recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Fišerova projekcija
Fišerova projekcija
**Fišerova projekcija** u hemiji (posebno organskoj hemiji i biohemiji) je dvodimenziono predstavljanje trodimenzionih organskih molekula, putem projekcije. Sve veze se prikazuju kao horizontalne ili vertikalne linije. Ugljenikovi lanci se crtaju vertikalno, a ugljenikovi atomi se nalaze na presecima linija. Orijentacija ugljenikovog lanca je takva da se *C1* ugljenik nalazi na vrhu.

U Fišerovoj projekciji, sve horizontalne veze se projektuju napred (ispred papira ili ekrana). Stoga se Fišerova projekcija ne može rotirati za (2n+1)×90° u ravni papira ili ekrana, jer se međusobna orijentacija veza može promeniti, pretvorivši molekul u svoj enantiomer.

Fišerove projekcije se najčešće koriste u biohemiji za predstavljanje monosaharida, ali se takođe mogu koristiti za aminokiseline ili druge organske molekule. Kako Fišerove projekcije predstavljaju prostornu konformaciju (trodimenzionu strukturu) molekula, veoma su pogodne za razlikovanje enantiomera optički aktivnih jedinjenja. Dakle, kod Fišerovih stereoformula, molekul se posmatra pod uglom koji je za crtača najpogodniji. Ova projekcija daje podatke o prostornom rasporedu supstituenata oko jednog asimetričnog C atoma. Računski pristup određivanju hiralnosti molekula baziran na izračunavanju znaka determinante su razvili Cieplak i Višnjevski. 

Fišerovu projekciju je razvio Emil Fišer.

Vidi još
--------

* Havortova projekcija
* Njumanova projekcija
* Dijagonalna projekcija
* Nata projekcija

Literatura
----------

* Ernest L. Eliel, Samuel H. Wilen (1994). *Stereochemistry of Organic Compounds* (1 izd.). Wiley, John & Sons, Incorporated. ISBN 978-0471016700.
* Ernest L. Eliel, Samuel H. Wilen, Michael P. Doyle (2001). *Basic Organic Stereochemistry*. Wiley-Interscience. ISBN 978-0471374992.
* Kurt Martin Mislow Kurt Mislow (Jan 15, 2003). *Introduction to Stereochemistry*. Dover Publications. ISBN 978-0486425306.
* D. Nasipuri (1994). *Stereochemistry of Organic Compounds: Principles and Applications* (2 edition izd.). South Asia Books. ISBN 978-8122405705.

Spoljašnje veze
---------------

***Fišerova projekcija*** na Wikimedijinoj ostavi
**Fizička antropologija**, ponegdje zvana i **biološka antropologija**, proučava mehanizme biološke evolucije, genetsko nasljedstvo, ljudsku prilagodljivost i varjabilnost, primatologiju, morfologiju primata, kao i fosilne ostatke ljudske evolucije. Takođe vidi: rasa.

Fizička antropologija se razvila u 19. vijeku, prije uspona Darwinove teorije o prirodnom odabiru, takođe poznate kao teorija evolucije, i prije Mendelove teorije genetike. Fizička antropologija je dobila ime i po tome što su svi njeni podaci fizički (fosili, naročito ljudske kosti). S usponom Darwinove teorije i moderne sinteze, antropolozi su zadobili pristup novim oblicima podataka, i mnogi od njih su započeli da se nazivaju "biološkim antropolozima."

Neke od ranih grana fizičke antropologije, kao rana antropometrija, sada su odbačene kao pseudonauke. Metrika poput cefalnog indeksa se znala koristiti u svrhu izvođenja osobina ponašanja. Dvojica najranijih osnivača fizičke antorpologije su Paul Pierre Broca i Franz Boas.

Grane
-----

* primatologija, nauka koja proučava naše ne-ljudske srodnike,
* populaciona genetika, istražuje biološku ljudsku raznovrsnost (poveza s evolucionom biologijom)
* ljudska evolucija - takođe poznata kao paleoantropologija, proučava razvoj ljudi

Proučavanje ljudske evolucije često uključuje druge specijalizovane oblasti:

* ljudska osteologija, proučavanje skeletalnog materijala. Stručnjaci iz osteologije su u stanju da primijene svoje vještine i znanja na druge oblasti:
* paleopatologija, koja proučava ostatke bolesti i povreda u ljudskim kostima
* forenzička antropologija, analizira i identifikuje ljudske ostatke, i služi u koronarne i medicinske svrhe. Ovo istraživanje često daje važne podatke i dokaze za sudske slučajeve i kriminalna istraživanja.

Poznati paleoantropolozi
------------------------

* Davidson Black (1884-1934)
* Robert Broom (1866-1951)
* Carleton S. Coon (1904-1981)
* Raymond Dart (1893-1988)
* Eugene Dubois (1858-1940)
* Earnest Hooton (1887-1954)
* Donald C. Johanson (1943- )
* Louis Leakey (1903-1972)
* Mary Leakey (1913-1996)
* Richard Leakey (1944- )
* Pierre Teilhard de Chardin (1881-1955)
* Milford H. Wolpoff (1942- )

Eksterni linkovi
----------------

* American Association of Physical Anthropologists
Fjodor III.
**Fjodor III. Aleksejevič Romanov** (9. lipnja 1661. - 7. svibnja 1682. ), car Rusije od 1576 godine

Car
---

Fjodor III. je bio najstariji sin cara Alekseja I. koji ga je uspio nadživjeti. U trenutku očeve smrti 26. siječnja 1576. godine kada postaje car on je imao manje od 15 godina. Od trenutka svoga rođenja novi car je bio djelomično paraliziran, tako da se njegovo djetinjstvo razlikovalo od svih ostalih careva ove dinastije. Kako se nije mogao baviti tipičnim prinčevskim zabavama, on gotovo sve svoje vrijeme provodi u sticanju novih znanja tako da već prije stupanja na prijestolje govori osim materinjeg poljski i latinski jezik. 

Kako ga je urođena bolest prikovala cijeli život za krevet, on tu negativnost nadoknađuje velikom psihičkom snagom koju nisu imali niti otac niti djed, tako da ovo kratko carevanje prolazi bez jakih dvorjana koji upravljaju državom. Glavni doprinos **Fjodora III.** budućem razvoju Rusije je ukidanje nasljeđivanja položaja u državi po pitanju krvi i uvođenja sistema njihovog dobivanja po principu sposobnosti. Kako bi ta njegova odluka postala neopoziva, on uređuje javno spaliti matične knjige plemstva. 

U skladu s teorijom važnosti sposobnosti za uspjeh države, on također osniva 1682. godine u Moskvi prvi ruski fakultet kojemu daje ime Slavensko-Grčko-Latinska akademija. 

Tijekom cijelog života **Fjodor** je znao da mu život zbog zdrastvenih problema neće dugo trajati kao i činjenicu o nastanku potencijalnih nereda ako iza njega ne ostane dijete. Njegova prva žena 1680 umire pri porodu ( zajedno s djetetom ) u srpnju 1681. godine. Bez obzira na nužnost žalovanja za ženom on se odlučuje na ubrzanu drugu ženidbu zbog općeg slabljenja svog zdravstvenog stanja. Iako je s drugom ženom proveo određeno vrijeme u braku on ga više nije mogao konzumirati tako da mu je u trenutku smrti 7. svibnja 1682. žena bila djevica.

Njegova smrt kao što se i plašio, rezultirala je neredima i narušavanjem reda nasljeđivanja krune u borbi između njegove braće Ivana V. i Petra Velikog .

Ostavština
----------

Odrastajući u prosvijeljenom okruženju **Fjodor** je uvidio nužnost približavanja zaostale Rusije Europi. Koliko god te promjene bile nužne, boljari i crkva su im se protivili. To protivljenje nikada nije prešlo u pobunu što postaje dokaz njegove sposobnosti. Te prvobitne reforme će nastaviti njegova sestra i Petar Veliki koji će ga uzeti za uzor požrtvovanosti. 
Teško dostižan rekord ove kratke vladavine je činjenica kako je on bio jedini ruski punoljetni car u razdoblju dužem od dva stoljeća ( između 1598. i 1801. godine ) koji je taj položaj držao "božjom", a ne ničijom drugom milošću. Svi ostali carevi su do krune došli državnim udarma ili su morali bježati iz Moskve pred "voljenim" narodom. Njegov brat Petar Veliki je kao i Katarina Velika došao na vlast dvorskim pučem. Fjodorov otac je morao bježati iz Moskve pred pobunjenicima, a djed su mu boljari izabrali za cara. 


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Car Rusije** | Nasljednik: |
| **Aleksej I.** | **Petar Veliki** |
Crkva Uznesenja Blažene djevice Marije u Zemunu
**Crkva Uznesenja Blažene djevice Marije** je rimokatolička crkva koja se nalazi u Zemunu.

Istorijat crkve
---------------

Crkva je podignuta na temeljima dotadašnje džamije, po projektu Zagrepčanina Tome Miklaušića, a nalazi se na Velikom trgu u Zemunu. Gradnja crkve je trajala gotovo punu deceniju i završena je i osvećena 1795. godine. Crkveno zdanje je jednobrodna građevina sa poluoblastim svodom a oblikovana je u ampir stilu sa retardiranim baroknim elementima. Crkva je okrenuta ka istoku a ne ka zapadu kako je uobičajeno za rimokatoličke crkve. Ova crkva je detaljnije obnovljena 1817. godine.

Literatura
----------

1. Branko Najhold, *Zemunske crkve*, Trag, Zemun, 1993.

Vidi još
--------

|  |
| --- |
| **Zemunske crkve** |
|   | Blažene Device Marije |
|   | Bogorodičina |
|   | *Evangelička* |
|   | Nikolajevska |
|   | Svetog Arhanđela Mihaila i Gavrila |
|   | Svetog Roka |
|   | Svetotrojičina |
|   | Franjevačka |
|   | Hariševa kapela |

* Samostan Svetog Ivana Krstitelja i Antuna u Zemunu
* Crkva Svetog Roka u Zemunu

Spoljašnje veze
---------------

* Rimokatolička crkva-BEOGRADSKA NADBISKUPIJA
**Crkva Svetog Arhanđela Mihaila** je pravoslavna crkva u Štimlju koja je posvećena Svetom Arhangelu Mihailu. Ovaj hram pripada Srpskoj pravoslavnoj crkvi i nalazi se u Raško-prizrenskoj eparhiji. Danas je hram oskrnavljen i u velikoj meri uništen.

Crkva je podignuta između 1920. i 1922. godine na temeljima neke starije crkve i posvećena je srpskim ratnicima poginulim tokom Prvog svetskog rata. Crkvu je podiglo društvo „Kneginja Ljubica", po projektu Jelisavete Načić. Freske Svetog Save i Simeona Morotočivog na ikonostasu je ikonopisao srpski slikar Uroš Predić.

Crkva Svetog Arhanđela Mihaila u Štimlju je renovirana 1977. godine. Nakon rata na Kosovu i Metohiji 1999. godine je teško oštećena. Nov napad na crkvu je usledio 18. januara 2004. godine kada je podmetnut požar od kog je izgoreo zvonik. Hram je ponovo oštećen u martovskom pogromu 2004. godine, kada su je Albanci, 19. marta zpalili samu crkvu. Hram je počeo da se obnavlja 2005. godine, a u periodu 2009. do 2010. godine obnovu hrama je preuzeo UNESKO i obezbedio 75.000 evra za njegovu obnovu. U junu 2012. godine Albanci su ponovo uništili hram. Tada je odnet krov sa crkve, porazbijani su prozori i vrata, unutrašnjost crkve je opljačkana, a iz zidova su iščupani električni kablovi.

U izveštaju Saveta Evrope iz aprila 2012. godine se naglašava potreba bolje zaštite Crkve Svetog Arhanđela Mihaila.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Oskrnavljena pravoslavna crkva u Štimlju". RTS. 19. jul 2012.. Pristupljeno 19. jul 2012.
2. 1 2 3 4  „Uništene i oskrnavljene srpske pravoslavne svetinje na Kosovu i Metohiji (1999-2000): 71. Crkva Sv. Arhangela Mihaila u Štimlju". Rastko. 19. jul 2012.. Pristupljeno 19. jul 2012.
3. ↑  „SPC: „Izgoreo zvonik Srpske Pravoslavne Crkve u Štimlju" (22. Januar 2004.)". Arhivirano iz originala na datum 2012-10-21. Pristupljeno 2012-07-20.
4. ↑  „SPC: ZAPALjENA CRKVA SV. ARHANGELA MIHAILA U ŠTIMLjU (19. mart 2004.)". Arhivirano iz originala na datum 2012-10-31. Pristupljeno 2012-07-20.
Naslovna stranica prvog sveska Enciklopedije
***Encyclopédie, ou dictionnaire raisonné des sciences, des arts et des métiers*** (ili
*Velika francuska enciklopedija*) bila je rana enciklopedija, koja je objavljena između 1751. i 1772. u Francuskoj. Glavni urednici Enciklopedije bilu su Denis Diderot i Jean le Rond d'Alembert.

Godinu dana poslije izlaska prvog sveska Enciklopedija je bila privremeno zabranjena, ali već godinu dana poslije 1753. nastavlja izlaziti. U samom početku bio je to prijevod engleske enciklopedije Ephraima Chambersa *Cyclopaedia, or Universal Dictionary of Arts and Sciences*, koja je objavljena u 1728.u dva sveska, ali vremenom dolazi da značajnog proširenja i politizacije tekstova s velikim brojem liberalnih i progresivnih ideja.
Zadnji dio je objavljen 1772. i cijela Enciklopedija se sastojala od 17 tekstovnih i 11 svezaka sa fotografijama i crtežima.

*Velika francuska enciklopedija* odigrala je važnu ulogu u stvaranju intelektualnih mišljanja koja će dovesti do francuske revolucije. Iako veliki broj suradnika *Velike francuske enciklopedije* nije imao namjeru radikalno mijenjati francusko društvo, ipak sâm sadržaj ovog djela vodio je u ovom smijeru. *Velika francuska enciklopedija* negirala je učenje Katoličke Crkve tvrdeći da se na pitanja o tom učenju treba odgovoriti s jednim znanstvenim pristupom. Urednici također odbijaju obrađivanje tekstova nastalih kao posljedica političkih odluka.

Neki članci su govorili o promjenama socijalnih i političkih institucija koje bi unaprijedile društvo za boljitak svih.*Velika francuska enciklopedija* napisana je na francuskom, a u to vrijeme je Pariz bio intelektualni glavni grad Europe. Veliki broj osoba i vlada diljem Europe se koristilo francuskim jezikom i Enciklopedijom, tako da je njen utjecaj, poslije širenja Europom, bio enorman i na druge narode.

Veliki broj poznatih osoba tog doba radili su kao suradnici na stvaranju Enciklopedije npr.: Jean Baptiste Bourguignon d'Anville, Georges Louis Buffon, Antoine Louis (konstruktor prve giljotine), baron de Montesquieu, Jean-Jacques Rousseau i Voltaire.

Činjenice o Enciklopediji
-------------------------

* 17 svezaka s člancima
* 11 svezaka sa fotografijama i crtežima
* 18 000 stranica teksta
* 44 000 glavnih članaka
* 28 000 sporednih članaka
* 2 500 ilustracija
* 20 000 000 riječi
* Tiskana u 4 250 primjera

Vanjske poveznice
-----------------

* Online izdanje - Francuski
* Online izdanje - Engleski
* *The Encyclopedie*, discussion on the BBC Radio 4 programme In Our Time, preuzeto 26. listopada 2006.

Literatura o Enciklopediji
--------------------------

***Encyclopédie*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jackson J. Spielvogel, *Western Civilization*, Boston: Wadsworth Cengage Learning, 2011, ISBN 0-495-89733-7
* Bryan Magee|Magee, Bryan, *The Story of Philosophy*, New York: DK Publishing, Inc. 1998, ISBN 0-7894-3511-X
* Robert Darnton *The Business of Enlightenment: A Publishing History of the Encyclopédie, 1775-1800* Cambridge 1979 ISBN 0674087860

Izvori
------

1. ↑  Spielvogel, s. 480-481
2. ↑  Magee, s. 125
**Estoril** (hrvatskosrpski: **Eštoril** je naselje od 23 696 stanovnika  u općini Cascais u sredini Portugala (Regija Lisabon, Distinkt Estoril) *Estoril* nema status grada, već je zapravo samo kvart (freguesia) Cascaisa. 

*Estoril* je ladanjsko naselje pored Lisabona, sjedište jednog od najvećih evropskih kazina i brojnih luksuznih hotela i golf igrališta.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Estoril* se prostire duž Rivijere Estoril-Sintra (Costa de Estoril-Sintra zvane i Costa de Lisboa), ta rivijera počinje 15-tak km zapadno od Lisabona od mjesta Carcavelos i proteže se sve do Guincha na zapad. Dobar dio mjesta zauzima *Park prirode Sintra-Cascais*.

Historijski Estoril je bio sastavljen od nekoliko sela položenih duž obale Atlanskog oceana a ona su bila (s lijeva na desno); *São Pedro do Estoril*, *São João do Estoril*, *Santo António do Estoril* (danas se to naselje zove Estoril) i brda *Monte Estoril* u unutrašnjosti.

Panorama grada

Historija
---------

Plaža Tamariz
Na mjestu današnjeg *Estorila* pronađeni su ostatci rimske ville rustica stare 2000 godina. 
Od srednjeg vijeka tu je bila ribarska luka, i sela koja su se bavila poljoprivredom. Tako je bilo sve do prve polovice 20. vijeka kad je otvoren kazino. Za vrijeme Drugog svjetskog rata i odmah nakon njega su dva portugalska industrijalca *Fausto Cardoso de Figueiredo* (koji je već izgradio kazino) i njegov partner *Augusto Carreira de Sousa*, izgradili u *Estorilu* više luksuznih hotela i pretvorili ga u internacionalnu turističku destinaciju, namjenjenu gostima dubljeg džepa.
Brojni prognani evropski vladari i kraljevi odabrali su *Estoril* kao svoj novi dom, tu je nakon Drugog svjetskog rata živio i umro bivši mađarski regent Miklós Horthy (od 1945 do 1957), španjolski kralj Juan Carlos I. talijanski Umberto II i rumunjski Carol II..

Autodrom Estoril
----------------

Na autodromu u Parku Monsanto, vozile su se do 1960-ih utrke Formule 1, nakon tog su ga istisnuli atraktivniji autodromi i bogatije zemlje. Od 1960-ih su se tu održavale automobilističke utke nižeg ranga i motorističke utrke za svjetsko prvenstvo (MotoGP), ali su i one prekinute 1997. zbog novih sigurnosnih uvjeta Međunarodne automobilističke federacije - FIA. *Autodrom Estoril* je potpuno obnovljen 1999. danas ima 4.183 km, na njemu se ponovno voze motorističke utrke za svjetsko prvenstvo i automobilističke utke nižeg ranga.

Bilješke
--------

1. 1 2  „*2005 population estimates for cities in Portugal* "(engleski). mongabay. Pristupljeno 8. 11. 2011.

Vanjske veze
------------

***Estoril*** na Wikimedijinoj ostavi

* Junta de Freguesia do Estoril Arhivirano 2011-12-07 na Wayback Machine-u (`pt`)
* Site da Junta de Turismo da Costa do Estoril] (`pt`)
**Eterscél Mór** ("veliki"), sin Íar mac Dedada, potomak Óengus Tuirmech Temracha od Érainna u Munsteru, je bio, prema irskim srednjovjekovnim legendama i tradiciji, veliki kralj Irske. Na prijestolje je došao naslijedivši Eochu Airema.

Pojavljuje se kao lik u srednjoirskoj sagi *Togail Bruidne Dá Derga* (Uništenje Dá Derginog prenoćišta). U njoj je prikazan kao čovjek bez djece kome je prorečeno da će mu žena nepoznate rase roditi sina. Nakon toga pronalazi i na silu se ženi sa Mess Búachalla, kćeri Étaín i bivšeg velikog kralja Eochu Feidlecha (ili, prema saagi *Tochmarc Étaíne*, njegovog brata Eochu Airem i nećake Étaín), koja je, zbog incestuoznog začeća, odbačena po rođenju, ali poslije pronađena i odgojena od pastira i njegove žene. Jedne noći u Eterscélovoj kući ju sposjećuje nepoznati čovjek sa neba u obliku ptice, i sa njima ima sina po imenu Conaire Mór, budućeg velikog kralja koga je Eterscél odgojio kao vlastitog sina.

Eterscél je vladao pet ili šest godina prije nego što ga je u bitci kod Aillenna ubio Nuadu Necht. *Lebor Gabála Érenn* navodi kako je vladao u doba rimskog cara Augusta (27. pne. - 14. n.e.) i rođenja Krista, te da je bio suvremenik pokrajinskih kraljeva Conchobara mac Nesse, Cairbre Nia Fera, Cú Roíja i Aillila mac Mate. Kronologija Keatingove *Foras Feasa ar Éireann* mu vladavinu smješta u period 70-64. pne. a *Annals of the Four Masters* u 116-111. pne.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Eochu Airem**  |  **veliki kralj Irske** LGE 1. vijek pne./1. vijek n.e.FFE 70-64. pne.AFM 116-111. pne. | Slijedi: **Nuadu Necht**  |

Izvori
------

1. ↑  Jeffrey Gantz (trans.), Early Irish Myths and Sagas, Penguin Classics, 1981, pp. 60-106
2. ↑  Gantz, 1981, pp. 37-59
3. ↑  R. A. Stewart Macalister (ed. & trans.), *Lebor Gabála Érenn: The Book of the Taking of Ireland Part V*, Irish Texts Society, 1956, p. 299-301
4. ↑  Geoffrey Keating, *Foras Feasa ar Éireann* 1.37
5. ↑  *Annals of the Four Masters* M5084-5089
***Domenica in*** je italijanska zabavna TV emisija koja se od 1976. godine redovno emitira nedjeljom popodne na programu mreže Rai Uno, poznata kao jedna od najpopularnijih i najdugovječnijih na italijanskoj televiziji.

Nastala je za vrijeme ekonomske krize koja je pogodila Italiju 1970-ih, te zbog koje brojni Italijani i njihove porodice nisu nedjelje mogli provoditi u šetnjama, izletima i provodima na koje su se bili navikli u vrijeme ranijeg ekonomskog buma. Ideja iza emisije je bila svojevrsna kompenzacija u obliku zabave koje bi svake nedjelje pružila televizija. U tu se svrhu *Domenica in*, čija su specijalnost bile muzičke, plesne točke, humoristički skečevi i razgovori sa gostima u studiju, isticala za tadašnje vrijeme neuobičajenom dužinom od preko četiri sata. Sa vremenom su brojni njeni voditelji postali zvijezde, a zaslužna je za početke karijera brojnih velikih imena u historiji italijanske industrije zabave.

Vidi još
--------

* *Nedjeljno popodne*

Vanjske veze
------------

* „Sito ufficiale".
**Feldbach** je grad na jugu Austrije od 13,110 stanovnika, on je i administrativni centar Okruga Südoststeiermark.

Geografske karakteristike
-------------------------

Feldbach leži na jugoistoku Štajerske, u dolini rijeke Rabe.

Historija
---------

Feldbach je osnovan 1188. a status grada dobio je 1884..

Znamenitosti
------------

Znamenitosti Feldbacha su ostatci gradskih bedema građenih od 15. do 16. vijeka, među kojima su i gračanska vrata iz 17. vijeka, franjevački samostan (1642. - 1647.) i barokni
marijanski pil.

Privreda
--------

Ekonomija Feldbacha bazira se na tercijarnom sektoru, oko 53 % zaposlenih 1991. radilo je u trgovini, uslugama i administraciji. Skromna industrija proizvodi prehrambene proizvode, konzerve, kekse i kolače i papir.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Austria: Steiermark" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 02. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Feldbach*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 20. 02. 2016.

Vanjske veze
------------

***Feldbach (Štajerska)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Feldbacha* (`de`)
| FlamanciVlamingen |
| --- |
| Flag Belgium flanders.svg |
| Ukupna populacija: | cca. 9 miliona |
| Populacija: | Belgija, Francuska, Nizozemska, SAD, Kanada, DR Kongo |
| Jezik: | nizozemski |
| Religija: | dominira rimokatolicizam |
| Etnička grupa: | Germani |

**Flamanci** ili **Flandrijci**, je izraz koji se koristi za germansku etničku grupu kojoj je postojbina zapadni dio današnje Belgije, odnosno regija zvana Flandrija.

Flamanci su po svom porijeklu srodni Nizozemcima - odnosno potječu od germanskih plemena koja su se na sjeverozapad Evrope doselila između 4. i 6. vijeka, za vrijeme Velike seobe naroda. Flamanci s Nizozemcima osim porijekla dijele i nizozemski jezik, a Flandrija se dan-danas smatra dijelom šire nizozemske regije.

Za razvoj flamanske nacionalne svijesti je veliku važnost imala činjenica da su se u njoj u srednjem vijeku razvili bogati gradovi čija se ekonomija temeljila na počecima industrije. Pokušaj francuskih kraljeva da pokore te gradove je suzbijen u legendarnoj bitci kod Courtraija 11.7. 1302. u kojoj je gradska i seoska milicija potukla francuske vitezove. Flamanci su tako uspjeli očuvati svoj politički i kulturni identitet.

Drugi najvažniji događaj za razvoj Flamanaca kao posebne nacije bila je reformacija u Nizozemskoj te dugogodišnji rat u kojem je južni dio - uključujući Flandriju - ostao pod vlašću katoličkih habsburških vladara. Zbog toga je Flandrija postala katoličkom zemljom i započela drukčiji kulturni razvoj od svojih sjevernih protestantskih susjeda.

Nakon kraćeg perioda pod nizozemskom vlašću, belgijska revolucija je Flandriju dovela u okrilje nove belgijske države, kojom su, zahvaljujući industrijskoj revoluciji na istoku, dugo vremena dominirali frankofoni Valonci. Siromašenje zapada Belgije na račun istoka je dovelo do snažne ekonomske emigracije Flamanaca koja je potrajala sve do prvog svjetkog rata.

Flamanci su se u novoj državi dugo vremena osjećali zapostavljenima, pa je to dovelo do pokreta za autonomiju i nezavisnost. Ta nastojanja su nakon drugog svjetskog rata doveli do federalizacije Belgije, odnosno pokušaja da se Flamancima i Valoncima institucionalno izjednači politički položaj. Usprkos tome, u Flandriji je flamanski nacionalizam još uvijek jak, te se uz zahtjeve za nezavisnost odražava i u zahtjevu za ujedinjenje s Nizozemskom. Najpoznatiji predstavnik tog pokreta je ekstremno desna stranka *Vlaams Belang* koja je u posljednje vrijeme najjača među svim političkim strankama Flandrije.
**Flamanska zajednica** (*Vlaamse Gemeenschap*) je savezni entitet u Belgiji, koji je jedan od tri zajednice ove zemlje.

Opis
----

Flamanska zajednica se ne može definirati kao točno određeno područje koje okuplja određenu skupinu ljudi, nego više kao institucija koja brine za interese Flamanaca u Belgiji.

Kad bi se općenito definiralo stanovništvo ove zajednice, ono bi obuhvaćalo sve stanovnike Flandrije i stanovnike Briselske regije koji govore nizozemski. Prema nekim procjenama to je oko 10 do 15% stanovnika Briselske regije, tj. oko 150.000 stanovnika. Prema tome, oko 2,5% stanovništva ove zajednice čine stanovnici Briselske regije, dok ostatak čine građani Flandrije.

Politika
--------

Za razliku od Francuske zajednice, Flamanska zajednica ima spojene mnoge institucije s Flamanskom regijom (Flandrijom). Flamanski parlament nalazi se u Bruxellesu.

Članovi flamanskog parlamenta koji su izabrani iz Briselske regije, nemaju pravo glasa što se tiče regionalnih pitanja Flandrije. Oni imaju pravo glasovati samo o pitanjima zajednice, budući da o pitanjima koja se tiču njihove regije odlučuje Briselski parlament.

Prema belgijskom ustavu, Flamanska zajednica je odgovorna za :

* obrazovanje
* kulturu i jezična pitanja
* zdravstvenu zaštitu (djelomično)
* međunarodnu suradnju zajednice

Jezik
-----

Službeni jezik Flamanske zajednice je nizozemski. Često se za jezik Flamanaca koristi naziv „flamanski". Flamanski jezik, tj. idiom koji se govori u Flandriji ima ista gramatička pravila kao i onaj u Nizozemskoj, te koristi skoro isti vokabular.

S lingvističkog pogleda, *flamanski* je skup dijalekata nizozemskog koji se govore u Flandriji. Nizozemski je službeni i akademski jezik i u Flandriji i u Nizozemskoj. Četiri glavna dijalekta flamanskog su: brabantski, limburški, istočnoflamanski i zapadnoflamanski.

Glavni jezici manjina koje žive u Flamanskoj zajednici su: francuski, jidiš, turski, arapski, berberski, talijanski, španjolski, engleski i njemački.

Eksterni linkovi
----------------

* (`nl`)(`fr`)(`de`)(`en`)Službena stranica Flamanske zajednice
* (`nl`)Flamanski parlament

| * p
* r
* u
Politička podjela Belgije |
| --- |
| Belgijske zajednice | 
Flamanska zajednica •
Francuska zajednica •
Njemačka zajednica
 | Zastava Belgije |
| Belgijske regije | 
Flamanska regija •
Valonska regija •
Regija glavnog grada Bruxellesa
 |
| Belgijske provincije | 

|  |  |
| --- | --- |
| Flamanska regija (Flandrija) | 
Antwerpen •
Flamanski Brabant •
Zapadna Flandrija •
Istočna Flandrija •
Limburg
 |
| Valonska regija (Valonija) | 
Valonski Brabant •
Hainaut •
Liège •
Luxembourg •
Namur
 |

 |
**Hram Vaznesenja Gospodnjeg**, u Gračanici, Bosna i Hercegovina, pripada Srpskoj pravoslavnoj crkvi i eparhiji zvorničko-tuzlanskoj. Gradnja crkve započeta je 1921 i završena 1926. godine. Na sjednici održanoj od 2. do 4. septembra 2013. godine u Sarajevu, Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika donijela je odluku da se crkva sa ikonostasom proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Martin Cherry, Amra Hadžimuhamedović, Dubravko Lovrenović (predsjedavajući), i Ljiljana Ševo i Tina Wik.

Opis
----

Crkva pripada tipu krstoobrazne kubične građevine sa kupolom, dva zvonika na zapadnoj strani i apsidom na istočnoj strani. Gabaritne vanjske mjere iznose 19,12 x 13,16 metara.

Nad centralnim prostorom naosa uzdiže se kupola, visine do tjemena oko 17,00 metara i unutrašnjeg radijusa oko 3,00 metara. Tambur kupole je sa unutrašnje strane kružnog, a spolja šesnaetostranog presjeka.

### Zidno slikarstvo

Živopis je izveden u periodu od 1986. do 1989. godine. Hram je živopisao akademski slikar Dimitrij Ridžiski, iako bez teološke naobrazbe poštivao je tematski program živopisa, ali i ikonografske kanone uopće. Prostor zida bez zidnih slika prekriven je šablonskim ukrasima (uglavnom prepleti i križevi). Zidne slike su od ostatka zida odvojene iluzijom okvira.

### Ikonostas

Jednostavan ikonostas u cijelosti je očuvan, a potječe iz vremena gradnje same crkve (dimenzija približno 6,30m x 5,20m). Izveden je od drveta i ukrašen jednostavnom profilacijom koja sugerira arhitektonski element stub čija je funkcija razdvajanje polja sa ikonama. Konstrukcija ikonostasa je ukrašena i sa šest istovjetnih duborezbarenih lučnih vijenaca koji se nalaze iznad ikona te šest krstova u donjem dijelu prve zone. Ikonostas nosi dvanaest ikona koje su raspoređene u dvije pravolinijske horizontalne linijae. Odražava duh neoklasicizma dok su ikone pod utjecajem ruskog baroka.

Literatura
----------

* Omer Hamzić, Gračanica i okolina u periodu između dva svjetska rata, Travnik, 2012.
* Đoko Slijepčević, Historija Srpske pravoslavne crkve, II knjiga, Od početka XIX vijeka do kraja Drugog svjetskog rata, Munchen, 1966. (korištene usluge biblioteke Bošnjačkog instituta, fondacija Adila Zulfikarpašića-Sarajevo), 1966.

Vanjski linkovi
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
Mapa vremenske prognoze kao primer fizičkog sistema
U fizici, termin **sistem** ima tehničko značenje; naime, **fizički sistem** je deo fizičkog svemira koji je izabran za analizu. Sve što je izvan sistema je obuhvaćeno terminom sredina, koja se u analizi ignoriše izuzev u pogledu njenog uticaja na sistem. Podela između sistema i sredine je pitanje slobodnog izbora, koji se u opštem slučaju vrši na način kojim se pojednostavljuje analiza koliko god je to moguće. Izolovani sistem ima zanemarljive interakcije sa sredinom.

Često se sistem u ovom smislu bira na takav način da se podudara sa uobičajenijem shvatanjem sistema, kao što je na primer određena mašina. Fizički sistemi mogu da budu u većoj meri ezoterični: atom, voda u jezeru, ili čak *voda u levoj polovini jezera*, se mogu smatrati fizičkim sistemom. U izučavanju kvantne dekoherencije, „sistem" se može odnositi na makroskopska svojstva jednog objekta (npr. poziciju klatna), dok relevantnu „sredinu" mogu da sačinjavaju unutrašnji stepeni slobode, koji se klasično opisuju u obliku termičkih vibracija klatna.

Spoljašnje veze
---------------

* Conceptual vs Physical Systems
* Research in simulation and modeling of various physical systems Arhivirano 2012-11-05 na Wayback Machine-u
Hendrick Goltzius: Faetont, gravura
**Faetont** (grč. **Φαέθων**, *Phaethon*) u grčkoj mitologiji Helijev je sin. U alternativnom mitu, Eja je Kefalu rodila sina, ali ga je Afrodita ukrala dok je bio dijete, da bi bio noćni čuvar u njezinu najsvetijem hramu. Krećani su ga nazivali **Adim**, jutarnjom i večernjom zvijezdom.

Etimologija
-----------

Faetontovo grčko ime znači "sjajni".

Mitologija
----------

Peter Paul Rubens: Faetontov pad
### Faetontov pad

Ljubomorni Zeusov sin Epaf nije mogao podnijeti da je Faetont, Helijev sin, blistav i sjajan poput oca te ga je u svađi nazvao potomkom ništavnog smrtnika. To je Faetonta jako uvrijedilo, ali i natjeralo da posumnja te je otišao Heliju i ispitivao ga je li mu on sigurno otac. Helije ga je uvjeravao, ali se Faetont nije mogao smiriti, stoga se Helije zakleo presvetom rijekom Stiks da će mu kao dokaz ispuniti bilo koju želju.

Faetont je poželio da jedan dan vozi očeva kola. Helije se uplašio i počeo razuvjeravati Faetonta da to nije za smrtnike te da je neiskusan u kroćenju vatrenih i blistavih, krilatih konja koji vuku kočiju. No, Faetont se nije dao razuvjeriti te je, zbog zakletve, Helije morao ispuniti obećanje. Skinuo je svoju zlatnu krunu i ukratko mu objasnio kako upravljati kočijom.

Faetont je potjerao Helijeva kola, a krilati su konji osjetili da ih ne vodi poznata i čvrsta ruka te su skrenuli sa svoje svakodnevne putanje. Isprva su se podigli previsoko te se zemlja smrznula, a potom su se spuštali su se i padali sve niže, a od plamena su uzavrele rijeke, zemlja se sušila i pucala (nastajale su pustinje - Sahara), a šume su gorjele - čak su se i vrata Hada otvorila. Geja je zaprijetila Faetontu i pozvala Zeusa da spriječi uništenje zemlje. Zeus je poslao munju na Faetonta koji se srušio u bezdan, u rijeku Eridan, i umro, ali je život na zemlji bio spašen.

Helije je bio neutješan te je toga dana zemlja ostala bez sunca. Faetontove sestre Helijade pretvorile su se u topole, a od njihovih je suza nastao jantar. Zeus je darovao Heliju labudove koji će mu vući kočiju umjesto uništenih konja.

Eksterni linkovi
----------------

***Faetont*** na Wikimedijinoj ostavi

* Faetont u klasičnoj literaturi i umjetnosti (`en`)
**Crkva Pokrova Presvete Bogorodice u Rudicama**  nalazi se u opštini Novi Grad, Bosna i Hercegovina. Pripada Srpskoj pravoslavnoj crkvi, i Eparhiji banjalučkoj. Sa školom/parohijskim domom, proglašena je za nacionalni spomenik BiH.

### Lokacija

Naselje Rudice nalazi se oko 6,2 km južno od Novog Grada, uz rijeku Unu i željezničku prugu Bosanski Novi – Bihać.

### Historija

Vrijeme austrougarskog upravljanja Bosnom i Hercegovinom (period 1878–1918) karakterizira intenzivna izgradnja, čime nova uprava nastoji zadovoljiti potrebe vlasti i stanovništva. Kulturni razvoj Bosne i Hercegovine u to doba nije zaostajao u odnosu na druge pokrajine Austro-Ugarske monarhije, a arhitektura eklektike, odnosno arhitektura historicizma u Bosni i Hercegovini je dala brojna i kvalitetna ostvarenja u smislu interpretacije evropskih stilova. 

Školska zgrada u Rudicama sagrađena je 1882. godine na zemljištu koje je Zemaljska vlada Bosne i Hercegovine dodijelila Crkvenoj opđtini, kao i korištenu mostovsku drvenu građu za izgradnju crkve, koja će se 1886. početi graditi pored školske zgrade.

Crkva je podignuta oktobra 1888. godine, uz pomoć i sredstava iz blagajne Cara Franje Josifa. ali je srušena zbog nesolidne gradnje. Ponovo je podignuta 1902. godine, za četiri mjeseca.

### Opis

Vanjske dimenzije crkve su cca 15,54 x 8,39 metara. Crkveni zvonik, kvadratne osnove (3,10 x 3,10m) na 40 cm od izlaska iz krovne ravni prelazi u osmougaoni tambur visine oko 3 metra, a u svakoj stranici je postavljen prozor sa polukružnim završetkom, visine cca 0,50 x 1,85 m. Unutar prozorskih otvora su postavljene metalne žaluzine. Završeci zidnih ravnina tambura, u geometrijskoj formi međusobno spojenih kružnih segmenata, su naglašeni bogato profiliranim vijencem. Lukovica kupole je izvedena od 8 kriškastih segmenata, a na vrhu lukovice je postavljen krst (ukupne visine cca 1,80m). Ukupna visina crkve iznosi cca 15,70 metara.

Ikonostas je izradio Ljubomir Gajić, akademski slikar iz Banje Luke 2008. godine i riječ je o manje razvijenom tipu ikonostasne pregrade. Ikone su izrađene u maniru ruskih ikona sa kraja 19. i početka 20. stoljeća, tehnikom ulje na platnu. Konstrukcija ikonostasa je jednostavna i izvedena u drvetu. Ukupne dimenzije ikonostasa su dužina 5,4 m i visina 4 m. Program ikonostasa je jednostavan, podjeljen u dva pojasa.

Neobičnost i rijetkost kod ove crkve, u odnosu na upotrebljeni arhitektonski vokabular primjenjen kod ostalih pravoslavnih crkava iz austrougarskog perioda na prostorima BiH, jeste upotreba prozora oblika četvrtine kruga na bočnim rizalitnim istacima crkve. 

Unutar kompleksa sa crkvom i školom, podignut je i spomenik kralju Aleksandru Karađorđeviću (obnovljen 2008. godine), na mjestu gdje je nekada ranije postojao.

Na crkvi su u znatnoj mjeri primjetna oštećenja na fasadnim platnima, prouzrokovana vlagom.

Literatura
----------

* Ljiljana Ševo, Pravoslavne crkve i manastiri u Bosni i Hercegovini do 1878. godine, Glas srpski, Grad Banja Luka, Banja Luka, 2002.
**Crkva Blagovijesti Presvete Bogorodice u Donjem Vukovskom**, opština Kupres, Bosna i Hercegovina, je srpska pravoslavna crkva u mitropoliji dabrobosanskoj. Proglašena je za nacionalni spomenik BiH. Nacionalni spomenik čini crkva sa portom.

Lokacija
--------

Crkva je izgrađena na lokalitetu zvanom Crkvine, u selu Kudilji - Donje Vukovsko. Naselje je udaljeno 12 km od Kupresa, sa kojim je povezano makadamskim putem.

Historija
---------

Toponimi Donje Vukovsko, te Ravno i Vukovsko (dva susjedna polja koja su povezana klancem Ravanjska vrata) prvi put se spominju 1516. godine, prilikom popisa provedenog u kupreškom kraju tokom osmanskog perioda. Ovi toponimi spominju se ponovno u popisu iz 1574. godine, gdje se uz Donje Vukovsko spominje i toponim Dugo Polje. 

Početkom prvih decenija 16. stoljeća na Kuprešku visoravan se doseljava pravoslavno stanovništvo sa kojim dolaze i sveštenici. Broj pravoslavnog stanovništva se do 1851. godine povećavao, tako da je tada brojalo 4000 pravoslavnih vjernika. Crkva je podignuta ili obnovljena 1864. godine. Imala je izuzetno vrijedan ikonostas izrađen od orahovog drveta. Ovaj ikonostas, zajedno s arhivom i parohijalnim stanom, nestao je 5. maja 1942. godine u požaru podmetnutom od strane Italijana i ustaša. Obnovljena je u drugoj polovini 20. stoljeća.

Crkva je ponovo oštećena 1994. godine, tokom rata u BiH. Tom prilikom je hram provaljen, oštećen, a ikone i drugi inventar opljačkani. Danas crkva nije u upotrebi. Obnova je u toku.

Opis
----

Pravoslavna crkva Blagovijesti Presvete Bogorodice u Donjem Vukovskom pripada tipu jednobrodnih crkava sa zvonikom, zidanim kamenim blokovima.
Crkva ima pravougaonu osnovu dimenzija 17,70x10,10 m. Sa zapadne strane nalazi se zvonik, dimenzija 2,30x3,10 m, tako da ukupna dužina crkve, računajući i zvonik, iznosi 20,00 m. Ukupna visina crkve do sljemena iznosi 10,00 m, (na sjevernoj strani). Pod crkve je u odnosu na visinsku kotu sjeverne prilazne fasade ukopan za cca 60 cm, pa je visinska razlika između kote poda crkve i vrha sljemena 10,60 m. Visinska razlika između kote terena sjeverne fasade i strehe iznosi cca 6,72 m, a visinska razlika između kote poda crkve i strehe iznosi 7,32 m.

Literatura
----------

* Ljiljana Ševo, Pravoslavne crkve i manastiri u Bosni i Hercegovini do 1878. godine, Biblioteka Baština Banja Luka, Banja Luka, 249.
**Crkva Majke Božje Remetske** nalazi se u gradskom naselju Remete u sjevernom dijelu grada Zagreba, a također i marijansko svetište. Prvi pisani trag o postojanju redovničke zajednice i crkve posvećene Majci Božjoj potječe iz 1288. Sagrađena je na mjestu koje prije nije bilo naseljeno, te su se ondje okupljali pustinjaci (eremiti, odatle ime Remete). Svetištem su upravljali pavlini. U 16. st. svetište su poharali Turci koji su preostale pavline odveli i ubili u Vugrovcu. Crkva je kasnije obnovljena i služila je od 1812. kao župna crkva za naselja sjeverno od Zagreba. 1880. je crkvu poharao Veliki potres, te je obnovljena pod nadzorom Hermanna Bolléa 1882. većim dijelom zahvaljujući sredstvima koje je osigurao, kao patron župe, nadbiskup Josip Mihalović. Nakon Drugog svjetskog rata od 1963. svetištem upravljaju karmelićani.

Remete su glavno marijansko svetište grada Zagreba i nakon Marije Bistrice drugo po važnosti u središnjoj Hrvatskoj. Gospa Remetska nosi naslov *Fidelissima Mater Advocata Croatiae Sanctissima Virgo Remetensis*, tj. Najvjernija Majka Odvjetnica Hrvatske Presveta Djevica Remetska, te su joj se kroz povijest molili i utjecali brojni hrvatski vladari i velikani. U crkvi postoje freske pavlinskog slikara Ivana Rangera koje su nažalost većim dijelom nastradale u potresu 1880. Prije potresa je crkva bila tako oslikana da je nazvana "hrvatska Sikstinska kapela".

Galerija slika
--------------

* Barbara, kćer Mihaela Klukarića ...Barbara, kćer Mihaela Klukarića ...
* Ioannes Turko ...Ioannes Turko ...
* Jakov, sin Mihaela ...Jakov, sin Mihaela ...
* Margareta Brestić, iz župe Bistrica ...Margareta Brestić, iz župe Bistrica ...

Vanjske poveznice
-----------------

***Crkva Majke Božje Remetske*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.remete.com.hr // remete.podsljeme.com.hr Arhivirano 2012-12-18 na Wayback Machine-u
* Herman Bollé i restauracija župne (ranije pavlinske) crkve u Remetama nakon potresa 1880. godine. // Croatica Christiana periodica : časopis Instituta za crkvenu povijest Katoličkog bogoslovnog fakulteta Sveučilista u Zagrebu. 35 (2011) , 68, 69-85
**Crișul Negru** što prevedeno znači *Crni Kris* (srpskohrvatski: *Crni Kereš*, mađarski: *Fekete-Körös*) je rijeka na 
zapadu Rumunjske i krajnjem istoku Mađarske, jedna od dviju pritoka koje formiraju
rijeku Körös.

Crișul Negru je dug 168 km, od toga 20.5 km u Mađarskoj.

Karakteristike
--------------

Crișul Negru se formira spajanjem potoka Crișul Poienii i Crișul Băiței u Transilvaniji na sjevernim obroncima Masiva Apuseni kod sela Băița (Općina Nucet) na nadmorskoj visini od 1460 m.

Od tamo teče prema zapadu, preko općina Ştei i Beiuş sve do Zerinda gdje jednim dijelom formira rumunjsko - mađarsku granicu. U Mađarskoj protiče kroz Sarkad, da bi se nešto južnije kod Gyule spajio sa Crișul Albom i formirao rijeku Körös.

Najveće pritoke Crișul Negrua su *Crişcior* (15 km), *Tărcăiţa* (19 km), *Finiş* (25 km) i *Crișul Băiței* (23 km).

Sliv rijeke velik je oko 4.645 km² i proteže se preko rumunjskog okruga Bihor (3.820 km²) i 
preko mađarske županije Békés.

Etimologija
-----------

Ime rijeke - Crișul Negru, vodi porijeklo od dačke riječi *Krísos*, koja je značila crn, a to je dodano imenu rijeke i na 
rumunjskom kao *Negru* i mađarskom kao *Fekete*.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Köteles Nándor, Pereş Ana Cornelia. „*The Crisul Negru quality features from the Crisuri hydrographic*" (engleski). University of Oradea. Pristupljeno 7. 06. 2016.
2. 1 2 3 4  „*Fekete-Körös*" (mađarski). Khesz. Arhivirano iz originala na datum 2016-05-29. Pristupljeno 7. 06. 2016.
3. 1 2 3  „*Descriere bazin hidrografic Crişuri*" (rumunjski). Rowater. Arhivirano iz originala na datum 2015-09-24. Pristupljeno 7. 06. 2016.

Vanjske veze
------------

* Fekete-Körös Arhivirano 2016-05-29 na Wayback Machine-u (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Filokratov mir** je naziv za mirovni sporazum kojim su 346. pne. Atena i Makedonija kojim je makedonskom kralju Filipu II de facto priznato pravo na sudjelovanje u grčkoj politici, odnosno utrt put za hegemoniju nad Grčkom. Ime je dobio po Filokratu, jednom od atenskih izaslanika koji je sudjelovao u pregovorima.

Sukob između Makedonije i Atene je započeo kada je Filip II započeo nametati svoju hegemoniju Grčkoj koristeći slabost Atene nakon poraza u Savezničkom ratu te Treći sveti rat, u kome se nakon pobjede nad Fokiđanima u Bitka na Kročkom polju počeo prikazivati kao osvetnik boga Apolona. Eskalacija je nastala kada je godine 349. pne. Filip započeo opsadu pro-atenskog grada Olinta, čiji je pad godinu dana kasnije omogućio Filipu da zavlada Halkidikom.

Atenjani su pokušali organizirati ekspediciju protiv Filipa, ali ih je makedonski kralj preduhitrio potakavši pobunu protiv atenske vlasti u Eretriji na otoku Eubeja. Atenske snage, zauzete gušenjem pobune, nisu mogle intervenirati, a godine 347. pne. je propao pokušaj mobilizacije drugih grčkih polisa za svegrčki rat protiv Filipa. Zato je u jesen 347. pne. u Pelu poslana delegacija koju su činili Demosten, Eshin i Filokrat kako bi sklopili mir.

Eshin je kasnije tvrdio da je Demostena prilikom pregovora izdala govornička vještina, pa je Filip diktirao vlastite uvjete, koji su sadržavali odredbe o tome da će svaka strana zadržati ono što je osvojila do trenutka formalnog sklapanja. Filip je, s druge strane, iz odredbi ugovora izbacio atenske saveznike Fokiđane, odnosno sebi omogućio intervenciju protiv Fokide kako bi se zaustavio Treći sveti rat. Filip je iste godine iskoristio te odredbe kako bi s vojskom prošao kroz Termopilska vrata i pokorio Fokidu. Istovremeno je preko svojih tebanskih saveznika isposlovao da se nekadašnji fokiđanski glasovi u Amfiktionskom savezu predaju njemu, pa je Makedonija tako stekla i formalne uvjete za uplitanje u poslove grčkih polisa.

Filokratov je mir bio duboko nepopularan u Ateni te izvor brojnih kontroverzi. Eshin je zbog sudjelovanja u njegovom sklapanju bio optužen za veleizdaju, a Demosten je svoje Filipike posvetio optužbama Filipa da krši ugovor. Neprijateljstva su konačno eskalirala 338. pne. kada je Filip krenuo u novi pohod koji će dovesti do bitke kod Heroneje.

Izvori
------
**Filomela** i Prokna
**Filomela** (grč. *Φιλομήλα*; lat. *Philomela*) je žena trakijskog kralja Tereja.

Mitologija
----------

Terej sa glavom svog sina Itija  
Rubens, 1636.
Filomela je srećno živela kod svog oca Pandiona kralja Atine, sve dok nije sa Terejom otišla u posetu kod svoje sestre Prokne u Trakiju.

Na putu do Trakije, terej se zaljubio u Filomelu i došavši u Trakiju, on je nije poveo u palatu već u gustu šumu nadomak palate, gde je pokušao nasilno obljubiti. Filomela je uspela da mu se odupre, ali je Terej zatvorio u usamljenu kolibu, ne bi li je primorao popustljivost. Kada je, nakon nekog vremena ponovo došao, Filomela mu je rekla da o njegovom sramnom pokušaju neće čutati, pa je Terej, uplašen pretnjom, odsekao jezik. Filomela je, našavši u kolibi razboj za tkanje, satkala platno na kome je napisala sve šta joj se dogodilo, i to poslala svojoj sestri Prokni. 

Prokna je, kada je primila vest od Filomele, kradomice oslobodila svoju sestru i dovela je u palatu, gde su smislile osvetu Tereju. prokna je ubila svoga sina, koga je terej najviše voleo, i dala Tereju da jede njegovo meso .

Zevs je, kako sličan zločin nije oprostio ni svom sinu Tantalu, tako nije ni sestrama Prokni i Filomeli, kao ni Tereju koji je sve počeo, te je i njih, kao i svog sina, lišio ljudskog lika. Zevs je Tereja pretvorio u pticu kukavicu, Proknu u slavuja, a Filomelu u lastu.

Izvori
------

1. ↑  U mitovima se nigde ne spominje kako je Filomela poslala prokni tkaninu
2. ↑  Ovidije, Metamorfoze

Eksterni linkovi
----------------

***Filomela*** na Wikimedijinoj ostavi
Slani rastvor za intravensku infuziju.
**Fiziološki rastvor** (engl. ) je 0,9% m/V rastvor natrijum hlorida u redestilovanoj sterilisanoj vodi. Primarna upotreba mu je u medicini za intravenoznu hidrataciju dehidriranog pacijenta ili onog koji ne može normalnim putem da unosi tečnost.

Normalni fiziološki rastvor je nešto razređeniji od krvi u pogledu količine elektrolita. Međutim, konvencionalno se na normalni fiziološki rastvor gleda kao na izotoničan rastvor, što praktično znači da su osmotski pritisci krvi i fiziološkog rastvora jednaki. Do kraja precizno govoreći, međutim, potpuno izotoničan rastvor bio bi za oko 6‰ bogatiji natrijum hloridom (bio bi to 0,96% m/V rastvor). Osim što snabdeva pacijenta vodom na bezbedan način, fiziološki rastvor je i izvor natrijuma, izuzetno bitnog elektrolita u ljudskom telu kao i hlora. Ovo je naročito bitno kod pacijenata koji takođe ne mogu da uzimaju ni hranu. Nakon uspostavljanja hidriranosti kod pacijenta, kako se telo ne bi opterećivalo prevelikim količinima natrijuma, uglavnom se prelazi na neku drugu verziju fiziološkog rastvora (održavajuću)..

Obično se količina natrijum hlorida smanjuje, ali kako je direktan unos velike količine hipotoničnog rastvora u krvotok opasan, to se nadomešćuje dodavanjem glukoze u rastvor što održava njegovu izotoničnost. Standard je da se za ovakve rastvore koristi glukoza monohidrat.

Uobičajene varijacije normalnog fiziološkog rastvora su:

* 0,45% rastvor NaCl sa dodatkom 5% glukoze u odgovarajućoj količini
* 0,22% rastvor NaCl sa dodatkom 5% glukoze u odgovarajućoj količini
* 4% rastvor glukoze sa 0,18% rastvorom NaCl

Uobičajene dnevne količine fiziološkog rastvora koje se primenjuju zavise od opšteg stanja pacijenta i variraju između 1,5 - 3 litra.

Osim u intravenoznoj primeni, fiziološki rastvor se često koristi za ispiranje kontaktnih sočiva, u intranazalnim sprejevima, za inhalaciju i dr.
Copallén i susjedne skupine
**Copallén** je jezik koji je činio samostalnu porodicu koju prvo priznaje Jijón y Caamaño u svojoj konačnoj klasifikaciji (1943). Copallén se govorio u 16. stoljeću u Ekvadoru i Peruu u selima Copallén (danas Copallín), Llanaque i Las Lomas del Viento na platou nad rijekom Utcubamba u Departmanu Amazonas. Mason navodi kako su podaci na kojima ga Loukotka priznaje kao samostalnu porodicu preoskudni, i da ga je bolje ostaviti neklasificiranim. Ostali autoriteti ga ignoriraju.

Iz njihovog jezika sačuvane su riječi *quiet* (water; voda); *chumac* (maize; kukuruz); *olaman* (firewood; drvo za ogrjev); i *ismare* (house; kuća). Populacije Copallen, Guambos, Chirinos i Aconipa Indijanaca u rano su kolonijalno doba kečuanizirane ili hispanizirane.

Izvori
------

1. ↑  Willem F. H. Adelaar, Pieter Muysken, The Languages of the Andes[*mrtav link*]
2. ↑  Mason

Vanjske veze
------------

* Lenguas Prehispánicas de América Arhivirano 2007-09-30 na Wayback Machine-u
**Carević** (IPA: /ʦaˈrɛviʧ/ ; rus. Царевич), ruski izraz koji se koristi za označavanje sina cara.

Upotreba
--------

U antičko doba, termin se primjenjivao na potomke kanova (careva) iz Kazanja, Kasimova i Sibira, nakon što su ti kanati pripojeni Rusiji. Kasnije će tako biti naznačen samo najstariji carev sin i prestolonaslednik, dok će njegova mlađa braća dobiti titulu *Velikog vojvode* ili *Velikog knjaza* (rus. Великий князь). Ponekad se miješa sa terminom *Cesarevič*, koji je umjesto toga označavao legitimnog nasljednika ili pretpostavljenog nasljednika prijestola Ruske imperije.

Carevičeva žena je preuzela titulu *carevna* (rus. царе́вна).

Aleksej Nikolajevič (1904-1918), jedini sin Nikole II. bio je posljednji član ruske kraljevske loze koji se zvao *Carević*, iako je bio *Cesarevič*.

Povezano
--------

* Car
* Rusko Carstvo
* *Delfin*
* *Kōtaishi*
* Princ od Walesa i Vojvoda od Cornwalla
* *Şehzade*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85059965
* GND: 4380962-5

 |