recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinate: 40° 55′ 02" SGŠ, 20° 46′ 12" IGD

**Ljubaništa** (mak. *Љубаништа*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugozapadnom delu države. Ljubaništa pripadaju opštini Ohrid.

Pored Ljubaništa se nalazi čuveni **Manastir Svetog Nauma**, danas pod zaštitom UNESKO-a.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Ljubaništa je smešteno u krajnje jugozapadnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Albanijom (2 km južno od sela). Od najbližeg grada, Ohrida, naselje je udaljeno 22 km južno.

Ljubaništa su jedino naselje u istorijskoj oblasti Ohridske gore, koja se pruža između južnih obala Ohridskog i Prespanskog jezera. Naselje je smešteno na jugoistočnom uglu Ohridskog jezera. Istočno od naselja se strmo izdiže planina Galičica. Nadmorska visina naselja je približno 760 metara.

Klima u naselju, i pored znatne nadmorske visine, ima župne odlike, pa je pre umereno kontinentalna nego planinska.

Istorija
--------

Po statistici sekretara Bugarske egzarhije, 1905. godine u selu je živelo 360 stanovnika, Grka, vernika Carigradske patrijaršije. Bugarska propaganda nazivala ih je grkomanima.

Stanovništvo
------------

Ljubaništa su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 171 stanovnika. 

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (98%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Sadržaji u naselju
------------------

Selo Ljubaništa ima manji gornji deo naseljen starosedeocima (uglavnom starijim ljudima) i veći, donji deo koga čini vikend-naselje. U letnjem razdoblju u njemu se mogu iznajmiti sobe i apartmani. Ljubanište ima nekoliko kupališta.

1. Kamp „Ljubanište" — duga peščana plaža;
2. Plaža „Sveti Naum" — nekada jedna od najposećenijih plaža, podno istoimenog manastira;
3. Vojni kamp „Sveti Naum" — peščana plaža;
4. „Seoska-divlja plaža" — pruža se između Kampa „Ljubanište" i Plaže „Sveti Naum" i nije uređena. Duga je, sa nepristupačnim delovima, ali i netaknutom prirodom.

Zbirka slika
------------

* Divlja plaža „Ljubaništa"Divlja plaža „Ljubaništa"
* Kamp „Ljubaništa". plažaKamp „Ljubaništa". plaža
* Kamp „Ljubaništa", pogledKamp „Ljubaništa", pogled
* Izvori Crnog Drima, Sv. NaumIzvori Crnog Drima, Sv. Naum

Vidi još
--------

* Opština Ohrid

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

1. ↑  Brancoff, D.M. "La Macedoine et sa Population Chretienne". Paris, 1905, r.118-119.

Spoljašnje veze
---------------

***Ljubaništa*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.ohrid.gov.mk Zvanična stranica opštine Ohrid

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Ohrid |
| --- |
| **Ohrid** • 
Vapila • 
Velgošti • 
Velestovo •
Gornji Lakočerej • 
Donje Konjsko • 
Donji Lakočerej • 
Zavoj • 
Jelšani •
Konjsko • 
Kosel • 
Kuratica •
Lagadin • 
Leskojec • 
Livojišta • 
Ljubaništa • 
Openica •
Orman • 
Peštani • 
Plaće •
Podmolje • 
Ramne •
Rasino • 
Rečica • 
Svinjišta •
Sirulja • 
Skrebatno • 
Trpejca •
Šipokno |  |
**Regione Autonoma Friuli-Venezia Giulia  
Regjon autonome Friûl-Vignesie Julie  
Avtonomna dežela Furlanija-Julijska krajina**|  |
|  |
| **Glavni grad** | Trst |
| **Predsjednik** | Renzo Tondo(*PDL*) |
| **Pokrajine** | GoricaPordenoneTrstUdine |
| **Broj općina** | 219 |
| **Površina** | 7,856 km² |
|   | 17. u Italiji (2.6 % Italije) |
| **Stanovništvo** (2001.) - Ukupno 
 - Poredak 
 - Gustoća | 1,183,764  15. (2.1 %)151/km² |
|  |
| Mapa pokazuje položaj regije Furlanija-Julijska krajina u Italiji |
|  |

**Furlanija-Julijska krajina** (talijanski: *Friuli-Venezia Giulia*, frulijski: *Friûl Vignesie Julie*, slovenski: *Furlanija-Julijska krajina*, njemački: *Friaul-Julisch-Venetien*) je autonomna regija u sjeveroistočnij Italiji. Pojam Julijska krajina obuhvaća veću povijesnu regiju podijeljenu imeđu Italije, Slovenije i Hrvatske, a manji, zapadni dio Julije čini dio autonomne regije Friuli-Julijska krajina. Regija graniči sa Slovenijom, Austrijom, te s talijanskom regijom Veneto. Južna granica regija je sjeverna obala Jadrana. Sa sjevera je omeđena Alpama (le Alpi Carniche e le Alpi Giulie). Površina regije je 7844 km² u regiji živi 1.18 milijuna stanovnika, a najveći gradovi su Trst (tal. *Trieste*, njem.: *Triest*, 211 000 st.) i Udine (slo.: *Videm*, 97 000 st.).

Izvorni naziv ove regije je Friuli Venezia Giulia. Naziv dolazi od lat. 'gens Iulia' - obitelj kojoj je pripadao Gaj Cezar, friuli - 'Forum Julii' - ime trga. Regija je najnaseljenija u dolini i uz obalu pa se u dolini uzgajaju žitarice, duhan, šećerna repa. Razvijena je kemijska industrija, brodogradnja i industrija kućanskih aparata.

Eksterni linkovi
----------------

***Furlanija-Julijska krajina*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice of Friuli-Venezia Giulia
* Turizam i regiji
* Zračna luka regije
* La Patrie dal Friûl Arhivirano 2006-02-01 na Wayback Machine-u
* ItalianVisits.com

| * p
* r
* u
Regije Italije |
| --- |
| Regije | 
* Abruzzo
* Apulija
* Basilicata
* Emilia-Romagna
* Kalabrija
* Kampanija
* Lacij
* Ligurija
* Lombardija
* Marke
* Molise
* Pijemont
* Toskana
* Umbrija
* Veneto

 |
| Posebni autonomni status | 
* Furlanija-Julijska krajina
* Trentino-Južni Tirol
* Sardinija
* Sicilija
* Valle d'Aosta

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 313188856
* GND: 4018496-1
* BNF: cb119777525 (podaci)
* NKC: ge138007

 |
**Harald Kesja**, rjeđe *Harald Koplje*, (1080–1135) bio je danski princ, sin kralja Erika Svedobrog.

Kada mu je otac 1103. otišao na hodočašće u Svetu zemlju, Haralda je proglasio svojim regentom, zajedno s nadbiskupom Asserom od Lunda. Harald se, međutim, iskazao kao nasilan i razvratan te je nakon vijesti o Erikovoj smrti skupština, usprkos pokojnikove izričite želje, za novog kralja izabrala Erikovog brata i Haraldovog strica Nielsa.

Godine 1131. je Nielsov sin Magnus Jaki dao ubiti Haraldovog brata, popularnog princa Knuda Lavardu. To je u Danskoj izazvalo ustanak protiv kralja Nielsa na čije su čelo stali Harald i njeov brat Erik Emune. Sljedeće godine je Harald prešao na stranu Nielsa i Magnusa, a protiv svog brata, koji je bio prisiljen povući se u Skaniju. Kraljevska vojska je 1134. napala Erikove pobunjenike, ali je poražena u bitci kod Fontevika gdje je poginulo i nekoliko Haraldovih sinova. Harald je izbjegao na Jylland, ali je uhvaćen kod Vejlea i pogubljen zajedno sa još osam svojih sinova.

Preci
-----

| Harald Kesja - preci |
| --- |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | 16. Thorgil Sprakling |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | 8. Ulf Thorgilsson |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|
|
|
|   | 4. Svend II od Danske |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | 18. Sven I Rašljobradi |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | 9. Estrid Svendsdatter |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|   | 19. Sigrid Gorda |
|   |
|   |   |   |   |   |
|
|   | 2. Erik I od Danske |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|   | 5. ljubavnica (staronordijski: frilla) (nepoznato ime) |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|   | 1. **Harald Kesja** |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|   | 3. ljubavnica (staronordijski: frilla) (nepoznato ime) |   |
|   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|
|

 |

Izvori i literatura
-------------------

1. ↑  Riječ *kesja* se, zapravop, odnosi na oružje čiji opis i svrha nisu pouzdani; v. *vikinška helebarda*.
2. ↑  Johannes C. H. R. Steenstrup. „Medieval Danish Families: Harald Kesja, 1135, Ragnhild, a daughter of Magnus Barfod". Pristupljeno 21. XII 2012.
SIM kartica u Poljskoj sa sloganom kampanje protiv govora mržnje "Riječi imaju moć, koristi ih pametno"
**Govor mržnje** je govor kojim se napada ili omalovažava određena društvena ili etnička grupa ili pripadnik te grupe. U suštini je govor uperen protiv osobe ili osoba zbog njihove rasne, verske, etničke pripadnosti, seksualne orijentacije, izgleda (visina, težina, boja kože...), pola, godina ili bilo koje osobine koju neko može smatrati nedostatkom. Koncept se pojavio u SAD kasnih 70-ih godina XX veka i od tada su u mnogim drugim zemljama, uvedeni zakoni kojima se određuju dodatne kazne za govore motivisane predrasudama ili netrpeljivošću uperenim protiv određenih grupa koje za posledicu imaju podsticanje i podstrekivanje rasne mržnje, agresiju ili zločin, uključujući širenje nacističke propagande.

Povezano
--------

* Agent provokator
* Argumentum ad hominem
* Astroturfing
* Divide et impera
* Operacija pod lažnom zastavom
* Politička korektnost
* Psihološko ratovanje
* Verbalni delikt
* Zločin iz mržnje

Napomene
--------

1. ↑   The American Heritage® Dictionary of the English Language, Fourth Edition, Copyright © 2009 by Houghton Mifflin Company.
2. ↑  Delovi članka su preuzeti iz knjige Ivana Vidanovića „Rečnik socijalnog rada", uz odobrenje autora.
Gustave Doré: Haron, ilustracija iz Danteove *Božanstvene komedije*
**Haron** (grč. **Χάρων**, *Khárôn* = razjarena svjetlost) Erebov je i Niktin sin (sin Tame i Noći); bio je lađar uHadu, tj. preuzimao je preminule na obali rijeke Aheront.

Mitologija
----------

Haron je prevozio mrtve duše na drugu stranu rijeke Aheront ako su imali novčić (*obolus*) da plate njegovu vožnju, tako da su pokojnici u Grčkoj bili sahranjivani s novčićem pod jezikom. Neki izvori kažu da su sahranjivani i sa dva novčića - jedan na svakome kapku.

Nijednu dušu nikad nije preveo u drugome smjeru, a iznimke bjehu Perzefona, Orfej i Psiha.

Djela iste tematike
-------------------

Luca Giordano: Haron i barka, 1684. - 1686.
* Vergilije: **Eneida**

U šestoj knjizi Vergilijeve Eneide, Sibila je pratila Eneju do zlatne grane koja je bila potrebna da bi se prešla rijeka. Osim Eneje, isti je put imao i Orfej koji se vratio živ. Vergilije također u Eneidi govori da je prevozio mrtve preko rijeke Stiks, ali ostali izvori tvrde da je rijeka bila Aheront (Dante u *Paklu*, dijelu *Božanstvene komedije*) i Pauzanije.

* Aristofan: **Žabe**

Aristofan ga u ovoj komediji opisuje kao mršavog starčića koji je vrijeđao ljude na temelju fizičkog izgleda.

Vanjske poveznice
-----------------

***Haron (mitologija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Haron u klasičnoj literaturi i umjetnosti
Koordinate: 41° 55′ 58" SGŠ, 21° 20′ 38" IGD

**Govrljevo** (mak. *Govrlevo*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Govrljevo pripada opštine Sopište, koja okuplja južna predgrađa Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Govrljevo je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 20 km južno.

Naselje Govrljevo je u okviru istorijske oblasti Kršijak, koja se obuhvata dolinu Markove reke, južno od Skopskog polja. Naselje je smešteno na južnim padinama planine Vodno. Ka jugu se tlo spušta u dolinu Markove reke. Nadmorska visina naselja je približno 580 metara.

Mesna klima je kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Govrljevo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 30 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (93%), a ostalo su Srbi.

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Sopište

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Govrljevo*** na Wikimedijinoj ostavi

* opstinasopiste.gov.mk Zvanična stranica opštine Sopište

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Sopište |
| --- |
| **Sopište** •
Barovo •
Govrljevo •
Gornje Sonje •
Dobri Dol •
Donje Sonje •
Držilovo •
Jabolci •
Nova Breznica •
Patiška Reka •
Rakotinci •
Sveta Petka •
Čiflik |  |
**Gama raspad** je za razliku od alfa i beta raspada malo specifičniji. Ovde ne dolazi do pravog raspada jezgra na drugo jezgro, već je gama raspad neke vrste emisija gama zraka. Pri tome jezgro prelazi iz pobuđenog stanja u konačno stanje sa emisijom gama čestica, koje zovemo fotoni.

Gama zraci dobijaju se i prilikom anihilacije.

---

Primjer zapisa u fizici :

{\displaystyle {}^{60}{\hbox{Ni\*}}\;\to \;^{60}{\hbox{Ni}}\;+\;\gamma }
Zvezdica označava pobuđeni atom nikla, koji razultuje zračenjem gama čestice. Ona ima energiju tačno onoliku koliko je razlika energije atoma nikla pre i posle reakcije. U ovom primjeru foton odleti energijom oko 1,3 MeV (megaelektronvolta).

Istorija
--------

Gama čestice otkrio je 1900. godine francuski fizičar Pol Urlih Vilar () prilikom promatranja uranijuma. Tada je i otkrio, da se gama čestice ne otklanjaju u elektromagnetnom polju, što znači da nemaju električni naboj.
Po de Broljevom modelu iz 1923. godine, gama čestice možemo shvatati kao materiju.

Ime im je dao Ernest Raderford, po grčkom alfabetu, jer su otkriveni nakon alfa i beta čestica.

Fiziološki efekt Gama čestica
-----------------------------

Iako je red energije gama čestica sličan alfa i beta česticama, fotoni nemaju električni naboj. Zato ih odlikuje ogromna prodirnost kroz većinu materijala. Intenzitet gama čestice eksponencialno pada dok putuje kroz neki materijal - i vazduh.

Intenzitet : {\displaystyle I(d)=I\_{0}\cdot e^{-\mu d}}
{\displaystyle \mu } - raspolovna širina materijala
d - širina materijala
{\displaystyle I\_{0}} - početni intenzitet (početna energija gama čestice)
Gama čestice su najštetnije čestice, jer imaju i najveću frekvenciju i tako leže u krajnjom (levom) djelu EM spektra. Najefektivnija zaštita su teški metali, recimo olovo. Tek nekoliko centimetara olova zaustavlja gama česticu.
Gama-zračenje ima veliku prodornu moć a njegova interakcija sa materijalnom sredinom je statističke prirode. Zato ne možemo govoriti o zaustavnom putu gama-čestice, a samim tim ni o debljini sloja supstancije koja ga potpuno apsorbuje. Medjutim, ovde se proračunava debljina sloja supstancijalne sredine koja intenzitet gama-zračenja smanjuje na bezopasnu količinu. Pošto taj intenzitet zavisi od upadnog, to je za različite intenzitete potrebno imati različite debljine zaštitnih slijeva. U principu, za zaštitu od gama-zračenja koriste se materijali napravljeni od elemenata velikog rednog broja koji dobro apsorbuju gama-zračenje čija se debljina odredjuje prema očekivanim maksimalnim intenzitetima zračenja. Takvi materijali su olovo, betonski zidovi, zemljane prepreke, itd.

Vidi još
--------

* Alfa-raspad
* Beta-raspad
* Spontani raspad
* Radioaktivnost
**GML** ( eng. *Game Maker Language*) je programski jezik koji se koristi pri radu sa integrisanim razvojnim okruženjem **Game Maker**. Autor je Mark Overmars, kreator Game Maker-a. Ovaj programski jezik se prvi put pojavio kada je izašao Game Maker, a zvaničan datum je 15. novembar 1999. godine.

Hello World
-----------

```
show_message("Hello World")

```

Varijable
---------

```
var string, ime, godina;
ime = "Filip";
godina = 1;
godina += 62 + 1;
string = "Pozdrav "+ ime + ",ti imas "+ age + "godina.";

```

If i Else (ispitivanje varijabli)
---------------------------------

```
if (health <= 0) {game_end();}

```

If i else su jedan od elemenata koji su uvršteni u GML pod uticajem C++, međutim, postoji i dosta elemenata preuzetih iz Delphi programskog jezika sa kojim je i rađeno samo razvojno okruženje u kome se koristi GML - *Game Maker*.

Korišćenje
----------

GML se koristi unutar Game Maker razvojnog okruženja. Sadrži uobičajene i specijalne funkcije u zavisnosti od verzije razvojnog okruženja. Većina početnika ga retko koristi zbog toga što je do sada napravljeno dosta biblioteka sa akcijama koje skraćuju pisanje koda. Pored toga, još uvek ne postoji dovoljno biblioteka da bi se moglo reći da je  *drag & drop sistem*  zamenio GML u Game Maker-u.

### Game Maker 8.1 - Sadržaj funkcija

**Game Maker 8.1 Lite**

* Funkcije kretanja i detekcije
* Funkcije biranja i testiranja varijabli
* Funkcije menjanja boje sprajta
* Funkcije globalnih podešavanja (*osnovnih*)

**Game Maker 8.1 Pro**

Sve gore navedene opcije i još;

* Podrška za 3D varijable i funkcije
* Podrška za DLL-ove i dodatne ekstenzije
* Podrška za *multiplayer* i *server mod*
* Funkcije globalnih podešavanja (*sva moguća*)
* Zumiranje
* Blendiranje sprajtova
* Specijalni elementi
* Više ispitivanje varijabli
Primeri lokusa na hromozomu 22
Komponente hromozoma:  
  
(1) Hromatid  
(2) Centromer  
(3) Kratka (p) ruka  
(4) Dugačka (q) ruka
**Lokus** je u genetici i evolucijskim proračunima specifična lokacija gena ili DNK sekvence na hromozomu. Varijanta DNK sekvence na datom lokusu se naziva alel. Uređene lista lokusa jednog genoma se zove genetička mapa. Mapiranje gena je proces određivanja lokusa za pojedine biološke osobine.

Diploidne i poliploidne ćelije čiji hromozomi imaju iste alele datog gena u istom lokusu se nazivaju homozigotnim u odnosu na taj gen, a one sa različitim alelima datog gena u lokusu su heterozigotne u pogledu tog gena.

Nomenklatura
------------

Hromozomski locus gena može na primer biti označen sa **6p21.3**. 

|  |  |
| --- | --- |
| **Komponenta** | **Objašnjenje** |
| *6* | Broj hromozoma. 
  |
| *p* | Pozicija je na kratkoj ruci hromozoma (*p* za *petit* u francuskom); *q* označava dugačku ruku. 
  |
| *21.3* | Brojevi koji slede iza slova su pozicija na ruci: grupa 2, sekcija 1, pod-grupa 3. Grupe su vidljive pod mikroskopom kad je hromozom odgovarajuće obojen. Svaka grupa je numerisana, počevši od centromera. Pod-grupe i pod-pod-grupe su vidljive na većoj rezoluciji. |

Niz lokacija je specificiran na sličan način. Na primer, locus gena OCA1 može biti označen sa "11q1.4-q2.1", što znači da je on na dugačkoj ruci hromozoma 11, negde u opsegu od pod-grupe 4 grupe 1, i pod-grupe 1 grupe 2.

Krajevi hromozoma su označeni sa *"ptel"* i *"qtel"*, tako da se *"2qtel"* odnosi na telomer duge ruke hromozoma 2.

Vidi još
--------

* Hromozomska translokacija

Literatura
----------

* Brooker, Robert J. (2009). *Genetics: analysis & principles*. New York: McGraw-Hill. ISBN 0-07-722972-X.

Spoljašnje veze
---------------

* Mapa gena
„Rochambeau" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Rochambeau (razvrstavanje).

**Jean-Baptiste Donatien de Vimeur, grof od Rochambeaua** (fr. *Jean-Baptiste Donatien de Vimeur, comte de Rochambeau*; 1. jul 1725 - 30. maj 1807) bio je francuski vojskovođa, najpoznatiji po ključnoj ulozi koju je imao u Američkom ratu za nezavisnost kao zapovjednik francuskog ekspedicionog korpusa čija je intervencija riješila rat u korist američkih pobunjenika.

Rođen u plemićoj porodici, priključio se francuskoj vojsci i dobio čin konjičkog oficira. Tokom sudjelovanja u Rata za austrijsko nasljedstvo napredovao je do čina pukovnika. U Sedmogodišnjem ratu, tokom koga je dobio čin brigadnog generala, se istakao i bio ranjen u bitci kod Kloster Kampena 1760. godine. Dvadeset godina kasnije je postavljen za zapovjednika ekspedicijskog korpusa koji se iskrcao u Sjevernoj Americi i imao ključnu ulogu u američko-francuskoj pobjedi u bitci kod Yorktowna 1781. kojom je odlučen rat. Kao i mnogi francuski oficiri koji su bili sudjelovali u tom pohodu je prihvatio ideje Američke revolucije, te je po izbijanju revolucije u Francuskoj postao njen pobornik. Godine 1791. ga je kralj Louis XVI imenovao za maršala Francuske, kao i zapovjednika Sjeverne armije. Sa njom je na samom početku Rata Prve koalicije pokušao izvesti ofanzivu u tada austrijsku Belgiju, ali je taj pothvat završio fijaskom. Rochambeau je nakon toga podnio ostavku. Za vrijeme Terora je uhapšen i optužen za izdaju, te je jedva izbjegao giljotinu. Nakon dolaska na vlast Napoleon Bonaparte mu je udijelio državnu penziju. U SAD je, pak, stekao status jednog nacionalnih heroja.

Njegov sin Donatien-Marie-Joseph je služio kao oficir u Francuskim revolucionarnim i Napoleonskim ratovima.

Vanjske veze
------------

* *France and the American Revolution* at the John Carter Brown Library
* Jean-Baptiste-Donatien Count de Rochambeau na Find a Grave

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 108924
* LCCN: n50049078
* ISNI: 0000 0001 2117 3398
* GND: 117533661
* SUDOC: 136059759
* BNF: cb124666474 (podaci)

 |
**Guadalquivir** (od arapskog: *Wadi Al-Kabīr* = Velika rijeka) je rijeka na jugu Španjolske, koja je svojom dužinom od 657 km, i slivom od 57,803 km² najveća rijeka Andaluzije i južne Španjolske.

Karakteristike
--------------

Guadalquivir se formira na obroncima Masiva Cazorla (dio Betičkih Kordiljera) kod naselja Quesada u Provinciji Jaén na nadmorskoj visini od 1,600 metara. Od izvora teče od sjeveroistoka prema jugozapadu do ušća u Atlanski ocean, kod grada Sanlúcar de Barrameda u Provinciji Cádiz.

Ustanovljeno je da Guadalquivir prima vode od 52 ponornice.

Guadalquivir je uz Ebro, Tajo i Guadianu najduža rijeka Iberijskog poluotoka, karakteristična po neobično bogatoj flori i fauni, što 
je čini gotovo najbogatijom evropskom rijekom. Uz Guadalquivir egzistira gotovo polovica evropskih vrsta, ali i brojne sjevernoafričke.
Okolne planine većinom su obrasle šumama bora i hrasta, ali više od trećine ukupnog sliva je pod maslinicima.

Ispočetka nakon izvora teče prema sjeveru oko 48 km, kroz usku kotlinu. Nakon što prođe akumulaciono jezero El Tranco de Beas, mijenja smjer i ostatak toka teče prema jugozapadu. Između Andújara i Montora teče kroz usko korito. Nakon što prođe grad Córdobu, protiče kroz plodne regije Posadasu i Lore del Río, a zatim dotiče do Seville. Odatle rijeka lijeno meandrira kroz vruću obalnu ravnicu, gdje formira najveće španjolske močvare Las Marismas, prije nego što doteče do ušća na istočnom kraju Kadiškog zaljeva.

Čak se 80 do 85% vode Guadalquivira troši na navodnjavanje, nekih 665.000 hektara (procjena iz 1999.) od toga na oko 35.000 hektara uzgaja se riža u močvarama pored mora.
Najduža i glavna pritoka Guadalquivira od njih 800 je rijeka Genil, koja dotiče sa Sierra Nevade i uvire u rijeku kod Palme del Río.

Za rimskih vremena (kad su brodovi bili manji) rijeka je bila plovna do Córdobe, a danas je samo do Seville.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Guadalquivir River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 06. 10. 2014.
2. 1 2  „*4. Guadalquivir*" (španjolski). Listas de 20minutos. Pristupljeno 6. 10. 2018.

Vanjske veze
------------

***Guadalquivir*** na Wikimedijinoj ostavi

* *4. Guadalquivir* (`es`)
**Güssing** (mađarski: *Németújvár*, hrvatski: *Novi Grad*) je grad na jugu Austrije od 3,713 stanovnika.

Güssing je administrativni centar istoimenog Okruga Güssing.

Geografske karakteristike
-------------------------

Güssing leži u Gradišću nedaleko mađarske granice, na ušću potoka Zicken u 
riječicu Strem.

Historija
---------

Güssing je status grada dobio tek 1973. ali je puno starije naselje koje se razvilo oko zamka porodice Güssing, koji je prvi put dokumentiran 1157. On i danas dominira nad mjestom jer se nalazi na brdu visokom 318 metarau tom ravničarskom kraju.

Zamak Güssing je prvi put dograđen u 15. vijeku, a od 1524. je vlasništvo porodice Batthyány, djelomično je srušen sredinom 18. vijeka, pa je obnovljen nakon 1957.

Batthyányi su 1540. otvorili rudnik željeza, pa je mjesto toliko napredovalo da mu je car Ferdinand I 1549. dodjelio status trgovišta, pa je Güssing odtad svakog prvog ponedjeljka u mjesecu imao sajam. U tom vremenu je i grad opasan bedemima.

Znamenitosti
------------

Znamenitosti Güssinga su romanička parohijska crkva s početka 13. vijeka, franjevački samostan izgrađen 1648./49.), sa crkvom u kojoj se nalaze nadgrobni spomenici iz 16. vijeka porodice Batthyany i klasicistički zamak porodice Drašković iz 1804.; sa gotičkim oltarom iz 1469. u kapeli.

Privreda
--------

[Ekonomija|Ekonomskom]] strukturom mjesta dominiraju mala poduzeća i uslužni sektor u kom je zaposleno oko 74% radno sposobnog stanovništva.

U proizvodnom sektoru se ističu tvornice tjestenine i keksa, mliječnih proizvoda, vrata, kožnih artikala, toaletnog pribora, pilane i minielektrane.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Belgija, Nijlen

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Burgenland" (engleski). City population. Pristupljeno 31. 01. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Güssing*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 31. 01. 2016.
3. ↑  „*The Political Geography of Burgenland*" (engleski). Andrew Frank Burghardt. Pristupljeno 31. 01. 2016.

Vanjske veze
------------

***Güssing*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada Güssinga* (`de`)
**Melisende** (*Melisenda*; 1105 – 11. septembar 1161) bila je kraljica Jeruzalema od 1131. do 1153. godine, te regent za svog sina od 1153. do 1161.

Rodila se kao kćer grofa Balduina od Edese i armenske princeze Morphije od Melitene. U vrijeme rođenja joj je otac bio u seldžučkom zarobljeništvu, gdje je pao za vrijeme bitke kod Harrana. Otac joj je iz zarobljeništva otkupljen 1108. Melisende je u Edesi boravila prvih 13 godina života, sve dok joj otac 1118. nije okrunjen za jeruzalemskog kralja. Tada je stekla status prijestonasljednice te, s obzirom na prestiž svoje lokacije, jedna od najpoželjnijih udavača feudalne Evrope. 

Nastojeći se povezati sa francuskim kraljem Louisem VI, otac je prihvatio njegov prijedlog da Melisendu uda za moćnog francuskog feudalca Fulka V od Anjoua. Dugim i mučnim pregovorima je, pak, uspio ishoditi da Fulk nakon dolaska u Jeruzalem neće preuzeti neposrednu vlast od Melisende. Nakon sklapanja braka je Melisende mužu rodila sina Balduina. 

Nakon smrti Balduina II su Melisende i Fulk vladali zajedno, ali je ta vladavina bila obilježena stalnim borbama i dvorskim spletkama. Fulk je svoju suprugu 1134. optužio za preljub, odnosno sa aferu sa Hugom II od Jaffe. Nakon kraćeg oružanog sukoba Melisende je svog muža uspjela svrgnuti dvorskim pučem, ali se 1136. s njime pomirila i rodila mu sina Amalrika. Nakon muževe smrti je 1144. zavladala sama.

Za vrijeme njene vladavine su muslimani zauzeli Edesu, što ju je potaklo da papi u Rim pošalje poziv u pomoć, koji je doveo do Drugog križarskog rata, završenog kršćanskim neuspjehom. Između 1150. i 1152. se sa sinom Balduinom borila za vlast, ali su se na kraju pomirili. Umrla je, po svemu sudeći od posljedica moždanog udara 1161.

Literatura
----------

***Melisende od Jeruzalema*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hamilton, Bernard (1978). *Medieval Women edited by Derek Baker; Women in the Crusader States: The Queens of Jerusalem*. Oxford: Ecclesiastical History Society. ISBN 0-631-12539-6.
* Hodgson, Natasha R. (2007). *Women, Crusading and the Holy Land in Historical Narrative*. Woodbridge, Suffolk, England: Boydell Press. ISBN 0-631-12539-6.
* Hopkins, Andrea (2004). *Damsels Not in Distress: the True Story of Women in Medieval Times*. New York: Rosen Publishing Group, Inc. ISBN 0-8239-3992-8.
* Mayer, Hans E. (1974). *Studies in the History of Queen Melisende of Jerusalem*. Dumbarton Oaks Papers 26.
* Leon, Vicki (1997). *Uppity Women of the Medieval Times*. Berkley, CA.: Conari Books. ISBN 1-57324-010-9.
* Oldenbourg, Zoé (1965). *The Crusades*. New York: Pantheon Books, A Division of Random House. ISBN 65-10013.
* Tranovich, Margaret, *Melisende of Jerusalem: The World of a Forgotten Crusader Queen* (Sawbridgeworth, East and West Publishing, 2011).

U historijskoj fikciji
----------------------

* Tarr, Judith (1997). *Queen of Swords*. Tom Doherty LLC.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Balduin II**  |  **kraljica Jeruzalema** 1131–1153(sa **Fulkom**, 1131–1143;sa **Balduinom III**, 1143–1153) | Slijedi: **Balduin III**  |
**Jelena Perčin Babić** (Dubrovnik, 19. siječnja 1981.), je hrvatska kazališna, televizijska i filmska glumica.

Životopis
---------

Rođena je 19. siječnja 1981. u Dubrovniku. Gimnaziju pohađa u Zagrebu, gdje je i nastupala u dramskoj grupi. 2000. godine upisuje Akademiju dramske umjetnosti u Zagrebu. U ljeto 2001. godine, nakon završene prve godine, prvi put se pojavljuje u predstavi *Četvrta sestra* u režiji Ivice Boban na Dubrovačkim ljetnim igrama. Godine 2002. igra u *Povezanim interesima*, u režiji V. Taufera. Iste godine u jesen angažirana je u Gradskom kazalištu Požega, u predstavi *Pipi Duga Čarapa*, u režiji T. Pavkovića. 2003. godine započinje suradnju s Istarskim narodnim kazalištem u Puli, u predstavi *Ne grizi nokte Lidija*, u režiji Olivera Frljića i sa zagrebačkim ITD-om u predstavi *Top* redatelja Roberta Raponje.

U ljeto iste godine ponovno igra na Dubrovačkim ljetnim igrama u *Radionici za šetanje, izmišljanje i pričanje* B. Jelčića i *Grižuli* Paola Magellia. Od 2003. stalni je član ansambla kazališta u Virovitici za čiju je predstavu *Ženidba* dobila 2004. godine nagradu koja se dodjeljuje mladim glumcima na 7. Festivalu pučkog teatra Omišalj – Čavle. Trenutno, uz *Ženidbu*, igra u predstavama *Dug put kući*, *Arapska noć* i *Višnjik*.

Televizijskoj je publici najpoznatija po dvjema ulogama, sramežljivoj slikarici Ani Fijan u sapunici *Zabranjena ljubav* te vamp voditeljici Nini Deverić u kriminalističkoj seriji *Dobre namjere*. Nakon završetka te serije dobiva ulogu mlade stažistice u liječničkoj seriji *Hitna 94*.

Govori engleski i talijanski jezik.

Filmografija
------------

### Televizijske uloge

* *Kud puklo da puklo* kao Miranda Žeravica (2015.-2016.)
* *Zora dubrovačka* kao Deša Šimunović Marković (2013.-2014.)
* *Ples sa zvijezdama* kao Jelena Perčin (2011.)
* *Najbolje godine* kao Dunja Dizdar-Lehner (2010.-2011.)
* *Hitna 94* kao Ivona Zlatar (2008.)
* *Dobre namjere* kao Nina Deverić (2007.-2008.)
* *Bitange i princeze* kao Lana (2008.)
* *Zabranjena ljubav* kao Ana Fijan (2005.-2007.)
* *Bibin svijet* kao Snježana "Snješkica" (2006.)
* *Naša mala klinika* kao Šemsina djevojka (2005.)
* *Villa Maria* kao Majda Polovanec (2005.)

### Filmske uloge

* *Priprema* kao Lena (2012.)
* *7 seX 7* kao Lada (2011.)
* *Duga mračna noć* (2004.)
* *Kako loš san* (2002.)
* *Veliko spremanje* kao Korina (2000.)

Vanjske poveznice
-----------------

* Jelena Perčin na IMDb-u (`en`)
* Intervju iz "Nacionala" s glumicom Arhivirano 2008-09-15 na Wayback Machine-u

Izvori
------
**Melissa Drexler** (rođena 1978. godine), poznata i pod nadimkom *The Prom Mom* (Maturalna mama) je američka državljanka poznata kao počiniteljica jednog od najbizarnijih slučajeva čedomorstva u historiji.

Melissa Drexler je bila učenica srednje škole Lace Township u New Jerseyu. Krajem 1996. godine je zatrudnjela sa svojim momkom Johnom T. Lewisom Jr. ali je trudnoću krila od svih - roditelja, prijatelja, pa i oca djeteta. 6.6. 1997. na dan kada se u njenoj školi održavao maturalni ples, joj je pukao vodenjak. Međutim, to je nije spriječilo da zajedno s prijateljicama ode na maturalac. 

Tokom puta do škole je počela trpiti trudove, a po dolasku je otišla u zahod, te nakon 15-30 minuta rodila sina, koji je pao u zahodsku školjku. Nakon što je presjekla pupčanu vrpcu, dijete je izvadila iz školjke, potom omotala toaletnim papirom i bacila u kantu za smeće. Potom je otišla na ples gdje se, prema izjavama svjedoka, "dobro zabavljala kao da se ništa nije dogodilo".

Školski domar je nedugo primio dojavu da iz jedne od kanti za smeće curi krv. Kada je krenuo izvaditi vreće za smeće, ustanovio je da je ona teža nego što je mislio, te je na svoj užas pronašao dijete. Ono je već bilo mrtvo, usprkos pokušaja reanimacije od strane nastavnika i bolničara.

Melissa Drexler je, suočena s nastavnicima i školskim vlastima, odmah priznala kako je ona majka djeteta. Njen slučaj je odmah izazvao medijsku senzaciju, prvo zbog toga što je mjesecima uspjela sakriti svoju trudnoću, a najviše zbog hladnokrvnosti koju je pokazala nakon čedomorstva.

Vlasti su je ispočetka optužile za prvostupanjsko ubojstvo, ali je krajem 1998. priznala krivnju za ubojstvo na mah te je 29.10. 1998. nakon toga osuđena na 15 godina zatvora. 26.11. 2001. je, temeljem dobrog ponašanja, dobila uvjetni otpust te živi s roditeljima.

Izvori
------

* 
* 
*
Geigerov brojač
**Geigerov brojač** je instrument koji se koristi za otkrivanje i mjerenje radioaktivnog zračenja te se rutinski primjenjuje za mjerenje stupnja ozračenosti iz bilo kojeg izvora: nuklearnih elektrana, istraživačkih laboratorija ili atmosfere. Budući da jako nuklearno zračenje predstavlja opasnost po život, neobično su važne pouzdane i brze detekcije nuklearnog zračenja. Tome služi Geigerov brojač koji je ostao uglavnom nepromijenjen otkako je prvi puta izumljen.

Povijest
--------

Geigerov brojač je 1910. godine izumio mladi i daroviti njemački fizičar Hans Geiger koji je s kolegom Rutherfordom radio na britanskom Sveučilištu u Manchesteru. U to vrijeme Rutherford i njegovi suradnici radili su na proučavanju alfa-čestica koje su u stvari jezgre helija. Njih je osobito zanimala mogućnost brojenja pojedinih alfa-čestica.

Način rada
----------

Prvobitni instrument za brojenje alfa-čestica sastojao se od fine tanke žice nabijene visokom napetošću, a prolazila je središtem valjka iz kojeg je bio gotovo isisan zrak. Kada su alfa-čestice prolazile razrijeđenim plinom, u valjku su uzrokovale nabijanje čestica plina. Taj proces naziva se ionizacija.
Slijedilo je kratkotrajno opadanje električnog napona a impuls struje pobuđen svakom pojedinom alfa-česticom mogao se opaziti na brojčaniku. Danas se to ponekad čuje kao "klik" na zvučniku brojača.

Geigerov brojač može razlikovati alfa-čestice od ostalih vrsta radijacije - beta i gama zraka (putem snižavanja napetosti tanke žice u valjku). Stoga je vrlo jednostavno otkriti koju vrstu radioaktivnosti zrači pojedini radioizotop i kolika je njezina energija. Vrlo jednostavna inačica Geigerova brojača je "dozimetar" kojem nisu potrebni elektronički uređaji Geigerova brojača. On je veličine i oblika obične olovke te ga koriste zaposlenici koji rade pokraj radioaktivnih izvora. Dozimetar služi za grubo mjerenje radioaktivnog zračenja oko njih.

Izvor
-----

* De Bono, Edward, "Povijest izuma, od kotača do računala", Marjan tisak Split, 2005. 330.str. ISBN 953-214-305-X
**Maxakalí** (Machacali, Maxakali, Maxacali, Machaculi, Maxakuli, Masakari, Maxakari), pleme američkih Indijanaca u brazilskoj državi Minas Gerais, naseljeno oko 100 milja (160 km) u unutrašnjosti od obale. Pleme Maxakalí vodeće je unutar skupine srodnih plemena po kojima cijela grupa i porodica Machacalian dobivaju ovo ime. Ostala srodna plemena su Kapoxó, Monoxo, Kumanaxó, Panháme, Makoni i Paraxín ili Paraxim.

Maxakali žive u blizini izvora rijeke Itanhém u Minas Geraisu i Bahiji. U kasnom 20. stoljeću njihov broj iznosio je oko 400 ; 728 (1994 SIL). danas u 14 sela. 

U vrijeme prvog kontakta sa Portugalcima, oni su bili agrikulturan narod koji je živio od uzgoja kukuruza, krumpira i graha, a neki od njih gajili su i manioku i pamuk upotrebljavajući tek štapove za kopanje. Svoje prehrambene potrebe nadopunjavali su lovom na šumske životinje i ptice, te sakupljanjem voća, oraha, sjemenki i drugog 

Tradicionalna Maxakali-kuća oblika je kupole napravljena od drvenog kostura prekrivenog palminim lišćem, u kojoj živi tek jedna obitelj. Od vlakana unutarnje kore drveta embauba (rod Cecropia), izrađuju mreže, košare, torbe, hamake (viseće ležajeve) i drugo. Luk i strijela osnovno su im oružje. Izvrsni su farmakolozi.

Izvori
------

1. ↑  Maxakali
Inona i Melikert, skulptura u Versaillesu
**Melikert** (starogrčki: ) bio je, u grčkoj mitologiji, sin beotskog kralja Atamanta i Inone, kćerke Kadmove.

Nakon smrti svoje sestre Semele Inona je nagovorila Atamanta da prime na staranje mladog Dionisa, sina Zevsa i Semele. Time su navukli na sebe gnev Here, koja ih je kaznila ludilom. Atamant je ubio svog sina Learha, a Inona se s Melikertom bacila u more. Međutim, raširenih ruku prihvatio ih je Posejdon, koji je potom Inonu pretvorio u morsku Nereidu. Prema jednoj drugoj verziji, Melikerta je spasao delfin i doneo ga do Korintske prevlake, a ljudi su mu ukazali počasti i, promenivši mu ime u Palemon (Παλαίμων), uveli su njegov kult i u njegovu čast ustanovili Istamske igre. Neki pričaju da je Atamant u svojoj mahnitosti od Learha pomislio da je jelen i da ga je ubio, a da je Inona bacila Melikerta u kotao ključale vode i da je potom, s mrtvim deteom, skočila u more.

Prema rimskom mitu, Inona je s Melikertom pobegla na Volujski trg *(Forum boarium)*, gde joj je proročica Karmenta prorekla da će Inona i Melikert postati božanstva koja će Grci poštovati kao Leukoteju i Palemona, a Rimljani kao Mater Matutu i Portuna.

Literatura
----------

* Schmitz, Leonhard (1867), „Melicertes",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, **1**, Boston, pp. 8
* Schmitz, Leonhard (1867), „Athamas (1)",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, **1**, Boston, pp. 8
* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Ji*.*
**Ji Pi** (吉丕; ? - 218) je bio kineski ljekar iz doba kraja dinastije Han. Godine 200. je liječio Dong Chenga, vojskovođu u službi gospodara rata Cao Caoa i čuo ga kako govori u snu, odavši detalje o zavjeri protiv Cao Caoa koju je potakao car Xian, tada pod Cao Caovom "zaštitom". Ji Pi se odlučio priključiti zavjeri, stekavši povjerenje Dong Chenga i drugih zavjerenika tako što je odrezao vlastiti prst i potpisao zakletvu vlastitom krvlju. Ji Pi se ponudio da osobno likvidira Cao Caoa tako što će mu, pod izlikom da liječi njegovu glavobolju, umjesto lijeka dati otrov. Cao Cao je, međutim, zahvaljujući jednom od Dong Chengovih sluga, doznao za zavjeru, ali je prethodno nastojao testirati Ji Piovu vjernost; kada je Jin Pi došao dati Cao Caou lijek, rečeno mu je da ga sam mora kušati. Ji Pi je tada u očaju fizički napao Cao Caoa, potvrdivši tako sumnju u zavjeru. Ji Pi je nakon toga izložen stravičnom mučenju i sakaćenju ne bi li odao ostale zavjerenike, ali je to odbio učiniti, koristeći svaku priliku da Cao Caoa prkosno naziva tiraninom i uzurpatorom. Cao Cao je na kraju uspio razotkriti sve zavjerenike i pogubiti ih, ali je Ji Pi u međuvremenu izvršio samoubistvo.

Kineska tradicija navodi kako je Cao Cao otada bio nepovjerljiv prema ljekarima, čemu mnogi pripisuju njegovu smrt 218.

Veze
----

* Popis ličnosti Tri kraljevstva
**Harada-Ito zahvat** je operativni zahvat na vanjskim očnim mišićima u svrhu poboljšanja eksciklotorzije koja se javlja kod nekih pacijenata s paralizom IV. kranijalnog živca. U ovom zahvatu podijeli se tetiva m. obliquus superiora, pa se prednja vlakna – vlakna najviše zaslužna za inciklotorziju - pomiču se prema naprijed i lateralno. To selektivno rasteže i napinje ta vlakna, pojačavajući snagu inciklotorzije m. obliquus superiora. 

Najčešća indikacija za Harada-Ito zahvat je bilateralna stečena paraliza IV kranijalnog živca koja prati zatvorenu traumu glave (pogotovo automobilske nesreće). U kliničkom aspektu vertikalna nestabilnost često manje simptomatski smeta pacijentu nego inducirana eksciklotorzija. Pogođeni pacijenti imaju dvoslike (diplopiju) koja im posebno smeta jer su slike zaokrenute (eksciklotorzija). 

Pacijenti sa paralizom IV kranijalnog živca čije smetnje nisu specifično ograničene na torzijsku diplopiju, ali imaju izrazitu vertikalnu diplopiju, nisu dobri kandidati za Harada-Ito zahvat. Umjesto toga može biti indicirana resekcija m. obliquus inferiora, ili neki drugi operativni zahvat za ispravljanje strabizma.
**Matija Divković** (Jelaške kod Vareša 1563.- Olovo 1631.), bosanskohercegovački pisac, franjevački svećenik, koji ima historijsku zaslugu kao utemeljitelj bosanske književnosti.

Glavna djela su mu vjersko poučni spisi na narodnom jeziku (kojega on naziva slovinski, ilirski ili bosanski), pisani na bosančici ('Besjede', Mletci 1616, 'Nauk krstjanski', 1616). Pisao je osebujnim istočnobosanskim, šćakavsko-ijekavskim narječjem protakanim ikavizmima. 

Citat iz knjige "Nauk krstjanski" 1611. : 

"I ovo istomači aliti privede iz jezika dijačkoga u pravi i istiniti jezik bosanski." 

Naslovna strana Divkovićeve knjige "Nauk krstjanski" (prvo izdanje iz 1611. godine)

Vanjski linkovi
---------------

* Tekst o Matiji Divkoviću u enciklopediji Leksikografskog zavoda "Miroslav Krleža"
* Franjevac Matija Divković - autor prve štampane knjige u Bosni i Hercegovini na narodnom jeziku (1611.)
* Divković - pisac triju značajnih djela Arhivirano 2013-05-23 na Wayback Machine-u

Šablon:Bosanska književnost
**Hrvatski savez klubova liječenih alkoholičara** (**HSKLA**) je nevladina udruga koja funkcionira kao krovna udruga Klubova liječenih alkoholičara. Savez klubova liječenih alkoholičara Republike Hrvatske osnovan je 14listopada 2000. godine. Sjedište Saveza klubova liječenih alkoholičara Republike Hrvatske je u Zagrebu, Klinika za psihijatriju, alkoholizam i druge ovisnosti Kliničke bolnice "Sestre Milosrdnice". Predsjednik HSKLA je Zoran Zoričić. 

Klubovi liječenih alkoholičara sinonim su za rehabilitaciju u alkoholizmu.
U suzbijanju i rješavanju problema vezanih uz pijenje alkoholnih pića i alkoholizam u Hrvatskoj od ranih šezdesetih godina vodeću ulogu ima Zagrebačka alkohološka škola, predvođena psihijatrom Vladimirom Hudolinom. U okvirima sveobuhvatnih socijalno-psihijatrijskih programa osnivaju se i zauzimaju važnu ulogu klubovi liječenih alkoholičara.

Aktivnosti
----------

Hrvatski savez, udruženja klubova i klubovi organiziraju i niz drugih aktivnosti, sportske igre i večeri poezije, pod motom *sportom protiv ovisnosti*, odnosno *poezijom protiv ovisnosti*. 

Klubovi liječenih alkoholičara su otvoreni prema zajednici u kojoj djeluju i da se uz svoju osnovnu djelatnost uključuju i u preventivne aktivnosti na planu suzbijanja problematike vezane uz prekomjerno pijenje, alkoholizam i druge ovisnosti, kao i u programe zaštite i unapređenja duševnog zdravlja i zdravog načina življenja.

HSKLA je pristupio na osnivačkom kongresu 16.-21.10.2007. g. u Udinama (Italija) Svjetskoj organizaciji udruga klubova liječenih alkoholičara (eng. World Association of the Clubs of Alcoholics in Treatment (W.A.C.A.T.)

Vidi još
--------

* Klub liječenih alkoholičara
* Alkoholizam
* Anonimni alkoholičari

Službene stranice:

www.hskla.hr
**Matijevići** su selo kod Metkovića, u općini Kula Norinska.

Zemljopisni položaj
-------------------

Matijevići su mjesto smješteno između općinskog središta - sela Kula Norinska i mjesta Momići. Prema popisu stanovnika iz 2001. godine u Matijevićima živi 100 stanovnika, od čega su 98% Hrvati, 1% Srbi i 1% Rumunji.

Iznad Matijevića se uzdiže brdo Bobaj koje se nadovezuje na brdo Kablinu, a kroz Matijeviće protječe rječica Norin koja utječe u rijeku Neretvu u mjestu Kula Norinska.

Povijest
--------

Matijevići se prostiru uz cestovni pravac Metković-Vrgorac koji je nastao početkom 19. stoljeća gradnjom poznate Napoleonove ceste koja je bila temelj današnje državne ceste koja prolazi kroz mjesto.

Najstariji objekt u Matijevićima koji je ostao sačuvan je kapelica Gospe od sedam žalosti na brdu Bobaj, oko 300 metara od samog naselja. Navedena kapelica je napravljena u 19. stoljeću, a legenda kaže da ju je napravila izvjesna žena prezimena Šprlje kao zavjet zbog toga što su joj umirala djeca nakon poroda. Legenda navodi da je nakon izvršenog zavjeta rodila nekoliko žive djece.

Kapelica je obnovljena 1984. godine zajedničkim naporima mještana Matijevića te je danas sačuvana u tom novijem obliku koji nije održao izvornost.

Udruge
------

Od društvenih sadržaja Matijevići imaju Udrugu lađara "Norin" Matijevići koja od 2006. godine nastupa sa svojom lađarskom ekipom na Maratonu lađa. Ekipa "Norin" Matijevići je 2008. godine na Maratonu lađa osvojila pehar "Ivan Šprlje" za "fair play".

Stanovništo
-----------

Prema popisu stnovništva iz 2001. godine u Matijvićima obitava 100 stanovnika.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Izvori
------

1. ↑  DZS - Popis stanovništva 2001. godine
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Kula Norinska |
| --- |
| Borovci • Desne • Krvavac • Krvavac II • Kula Norinska • Matijevići • Momići • Nova Sela • Podrujnica |
Galaktoboureko
**Galaktobureko** (grč. *γαλακτομπούρεκο*) je tradicionalni dezert grčke kuhinje. Pravi se od griza (ponekad začinjenog limunom ili pomorandžom) uvijenog u koru za gibanicu.

Etimologija
-----------

Naziv Galaktobureko potiče od dve reči, reči grčkog jezika gala (grč. *γάλα*) koja znači mleko, i reči bureko koja potiče od reči burek iz turskog jezika. U slobodnom prevodu se može prevesti kao mlečni burek.

Recept
------

### Sastojci za koru i fil

450 grama kora za gibanicu

150 grama šećera

6 jaja

150 grama griza

1 litar mleka

sok od isceđene polovine limuna

2 štapića vanile

prstohvat soli

### Sastojci za sirup

150 grama šećera

125ml vode

2 kašike soka od limuna

### Priprema

Potrebno je umutiti šećer, jaja i griz. Zatim dodati i umutiti mleko i štapiće vanile. Na kraju umešati sok od polovine limuna. Kuvati dok ne provri, usput mešajući kašikom da ne zagori. Kada provri, isključiti ringlu i nastaviti mešanje još 10 minuta a zatim sipati smesu u posudu da se ohladi. 

Namazati kore za gibanicu i posudu za pečenje margarinom. Pokriti posudu za pečenje polovinom gora za gibanicu. Sipati ohlađenu smesu pudinga od grizai u posudu za pečenje i prekriti ostatkom kora za gibanicu (prethodno namazanih margarinom), list po list. Poprskati sa malo vode i peći u rerni na 180o tokom jednog sata.

Da biste pripremili sirup, kojim se pre serviranja preliva galktoboureko, pomešati vodu i šećer i kuvati oko 10 minuta. Umešati sok od limuna kada se ohladi, da bi se zadržao vitamin C.

Ponekad se služi posuto cimetom, uz malo šlaga i kuglom sladoleda od vanile.
Bista na uglu Markova trga i Ćirilometodske ulice u Zagrebu
**Matija Gubec** (pravo ime **Ambroz Gubec**, mađ. **Gubecz Máté**; Hižakovec u Hrvatskom zagorju, oko 1548. – Zagreb, oko 15. veljače 1573.), vođa seljačke bune u Hrvatskoj i Sloveniji.

Prije bune, Gubec je bio kmet na imanju zloglasnog Franje Tahija.

Kad je izbila buna, seljaci su izabrali Gubeca za vođu. U kratkom vremenu bune Gubec se pokazao kao sposoban organizator i nadahnjujući vođa, pa je odmah nakon smrti ušao u legendu. 

Vodio je seljačku vojsku u presudnoj bitki protiv plemića kod Stubičkih Toplica 9. veljače 1573. Nakon što su seljaci poraženi, Gubec je uhvaćen i odveden u Zagreb. Smaknut je 15. veljače, a prema legendi je javno mučen na Markovu trgu tako što je prisiljen da nosi krunu od usijanog željeza (kao "seljački kralj"), a zatim je raščetvoren. 

U Kraljevini Jugoslaviji izdata je poštanska marka sa njegovim likom. 

Matija Gubec je do današnjeg vremena ostao najveći narodni junak Hrvata. Tokom drugog svjetskog rata njegovim je imenom nazvana jedna slovenska partizanska brigada. Posebno je slavljen u socijalističko doba, pa je tada podignut i njegov spomenik u Gornjoj Stubici, čiji je autor Antun Augustinčić.

Ivica Krajač, Karlo Metikoš i Miljenko Prohaska autori su prve hrvatske rock-opere Gubec-beg, nazvane upravo po vođi seljačke bune.

Najčešće ime ulice u Hrvatskoj je Ulica Matije Gupca, prema istraživanju Slavena Letice.

***Matija Gubec*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 67336281
* LCCN: n88181237
* ISNI: 0000 0000 7865 9420
* GND: 121956660
* NKC: mub20211133632

 |