recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
U teoriji igara, **Nešov ekvilibrijum** (po Džonu Forbsu Nešu, koji ga je izložio) je koncept rešenja igre koja uključuje dva ili više igrača, kod kog se podrazumeva da svaki igrač zna strategije ekvilibrijuma ostalih igrača, i nijedan igrač ništa ne može da dobije tako što samo on promeni svoju strategiju (jednostrano je promeni). Ako je svaki igrač izabrao strategiju, i nijedan igrač ne može da profitira promenom svoje strategije pod pretpostavkom da ostali igrači ne promene svoje strategije, onda trenutni skup izabranih strategija, i odgovarajućih dobitaka predstavlja Nešov ekvilibrijum. Drugim rečima, da bi postojao Nešov ekvilibrijum, svaki igrač mora odrično da odgovori na pitanje: *Znajući strategije ostalih igrača, i pretpostavljajući da ih oni neće promeniti, da li ja mogu da profitiram promenom svoje strategije?*

Prosto rečeno, dva igrača su u Nešovom ekvilibrijumu ako je svaki doneo najbolju moguću odluku, uzevši u obzir odluku protivnika. Slično, više igrača je u Nešovom ekvilibrijumu ako je svaki od njih doneo najbolju moguću odluku uzevši u obzir odluke svih ostalih igrača. Međutim, važno je imati u vidu da Nešov ekvilibrijum ne mora da znači najveću zbirnu dobit za sve igrače; čest je slučaj da svi igrači mogu da povećaju svoju dobit ako bi nekako mogli da se dogovore oko simultane promene svojih strategija. Na primer, konkurentni trgovci mogu da formiraju kartel kako bi povećali svoje profite.

Istorija
--------

Koncept Nešovog ekvilibrijuma u čistim strategijama je prvi razvio Antuan Kurno u svojoj teoriji oligopola (1838.). Preduzeđa biraju količinu proizvoda koje će da puste na tržište kako bi maksimizovale svoj profit. Međutim, najbolja količina proizvoda jedne firme zavisi od količine proizvoda ostalih. Kurnoov ekvilibrijum se dešava kada svako preduzeđe maksimizuje svoj profit za datu količinu proizvoda ostalih preduzaća, što je Nešov ekvilibrijum za čiste strategije. Međutim, moderni koncept Nešovog ekvilibrijuma u teoriji igara je definisan u terminima mešovitih strategija, gde igrači biraju raspodelu verovatnoća nad mogućim akcijama. Koncept Nešovog ekvilibrijuma za mešovite strategije su uveli Džon fon Nojman i Oskar Morgenstern u svojoj knjizi objavljenoj 1944, *Teorija igara i ekonomskog ponašanja*. Međutim, njihova analiza je bila ograničena na vrlo specifičan slučaj igara sa nultom sumom. Oni su pokazali da Nešov ekvilibrijum za mešovite strategije postoji za sve igre sa nultom sumom koje imaju konačan skup akcija. Doprinos koji je Džon Forbs Neš 1951. dao u svom članku *Nekooperativne igre* je bio u definisanju Nešovog ekvilibrijuma za mešovite strategije za sve igre sa konačnim skupom akcija, i dokazao da najmanje jedan Nešov ekvilibrijum za mešovite strategije mora da postoji.

Izvori
------

1. ↑  Igra sa nultom sumom je igra u kojoj je dobitak jednog igrača jednak gubicima drugog (ili drugih) igrača. Ukupna suma dobitaka je jednaka nuli.
**Betsamites** (Bersiamites, Bersimis, Pessamit First Nation) je jedna od lokalnih zajednica Innu Indijanaca duž istočne (lijeve) obale rijeke Bersimis, pritoke Saint Lawrencea u Quebecu. Betsiamites se danas vode kao jedna od 9 skupina Montagnaisa u Quebecu. Samuel de Champlain 1632. na svojoj mapi ih označavaju kao "Sauvages Bersiamiste," ime koje je nastalo od montagnais riječi "pessamit", u značenju "the place where the lamprey are." Sami Montagnaisi i misionari preferiraju naziv Betsiamites dok ih Englezi nazivaju Bersimis. Prema Evanu Pritchardu, ekspertu za Algonquian Indijance, Bersiamites nisu Montagnaisi nego Naskapi, među koje klasificira i skupine Oukesestigouek, Chisedech, Ouneskapi, Oumamiouek, Outakouamiouek, Attikiriniouetch, Mouchaouaouastiiriniouek i Outabitibec. 

Danas njih oko 3 600 živi na i oko rezervata Betsiamites Reserve uz sjevernu obalu St. Lawrencea u Quebecu

Izvori
------

1. ↑  „Pessamit First Nation". Arhivirano iz originala na datum 2009-08-18. Pristupljeno 2014-08-06.

Vanjske poveznice
-----------------

* Bersiamite Indian Tribe History
Grb Savojske dinastije
**Savojska dinastija**, vladarska dinastija prozvana po svom feudalnom posjedu Savoji. Jedna od najstarijih evropskih dinastija. Utemeljitelj joj je Humbert Bijelih Ruku (rođen oko 985, umro 1048), kome je car Konrad II. dao 1003. Savoju u feud. Njegovi nasljednici, savojski grofovi, u toku X-XII. stoljeća ujedinili su pod svojom vlašću cijelu Savoju, a u idućim stoljećima protegli vlast i na dijelove Švicarske (Vaud, 1359) te na Pijemont s Torinom (1418).

Težište vladanja Savojaca premješta se uskoro u Pijemont. Savojsku grofoviju podigao je 1416. na rang vojvodine car Žigmund Luksemburški. Viktor Amadej II. postao je 1713. kraljem Sicilije, a 1720. kraljem Sardinije. Viktor Emanuel II. kao kralj Sardinije (od 1849) postaje 1861. kraljem ujedinjene Kraljevine Italije. Kao uzvrat za pomoć koju mu je pružio Napoleon III. morao je prepustiti Francuskoj Savoju, stožerni posjed svoje dinastije. Savojska dinastija vladala je do 1946. (Umberto II.), kada je Italija proglašena republikom. 

Eugen Savojski je odvjetak (potomak) sporedne linije savojske kuće.

Izvori
------

***Savoie (dinastija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Opća enciklopedija JLZ (7 Raš-Szy)*, Zagreb, 1981.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 189456527
* GND: 118808710
* SELIBR: 226915
* HDS: 019505
* NKC: jx20090511013
* BNE: XX1417864

 |
**Biokovsko zvonce** (lat. *Edraianthus pumilio*) je endemska biljka iz porodice Campanulaceae. Vrstu je prvi opisao Portenschlag-Ledermeyer 1820. godine.

Rasprostranjenost
-----------------

Rasprostranjena je isključivo u vršnim područjima Biokova te u unutrašnjosti na području Svetog Jure i na Troglavu. Nalazi se između 1400 i 1700 metara nadmorske visine. Tercijarni je relikt.

Izgled
------

Listovi su linearni, 1 mm široki. Ovojni list je odozgo gusto dlakav. Ima prileglo-jastučast oblik. Tobolac se nepravilno otvara unutar čaške. Cvijet je u glavičastim cvatovima. Višegodišnja je biljka. Razmnožava se sjemenom. Teško uspijeva presađena, osim u planinskim vrtovima.

Ekologija vrste
---------------

Raste na ogoljelim vapnenačkim ili dolomitnim grebenima, u pukotinama stijena. Heliofilna je vrsta, podnosi velike razlike u temperaturi. Na ostalim staništima, ima slabu konkurentnu sposobnost prema drugim vrstama.

Vanjski linkovi
---------------

* - fotografija biokovskog zvonca
Pečat Ponsa od Tripolija
**Pons od Tripolija** (o. 1098 – 1137) bio je grof Tripolija od 1112. do smrti.

Bio je sin grofa Bertranda od Tripolija, koga je naslijedio poslije njegove smrti. Oženio se zua Cecile od Francuske, udovicu svog mentora Tankreda od Galileje, i kćer kralja Filipa I od Francuske. Taj je brak značajno pridonio pomirenju normanskih sa provansalskim križarima, koji su bili zavađeni od vremena opsade Antiohije.

Godine 1118. je sklopio savez sa Balduinom II, novim kraljem Jeruzalema. Sljedeće godine su njih dvojica marširala na sjever kako bi pomogla Rogeru od Salerna u borbi protiv muslimanskog vođe Il-ghazija. Roger ih nije htio čekati što je dovelo do uništenja njegove vojske u bitci na Ager Sanguinisu; Balduin II je kasnije zarobljen.

Nakon što je Balduin 1124. godine pušten, Pons mu je pomogao zauzeti Tir, jednu od posljednjih preostalih luka pod muslimanskom vlašću. Godine 1125. je sudjelovao u križarskoj pobjedi u Azaza. Godine 1131. se sukobio sa novim jeruzalemskim kraljem Fulkom, koji ga je porazio u kod Rugije.

Godine 1137. je Grofoviju Tripoli napao damaščanski sultan. Iako su borbe završile bez pobjednika, Pons je zarobljen i kasnije pogubljen. Na mjestu grofa ga je naslijedio sin Raymond II.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Bertrand**  |  **grof Tripolija** 1112–1137 | Slijedi: **Raymond II**  |

Izvori
------

* William of Tyre, *A History of Deeds Done Beyond the Sea*, trans. E. A. Babcock and A. C. Krey. Columbia University Press, 1943.
* Steven Runciman, *A History of the Crusades, Vol. II: The Kingdom of Jerusalem*. Cambridge University Press, 1952.
**Biokovsko Selo** je naselje u općini Zagvozd, u Splitsko-dalmatinskoj županiji.

Zemljopis
---------

Naselje se nalazi sjeverozapadno od Župe Srednje, u blizini autoceste A1.

Stanovništvo
------------

Naselje pod imenom Biokovsko Selo iskazuje se od 1948. Podaci i odgovarajuća objašnjenja za prethodne popise odnose se na pripadajuće dijelove naselja. Od 1857. do 1880. 1921. i 1931. dio podataka sadržan je u naselju Krstatice, a dio podataka od 1857. do 1931. u naselju Župa. Od 1857. do 1931. te od 1981. sadrži podatke za bivše naselje Gornja Župa koje je 1948. iskazano kao naselje. 

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Biokovsko Selo** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Zagvozd |
| --- |
| Biokovsko Selo • Krstatice • Rastovac • Rašćane Gornje • Zagvozd • Župa • Župa Srednja |
**Savonija** (finski: *Savo*, švedski: *Savolax*) je ime jedne od historijskih pokrajina švedskih u prostirala na istoku Finske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Savonija je graničila je sa Tavastijom, Istočnom Botnijom i Karelijom.

Teritorij Savonije je danas podjeljen na 2 regije Sjevernu i Južnu Savoniju.

Savonija je kraj poznat po Jezerskom kompleksu Saimaa, koji se prostire duž obje regije.

Najveći gradovi Savonije su Kuopio, Mikkeli, Savonlinna i Varkaus.

Historija
---------

Švedska je vladala Finskom od 13. vijeka do 1809. kad je ona pripala Carskoj Rusiji, koja ju je organizirala kao Veliko Vojvodstvo Finska. Ono je zadržalo staru švedsku administrativnu podjelu na 9 grofovija, koje su prezvane, ali u suštini ostale iste, to su bile; Prava Finska, Åland, Satakunta, Tavastija, Uusimaa, Savonija, Karelija, Istočna Botnija i 
Laponija.

Ta podjela je zadržana do velike reforme 1992 kad je uvedena nova podjela na 19 regija.

Izvori
------

1. ↑  „*Lake statistics*" (finski). Järvi&Meri. Pristupljeno 10. 12. 2015.
2. 1 2  „*Maakuntakatsaus*" (finski). Kielikello. Pristupljeno 10. 12. 2015.
**Nataša Drenčić-Jerković** (Dubrovnik, 15. ožujka 1948.), hrvatska sportska djelatnica, predsjednica, sutkinja i aktivna skakačica Kluba za skokove u vodu Trešnjevka.

Životopis
---------

Rođena je u Dubrovniku, gdje je završila osnovnu i srednju školu. Diplomirala je na Fakultetu za fizičku kulturu u Zagrebu. Bavila se klasičnim baletom, gimnastikom, plivanjem, a s KUD-om Linđo bilježi nastupe i na Dubrovačkim ljetnim igrama.

Najveće sportske rezultate postiže u skokovima u vodu. Šest puta je prvakinja Jugoslavije, 15 puta osvaja prva mjesta na natjecanjima u Hrvatskoj, na Balkanskim igrama u Bukureštu 4. mjesto, a kasnije na istom natjecanju u Sofiji 5. mjesto.

Od 1976. radi kao profesorica tjelesne i zdravstvene kulture u III. gimnaziji u Zagrebu. Od 1996. godine ponovo se natječe u skokovima u vodu kao veteranka i postiže zapažene rezultate. Od 2001. godine predsjednica je, sutkinja i aktivna skakačica Kluba za skokove u vodu Trešnjevka. 

2006. godine dobitnica je diplome "Zaslužni kineziolog" Hrvatskog kineziološkog saveza u znak priznanja za višegodišnji uspješni rad.

Državna nagrada za šport "Franjo Bučar" dodijeljena joj je za 2007. godinu.
**Bexhill-on-Sea** kog njegovi stanovnici zovu pojednostvljeno samo **Bexhill** je grad od 43,478 stanovnika na jugoistoku Engleske u Grofoviji East Sussex.

Bexhill je administrativni centar Distrikta Rother.

Geografske karakteristike
-------------------------

Bexhill leži duž obale Kanala La Manche, udaljen osam km zapadno od Hastingsa.

Historija
---------

Bexhill je u morsko kupalište i ladanjski grad izrastao 1880-ih, nedaleko od starog sela u unutrašnjosti, koje leži na vrhu litice oko drevne parohijske crkve. 

Najveća znamenitost grada je *Paviljon De la Warr*, podignut sredinom 1930-ih po projektu bauhausovskih arhitekata Erich Mendelsohn i Serge Chermayeff.

Tokom ljeta se u gradu održava muzički festival.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South East England" (engleski). City population. Pristupljeno 3. 04. 2017.
2. 1 2 3  „*Bexhill-on-Sea*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 03. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Bexhill-on-Sea*** na Wikimedijinoj ostavi

* Discover Bexhill (`en`)
**Nataša Jovanović** je srpska političarka. Član je Srpske radikalne stranke.U SRS je generalni sekretar. Poslanik je u Narodnoj skupstini Republike Srbije,gde je po šesti put izabrana 24.aprila 2016.

Biografija
----------

Rođena je u Kragujevcu, 14. aprila 1966. godine. Udata je,govori engleski jezik, a po zanimanju je turistički vodič. Od 1987. do 1989. godine radila je u preduzeću „Zastava impeks", a od 1991. do 1996. godine u turističkim agencijama „Kontiki travel" i „Holidej".

### Politička karijera

Bila je u dva skupstinska saziva potpredsednik Narodne skupštine Republike Srbije. Na ovu funkciju izabrana je prvi put 8. maja 2007.

Član je Srpske radikalne stranke od 1992. godine, a od 1993. godine predsednik je okružnog odbora za Šumadiju. Poslanik je od 1996. godine, prvo u Saveznoj skupštini, da bi na izborima 23. decembra 2000. bila izabrana za narodnog poslanika u Skupštini Srbije. 

U Srpskoj radikalnoj stranci obavlja dužnost generalnog sekretara i člana Predsedničkog kolegijuma. U junu 2008. je ponovo izabrana na dužnost potpredsednika Skupštine Srbije. U parlamentu je još član u odboru za odbranu i bezbednost, odboru za inostrane poslove i odboru za trgovinu i turizam. Poslanik je i u Parlamentarnoj skupštini Saveta Evrope u delegaciji srpskog parlamenta.Za naraodnog poslanika je peti put izabrana 2016.godine. U Narodnoj skupstini Republike Srbije je član odbora za Spoljne poslove, Prava detets i zamenik člana u Odboru za bezbednost. Takodje je član delegacije Srbije u Parlamentarnoj skupštini NATO ,gde je na zasedanjima oštro kritikovala zapadnu alijansu i stala u odbranu politike Rusije protiv NATO. 

*Glavni članak: Dosije Žuta kuća*
Učestvuje u delegaciji Narodne skupštine u Savetu Evrope, u kojoj se raspravlja o rezoluciji koja zahteva međunarodnu istragu o navodima iz izveštaja Dika Martija pod nazivom „Nehumana postupanja prema ljudima i ilegalna trgovina ljudskim organima na Kosovu".
**Savjet umoljenih** (venecijanski: *Consejo dei Pregadi*, talijanski: *Consiglio dei Pregadi*) bio je jedan od najvažnijih organa ustavnog poretka Mletačke Republike.

Karakteristike
--------------

On se rodio iz prakse apeninskih srednjovjekovnih komuna, po kome je aristokratska skupština (u Veneciji - Veliki savjet) bila nosioc suvereniteta. Iz njenih su se redova birali članovi za sve ostale organe republike, na koji je skupština samo prenijela (delegirala) svoje ovlasti.

Historija
---------

Korijeni mletačkog Savjeta umoljenih još i danas nisu potpuno razjašnjeni. Eksperti za venecijansku historiju, uz poneke rezerve među novijim istraživačima, uglavnom se slažu da je Savjet umoljenih osnovan negdje oko 1229. u vrijeme dužda Jacopa Tiepola, i da je bio sastavljen od šezdeset izabranih članova.
Vremenom je njihov broj rastao, kako su u njega uključivani članovi drugih magistrata republike. U prvoj polovici 15. vijeka u Savjet umoljenih uključena je *Quarantia* (Savjet za sigurnost, koji se kasnije zvao *Quarantia al criminale* kad su osnovane *Quarantie civili*), to je bilo vodeće političko i pravosudno tijelo drevnog porijekla, sastavljeno od 40 izabranih članova. Quarantia je uvijek zadržala svoju potpunu autonomiju, zbog svoje sudske aktivnosti, a uključivala se u rad Savjeta umoljenih samo u vezi političkih pitanja. Kako je rastla važnost i autoritet, Savjeta umoljenih povećavao se i broj njegovih članova, ispočetka za 20, zatim 40, a na kraju 60.

Negdje oko 1500, u punom cvatu humanizma, počeo se nazivati po uzoru na antički Rim - senat, iako je imao malo zajedničkog sa njim.

Ovlasti *Savjeta umoljenih*, vremenom su rasle, kao i broj njegovih članova (u njega su ušli i Savjet desetorice i Prokuratori Bazilike sv. Marka) - pa je to nakraju ispala velika skupština Mletačke republike, s velikim zakonskim i sudskim ovlastima. Formalno je podpadao, kao i svi drugi organi republike - Signoriji (koju je formirao dužd sa svojim savjetnicima), birajući njene članove među redovima venecijanske aristokracije.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Le origini del Consiglio*" (talijanski). Repubblica Serenissima. Pristupljeno 09. 12. 2013.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Pregadi*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 09. 12. 2013.

Vanjske veze
------------

* *Pregadi* na portalu Treccani (`it`)
* Le origini del Consiglio na portalu Repubblica Serenissima (`it`)
**Nataša Dragun** (Zadar, 18. siječnja 1966.) samostalna glazbena umjetnica. Uz flautu, svira i blok flaute, okarinu, saksofon i kaval.

Životopis
---------

Nataša Dragun osnovno je i srednje obrazovanje završila u Puli. Diplomirala je hrvatski jezik i književnost i organizaciju kulturnih djelatnosti na Pedagoškom fakultetu u Rijeci. Počela je svirati s osam godina, kada se sama upoznala s blok flautom.

Glazbene aktivnosti
-------------------

Od 1998. svake godine u Puli organizira koncerte "Flauta, sax i prijatelji". Nastupa solistički, te u brojnim komornim sastavima: "Evergrin kvartet", kvartet "Pro et contra", duo "Magic Flutes", "Swinging Flutes", trio "NaSaSa", ansambl "5/8". Članica je pulskih orkestara, surađuje sa suvremenim skladateljima. Članica je strukovnih udruga HDGU, HUOKU i HGU.

U Puhačkom orkestru grada Pule i njegovim sekcijama (Big Band Pula, Salonski orkestar) svira od osnutka. U razdoblju od 1995. do 1998. bila je članica Simfonijskog orkestra INK Pula. Solistički nastupa uz Istarski simfonijski i Europski komorni orkestar, Simfonijski orkestar INK Pula te Puhački orkestar grada Pule.

Nataša Dragun bilježi brojne nastupe u zemlji i inozemstvu (Slovenija, Bosna i Hercegovina, Crna Gora, Italija, Austrija, Češka, Njemačka), snimanja za radio i TV postaje. Sudjeluje na snimanju više nosača zvuka (Frottole, Musica Histriae Rediviva, Istarski puhači, Plavetnilo duše, Meduline selo moje). Suradnica je Pula Film Festivala. Svira i u orkestru DKUS-a Mendula iz Medulina te u ansamblu "Despina" Makedonskog kulturnog foruma iz Pule.

Organizacijom koncerata bavi se kao dio tima Puhačkog orkestra grada Pule i Istarskog pododbora HDGU-a te samostalno.

Nagrade
-------

Za knjigu stihova i za najboljeg studenta.
**Bicko Selo** je naselje u Hrvatskoj smješteno u južnom dijelu Općine Garčin u Brodsko-posavskoj Županiji udaljeno svega 2 km od centra Općine. Selo broji 568 stanovnika (2001.). Površina Bickog Sela iznosi 8,32 kvadratna kilometra i prosječne gustoće naseljenosti od 68 stanovnika po kilometru kvadratnom. U selu živi 51,9 % žena i 48,1 % muškaraca. *Biđani*, kako se nazivaju, bave se isključivo poljoprivredom i stočarstvom. Biđani su dobili ime po kanalu Biđ, koji se nalazi na jugu sela, inače granica između općine Garčin i Oprisavci, a ujedno i između Bickog Sela i Oprisavaca.

Bicko Selo smješteno je na županijskoj cesti Garčin – Bicko Selo – Oprisavci , te na pruzi Zagreb – Slavonski Brod – Vrpolje. Bicko Selo pripada župi Sv. Mateja u Garčinu, a u selu imaju crkvicu Presvetog Trojstva izgrađenu 1967. godine kojeg su i štovatelji.

KUD Bicko Selo vrlo bogate tradicije i nastupa širom Hrvatske, može se pohvaliti i jedinstvenom manifestacijom *Oj jeseni al' ideš polako*. Uz spomenuti KUD tu je i muška pjevačka skupina *Biđani'.*

NK *Bicko Selo* sudionik je II. ŽNL, a niz godina takmičili su se i u I. ŽNL.

U selu djeluje i radio-amatersku skupinu *Istočna elita* iz Bickog Sela. Športsko ribolovna udruga *Šaran*, koja je osnovana 1958. godine u Garčinu, danas je također sa sjedištem u Bickom Selu i valja napomenuti da su članovi spomenutog ŠRD 2002. godine postali i članovi II. hrvatske ribolovne lige.
Naslovna stranica božićnog izdanja *World* iz 1899. godine, s pričom Marka Twaina.
***New York World*** su bile novine objavljivane u New Yorku od 1860. do 1931. Imale su važnu ulogu u historiji američkog novinarstva.

List nije imao nekog naročitog uspjeha sve dok ga nije otkupio Joseph Pulitzer godine 1883 i na njega počeo primjenjivati razne inovacije. Jedna od njih je bila i Nellie Bly, žena-reporter koja je postala jedna od prvih istraživačkih novinara, često radeći pod krinkom. 

Godine 1890. Pulitzer je sagradio New York World Building, tada najvišu zgradu na svijetu, u kojoj je smjestio sjedište lista. 

Godine 1896. *World* je počeo koristiti tiskarske strojeve u četiri boje kako bi izdavao prilog u boji, koji je uključivao Yellow Kid, jedan od prvih stripova u historiji. Ubrzo nakon toga se uključio u žestoku borbu za tiraž s konkurentskim Hearstovim listom *New York Journal American*.

*World* se u to doba napadao zbog "senzacionalizma", te se za njega počeo koristiti izraz žuta štampa. Iako su neki od tih prigovora bili opravdani, često su kritike bile od strane etabliranih listova koje je čitala viša i srednja klasa, a koje je ugrožavao Pulitzerovo nastojanje da čitatelje dobije u među siromašnim imigrantima.

Nakon Pulitzerove smrti 1911. godine, nadzor nad *Worldom* je prešao na njegove sinove Ralpha, Josepha i Herberta Pulitzera. *World* je godine 1931. prodan Roy Howardu, vklasniku medijskog konglomerata Scripps-Howard. On je odlučio zatvoriti *World*, čiji je posljednji broj tiskan 27.2. 1931. Howard je otpustio svih 3000 zaposlenika, a riječ *World* je dodao svom popodnevnom listu *Evening Telegram* nazvavši ga *New York World-Telegram*.

Povezano
--------

* Joseph Pulitzer
* Historija američkih novina
* Žuto novinarstvo

Literatura
----------

* Brian, Denis. *Pulitzer: A Life.* Wiley, 2001. 438 pp.
* Steele, Janet E. "The 19th Century World Versus the Sun: Promoting Consumption (Rather than the Working Man)." *Journalism Quarterly* 1990 67(3): 592-600. Issn: 0196-3031
* Starr, Louis M. "Joseph Pulitzer and His Most "Indegoddampendent" Editor." *American Heritage* 1968 19(4): 18-21, 82-85. ISSN 0002-8738 on Cobb

Eksterni linkovi
----------------

***New York World*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Slate* article about the World Magazine's graphic design
* Spartacus on the New York World Arhivirano 2008-10-24 na Wayback Machine-u
**Bocholt** je grad i općina od 13,253 stanovnika na sjeveru Belgije u Provinciji Limburg.

Geografske karakteristike
-------------------------

Bocholt se nalazi pored nizozemske granice, na spoju kanala Bocholt-Herentals - Zuid-Willemsvaart.
On je nastao spajanjem naselja; *Bocholt*, *Kaulille*, *Reppel* i *Lozen*.

Historija
---------

Feud Bocholt vjerojatno potječe iz druge polovice 12. vijeka, orginalno se zvao *Bucolt*, a prvi put je dokumentiran 1162.
Bocholt i njegova okolica pripadali su do 1365. tadašnjoj grofoviji Loon, a od 1365. do 1789. i Francuske revolucije Kneževini-biskupiji Liège.
Prvi industrijski pogon otvorio je 1758. Adriaan Geerkens to je bila pivovara, kasnije poznata kao Martens.

Naselje *Kaulille* prvi put je dokumentirano 1249.

Najstarije naselje u općini Bocholt je *Reppel* koji je prvi put dokumentiran 758. u Willibrordovoj oporuci.
On je sa svojom tvornicom arsena i tvornicom žice (koje više ne rade) dugo bio industrijsko srce općine.

*Lozen* je dugo bio slabo naseljen jer je bio močvaran. Njegov rast potaklo je iskapanje kanala Zuid-Willemsvaart (1821.-1826.) i Bocholt-Herentals (1843.).

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Bocholt, Njemačka

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Belgium, Limburg*" (engleski). City population. Pristupljeno 11.05. 2022.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Geschiedenis*" (nizozemski). Gemeente Bocholt. Pristupljeno 11.05. 2022.
3. ↑  „*Jumelage met Duits Bocholt*" (nizozemski). Gemeente Bocholt. Pristupljeno 11.05. 2022.

Vanjske veze
------------

***Bocholt (Belgija)*** na Wikimedijinoj ostavi

```
**Gemeente Bocholt* (službene stranice) (`nl`)
```
Na ovoj stranici se nalazi popis kraljeva **Lidije**, drevnog kraljevstva u Zapadnoj Anadoliji. Grci iz Homerovog doba su Libiju znali pod nazivom Meonija, što je vjerojatno njen raniji naziv. Dolje su navedene tri dinastije koje se spominju u drevnim izvorima; prva je u potpunosti mitska, druga počinje kao mit a završava u historijskim zapisima, a treća u potpunosti historijska. Najstarija od njih je suvremenik buntovnog guvernera Madduwatte od Zippasle i njegovog nasljednika Tarkhundaradu, spomenutih u hetitskim spisima; međutim veza između njih je spekulacija.

Kraljevi Lidije
---------------

### Atijadi (Tantalidi)

*Herodot navodi Manesa kao prvog kralja Meonije, te njegovog sina po imenu Atys (Atil). Drugi izvori, kao Strabon, navode Tmola i njegovog sina Tantala kao vladare oblasti u to vrijeme, s prijestolnicom u Sipilu. S obzirom da je Omfala član obje porodice, zaključuje se da su one identične.*

* Manes (Tmol) (rasporen na smrt od strane bika)
* Omfala (udovica Tmola, koga je naslijedila na prijestolju)
* Atys (Tantal) (sin Zeusa i Pluto, posinak Tmola, ponuđen od strane sina Pelopsa za gozbu bogovinma)
* Lid (Broteas) (sin Tantala i Dione, koji je poludio i bacio se u vatru)
* (Tantal) (sin Broteasa, oženio Klitemnestru ali nikad nije vladao u Lidiji)

### Heraklidi (Tilonidi)

*Nakon što je uzurpirala prijestolje, ova polulegendarna dinastija, s prijestolnicom u Sardu, imala je, po Herodotu, 22 vladara koja su vladala 505 godina. Oni podječu od veze Omfale i mitskog junaka Herakla (poznatog kao Tilon u Lidiji). Kraljevstvo se prozvalo Lidija po posljednjem kralju ranije dinastije*.

* Agron 1221-? .pne. (sin Nina, sina Bela, sina Alkeja, sina Herakla i Omfale)
* (17 kraljeva, imena nepoznata, svi nasljeđuju oca i sina)
* Ardis I (Ardysus I) 795-759. pne. (sin prethodnika)
* Alijat I 759-745. pne. (sin Ardisa I)
* Meles (Myrsus) 745-733. pne. (sin Alijata I)
* Kandaul (Mirsil) 733-716. pne. (sin Melesa, ubijen od Giga)

### Mermnadi

*Iako je u potpunosti historijska, datumi za ovu dinastiju nisu bili sa sigurnošću utvrđenu. Tradicionalni datumi su izvedeni od Herodota, koji daje dužine vladavine svakog kralja; međutim, njih moderni naučnici dovode u sumnju na osnovu sinkronizama s asirijskom historojom. Dolje su navedene obje verzije (potonja u zagradama).*

* Gig 716-678. pne. (*ili* cca.*680-644. pne.*) (suprug Kandaulove udovice)
* Ardis II (Ardysus II) 678-629. pne. (*ili 644-*cca*.625. pne.*) (sin Giga)
* Sadijat 629-617. pne. (*ili* cca*.625-*cca*.600. pne.*) (sin Ardisa II)
* Alijat II 617-560. pne. (*or* cca*.600-560. pne.*) (sin Sadijata)
* Krez 560-546. pne. (*ili 560-547. pne.*) (sin Alijata II)
**Nagrada Višnja Machiedo**, hrvatska književna nagrada za najbolje književno-esejističko djelo napisano na hrvatskom jeziku.

Osnovno o nagradi
-----------------

Nagradu je ustanovio Hrvatski P.E.N. centar 2013. godine, a nosi ime Višnje Machiedo. Dodjeljuje se svake godine za najbolje književno-esejističko djelo napisano na hrvatskom jeziku u produkciji nakladnika registriranih u Republici Hrvatskoj a objavljeno u prošloj godini. Prijedloge za dodjelu nagrade mogu podnositi građani Republike Hrvatske, javni i drugi djelatnici u kulturi, udruge i druge pravne osobe u kulturi, ustanove u kulturi i ostale pravne osobe koje imaju sjedište u Republici Hrvatskoj. Prijedlog za dodjelu Nagrade treba biti pismeno obrazložen i sadržavati osnovne podatke o auktorici/auktoru, odnosno suauktorima predloženim za dodjelu Nagrade, te obrazloženje razloga za dodjelu Nagrade. Pet primjeraka knjiga šalje se na adresu Hrvatskog PEN centra. Nagrada se sastoji od novčanog iznosa 10.000 kn i plakete. Dodjeljuje se na rođendan Višnje Machiedo, 27. ožujka.

Dobitnici
---------

Dosadašnji dobitnici:

* 2013.: Ingrid Šafranek za knjigu *Bijela tinta*.
* 2014.: Viktor Žmegač za knjigu *Europa x 10*.
* 2015.: Renata Jambrešić Kirin za knjigu *Korice od kamfora*.
* 2016.: Morana Čale za knjigu *O Duši i tijelu teksta: Polić, Kamov, Krleža, Marinković*.
* 2017.: Ljiljana Filipović za knjigu *Klub krivaca*.
* 2018.: Dorta Jagić za knjigu *Veće od kuće*.
* 2019.: Slobodan Šnajder za knjigu *Umrijeti u Hrvatskoj*

Izvori
------

1. 1 2 3  R.P.B.: *Nagrada Višnja Machiedo za najbolje književno-esejističko djelo u 2019. godini. - poziv*  Culturenet.hr. 13. siječnja 2020. Pristupljeno 22. siječnja 2020.
**Njuh**, vrsta osjeta koji nastaje kod mirisne čestice podražuju receptore njuha, tzv. Schultzeove stanice, kojih u čovjeka ima oko 600 000, a raspoređene su po mirisnoj regiji u sluznici gornje nosne školjke. Temeljni dijelovi nosa građeni su od koštanog i hrskavičnog tkiva .Oni čine korjen nosa i nosnu pregradu **septum**, koja uzdužno dijeli nosnu šupljinu popola. Kosti lubanje iza nosa pune su šupljine koje se nazivaju paranazalni sinusi. Oni se otvaraju u nosnu šupljinu , te su poput nosnih puteva prekriveni sluznicom .Osjet njuha čovjeka, majmuna, ptica, gmazova i vodozemaca mnogo je slabiji od osjeta njuha ostalih sisavaca.

Sastoji se od organa za njuh, to su osjetilne stanice njuha smještene u sluznici u gornjem dijelu nosne šupljine. Ove stanice se podraže u prisutnosti raznih plinovitih kemijskih tvari koje se otapaju na sluznici. Živčani impuls od osjetilnih stanica njuha odlaze njušnim živcem do centra u velikom mozgu gdje nastaju mirisi. 

Anosmija je odsutnost osjeta mirisa, odnosno gubitak njuha. Ona može biti privremena ili trajna.

Vidi još
--------

* vid
* sluh
* opip
* okus

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **biologiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |


***Njuh*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bitka kod al-Sannabre** se 28. juna 1113. odigrala u sjeveroistočnoj Palestini (današnji Izrael) između križarske vojske pod jeruzalemskim kraljem Balduinom I na jednoj, i muslimanske seldžučke vojske pod emirima Mawdudom od Mosula i Toghtekinom od Damaska na drugoj strani. Do njih je došlo tokom jednog od niza pohoda koje su 1110-ih seldžučki vladari vodili protiv križarskih država na Levantu na poziv seldžučkog sultana Muhameda I. Godine 1113. su Mawdud i Toghtekin napali Jeruzalemsko Kraljevstvo. Njihove vojske su prešle Jordan južno od Galilejskog mora. Nedaleko od mosta kraj mjesta al-Sannabra Mawdud je fingiranim povlačenjem uvukao Balduinove križare u klopku u kojoj su potučeni. Križarska vojska je sačuvala dovoljno kohezije da se povuče na obližnji brežuljak i tamo utvrdi logor. Dolazak križarskih pojačanja je spriječio Seldžuke da eksploatiraju pobjedu te su se nakon toga povukli u Damask, gdje je nedugo potom Mawdud ubijen od asasina.

Izvori
------

* Smail, R. C. *Crusading Warfare 1097-1193.* New York: Barnes & Noble Books, (1956) 1995. ISBN 1-56619-769-4
**Bitka jarbola** (arapski: معركة ذات الصواري, romanizirano *Dhat Al-Sawari*) ili **Bitka kod Feniksa** je bila pomorska bitka koja se za vrijeme bizantsko-arapskih ratova odigrala godine 655. ispred obale Likije između arapsko-muslimanske rašidunske flote na jednoj, i bizantske flote pod carem Konstansom II sa druge strane. Predstavljala je prvi veći okršaj između bizantske i novosnovane arapske mornarice. Bizantinci, koji su u prethodne dvije decenije na kopnu trpili samo poraze u sukobima u Arapima, uzdali su se u svoju dotadašnju nadmoć na moru. I ona je, međutim, dovedena u pitanje kada su Arapi na novoosnovanom Levantu počeli graditi vlastite ratne brodove, te tako stvorenu flotu iskoristili da bi 649. osvojili Cipar i 654. Rodos. Arapski vojskovođa Abdullah ibn Saad je ta područja nastojao iskoristiti kao baze sa kojih bi poduzeo napad na Konstantinopol; Konstans II je okupio veliku flotu da to spriječi. Kada su se obje flote srele, došlo je do sukoba u kome su obje strane pretrpile velike gubitke. Historijski izvori sugeriraju da su Bizantinci potcijenili svoje protivnike, odnosno koristili neadekvatnu taktiku, pregusto grupirajući vlastite brodove i omogućivši Arapima bolju pokretljivost. Na kraju su Arapi odnijeli prevagu i nanijeli Bizantincima veliki poraz, a sam Konstans II je bijegom jedva izvukao živu glavu. Bitka jarbola je ustanovila arapsku pomorsku hegemoniju na Istočnom Mediteranu, ali do planiranog napada na bizantsku prijestolnicu nije došlo zbog izbijanja građanskog rata među samim muslimanima sljedeće godine. To je Konstansu II dalo dragocjeno vrijeme da se pripremi za nastavak muslimanske ofenzive deceniju kasnije.

Koordinate: 36°16′55″N 30°15′39″E﻿ / ﻿36.281898°N 30.260732°E﻿ / 36.281898; 30.260732
**Narativno novinarstvo** koristi književni pristup u izvještavanju, a to podrazumjeva opis osjećanja i misli. Mada je dozvoljena subjektivna obrada, autor tekst piše u skladu sa novinarskim načelima: objektivnosti, tačnosti, neposrednosti i relevantnosti za društvo prenoseći činjenice. Osim faktičkog, istorijskog i naučno-društvenog konteksta, ono nastoji da čitaoce umiješa u opisane događaje i da ga navede na još veći intelektualni i emotivni angažman. Finalni tekst, kao i informativni, prije objavljivanja pregleda urednik. Novinari dnevnih informacija obraćaju se javnosti koja nema predhodnih spoznaja o tom događaju, a narativno novinarstvo podrazumjeva obraćanje publici koja ima predhodu spoznaju o toku opisanih događaja.Kao i u književnom pristupu, autor pokušava čitaoca približiti učesniku, dakle, razgovara sa akterima da bi vijerno dočarao osjećanja i misli, dok književnik nema obavezu da razgovara. 

U svim dostupnim analizama, teoretičari ističu tri osobine ove vrste novinarstva:

* Dramatičnu književnu
* Intenzivno izvještavanje
* Objektivno izvještavanje saopšteno subjektivno, odnosno mišljenje koje autor unosi u interpretaciju

U obradi teme, autori koriste neku od formi literarnog novinarstva: reportažu, esej ili feljton. Narativno novinarstvo se naziva još i "literarno novinarstvo" i "novi žurnalizam". Sa aspekta kredibiliteta ove vrste novinarstva, Pulicerova nagrada se regularno dodjeljuje autorima ove vrste novinskih priča već decenijama. Takođe, sve najuglednije američke novinske edukativne institucije imaju ovu vrstu novinarstva u svom predavačkom programu, između ostalih i katedre na Harvardu i Stenfordu. Kongresi autora i trenera narativnog novinarstva održavaju se redovno širom svijeta.

Izvori
------

1. ↑  Vesna Đurić: *Izazovi žurnalističkih istraživanja*
**Muzej Slavonije** jedna je od najstarijih, a po veličini fundusa i najznačajnijih muzejskih ustanova u Hrvatskoj. Osnovan je 1877. kao "Muzej slobodnog i kraljevskog grada Osijeka", donacijom bogate zbirke novca, oružja i medalja osječkog sakupljača starina, veletrgovca Franje Sedlakovića.

Povijest
--------

Muzej je u svojim počecima ima pretežno arheološku i numizmatičku orijentaciju (slično kao i drugi muzeji u ovim našim europskim prostorima tih godina). Godine 1888. Muzej je preseljen u novosagrađenu zgradu Kraljevske velike realke i smješten u dvije prostorije

Muzej Slavonije u Osijeku osnovan je 1877. godine kao Muzej Slobodnog i kraljevskog grada Osijeka. Utemeljen na donaciji od preko 2. ooo predmeta izloženih u dvjema vitrinama dvorane za sjednice Gradske vijećnice, tijekom vremena postao je, s gotovo pola milijuna predmeta, najveći kompleksni muzej u Republici Hrvatskoj, koji od 1994. godine ima nacionalni status. Muzejska građa razvrstana je u stotinjak zbirki, a brigu o prikupljanju, očuvanju, obradi i predstavljanju fundusa danas vodi 34 djelatnika.

Muzej je, više puta mijenjao lokacije, a od 1946. godine nalazi se u Tvrđi, u zgradi nekadašnjeg Gradskog magistrata.

Tijekom velikosrpske agresije na Hrvatsku zgrade Muzeja Slavonije teško su oštećene, ali na sreću većih oštećenja građe nije bilo.

Djelatnost
----------

Djelatnost muzeja definirana je zakonskom legislativom vezanom uz muzeje. Muzej radi na sustavnom sabiranju, čuvanju, restauriranju i konzerviranju, prezentaciji te trajnoj zaštiti muzejske građe s područja nadležnosti muzeja.

Izvori
------

* Ministarstvo kulture Arhivirano 2008-06-08 na Wayback Machine-u

1. ↑  Muzej Slavonije Osijek - Info
2. ↑  Muzej Slavonije Osijek - Muzej
3. ↑  Muzej Slavonije Osijek - Kontakt

Vanjske poveznice
-----------------

* Mrežne stranice Muzeja Slavonije

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s mrežnih stranica Ministarstva kulture Republike Hrvatske. Vidjeti dopusnicu Ministarstva kulture.
Koordinate: 45°33′36″N 18°41′44″E﻿ / ﻿45.560075230986875°N 18.69546890258789°E﻿ / 45.560075230986875; 18.69546890258789
**San Martín** (španjolski: *Departamento de San Martín*) je jedan od 24 departmana na koji je Peru podjeljen.

Karakteristike
--------------

Smješten na sjeveru zemlje, na sjeveru graniči sa Departmanom Amazonas, na sjeveru i sjeveroistoku sa Departmanom Loreto, na jugu sa Departmanom Huánuco i na zapadu sa Departmanom La Libertad.

San Martín je svojom površinom od 51,253 km² 7 peruanski departman, a brojem stanovnika kojih ima 899, 648 - 8 najmanje naseljen.

Administrativni centar departmana je grad Moyobamba koji ima 52,465 stanovnika

Departman je administrativno podjeljen na 10 provincija to su; Bellavista (60,893), El Dorado (42,983), Huallaga (30,097), Lamas (88,637), Mariscal Cáceres (73,193), Moyobamba (133,631), Picota (44,039), Rioja (131,651), San Martín (218,074), Tocache (76,450) i 78 distrikta

Izvori
------

1. 1 2 3  „*San Martín Region in Peru*" (engleski). City population. Pristupljeno 25.05.2023.
2. ↑  „*Moyobamba in Moyobamba (San Martín Region)*" (engleski). City population. Pristupljeno 25.05.2023.

Vanjske veze
------------

***San Martín (departman)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobierno Regional San Martín* (službene stranice) (`es`)

| * p
* r
* u
Departmani Perua |
| --- |
| 
* Amazonas
* Áncash
* Apurímac
* Arequipa
* Ayacucho
* Cajamarca
* Callao
* Cuzco
* Huancavelica
* Huánuco
* Ica
* Junín
* La Libertad
* Lambayeque
* Provincija Lima
* Loreto
* Madre de Dios
* Moquegua
* Pasco
* Piura
* Puno
* San Martín
* Tacna
* Tumbes
* Ucayali

 | Zastava Perua |

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Michelangelo Merisi da Caravaggio: Narcis, 1594.
**Narcis** ili **Narkis** (grč. **Νάρκισσος**, *Nárkissos*) u grčkoj mitologiji lijepi je mladić iz Tespije u Beotiji koji se zaljubio u vlastiti odraz u jezeru.

Mitologija
----------

### Arhajska inačica

Priča o Narcisu zapravo je bila moralna priča u kojoj su ponosnog i bezosjećajnog Narcisa kaznili bogovi zato što je prezrivo odbio sve svoje muške udvarače. 

Mladić Aminija volio je Narcisa, ali ga je ovaj odbio. Da bi ga izgrdio, dao mu je mač kao dar. Aminija ga je iskoristio te se ubio na Narcisovu kućnom pragu i molio se Nemezidi da Narcis jednog dana osjeti bol neuzvraćene ljubavi.

Ta je kletva ispunjena kad je Narcis bio očaran svojim odrazom u jezeru te je pokušavao zavesti prekrasnog dječaka, ne shvaćajući da je to on. To je shvatio kad je pokušao poljubiti svoj odraz. Potom je uzeo svoj mač i ubio se zbog tuge, a njegovo se truplo pretvorilo u cvijet narcis (sunovrat).

### Narcis i Eho

  

Nimfa Eho zaljubila se u mladića Narcisa koji je bio toliko prekrasan da bi se svaki mladić ili djevojka istog trena zaljubili u nj. No, Narcis je bio bezosjećajan te nije nikoga volio. Jednog ga je dana srela i Eho, personifikacija jeke, te se zaljubila. Budući da nije mogla razgovarati s njim, slijedila ga je samo da ga vidi, ali dovoljno daleko da ne bude viđena.

Narcis se izgubio i povikao: "Ima li koga ovdje?" Eho, nimfa jeke, uzvratila je: "Ovdje, ovdje, ovdje." Narcis je zatražio osobu da se pokaže te je Eho to i učinila. Nije mogla govoriti pa mu je rukama pokazala koliko ga voli. Narcisu se nije sviđalo što ga toliko ljudi voli te ju je odbio. Eho, slomljena srca, molila se Afroditi da je usmrti. Njezina je molitva uslišena, ali se Afroditi svidio njezin glas pa ga je pustila da zauvijek živi kao jeka.

### Ovidijeva inačica

U Ovidijevoj inačica mita iz *Metamorfoza* piše da se jedna djevojka zaljubila u Narcisa, ali ju je on odbio kao i sve ostale. Molila se bogovima da Narcis pati od neuzvraćene ljubavi baš kao što je on učinio svima ostalima. Molitvu je uslišala boginja Nemezida te ga proklela da se zaljubi u vlastiti odraz. Na posljetku Narcis umire slomljenog srca te dospijeva u Had gdje ga zauvijek muči njegov odraz u rijeci Stiks.

Literatura
----------

Postoji nekoliko inačica ovog mita: Ovidijeva u *Metamorfozama*, Pauzanijina iz *Vodiča kroz Grčku* te još nekoliko fragmenata.

Pauzanija smatra nevjerojatnim da se netko mogao zaljubiti u vlastiti odraz pa opisuje drugu inačicu mita. Naime, Narcis je imao sestru blizanku. Oboje su se odijevali slično i lovili zajedno te se Narcis zaljubio u nju. Kad je omrla, Narcis ju je oplakivao i pravio se da je odraz koji je vidio u vodi njegova sestra.

Pauzanija također govori da je cvijet narcis stvoren kako bi privukao Perzefonu, Demetrinu kćer, da ga ubere. Tako se odvojila od svojih družica, a Had ju je oteo.

Eksterni linkovi
----------------

***Narcis*** na Wikimedijinoj ostavi

* Narcis u grčkoj mitologiji (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 67257842
* LCCN: nb2016002049
* GND: 118586467
* SUDOC: 027724417

 |
**Muzej hrvatskih arheoloških spomenika** (**MHAS**), muzejska ustanova smještena na predjelu Meja u Splitu.

Muzej je izvorno osnovan u Kninu 1893. godine. Poslije Drugog svjetskog rata preseljen je u Split, a od 1976. godine nalazi se u sadašnjoj zgradi.

U fondu muzeja nalazi se bogata i vrijedna zbirka ranosrednjovjekovnih kamenih spomenika, zbirke oružja i oruđa, nakita, novca i drugih predmeta. Osobito su važni epigrafski spomenici 9.-12. stoljeća na kojima se nalaze uklesana imena hrvatskih narodnih vladara i drugih visokih dostojanstvenika.

U MHAS-u je kao konzervator i crtač radio hrvatski slikar Bartol Petrić.

Izvori
------

1. ↑  MHAS Split > o muzeju > povijesni pregled
2. ↑  MHAS Split > o muzeju > opći podaci
3. ↑  MDC | Muzej hrvatskih arheoloških spomenika | Info

Vanjske veze
------------

* 

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***Muzej hrvatskih arheoloških spomenika***

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 157148344
* LCCN: n83215937
* SUDOC: 130424471

 |
| 

SKADARSKAulica |
| --- |
|  |
| **Opština** | Opština Stari grad (Beograd) |
| **Početak** | Dečanska ul. |
| **Kraj** | Ul. Đorđa Jovanovića |
| **Dužina** | 590 m |
| **Širina** | 10 do 14 m |
| **Stvorena** | pre 1720. |
| **Nazvana** | nepoznato |
|  |
|  |
| 


 |



**Skadarlija** je boemska četvrt u centru Beograda (Skadarska ulica). Svakog dana Skadarliju poseti oko 20.000 ljudi.

Istorija
--------

Skadarska ulica, dužine oko 500 metara, nalazi se u najstrožem centru Beograda. Zbog blizine Narodnog pozorišta, tu su krajem 19. i početkom 20. veka stanovali mnogi glumci. Uz glumce su naravno došli i drugi umetnici, pesnici, pisci, slikari. 

Poznato je da glumci (verovatno zbog treme) ne jedu ništa pre predstave. Prilika da se nešto prezalogaji, a i popije, je upravo posle predstave, kada padne tenzija i već se bliži ponoć. Zbog toga su u Skadarliji nikle mnoge kafane, neke od najstarijih u Beogradu. Tu su zore dočekivali umetnici koji su ušli u istoriju srpske kulture: Đura Jakšić, Danilo Danilović, Dobrica Milutinović i Čiča Ilija Stanojević...

Skadarlija je bila slabo osvetljena, popločana kaldrmom, kako je to bio običaj u tursko doba. Taj starinski izgled zadržan je i danas, samo je prostor između kamenja zaliven betonom.

Tako je i nastao stih: 

„Noću,   

kad je sitni sat,   

ideš Skadarlijom,   

da polomiš vrat!"

Skadarlija danas
----------------

Skadarlija, koja je počela da liči na ostale ulice Beograda, je za potrebe turizma rekonstruisana da ponovo liči na Skadarliju sa početka 20. veka. Skadarlija je danas jedno od obaveznih mesta koje posećuju strani turisti. Tu su čuvene kafane *Tri šešira*, *Dva jelena*, *Ima dana...*, *Putujući glumac*, u kojem se osim restorana sa nacionalnom i italijanskom kuhinjom pruža i usluga smeštaja. U okviru restorana *Putujući glumac* nalazi se kompleks *-{Travelling Actor}-*.

Skadarlija je i mesto gde se posle svadbe dolazi na jelo i provod. Naravno, sve domaće đakonije su na meniju pomenutih kafana.

Na Skadarliju se naslanja i nekadašnja Beogradska industrija piva, tu su pekare, poslastičarnica, galerije i kafići, pa čak i jedna škola. Postoji i pivnica i tržni centar, a ima se šta pojesti i stojeći, kupovinom hrane iz okolnih kioska. Na dnu Skadarlije (ulica je blago strma) je i druga po veličini, beogradska pijaca Bajloni.

Galerija
--------

* Skadarlija, ulaz sa gornje straneSkadarlija, ulaz sa gornje strane
* Kaldrma u SkadarlijiKaldrma u Skadarliji
* Skadarlija uvečeSkadarlija uveče
* Bratimljenje Skadarlije sa MonmatromBratimljenje Skadarlije sa Monmatrom

Spoljašnje veze
---------------

***Skadarlija*** na Wikimedijinoj ostavi

* VikiKarta
* Romantično boemska Skadarlija, knjiga o Skadarliji
* Skadarlija Arhivirano 2011-01-13 na Wayback Machine-u, Virtuelna šetnja Skadarlijom
*Za ostale upotrebe, v. Narcis (razvrstavanje).*
**Narcis** (*Narcissus*) je bio rimski sportaš, najvjerojatnije hrvač, iz 2. vijeka. Najpoznatiji je kao ubica rimskog cara Komoda, koji ga je prije toga bio uposlio kao svog hrvačkog partnera, i osobnog trenera čiji je zadatak bio Komoda pripremati za gladijatorske nastupe u Koloseumu. Godine 192. priključio se zavjeri nekoliko senatora koje je vodio pretorijanski prefekt Kvint Emilije Let, a koji su namjeravali ubiti cara.

31. decembra je Komodova konkubina  i zavjerenica Marcija dovukla Narcisa u carevu spavaću sobu. Komod je prema navodima historičara bio pijan nakon što ga je Marcija otrovala te je Narcis svog gospodara zadavio u kadi ili, prema Herodijanu, u krevetu.

Fiktivni lik generala Maksima Decima Meridija (koga tumači Russell Crowe) u filmu *Gladiator*) se djelomično temelji na Narcisu, isto kao i na generalu Marku Noniju Makrinu, Spartaku, Cincinatu i Maksimu iz Hispanije.

Izvori
------

1. 1 2 3  Cassius Dio, *Roman History*, Book LXXII, pg. 117.
2. 1 2 3  Lampridius, *Historia Augusta.* "Life of Commodus," pg. 306.
3. 1 2 3  Herodian of Antioch, *History of the Roman Empire from the Death of Marcus Aurelius to the Accession of Gordian III*, I.i.; Gibbon, *Decline and Fall of the Roman Empire*, 1.4.
**Belhadin Šahbaz** (Doboj, 1. 7. 1967 - Luštica, 2. 9. 2011), vojni pilot, potpukovnik vojske Crne Gore i pukovnik Jugoslavenske narodne armije.

Biografija
----------

Potpukovnik Belhadin Šahbaz je rođen 1. 7. 1967 u Doboju u porodici Omera Šahbaza. Završio je srednju vojnu školu Maršal Tito Jugoslavenskog ratnog zrakoplovstvo (JRZ) u Mostaru i Vojnu vazduhoplovnu akademiju u Zemuniku kod Zadra. Tijekom vojne karijere prošao je dužnosti od pilota u odjeljenju, komandira Transportnog helikopterskog odjeljenja, referenta za bezbjednost letjenja, Službu traganja i spašavanja (STS) i nastavnika letjenja u Helikopterskoj eskadrili, pomoćnika komandanta za gađanje i raketiranje (GiR), STS i transport u Helikopterskoj eskadrili. Potpukovnik Šahbaz je imao završen kurs nastavnika letjenja i kurs probnih pilota. U svojoj bogatoj letačkoj karijeri ostvario je preko 1.500 sati naleta, na vazduhoplovima Utva-75, Gazelle Soko SA 341 i Mil Mi-8 na kojem je bio vođa vazduhoplova. 16. 6. 2005 godine bio je odlikovan Ordenom trećeg stepena za zasluge u oblastima odbrane i bezbjednosti. Potpukovnik Šahbaz je smrtno stradao 2. 9. 2011 godine upravljajući helikopterom Gazelle Soko SA 341 koji se oko 11.10 sati srušio na poluostrvu Luštica, između plaža Dobreč i Žanjice. U nesreći su također poginuli major Ivan Obradović i stariji vodnik I klase Vidoje Tomić. Stradali su tokom redovnog zadatka obuke, kada je njihov helikopter udario u stenu na 10 metara od mora. Potpukovnik Šahbaz je bio oženjen za Ljiljanu Bukilić-Šahbaz sa kojom ima kćerku Lanu.