recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Ajtos** (bugarski: Айтос, grčki i trački: **Aetós**, *Αετος*) je grad na istoku Bugarske, u Oblasti Burgas, udaljen oko 30 kilometera od bugarske crnomorske obale.

Historija
---------

Najstarije naselje iz kojeg je nastao današnji Ajtos osnovala su tračka plemena. Arheološka istraživanja govore o postojanju naselja već prije 500. pne.. Po jednoj staroj tračkoj legendi jedan od Orfejevih učenika i sljedbenika - Aetos osnovao je grad. Tijekom svoje višestoljetne povijesti grad se različito zvao; *Aetos*, *Astos*, *Idos* i *Akvilia*, između ostalog.

Za vrijeme vladavine kana Tervela, Ajtos i cijeli kraj oko grada po prvi put je uključen u Bugarsko Carstvo. Tvrđava - *Aetos* bila je važan dio obrane Bugarskih zemalja protiv napada i provala Tatara, Avara i Križara.

1378 godine grad su zauzele otomanske trupe, pod vodstvom sultana Murata I. Za vrijeme Rusko-turskog rata 1828-1829, ruski general Hans Karl von Diebitsch pretvorio je Ajtos u značajno vojno uporište. Nakon sklapanja Adrianopolskog mira 1829 godine, mnogi od muslimanskih stanovnika grada iselili su se u Besarabiju.

U vrijeme Bugarskog nacionalnog preporoda, stanovnici Ajtosa uzeli su učešća u tom pokretu. Bugarski nacionalni velikan Vasil Levski osobno je osnovao u gradu revolucionarni komitet.

Nakon oslobođenja Ajtos je postao živo trgovačko središte, u to vrijeme važnije i od Burgasa. Prva djevojačka agronomska škola osnovana je u Ajtosu, u tom vremenu.

Kultura u gradu
---------------

Ajtos je u Bugarskoj poznat po svom tradicionalnom proljetnom festivalu (maj-juni) narodnih pjesama *Noći slavuja*. Festival se održava u rekreacijskom parku *Slavujeva rijeka* i privlači velik broj izvođača i posjetioca iz cijele Bugarske.

Rekreacija i turizam
--------------------

### Prirodne znamenitosti

* Rekreacijski park *Slavujeva rijeka*- Svega nekoliko Bugarskih gradova imaju toliko velike i lijepe parkove kao što je *Slavujeva rijeka*, u parku je smješten i *Ajtoski zoološki vrt*.
* Formacija stijena *Trite Bratja* (Tri brata)
* Park prirode *Kazanite*
* Park prirode *Hisarja*
* Državna šuma *Korijata*

#### Historijske znamenitosti

* Antička utvrda *Aetos*
* Ajtoski povijesni put - antička cesta koja je povezivala antičke zemlje Trakiju i Meziju
* Sv. Dimitrij Solunski, pravoslavna crkva
* Ajtosko termalno kupalište

#### Kulturne znamenitosti

* Etnografsko selo *Genger*
* Muzej *Peter Stanev*
* Kazalište *Vasil Levski*

Vanjske veze
------------

* Službene stranice općine Ajtos
* EcoTrail Aitos - Službene turističke stranice Arhivirano 2007-10-16 na Wayback Machine-u

  


| Gradovi u Bugarskoj  |
| --- |
| Ajtos | Asenovgrad | Blagoevgrad | Botevgrad | Burgas | Ćustendil | Dimitrovgrad | Dobrič | Dupnica | Gabrovo | Gorna Orjahovica | Goce Delčev | Harmanli | Haskovo | Jambol | Karlovo | Karnobat | Kazanlak | Krdžali | Lom | Loveč | Montana | Nova Zagora | Panađurište | Pazardžik | Pernik | Petrič | Pleven | Plovdiv | Razgrad | Ruse | Samokov | Sandanski | Sevlijevo | Silistra | Sliven | Smoljan | Sofija | Stara Zagora | Svištov | Šumen | Trgovište | Trojan | Varna | Veliko Trnovo | Velingrad | Vidin | Vraca |
**Aleram** (italijanski: ; ? - 991) bio je markiz Montferrata i Liguriji (*marca Aleramica*) u Sjevernoj Italiji. Bio je sin Guglielma I a u dokumentima se prvi put spominje 933. kada mu je kralj Hugo od Italije dao leno kraj Vercellija. Godine 955. je dobio zemlje u današnjoj provinciji Alessandria.

Godine 958. mu je titulu markiza dao kralj Berengar II od Italije, čiju je kćer Gerbergu oženio. Usprkos toga je tri godine kasnije stao na stranu cara Otona Velikog, koji mu je potom dao dodatne zemlje u Langheu, Tanarou, Orbi i na obali Ligurskog mora. Tome je doprinijela i naklonost Adelaide od Burgundije.

Kada je godine 962. Italija došla pod neposrednu vlast Svetog Rimskog Carstva, car Oton je potvrdio sve Aleramove titule.

Porodica
--------

Aleramo je sa prvom suprugom, čije je ime Adelaide, imao tri sina:

* Guglielmo II, umro prije 967, suvladar s ocem
* Ottone, umro 991; njegov sin Guglielmo III je naslijedio Montferrat
* Anselm, koji je naslijedio Liguria

Sahranjen je u crkvi Grazzano Badoglio, u provinciji Asti. Grobnica, koja je restaurirana u 16. i 20. vijeku, je obilježena mozaikom koji prikazuje mitološke zvijeri.

Literatura
----------

* Circolo Culturale *I Marchesi del Monferrato* (external link to website devoted to dynastic history)

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Guglielmo I**  |  **Markiz Montferrata** 967-991 | Slijedi: **Ottone I**  |
| Prethodi: **–**  |  **Markiz Ligurije** ?-967 | Slijedi: **Anselmo**  |
**Ništatski mir** (švedski: *Freden i Nystad*, ruski: *Ништа́дтский мир*) je mirovni ugovor 
koji je sklopljen 30. augusta 1721. u tadašnjem Nystadu između Carske Rusije i 
Kraljevine Švedske.

Karakteristike
--------------

Na osnovu ovog sporazuma, okončan je Veliki sjeverni rat a Carska Rusija preuzela je 
vladavinu nad teritorijem Estonije, Livonije i Ingrije, kao i nad većim dijelom Karelije a car Petar Veliki 
zamjenio je švedskog kralja Frederika I, kao vladara tih oblasti. 

Mir je označio najavu ruskog preuzimanja uloge velike sile na mestu Švedske. Sukob sa drugim silama - 
Elektoratom Hannover, Kraljevinom Pruskom i Kraljevinom Danskom, Švedska je okončala 
Stokholskim sporazumima 1719. i 1720.

Izvori
------

1. 1 2   „*Peace of Nystad*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 11. 2015.
2. ↑  „Uusikaupunki" (engleski). Uusikaupunki. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-05. Pristupljeno 30. 11. 2015.

Vanjske veze
------------

***Nystadski mir*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Peace of Nystad* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Prva bitka kod Moulin-aux-Chèvresa** se odigrala 3. jula 1793. godine na zapadu Francuske za vrijeme rata u Vendéeu između snaga republikanske vlade pod generalom François-Josephom Westermannom na jednoj, i vandejskih kontrarevolucionarnih pobunjenika na drugoj strani. Do nje je došlo nedugo nakon što je Westermann u bitci kod Parthenaya razbio pobunjeničku vojsku pod Louisome de Lescureom. Doznavši za to, pobunjenički vođa Henri de La Rochejaquelein je sa svojim ljudima napustio Saumur kako bi Lescureu pružio pomoć, odnosno kako bi njih dvojica zajedno pokušali zaštititi gradić Châtillon, koji se smatrao "neslužbenim" glavnim gradom pobunjene Vandeje. Iako je raspolagao sa dva puta manje ljudi, Westermann je 3. jula napao pobunjenike te ih uspio razbiti i natjerati na bijeg nakon dva sata borbe. Pobunjenici su se povukli prema Choletu, a Westermann u 19 sati ušao u Châtillon, gdje je oslobodio preko 600 u prethodnim bitkama zarobljenih republikanskih vojnika, čime su značajno narasli redovi njegove dotada relativno malene vojske. Westermann je u gradu dao spaliti novine i službene dokumente pobunjenika, te je doveo tzv. "ustavnog" svećenika da u gradu održi misu. Također je dio vojnika poslao da spali obližnji dvorac Durbelière, koji je bio de La Rochejaqueleinova rezidencija. Westermannova je pobjeda, međutim, bila kratka vijeka, jer su se samo dva dana kasnije pobunjenici reorganizirali i sa dodatnim pojačanjima praktički uništili njegovu vojsku u Prvoj bitci kod Châtillona.

Izvori
------

1. ↑  *Réimpression de l'ancien Moniteur*, t. XVII, Šablon:P.64.

Literatura
----------

* Yves Gras, *La Guerre de Vendée*, éditions Economica, 1994, p.54.
* A.Ray. *Réimpression de l'ancien Moniteur*. Moniteur. , p.64. tekst na Google Books.
**Prva bitka kod Choleta** se dogodila na zapadu Francuske 15. marta 1793. godine na samom početku seljačkog ustanka koji će kasnije postati poznat kao Rat u Vendéeu. Nekoliko dana ranije je odluka, među seljacima pokrajine Vendée omražene, republikanske vlade da tamo provodi [[regrutacija (vojska)|regrutaciju]g za potrebe Rata Prve koalicije, izazvala niz spontanih protesta i pobuna. Pokušaj republikanskih vlasti da pobunu uguše u mjestu Saint-Florent-le-Vieil je propao kada je 600 seljaka pripadnike Nacionalne garde natjeralo u bijeg. Dan kasnije su seljaci pod vodstvom karizmatskog mještanina Jacquesa Cathelineaua uspjeli protjerati republikanski garnizon iz zamka Jallais. Vijest o tim uspjesima se munjevito proširila okolicom, te su se seljaci masovno priključili Cathelineauu čije su snage tako samo za par dana narasle na oko 15.000 ljudi. Pobunjenici su odlučili napasti grad Cholet, koji je branio republikanski garnizon od 580 ljudi. Pred samu bitku je garnizonu ponuđena mirna predaja, ali je njegov zapovjednik, kapetan de Beveau, to odbio, računajući da može poraziti pobunjenike, koji su tada uglavnom bili naoružani vilama, kosama i drugim poljoprivrednim alatima. Kada je krenuo napad, ključnom se pokazala pobunjenička nadmoć u ljudstvu, kao i entuzijazam koji je ličnom hrbrošču poticao Cathelineau. Pobunjenici su zazeli grad, čime je republikanskoj vlasti zadan težak udarac, te stvorena panika među pristašama Revolucije u tom području. Kada su se pobunjenici okrenuli prema Chalonnes-sur-Loireu, republikanci su ga napustili bez borbe i prebjegli u Angers. Kada je, nekoliko tjedana kasnije, došlo do osipanja pobunjeničke vojske, republikanci su 14. aprila pod vodstvom generala Leygoniera ponovno zauzeli grad.

Vidi još
--------

* Druga bitka kod Choleta
*Za ostala značenja, v. Teksaški rendžeri (razvrstavanje).*
**Odjel teksaških rendžera** (engl. ), poznatiji pod kolokvijalnim nazivom **Teksaški rendžeri** (engl. ) je policijska služba američke savezne države Teksas. Potiče od neformalne paravojne formacije koju je 1823. godine za vrijeme meksičke vlasti osnovao vođa američkih kolonista Stephen A. Austin u svrhu zaštite od Indijanaca. Rendžeri su formalno osnovan 1835. godine nedugo pred izbijanje rata za nezavisnost te su služili kao oružane snage novosnovane Republike Teksas, a od pripajanja SAD kao policijska formacija Teksasa. Nskon poraza Juga u građanskom ratu ih je 1865. ukinula federalna vlada, ali su 1866. nakon ponovne uspostave državnih vlasti obnovljeni. Tokom sljedećih decenija su stekli reputaciju jedne od najefikasnijih policijkih službi u SAD, prije svega zbog sudjelovanja u hvatanju nekih od najzloglasnijih odmetnika i kriminlaca Divljeg zapada. U 20. vijeku su stekli veliko priznanje zbog uspješnog spriječavanja atentata na predsjednika Tafta te likvidaciju Bonnie i Clyde. Godine 1935. su formalno postali dio Ministarstva javne bezbjednosti države Teksas. 

Teksaški rendžeri su zbog svoje duge, bogate i živopisne historije dali značajan pečat američkoj popularnoj kulturi, a što se ogledalo kroz niz popularnih književnih djela, stripova, filmova i TV-serija, a od kojih je, možda najpoznatija *Walker, teksaški rendžer*.

Vanjske veze
------------

***Teksaški rendžeri*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official Texas Rangers website (Texas Department of Public Safety) Arhivirano 2011-10-16 na Wayback Machine-u
* Official Texas Ranger Hall of Fame and Museum
* *Rangers and Sovereignty*, Published 1914, hosted by the Portal to Texas History
* Texas Rangers na *Handbook of Texas Online*
* *In the Ranging Tradition: Texas Rangers in Worldwide Popular Culture*.
* Excerpt detailing Ranger misconduct during the Mexican–American War.
* Lone Stars and Gunsmoke a Primary Source Adventure, a lesson plan hosted by The Portal to Texas History
* *The Adventures of Big-Foot Wallace, the Texas Ranger and Hunter*, Published 1870, hosted by the Portal to Texas History
* Full text digital copy of Captain Bill McDonald, Texas ranger: a story of frontier reform Arhivirano 2009-02-11 na Wayback Machine-u by Paine, Albert Bigelow, 1861–1937
* Texas Rangers at Monterrey - Battle of Monterrey.com
Ovo je članak o o državi iz perioda Tri kraljevstva.  Za državu iz perioda Zaraćenih država, v. Wei (država).  Za državu iz doba Sjevernih i Južnih dinastija, v. Sjeverni Wei.  

**Cao Wei** (kineski: ; pinyin: *Cáo Wèi*; Wade-Giles: Ts'ao Wei) je naziv za jedno od Tri kraljevstva, odnosno državu nastalu raspadom Kine uslijed kolapsa dinastije Han početkom 3. vijeka. Teritorija joj je sadržavala sjevernu Kinu, odnosno područja koja je u građanskom ratu osvojio gospodar rata Cao Cao, te se proglasio prvo vojvodom, a potom i kraljem Weija. Glavni grad joj je bio bivša carska prijestolnica Luoyang, a kao formalni početak postojanja države se određuje godina 220. kada je Cao Caov sin Cao Pi i formalno svrgnuo posljednjeg cara dinastije Han, te se proglasio carem, odnosno osnivačem nove dinastije Wei. To nikada nisu priznali vladari druge dvije države - Shu na jugozapadu i Wei na jugoistoku Kine - čiji su se vladari Liu Bei i Sun Quan također smatrali legitimnim nasljednicima carskog prijestolja. Država Wei je godine 265. uspjela osvojiti i anektirati Shu, ali ne i Wei, i to zato što je na dvoru Cao Weija s vremenom ojačao klan na čelu sa porodicom Sima. Iste godine je njen član i carski kancelar Sima Yan svrgnuo Cao Huana, posljednjeg vladara dinastije Han i proglasio novu carsku dinastiju Jin, pod čijim je vodstvom Kina ponovno ujedinjena godine 280.

Sama država je u svoje vrijeme bila poznata tek kao Wei, a naziv Cao Wei su joj dali kasniji historičari, kako bi je mogli razlikovati od ranije države Wei u periodu Zaraćenih država, odnosno kasnije države Sjeverni Wei.

Izvori
------

* Bo Yang's edition of Zizhi Tongjian by Sima Guang. 柏楊版資治通鑑
* de Crespigny, Rafe. "To Establish Peace: being the Chronicle of the Later Han dynasty for the years 201 to 220 AD as recorded in Chapters 64 to 69 of the Zizhi tongjian of Sima Guang". Volume 2. Arhivirano 2012-03-29 na Wayback Machine-u Faculty of Asian Studies, The Australian National University, Canberra. 1996. ISBN 0-7315-2526-4.
**Merkurije** (224–250) je bio kršćanski svetac i mučenik iz doba Rimskog Carstva. Rođen je pod imenom **Filopater** u gradu Eskentos u Kapadokiji, a također je poznat i kao *Abu-Seifein*, što na arapskom znači "nositelj (otac) dva mača", pri mu je drugi mač dao arhanđeo Mihael.

Prema predaji je bio sin Yaresa, skitskog oficira u rimskoj vojsci. Yares je zajedno sa sinom napadnut od divljih zvijeri prilikom lova, i tada je dobio viziju nakon koje se preobratio na kršćanstvo i sebi dao ime Noa, a sinu Merkurije. Yares je sudjelovao u borbi sa Berberima, a nakon toga umro, poslije čega je Merkurije zauzeo njegovo mjesto u vojsci. Merkurije je sudjelovao u borbi protiv Berbera prije čega mu je arhanđeo Mihael dao mač. S tim mačem je ostvario pobjedu, ali je poslije uhapšen, mučen i pogubljen jer je odbio naredbu cara Decija da štuje poganske idole.

Eksterni linkovi
----------------

* Account of his life on University College Cork website, with bibliography
* Catholic Online
* Coptic account
* Coptic Synexarium Arhivirano 2007-09-28 na Wayback Machine-u
* St Philopateer Mercurius Arhivirano 2007-10-04 na Wayback Machine-u at the Church of St Mary and St Merkorious, Sydney
**Sveti Mirin** ili **Mirren** (cca. 565 - cca. 620), također poznat kao **Mirren od Benchora** (današnji Bangor), **Merinus**, **Merryn** ili **Meadhrán**, bio je irski kršćanski redovnik i misionar. Slavi se kao zaštitnik grada i rimokatoličke biskupije Paisley u Škotskoj, gdje je osnovao vjersku zajednicu koja će prerasti u Opatiju Paisley. U opatiji mu je kasnije izgrađeno svetište koje je postalo predmetom hodočašća.

Bio je suvremenik Svetog Columbe od Ione i učenik Svetog Comgalla. Bio je prior Bangorske opatije u Irskoj, prije odlaska u misiju u Škotsku. Slavi se kao svetac i u Irskoj i Škotskoj, ali i pravoslavnim crkvama.

Izvori
------

* Brown, Isaac. "Renfrewshire Characters and Scenery". 1824. p42-49.
* Proceedings of the Society Arhivirano 2007-06-11 na Wayback Machine-u; on St. Mirin's Chapel
* Statue of St. Mirin
* Catholic Online; St. Merinus
* History of Paisley;
* 15 September Feasts; Orthodox wiki
* Lees, J. Cameron. "The Abbey of Paisley". 1878.
* Aberdeen Breviary. 1484.
* Black, C. Stewart. "The History of Paisley". 1948.
**Svjetionik Cordouan**, remek-djelo pomorske signalizacije, nalazi se na niskom stjenovitom platou, 7 kilometara od obale u Atlantskom okeanu, na ušću rijeke Gironde, u regiji Nova Akvitanija, Francuska. Izgrađen je na prelazu iz 16. u 17. vijek, po projektu Luja de Foa, a preuredio ga je Joseph Teulère krajem 18. stoljeća.

Svjetionički tornjevi postojali su na otočiću još od 880. godine. Prvu pravu građevinu sagradio je engleski kraljević Edward, jer je to područje u 14. stoljeću bila engleska pokrajina. Toranj je bio visok 16 metara, s platformom na vrhu na kojoj je neprestano gorjeti vatra i kojom bi upravljao vjerski pustinjak. Prolazeći brodovi plaćali su prolazak s dva groata (kovanica), što je najstarija zabilješka svjetioničkog danka. Osim tornja, na otočiću je sagrađena i mala kapela.

U drugoj polovini 16. stoljeća toranj je propao, a opasnost za plovidbu prijetila je trgovini vina iz Bordeauxa. To je dovelo do izgradnje sadašnjeg svjetionika.

Prvi rotirajući sistem Fresnelovih leća, izum Augustina-Jeana Fresnela, postavljen je na Cordouanu 1823. godine. Svjetlo je 1907. zamijenjeno petrolejskim plinom, a 1948. električnom energijom. U potpunosti je automatiziran 2006. godine, ali ga još opskrbljuju svjetioničari čiji je posao sačuvati ovaj posebno stari i istorijski svjetionik. 

Svjetionik je posljednji u Francuskoj u kojemu još uvijek žive i rade svjetioničari.

Svjetska baština
----------------

Svjetionik Cordouan je izgrađen u stilu renesansne, kao mješavina tvrđave, kraljevske palače i katedrale, ukrašen pilastrima, stupovima modilionima i gargojlima. Visinom od 68 metara deseti je najviši tradicionalni svjetionik na svijetu. 

Uvršten je 2021. na listu UNESCO-ove svjetske baštine.

Izvori
------

1. ↑  „Francuska, spomenici upisani na listu svjetske baštine". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 19. 1. 2023.
2. ↑  / Svjetionik Cordouan - phare-de-cordouan (`fr`)
3. ↑  „Svjetionik Cordouan - br.1625". *UNESCO: Svjetska baština - whc.unesco.org*. Pristupljeno 9. 4. 2023. (`en`)

***Svjetionik Cordouan*** na Wikimedijinoj ostavi
Pogled od gore na triozafosfatizomerazni (TIM) barel (8TIM), obojeno od plavog (N-terminus) do crvenog (C-terminus).
U molekularnoj biologiji **TIM barel** je konzervirano proteinsko savijanje koje se sastoji od osam α-heliksa i osam paralelnih β-lanaca naizmenično raspoređenih duž peptidne osnove. Ova struktura je dobila ime po triozafosfatnoj izomerazi, konzeriranom metaboličkom enzimu. TIM bareli se veoma često javljaju. Jedna od interesantnih karakteristika ove klase proteina je da mada svi imaju istu tercijarnu strukturu, njihova homologija sekvenci je veoma niska. Najmanje 15 distinktnih enzimskih familija koristi ovaj strukturni motiv za formiranje podesne geometrije aktivnog mesta.

Struktura i kompozicija
-----------------------

Pogled sa strane na isti TIM barel (8TIM).
TIM bareli se smatraju α/β proteinskim savijanjima, jer se oni sastoje od naizmeničnog paterna α-heliksa i β-lanaca u jednom domenu. U TIM barelu heliksi i lanci (obično 8 parova) formiraju solenoid koji je topološki poznat kao toroid. Paralelni β-lanci formiraju unutrašnji zid (iz kog razloga se struktura naziva β-barelom), dok je spoljašnji zid formiran od α-heliksa. Svaki β-lanac je povazan sa susednim lancima putem duge desnoruke petlje, koja sadrži jedan od heliksa. Na TIM barel se isto tako može gledati kao na set od 8 preklopljenih desnorukih β-α-β super-sekondarnih struktura.

Mada trakasti dijagram prikazuje otvor u centru ovog proteinskog motiva, pošto aminokiselinski bočni lanci nisu prikazani, centar je zapravo gusto pakovan, uglavnom glomaznim hidrofobnim aminokiselinskim ostacima. Nekoliko glicina je neophodno da bi se omogućila pokretljivost ovog visoko ograničenog center i zatvaranje domena. Razgranati alifatični ostaci valin, leucin, i izoleucin sačinjavaju oko 40% ostataka β-lanaca.

Vidi još
--------

* Triozafosfat izomeraza
* Proteinsko savijanje

Literatura
----------

* R. K. Wierenga (2001). „The TIM-barrel fold: a versatile framework for efficient enzymes". *FEBS Lett.* **492** (3): 192–198. DOI:10.1016/S0014-5793(01)02236-0. PMID 11257493.

Spoljašnje veze
---------------

* SCOP list of proteins adopting the TIM barrel fold Arhivirano 2007-07-08 na Wayback Machine-u
* TIM Barrel Analysis Arhivirano 2013-06-15 na Wayback Machine-u

  


| * p
* r
* u
Tercijarna struktura proteina |
| --- |
| Generalni | Strukturni domen •  Proteinsko sklapanje •  Proteinska struktura |
| Sve-α sklop: | Heliksni svežanj •  Globinski sklop •  Homeodomenski sklop •  Alfa solenoid |
| Sve-β sklop: | Imunoglobulinski domen •  Beta barel •  Beta-propeler |
| α/β sklop: | TIM barel •  Leucinom-bogato ponavljanje •  Flavodoksinski sklop •  Rozmanov sklop •  Tioredoksinski sklop •  Trolistni čvorni sklop |
| α+β sklop: | DNK spona •  Feredoksinski sklop •  Ribonukleaza A •  SH2-slični sklop |
| Neregularni sklopovi: | Konotoksin |
| ←Sekundarna strukturaKvaternarna struktura→ |
Umetanje detonatora u blokove C4 eksploziva
Neeksplodirana municija pripremnljena za uništenje
**Eksploziv C4** (*kompozicija C-4*) je plastični eksploziv žute boje. 

C4 se sastoji od eksploziva, plastičnog vezivnog materijala, plastifikatora, a obično i markera za obeležavanje, npr. 2,3-dimetil-2,3-dinitrobutana (DMDNB) da bi se olakšala detekcija eksploziva i identifikacija njegovog izvora.

Eksploziv u C4-u je RDX (ciklonit ili ciklotrimetilen trinitramin). On sačinjava oko 91% mase C4-a. Plastifikator je dietilheksil (5.3%) ili dioktil sebakat, a vezivni materijal je obično poliizobutilen (2.1%).

C4 je jedan od najjačih eksploziva 21. veka, koji nalazi voljnu primenu. On služi za uništavanje većih objekata i ljudi u njima. U tom kontekstu se na eksploziv stavljaju komadići metala da bi povećala ubojitost. C4 se obično aktivira sa elektronskim detonatorima kao što su: sat sa alarmom, akumulator sa žicama i dr.

Spoljašnje veze
---------------

***C-4 (eksploziv)*** na Wikimedijinoj ostavi

* HowStuffWorks article
Raketoplani Space Shuttle (centar) i Buran (desno)
**Raketoplan** je svemirska letjelica namjenjena za transport astronauta i tereta u Zemljinu orbitu. Za razliku od klasičnih svemirskih letjelica koje se na zemlju vraćaju padobranom, raketoplan se na zemlju vraća jedreći poput jedrilice te slijeće na pistu poput aviona. Zbog ove osobine raketoplani se mogu više puta koristiti za ponovne letove u svemir. Američki Space Shuttle i sovjetski (kasnije ruski) program Buran su najpoznatiji primjeri raketoplana.

Raketoplani su izvorno zamišljeni kao jeftinija zamjena klasičnih raketa, s obzirom na njihovu ponovnu iskoristivost, međutim u praksi se na primjeru američkog Space Shuttlea ispostavilo da troškovi održavanja raketoplana da bi ga se dovelo u ponovno letno stanje premašuju troškove lansiranja posade i tereta klasičnim raketama, tako da je NASA odlučila da se nakon umirovljenja Space shuttlea umjesto projektiranja nove generacije raketoplana vrati klasičnim raketama koje će biti osnova novog projekta Orion.
**Studva** je rijeka u Istočnoj Hrvatskoj i Zapadnom Srijemu u Srbiji.

Opis
----

To je spora, 37 km duga rijeka, koja izvire u blizini sela Gunje i protiče pored Đurića, Drenovaca, Soljana i Vrbanje, a utiče u rijeku Bosut u selu Morović u Vojvodini. Jednim dijelom čini i granicu sa Srbijom. 

Prema rezultatima pedoloških istraživanja, pretpostavlja se da je ova rijeka stajaćica, u stvari nastala u doba rimskog carstva irigaciono-meliorativnim radovima, a sve iz potrebe dobijanja kvalitetnijeg poljoprivrednog zemljišta. Naime, kompletno područje koje obuhvata naselje Morović, u čijem centru sela je i ušće ove riječice u Bosut, sa cca. dvadesetak sela okolo i velikim, neprekinutim šumskim kompleksom, je močvarno. Do danas su sačuvane i dvije prirodne bare (rita): Slezan i Brek koje su svojim vodnim režimima vezani za pomenute dvije rijeke. Kao dokaz o izvršenim radovima na formiranju ove rijeke navodi se pedološki sastav tla brežuljka u centru Morovića, koji je identičan sa pedološkim satavom tla dna rijeke Studve. Dakle, zemljom od iskopa je nasipano područje uz obalu i tako je nastao taj neprirodni brijeg u centru Morovića.
Koordinate: 31°46′38.51″N, 45°30′35.14″E
**Shuruppak** (također **Shuruppag** "lječilište", suvremeni **Tell Fara**, u Iraju) bio je drevni sumerski grad smješten južno od Nippura na obalama Eufrata u današnjem Al-Qādisiyyahu, u središtu južnog Iraka Arhivirano 2007-09-30 na Wayback Machine-u.

Shuruppak je bio posvećen Ninlil, također poznatoj kao Sud, boginji žita i zraka.

Historija
---------

Shuruppak je postao žitnica i grad za distribuciju, te imao više silosa od svakog drugog sumerskog grada. Najstarije iskopane razine Shuruppaka su datirane u period Jemdet Nasr oko 3.000. pne.; grad je napušten nedugo nakon godine 2000. pne. Schmidt je pak pronašao jedan pečat perioda Isin-Larsa i nekoliko komada grnčarije koji datiraju iz ranog 2. milenijuma pne.  Većina iskopina na površini su iz Ranog dinastijskog perioda. 

Pred kraj Uručkog perioda zbila se arheološkim nalazima potvrđena velika poplava u Shuruppaku. Polihromna grnčarija ispod naplavljenih slojeva je datirana u period Jemdet Nasr koji je prethodio Ranom dinastijskom I periodu.

Arheologija
-----------

Prvi put ga je godine 1902. iskopavao "Deutsche Orient-Gesellschaft".  Godine 1931. Univerzitet Pennsylvanije pod Erichom Schmidtom je iskopavao nalazište šest sezona.

V. također
----------

Historija Sumera
***O ekonomiji*** (starogrčki: ) naslov je jednog spisa starogrčkog historičara Ksenofonta koji se bavi upravljanjem domaćinstva i imanja. Delo ima oblik sokratskog dijaloga, u kojem Sokrat vodi razgovor s Kritobulom i tokom tog razgovora naširoko prepričava raspravu koju je ranije vodio s nekim Ishomahom (čiji lik, kako se čini, predstavlja samog Ksenofonta).

Na početku dijaloga Sokrat s Kritobulom, sinom svog starog prijatelja Kritona, raspravlja o pojmu domaćinstva i dužnostima domaćina. U četvrtom poglavlju opisuje se zanimanje Kira Mlađeg za hortikulturu te razgovor koji je ovaj Persijanac vodio o vrtovima sa spartanskim vojskovođom Lisandrom. Od sedmog poglavlja pripoveda Sokrat Kritobulu svoj razgovor s Ishomahom, a od petog poglavlja do kraja desetog Ishomah pripoveda Sokratu svoj razgovor sa svojom mladom suprugom. Razgovor s Ishomahom je zanimljiva i ljudska priča o njegovom odnosu sa svojom vrlo mladom suprugom, o njenoj ravnopravnoj ali zasebnoj ulozi u braku i o vođenju domaćinstva.

Ovo je delo nazvano "najšarmantnijim Ksenofontovim traktatom", a Alfred Croiset za ovaj spis kaže: "Spis *O ekonomiji* nije samo jedno od najboljih Ksenofontovih dela, nego se može reći da ima malo spisa koji bi bili više na čast atinskom moralu i koji bi bolje pokazivali koliko je stara civilizacija, koja je ponekad bila tako tvrda, mogla dopuštati duboku i nežnu čovečnost". Ta se čovečnost ponajviše ogleda u brizi koja se posvećuje najnemoćnijim ljudima tog doba ― slugama i robovima.

Literatura
----------

* Croiset, Alfred; Croiset, Maurice (1990). *Histoire de la littérature grecque*. **IV**. Pariz.
* Đurić, Miloš N. (1990). *Istorija helenske književnosti*. Beograd: Zavod za udžbenike i nastavna sredstva.
* Howatson, M. C. (1997). *The Oxford Companion to Classical Literature*. Oxford. New York: Oxford University Press.
**Rajkova pećina** je jedna od najlepših pećina u Srbiji, udaljena 2 km od Majdanpeka. Sa dužinom od 2304 m istraženih hodnika najduža je pećina u Srbiji. 

Kroz 2304 m njenih pećinskih kanala, teče Rajkova reka. Pećina sadrži čitav sistem dvorana, kanala i hodnika, a odlikuje se i pećinskim nakitom u vidu stalaktita, stalagmita, stubova od snežno belog kristalnog kalcita. Pećina se sastoji iz Ponorskog i Izvorskog dela, od čega svaki ima svoj Rečni i Suvi horizont 

Spajanjem suvog i rečnog kanala formirana kružna staza dužine čak 1410 m, ali je turistima za sada omogućen pristup u dužini od 750 m.
Njen rečni horizont prvi je istražio Jovan Cvijić, a njegov rad nastaviće sedamdesetih godina 20. veka dr Radenko Lazarević u saradnji sa grupom speleologa iz Valjeva. R.Lazarević, sa članovima Speloološke grupe iz Valjeva i S. Dozica iz Instituta za šumarstvo, istraživali su, u dva termina čitavu Rajkovu pećinu. U prvoj fazi istražen je ponorski, a u drugoj fazi izvorski deo pećine. Rajkova pećina dobila je ime po hajduku Rajku, koji je opijao i pljačkao putnike, a svoje blago sakrivao u ovoj pećini.Postoji verovanje da je opljačkao silno blago i sakrio ga u ovoj pećini. Za blagom se i dalje traga.
Dolazak do pećine je asfaltnim putem pored obale reke Mali Pek i veštačkog jezera Veliki zaton. Okolina Malog Peka bogata je mesovitom šumom bukve, javora i hrasta i predstavlja jedinstveno prirodno i speleološko bogatstvo. 

Temperatura pećine je stalnih 8 stepeni celzijusevih, a vlažnost vazduha 100% i zato se za posetu pećini preporučuje toplija garderoba čak i u letnjem periodu.

Rajkova pećina je rečna, protočna pećina; kroz nju protiče istoimena reka, koja polazi od Kapetanskih livada i posle površinskog toka, dugog 3.625 m ponire ispod vertikalnog krečnjackog odseka, visokog 50-100 m, na kontaktu kristalnih škriljaca i gornjejurskih krečnjaka.
Pojavljuje se na koti od 427,58 m.
Površinski teče 22,5 m i spaja se sa Paskovom rekom. Od njih dve nastaje Mali Pek.

Rajkova pećina sastojala se iz dve odvojene celine: Ponorske i Izvorske pećine, a svaka celina ima po dva horizonta: rečni i suvi.

Speleomorfoloske celine Rajkove pećine
--------------------------------------

| Celine | dužina - m | površina- m² |
| --- | --- | --- |
| Ponorska pećina | 857,0 | 4.242,0 |
| 1.1 Rečni horizont | 330,5 | 1.167 |
| 1.2 Suvi horizont | 526,5 | 3.075,0 |
| Izvorska pećina (sa Jankovom pećinom) | 1.447,0 | 8.561,0 |
| Rečni horizont | 799,5 | 4.562,0 |
| Suvi horizont | 647,5 | 3.999,0 |
| Ukupno: | 2.304,0 | 12.803,0 |

Spoljašnje veze
---------------

* Arhivirano 2012-02-27 na Wayback Machine-u
* Rajkova pećina

Šablon:Pećine Srbije
**Adaks antilopa** ili **adaks** (lat. *Addax nasomaculatus*) je afrička vrsta antilope. Ova vrsta je krajnje ugrožena i u velikoj opasnosti od izumiranja. Ova vrsta je prisutan u sljedećim državama: Mauritanija, Čad i Niger. Adaks se smatra izumrlim u Libiji, Alžiru, Egiptu, Sudanu, Maroku i Zapadnoj Sahari. Vrsta je reintroducirana u Maroko i Tunis. Staništa ove vrste su planine, ekosustavi niskih trava, šumski ekosustavi i pustinje.

Izgled
------

Adaks antilopa je zdepasta izgleda s kratkim nogama i zavijenim rogovima. Može narasti do visine od 115 cm i težiti oko 95-105 kg. Za vrijeme ljeta krzno joj je bijele boje, a za vrijeme zime tamnije sive boje. Na nogama ima široke papke koji sprječavaju propadanje u pijesak i olakšavaju duga putovanja. Spavajući danju i zadržavanjem u sjeni lakše podnosi pustinjske vrućine. Vrsta je poznata po dugom preživljavanju bez da pije vodu jer jako dobro iskorištava vlagu iz biljaka. Živi u krdima od oko 20 jedinki i prelazi velike udaljenosti u potrazi za hranom ili zaklonom. Na čelu je uvijek dominantan mužjak.

Ugroženost
----------

U svijetu postoji svega oko 500 adaks antilopa u divljini i nekoliko desetina zoološkim vrtovima. Adaks je najviše uništen od strane ljudi, a postali su lovina zbog mesa i skupe kože. Najviše su stradale u Drugom svjetskom ratu kada su bile osnovna hrana za vojsku.

Izvori
------

1. 1 2  Popis: crvena lista, eng.
2. ↑
3. ↑
Bucanj mali
**Bucanj mali** (lat. *Ranzania laevis*) riba je iz porodice Zrakoperki. Ovo je jedna od dvije vrste bucnja koji je ulovljen u Jadranskom moru. Može narasti do jednog metra duljine, specifičnog je izgleda, što mu je donijelo narodni naziv mali mih. 

Živi u morima tropskim morima i morima umjerene temperature, pelagijski - neovisno o morskom dnu, na dubini do 140 m. Stanište mu je istočni Tihi ocean, od Kalifornije do Čilea, rijetko zalazi sjevernije od Meksika, zapadni Atlantik oko Floride, Kariba te Venezuele i Brazila, zatim istočni Atlantik od Madeire do Skandinavskog poluotoka, oko obala Senegala i Sijera Leone, također i oko obala južne Afrike. Zalazi u Mediteran, gdje ga se također može pronaći.

Hrani se planktonskim račićima, mekušcima, manjim ribama, rakovima, algama, meduzama. Imaju mala usta u odnosu na svoju veličinu, bez zuba, uvučena u tijelo. Mali bucanj je nejestiv, jer mu se meso u kuhanjem pretvara u ljepilo. Ponegdje ga se i upotrebljava u tu svrhu pa ga ponegdje čak i koriste u tu svrhu.

Izvori
------

1. ↑  fishbase.org: Ranzania laevis

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Bucanj mali** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Bucanj mali** |

***Bucanj mali*** na Wikimedijinoj ostavi
Mural iz Cacaxtle.
**Olmeca Xicalanca**, stari indijanski narod i kultura koja se javlja u području Tlaxcale i Pueble negdje do 900. n.e. Kultura ovih kasnih Olmeka povezuje se često uz murale u starom gradu Cacaxtla. Ovaj narod kasnije će zamijeniti grupa poznata kao Teo-Chichimecas (Teo-Čičimeki) koje će otjerati Tlaxcalteci, i osnovati vlastitu državu. 

Olmeca Xicalanca utemeljili su nekoliko gradova, a do danas je iza njih ostalo i mnogo kulturnih i religioznih artefakata. Cacaxtla utvrđeni grad utemeljen je nakon kolapsa Teotihuacana. Utemeljili su ga Xicalance, narod za koji se vjeruje da je došao iz područja Zaljeva. Isti ovaj narod ovladat će i gradom Cholula. 

U starom gradu Cholula vladalo je 10 glavnih vladara Olmeca Xicalanca, dva od njih poznati su kao Aquiach i Tlalchiac. Cacaxtla se nalazila na vrhu brda, opasana suhim jarkom širokim 80 (24 metra) i dubokim 30 stopa (1 stopa = 30.48 cm).

Izvori
------

Vanjske poveznice
-----------------

* National Museum of Anthropology Arhivirano 2012-11-23 na Wayback Machine-u
Sedma perioda hemijskih elemenata u sebi sadrži jedan alkalni metal, jedan zemljani alkalni metal, devet prelaznih metala, dvanest aktinoida, četiri slaba metala, jedan halogeni element i jedan plemeniti gas. Sedmoj periodi pripadaju elementi: francijum, radijum, aktinijum, torijum, protaktinijum, uranijum, neptunijum, plutonijum, americijum, kirijum, berklijum, kalifornijum, ajnštajnijum, fermijum, mendeljejevijum, nobelijum, lorencijum, raderfordijum, dubnijum, siborgijum, borijum, hasijum, mitnerijum, darmštatijum, rentgenijum, ununbijum, ununtrijum, ununkvadijum, ununpentijum, ununheksijum, ununseptijum, ununoktijum. Ovi elementi imaju atomske brojeve između 87 i 118. U ovoj periodi ukupno se nalazi 32 hemijskih elemenata.

  

**hemijski elementi sedme periode**

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Grupe  | **1** | **2** | **3** | **4** | **5** | **6** | **7** | **8** | **9** | **10** | **11** | **12** | **13** | **14** | **15** | **16** | **17** | **18** |
| **#Ime** | 87 Fr  | 88Ra | 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 89Ac | 90Th | 91Pa | 92U | 93Np | 94Pu | 95Am | 96Cm | 97Bk | 98Cf | 99Es | 100Fm | 101Md | 102No | 103Lr |

 | 104Rf | 105Db | 106Sg | 107Bh | 108Hs | 109Mt | 110Ds | 111Rg | 112Uub | 113Uut | 114Uuq | 115Uup | 116Uuh | 117Uus | 118Uuo |
**Spielfeld** (slovenski: *Špilje*) je naselje i nekadašnja općina na jugu Austrije od 1.026 stanovnika, koje administrativno podpada pod Okrug Leibnitz 
u Štajerskoj.

Geografske karakteristike
-------------------------

Spielfeld leži jugoistočno od Leibnitza, na južnoj obali rijeke Mure, nedaleko od 
austrijsko - slovenske granice, točno prekoputa Šentilja.

Historija
---------

Spielfeld je prvi put dokumentiran 1170. pod imenom *Ulenberg Sancti Michaelis*, što je značilo brdo nekog Ulena, ispod kojeg je ležala 
crkva sv. Mihaela, vjerojatno se tako zvalo i naselje.

Zna se da je 1215. tu postajao obrambeni toranj, kojem je bio vlasnik neki Heinric. Na mjestu tornja ubrzo je podignut zamak, za kog se 
zna da ga je 1577. kupio Hans Stübich.

Spielfeld je 1825. imao 423 stanovnika koji su bili kmetovi vlasnika zamka. Nakon Prvog svjetskog rata mjesto 
je okupirala Vojska Kraljevine Jugoslavije i prezvala ga po slovenskom *Špilje*.

Današnja granica formirana je tek 1921.
Spielfeld je relativno mirno prošao kroz Drugi svjetski rat, nakon rata isprva je bio pod okupacijom sovjetsko - 
jugoslavensko - bugarske vojske, a nakon tog britanske.

Od 1980-ih do 2007. Spielfeld je bio jedan od najvećih evropskih graničnih prijelaza.

Nakon administrativne reforme provedene 2015. tadašnje općine Spielfeld, Obervogau i Vogau ujedinjene su u novu - općinu Straß-Spielfeld

Pobratimska mjesta
------------------

* Slovenija, Kungota
* Slovenija, Šentilj

Izvori
------

1. 1 2 3  „Gemeinde Spielfeld" (njemački). Orte in AT. Pristupljeno 15. 04. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Chronik Spielfeld*" (engleski). Marktgemeinde Straß in Steiermark. Pristupljeno 15. 04. 2016. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Spielfeld*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Spielfeld, Leibnitz - Steiermark* (`de`)
Srp i čekić kaksvi su se pojavili na zastavi Sovjetskog Saveza.
**Srp i čekić** je komunistički simbol. Ova dva oruđa su simboli industrijskog proletarijata i seljaštva, a njihova zajednička upotreba simboliše savez industrijskih i poljoprivrednih radnika. Ovaj simbol je načinjen tokom Oktobarske revolucije.

Najpoznatija upotreba srpa i čekića bila je na crvenoj zastavi Sovjetskog Saveza, uz crvenu zvezdu. Takođe su se koristili i na drugim zastavama i grbovima.

Istorija
--------

Prvobitni simbol saveza radnika i seljaka je bio čekić koji se ukrštao sa plugom. Srp i čekić, ako su se koristili od 1917/18. nisu bili zvaničan simbol sve do 1922, a do tada čekić i plug su se koristili Crvena armija i Crvena garda na svojim uniformama, medaljama, kapama, itd.

Kasnije je simbol postavljen na državnu zastavu Sovjetskog Saveza, usvojenu 1923. i uobličenu 1924, i na zastave republika Sovjetskog Saveza. Pre toga, zastave sovjetskih republika su obično bile obična crvena polja, sa zlatnim tekstom imena republike koje su predstavljale.

Srp i čekić je bio obavezan simbol na svim zastavama Komunističkih partija širom sveta uz poznatu Marksovu parolu "Proleteri svih zemelja ujedinite se".

Srp i čekić su na petokraki imale elitne partizanske jedinice - Proleterske brigade, kako na kapama tako i na brigadnim zastavama.

Srp i čekić je takođe bio i na svim članskim kartama - "partijskim knjižicama" članova komunističkih partija.

U nekim postkomunističkim zemljama kao što su Mađarska, Latvija i Litva, javno isticanje srpa i čekića je zabranjeno i tretira se kao krivično djelo. 

| * p
* r
* u
Komunizam |
| --- |
| Osnovni koncepti | 
* Marksistička filozofija
* Klasna borba
* Proleterski internacionalizam
* Komunistička partija

 |
| Ideologije | 
* Marksizam
* Lenjinizam
* Marksizam-lenjinizam
* Maoizam
* *Juche*
* Trockizam
* Titoizam
* Lijevi komunizam
* Komunizam savjeta
* Anarhistički komunizam
* Religijski komunizam
* Kršćanski komunizam
* Eurokomunizam
* Svjetski komunizam
* Bezdržavni komunizam

 |
| Internacionale | 
* Savez komunista
* Prva internacionala
* Druga internacionala
* Treća internacionala
* Četvrta internacionala

 |
| Glavne ličnosti | 
* Karl Marx
* Friedrich Engels
* Vladimir Lenjin
* Rosa Luxemburg
* Lav Trocki
* Mao Tse-tung

 |
| Srodne teme | 
* Anarhizam
* Antikapitalizam
* Anti-komunizam
* Anti-revizionizam
* Demokratski centralizam
* Diktatura proletarijata
* Radničko samoupravljanje
* Odumiranje države
* Historija komunizma
* Komunistički genocid
* Komunistička država
* Komunistički simbolizam
* Kritike komunizma
* Luksemburgizam
* Ljevica
* Nacionalni komunizam
* Naučni komunizam
* Naučni socijalizam
* Nova ljevica
* Novi komunizam
* Post-komunizam
* Primitivni komunizam
* Komunizam i religija
* Socijalizam
* Staljinizam
* Socijalističke ekonomije
* Sovjetski savez

 |

***Srp i čekić*** na Wikimedijinoj ostavi
**Car Wenzong od Tanga** (唐文宗 809–840), osobno ime **Li Ang** (李昂), rođen kao **Li Han** (李涵), bio je car Kine iz dinastije Tang koji je vladao od 827. do 840. Bio je sin cara Muzonga i njegove konkubine Supruge Xiao. Nakon očeve smrti je prijestolje naslijedio njegov stariji brat Li Zhan, koji je prijestolje preuzeo kao car Jinzong. Bratova vladavina, koju je karakterizirao raskalašeni život, prekinuta je početkom 827. ubistvom na pijanki nakon svađe sa eunusima. Vođa zavjerenika Liu Keming je na prijestolje pokušao staviti mlađeg brata Li Wua, ali je kontraudar majordoma Wang Shouchenga i carske Shence armije doveo Li Hana na vlast, koji ju je preuzeo kao car Wenzong.

Za razliku od svog brata, Wenzong je tokom vladavine obraćao veliku pažnju državnim poslovima, te se često savjetovao sa ministrima i državnim službenicima. Historičari, međutim, navode da je bio neodlučan, pogotovo kada su oni nudili različite ili proturječne prijedloge. To je, između ostalog, stvorilo za uvjete za dugotrajnu paralizu državne uprave, odnosno sukob dvije suparničke grupacije u njoj, poznate kao Niu-Li frakcijske borbe. Godine 833. je Wenzong doživio moždani udar i došao pod dominaciju frakcije na čelu sa birokratom Zheng Zhuom; njegov pokušaj da likvidira suparničke eunuhe, poznat kao Incident Ganlu je 835. završio bez uspjeha i doveo do dominacije eunuha. Wenzong je bio toliko slab da čak ni njegov pokušaj da mlađeg brata Li Chengmeija postavi za nasljednika nije uspio; eunusi Qiu Shiliang i Yu Hongzhi su 840. nakon njegove smrti izdali novi edikt kojim je nasljednikom, odnosno novim carem postavljen drugi brat po imenu Li Chan, koji će vladati kao car Wuzong, a Li Chengmeiju je naređeno da izvrši samoubistvo.

Izvori
------

* Liu Xu et al. *Knjiga Tanga*, vol. 17, part 1, part 2.
* Titsingh, Isaac, ed. (1834). [Siyun-sai Rin-siyo/Hayashi Gahō, 1652], *Nipon o daï itsi ran*; ou, *Annales des empereurs du japon.* Paris: Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. (`fr`)
* Ouyang Xiu et al. *Nova knjiga Tanga*, vol. 8.
* Sima Guang et al. *Zizhi Tongjian*, vols. 243, 244, 245, 246.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Car Jingzong od Tanga**  |  **car dinastije Tang** 826–840 | Slijedi: **Car Wuzong od Tanga**  |



1. 1 2 3  Academia Sinica Chinese-Western Calendar Converter
2. ↑  *Knjiga Tanga*, vol. 17, part 1.
3. ↑  *Knjiga Tanga*, vol. 17, part 2.
4. ↑  *Zizhi Tongjian*, vol. 243.
| **(Xi) Wei Wendi** ((西)魏文帝) |
| --- |
| Porodično ime: | Yuan (元, yuán) |
| Osobno ime: | Baoju (寶炬, bǎo jù) |
| Posthumno ime: | Xiaowu (文, wén),doslovno: "uljudan" |
|

**Car Wen od Zapadnog Weija** ((西)魏文帝) (507–551), osobno ime **Yuan Baoju** (元寶炬), bio je prvi car kineske/Xianbei države Zapadni Wei -- nasljednice ranije države Sjeverni Wei. Prije nastanka te države Yuan Baoju je kao član vladarske kuće Sjevernog Weija imao titulu princa od Nanyanga. Godine 534. je svog rođaka cara Xiaowua slijedio u bijegu iz prijestolnice Luoyang u Chang'an, a nakon svađe cara i njegovog vrhovnog komandanta Gao Huana. Xiaowu je utočište našao kod sebi odanijeg generala Yuwen Taia. Odnosi sa novim generalom su se, međutim, toliko pokvarili da je 535. Yuwen Tai dao otrovati cara; potom je Yuan Baoju proglašen carem (kao car Wen). Još prije toga je Gao Huan proglasio Yuan Shanjiana za cara (pod imenom Xiaojing), čime je stvorena država Istiočni Wei. Time je formalizirana podjela države na dva dijela. Car Wen je, za razliku od svog prethodnika, imao dobre odnose sa Yuwenom, ali nije imao nikakvu efektivnu vlast.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Car Xiaowu od Sjevernog Weija**  |  **car Sjevernog Weija (Zapadni)** 535–551 | Slijedi: **Car Fei od Zapadnog Weija**  |

Izvori
------

* *Historija Sjevernih dinastija*, vol. 5 Arhivirano 2008-02-26 na Wayback Machine-u.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 156, 157, 158, 159, 160, 161, 162, 163, 164.
* *Knjkiga Weija*, vol. 22 Arhivirano 2006-02-19 na Wayback Machine-u.
| **(Bei) Wei Wenchengdi** ((北)魏文成帝) |
| --- |
| Porodično ime: | Tuoba (拓拔; tuò bá) |
| Osobno ime: | Jun (濬, jùn) |
| Hramsko ime: | Gaozong (高宗, gāo zōng) |
| Posthumno ime: | Wencheng (文成, wén chéng),doslovno:"uljudan i uspješan" |
|

**Car Wencheng od Sjevernog Weija** ((北)魏文成帝) (440–465), osobno ime **Tuoba Jun** (拓拔濬), bio je car Kine iz Xianbei dinastije Sjeverni Wei. Bio je unuk cara Taiwua i sin krunskog princa Tuoba Huanga. Otac mu se 451. razbolio i umro mučen optužbama za izdaju od strane moćnog dvorskog eunuha Zong Aija, koji je godine 452. ubio cara Taiwua i postavio Tuoba Junovog strica Tuoba Yua na vlast. Međutim, već iste godine je i Tuoba Yu likvidiran, a zbog čega su se pobunili drugi velikodostojnici, ubili Zong Aija i doveli 12-godišnjeg Tuoba Juna na prijestolje. Prve godine njegove vladavine su obilježile međusobne borbe velikodostojnika za prevlast iz kojih su do 455. kao pobjednici izašli Yuan He i Bulilugu Lu. Nakon toga se politička situacija na dvoru stabilizirala, a car Wencheng se mogao na miru posvetiti državnim poslovima. Bio je poznat po tome što je često volio putovati izvan prijestolnice kako bi se upoznao sa životom svojih podanika i njihovim problemima. Nastojao se okrenuti od ekspanzionističke politike cara Taiwua, te održavati dobre odnose sa susjedima, a kako bi konsolidirao ranije osvojena područja. Također je poduzeo niz pravnih reformi, prvenstveno u smjeru ublažavanja kazni. Bio je gorljivi budist te su pod njegovom vladavinom službeno ukinuti progoni budista koje je započeo car Taiwu. Umro je 465. a naslijedio ga je sin Tuoba Hong koji će vladati kao car Xianwen.

Izvori
------

1. ↑  Historijski izvori ponekad navode 448. kao godinu njegovog rođenja; u tom slučaju bi bio tek šest godina stariji od svog sina cara Xianwena, te se stoga mogu smatrati nepouzdanima.

* *Knjiga Weija*, vol. 5.
* *Historija Sjevernih dinastija*, vol. 2. Arhivirano 2008-02-26 na Wayback Machine-u
* *Zizhi Tongjian*, vols. 126, 127, 128, 129, 130.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Tuoba Yu**  |  **car Sjevernog Weija** 452–465 | Slijedi: **Car Xianwen od Sjevernog Weija**  |
*Za ostala značenja, v. Robin Hood (razvrstavanje).*

**Robin Hood** je legendarni odmetnik junak niza engleskih balada, od kojih neke datiraju još od 14. vijeka.

Robin Hood zajedno sa svojim suborcima iz Sherwoodske šume pljačka i ubija predstavnike vlasti, a plijen daje sirotinji.
Njegov najčešći neprijatelj je nottinghamski šerif, lokalni predstavnik monarhije. Iako se u najranijim baladama, njegove 
pustolovine zbivaju po južnom Yorkshiru a ne po Nottinghamshiru, a protivnici su mu pored ostalih i
bogati crkveni zemljoposjednici.

Robin brani slabe, žene, djecu i sirotinju, od tiranskih feudalaca i njihovih predstavnika.
Snažan motiv za njegov revolt protiv vlasti, proizašao je iz ljutnje običnog puka, nad zakonskom zabranom lova po šumama.

U ranim baladama ima puno okrutnosti, koja je bila neizbježna kao sastavni dio srednjovjekovnog života.

Historija nastanka
------------------

Unatoč brojnim pokušajima da se dokaže postojanje stvarnog historijskog Robina Hooda, to do danas nikom nije uspjelo. Svi ti pokušaji se oslanjaju na srednjovjekovne legende, i to im je jedini dokaz o njegovom postojanju.

Danas rašireno vjerovanje da je živio u doba vladavine Richarda I nastalo je kao plod antikvara i pisca iz 18. vijeka - 
Williama Stukeleya.

Autentične balade o Robinu Hoodu su poetski izraz narodnih težnji po sjevernoj Engleskoj u turbulentno doba 
buna i seljačkog nezadovoljstva, koje je svoju kulminaciju imalo za Seljačkog ustanka - 1381.

Iako su brojne poznate balade o Robinu Hoodu nastale tek nakon srednjeg vijeka, jezgra je sigurno nastala u srednjem vijeku.
To su priče; *Robin Hood i fratar*, *Robin Hood i Guy od Gisborna*, *Robin Hood i grnčar* i *Doživljaji Robina Hooda*.

Tokom 16. vijeka i kasnije, bitan karakter legende o njemu je iskrivljen, jer tad Robin postaje propali plemić. Pa se unatoč tome što se gomilaju priče o njegovim vratolomijama i uvode brojni novi likovi, među njima i lijepa *Marian*, njegova romantična ljubav, one ipak gube na vitalnosti i pjesničkoj vrijednosti, jer u njima više nema orginalnog impulsa - težnje za socijalnom pravdom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Robin Hood*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 01. 10. 2016.

Vanjske veze
------------

***Robin Hood*** na Wikimedijinoj ostavi

* Robin Hood, na portalu Encyclopædia Britannica(`en`)
* The Robin Hood Project, University of Rochester(`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 317106244
* LCCN: nb2015015087
* GND: 118745557
* SELIBR: 168060
* SUDOC: 02755838X
* BNF: cb119573112 (podaci)
* NLA: 58472945
* NKC: jo2016908789

 |