recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Igor Graziano Cavalera** (Belo Horizonte, 4. rujna 1970.) je brazilski glazbenik, najpoznatiji kao
suosnivač i bivši bubnjar thrash metal sastava Sepultura. Mlađi je brat Maxa Cavalere, s kojim trenutačno svira u sastavu Cavalera Conspiracy.

Biografija
----------

Igor Cavalera je zajedno sa bratom Maxom 1984. godine osnovao sastav Sepultura, a prvi studijski album *Morbid Visions* objavljuju 1986. U sastavu je ostao do 2006. te snimio ukupno deset studijskih albuma. Sa bratom Maxom je 2007. osnovao sastav Cavalera Conspiracy, čime su surađivali po prvi put nakon što je Max 1996. napustio Sepulturu. Cavalera je također i DJ, te je sa svojom ženom Laimom Leyton dio DJ dua Mixhell.

Od 2006. počeo je svoje ime zapisivati kao "Iggor". Iako je rekao da za to nema posebnog razloga, vjerojatno se odlučio na to da bi se izbjegle zabune zbog njegovog istoimenog nećaka, koji je također bubnjar, te je nastupao sa Cavalera Conspiracyjem.

Diskografija
------------

### Studijski albumi

#### Sepultura

* *Morbid Visions* (1986.)
* *Schizophrenia* (1987.)
* *Beneath the Remains* (1989.)
* *Arise* (1991.)
* *Chaos A.D.* (1993.)
* *Roots* (1996.)
* *Against* (1998.)
* *Nation* (2001.)
* *Roorback* (2003.)
* *Dante XXI* (2006.)

#### Cavalera Conspiracy

* *Inflikted* (2008.)

***Igor Cavalera*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 85811291
* ISNI: 0000 0000 7841 2751
* GND: 135323843
* SUDOC: 087413639
* BNF: cb140557377 (podaci)
* MusicBrainz: 8d5ce959-e39e-4a38-8bfe-106e609d5cf3
* NKC: xx0077758

 |
**Jacques Champion de Chambonnières** (Žak Šampion de Šambonjer), (1601 – 1672, Pariz).bio je francuski čembalist Ranog baroka. Smatra se jednim djelom osnivaćem francuske čembalističke škole, koja je kasnije vodila ka François Couperinu, (1668-1733) i Jean-Philippe Rameauu (1683-1764).

Život
-----

Rođen je u porodici muzičara. Njegov djed Thomas Campion, znan također I kao ‘’Mithou’’ (1525-1580) bio je čembalist francuskog kralja. Oženio se kćerkom škotskog sviraća na lutnji, potom kasnije se oženio još jednom nekom udovicom, ali rastali su se nakon nekog vremena. Otkrio je Louis Couperina. Također bio je učitelj Jean-Henri d'Angleberta i Jacques Hardela. 1655-1656 izbubio je uticaj među sviračima Luj XIV, vjerovatno jer je odbio da svira kontinuo u orkestru Jean-Baptiste Lullya. Potom je zapao u finansijske teškoće, I štampao je 70 komada muzike za čembalo, u dve knjige kao prvi štampan primjer u Francuskoj.

Djela
-----

On nije prvi čembalist, ali je prvi proslavljeni čembalist u Francuskoj.

***Jacques Champion de Chambonnières*** na Wikimedijinoj ostavi
Rasprostranjenost porodice Iroquoian u Kanadi i SAD.
**Iroquoian** je porodica sjevernoameričkih indijanskih jezika dio Velike porodice Macro-Siouan. Prije se vodila kao jednom od porodica Hokan-Siouan jezika, danas nepriznata. Jezici što su se njima služila plemena Indijanaca Irokeza, Hurona i drugih govorili su se na područjima velikih šuma na sjeveroistoku današnjih SAD i susjedne Kanade, osobito u Ontariju. Jezici i plemena porodice Iroquoian su: Cayuga, Cherokee, Coree, Meherrin, Mohawk, Neusiok, Nottaway, Oneida, Onondaga, Seneca, Susquehanna, Tuscarora.; Ataronchronon, Attiwandaronk, Erie, Honniasont, Huron (kanadski ostaci konfederacije Wendat), Tionontati, Wenrohronon, Wyandot (pleme u Oklahomi).

Vanjske veze
------------

* Ethnologue (14th)
* Ethnologue (15th)
* Ethnologue (16th)
* Iroquoian Family
* Tree for Iroquoian Arhivirano 2008-09-23 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Indijanski jezici :: Macro-Siouan |
| --- |
| Caddoan • Catawban • Iroquoian • Siouan • Uchean |
**Hirba** je drevni medijski grad, te općenito jedan od rijetkih većih gradova Medijske Monarhije. Najvjerojatnije je izgrađen prije uspona Medije u glavnu silu Starog Istoka, a imao je funkciju vladarskog grada. Unatoč tome što njegovi ostaci nisu pronađeni sve do danas, kod historičara je prihvaćeno da je grad zaista postojao. Hirba se spominje i kao perzijski grad uz granicu sa Medijom u djelima Nikolaja iz Damaska. 

Trenutačna arheološka istraživanja i potraga točne lokacije grada do sada nisu urodili plodom. Historičari smatraju kako je Hirba ista kao i ostali izgubljeni medijski gradovi koje je moguće pronaći isključivo slučajno. Grad je prije svega poznat po bitci kod Hirbe u kojoj su se sukobili Medijci pod zapovjedništvom Harpaga i Perzijanci predvođeni Kirom Velikim. Prema historičaru Kteziju, Kir je pobijedio medijske snage u nesporednoj blizini Hirbe, za koji navodi kako je bio važan grad nedaleko od medijsko-perzijske granice. Budući kako historijski dokumenti kažu kako je Kir Veliki putovao iz medijske prijestolnice prema Perziji na jugu, te kako se nakon bitke kod Hirbe odigrala bitka na perzijskoj granici, pretpostavlja se kako se grad nalazio negdje na potezu od Ekbatane na sjeveru do Pasargada na jugu.

Veze
----

* Medijska Monarhija
* Bitka kod Hirbe

Izvori
------

1. 1 2  George Rawlinson: „Sedam velikih monarhija antičkog Istoka" (*The Seven Great Monarchies of the Ancient Eastern World*), New York, izdavač: John B. Eldan Press, 1885. str. 271. i 613.
2. ↑  M. A. Dandamaev: „Politička historija Ahemenidskog Carstva" (*A Political History of the Achaemenid Empire*), prevoditelj: W. J. Vogelsang, izdavač: BRILL Press, 1989. str. 16.

Vanjske veze
------------

* George Rawlinson: „Sedam velikih monarhija antičkog Istoka" (*The Seven Great Monarchies of the Ancient Eastern World*), New York, izdavač: John B. Eldan Press, 1885. str. 271. i 613.
* M. A. Dandamaev: „Politička historija Ahemenidskog Carstva" (*A Political History of the Achaemenid Empire*), prevoditelj: W. J. Vogelsang, izdavač: BRILL Press, 1989. str. 16.

| * p
* r
* u
Drevna Medija |
| --- |
| Etnologija | 

Medijci • Medijski jezik  |
| Gradovi | 

Ekbatana • Raj • Hirba  |
| Bitke protiv Lidije | 

Bitka pomrčine  |
| Bitke protiv Asirije | 

Opsada Asura • Opsada Ninive • Opsada Harana  |
| Bitke protiv Perzije | 

Perzijski ustanak • Bitka kod Hirbe • Bitka na perzijskoj granici • Opsada pasargadskog brda • Bitka kod Pasargada  |
| Medijski vladari | 

Dejok • Fraort • Madije • Kijaksar • Astijag  |
| Ostali Medijci | 

Amitis • Artembar • Datis • Harpag • Mazar • Arijena • Mandana  |
**Lex Trebonia** (doslovno: "Trebonijev zakon") je zakon koji je godine 55. pne. donijela Rimska Republika. Ime je dobio po predlagatelju - tadašnjem tribunu Treboniju. Pravi predlagači su, međutim, bili tadašnji konzuli Marko Licinije Kras i Pompej, koji su zajedno sa Julijem Cezarom, prokonzulom Cisalpinske, Transalpinske Galije i Ilirika, dominirali rimskom politikom kao Prvi trijumvirat. Odredbe zakona su omogućile da konzuli nakon redovnog godišnjeg mandata mogu preuzeti prokonzularne dužnosti u provincijama na pet godina. Motiv dvojice trijumvira je bio da uspostave ravnotežu sa Cezarom koji je spektakularnim uspjesima u Galiji stekao veliku popularnost, bogatstvo i uticaj.

Po odredbama zakona Kras je preuzeo mjesto prokonzula Sirije, odnosno nadzor nad rimskim područjima na Istoku. Pompeju je, pak, pripao nadzor nad Hispanijom, ali je on, na iznenađenje mnogih, odbio napustiti Rim te je upravljanje provincijom vodio preko namjesnika, odnosno legata.

Izvor
-----

* Erich S. Gruen, *The Last Generation of the Roman Republic* (University of California Press, 1974), p. 537 online *et passim*.
**Legalizacija istopolnih odnosa** podrazumeva zakonsku dekriminalizaciju muške ili ženske homoseksualnosti. U poslednjih tridesetak godina česte su legalizacije istopolnih odnosa između muškaraca na nivou država (najviše u državama Azije, Afrike i južne Amerike), dok se istopolni odnosi među ženama mnogo ređe pominju u krivičnim zakonicima, pa su u mnogim državama lezbejski odnosi već bili legalni od ranije.

Prva zemlja koja je zakonski legalizovala homoseksualnost (prema stanju iz 2010. godine) bila je Francuska, 1791. godine. Homoseksualnost je još uvek ilegalna u 76 država u svetu, od kojih 7 predviđaju smrtnu kaznu (Saudijska Arabija, Iran, Somalija, Jemen, Ujedinjeni Arapski Emirati, Mauritanija i Sudan). Međutim, iako u ostalim zemljama nema zakona koji bi predviđao smrtnu kaznu za istopolne odnose, u mnogim drugim, prvenstveno islamskim zemljama, postoje manje, najčešće ruralne oblasti, u kojima je na snazi serijatski zakon, koji, zbog slabe dostupnosti ovakvih teritorija državnim organima, primenjuju sami stanovnici, izvršavanjem kazne smrti nad homoseksualcima, lezbejkama ili, u ređim slučajevima, biseksualnim ili transrodnim osobama. Države u kojima postoje ovakve izolovane oblasti su: Turska, Jordan, Indonezija, Maroko, Alžir, Katar, Libija, Nigerija, Čad, Tanzanija, Pakistan, Bangladeš i Sirija. 

Legalizacija istopolnih odnosa za vreme služenja vojnog roka je poseban proces. Postoje države u kojima je homoseksualnost među civilima legalna, ali je zabranjena za civile koji su vojna lica, ili koja služe vojni rok. Te države su: Južna Koreja, Benin, Peru, Mongolija i Azerbejdžan.
**Lala Mustafa-paša** (turski: *Lala Mustafa Paşa*, znan po nadimku **Kara**; oko 1500. – 7. august 1580) bio je osmanski general i veliki vezir rođen u selu Sokolovići u sandžaku Bosni.

Biografija
----------

Mustafa je bio daljni rođak Mehmed-paše Sokolovića, zbog čega je vjerojatno brzo napredovao na osmanskom dvoru. Jedno kratko vrijeme bio je kajmakam ejaleta Egipta, a nakon tog beglerbeg Damaska. Kasnije je postao peti vezir.
Titulu Lala dobio jer je bio tutor Šehzade Bajezida, sina Sulejmana Veličanstvenog. Kao komandant kopnenih snaga, zajedno sa Pijale-pašom sudjelovao je u invaziji na Cipar, kog je zauzeo 1. augusta 1571. godine.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Lala Mustafa Paşa*" (turski). Biyografi. Pristupljeno 2. 2. 2020.

Vanjske veze
------------

***Lala Mustafa-paša*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lala Mustafa Paşa* (`tr`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 103534566
* LCCN: no2009193697
* ISNI: 0000 0000 7347 5630
* GND: 103560650X

 |
**Leonding** je grad na sjeveru Austrije od 26,939 stanovnika, koji administrativno podpada pod Okrug Linz-Land.

Na području općine leži vojni poligon *Alharting* i dječje selo *Sankt Isidor*.

Geografske karakteristike
-------------------------

Leonding leži u Gornjoj Austriji udaljen svega 5 km zapadno od centra Linza, pa je zapravo samo njegovo predgrađe.
Iznad grada uzdiže se šumovito brdo Kürnberg, poznata rekreaciona zona građana Linza.

Historija
---------

Mjesto je prvi put dokumentirano 1013. pod imenom *Liutmuntinga*, tek od 1667. počelo se koristiti ime *Londing*.

Nakon napoleonskih ratova na terenu Leondinga podignuti su bedemi za zaštitu Linza.

Leonding je 1850. postao općina, a 1858. do mjesta je stigla željeznica, pa se počeo transformirati u predgrađe Linza.

Između 1898. - 1905. u Leondingu je živio Adolf Hitler kao dijete sa svojim roditeljima. Ta kuća još uvijek postoji i trenutačno je koriste gradski grobari. Roditelji koji su mu pomrli 1903. - 1907. pokopani su na mjesnom groblju, ali im je grob. 2012. uništen jer je postao mjesto okupljanja neonacista.

Leonding je tek 1976. dobio status grada.

Znamenitosti
------------

Najveće znamenitosti Leondinga su parohijska crkva, naknadno barokizirana, tornjevi bedema Linza iz 1830. - 1833. i palača *Holzheim*, temeljno obnovljena 1726.

Privreda
--------

Od 8,932 zaposlenih koliko ih je bilo 1991. zaposlenih u Leondingu, oko 55% radilo u trgovini i industriji koja je proizvodila baterije, vatrogasne aparate, mašine za predenje, industrijske peći i elektroničke komponente.

U Leondingu je posljednjih dekada podignuto puno trgovačkih centara i uradi sam centara.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Oberösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Leonding*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 10. 02. 2016.
3. ↑  „*Österreich löst Grab von Hitlers Eltern auf*" (njemački). Die Welt. Pristupljeno 10. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Leonding*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada Leondinga* Arhivirano 2016-02-14 na Wayback Machine-u (`de`)
**Igličarke** (lat. *Beloniformes*) su biološki red od pet porodica slatkovodnih i morskih riba iz razreda zrakoperki (Actinopterygii).

Porodice su:

* Adrianichthyidae
* Belonidae
* Exocoetidae ili poletuše
* Hemiramphidae
* Scomberesocidae

S izuzetkom porodice Adrianichthyidae, ove ribe su srednje veličine, žive blizu površine vode, hraneći se algama i planktonima, i drugim manjim organizmina. Većina je iz morskog okruženja iako nekoliko vrsta iz porodica Belonidae i Hemiramphidae živi u bočatoj ili slatkoj vodi.

Ovaj red se ponekad dijeli u dva podreda Adrianichthyoidei i Belonoidei. Podred Adrianichthyoidei sadrži samo jednu porodicu, a to je Adrianichthyidae, koja je do nedavno bila uključena u Cyprinidontiformes, dok nisu s novim saznanjima potvrđena pripadnost rodu Beloniformes. Drugi podred, Belonoidei, dijeli se na dvije nadporodice, nadporodice Scomberesocoidea koja sadrži porodice Belonidae i Scomberesocidae, te nadporodice Exocoetoidea koja sadrži porodice Exocoetidae and Hemiramphidae.

Izvori
------

1. ↑  „Order Summary for Beloniformes". FishBase.
2. ↑  The Diversity of Fishes, ISBN 0-86542-256-7
3. ↑  Fishes of the World, ISBN 0-471-25031-7

***Igličarke*** na Wikimedijinoj ostavi
**Lex Manilia** je zakon koji je Rimska Republika donijela godine 66. pne. a kojim je tadašnji prokonzul i vojskovođa Gnej Pompej Veliki dobio nezapamćeno široke ovlasti kako bi što prije dovršio iscrpljujući rat protiv pontskog kralja Mitridata. Ime je dobio po predlagatelju - plebejskom tribunu Gaju Maniliju - a kao model je poslužio prethodne godine doneseni Lex Gabinia kojim je Pompej dobio isto tako široke ovlasti za suzbijanje piraterije. Pompejev neočekivano brz uspjeh u iskorjenjivanju piratstva, te velika Pompejeva popularnost, su omogućili izglasavanje sličnog zakona. Po njemu je Pompej postao ne samo vrhovni komandant svih rimskih snaga na Istoku, nego stekao pravo da samostalno objavljuje rat i po vlastitoj volji sklapa mirovne sporazume.

Pompej je odmah iskoristio zakon kako bi smijenio svog političkog neprijatelja Lucija Lukula, a nakon što je Mitridat poražen u bitci uspio na rimsku stranu dovesti i njegovog glavnog dotadašnjeg saveznika armenskog kralja Tigrana Velikog te njegovu državu učiniti rimskim saveznikom. Iste ovlasti su iskorištene i radi političke reorganizacije Levanta i Male Azije - neke do dotadašnjih država, uključujući nekoć moćno Seleukidsko Carstvo, su jednostavno ukinute te ili direktno anektirane u rimsku državu ili podijeljene klijentskim državama među koje je spadala i Judeja.

Zakon je, međutim, imao i dalekosežne posljedice po samu Rimsku Republiku, s obzirom da je njime Pompej stekao ogromno osobno bogatstvo i uticaj, te se ravnoteža moći između aristokratskog Senata i vojnih komandanata promijenila u korist potonjih, što će doprinijeti izbijanju novog građanskog rata.

V. također
----------

* Rimsko pravo
* Popis rimskih zakona
**La Unión** je grad i općina od 26,662 stanovnika.na jugu Čilea u Provinciji Ranco u kojoj je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

La Unión se nalazi u Centralnoj čileanskoj dolini, udaljen 40 km sjeverno od Osorna i 80 km jugoistočno od svog regionalnog
centra Valdivije.

Historija
---------

*La Unión* je službeno osnovan 1827. dekretom skupštine Provincije Valdivija.
Stvoren je sa namjerom da postane servisni centar poljoprivrednog kraja sjeverno od rijeke Rijeke Bueno. 

Ime -*La Unión* dobio zbog ušća na južnom dijelu grada, gdje se spajaju rijeke Llollelhue i Radimadi (pritoke Rijeke Bueno).

Za njegov razvoj postali su značajni brojni njemački kolonisti, koji su ostavili neizbrisiv trag od arhitekture, do privrede (mlinovi, štavionica, pivovara, mliječna industrija).

Privreda
--------

Pored poljoprivrede za ekonomiju grada važan je turizam, zbog netaknute prirode i Jezera Ranco.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Chile: Los Ríos*" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 11. 2020.
2. 1 2  „*Historia de La Unión*" (španjolski). Patagonia express. Pristupljeno 10.11.2020.
3. 1 2 3  „*La Unión, Chile*" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 10.11.2020.

Vanjske veze
------------

***La Unión, Čile*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Municipalidad de La Unión* (službene stranice) (`es`)
**Entiat** (Inti-etook), /=rapid wateers/ jedna od bandi Indijanaca sa rijeke Entiat u Washingtonu, vjerojatno srodni Chelan ili Wenatchee Indijancima, porodica Salishan. Prema Verne Rayu. poznavaocu plemena Sjeverozapadne obale, Entiati su poseban narod. Jedna od njihovih bandi nazivala se Sinialkumuhs (kod Swantona Sinia'lkumuk) a Swanton ih klasificira u Wenatcheeje. 

Tijekom proljeća i jeseni stacionirali bi se po ribarskim logorima gdje su se uglavnom bavili lovom na losose, a u ostalim swezonama kopali bi korijenje, sakupljali boobice i lovili jelene, medvjede i drugu divljač. 

Prve kontakte sa Europljanima imaju na početki i sredinom 19. stoljeća, to su bili prvi traperi i misionari. Godine 1855. njihov poglavica La-Hoom ili La Hoompt potpisao je Yakima ugovor, nakon čega je dio njih preseljen na jezero Chelan. Jedan od preseljenih ljudi bio je i John Wapato. On je bio poznatiji poglavica po kojem je prozvan Wapato Point blizu Mansona na jezeru Chelan. 

Danas žive na rezervatu Colville kao jedno od 12 plemena konfederacije Colville. Obitelj Wapato je i danas najpoznatija u plemenu Entiat. U 19 stoljeću područje duž Entiata naseljavala je Swantonove Wenatchee bande Sintia'tkumuk, a između Entiata i Wenatcheeja Sinia'lkumuk.

Izvori
------

1. ↑  Entiat

Literatura
----------

* *Tom Hackenmiller*, The History of the Chelan and Entiat Indians
**Ichu** (španjolski: *Río Ichu* ili *Huancavelica*) je rijeka u sredini Perua, duga 103 km lijeva (istočna) pritoka rijeke Mantaro.

Hidrologija
-----------

Ichu se formira sutokom potoka *Cachimayo* i *Astobamba*, koji izviru na obroncima andskih planina Terciopelo i Antarago, na nadmorskoj visini od 5,100 metara. 
Isprva teče prema istoku, i protiče preko grada Huancavelica, kad primi pritoku *Sacsamarca*, mjenja smjer i teče prema zapadu. Nakon što primi potok *Mashuaraccra* mjenja smjer i teče prema sjeveru. Nešto prije ušća u rijeku Mantaro, prima pritoke *Palcu* i *Tinyaccllu*.

Rijeka ima sliv od 1,383 km², koji se prostire po Departmanu Huancavelica, prosječni protok je 9,732 m³/s.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  Conde Ruiz Linio Enrique. „*"Plan de manejo integrado para una gestión sostenible de la sub cuenca rio Ichu provincia de Huancavelica"*" (španjolski). Universidad Nacional del Centro del Perú. Pristupljeno 12.06.2023.

Vanjske veze
------------

***Ichu (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Río Ichu* (na portalu Mapcarta) (`es`)
**Latinski rat** se od 340. pne. do 338. pne. vodio između Rimske Republike i njenih pobunjenih saveznika iz Latinskog saveza. Rat je završio rimskom pobjedom nakon koje je Latinski savez raspušten, a teritorija njegovih članova došla pod neposrednu rimsku vlast.

Povod za pobunu latinskih saveznika bio je rimski uspjeh u Prvom samnitskom ratu 341. pne. nakon koje se rimska vlast bila proširila na bogatu Kampaniju. Sljedeće godine je delegacija latinskih saveznika došla u Rim tražiti da se Savez transformira tako da na sebe preuzme ovlasti Rimske Republike, odnosno da građani savezničkih gradova steknu pravo izbora u Senat, odnosno druge rimske institucije. Kada su Rimljani to odbili, došlo je do pobune među Latinima kojima su se priključili Kampanijci. Rimljanima je ostalo vjerno jedino latinsko pleme Laurentes, odnosno kampanijski vitezovi (equites).

Rimljane je iz nepovoljne situacije izvukao brzo sklopljeni savez sa Samnitima, njihovim dosadašnjim neprijateljima, isto kao i drakonske mjere kojima je konzul Tit Manlije uveo disciplinu u rimsku vojsku. Te su mjere urodile plodom kada je godine 340. pne. latinsko-kampanijska vojska poražena u bitci kod Vezuva. Godinu dana kasnije su latinski pobunjenici poraženi u bitci kod Trifanuma.

Iako su neka latinska plemena nastavila dugo godina pružati otpor, Latini su se morali pomiriti s nestankom Saveza, kao i s rimskom vlašću. Neki latinski gradovi su, pak, dobili status *municipium*a, odnosno bili pretvoreni u rimske kolonije, postavši tako dio rimske države.

Izvori
------

* William C. Morey, *Outlines of Roman History*, New York, Cincinnati, Chicago: American Book Company (1901) (through Forum Romanum)
* Theodor Mommsen, *History of Rome* (through Classic Literature)
**Latinske ferije** ili **Latinski festival** (latinski: ) bila je drevna rimska svetkovina koja se održavala meseca aprila na Albanskim planinama. Datum održavanja ovog festivala bio je promenljiv i svake su ga godine prilikom stupanja na dužnost objavljivali konzuli. To je bio jedan od najstarijih festivala u rimskoj državi i, prema legendi, bio je navodno stariji i od osnutka Rima , odnosno, istorijski gledano, bio je utemeljen u vreme pre urbanističkog razvoja, kad je Lacij bio isključivo poljoprivredna oblast. Latinske su se ferije održavale sve do 3. veka nove ere, a možda i kasnije.

Religijski obredi vršeni tokom Latinskih ferija imali su za cilj da obnove i potvrde međusobno savezništvo članova Latinskog saveza. Svaki je latinski grad slao svoje predstavnike, koji su na žrtvu prinosili ovce, sir i druge poljoprivredne proizvode. Svetkovinom je upravljao rimski konzul, koji je prinosio tečnu žrtvu u vidu mleka te žrtvovao belu junicu koja nikad nije bila upregnuta u jaram. Meso žrtvene životinje jelo se na zajedničkoj gozbi. Tokom svetkovine na drveća su kačene male figure nazvane *oscilla*.

Kako su oba rimska konzula morala prisustvovati festivalu, vlast u Rimu za vreme njegova trajanja prepuštali su gradskom prefektu *(praefectus urbi)*. Ako konzuli nisu mogli doći ― jer su se, na primer, nalazili na nekom vojnom pohodu ― imenovan je diktator koji je onda bio zadužen za vođenje festivala. Po pravilu, novoimenovani upravnici provincija mogli su otputovati u svoje provincije tek nakon svetkovine.

Literatura
----------

* Fowler, William Warde (1908). *The Roman Festivals of the Period of the Republic*. London.
**Izgubljena čast** (tur. *Fatmagül'ün suçu ne?*) je turska televizijska serija snimana od 2010. do 2012.

U Srbiji se od 25. juna 2012. emituje na Prvoj televiziji.

Sinopsis
--------

*Priča o ukradenim životima...*

Fatmagul živi u gradiću na obali mora sa svojim lakovernim bratom Rahmijem i njegovom suprugom Mukades. Broji dane do trenutka kada će se udati za svog verenika i ljubav iz detinjstva, ribara Mustafu, koji je bezuslovno voli i poštuje. Ne usuđuje se ni da je dotakne, plašeći se da bi time mogao da ukalja njenu čednost i strpljivo čeka dan kada će seoska lepotica biti samo njegova.

Kerim živi u istom gradu. Kada je bio dečak, otac je napustio njega i majku zbog druge žene. Gradska isceliteljka Ebe Nani preuzima brigu o njemu nakon što mu se majka ubija. Svakog leta, Kerim bi čekao svoje prijatelje iz detinjstva, Selima, Erdogana i Vurala, koji potiču iz imućnih porodica i žive u velikim gradovima. Iako se klasna razlika nije primećivala dok su bili deca, jaz je s godinama postajao sve veći, te se mogla primetiti razlika između skromnog seoskom mladića i gradskih momaka zaslepljenih novcem.

U noći Selimove veridbe, put pijanih prijatelja ukrstiće se sa putem nevine Fatmagul, koja je upravo ispratila svog verenika na pučinu. Pijanice prvo zbijaju šale na njen račun, a potom je siluju i ostavljaju je polumrtvu na plaži. Kada Mustafa sazna šta se dogodilo, zaslepljen besom ostavlja verenicu, dok Selimova porodica prisiljava Kerima da oženi nesrećnu devojku. Fatmagul je ubeđena da je i Kerim silovao, iako mladić nije učinio ništa. Hoće li uspeti da je ubedi da je nevin? Da li će bezdušni silovatelji biti u stanju da nastave normalan život sa ovim grehom na duši? Hoće li Fatmagul moći da živi sa činjenicom da je obeležena za ceo život i uspeti da zavoli Kerima?

Uloge
-----

| Glumac: | Uloga: |
| --- | --- |
| Beren Sat | Fatmagul Ketendži |
| Engin Akjurek | Kerim Ilglaz |
| Sumru Javrudžuk | Merijem Aksoj |
| Musa Uzunlar | Rešat Jašaran |
| Dživan Džanova | Kadir Pakalan |
| Serdar Gokan | Munir Teldži |
| Kan Tašaner | Erdogan Jašaran |
| Firat Čelik | Mustafa Nardžala |
| Engin Ozturk | Selim Jašaran |
| Seda Guven | Meltem Alagoz |
| Deniz Turkal | Perihan Jašaran |
| Esra Dermandžiolu | Mukades Ketendži |
| Bulent Sejran | Rahmi Ketendži |
| Veda Jurtsever Ipek | Ender Alagoz |
| Azis Sarvan | Turaner Alagoz |
| Mehmet Uslu | Rifat Jašaran |
| Servet Pandur | Leman Lamla |
| Zuhtu Erkan | Šemsi Lamla |
| Sadžide Tašaner | Halide Lamla |
| Tojgun Ateš | Emin Lamla |
| Deniz Bajtaš | Hilmije Jašaran |
| Alper Sajlik | Samin |
| Sevtap Ozaltun | Asude "Asu" |
| Alper Kut | Omer Akari |
| Emre Jetim | Emre |
| Nilaj Kaja | Gaje |
| Klara Frost | Kristen Norton |
| Ata Jilmaz Onal | Murat Ketendži |

Izvori
------

1. ↑  „Zvanični sajt serije". Arhivirano iz originala na datum 2015-08-01. Pristupljeno 2012-07-19.
2. ↑  „*Izgubljena čast* na Prvoj televiziji". Arhivirano iz originala na datum 2012-07-28. Pristupljeno 2012-07-19.
***Enter the Game of Death*** (Hanja: 十字手拳, kineski: ; sh. *Uđi u igru smrti* ) je južnokorejsko-hongkonški film o borilačkim vještinama, poznat kao jedan od nekoliko tzv. *bruceploitation* filmova temeljenih na Leejevom znamenitom nedovršenom filmu *Game of Death*. Okvirna radnja se događa 1930-ih godina u Kini, neposredno pred Drugi svjetski rat, odnosno japansku invaziju. Protagonist, koga tumači Bruce Le, je kineski majstor borilačkih vještina koga kineska vlada angažira da iz jedne pagode preuzme važne dokumente, i koji se pri tome sukobljava sa japanskim majstorom borilačkih vještina koga tumači Bolo Yeung.

*Enter the Game of Death* više ne postoji u svojoj originalnoj verziji, jer su njegovi producenti nedugo nakon premijere bili suočeni sa tužbom za plagijat. Njima je u pomoć uskočio filipinski producent Joseph Velasco koji je nadosnimio dodatnim likovima i scenama; u njima se, između ostalih, pojavljuje i afroamerički glumac Steve James. Ta se verzija pojavila početkom 1980-ih na američkom i drugim zapadnim tržištima.

Napomene
--------

1. ↑  Doslovan prijevod. Naslov predstavlja igru riječi temeljenu na engleskim naslovima *Enter the Dragon* (U zmajevom gnijedzu) i *Game of Death* (Zmajeva igra smrti), posljednja dva filma Brucea Leeja.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Enter the Game of Death* na IMDb-u (`en`)
* *Enter the Game of Death* na Rotten Tomatoes-u (`en`)
* Prikaz filma na cityonfire.com
U fizici, **električna indukcija** ili **vektor dielektričnog pomeraja** je vektorsko polje **D** koje se javlja u Maksvelovim jednačinama. U vezi je sa pojavom vezanih naelektrisanja u dielektricima. „*D*" je početno slovo engleske reči „displacement" što znači *pomeraj*, kao u srodnom primeru struje dielektričnog pomeraja.

Definicija
----------

U opštem slučaju, **D** je definisano relacijom:

{\displaystyle \mathbf {D} =\varepsilon \_{0}\ \mathbf {E} \ +\ \mathbf {P} }
gde je **E** električno polje, {\displaystyle \varepsilon \_{0}} je permitivnost vakuuma, a **P** je vektor jačine polarizacije materijala.

U većini uobičajenih materijala, **D** se može proračunati jednostavnijom formulom:

{\displaystyle \mathbf {D} =\varepsilon \mathbf {E} }
gde {\displaystyle \varepsilon } permitivnost materijala; u linearnom izotropnom medijumu biće konstanta, a u linearnom anizotropnom medijumu biće tenzor drugog reda (matrica).

Električna indukcija u kondenzatorima
-------------------------------------

Posmatrajmo beskonačni pločasti kondenzator smešten u prostor bez slobodnih naelektrisanja, sem onih na pločama kondenzatora. U SI jedinicama, gustina naelektrisanja na pločama jednaka je vrednosti polja **D** između ploča. Ovo proizilazi iz Gausovog zakona, kada se izvrši integracija po maloj kvadratnoj površi koja uokviruje ploču kondenzatora:

{\displaystyle \oint \_{S}\mathbf {D} \cdot d\mathbf {S} =Q}
Deo kvadratne površi unutar ploče kondenzatora nema polje pa je integral po tom delu površi jednak nuli. Sa strane kvadratne površi polje je paralelno sa površi, odnosno, polje je normalno na vektor površi {\displaystyle d\mathbf {S} }, tako da je i taj deo integrala jednak nuli, ostavljajući:

{\displaystyle |\mathbf {D} |={\frac {Q}{S}}}
što je gustina nalektrisanja na pločama kondenzatora.

Jedinice
--------

U standardnom SI sistemu jedinica, **D** ima jedinicu kulon po kvadratnom metru (C/m2).

Ovakav izbor jedinica rezultuje najjednostavnijim oblikom Amper-Maksvelove jednačine:

{\displaystyle \nabla \times \mathbf {H} =\mathbf {J} +{\frac {\partial \mathbf {D} }{\partial t}}}

Ako bi se **B** i **H** izražavalo u teslama, a **E** i **D** izražavalo u njutnima po kulonu, onda bi formula imala sledeći oblik:

{\displaystyle \nabla \times \mathbf {H} =\mu \_{0}\mathbf {J} +{\frac {1}{c^{2}}}{\frac {\partial \mathbf {D} }{\partial t}}}

Stoga je poželjnije da se **B** i **H**, kao i **D** i **E** izražavaju u različitim jedinicama.

Vidi još
--------

* Električno polje
* Maksvelove jednačine
* Gausov zakon
* Dielektrici

Literatura
----------

* Dr Jovan Surutka; Osnovi elektrotehnike, prvi deo elektrostatika, drugo izdanje; Naučna knjiga; Beograd; 1979.
**Isnos** zapravo *San José de Isnos* je općina od 25,719 stanovnika i grad od 6,148 stan. na jugozapadu Kolumbije u 
Departmanu Huila.

Geografija
----------

Isnos se prostire na obroncima planina Centralnih Kolumbijskih Kordiljera, udaljen 228 km od svog administrativnog centra Neive.

Danas je poznat po arheološkim nalazištima *Alto de las Piedras* i *Alto de los Ídolos* koji su dio Arheološkog parka San Agustín, kog je 
UNESCO 1995. uvrstio na Listu mjesta svjetske baštine u Americi.

Historija
---------

O nastanku Isnosa postoje podaci da je još 1653. postojalo naselje na obalama potoka La Chorrera, koje je na incijativu svog svećenika Hermógenesa Rodrígueza 1934. postalo sjedište parohija. Tad mu je uz ime Isnos dodano *San José*, ime Isnos je indijanskog porijekla a značilo je *Sveti kamen*.

Od 1939. se planski gradi sa ortogonalnim rasporedom ulica i gradskog trga. Ti su napori urodili plodom jer je 1958. dobio status općine.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Reseña Histórica*" (španjolski). Alcaldía de Isnos. Pristupljeno 5.1.2023.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Isnos Municipality in Colombia*" (engleski). City population. Pristupljeno 5.1.2023.
3. ↑  „*San Agustín Archaeological Park*" (engleski). Unesco. Pristupljeno 5.1. 2023.

Vanjske veze
------------

***Isnos*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldía de Isnos* (Službene stranice grada) (`es`)
**Izgladnjivanje** ili **gladovanje** predstavlja dugotrtajano ili potpuno odsustvo potrošnje hrane, odnosno ekstremni oblik pothranjenosti. Tijelo se zbog pomanjkanja vitamina, minerala, hrane i energije ne može normalno razvijati i obavljati normalne funkcije. Izgladnjivanje sa vremenom dovodi do trajnog oštećenja organa i lako može dovesti do smrti.

Prema Svjetskoj zdravstvenoj organizaciji svaki dan od posljedica gladi umire više od 25.000 ljudi, a u svakom trenutku je više od 800 miliona ljudi kronično potrhranjeno. U prosjeku, od pothranjenosti i gladi svakih pet sekundi umre jedno dijete.

Simptomi
--------

Gladovanje uzrokuje gubitak tjelesne masti i mišića, s time da katabolički proces (proces razgradnje) počinje tek kad nema unosa hranjivih tvari, pa se mora koristiti vlastito tijelo.

Simptomi izgladnjivanja su ispočetka vezani uz pomanjkanje vitamina, a uključuju anemiju , beriberi , pelagra i skorbut. Sve te bolezni uzrokuju , edeme , izpuščaje in srčno popuščanje. Sve te bolesti uzrokuju proljev , edem , osip , i zatajenja srca. Izgladnjela osoba je razdražljiva, umorna i pospana.

Namjerno izgladnjivanje
-----------------------

Izgladnjela Livila odbija hranu.  
*Ilustracija koju je napravio André Castagne*
Izgladnjelost može biti posljedica namjernih aktivnosti, i tada se za nju koristi izraz **izgladnjivanje**. Za to su najčešći primjeri u ratu kada se branitelji nekog grada, zgrade, područja ili položaja blokiraju, odnosno opsjedaju, te im je onemogućena opskrba hranom; svrha takve aktivnosti jest natjerati ih da se predaju ili napuste položaj.

Izgladnjelost se u prošlosti također primjenjivala kao posebna vrsta smrtne kazne, a obično je bila primjenjivana za pripadnike aristokracije i to u obliku zazidavanja; osuđenici su bili živi zazidani u ograničeni prostor te ostavljeni da nakon nekoliko dana ili tjedan umru od gladi i žeđi. Jedan od najpoznatijih primjera je Ugolino della Gherardesca, koji je zajedno sa sinovima i rodbinom bio živ zazidan u tornju Muda u Pisi, a što je Dante opisao u *Božanstvenoj komediji*.

I sama osoba se može namjerno izgladnjivati, bilo u svrhu vršenja samoubistva, bilo iz vjerskih razloga, bilo kao poseban oblik političkog protesta poznat kao štrajk glađu.

Eksterni linkovi
----------------

***Izgladnjelost*** na Wikimedijinoj ostavi

* FAO - Understanding food insecurity Arhivirano 2009-12-14 na Wayback Machine-u
* FAO - What the new figures on hunger mean Arhivirano 2010-07-10 na Wayback Machine-u
* Click to Give @ The Hunger Site
* U.N. Chief: Hunger Kills 17,000 Kids Daily - by *CNN*
**Lex Oppia** je bio zakon kojim je godine 215. pne. Rimska Republika ograničila žensku imovinu, odnosno njeno prikazivanje u javnosti. Ime je dobila po Gaju Opiju, plebejskom tribunu koji ga je predložio. Odredbe zakona su ženama zabranile da posjeduju više od jedne unce zlata, da nose višebojne haljine (pogotovo one s grimiznim motivima), kao i da se u samom Rimu ili naseljenom mjestu milju od Rima voze u kočijama koje bi vukle životinje.

Razlozi za donošenje zakona su bili prvenstveno ekonomske prirode, odnosno motivirane teškom financijskom situacijom u kojoj se Rim našao nakon uništenja njegove vojske u bitci kod Kane prethodne godine. Smatralo se kako žene sa svojom sklonošću luksuznim predmetima potkopavaju financijske temelje Republike, odnosno da na luksuz odlaze sredstva koja bi se trebala koristiti za ponovno naoružavanje i opremanje vojske. Zato se Lex Oppia često naziva jednim od prvih sumptuarnih zakona u historiji.

Nakon pobjedonosnog završetka drugog punskog rata je *Lex Oppia* izgubio svoje opravdanje, ali ga je dio političara nastojao očuvati iz ideoloških razloga. U tome se osobito isticao konzul Katon Stariji, koji je držao kako bi žensko trošenje novca na luksuz potkopalo tradicionalne rimske vrline skromnosti, odnosno dalo poticaj za korupciju njihovih muževa. 

Godine 195. pne. je, međutim, pod pritiskom žena, koje su javno demonstrirale oko Kapitola, zakon konačno ukinut.

Eksterni linkovi
----------------

* The Roman Law Library, incl. *Leges*
**FIFO i LIFO** metode su računovodstvene tehnike koje se koriste u rukovođenju zalihama i finansijskim pitanjima koja se tiču novca koji je privredno društvo vezalo za zalihe proizvedene robe, sirovina, delova, komponenti ili akcija.  

**FIFO** je skraćenica za prvi ulaz, prvi izlaz (en. first-in, first-out), što znači da će se najstarije zalihe prve skinuti sa knjigovodstvenog stanja, ali ne mora da znači da se fizički najstariji objekat i prodaje, što je samo tehnika vođenja zaliha.  

**LIFO** predstavlja poslednji ulaz, prvi izlaz (en. last-in, first-out), što znači da će se najskorije napravljene zalihe prve skinuti sa knjigovodstvenog stanja. Od 1970-ih, američke kompanije imaju tendenciju da koriste LIFO, što im smanjuje porez u vreme inflacije. LIFO se koristi samo u Japanu i SAD.   

Razlika između cene zaliha izračunata na osnovu FIFO i LIFO metoda se zove LIFO rezerva. Ova rezerva je u suštini iznos za koji je oporeziva dobit entiteta odložena korišćenjem LIFO metode.

Eksterni linkovi
----------------

* moj-bankar
* ekopen [*mrtav link*]
* poslovni  Arhivirano 2011-12-01 na Wayback Machine-u
**Elefenor** (starogrčki: ) bio je, u grčkoj mitologiji, sin Halkodonta i Alkione ili Imenarete, kralj Abantijaca sa Eubeje tokom trojanskog rata, koji je sa sobom doveo četrdeset brodova.

Mitologija
----------

Elefenorov deda bio je Abant, sin Neptuna i Aretuse, i prvi vladar ostrva Eubeje. Elefenor je pružio utočište Tezejevim sinovima Akamantu i Demofontu, kad su ovi pobegli iz Atine jer je vlast nasilno preuzeo Menestej. Neki kažu da je Elefenor nehotice ubio svog dedu, Abanta, i da je zato bio proteran s Eubeje; zbog toga je, po izbijanju trojanskog rata, svoju vojsku morao da okupi na jednoj hridi u Euriposovom kanalu, preko puta Eubeje. Elefenor se spominje kao jedan od Penelopinih prosaca. Kad je u trojanskom ratu Pandar prekršio primirje, Agenor je ubio Elefenora doj je ovaj pokušavao da odvuče Ehepolovo telo. Na povratku kući Elefenorovi ljudi su skrenuli s kursa i doživeli brodolom kod epirske obale, gde su onda osnovali grad Apoloniju. Prema drugoj verziji, Elefenor je dožio svršetak trojanskog rata i potom se nastanio na ostrvu Otronu kod Sicilije, ali ga je s ostrva uskoro proterala neka zmija, pa j otišao u Iliriju.

Literatura
----------

* Schmitz, Leonhard (1867), „Elephenor",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.
Detalj s Eleusinskih misterija. Votivna pločica iz 4. veka pne. Atinski nacionalni arheološki muzej.
**Jakho** (grčki: Ἴακχος, latinski: *Iacchus*) bio je atinski bog zaštitnik učesnika u ritualnoj povorci koja se išla u Eleusinu kako bi tamo učestvovala u obredima eleusinskih misterija, posvećenih Demetri i Kori. Po svom poreklu Jakho je najverovatnije nastao kao personifikacija obrednog uzvika ἴακχ᾿ ὦ ἴακχε.

Herodot navodi kako se neposredno pred bitku kod Salamine iz pravca Eleusine ― koja je, kao i cela Atika, tad bila sasvim napuštena ― podigao oblak prašine, "kao da se kretalo trideset hiljada ljudi, te su se začudili od čega bi mogla da bude ta prašina; isto tako su čuli kako izdaleka dolazi galama, i njemu je izgledalo da je to mistično uzvikivanje (τὸν μυστικὸν ἴακχον)". Tako je, naime, razmišljao jedan Atinjanin, koji se nalazio u persijskoj vojsci i koji je video sve to, te je još zaključio da, "pošto u Atici sada nema ni žive duše, jasno je da su to glasovi božanstva koje iz Eleusine dolazi u pomoć Atinjanima i njihovim saveznicima [...] Tu svečanost pak priređuju Atinjani svake godine u čast Demetre i Kore, i tada se daje prilika svakom od njih, ili bilo kom Grku, koji hoće da se posveti u te misterije. Ta galama koju čuješ, to je njihovo klicanje za vreme te svetkovine".

U umetnosti Jakho je predstavljen kako s bakljom u ruci i s vencem od mirte na glavi predvodi povorku, u kojoj su najčešće druga božanstva (Herakle, Dionis, Dioskuri). Povorka posvećenika u eleusinske misterije održavala se šestog dana svetkovine, tj. 20. boedromiona (avgust/septembar), a predvodio ju je sveštenik s nazivom "Jakhagog" ("vodič Jakha"). Njegovo glavno kultno mesto bilo je Jakheon u Atini, odakle je pri svetkovanju eleusinskih misterija prenošena drvena statua Jakha u Eleusinu.

Prema kasnijim verzijama, koje nisu bile povezane s eleusinskim misterijama, Jakho je bio sin Demetre ili Persefone ili Dionisa, ili suprug Demetrin. U grčkoj književnosti ime "Jakho", kao i "Bakho", često se koristilo kao epitet boga Dionisa, no u religijskom kultu pravljena je jasna razlika između zaštitnika posvećenikâ u misterije, s jedne strane, i Dionisa, koji nije slavljen u misterijama, s druge strane.
**Le Petit Versailles** je vrt zajednice susjedstva u četvrti Lower East Side, u gradu New Yorku. 

Osnovali su ga 1996. godine umjetnici Peter Cramer i Jack Waters, koji su željeli stvoriti queer javni prostor u gradu.

Vrt je dio gradskog programa odjela za parkove tzv. *GreenThumb NYC*.

Za vrt se redovito otvaraju pozivi za prijedloge projekata za umjetnička djela ili događaje te se održavaju događaji zajednice kao što su izložbe, čitanja, izvedbe uživo i filmske projekcije.

Povijest
--------

Peter Cramer i Jack Waters su umjetnici koji su surađivali u New Yorku od 1980-ih. Bili su voditelji prostora ABC No Rio nakon što su tamo zajedno kurirali umjetničku izložbu, i obojica su se pridružili kolektivu Visual AIDS. Prije vrta na tom prostoru u 2. ulici je bio komercijalni servis za rezanje i recikliranje auta. Cramer i Waters zajedno su izgradili vrt 1996. godine.

Nakon 11. rujna 2001. i prosvjeda protiv Republikanske nacionalne konvencije iz 2004. u New Yorku, vrt je postao utočište i prostor za organiziranje aktivista. 2006. godine Le Petit Versailles je počeo emitirati snimke svojih umjetničkih događaja na *Manhattan Neighborhood Network*, lokalnom javnom TV kanalu, kao *LPVTV*.

Izvori
------

1. ↑  In New York City's Lower East Side, gardening is a political act of resistance (en). *the Guardian* (2015-08-11). Preuzeto 2021-04-03.
2. ↑  Find Your Community Garden : NYC Parks GreenThumb. *greenthumb.nycgovparks.org*. Preuzeto 2021-04-03.
3. ↑  Voon, Claire (30 July 2015). „11 Hidden Oases of Art and Green in NYC". *Hyperallergic*. Pristupljeno 7 February 2021.
4. ↑  Visual AIDS | Peter Cramer (en-US). *Visual AIDS*. Preuzeto 2021-04-03.

Vanjske poveznice
-----------------

* Web stranica Arhivirano 2021-12-25 na Wayback Machine-u
* *LPVTV* videozapisi Arhivirano 2021-03-20 na Wayback Machine-u
* Facebook stranica
* Intervju projekta usmene povijesti s Jackom Watersom, iz 2018. godine
* Intervju projekta usmene povijesti s Peterom Cramerom i Jackom Watersom, iz 2007. godine
**FIPO** je kratica za **Festival izviđačkih pjesama Osijek**, koji od 2001. godina organizira Izviđački klub "Javor".

2004.
-----

Godine 2004. održan je 27. novembra u dvorani osječkog Dječjeg kazališta kao poklon gradu Osijeku povodom Dana grada. Festival je okupio više od 150 izviđača, koji su obnavljali i prisjećali se starih izviđačkih pjesama, ali i stvarali nove. Osim muzičkog dijela festivala, građanima je bila ponuđena izložba maketa stabala "Moje stablo" i izložba fotografija "Moj Osijek - DGO" (D.G.O. = Donji grad, Osijek) autorice Sabine Obranić, načelnice Izviđačkog kluba "Javor".

2007.
-----

Šesti međunarodni festival izviđačkih pjesama pod nazivom FIPO-FEST 2007. održan je prvog decembarskog vikenda 2007. godine (1-2. XII). Njime je Izviđački klub "Javor" obilježio Dan grada Osijeka i stotu godišnjicu izviđačkog pokreta u svijetu. Na FIPO-u je učestvovalo tristotinjak izviđača, a zajedno su izveli glavnu pjesmu festivala "Jecaj gitare u noći", a moglo se čuti i mnogo novih izviđačkih pjesama posebno pripremljenih za taj festival. Također, predstavljeni su radovi izvođača o temi gitare. Tako su, između ostalog, izrađene gitare od stiropora, kartona, žica... Bila je priređena i izložba poštanskih maraka izdanih u povodu obilježavanja 100 godina izviđačkog pokreta u svijetu, a gosti festivala su imali priliku kroz projekt "Ulicama moga grada - Grad na Dravi danas slavi" bolje upoznati grad Osijek.

Izvori
------

* Osječki dom, 30. XI-1. XII. 2004, str. 28.
* Glas Slavonije, 5. XII. 2007, str. 12.
*Phasianus colchicus* 
 *Phasianus colchicus* 
 **Obični fazan** (lat. *Phasianus colchicus*) ptica je koja pripada porodici fazanki i redu kokoški. Njegova domovina je Azija, između ekvatora i do 50° sjeverne zemljopisne širine u sibirskim stepama. Prema povijesnim podacima fazani su došli iz Azije u Europu posredstvom starih Grka, a u naše krajeve preko Rimljana.

Kod fazana naglašen je spolni dimorfizam. Mužjaci se razlikuju od ženki po boji perja, dužini repa, ostrugama, veličini i težini. Ženke su manje i ravnomjerno obojene. Perje je uglavnom smeđe boje, a glava je zelena i plava. Oko očiju je crveno. Rep se sastoji od 18 pera, od kojih su dva središnja pera mnogo dulji od drugih. Noge su jake, oko 12 cm duge, sive boje. Tri prednja prsta povezana su kratkim prepucijima. Pandže na nogama su jake i blago zakrivljene. Kljun je jak, svijetlo siv i blago zakrivljen. Odrasli fazani - mužjaci dosežu prosjek od 80 do 90 cm u dužini, a na rep od toga otpada 45-50 cm. Raširenih krila širina je 70 do 80 cm. Ženke doseže do dvije trećine veličine muškaraca. Mužjaci teže 1,25 do 2 kg, ženke od 0,80 do 1,20 kg. Imaju jako dobar i oštar vid. Njihove oči su velike, crvene, u obliku okruglih prstenova. Također ima oštar sluh, čuje na velike udaljenosti. Mužjaci se glasaju različito od ženki. Odrasli fazan perje mijenja jednom godišnje, krajem godine ili početkom jeseni. Promjena perja je postupna. 

Fazan je poligamna životinja, imaju više spolnih partnera. Parenje obično počinje krajem ožujka. Gnijezdo savija se na polju, rubu šume, na mjestima koja su dovoljna zaštićena i pružaju dovoljno hrane. Gnijezdo je široko oko 22 cm i duboko oko 6 cm. 

Dnevna je životinja, hrani se ujutro i predvečer. Svejed je, prehranjuje se sjemenjem, travom, plodovima, kukcima i njihovim ličinkama i dr. Na dan pojede oko 40-60 grama hrane. Prenoći na granama grmlja ili drveća, dok je po danu uglavnom na tlu.

Njegova pradomovina je stepa. U Europi se prilagodio na novu okolinu. Voli područja, gdje se isprepliću polja, livade, šikare, šumarci, potoci. Ne zalazi duboko u šumu. Voli umjereno topla područja i živi na područjima do 400 m nadmorske visine.

***Fazan*** na Wikimedijinoj ostavi
**Fazanke** (lat. *Phasianidae*) su porodica ptica iz reda kokoški (*Galliformes*). Sastoji se od fazana, paunova, kokoški i sličnih ptica podjeljenih u 38 rodova i oko 138 vrsta. Često se dijeli na dvije podporodice, *Phasianinae*, sa 49 vrsta, i *Perdicinae*, sa 106 ostalih vrsta. Ponekada joj se pripisuju dodatne porodice i vrste. Takve su *Tetraonidae* (*Tetraoninae*, tetrijebi), *Numididae* (*Perdicinae*, biserke) i *Meleagrididae* (*Meleagridinae*, ćurke).

Potporodice
-----------

Sastoji se od 4 potporodice:

* Meleagridinae
* Perdicinae
* Phasianinae
* Tetraoninae

Rasprostranjenost
-----------------

Fazanke su porodica Starog svijeta, rasprostranjene po većini Europe i Azije (osim dalekog sjevera), u cijeloj Africi (osim u najsušim pustinjama), većini istočne Australije i Novog Zelanda, sa nekoliko vrsta tetrijeba u Sjevernoj Americi. Najviše je vrsta u Jugoistočnoj Aziji i Africi. Fazani su, sa iznimkom kongoanskog pauna, potpuno ograničeni na Aziju; potporodica Perdicinae su mnogo rasprostranjenije. Nastanjuju skoro sva staništa.

U glavnom su ptice stanarice, iako neke daleko migriraju. Nekoliko vrsta je uvedeno na druge kontinente, a posebno fazani u Europu, Australiju i obije Amerike. Neke populacije paunova i kokoški u zatočeništvu su pobjegle i odomaćile se.

Izgled i ponašanje
------------------

Ove su ptice prilagođene životu na tlu. Teže od 43 grama do 6,5 kg. Spolni dimorfizam se uglavnom ogleda u veličini (mužjaci su obično veći od ženki). Kratkih su krila i snažnih nogu. Kljun je kratak i snažan. Mužjaci većih vrsta često imaju šareno perje, krijeste ili sl.

Fazanke imaju različitu ishranu, od biljne do mesojede. Tu spadaju sjemenke, listovi, voće, malene životinje poput insekata pa čak i malenih gmazova. Ptići su uglavnom insektojedi. 

Uz varijacije u prehrani postoji mnogo varijacia u strategijama razmnožavanja. Veliki broj vrsta nije monogaman, u odnosu na ostale ptice. Gnijezde se uglavnom na tlu; samo se tragopani gnijezde u grmlju. Gnijezda mogu biti hrpe vegetacije kao i plitke udubine u tlu. Može biti sneseno i 18 jaja, ali je uobičajeno 7-12. Tropske vrste nesu i manje. Ženka skoro uvijek inkubira jaja 14-30 dana, ovisno o vrsti.

Izvori
------

1. ↑  Family Phasianidae

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Phasianidae** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Fazanke** |