recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gabriel Aresti Segurola** (14. listopada 1933. - 5. lipnja 1975.) bio je jedan od najznačajnijih pisaca i pjesnika na baskijskom jeziku u 20. stoljeću. 

Odrastao je u Bilbau, koji je bio i danas ostao dominantno španjolsko govorno okruženje gdje je uporaba baskijskog jezika bila minorna. Iako je njegov otac razgovarao sa svojim roditeljima na baskijskom jeziku, to nije činio sa samim Gabrielom. Gabriel je bio samouki učenik toga jezika, te je u dobi od 21 godine surađivao u nekim časopisima. Njegova književna karijera počela je radom pod utjecajem simbolizma, Maldan Behera (spust). Njegova najvažnija djela su, međutim, "Harri eta Herri" (Kamen i Zemlja, 1964.), Euskal Harria (Baskijska zemlja, 1968.) i Harrizko Herri Hau (Ova kamena zemlja, 1971.), u vezi s socrealizma. On je također njegovao i druge žanrove, poput romana, kratkih priče i kazališta. Bio je izvrstan prevoditelj sa baskijskog i na baskijski; prevodio autore kao što su Federico García Lorca, T.S. Eliot i Giovanni Boccaccio. 

Vrlo kritičan i polemičan, objavljivao je brojne članke, koji su mu je donijeli probleme, ne samo sa Francovim režimom nego i sa nekim od glavnim baskijskim nacionalističkim strujama, zbog svojih ljevičarskih društvenih ideja. Gabriel Aresti bio jedan od najvećih inspiratora moderne kulture baskijskog jezika (iako je uvijek nalazio na izvore u popularnoj kulturi i svakodnevnom razgovoru, suprostavljajući se jezičnim puristima), a bio je član Akademije baskijskog jezika, branio je jedinstveni baskijski jezik, kojeg je koristio prije nego što je usvojen od strane akademije. Godine 1968. osnovao je izdavačku kuću "Lur", omogućujući novim autorima na baskijskom jeziku kao što su Ramon Saizarbitoria, Arantxa Urretabizkaia ili Xabier Lete objavljivanje prvih radova.

Vanjske veze
------------

* 
* Arhivirano 2014-02-27 na Wayback Machine-u
*
Hanibalovo uništenje rimske vojske u bitci kod Kane 216. pne. - klasični primjer dvostrukog obuhvata
**Dvostruki obuhvat** je naziv za vojni manevar koji za cilj ima istovremeni napad na krila protivnika. Izvodi se tako da se neprijatelj potakne da oslabi vlastite bokove, odnosno da se raznim trikovima sakrije koncentracija snaga na vlastitim krilima koje tako stiču lokalnu nadmoć nad neprijateljem. Krajnja svrha manevra jest natjerati neprijatelja da se brani s tri strane, spriječiti dolazak pojačanja, a na kraju ga opkoliti i tako uništiti.

Dvostruki obuhvat se smatra jednim od najefektnijih vojnih manevara, odnosno najefikasnijih oblika taktike, odnosno strategije. Međutim, zbog toga što je protivnik toga u pravilu svjestan, teško ga je pravilno izvesti, a što je pogotovo slučaj na bitkama strateške razine, koje se odigravaju na bojištima dugim stotine kilometara i sa stotinama hiljada vojnika. Kada dvostruki obuhvat uspješno izvede, a pogotovo u slučajevima kada se raspolaže s brojčano istim ili manjim snagama od neprijatelja, ta se bitka smatra jednim od vrhunaca ratne vještine. 

Kao klasični primjer dvostrukog obuhvata, odnosno model koji je u tu svrhu služio brojnim budućim vojskovođama, se navodi Hanibalov plan za bitku kod Kane 216. pne. u kojoj je uništena brojčano jača rimska vojska.

Literatura
----------

* U.S. Army training manual diagram Arhivirano 2014-07-22 na Wayback Machine-u of different modes of attack, including double envelopment
* GlobalSecurity.org essay with a section on envelopments
* Academic paper on military diagramming with diagram of a double envelopment
* Map of Georgy Zhukov's double envelopment at the battle of Stalingrad
Dvostruka penetracija
**Dvostruka penetracija** (skrać. DP) je izraz kojim se opisuje seksualna aktivnost, odnosno koitus prilikom koga dolazi do penetracije više od jednog penisa ili falusoidnog predmeta (dildo) u jednu ili dvije tjelesnih otvora (usta, anus ili vagina). Dvostruka penetraciju uz pomoć seksualnih pomagala može postići jedna osoba prilikom masturbacije ili sa jednim seksualnim partnerom, ali se najčešće pri tome podrazumijeva seks utroje u kojoj osobu sa svojim penisima penetriraju dva muškarca.

Dva najčešća oblika dvostruke penetracije su:

* tzv. *ražanj*, u kome osoba oralno zadovoljava jednog muškarca, dok je drugi istovremeno penetrira vaginalno ili analno;
* tzv. *sendvič*, pri čemu je penetrirana osoba žena koju dva muškarca istovremeno penetriraju, jedan vaginalno, drugi analno; ponekad kao podvarijante postoje:
	+ dvostruka vaginalna penetracija, u kome dva muškarca istovremeno vrše vaginalni snošaj sa ženom
	+ dvostruka analna penetracija (skrać. DAP), u kome dva muškarca istovremeno vrše analni snošaj sa ženom ili muškarcem

V. također
----------

* Trostruka penetracija
* Grupni seks

***Dvostruka penetracija*** na Wikimedijinoj ostavi
**Dragan Gaži** (Hlebine, 5.7. 1930. - 23.6. 1983.) bio je hrvatski slikar naive.

Rođen je u seljačkoj obitelji. Otac mu je bio seljak, Franjo Gaži, a majka Roza, rođena Cuki. Njegov mlađi brat Branko jedan je od najznačajnijih podravskih kipara naive. Pohađao je osnovnu školu u Hlebinama, gdje završava četri razreda.

Njegovo slikarstvo se obično dijeli u tri faze: 

* Prva faza (1946-1953) Crta olovkom i tušem te radi akvarela. Godine 1949. prvi put izlaže u javnosti (Zagreb, izložba "Seljačka sloga")
* Druga faza (1954-1966)

Realističko-verističko-ekspresionistička faza. Slika portrete i prizore iz svakidašnjega života. Slika malo, samo u slobodno vrijeme, a najviše zimi kada ima manje posla na zemlji i u domaćinstvu. Godine 1954. ženi se Baricom, rođenom Gabaj. Od miraza kupujue prve boje, te mu tada nastaju prve slike na staklu. Godine 1961. prvi put izlaže u inozemstvu. Prvu samostalnu izložbu imao je 1964. (Zagreb, Likovni studio kabineta grafike). Prvu samostalnu izložbu u inozemstvu imao je 1966. (München, Galerie Carrol). 

* Treća faza započinje 1967. Uviđaju se promjene u kompoziciji i temetici. Javlja se početak idealizacije prizora. Sve se više bavi slikarstvom, a manje poljoprivredom. Godine 1969. izlazi mu prvi vlastiti značajan katalog i prva mala monografija.
**Društveni parazitizam** je pejorativ koji opisuje skupine ljudi ili društvene klase za koje se smatra da čine štetu društvu, slično biološkom parazitizmu.

Upotreba
--------

Ruski pjesnik Joseph Brodsky (1940–1996) je 1964. osuđen na pet godina izgona iz Lenjingrada zbog "društvenog parazitizma". 1987. je dobio Nobelovu nagradu za književnost.
Socijalisti su u svojim djelima opisivali članovi više klase kao ekonomske parazite. Stihovi socijalističkog himne *Internacionala* spominju parazite. 

Njemački nacisti su smatrali "rase bez domovine" *parazitskim rasama* ili *Untermensch* koje bi valjalo istrijebiti. U nih su spadali Romi i Židovi.

U Sovjetskom Savezu, koji je nazivno bio država radnika, od svake odrasle zdrave osobe se očekivalo da radi sve do službenog umirovljenja. Nezaposlenost je na taj način bila službeno i teoretski eliminirana. Oni koji bi odbili da rade, studiraju ili služe društvu na drugi način su riskirali da ih se kazneno optuži za društveni parazitizam (ruski: тунеядство). 1961. je u Sovjetskom Savezu nekih 130.000 ljudi identificirano da vode "anti-socijalni, parazitski način života".

Izvori
------

1. ↑  nazism.net, Nazi Ideological Theory Arhivirano 2020-02-14 na Wayback Machine-u. Vidi Adolf Hitler, *Mein Kampf*, vol. 1 poglavlje 9 za primjer upotrebe tog termina.
2. ↑  Questions of criminal responsibility for the parasitic way of life (ruski) Arhivirano 2020-09-18 na Wayback Machine-u, by B.G. Pavlov, *Jurisprudence*, Leningrad University
3. ↑  Yevgenii Zhirnov, Внушить полезный страх (To inflict helpful fear), (ruski), Kommersant, 2011-04-25
Sveti Finijan blagosilja Dvanaest apostola Irske
**Dvanaest apostola Irske** (ir. *Dhá Aspal Déag na hÉireann*, engl. ) bili su rani irski monaški sveci iz 6. vijeka koje je podučavao Sveti Finijan u svojoj čuvenoj opatiji Klonard, danas Klonard u okrugu Mid.

Istorija
--------

Opatija Klonard, smještena pored rijeke Bojn u današnjem okrugu Mid bila je jedno od najznačajniji monaških škola u srednjovjekovnoj hrišćanskoj Irskoj. Tokom 6. vijeka, neka od najznačajnijih imena u istoriji irskog hrišćanstva obrazovala su se u opatiji Klonard. Smatra se da je prosječan broj učenika koji se školova u Klonardu bio oko 3.000. Dvanaest učenika koje je podučavao Sveti Finijan postala su poznata kao „Dvanaest apostola Irske".

Ova tradicija je zabilježena u 17. vijeku, a vjerovatno je zasnovana na starijim izvorima. Dvanaest svetaca je zajedno grupisano u tekstu „Dvanest apostola Irske" (ir. *Dá apstol décc na hÉrenn*, savremeni irski *Dhá Aspal Déag na hÉireann*). Tekst je sačuvan u rukopisu koji pripadao Majklu Kleriju (Brisel, Kraljevska biblioteka MS 2324–2340), a datira iz 1629. godine.

Prema pripovjeci, kada je dvanaest apostola Irske bilo okupljeno na gozbi u kući Svetog Finijana, u njihovoj blizini se pojavio magični cvijet. Odlučeno je da jedan od njih krene na putovanje ka zemlji odakle cvijet potiče, a putnik je izabran bacanjem kockice. Kada je kockica pala na starog Brendana Birškog, njegov mlađi imanjak Brendan Klonfetski dobrovoljno se javio da ide umjesto njega. Brendan je sa saputnicima prošao kroz mnoge avanteruke, koje su zabilježene u Brendanovom „Životu".

Dvanaest apostola
-----------------

* Sveti Kiran Sajgirski. U Egnusovom pasionalu Kiran Klonmaknoaški nije uvršćen među dvanaest apostola, njego je na njogegovom mjestu Finijan Klonardski;

1. Sveti Kiran Klonmaknoaški;
2. Sveti Brendan Birški
3. Sveti Brendan Klonfetski (danas Moreplovac)
4. Sveti Kolumba Teriglaški;
5. Sveti Kolumba Jonski;
6. Sveti Mobi Glasnivajnski;
7. Sveti Rudan Lorski;
8. Sveti Senan Kliniški;
9. Sveti Ninid Inizmaksentski;
10. Sveti Molez Deveniški;
11. Sveti Kajneh Ahabski.

Literatura
----------

* Culdee, Saint Oengus (1905) (en). *Feĺire Ońgusso Ceĺi De.́: The Martyrology of Oengus, the Culdee*. Harrison and sons, printers. str. 168-9.
* Mac Mathúna, Séamus (2006) (en). *The Irish Life of Saint Brendan: textual history, structure and date*. str. 147–9.
* Gheyn, Joseph van den (1905) (la). *Catalogue des manuscrits de la Bibliothèque royale de Belgique: Histoire. Hagiographie*. H. Lamertin. str. 384–389.
**Gabriel Narutowicz** punim imenom **Gabriel Józef Narutowicz** (Telšiai, 29. mart 1865. - Varšava, 16. decembar 1922.) bio je kratkotrajni predsjednik
Druge Poljske Republike (svega šest dana) koji je poginuo u atentatu.

Biografija
----------

Narutowicz je bio inženjer hidraulike, koji se istakao kao graditelj hidroelektrana po Zapadnoj Evropi, tako da je
od 1908. radio kao profesor na ciriškoj Technische Hochschule.

Za Prvog svjetskog rata bio je predsjednik Poljskog narodnog komiteta u Zürichu i član komiteta za pomoć žrtvama rata u Poljskoj.

Nakon rata po povratku u Poljsku između 1920.-21. bio je ministar javnih radova, a nakon tog krajem 1922. i ministar vanjskih poslova.
Glasovima ljevice i nacionalnih manjina je 9. januara 1922. u Sejmu izabran za predsjednika, što je izazvalo oštar revolt na desnici pa 
je i ubijen u atentatu koji je izvršio Eligiusz Niewiadomski u Varšavi 16. decembra 1922.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Gabriel Narutowicz*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 21.07.2021.

Vanjske veze
------------

***Gabriel Narutowicz*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gabriel Narutowicz* (na portalu Encyklopedia PWN) (`pl`)
**Dok** (od engleskog *dock* od srednjoengleskog *dokke*, vjerojatno od srednjoholanskog *docke*) je ime za bazen između dva lučka gata, mjesto za prihvat brodova, radi iskrcavanja 
(ukrcavanja) ili popravka brodova.

Termin - *dok* se često koristi kao generičko ime za sve objekte u luci namjenjene pristajanju brodova.

Karakteristike
--------------

Dokovi su dijelovi luke omeđeni gatovima i obalom, a grade se od srednjeg vijeka.

Dokovi se obično grade okomito od smjera obalne linije, zato da se umanji djelovanja valova, i što više smanji pomicanje broda, kod ukrcavanja.

Oni se koriste kao mjesta u luci gdje pristaju brodovi, zajedno s molovima (kejevima), gatovima, i plutajućim pontonskim dokovima. 
Najstariji i najčešći tip pristaništa najvjerojatnije je bio uski nasuti pojas kamenja i zemlje, koji je služio kao barijera od valova i plato za prihvat putnika i tereta. Najveći nedostatak takvih pristaništa je bio plitkost, jer im je obično trebalo jaružati dno da se prodube za prihvat većih brodova.

Dokovi se koriste za brojne namjene, pa ih ima više vrsta; otvoreni, zatvoreni, suhi i pontonski.

Fiksni dokovi se grade od predgotovljenih betonskih elemenata, tucanika i cementa, i oblažu kamenim pločama.Oni se mogu graditi i od drva, ali u tom slučaju se koriste samo za manje brodove, kao kod marina, jer se na njih nemogu montirati teške dizalice ili voziti dostavni kamioni. Pontonski dokovi grade se od čelika.

Plutajući pontonski dokovi, dižu se i spuštaju sa razinom vode, na bokovima imaju tornjeve koji im daju stabilnost.
Uz obalu se vežu zglobnim čeličnim pločama.
Oni funkcioniraju tako da im se pušta vode u tankove, kad urane - brod može u njih uploviti. Kad se tankovi isprazne, on izroni i podigne brod, voda istekne a brod ostane na suhom.

Suhi dok je zidani bazen s velikim vodonepropusnim vratima. Kada brod uđe u dok, vrata se zatvore i pumpe izbace vodu, pa brod sjedne na pripremljeno postolje i ostane na suhome.

Zatvoreni dokovi imaju ustave ili pomična vrata, koja ih dijele od vanjske vode, i opremljeni su svim sredstvima potrebnim za prekrcaj tereta.

Zatvoreni dokovi se grade po lukama koje imaju velike oscilacije plime i oseke, radi tog da održavaju stalnu razinu vode bez obzira na vanjske promjene. Kod njih ima manje potrebe za čišćenjem taloga, a grade se tamo gdje su amplitude plime i oseke veće od 7 metara.

Povezano
--------

* Suhi dok

Izvori
------

1. 1 2   Bratoljub Klaić (1978). „Rječnik stranih riječi" (hrvatskosrpski). Nakladni zavod Matice Hrvatske. str. 316. Pristupljeno 31. 01. 2015.
2. ↑   „*Dock*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 30. 01. 2014.
3. 1 2 3 4 5  „*Dock*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 01. 2015.
4. 1 2 3  „*Osnovni lučko-pomorski objekti*" (hrvatski). Pomorski Fakultet Split. Pristupljeno 31. 01. 2014. [*mrtav link*]
5. 1 2 3   „*dok*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 31. 01. 2014.

Vanjske veze
------------

***Dok*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Dock* (na portalu Encyclopædia Britannica) (`en`)
| **(Bei) Qi Youzhu** ((北)齊幼主) |
| --- |
| Porodično ime: | Gao (高, gāo) |
| Osobno ime: | Heng (恆, héng) |
| Posthumno ime: | Nema |
|

**Gao Heng** (高恆) (570–577), ponekad navođen i kao **Youzhu od Sjevernog Qija** ((北)齊幼主), bio je kratkotrajni i posljednji car kineske dinastije Sjeverni Qi. Bio je sin cara Gao Weija i carice Mu Sheli. Godine 577, kada je bio još dijete, otac je, potaknut lošim znamenjem koje je ukazivalo na promjene carske vlasti, odlučio formalno abdicirati u njegovu korist. Međutim, iste godine s državu Sjeverni Qi napale trupe suparničke države Sjeverni Zhou. Gao Heng i njegov otac su zarobljeni i odvedeni u Chang'an, prijestolnicu Sjevernog Zhoua. Tamo je krajem 577. car Wu od Sjevernog Zhoua naredio svim članovima klana Gao da izvrše samoubistvo ili da budu pogubljeni. Gao Weijev rođak Gao Shaoyi je još nekoliko godina u egzilu kod Tujuea za sebe svojatao carsku titulu.

| Kineska carska porodica |
| --- |
| Prethodi:**Gao Wei** | **car Sjevernog Qija**577 | Slijedi:**Gao Shaoyi (princ od Fanyanga)** |
| **car Kine (Sjeverna/Centralna)**577 | Slijedi:**Car Wu od Sjevernog Zhoua** |
|  |  |
| --- | --- |
|  | **Ovaj članak sadrži kineski tekst.**Bez pravilne podrške za renderiranje, možete vidjeti upitnike, kvadrate i druge simbole umjesto kineskih znakova. |

*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Gao*.*
Gao Huan
**Gao Huan** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Gāo Huān*) (496–547), nadimak **Heliuhun** (賀六渾), formalno **Princ Xianwu od Qija** (齊獻武王), kasnije u državi Sjeverni Qi štovan pod imenom **Car Xianwu** (獻武皇帝, doslovno "mudri i ratnički car"), kasnije kao **Car Shenwu** (神武皇帝, doslovno "nevoljeni i ratnički car") sa hramskim imenom **Gaozu** (高祖), bio je kineski vojskovođa, poznat kao vrhovni komandant snaga kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Wei, a potom njene države-nasljednice Istočni Wei. Iako je rodom bio Kinez, Gao je bio pod snažnim uticajem Xianbei kulture i često se za njega govorilo da je više Xianbei nego Han. Za vrijeme karijere je njegova porodica počela dominaciju nad upravom države Istočne Wei, pa je godine 550. njegov sin Gao Yang prisilio cara Xiaojinga da prepusti prijestolje, nakon čega je klan Gao postao vladajuća porodica države Sjeverni Qi.
|  |  |
| --- | --- |
|  | **Ovaj članak sadrži kineski tekst.**Bez pravilne podrške za renderiranje, možete vidjeti upitnike, kvadrate i druge simbole umjesto kineskih znakova. |

**Gāo Jiǒng** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; ? - 27. august 607; kurtoazno ime **Zhaoxuan** (昭玄), alternativno ime **Min** (敏), poznat za vrijeme države Sjeverni Zhou po Xianbei imenu **Dugu Jiong** (独孤颎/獨孤熲), bio je kineski vojskovođa i velikodostojnik u službi dinastije Sui. Bio je jedan od glavnih savjetnika cara Wena i jedan od ključnih ličnosti pohoda kojim je 589. pokorena suparnička dinastija Chen i tako ponovno ujedinjena Kina. Godine 607. je uvrijedio Wenovog sina, cara Yanga (Yang Guang) kada je kritizirao Yangove izdašne poklone Tujueovog vladaru Qimin Khanu; zbog toga ga je car dao pogubiti.

Izvori
------

**^** **A:** Neki od kineskih tradicionalnih historičara su vjerovali da je car Yang iskoristio uvredu kao izgovor da pogubi generala koji je, protiv njegovih naređenja, dao pogubiti Suprugu Zhang Lihua, konkubinu poraženog Chen cara Chen Shubaoa, koju je Yang namjeravao uzeti za sebe.  
* *Knjiga Suija*, vol. 41. Arhivirano 2008-01-23 na Wayback Machine-u
* *Historija Sjevernih dinastija*, vol. 72. Arhivirano 2008-02-06 na Wayback Machine-u
* *Zizhi Tongjian*, vols. 174, 175, 176, 177, 178, 179, 180.
**Gabriel Boisguyon** (1763 - 21. novembar 1793) bio je francuski vojskovođa koji se borio na strani republikanske vlade u Vandejskom ratu. Kao mladić je postao oduševljen pristaša Revolucije, te se priključio vojsci i bio pridoan tzv. Armiji obala sa sjedištem u La Rochelleu. Vrlo brzo je napredovao stekavši čin pomoćnog generala (fr. *Adjudant-général*). Nakon izbijanja pobune je služio pod generalima Boulardom i Beysserom. 30. aprila je na čelu jedne divizije potučen u prvoj bitci kod Legéa. 11. juna je, pak, bio suočen sa napadom pobunjenika na mjesto Machecoul, jedno od glavnih središta izvorne pobune; usprkos izuzetne brojčane nadmoći neprijatelja pokušao je pružiti otpor u četverosatnoj bitci, ali je u njoj ranjen i prisiljen na povlačenje, pri čemu su republikanci izgubili nekoliko stotina ljudi i veliki broj topova. Boisguyona su predstavnici vlade u Parizu odmah nakon toga smijenili; tri dana kasnije je došao u Pariz gdje je odmah uhapšen pod optužbom za izdaju. 14. novembra mu je održano javno suđenje gdje su optužbu predstavljali Robespierre i Hébert; iako je njegov ađutant i prijatelj, pukovnik Prat, svjedočio u njegovu korist, proglašen je krivim i giljotiniran 21. novembra.

Izvori
------

1. ↑  Maurice Jusselin (1939). *Les représentants d"Eure-et-Loir au Corps législatif de 1789 à 1799*.

Literatura
----------

* *Guerres des Vendéens et des Chouans contre la République*. 1824. Savary. , p. 182-183. tekst na Google Books.
* *Esquisses historiques des principaux évènemens de la Révolution française, tome 3*. Baudouin frères, Paris. 1824. .
* *Principauté de Liège* - Volume 30 - Page 435, 1998.
Koordinate: 41° 30′ 02" SGŠ, 22° 46′ 28" IGD

**Drvoš** (mak. *Drvoš*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Drvoš je u sastavu opštine Bosiljovo.

Prirodni uslovi
---------------

Drvoš je smešten u jugoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Strumice, naselje je udaljeno 12 kilometara severoistočno.

Naselje Drvoš se nalazi u istorijskoj oblasti Strumica. Naselje je položeno na severnom obodu plodnog Strumičkog polja. Severno od naselja izdiže se planina Ogražden. Nadmorska visina naselja je približno 370 metara. 

Mesna klima je blaži oblik kontinentalne zbog blizine Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Drvoš je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imao 699 stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju su Makedonci (100%).

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.opstinabosilovo.gov.mk Zvanična stranica opštine Bosiljovo
* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)
* Maplandia

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Bosiljovo |
| --- |
| **Bosiljovo** • 
Borijevo • 
Gečerlija • 
Drvoš • 
Ednokućevo • 
Ilovica • 
Monospitovo • 
Petralinci • 
Radovo • 
Robovo • 
Saraj • 
Sekirnik • 
Stari Baldovci • 
Turnovo • 
Hamzalija • 
Štuka |  |
**Egbert Anson Van Alstyne** (Marengo, 4. mart 1878 - 9. jul 1951) bio je američki pijanist i kompozitor, poznat kao autor nekoliko popularnih ragtime pjesama na početku 20. vijeka. Na početku karijere je nastupao u vodviljima, da bi potom došao u New York i zaposlio se kao tzv. *song-plugger* u prodavaonicama partitura. Kasnije je zajedno sa tekstopiscem Harryjem Williamsom započeo suradnju koja će rezultirati sa popularnom pjesmom *In the Shade of the Old Apple Tree* 1905. Van Alstyne je također napisao i *I'm Afraid to Come Home in the Dark*, a zajedno sa Tonyjem Jacksonom i *Pretty Baby*.

Eksterni linkovi
----------------

* biography on rag-time.com Arhivirano 2009-02-07 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 51955382
* LCCN: nr97021570
* ISNI: 0000 0001 1815 9923
* BNF: cb14818991v (podaci)
* BIBSYS: 4112449
* MusicBrainz: 1de85050-690e-44ec-84f5-4c7dd03be187
* NLA: 35743497
* NDL: 001171283
* BNE: XX1460661
* CiNii: DA16609023
* NSK: 000658761

 |
Za fiktivnu verziju iste organizacije, v. Društvo Crnog zmaja (strip).
Simbol Društva Crnog zmaja
**Društvo Crnog zmaja** (Kyūjitai; 黑龍會; Shinjitai: 黒龍会, *kokuryūkai*?), engleski: , ponekad navođeno i kao **Amurski savez** (ruski: ), bilo je japansko ultra-ultranacionalističko tajno udruženje u prvim decenijama 20. vijeka. Osnovano je 1900. godine sa ciljem da se Mandžurije izbaci Rusko Carstvo koju je njegov osnivač, Ryohei Uchida, smatrao najvećom prijetnjom po sigurnost Japana. Jedan od najvećih uspjeha te organizacije je bilo pribavljanje vrijednih obavještajnih podataka, te stvaranje čvrstih veza sa kineskim stanovništvom, gospodarima rata i vođenje kampanje sabotaža i dezinformacije koje će značajno pridonijeti japanskoj pobjedi u rusko-japanskom ratu. Za razliku od svoje preteče - Društva Crnog oceana (Genyosha) - Društvo Crnog zmaja je decenijama uspjelo očuvati svoju tajnost, tako da su se prvi članci o njegovom postojanju u međunarodnoj štampi pojavili tek 1930-ih. U međuvremenu je Društvo steklo izuzetno veliki uticaj, ali i stvorilo izuzetno efikasnu i široku mrežu obavještajnih agenata i resursa, ispočetka u Istočnoj Aziji, a kasnije i u ostatku svijeta, te služilo kao japanska obavještajna služba iako bez formalnih veza sa japanskom vladom. U samom Japanu je u svoje redove regrutiralo najnadarenije studente te počela služiti kao svojevrsna paralelna društvena elita, odnosno kolektivna siva eminencija sa značajnim uticajem na japansku vanjsku politiku. Njen uticaj je, međutim, za vrijeme drugog svjetskog rata značajno opao, tako da formalna zabrana od strane poratnih savezničkih vlasti 1946. nije bila od velikog značaja.

Literatura
----------

* The Encyclopedia of Espionage by Norman Polmar and Thomas B. Allen (ISBN 0-517-20269-7)
* Deacon, Richard: *A History of the Japanese Secret Service*, Berkley Publishing Company, New York, 1983, ISBN 0-425-07458-7
* Jacob, Frank: Die Thule-Gesellschaft und die Kokuryûkai: Geheimgesellschaften im global-historischen Vergleich, Königshausen & Neumann, Würzburg, 2012, ISBN 978-3-8260-4909-5
* Jacob, Frank (Ed.): Geheimgesellschaften: Kulturhistorische Sozialstudien: Secret Societies: Comparative Studies in Culture, Society and History, Königshausen & Neumann, Würzburg 2012, ISBN 978-3-8260-4908-8

Vanjske veze
------------

* 1914 Black Dragon statement Arhivirano 2006-01-04 na Wayback Machine-u
Druska zvezda
Druzijac
**Druzi** (arapski: درزي, *derzī* or *durzī*‎, plural دروز, *durūz*, hebrejski:  *druzim*) su mala i odeljena monoteistička verska zajednica čiji se pripadnici uglavnom nalaze u Libanu, Izraelu, Siriji, Turskoj i Jordanu (male zajednice iseljenika takođe žive u SAD, Kanadi, Latinskoj Americi, Australiji i Evropi). 

Religija Druza je nastala u 11. veku kao oblik islama, izdvajanjem iz ismailitskog pravca, ali sa specifičnim elementima gnostičkih i neoplatonskih filozofija. Druzi koriste arapski jezik i imaju slične obrasce društvenog ponašanja kao i Arapi u regionu. Većina muslimana ih ne smatra pripadnicima islama, iako oni o sebi misle kao o muslimanima. Najveći broj Druza sebe u etničkom smislu smatra Arapima (uz izuzetak Druza u Izraelu). U svetu postoji oko milion Druza; velika većina se nalazi na Bliskom Istoku.

Druzi nazivaju sebe *Ahl al-Tavhid* ili *al-muvahhidun*, ***narod monoteizma***. Poreklo imena *Druzi* je sporno, ali se obično dovodi u vezu sa Muhamedom al-Darazijem, ranim prorokom zajednice, koji se danas od strane Druza smatra jeretikom.

Karakteristično je za Druze da ne slijede pet stupova islama, zabranjuju poliginiju i ropstvo, a svoje vjerske sastanke održavaju četvrtkom. Zbog ovoga većina muslimana ne smatra ih dijelom islamskog svijeta. Unutar zajednice postoji podjela na dvije glavne skupine, većinska vanjska al-Juhhāl, koji čine oko 80% druzijske populacije i žive po principu taqīyah i zabranjen im je pristup tajnama svetih knjiga. Druga je al-ʿuqqāl, koji nose posebnu tamnu odjeću i bijele turbane, briju glave i nose brkove .

Uz metempsihozu, reinkarnaciju umrlih u tijela novorođenih i stalan broj duša, vjeruju i u kontinuirano pojavljivanje božanstva u ljudskom obliku, a fatimidski kalif Al-Hakim bi-Amr Allah, posljednja je najveća božja inkarnacija. 

Druzi su patrijarhalno feudalno društvo sa strogom društvenom podjelom. Na glasu su po gostoljubivosti i ratobornosti, a prakticiraju i krvnu osvetu .

Populacija Druza iznosi 360,000 u Libanonu; 280,000 u Siriji; 125,300 u Izraelu; 20,000 u Jordanu; i drugdje u svijetu. U Izraelu žive u selima Kfar Abu Sinan, Beit Jann, Julis, Hurfeish, Yanuh-Jatt, Yirka, Kisra-Sumei, Sajur, Ein al-Asad, Peq'in, Rame, Shefar'am, Mughar, Dalyat el-Karmel-Isifya, Beq'ata, Majdal Shams, Mas'ad and Ein Qiniye.

Povezano
--------

* Sinkretizam
* Gnosticizam

Izvori
------

1. ↑  ʿuqqāl
2. ↑  All Honourable Men

***Druzi*** na Wikimedijinoj ostavi
Karta otočja, CIA World FactbookKarta otočja, CIA World Factbook
**Društveni otoci** (francuski: *Îles de la Société*, ili službeno *Archipel de la Société*) je arhipelag u južnom Pacifiku, i dio Francuske Polinezije. To je arhipelag od 14 otoka, od kojih je 8 naseljeno. Svi otoci su vulkanskog porijekla.

Otoci su dalje grupirani u „Privjetrinske otoke" (*îles du Vent*) i „Zavjetrinske otoke" (*îles sous le Vent*). Najznačajniji otoci u prvoj grupi su Tahiti i Moorea, a u drugoj Bora Bora i Raiatea.

Ime im je dao kapetan James Cook 1769. godine, i nazvao ih po londonskom Kraljevskom Društvu (*Royal Society*).

Po popisu iz 2002. godine, na otocima živi 214.445 stanovnika. Većina su Polinežani.

Privjetrinski otoci
-------------------

* + Tahiti
	+ Moorea
	+ Tetiaroa
	+ Mehetia
	+ Maiao

Zavjetrinski otoci
------------------

* + Bora Bora
	+ Huahine
	+ Maupiti
	+ Raiatea
	+ Tahaa
	+ Manuae
	+ Maupihaa
	+ Motu One
	+ Tupai

Klima
-----

Klima na otocima varira između tropske i subtropske.

Klimatska tablica| Sij. | Velj. | Ožu. | Tra. | Svi. | Lip. | Srp. | Kol. | Ruj. | Lis. | Stu. | Pro. |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 °C | 27,1 °C | 27,4 °C | 27,1 °C | 26,4 °C | 25,2 °C | 24,7 °C | 24,6 °C | 25 °C | 25,6 °C | 26,3 °C | 26,6 °C |

Galerija slika
--------------

* Cookov zaljev na MooreiCookov zaljev na Moorei
* PapeetePapeete
* Hiva OaHiva Oa
* Jutro na MooreiJutro na Moorei

Vanjske veze
------------

***Društveni otoci*** na Wikimedijinoj ostavi

* Îles de la Société Arhivirano 2021-02-17 na Wayback Machine-u
**Dragomir Milošević** (Murgaš kod Uba, 4. 2. 1942) je general u penziji Vojske Republike Srpske. Osuđen je na 29 godine zatvora za kršenje zakona i običaja ratovanja i zločine protiv čovečnosti za vreme opsade Sarajeva, po pet tačaka optužnice, pred Međunarodnim krivičnim sudom za bivšu Jugoslaviju.

Karijera i opsada Sarajeva
--------------------------

Milošević je bio oficir Jugoslovenske narodne armije do 1992. godine. Nakon proglašenja nezavisnosti Bosne i Hercegovine i delimičnog povlačenja JNA iz nje, maja 1992, Miloševićeva jedinica postaje Sarajevsko-romanijski korpus koji od tada pripada Vojsci Republike Srpske. Oko 10. 8. 1994, Milošević preuzima komandu nad tim korpusom koji broji 10 brigada sa oko 18.000 vojnika od Stanislava Galića i ostaje na tom položaju do kraja rata, novembra 1995.

Za vreme opsade Sarajeva, Sarajevsko-romanijski korpus bombardovao je grad i dejstvovao snajperima po njemu, usled čega je izginulo više hiljada civila. Pod Miloševićevom komandom, grad je granatiran, civili su ubijani snajperom, a za bombardovanje su korišćene i izmenjene avionske bombe.

Najgorim pojedinačnim zločinom za vreme opsade, počinjenim za vreme Miloševićevog komandovanja, smatra se bombardovanje pijace Markale u Sarajevu 28. avgusta 1995. u kojem su poginula 34 civila, a još 78 ih je ranjeno. Iako su srpske vlasti u početku odbijale da priznaju odgovornost za bombardovanje (što je bio slučaj i sa prvim bombardovanjem iste pijace, 1994. godine), na suđenju Miloševiću je dokazano da je granata kalibra 120  koja je pala na pijacu ispaljena sa položaja Vojske Republike Srpske.

Suđenje
-------

Međunarodni krivični sud je podigao optužnicu protiv Dragomira Miloševića 24. 4. 1998. Optužnica je proširena 1999. i 2006. godine i sadržala je sedam tačaka:

1. terorizam, kršenje zakona i običaja ratovanja;
2. ubistvo, zločin protiv čovečnosti;
3. nehumana dela, zločin protiv čovečnosti;
4. nezakoniti napad na civile, kršenje zakona i običaja ratovanja;
5. ubistvo, zločin protiv čovečnosti;
6. nehumana dela, zločin protiv čovečnosti;
7. nezakoniti napad na civile, kršenje zakona i običaja ratovanja.

Milošević se skrivao do 3. 12. 2004, kada se predao vlastima Srbije koje su ga istog dana predale Međunarodnom sudu. Četiri dana kasnije, u svom prvom pojavljivanju pred sudom, Milošević se izjasnio da nije kriv ni po jednoj tački optužnice.

Suđenje, kojim je predsedao sudija Petrik Robinson, počelo je 11. 1. 2007, a završne reči su iznesene 9. i 10. oktobra. Presudom izrečenom 12. decembra 2007, odbačene su tačke 4 i 7, a Milošević je za ostalih pet tačaka optužnice osuđen na 33 godine zatvora. Nakon podignute žalbe, kazna mu je smanjena na 29 godina.

Vanjske veze
------------

* Optužnica protiv Stanislava Galića i Dragomira Miloševića ((en))
* Presuda Dragomiru Miloševiću ((en))
*Za sveca-mučenika Tarragone, v. Fructuosus*.
**Sveti Fruktuoz od Brage** (latinski: ; portugalski: , španski: ; ? - 16. april 665) bio je biskup Dumioa i nadbiskup Brage, poznat kao osnivač velikog broja samostana. Bio je sin vizigotskog vojvode (*dux*) u oblasti Bierzo, te učenik biskupa Konancija od Palencije. 

Bio je poznat po sukobima sa kraljevima Rekesvintom, Hvintilom i Hindasvintom koji ga je 656. zbog planiranog hodočašća na Levant dao uhapsiti, zbog kršenja zakona koji su svim podanicima priječili napuštanje kraljevstva bez kraljevog dopuštenja. Sudjelovao je na Osmom saboru u Toledu 653. poslije koga je dobio mjesto biskupa u Duomiu. Također je sudjelovao i na Desetom saboru kada je smijenjen nadbiskup Potamije od Brage, i na njegovo mjesto u decembru 656. postavljen Fruktuoz. Bio je poznat po tome što se volio oblačiti u ropsku odjeću kako bi vidio kako njegova pastva sa njima postupa; jednom ga je seljak htio pretući na smrt, ali je spašen navodnom Božjom intervencijom. Poznat je i kao osnivač samostana u Ninou, gdje je uveo dotada najstroži režim u kome su se redovnici ispitivali svake noći i redovno fizički kažnjavali za najmanji prekršaj.

Izvori
------

* Thompson, E. A. *The Goths in Spain*. Clarendon Press: Oxford, 1969.
* Iberian Fathers. *Writings of Braulio of Saragossa, Fructuosus of Braga*, translated by Claude W. Barlow Catholic University of America Press (1969)

Eksterni linkovi
----------------

* Catholic Encyclopedia: *St. Fructuosus of Braga*
**Ehidna** je ružno žensko čudovište iz grčke mitologije.

Etimologija
-----------

Ehidnino se ime na grčkom piše *Ἔχιδνα*, a znači „ženska ljutica". Zvana je i „Majka Svih Čudovišta".

Karakteristike
--------------

Ehidna je „pola brzogledna nimfa svijetlih obraza, a pola čudovišna zmija, golema i zastrašujuća, koja se svija u dubinama posvećene zemlje gdje ždere posvećeno meso." Slične su joj Kampa i Delfina.

Mitologija
----------

### Roditelji

* Prema Heziodu, ona je kćer Forka i Kete, morskih božanstava.
* Prema Apolodoru, ona je kćer Geje, Zemlje i Tartara, a brat joj je Tifon, za kojeg se i udala.
* Još postoji mit da je kćer Kaliroje i diva Hrisaora, pa bi prema tome bila Meduzina unuka, ili da je Stiksina kćer.

### Potomstvo

Ehidna s Tifonom, koji je nakazan kao i ona, ima brojnu djecu:

* Kerber – Hadov pas,
* Sfinga,
* Nemejski lav,
* Hidra – zmija s devet glava,
* Himera,
* Meduza – ružna vještica sa zmijama na glavi,
* Ladon – zmaj koji čuva Hesperide,
* Eton – orao koji je mučio Prometeja,
* Feja,
* Ort – dvoglavi pas.

Kad je Zeus ubio Tifona, pustio je Ehidnu i njenu djecu na miru kako bi ih poslije ubili grčki junaci.

### Smrt

Ehidna je bila zla te je spavala u pećini i grabila prolaznike. Prema Heziodu je besmrtna, ali prema Apolodoru, ubio ju je div Arg, koji je čuvao i Iju: „A govori se da je na spavanju ubio i Ehidnu, onu koja je običavala grabiti prolaznike."

Vanjske poveznice
-----------------

* Theoi Project: Ehidna
**Egzonimi** (grč. *éxō* = izvan, *ónyma* = ime) ili **ksenonimi**, su domaći nazivi za strane toponime, nastali zbog dodira kultura i jezika, a razlikuju se od izvornoga naziva zbog prilagodbe srpskohrvatskom jeziku.

Primjeri egzonima
-----------------

* Egzonimi nekih gradova (u zagradama su endonimi):

*Beč (Wien), Rim (Roma), Atena (Athina), Budimpešta (Budapest), Solun (Thessaloniki), Prag (Praha), Pariz (Paris), Napulj (Napoli), Firenca (Firenza),* 
* Neki su egzonimi nestali, ali su bili česti u povijesti:

*Dražđani (Dresden), Jakin (Ancona), Lipisko (Leipzig), Turin (Torino), Monakov (München), Gradac (Graz), Navijork (New York)*.
* Neki su egzonimi specifični za određeno povijesno razdoblje:

*Mleci (Venecija), Carigrad (Istanbul), Požun (Bratislava)*.
* U egzonime ulaze i domaći nazivi stranih država:

*Mađarska, Velika Britanija, Njemačka, Češka, Austrija, Poljska, Rusija...*

Povezano
--------

* Endonim
* Onomastika
* Srpskohrvatska imena za države

* Imena europskih gradova na drugim jezicima
* Popis europskih egzonima
* Srpskohrvatski egzonimi
* Popis imena zemalja i glavnih gradova - izvorni nazivi

Vanjske veze
------------

* Dunja Brozović Rončević: Use of exonyms in Croatia[*mrtav link*]  (PDF)
Centralni administrativni okrug Moskve
**Centralni administrativni okrug** (rus. Центра́льный администрати́вный о́круг) je jedan od dvanaest administrativnih jedinica grada Moskve. Nalazi se u samom središtu grada i ima površinu od 66 km² i populaciju od 741,967 (cenzus 2010.).

Osnovan je 1991. godine.

Okrug se sastoji od 10 rejona:

* Arbat (Арбат)
* Basmani (Басманный)
* Hamovniki (Хамовники)
* Krasnoselski (Красносельский)
* Meščanski (Мещанский)
* Presnenski (Пресненский)
* Taganski (Таганский)
* Tverskoj (Тверской)
* Jakimanka (Якиманка)
* Zamoskvorečje (Замоскворечье)

Četvrt Kitaj-Gorod (Китай-Город) je pod direktnom upravom okruga.

Grb
---

Grb Centralnog administrativnog okruga
Kremljinsko brdo s kojeg je naseljavanje Moskve jednom počelo se nalazi u središtu grba na kojem je prikazan Jurij Dolgoruki (takođe poznat još i kao Đorđe I od Rusije) koji je bio ključna figura u premještanju političke moći iz Kijeva u Vladimir-Suzdalj. Purpurna pozadina simboluzuje vrhovnu vlast Rusije koncentrisanu u Centralnom okrugu. Ispod zlatnog jednoroga i lava, tradicionalnih simbola ruskih careva nalazi se kremljinski zid od bijelog kamena.

Bratimljeni gradovi
-------------------

* Daugavpils, Letonija Latvia
* Riga, Letonija Latvia
* Ingolstadt, Bavaraska, Njemačka Germany

Izvori
------

1. ↑  Russian Federal State Statistics Service (2011). "Всероссийская перепись населения 2010 года. Том 1" [2010 All-Russian Population Census, vol. 1] Arhivirano 2013-03-15 na Wayback Machine-u. *Всероссийская перепись населения 2010 года (2010 All-Russia Population Census)* (in Russian).

Eksterni linkovi
----------------

***Centralni administrativni okrug*** na Wikimedijinoj ostavi

* Internet stranica Centralnog administrativnog okruga Arhivirano 2011-09-02 na Wayback Machine-u
Struktura ćelije (centriola označena brojem 13)
**Centriole** u biologiji označavaju valjkaste mikrotubularne strukture koje se mogu pronaći u mnogim životinjskim ćelijama i algama, iako nisu uobičajene u biljnoj ćeliji. Zidovi svake centriole se obično sastoje od 9 tripleta mikrotubula, iako ima izuzetaka (npr. kod embrija *Drosophile* (vrsta muhe) koji imaju 9 dubleta ili spremalnih stanica i ranih embrija *Caenorhabditis elegane* (vrsta gliste) koji imaju 9 singleta). Centrioli uvijek dolaze u paru organizirani pod pravim uglom naspram jedan drugog i predstavljaju konstituente strukture zvane centrosom. Centriole su strukturalno šuplji cilindar dijametra 150 nm i dužine između 300 i 500 nm. Svaki cilindar u nizu se sastoji od proteina sa kompleksnim tubulinom kao najvažnijim. 

Najvažnija funkcija centriola je ona u ćelijskim diobama. Više centriola obrazuju pericentriolarni materijal (PCM) koji igra važnu ulogu u stvaranju diobenog vretena. Funkcija diobenog vretena je usko povezana sa kromosomima i njihovom kretanju u ćelijskoj diobi. Neke životinjske ćelije su sposobne da vrše podjelu kromosoma bez centriola npr. u ženskoj mejozi. Centriole igraju ulogu u procesu mitoze i muškoj mejozi. Tokom ćelijske diobe (S faza) centriole se dupliciraju i kreću ka suprotnim polovima, tako da postoji jedan par za svaku kćerku ćeliju.

U replikaciji, svaki novi parni set centriola se sastoji od: orginalne centriole, plus novonastale centriola. Ako centriole služe u formiranju motiletnih organela, flagele i cilie, onda dvije starije centriole, majke centriole, postaju bazalno tijelo koje je srž tih organela.

Godine 1996. dr. Stuart Black sa Univerziteta Chester je otkrio, u dugoročnom proučavanje da djeca koja pate od patuljastog rasta pate od manjka procesa mitotičkih dioba ćelije, što ima utjecaj na njihovu sposobnost da se oporavljaju jednako brzo kao i kod uzorka ćelija uzetih od onih normalnog rasta. Vjeruje se da je ovo otkriće važno jer dokazuje da su njihove centriole imale velike poteškoće u otpočinjanju procesa mitoze uslijed nedostatka trećeg vretena koje se sastojalao od dvije mikrotubule, umjesto tri.

[[Kategorija:Celularna biologija
**Dieter Thoma** (19. oktobra 1969.-) je nemački skakač skijaš. 

Rođen je u Hintercartenu u Nemačkoj. Inače, skiskokovi su porodična tradicija ovog skakača jer je njegov ujak Georg Toma bio svetski i Olimpijski šampion.

Njegovo prvo takmičenje bilo je 1990. i to Novogodišnja turneja. Krajem sezone 1990. osvojio je i Svetski šampionat u ski letovima u Vikersundu. Pre starta u seyoni 1993-1994, Toma je promenio svoju skakačku tehnik sa paralelnih skija na V stil i bio je deo tima kada su osvojili zlato na Olimpijadi u Lilehameru 1994.Takodje je osvojio i bronzanu medalju na običnoj skakaonici u individualnoj konkurenciji u Lilehameru. Poslednju medalju osvojio je u Naganu u timskoj konkurenciji, srebro.

Ukupno je osvojio 5 medalja na svetskim šampionatima uključujući jedno zlato, dva srebra i dve bronze. Diter Toma se oprostio od aktivnog bavljenja skokovima 1998/99.Ukupno 12 pobeda u svetskom kupu. Bio je dvaput treci 1989 i 1991. u svetskom kupu i jednom drugi 1996/97. ukupnom poretku.

Eksterni linkovi
----------------

***Dieter Thoma*** na Wikimedijinoj ostavi

* FIS-Ski: Dieter Thoma - statistike (engleski)
**Radna organizacija „Forum Sarajevo"** je društveno kinematografsko preduzeće za distribuciju filmova pokrenuto početkom ’80-ih godina.
Osnivač je Mirza Pašić (1930—2006).
U početku su se bavili distribucijom da bi sredinom ’80-ih prešli na produkciju igranog filma.

Njihovi filmovi su osvajali dosta nagrada u inostranstvu a dovoljno je spomenuti filmove Emira Kusturice *Otac na službenom putu* i *Dom za vješanje* koji su osvojili Srebrnu i Zlatnu palmu u Kanu a koje producirala produkcija Forum.

Sa Forumom su još sarađivali autori kao što su: Nikola Stojanović, Zlatko Lavanić, Mirza Idrizović, Ratko Orozović, Benjamin Filipović...

Produkcija igranih filmova
--------------------------

|  |
| --- |
| **Filmografija**  |
| God. | Naziv | Uloga |
| 1980-e |
| 1981. | Berlin kaput |  |
| 1981. | Laf u srcu |  |
| 1985. | Otac na službenom putu |  |
| 1985. | Ada  |  |
| 1986. | Lijepe žene prolaze kroz grad |  |
| 1986. | Od zlata jabuka |  |
| 1987. | Život radnika |  |
| 1987. | Strategija švrake |  |
| 1988. | Azra |  |
| 1989. | Dom za vešanje |  |
| 1989. | Švedski aranžman |  |
| 1990-e |
| 1990. | Gluvi barut |  |
| 1991. | Moj brat Aleksa |  |
| 1991. | Praznik u Sarajevu |  |
| 1991. | Bračna putovanja |  |
| 2000-e |
| 2003. | Rimejk |  |

Spoljašnje veze
---------------
| **(Bei) Qi Houzhu** ((北)齊後主) |
| --- |
| Porodično ime: | Gao (高, gāo) |
| Osobno ime: | Wei (緯, wěi) |
| Posthumno ime: | Nema |
|

**Gao Wei** (高緯) (557–577), ponekad navođen i kao **Houzhu od Sjevernog Qija** ((北)齊後主), kurtoazno ime **Rengang** (仁綱), ponekad navođen i pod kasnijom titulom **Vojvoda od Wena** (溫公), bio je pretposljednji car kineske dinastije Sjeverni Qi. Bio je sin princa Gao Dana, koji je nakon dolaska na prijestolje kao car Wucheng 561. Gao Weija proglasio krunskim princom. Godine 565. je car Wucheng, suočen s lošim astrološkim znamenjem, odlučio abdicirati u korist Gao Weija, koji je carem postao u dobi od osam godina; njegov otac je, međutim, pod titulom umirovljenog cara vodio sve važne odluke do iznenadne smrti 569. poslije koje su izbili žestoki sukobi među vodećim dvorskim funkcionarima. Gao Weijva vlada je odmah postala obilježena korupcijom i nesposobnošću, a od napada suparničke države ju je čuvao jedino sposobni general Hulü Guang. Njega je Gao Wei, međutim, dao pogubiti 572 godine pod lažnom optužbom. To je stvorilo uvjete da car Wu od Sjevernog Zhoua godine 576. pokrene veliki pohod na Sjeverni Qi. Sljedeće godine su snage Sjevernog Qija kolabirale, a Gao Wei, koji je prijestolje formalno predao sinu Gao Hengu, je zarobljen prilikom pokušaja bijega u južnu Kinu, kojom je vladala dinastija Chen. Krajem godine ga je car Wu dao pogubiti, a zajedno s njime gotovo sve članove njegovog klana.

| Kineska carska porodica |
| --- |
| Prethodi:**Car Wucheng od Sjevernog Qija** | **car Sjevernog Qija (većina oblasti)**565–577 | Slijedi:**Gao Heng** |
| **car Sjevernog Qija (Shanxi)**565–577 | Slijedi:**Gao Yanzong (princ od Andea)** |
Tri Burgundije oko godine 900. Donja Burgundija je označena narančasto
**Donja Burgundija** (francuski: ), također poznata i kao **Cisjuranska Burgundija** (latinski: ), **Cisjuranija** bila je historijska oblast, odnosno država (kraljevstvo) na području današnje jugoistočne Francuske u ranom srednjem vijeku. Bilo je omeđeno Sredozemnim morem na jugu, Septimanijom na jugozapadu, Akvitanijom na zapadu, Kraljevstvom Gornja Burgundija na sjeveru i Kraljevinom Italijom na istoku.

Nastala je 879. za vrijeme raspada karolinškog Franačkog Carstva. Te je godine umro zapadnofranački kralj Luj Mucavac, a njegovim nasljednicima su proglašeni maloljetna braća Luj III i Karloman. Tu odluku nisu prihvatili vodeći plemići i biskupi u dolini Rhone, te su za kralja oblasti Provanse (Donje Burgundije) proglasili lokalnog plemića Bosu. Boso se pokazao vojničkim nesposobnim, te su do 882. većinu njegovih teritorija zauzele kraljeve pristaše. 

Nakon Bosove smrti je njegove teritrije 887. naslijedio sin Louis Slijepi koji je godine 888. okrunjen za drugog kralja Donje Burgundije. U političkom metežu nastalom smrću cara Karla Debelog je dovoljno ojačao da od Donje Burgundije stvori bazu iz koje će uticati na zbivanja u susjednoj Italiji. Adalbert II od Toskane ga je pozvao u pomoć protiv kralja Berengara. Godine 901. je Louis porazio Berengara, te je okrunjen za cara. Taj je uspjeh, međutim, bio kratoktrajan; u dva je nova pohoda Louis poražen, zarobljen i na kraju oslijepljen. Kao regenta je odabrao provansalskog grofa Huga, koji je 924. izabran za kralja Italije, a 928. je naslijedio Louisa kao posljednji kralj Donje Burgundije. Hugo je pet godina kasnije sklopio sporazum sa svojim dotadašnjim neprijateljem Rudolfom od Gornje Burgundije predavši mu vlast nad Donjom Burgundijom. Tako je Donja Burgundija prestala postojati te je osnovana Kraljevina Burgundija, poznata i kao Arelatsko Kraljevstvo, entitet koji će se održati do 1378.
**Gabor Betlen** (mađ. *Bethlen Gábor*; Marosilj, 1580 — Đulafehervar, 15. novembar 1629) bio je ugarski kralj (1620—1621), princ Transilvanije (1613—1629) i grof Opole (1622—1625).

Kao turski vazal izabran je 23. oktobra 1613. godine za kneza Transilvanije. U Tridesetogodišnjem ratu stao je na stranu Češke i Protestanske unije. U češko-falačkoj fazi rata zauzeo je današnju Slovačku i sa Česima ugrozio Beč. Posle poraza Čeha na Beloj Gori, Betlen je s Austrijom zaključio povoljan mir u Nikolsburgu 1621. godine. Ali, kao saveznik protestantskih država, ponovo je ratovao protiv Austrije i Katoličke lige 1623. i 1626. godine.

Vidi još
--------

* Tridesetogodišnji rat

Literatura
----------

* Vojna enciklopedija, tom 1 (592)

***Gabor Betlen*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 34616772
* LCCN: n81042041
* ISNI: 0000 0000 6123 9198
* GND: 119108542
* SUDOC: 140259171
* BNF: cb135263097 (podaci)
* NKC: jn20000700166
* BNE: XX5571669

 |
**Gao Yanzong** (高延宗) (? -577), poznat i kao **Princ od Andea** (安德王), bio je carski princ kineske dinastije Sjeverni Qi. Poznat je po tome što se početkom 577. proglasio carem nakon što je njegov rođak, car Gao Wei, pobjegao pred naletom suparničke države Sjeverni Zhou. 

Rodio se kao peti po redu sin Gao Chenga, de facto gospodara države Istočni Wei. Oca mu je 549. ubio sluga, nakon čega ga je naslijedio Gao Yang, osnivač dinastije. Gao Yanzong je u mladosti bio poznat po bahatosti i okrutnosti, zbog čega je često bio ritualno fizički kažnjavan od careva. Prilikom invazije Sjevernog Zhoua je, pak, pokazao izuzetnu hrabrost i upornost, zbog čega mu je pobjednički car Wu, duboko impresioniran, odlučio poštediti život. Krajem iste godine je, pak, ipak pogubljen zajedno sa ostalim članovima bivšeg vladajućeg klana.

Izvori
------

1. 1 2  Academia Sinica Chinese-Western Calendar Converter.
2. 1 2  *Zizhi Tongjian*, vol. 172.

* *Knjiga Sjevernog Qija*, vol. 11.
* *Historija Sjevernih dinastija*, vol. vol. 52.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 166, 169, 170, 171, 172, 173.

| Kineska carska porodica |
| --- |
| Prethodi:**Gao Wei** | **car Sjevernog Qija (Shanxi)**577 | **Dinastija ugašena** |
| **car Kine (Shanxi)**577 | Slijedi:**car Wu od Sjevernog Zhoua** |