske škole. 18 prizora u narteksu oslikava život sv. Nikole na kojima je slikar oslikao tadašnju svakodnevnicu. Tako "Čudo na moru" prikazuje tadašnje brodove poput mletačke flote. Portreti patrona crkve, Kalojana i njegove žene Desislave, kao i oni careva Konstantina Tikha i carice Irine, smatraju se najživotnijim portretima svog doba, a nalaze se na sjevernom zidu crkve.

Ravnatelj Nacionalnog povijesnog muzeja u Sofiji, Božidar Dimitrov, istaknuo je kako je nedavno, tijekom restauracije, otkriveno ime do tada nepoznatog umjetnika na natpisu koji glasi: "Zograf Vasilij iz sela Subonoša, Serko i njegov šegrt Dimitar".

* Stari dio crkveStari dio crkve
* Apsida iz 10. st.Apsida iz 10. st.
* Zograf Vasilij, Isus s mudracimaZograf Vasilij, *Isus s mudracima*
* Zograf Vasilij, Čudesni ribolovZograf Vasilij, *Čudesni ribolov*
* Zograf Vasilij, Car Konstantin i carica IrinaZograf Vasilij, Car Konstantin i carica Irina

Vanjske veze
------------

***Bojanska crkva*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Bojanske crkve
* Virtualni obilazak crkve Arhivirano 2006-02-11 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Bugarskoj |
| --- |
|  | Bojanska crkva u Sofiji • Kamene crkve u Ivanovu • Tračka grobnica u Kazanlaku • Madarski konjanik • Stari grad Nеsebăr • Nacionalni park Pirin • Rilski manastir • Tračka grobnica u Sveštariju • Rezervat Srebarna | Bugarska zastava |
| **Bugarska nematerijalna svjetska baština**
Bistrica arhajski polifoni ritualni plesovi oblasti Šopluk • Nestinarstvo stari paganski vatreni ritual na dan sv. Konstantina i Helene
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 124765417
* LCCN: nr91044373

 |
**Sodo** ili **Volata Sodo** je grad u južnoj Etiopiji, u Regiji Južnih naroda, narodnosti i etničkih grupa u Zoni Volata. Sodo je udaljen oko 438 km jugozapadno od glavnog grada Adis Abebe i oko 160 km zapadno od regionalnog središta Avase. Sodo leži na nadmorskoj visini od 1,600 metara, važna je cestovna raskrsnica, preko njega ide cesta za Jezero Abaja i grad Arba Minč na jug, kao i za Mizan Teferi i zapadnu pokrajinu Gambelu. Sodo je uprovno središte worede Zuria.

Sodo ima aerodrom (ICAO kod HASD, IATA kod SXU), dvije banke, 
bolnicu. Talijanska tvrtka *Salini Costruttori S.p.A* izgradila je od 1994 -1999 160 km dugu makadamsku cestu između Soda i Čide (preko Vake) u pravcu grada Džime. U sklopu tog projekta Izgrađeno je 6 mostova, od toga jedan čelični preko rijeke Omo dužine 90 m. 
Po planovima etiopske vlade ta cesta bi se trebala nastaviti prema gradu Mizan Teferi 
na jugozapadu Etiopije i tako smanjiti udaljenost od Avase do Mizan Teferija sa 
sadašnjih 622 na 400 km. 

Tri km od središta grada u pravcu sjevera uzdiže se Planina Damot visoka 2800 m.

Povijest
--------

Ranih 1930-ih, Sodo je opisivan kao jedino mjesto u okrugu Velamo koje zaslužuje da 
se zove grad. Tad je imao tjedni subotnji sajam, telefon i poštanski ured. Za vrijeme 
talijanske okupacije (1937-1941) u Sodu su bile stacionirane 
dvije talijanske divizije; 25. divizija (general Liberati) i 101 divizija (general Bacarri). Nakon što su opkolili grad 22. maja 1941, britanskim jedinicama predalo se čak 4000 talijanskih vojnika i oficira.

Sodo je došao na naslovnice svjetskih novina 1984 godine, kad je u njemu osnovan 
izbjeglički logor za žrtve strašne gladi koja je tih godina harala Etiopijom.

Sodo je ponovno došao na naslovnice svjetskih novina novembra 1999 kad su 
zbog zatvaranja dvaju učitelja, koji su se pobunili zbog izmjene školskih programa, izbili 
veliki neredi u kojima je poginulo 10 ljudi, stotinjak njih ranjeno te pritvoreno oko 1000 
sudionika nemira.

Stanovništvo
------------

Prema podacima Središnje statističke agencije 
Etiopije -(CSA) za 2005. grad Sodo imao je 65,737 stanovnika, od toga 34,069 
muškaraca i 31,668 žena.

Izvori
------

1. ↑  Salini Costruttori S.p.A Arhivirano 2010-01-29 na Wayback Machine-u (pristupljeno 10. juna 2010.)
2. ↑  "Local History in Ethiopia"[*mrtav link*] (pdf) The Nordic Africa Institute website (pristupljeno 16. novembra 2007.)
3. ↑  "Ethiopia: Country Reports on Human Rights Practices", Bureau of Democracy, Human Rights, and Labor, US State Department (pristupljeno 8. jula 2009.)
4. ↑  CSA 2005 National Statistics, Table B.3

Vanjske poveznice
-----------------

* Fotografije Soda i Planine Damot na portalu TripAdvisor

| * p
* r
* u
Gradovi u Etiopiji |
| --- |
| Adama • Adis Abeba • Adigrat • Adva • Ambo • Arba Minč •Asela • Avasa • Aksum • Bahir Dar • Debre Berhan • Debre Markos • Debre Tabor • Debre Zejit • Degehabur • Dembidolo • Dese • Dila • Dire Dava • Gambela • Goba • Gode • Gondar • Harar • Irgalem • Džidžiga • Džima • Kebri Dahar • Kombolča • Mek'ele • Negele Arsi • Negele Boran • Nekemte • Šašamane • Sodo • Veldija • Vukro • Zivaj | Etiopska zastava |
**Dvorac Mir** (bjeloruski: *Мірскі замак*) u Bjelorusiji (Hrodna voblast) je izvrstan primjer srednjoeuropskog dvorca, što se vidi u njegovom nacrtu i gradnji u više stilova (gotika, renesansa i barok) koji su se savršeno uklopili stvorivši znamenit spomenik povijesti regije. Sama oblast dvorca je kroz povijest dugo bila kulturnoj i političkoj međi, što se vidi i iz njenog izgleda. Od 2000. godine dolazi na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi.

Dvorac Mir 1876. god. (Napoleon Orda)

Povijest
--------

Pogled na dvorac s jezera
Gradnju dvorca započeo je vojvoda Ilinič, kraj sela Mir, krajem 15. stoljeća u gotičkom stilu s kvadratnim zidinama i kulama na kutovima. Peta kula je bila iznad ulaza s pokretnim mostom. Sve kule su četvrtaste u osnovi i završavaju oktogonalnim krovom, ali svaka ima jedinstvene dekoracije od crvene opeke s bijelim nišama od bijelog štuka.

Kada je dospjeo u ruke vojvode Radziwilsa (1568.), proširuje se i rekonstruira, posebice stambeni kompleks, najprije u renesansnom, a potom u baroknom stilu. Nakon što je bio napušten skoro cijelo stoljeće, devastiran je za vrijeme Napoleona. Dvorac je obnovljem koncem 19. stoljeća, pri čemu su mu dodani mnogi dijelovi i uređena mu je okolica u talijanski park s vještačkim jezerom.

Dvorac danas stoji kao spomenik turbulentne prošlosti ovog kraja.

Vanjske veze
------------

* Dvorac Mir (UNESCO)
* Oleg Trusov, *Dvorac Mir*

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Dvorac Mir** |
**Vaupés** (španjolski: *Departamento de Vaupés*) je jedan od 32 departmana na koji je Kolumbija administrativno podjeljena.

Vaupés se nalazi na jugoistoku zemlje, u slivu rijeka Orinoko i Amazone. Najveći dio teritorije prekriven je tropskim kišnim šumama, bez ikakvih 
cesta pa je transport moguć jedino rijekama i avionima.

Karakteristike
--------------

Vaupés ima površinu od 53,299 km², na kojoj je 2020. živilo 44,712 stanovnika.

Vaupés sa sjevera graniči sa departmanima Guaviare i Guainía, sa istoka sa Brazilom, sa juga sa Departmanom Amazonas i sa zapada sa Departmanom Caquetá.

Administrativni centar departmana je grad Mitú, pored kojeg živi većina stanovnika. Po ostatku departmana živi vrlo malo ljudi, a to su uglavnom autohtoni indijanci 
raspršeni po na malim farmama.

Administrativna podjela
-----------------------

Departman Vaupés je podjeljen na 6 općina (španjolski: *municipalities*).

Historija
---------

Vaupés je nastao 1935. kad je odvojen od tadašnjeg Departmana Cauca kao komesarijat, 1982. od njega se odvojio Guaviare kao komesarijat.
Departman je postao 1991. kad je usvojen novi ustav, po kom su svi dotadašnji komesarijati i indepedencije postali departmani.

Privreda
--------

Privreda departmana bazira se na poljoprivredi za vlastite potrebe, šumarstvu, ribarstvu i skupljanju biljaka.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Vaupés Department in Colombia*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.12. 2022.
2. 1 2 3  „*Vaupés department, Colombia*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 16.12. 2022.
3. ↑  „*Departments of Colombia*" (engleski). Statoids. Pristupljeno 16.12. 2022.

Vanjske veze
------------

***Vaupés (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobernación de Vaupés*[*mrtav link*] (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Kolumbije |
| --- |
| Kolumbijski grb | 
Amazonas • Antioquia • Arauca • Atlantico • Bolívar • Boyacá • Caldas • Caquetá • Casanare • Cauca • Cesar • Chocó • Córdoba • Cundinamarca • Guainía • Guaviare • Huila • La Guajira • Magdalena • Meta • Nariño • Norte de Santander • Putumayo • Quindío • Risaralda • San Andrés y Providencia • Santander • Sucre, Tolima • Valle del Cauca • Vaupés • Vichada
 | Kolumbijski departmani |
Spomenik revolucije naroda Moslavine
**Spomenik revolucije naroda Moslavine** je monumentalan spomenik kod mjesta Podgarić u Moslavini, rad vajara Dušana Džamonje. Visok je 10, a širok 20 metara.

Istorijska pozadina
-------------------

Moslavačka gora je tokom Narodnooslobodilačkog rata bila ustanička i partizanska baza Moslavine i šireg područja sve do Zagreba. U blizini sela Podgarić je 1942. godine bila osnovana partizanska bolnica „Stara konspiracija". S vremenom je Podgarić postao centar ustanka, te je u njemu boravilo Povjerenstvo Centralnog komiteta Komunističke partije Hrvatske za sjevernu Hrvatsku. Uz selo su bile podignute bolnice i radionice, a u samom mjestu organizovani su razni kursevi i održavale se pozorišne predstave.

Rad na spomeniku
----------------

Dušan Džamonja dobio je 1965. godine narudžbu za dizajniranje spomenika revolucije kod malog mjesta Podgarić. To je za njega bila nova tema, jer se do tada uglavnom bavio spomenicima posvećenim žrtvama fašizma. Džamonja je napravio gomilu skica za ovaj spomenik, od kojih su mu neke poslužile za kasnija spomenička ostvarenja. Džamonja je zamislio spomenik kao arhitektonski projekat skulpture čiji su volumeni od betona stavljeni u takav odnos kako bi do izražaja došla dinamika kretanja masa. Spomenik je završen 1967. godine, a svečano ga je otvorio predsjednik SFRJ, Josip Broz Tito, 7. septembra.

Na prilazu do spomenika nalazi se spomen-kosturnica u kojoj su sahranjeni posmrtni ostaci oko 1000 poginulih i umrlih boraca u partizanskim bolnicama s tog područja.

Dizajn spomenika
----------------

Ovaj spomenik je jedan od primjera apstraktne plastike, koja predstavlja stilizovana krila slobode i pobede. Krila na spomeniku su horizontalno položeni rebrasti krakovi, od kojih su dva na jednom, a tri na drugom krilu. Tijelo spomenika spojeno je sa tlom preko kvadratne baze, što simbolizuje penetraciju u prostor, odnosno crpljenje energije iz same Zemlje. Sačasti amblem, sastavljen od uglatih komada svijetlog aluminijuma simbolizuje život, što u konačnici objedinjuje spomenik u simbol pobjede života nad smrću i porazom.

Galerija
--------

* Polaganje venaca 1967.Polaganje venaca 1967.
* Pogled na spomenikPogled na spomenik
* Detalj sa stražnje straneDetalj sa stražnje strane
* Spomen-ploča na kosturniciSpomen-ploča na kosturnici

Izvori
------


|  |  |
| --- | --- |
| Partizanska spomenica 1941. | Portal NOBSegment isključivo posvećen **Narodnooslobodilačkoj borbi.** |

1. ↑  Revolucionarno kiparstvo - ovde je metak ludovao, Pionirov glasnik
2. 1 2  Argan, Džulio Karlo. *Džamonja*. „Mladost", Zagreb 1981. godina, 61.-62. str.
3. ↑  *Kutina i okolica*, Zagreb, 1980. str. 16
4. ↑  *Rušenje antifašističkih spomenika u Hrvatskoj 1990-2000*. „SABARH", Zagreb 2002. godina, 21. str.
5. ↑  *Revolucionarno kiparstvo*. „Spektar", Zagreb 1977. godina, 16. str.
|  |
| --- |
| ***Toranj Juche*** |
|  |
| **Kim Jong-il *(osporeno)***, 1982. |
| bronca, granit, 170 m |
|  |
| Pjongjang, Sjeverna Koreja |

**Toranj *Juche*** ili formalnije **Toranj ideologije *Juche*** (korejski: 주체사상탑) je spomenik u Pjongjangu, glavnom gradu Sjeverne Koreje, koji je nazvan i podignut u čast ideologije *Juche*, čijim se začetnikom smatra sjevernokorejski vođa Kim Il-sung. Toranj je izgrađen 1982. godine kao spomenik povodom Kimova 70. rođendana, a nalazi se na istočnoj obali rijeke Taedong, nasuprot Trga Kim Il-sunga. Kao službeni dizajner tornja navodi se Kimov sin i nasljednik, Kim Jong-il, međutim razgovori sa sjevernokorejskim dužnosnicima navode drugačije informacije. 

Cjelokupna struktura, koja se sastoji od baze i tornja, visoka je 170 metara. Sam toranj visok je 150 metara, a sastoji se od 25,550 kamenih blokova, svaki koji komemorira jedan dan u životu Kim Il-sunga (mada bez dodatnih dana u prijestupnim godinama), a na čijem se vrhu nalazi 20-metarska metalna baklja u obliku plamena. Toranj ima i dizalo pomoću kojeg je moguće doći do platforme ispod baklje i razgledavati grad. Baza tornja sadrži brojne sobe u kojima se nekad prikazuju filmovi koji objašnjavaju ideološku važnost samoga tornja. Sa svojih 170 metara, toranj *Juche* je drugi najviši spomenik takve vrste u svijetu, iza spomenika u San Jacintu, koji je samo 2.9 metara viši. 

Ispred tornja, spojena s njim, nalazi se 30-metarska statua koja prikazuje tri idealizirana lika, svaki koji u ruci drži jedno oruđe – radnik nosi čekić, seljak nosi srp, a "radnički intelektualac" kist za pisanje. Radi se o klasičnom socrealističkom kipu koji uvelike podsjeća na sovjetski *Radnik i kolhoznica*. Oko tornja se nalazi i šest manjih skupina statua visine 10 metara, a koji simboliziraju stupove ideologije. Sastavni dio tornja je i zid s 82 "plakete prijateljstva" od strane podrške izvana i studijskih grupa.

***Toranj Juche*** na Wikimedijinoj ostavi
**Sarahs** (perz. سرخس) je grad u pokrajini Razavi Horasan na sjeveroistoku Irana. Smješten je uz obalu rijeke Hari na granici s Turkmenistanom, oko 200 km istočno od pokrajinskoj središta Mašhada odnosno 1050 km od glavnog grada Teherana. Grad je osnovan u starom vijeku i na temelju Firdusijeve *Šahname* koja ga datira u vrijeme vladavine mitološkog vladara Afrasiaba procijenjuje se kako je star barem 2500 godina. Tokom srednjeg vijeka bio je važan grad-oaza na Putu svile, poznat po brojnim bibliotekama i arhitektonskoj školi. Iz ovog perioda datira i Logman Babin mauzolej prepoznatljiv po velikog dvostrukoj kupoli izgrađenoj od opeke. Krajem 19. vijeka grad je nakon iranskih sukoba s Ruskim Carstvom sporazumno podijeljen na dva dijela: iranski Sarahs na zapadu odnosno ruski Serahs na istoku (današnji Turkmenistan). U ekonomskom smislu grad je prometno i energetsko čvorište preko kojeg Iran izvozi prirodni plin u Turkmenistan. Od Sarahsa se prema Mašhadu i zapadu zemlje proteže cesta 22, dok cesta 99 vodi ka jugu uz iranske granice s Turkmenistanom i Afganistanom. Grad je također povezan s ostatkom zemlje i željezničkom prugom, a jugoistočno se nalazi Aerodrom Sarahs koji se koristi za domaće letove. Prema popisu stanovništva iz 2006. godine u Sarahsu je živjelo 33.571 ljudi.

Veze
----

* Razavi Horasan
* Serahs, istoimeni grad u Turkmenistanu

Literatura
----------

* (`en`) Burke, Andrew; Elliott, Mark (2008.). *Iran*, V. izdanje, Melbourne, Australia: Lonely Planet, str. 365. i 366. ISBN 9781741042931, OCLC 440666726.

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Sarahs** |
Železnički most preko Velikog bačkog kanala kod Nadalja.
Most preko Velikog bačkog kanala u Srbobranu.
Prevodnica kod Bečeja koja spaja Veliki bački kanal i Tisu
**Veliki bački kanal** je deo sistema Dunav-Tisa-Dunav. Dugačak je 118 km i povezuje Dunav (kod Bezdana) sa Tisom (kod Bečeja). Između dva spomenuta mesta skraćuje put za više od 200 km, a koristi se i za vodoopskrbu ovog dela Bačke u doba suše. Korito Velikog bačkog kanala je široko 17 m, pri vrhu kanal je širok oko 25 m. Prosečna dubina kanala je 3 m.

Prokopavanje kanala je počelo 6. 5. 1793. godine. Kanal je prokopavan ručno, a na njegovoj izgradnji bilo je angažovano 3000 radnika, uglavnom francuskih zarobljenika. Kanal je završen 1801. a pušten je u upotrebu 1802. godine. Kanal je izgrađen sistemom koncesije. Njime su mogli ići i mali parni brodovi. Graditelji kanala su dobili pravo da prevoze so od Rumunije do Beča. Kasnije je kanal nosio imena Francov kanal i Kanal kralja Petra.

Voda u kanalu u gornjem toku, od prevodnice kod Bezdana do Crvenke, je pogodna za kupanje, pecanje i ronjejne jer nema nikakve industije. 

Voda u kanalu je vrlo zagađena nizvodno od Crvenke pošto se u nju izlivaju otpadne vode iz industrijskih postrojenja Vrbasa, Kule i Crvenke.
**Tora iz Olova** čuva se u Gradskoj biblioteci u Ulici branilaca grada bb u Olovu, Federacija Bosne i Hercegovine, Bosna i Hercegovina. Štampana je 1886. godine tehnikom u džepnom izdanju u jednoj od najpoznatijih štamparija iz 19. st. u Beču, vlasnika Josepha Schlesingera. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, u sastavu: Amir Pašić, Goran Milojević i Radoje Vidović (predsjedavajući), na sjednici održanoj od 31. jula 2018. godine, donijela je odluku da se Tora proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

Predstavlja raritet, s obzirom na to da je veći dio starijih jevrejskih knjiga u Bosni i Hercegovini izgubljen u Drugom svjetskom ratu, dok je veliki dio toga sahranjen u genizu (običaj sahranjivanja starih jevrejskih knjiga). Ne zna se ko je bio vlasnik, moguće je da je pripadala nekome iz porodice Ozmo, koja je bila jedna od rijetkih jevrejskih porodica u Olovu. Knjiga je pronađena u Gradskoj biblioteci u Olovu, ali ne postoji pisani trag o tome kako je ona dospjela u biblioteku. U biblioteci se vodi kao raritet i nema inventarni broj.

Historija
---------

Tora (hebr. tôrāh: učenje, uputa, zakon), u Starom zavjetu i u židovstvu, pisani Božji zakon, sažetak starozavjetne i židovske vjere, Mojsijevo Petoknjižje.

Prema tradicijskoj literaturi (Talmudu) Tora potječe od Mojsija, sa izuzetkom posljednjih osam stihova koji potječu od Jošue, dok neka nova tumačenja Toru vide kao proizvod više autora, koji su i nakon prvog konačnog oblika Tore nastalog između 5. i 6. stoljeća p. n. e. nastavili dopisivati ono što je danas konačni oblik teksta.

Opis
----

* Naziv: THORA
* Sadržaj: Štampana je u pet zasebnih tomova (Beršit, Šemot, Vajikra Bemidbar i Devarim) koji su zajedno povezani. Na svakom zasebnom dijelu stoji na latinici ispisan dio odnosno naziv THORA i dio na koji se odnosi. Ispod toga stoji naziv štamparije i godina izdanja. Sadržaj je štampan hebrejskim pismom
* Godina: 1886.
* Štamparija: Joseph Schlesinger, Beč
* Tehnika štampanja: Litografija
* Dimenzije: 130 x 90 mm
* Uvez: Kožom je povezan kraj, dok je ostatak ukrasno platno lijepljeno na debeli karton.
Koordinate: 09°06′00″N 03°42′00″E﻿ / ﻿9.10000°N 3.70000°E﻿ / 9.10000; 3.70000

**Nacionalni park Comoé** je nacionalni park u sjeveroistočnom dijelu Obale Bjelokosti, u pokrajini Zanzan, između gradova Kong na zapadu (kuda protječe rijeka Komoé) i Bouna na istoku, te zapadno od rijeke Crna Volta kojom Obala Bjelokosti graniči s Burkina Faso.

*Macrodipteryx longipennis* u NP Comoé
Nacionalni park Comoé je osnovan 8. veljače 1968. godine i ima površinu od 11.493 km², što ga čini jednim od najvećih u Africi. On je zbog bogatstva biljnog života oko gornjeg toka rijeke Komoé, koji uključuje tropsku kišnu šumu koja se obično može naći samo na jugu, upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi još 1983. godine. Naime, ovo područje je dolina nastala erozijom usljed djelovanja dvije velike rijeke, te je bogato plodnim tlom i vlažnom klimom koja pogoduje velikoj bioraznolikosti, mnogo većoj od susjednih područja. Anualne poplave njegovih rijeka stvaraju sezonske travnjake koji su pašnjaci velikoj populaciji Nilskih konja, dom za sve tri vrste afričkih krokodila (Nilski krokodil, Oklopljeni krokodil i Patuljasti krokodil) i privremeno boravište mnogim pticama selicama. Sveukupno, u parku se može naći oko 620 vrsta biljaka (od kojih i 36 od 38 vrsta savanskih biljaka), 135 vrsta sisavaca (uključujući 11 mesoždera i 21 vrsta parnoprstaša, te ugrožene vrste kao što su Čimpanza, Afrički divlji pas i Afrički slon), 35 vrsta vodozemaca, 60 vrsta riba i 500 vrsta ptica (kao što su *Neotis denhami, Ceratogymna elata i Bycanistes cylindricus* koje uživaju svjetsku zaštitu).

No, park je na popis ugroženih mjesta svjetske baštine upisan 2003. godine zbog građanskih nemira, krivolova i nedostatka djelotvornih mehanizama uprave koji nisu uspjeli spriječiti pretjeranu ispašu.

Izvori
------

1. ↑  Robert Mepham, *IUCN Directory of African Wetlands*, 1991. Pinter Pub. Ltd. ISBN 2-88032-949-3.
2. ↑  „Comoé National Park". UNESCO. Pristupljeno 25. ožujka 2011.

Vanjske veze
------------

* Karta i info Nacionalnog parka Comoe Arhivirano 2010-07-16 na Wayback Machine-u na apeswiki () Posjećeno 25. ožujka 2011.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 235611839
* LCCN: sh2007006772
* GND: 4285381-3
* SUDOC: 174791321

 |
*Za ostale upotrebe, v. Saraj (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 42° 00′ 00" SGŠ, 21° 19′ 40" IGD

**Saraj** (mak. *Saraj*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Saraj je sedište istoimene gradske opštine Saraj, koja obuhvata zapadni deo Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Saraj je smešten u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 8 km zapadno.

Naselje Saraj je na jugozapadu istorijske oblasti Skopsko polje, koja se poklapa sa prostranom Skopskom kotlinom. Mesto naselje je vezano za ušće reke Treske u reku Vardar. Jugoistočno od naselja izdiže se planina Vodno, dok se jugozapadno izdiže Suva gora. Nadmorska visina naselja je približno 270 metara.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa manjim uticajem Egeja (žarka leta).

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Saraj je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imao 5.232 stanovnika.

Etnički sastav:

|  |  |
| --- | --- |
| **Nacionalnost** | Broj st. |
| Makedonci | 578 (11,0%) |
| Albanci | 4.294 (82,1%) |
| Cigani | 213 (4,1%) |
| Bošnjaci | 78 (1,5%) |
| ostali | 69 (1,3%) |

Većinska veroispovest je islam, a manjinska je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Grad Skoplje
* Gradska opština Saraj

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Saraj (Skoplje)*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.saraj.gov.mk Zvanična stranica opštine Saraj

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Saraj |
| --- |
| **Četvrti Skoplja** (**Saraj**  • Kondovo), **Prigradska naselja** (Arnakija  • Bojane  • Buković  • Glumovo  • Gornje Svilare  • Grčec  • Dvorce  • Donje Svilare  • Kopanica  • Krušopek  • Laskarci  • Ljubin  • Matka  • Paničari  • Raduša  • Raović  • Rašče  • Rudnik Raduša  • Semenište  • Čajlane  • Šiševo) |  |
**Veliki brat**, ili na engleskom **Big Brother** može označavati:

* Big Brother (1984)- metafora za vladajući sistem, odnosno protagonist iz romana 1984. britanskog pisca George Orwella

* Big Brother (reality show) - reality show
	+ Big Brother (Hrvatska)
	+ Veliki Brat (Srbija)

Epizode TV-serija
-----------------

* "Big Brother" (CSI: Miami), epizoda serije CSI: Miami
* "Big Brother" (Only Fools and Horses), epizoda serije Only Fools and Horses
* "Big Brother" (Yes Minister), epizoda serije Yes Minister
* "Big Brother", epizoda serije The Andy Griffith Show
* "Big Brother", epizoda serije Are You Being Served?

[edit] In 

Višeznačna odrednicaVišeznačna odrednica *Ova stranica je **razvrstavanje**. Koristi se radi pronalaska članaka koji moraju imati dodatnu odrednicu jer bi im u protivnom naslov bio isti.  
Ako vas je na ovu stranicu dovela vikiveza, možda je potrebno promijeniti da preusmjerava na namijenjeni članak.*  

Višeznačna odrednicaVišeznačna odrednica *Ova stranica je **razvrstavanje**. Koristi se radi pronalaska članaka koji moraju imati dodatnu odrednicu jer bi im u protivnom naslov bio isti.  
Ako vas je na ovu stranicu dovela vikiveza, možda je potrebno promijeniti da preusmjerava na namijenjeni članak.*
**Stari most u Zvorniku** je narodno ime za željezni most na rijeci Drini i povezuje Zvornik, Bosna i Hercegovina i Mali Zvornik, Srbija. Zvanični naziv je *Most Aleksandra I Karađorđevića*.

Istorija
--------

Podignut je 1929. godine. Prije toga je na istom mjestu postojao drveni most koji je nabujala Drina znatno oštetila. Kada je bio završen, zapregama je na njega dovezeno 30 tona kamena da bi se ispitala njegova nosivost. Poslije petnaest dana kamen je uklonjen i most je pušten u saobraćaj. Dobio je ime ime po kralju Aleksandru I Karađorđeviću, čija su sredstva pomogla gradnju mosta. Most je početkom Drugog svjetskog rata porušen, ali je u junu 1946. godine obnovljen kada mu je promijenjen naziv u Most Filipa Kljajića Fiće (po narodnom heroju iz NOB-a). Stari naziv mu je vraćen 2009. godine.

Opis
----

Dužina mosta je oko 150 metara, a njegova širina iznosi 7,2 metra. Most, osim stalne upotrebe, ima istorijsku, estetsku i arhitektonsku vrijednost. Danas je to samo pješački most.

Most je u lošem stanju i planirana je rekonstrukcija po predračunskoj vrednosti od oko 600.000 evra, a od radova potrebno je da se izvrši pjeskarenje željezničke konstrukcije i njeno farbanje, zatim da se uradi novi kolovoz, trotoari i rasvjeta i, eventualno, da se postave klupe za odmor. Zamjenom kocke asfaltom, smanjiće se težina mosta, što je značajno za noseće stubove, na kojima će pritisak biti manji.

Most je od izuzetnog značaja za stanovnike Zvornika i Malog Zvornika jer, po procjenama, svakog dana preko njega pređe sa jedne na drugu obalu oko pet hiljada ljudi. Most je istorijski spomenik i turistički potencijal za obe opštine.

Literatura
----------

Vanjske veze
------------

* Mostovi na Drini Arhivirano 2019-12-18 na Wayback Machine-u
* Most kralja Aleksandra Arhivirano 2015-11-22 na Wayback Machine-u
**Veliki indijski nosorog** (lat. *Rhinoceros unicornis*) najveća je od tri azijske vrste nosoroga te drugi najveći Azijski sisavac, nakon azijskog slona.

Rasprostranjenost
-----------------

Veliki indijski nosorog nekoć je nastavao cijeli sjeverni dio indijskog potkontinenta, od Pakistana na zapadu, do Burme na istoku. No danas je stjeran tek u nekoliko džepova u južnom Nepalu, sjevernom Bengalu, dolini Brahmaputre i u butanskom NP Manasu.

Opis životinje
--------------

Дугачак је од 2,9 до 3,9 метара.Висок је од 1,5 до 1,9 метара.Тежак је од 1200 до 2900кг.

Indijski nosorog ima samo jedan rog dužine oko 25 cm, sačinjen od keratina.

Tijelo ovog nosoroga prekriveno je debelom sivkasto-smeđom kožom, koja zbog dubokih kožnih nabora izgleda poput oklopa.

Stanište i način života
-----------------------

Veliki indijski nosorog većinom je samačka životinja iako su ponekad viđeni i u skupinama za vrijeme kupanja u rijekama.

Veoma su teritorijalne životinje, posebice za vrijeme parenja. Teritoriji mužjaka su površine oko 2-8 km², a označavaju ih urinom. Prijelaz preko tuđeg teritorija može rezultirati sukobom.

Indijski nosorog nema prirodnih neprijatelja, osim tigrova koji znaju napadati nezaštićenu mladunčad.

Mogu trčati brzinom do 55 km/h, dobri su plivači te imaju dobar sluh i njuh, ali loš vid.

Indijski nosorozi su vegetarijanci. Hrane se travama, plodovima, grančicama, ali i algama. Hrane se većinom u sumrak i jutro.

Razmnožavanje
-------------

Trudnoća ženki indijskog nosoroga traje 16 mjeseci, a mlado ostaje s majkom do najviše tri godine. Razmak između dvije trudnoće traje otprilike 34-51 mjeseca.
Ženke su spolno zrele s 4 godine, ali rijetko kad dolazi do parenja prije navršavanja šeste godine života. 

Mužjaci su spolno zreli s pet, ali najčešće se pare tek s 15 godina, kad postanu dovoljno veliki i snažni za privlačenje ženki.
Životni vijek indijskog nosoroga je oko 40 godina.

Ugroženost
----------

Indijski je nosorog osjetljiva vrsta sa 2575 jedinki u divljini; 378 u Nepalu, 2200 na prostoru Indije i 19 u Butanu. Zbog oštrih mjera zaštite, brojnost ove vrste nosoroga se povećava. Uspjeh programa zaštite još je uočljiviji uzmemo li u obzir da je 1900. godine u divljini preživljavalo jedva 200 jedinki.
**Siegmund Austrijski** (Innsbruck, 26. oktobar 1427. – Innsbruck, 4. mart 1496.), vladao je formalno od 1439. do 1490. kao vojvoda po Prednjoj Austriji (Vorlande) (krajevi po današnjoj Južnoj Njemačkoj) i kao vojvoda Tirola

Biografija
----------

Friedrich je rođen je kao sin habsburgškog vojvode Friedricha IV i njegove druge žene Anne od Braunschweiga (Leopoldinska linija). Nakon što mu je umro otac brigu o njemu između 1439. i 1446. preuzeo je njegov rođak car Friedrich III. car Svetog Rimskog Carstva koji je umjesto njega kao regent vladao njegovim domenama do njegove punoljetnosti.

Početak njegove vladavine protekao je u sukobu sa brixenskim biskupom Nikolom Kuzanskim. Čitavo vrijeme bio je pod snažnim utjecajem svojih dvorskih ljubimaca, ali je unatoč tome dobro vladao Tirolom sve tamo do 1480. Kovnicu novca preselio je 1477. iz Merana u Hall i tamo počeo kovati talire (srebrene kovanice) kao prvi na svijetu. Pored tog izgradio je i važne ceste i 1460. pokrenuo izgradnju insbruškog Hofburga.

Siegmund je bio vrlo talentiran, ali i veliki hedonist koji se nije klonio užitaka. U svoja dva braka sa Eleonorom od Škotske i Katharinom od Sachsena, nije imao djece, ali je navodno imao puno vanbračne djece sa brojnim ljubavnicama. Usvojio je Maksimilijana I. i na taj način omogućio posljednjem živućem habsburgovcu iz štajerske porodične grane da zavlada Tirolom.

Kad je nakon 1485. zavladala histerija Lova na vještice i on se zanio time, čvrsto vjerujući da one izvode vražbine. Njegov nadimak *Pun kovanica* (Münzreiche) prvi put je zabilježen 1506.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Sigmund von Tirol, Herzog ab 1477 Erzherzog*" (engleski). Encyclopedia of Austria. Pristupljeno 30. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Siegmund Austrijski*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Sigmund von Tirol, Herzog ab 1477 Erzherzog* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Vojvoda Prednje Austrije** | Nasljednik: |
| **Friedrich IV** | **Maksimilijan I** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Tirolski vojvoda** | Nasljednik: |
| **Friedrich IV** | **Maksimilijan I** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 45829921
* LCCN: n87876919
* ISNI: 0000 0001 1577 2116
* GND: 118614215
* SUDOC: 132504928
* HDS: 029222

 |
Karta Nacionalnog parka Chitwan
**Nacionalni park Chitwan** (nepalski: चितवन उपत्यका) je najstariji nacionalni parku Nepalu. Smješten je u suptropskoj Terai nizini južnog dijela središnjeg Nepala, u distriktu Chitwan.

Nacionalni park Chitwan ima površinu od od 932 km² i osnovan je 1973. godine kao Kraljevski nacionalni park. Njegova nadmorska visina varira od 100 metara u dolini rijeke, do 815 metara na planinama Churia. Na sjeveru parka zaštićeni riječni sistem rijeka Narayani-Rapti čini prirodnu granicu prema ljudskim naseljima, a na jugu se nastavlja na nacionalni park Valmiki. Zajedno s ovim zaštićenim područjima, Chitwan čini koherentnu cjelinu od 2,075 km² koja je prepoznata kao "Područje za zaštitu tigrova (*Tiger Conservation Unit* ili TCU) Chitwan-Parsa-Valmiki". Prekrivaju ga većinom pašnjaci na aluvijalnim nanosima i gusta suptropska i tropska kišna šuma.

U njemu se nalazi više od 700 vrsta životinje, kao što su: močvarni krokodil i poneki primjerak gavijala, kraljevska kobra (*Ophiophagus hannah*), indijski piton (*Python molurus*), i još 17 vrsta zmija, te varani i 113 vrsta riba. Od 43 vrste sisavaca, u parku se mogu naći: bengalski tigar, ugroženi indijski nosorog, divlji slon, oblačasti leopard, mramorna mačka, glatka indijska vidra, te nekoliko vrsta mungosa, medojednih jazavaca i žutogrlih kuna; ali i veliki broj ptica zbog čega je prepoznat kao važan rezervat ptica.

Upisan je 1984. godine na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji kao jedno velikih utočišta divljih životinja.

* Močvarni krajolik ChitwanaMočvarni krajolik Chitwana
* Safari na leđima slonovaSafari na leđima slonova
* Majka i mladunče indijskog nosorogaMajka i mladunče indijskog nosoroga
* Jedna od stražarnica u parkuJedna od stražarnica u parku
* Šuma u parkuŠuma u parku

Izvori
------

1. ↑  J. Seidensticker, S. Christie i P. Jackson, *Riding the Tiger. Tiger Conservation in human-dominated landscapes*, Cambridge University Press, Cambridge. ISBN 0-521-64057-1

Vanjske veze
------------

***Nacionalni park Chitwan*** na Wikimedijinoj ostavi

* Chitwan na stranicama *Odsjeka za nacionalne parkove i zaštitu divljine Nepala*[*mrtav link*] () Posjećeno 25. lipnja 2011.
* Zaštita tigrova u Chitwanu () Posjećeno 25. lipnja 2011.

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Nepalu |
| --- |
|  | 
Nacionalni park Chitwan  • Dolina Katmandu (Durbar trg , hinduistički hramovi Pashupatinath i Changu Narayan, te budističke stupe Swayambhunath i Bauddhanath u Katmanduu, Durbar trg u Patanu i Durbar trg u Bhaktapuru)  • Lumbini, rodno mjesto Bude  • Nacionalni park Sagarmatha
 | Nepalska zastava |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 223733422
* GND: 4211666-1
* SUDOC: 204181526
* NKC: ge448249

 |