recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Konrad Crveni** (njemački: ; cca. 922 - 10. august 955) bio je vojvoda Lotaringije iz Salijske dinastije, koji je vladao od 945. do 953.

Bio je sin Wernera V, grofa od Nahegaua, Speyergau i Wormsgaua. Majka mu je bila sestra njemačkog kralja Konrada I. Oca je naslijedio 941. te dobio dodatne teritorije u Nidagauu. Godine 944. ili 945. ga je kralj Oton I imenovao vojvodom Lotaringije.

Godine 947. se oženio za Liutgarde, kćer Otona i Edith, kćeri engleskog kralja Edwarda Starijeg. Sa Liutgard je imao sina Otta, kasnijeg vojvodu od Švapske i Koruške. 

Godine 953. se Konrad pridružio Otonovom sinu, švapskom vojvodi Liudolfu, u ustanku protiv Otona. Za razliku od Švapske, podanici u Lotaringiji se nisu pridružili svom vojvodi. Oton je pobunjenike porazio, a Konradu je vojvodstvo oduzeto i predano Otonovom bratu, kelnskom nadbiskupu Brunu I.

Već sljedeće godine se Konrad pomirio sa svojim tastom. Sudjelovao je u pohodu protiv slavenskog plemena Ukrani u današnjem Uckermarku. Sljedeće godine je u sudjelovao u bitci kod Lechfelda. Tokom bitke je, prema navodima Widukinda od Corveya, bilo strahovito vruće, te je u jednom trenutku Konrad počeo skidati oklop kako bi se malo rashladio. U tom trenutku ga je pogodila mađarska strijela u vrat, a od čega je poginuo.

Konradovo tijelo je preneseno u Worms, gdje je sahranjen u tamošnjoj katedrali.

Literatura
----------

* Weinfurter, Stefan. *The Salian Century: Main Currents in an Age of Transition*, 1999

|  |
| --- |
| Konrad Crveni **Salijska dinastija** **Rođen/a:** cca. 922  **Umro/la:** 955 |
| Njemačka kraljevska porodica |
| Kraljevske titule |
| Prethodi: **vacant**  |  **vojvoda Lotaringije** 944–953 | Slijedi: **Bruno Veliki**  |
Rasprostranjenost Hvarsko-lisičićke kulture
**Grapčeva špilja**  se nalazi oko 1 km jugozapadno od naselja Humca, Jelsa, otok Hvar, Hrvatska. Poznata je i kao arheološko nalazište iz mlađeg neolita (hvarska kultura), eneolitičkoga razdoblja (keramike nakovanske i ljubljanske kulture jadranskoga tipa) sve do bronzanoga doba (ilirska keramika).

Opis
----

Smještena je pri vrhu južne padine otoka Hvara, nad uvalom Virak, na nadmorskoj visini od 225 m. Ulaz u špilju gotovo je sasvim zatvoren urušenim dijelovima svoda koji se u geološkoj prošlosti nastavljao dalje prema jugu. Golemi blokovi krečnjaka, koji su po svoj prilici na tom mjestu ležali i u vrijeme neolita, oblikovali
su idealnu zaštitu za nataloženi. Upravo zahvaljujući tome, sačuvani su arheološki slojevi, jer se sav materijal odložen u špilji u njoj i zadržao.

Špilja se sastoji od jedne jedine poveće dvorane, koja je brojnim sigastim stupovima i zavjesama podijeljena na jednu veliku i nekoliko malih prostorija. Najveće dimenzije dvorane su 25 m u smjeru istok-zapad i 22 m u smjeru sjever-jug. Prema sjeveru se nastavlja desetak metara dugi hodnik koji se strmo uspinje i sasvim je zaliven
sigom. Ukupna površina dvorane iznosi oko 390 m2, od čega 320 metara prekriva humus, dok ostatak otpada na stalaktite i stalagmite koji dominiraju špiljom.

Arheologija
-----------

Istraživanja u špilji traju - uz prekide - već više od 150 godina. Tokom dugog niza godina prikupljena je velika
količina vrijednih nalaza. Prva istraživanja proveo je Grgur Bučić, sredinom druge polovine 19. stoljeća. Grga Novak prvi put je istraživao već 1912. god, a završio 1952. Ubrzo nakon završetka istraživanja objavio je rezultate u obliku monografije i time je taj dio historije na istočnom Jadranu poznat kao Hvarska kultura.

Sistematska iskapanja akademika Novaka u špilji su otkrila tri kulturna sloja od kojih je najzanimljiviji neolitički sloj, bogat ornamentiranom i obojenom keramikom. Keramika je okružena crtežima brodica iz čega se zaključuje da je otok Hvar već tada održavao trgovačke veze s udaljenim krajevima. Slika lađe, nađena u ovoj špilji, potječe iz 3000. godine p.n.e. Urezana je na vazi i predstavlja najstariju sliku lađe u Europi.

Arheološki muzej u gradu Hvaru ima čitav komplet oružja i alata iz tog razdoblja, uključujući kremene noževe, čekiće i strijele, različite ljudske i životinjske kosti, ljuske i keramiku iz tog razdoblja.

Adekvatan materijal ovom materijalu u Grapčevoj špilji (kao i na Korčuli i Lastovu) pronađen je i na nalazištima u zaleđu jadranske obale (Ravlića pećina), a prvenstveno u Lisičićima kod Konjica, u dolini Neretve. U literaturi se kultura naziva i Hvarsko-lisičićka kultura.

### Periodizacija

Zahvaljujući revizijskim iskopavanjima u Grapčevoj špilji obavljenim 1996. godine i na osnovu radiokarbonske analize dobijeni su apsolutni datumi za ovaj arheološki lokalitet:

* hvarski keramički stil pojavljuje se oko 5000. p.n.e. i trajao je tokom čitavog 5. milenijuma (mlađi neolit)
* postoji kontinuitet između mlađeg neolita i bakarnog doba koje traje tokom druge polovine 4. milenijuma
* bronzano doba (Cetinska kultura) je prisutno od sredine 3. milenijuma
**Aerodrom Girona-Costa Brava** (IATA: GRO, ICAO: LEGE) španjolski: *Aeropuerto de Gerona-Costa Brava*, katalonski *Aeroport de Girona-Costa Brava* je drugi po veličini katalonski aerodrom i drugi (rezervni) barcelonski nakon El Prata. Aerodrom leži 13 km jugozapadno od centra Girone, 92 km sjeverno od Barcelone.

Historija i karakteristike
--------------------------

Aerodrom Girona-Costa Brava podignut je 1965. godine, ali sve dok se njime nije počeo koristiti irski Ryanair, imao je katostrofalno malo putnika – prosječno samo oko 275.000. Nakon tog je od 2002. do 2008. broj putnika porastao deset puta, ali je smanjen nakon 2012. godine, tako da se danas njime koristi oko dva milijuna putnika na godinu.

U planu je da Girona-Costa Brava do 2026 postane 4 pista barcelonskog El Prata, u tu svrhu planira se izgraditi prugu lake gradske željeznice od El Prata do Girone-Costa Brave i novi terminal od 60.000 m².

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Girona Airport (GRO)*" (engleski). Girona Airport. Pristupljeno 1. 11. 2014.

Vanjske veze
------------

***Girona-Costa Brava*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Girona-Costa Brava Airport* (`en`)
**Gorenjska** je planinsko alpsko područje uz gornji tok rijeke Save u Sloveniji, sjeverno i sjeverozapadno od Ljubljane. Tokom historije je zajedno s Dolenjskom i Notranjskom pripadala Kranjskoj, a danas figurira kao neslužbena pokrajina.

Geografske karakteristike
-------------------------

Gorenjska ima površinu od 2137 km² i 203 984 stanovnika, smjestila se između sliva Soče na zapadu, sliva Drave na sjeveru, sliva Savinje na istoku, te posavskog gorja i Ljubljane na jugu. Obuhvaća gorje Karavanki, zapadnu, kamnišku stranu Kamniško-savinjskih Alpi, te istočni dio Julijskih Alpi. Jezgru Gorenjske predstavlja 300 do 500 metara visoka Ljubljanska kotlina, koja se proteže od Ljubljane do Žirovnice i Bleda.

Veći su gradovi Kranj, Jesenice, Tržič, Škofja Loka, Kamnik, Domžale i Medvode.

Privreda
--------

Gorenjska spada među najrazvijenije dijelove Slovenije sa snažnom i raznovrsnom industrijom, obrtom i turizmom, kako ljetnim, tako i zimskim. U industriji prevladavaju tri grane: proizvodnja električnih strojeva i aparata, proizvodnja završnih drvnih proizvoda, te metalno prerađivačka industrija.

Osobito je razvijeno stočarstvo te iskorištavanje šuma. Gorenjska se prostire na 10,5 % ukupne površine Slovenije, a sadrži 6,4 % sve obrađene zemlje u Sloveniji, te 7,6 % poljoprivrednog zemljišta, 12,4 % šuma i čak 20,7 posto neplodnog tla. Poljoprivredno zemljište zauzima ukupno 62.231 ha, od čega je 11.922 ha njiva i vrtova, 1.887 ha voćnjaka, 48.205 ha travnjaka i pašnjaka. Veliki dio poljoprivrednog zemljišta u gorskom je i planinskom području.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Slovenia: Administrative Division" (engleski). City population. Pristupljeno 19. 04. 2014.

Vanjske veze
------------

* Slike i prospekti

| * p
* r
* u
Slovenske pokrajine |
| --- |
| Neslužbene pokrajine | Gorenjska • Štajerska • Prekmurje • Koruška • Notranjska • Primorska • Dolenjska | Zastava Slovenije |
| Statističke regije | Gorenjska • Goriška • Jugoistična Slovenija • Koruška • Notranjsko-kraška • Obalno-kraška • Središnja Slovenija • Podravska • Pomurska • Savinjska • Donjoposavska • Zasavlje |
| Historijske pokrajine | Goriška • Koruška • Kranjska • Štajerska • Istra • Trst |
**Kočanska reka** (makedonski: *Кочанска Река*) je mala rijeka u istočnoj Makedoniji, desni pritok rijeke Bregalnice.

*Kočanska reka* izvire na južnim obroncima Оsogovske planine kod mjesta *Retki buki* (*Ретки буки*) na nadmorskoj visini od 1.630 m. Rijeka uvire u rijeku Bregalnicu kod sela *Čiflik* na nadmorskoj visini od 295 m. Rijeka do grada Kočani teče kao planinski vodotok u širokoj klisuri, od Kočana do uvira teče kao ravničarska rijeka.

U svom planinskom dijelu prima veći dio pritoka, a to su *Lolenska*, *Ramnoniviška* i *Mala reka*. Sve pritoke dolaze isključivo s desne strane. Najveći vodostaj rijeka ima za proljeća u aprilu i maju, kad se tope snijegovi sa planinskih visova Оsogovske planine, a najniži u julu i augustu. Rijeka ima prosječan pad od 39,3%.

Kod sela *Dolno Gradče* (6 km od Kočana) napravljena je brana i umjetno jezero - *Gradče*. Ova akomulacija nalazi se na nadmorskoj visini od 465 m, u njoj je 2. 160 000 m3 vode, prostire se na površini od 19 ha.

Rijeka se službeno zove Kočanska, po najvećem mjestu kroz koje protiče, ali je zovu i Kriva reka.
**Kozármisleny** čita se *Kozarmišlenj* (hrvatski: *Mišljen*, njemački: *Mischlen*) je gradić na jugu Mađarske od 6,017 
stanovnika, koji administrativno podpada pod Baranjsku županiju.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kozármisleny leži udaljen 10 km od jugoistočno od Pečuha.

Historija
---------

Kozármisleny je novo naselje formirano tek 1928. ujedinjenjem Kiskozára i Mislenya. Misleny je prvi put dokumentiran 1266. a Kiskozár 1332. Oba naselja su za osmanske okupacije opustjela pa su u 18. vijeku kolonizirana novim stanovnicima. Kiskozár Mađarima i Južnim Slavenima, kasnije Nijemcima. Dok je Misleny koloniziran isljučivo Mađarima.

Kozármisleny je 2007. dobio status grada.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Rumunjska, Ocna Mureș
* Italija, Sezze
* Hrvatska, Kopačevo
* Finska, Orimattila

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary:Baranya" (engleski). City population. Pristupljeno 22. 05. 2016.

Vanjske veze
------------

***Kozármisleny*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Kozármislenya* (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Građanin** odnosno **građanstvo** je izraz koji, ovisno o pravnom, sociološkom ili historijskom kontekstu može imati različita značenja.

Najjednostavnija definicija pojma građanin jest demografska. Ona pod građanima podrazumijeva stanovništvo gradova, odnosno urbanih naselja u nekoj regiji ili državi, nasuprot stanovništvu seoskih naselja koji se nazivaju seljacima. Ovakva podjela je, s druge strane, danas uglavnom napuštena, jer se često vezuje uz kulturološke stereotipove i ideološke predrasude.

Danas je pak daleko češće korištenje naziva građanin kao sinonima za državljanina neke države ili subnacionalnog (poddržavnog) entiteta, što znači da se građaninom smatra čak i osoba koja živi na selu. 

Pojam građanina nije uvijek bio sinonim pojmu državljanin, s obzirom da je evoluirao iz koncepta građanina u starogrčkim polisima. Pod tim pojmom su se tada, pak, podrazumijevali isključivo slobodni muški građani, a što je isključivalo žene, robove i strance (meteci). Taj koncept je kasnije preuzeo i Rim koji je za vrijeme širenja svog Imperija status građanina zadržao samo za osobe rodom iz Rima, dok su sve ostale osobe pod rimskom vlašću bile podanici. Rim je s vremenom dijelove stanovništva pokorenih provincija počeo inkorporirati u svoje građanstvo, a taj je proces dovršen 212. godine kada je Karakala svim slobodnim rimskim podanicima dao status rimskog građanina te je tako ono bilo najsličnije današnjem konceptu državljanstva. 

S raspadom Rimskog Carstva i uspostavom feudalizma u Evropi, pojam građanina vraća svoje ranija značenja, odnosno ograničava se na stanovnike srednjovjekovnih gradova, koji se s vremenom profiliraju u posebnu društvenu klasu s privilegijama u odnosu na robove i kmetove. Na temelju toga će marksistička doktrina uvesti pojam **građanske klase** koja je istovjetna s buržoazijom, te joj suprotstaviti koncept u kapitalizmu stvorene radničke klase. Primjena takve podjele u praksi jest službena ideologija bivše Jugoslavije koja je za svoje stanovništvo koristila izraz *radni ljudi i građani*, a izraz "građanske" koristila za ne-marksističke odnosno ne-socijalističke ideologije, društva i države.

Suvremeno značenje izraza građanin, pak, temelji se na konceptu jednakosti u pravima koji su sproveli tzv. građanske revolucije te na temelju koga su svi državljani postali građanima. Otada se izraz "građanin", najčešće uz epitete "dobri", "aktivni" ili "odgovorni" često koristi za osobe koje aktivno upražnjavaju svoja građanska prava i vrše građanske dužnosti.

U nekim je državama izraz građanin i službeno kodificiran kao ideal, odnosno titula koju su mogli koristiti svi njeni državljani. Primjer za to predstavlja Francuska nakon revolucije,. odnosno Sovjetski Savez nakon preuzimanja vlasti od strane boljševika. U oba slučaja je izraz trebao zamijeniti ranije "reakcionarne" titule kao što je gospodin. Isti se izraz kraće vrijeme koristio u FNRJ pod sovjetskim utjecajem, ali je 1950-ih uveden izraz drug.

V. također
----------

* Purger
* Građanin Kane
**Galicijci** ili **Galižani** (galicijski: **Pobo Galego**) je naziv za romansku etničku grupu koja živi na sjeverozapadu Iberijskog poluotoka, pretežno u Galiciji, autonomnoj zajednici Španije.

Galicijce, koji su kao i većina naroda na Iberijskom poluotoku po vjeri uglavnom katolici, od španskog etničkog korpusa osim kulture i historije razdvaja galicijski jezik, koji ima velike sličnosti s portugalskim. Njega danas razumije oko 80 % stanovnika Galicije, a u svakodnevnom govoru se služi oko 60 %. 

Galicijski nacionalizam datira od 1840-ih kao pokret za kulturni i jezički preporod, dok se od 1931. nametnuo kao pokret za autonomiju Galicije u okviru Španije. Krajem 20. vijeka je Galicija ostvarila autonomiju u skladu s trendovima regionalizma, a galicijski je, uz španski, proglašen službenim jezikom. Međutim, autonomija Galicije, za razliku od Baskije i Katalonije, nije dovela do zahtjeva za daljom devolucijom, odnosno nezavisnošću. To se najčešće objašnjava relativnom ekonomskom nerazvijenošću kao i velikim brojem ekonomskih emigranata.

Pretpostavlja se da Galicijaca ima oko 3-4 miliona.
**Kongamato** je naziv za zagonetno krilato stvorenje koje se spominje u predajama naroda središnje Afrike. Osim tradicionalne predaje i nepotvrđenih svjedočanstava ne postoji nikakav dokaz o postojanju takvog letećeg gmaza. Najbrojnija "viđenja" u zadnjih stotinu godina potjeću iz Zambije, a slična stvorenja su i dio narodne predaje u Kamerunu (*olitiau*) i Gani (*sasabonsam*).

Opis
----

Putopisac Frank H. Meland je putujući močvarnim područjem Džiundu koje se nalaze na sjeverozapadnu Zambije, uz granicu s Kongom i Angolom, priče o neobičnoj životinji zvanoj *kongamato*. Raspitujući se kod lokalnog stanovništva, dobio je detaljan opis tog stvorenja, za kojeg su domoroci tvrdili da je biće poput ptice, ali ne potpuno poput nje, već prije kao nekakav gušter s netopirskim krilima.

Biće je, prema opisu, imalo raspon krila od 120 do 215 cm, tijelo bez perja s glatkom i golom kožom te glavu s zubatim kljunom. Urođenici vjeruju kako je stvorenje opasno i da prevrće čamce te da sam pogled na njega može dovesti do smrti.

Povijest
--------

Kongamato je prvi put postao poznat u zapadnoj literaturi 1923. godine u putopisu Franka H. Melanda *In Witchbound Africa*. Dvije godine ranije, drugi je istraživač, Stany, također čuo priče o mitskom biću nalik pterodaktilu te se zaputio u bezuspješnu potragu za njim.

Godine 1925. novinar G. Ward Price i budući vojvoda od Windsora čuli su kako je jedan gmaz u močvari na području Zimbabvea napao jednog čovjeka, a 1928. je lovočuvar A. Blayney Percival pričao kako je otkrio čudne tragove životinje koja je navodno noću doletjela s Mount Kenye.

Godine 1942. pukovnik C. R. S. Pitman zabilježio je u svojoj knjizi *A Game Warden Takes Stock* kako se u Zambiji u graničnom području s Angolom i Kongom pripovijeda o zlokobnom letećem gmazu.

Još jedno viđenje zabilježeno je 1956. godine kada je inženjer J. P. F. Brown tvrdio da je vidio dva pretpovijesna stvorenja u letu iznad jezera Bangweulu u Zambiji.

Bilješke
--------

1. 1 2 3  McEwan, Karl S. str. 112.
2. 1 2  McEwan, Karl S. str. 113.
3. ↑  McEwan, Karl S. str.

114.

Literatura
----------

* *McEwan, Karl S. Kriptozoologija: svijet zagonetnih životinja, Zagreb, 2004.* ISBN 953-6996-36-7
**Guaire** (španjolski: *Río Guaire*) je rijeka na sjeveru Venecuele, duga 72 km, pritoka rijeke Tuy, poznata po tome što protiče kroz glavni grad Caracas.

Karakteristike
--------------

Guaire se formira u planinama Karipskih Andi, sutokom vodotoka San Pedro i Macarao kod lokaliteta Las Adjuntas, u Distriktu glavnog grada. Od tamo teče u pravcu jugoistoka, preko doline grada Caracasa. Protiče kroz grad Caracas i dijeli ga na dva dijela. Nakon tog utječe u Državu Mirandu i kod grada Santa Teresa del Tuy utječe u rijeku Tuy.

Do početka 20. vijeka Guaire je bio glavni izvor pitke vode i rekreaciona zona Caracasa, ali se zbog eksplozivnog rasta grada početkom 11930ih, pretvorio u kanalizacioni kanal. Dotad su u njoj živjele i dvije vrste endemskih riba; *Chaetostoma guairensis* i *Rhamdia guairensis*, ali ih danas više nema.

Trenutno se razrađuje plan za sanaciju rijeke Guaire, procjenjuje se da bi rijeka mogla biti očišćena do 2014.

Izvori
------

1. 1 2 3   „*Mi Viejo Guaire*" (španjolski). Tuambientelibre. Pristupljeno 22. 10. 2017.
2. 1 2   „*Río Guaire*" (španjolski). Aquatic Experts. Pristupljeno 22. 10. 2017.

Vanjske veze
------------

***Guaire (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Río Guaire* (`es`)
|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

  

**Konica** (na modernom grčkom: Κόνιτσα ; na aromunskom: Conița, *mlada dama*) je grad i dem Epira u Grčkoj, u blizini albanske granice.

Položaj i stanovništvo
----------------------

Konica je upravni centar za Općinu Konicu (Δήμος Κόνιτσας), spada pod Prefekturom Janjine u Epiru.

Izgrađen na padini Pinda, dominira ušću Aoosa u rijeku Vojdomatis. Većina stanovnika su Aromunski Vlasi, zajedno sa Grcima i Albancima, takozvanim *camidima* (τσαμίδες), tj. Albancima muslimanima.

Konica je početna točka za posjete u Nacionalni park Vikos–Aos.

Povijest
--------

Mjesto je bilo naseljeno za Srednjo-bakreno doba (2100–1900 pne.) od Pra-grčkih naroda.
Selo se prvi put spominje pod toponimom *Konica* u *Janjinskoj hronici* iz 1380. godine.

Toponim
-------

Na grčkom je gradić poznat pod imenom Κόνιτσα, dok se sela u okolici zovu *Konitsochoria* u smislu »Konicovlje«. Na albanskom se kaže Konicë, na aromunskom kao Conitsa, na turskom Koniçe. Predpostavlja se da ime dolazi iz slavenskih jezika, po obliku *kon*(*j*), dakle *konj* zajedno sa slavenskom nastavkom –ica. Nerijetko brdska mjesta gdje su bili prijelazi su nosila imena po domaćem konju.

Poznate ličnosti
----------------

* Panagiotis Chatzinikou (1707–1796), poduzetnik i mecena
* Faik Konica (1875–1942), književnik i ambasador
* Mehmet Konica (1881-1948), političar i ministar
* Konstantinos Dovas (1898–1973), političar i general
* Janaq Paço (1914–1991), vajar
* Eleftherios Oikonomou (1956−), političar
* Konstantis Pistiolis, klarinetist

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 158467555
* LCCN: n2002034696

 |
Ovo je članak o naselju u Makedoniji.  Za naselje u Zagrebu, v. Gračani (Zagreb).  

  
Koordinate: 42° 05′ 18" SGŠ, 21° 17′ 35" IGD

**Gračani** (mak. *Gračani*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Gračani pripadaju gradskoj opštini Đorče Petrov grada Skoplja. Gračani su severozapadno predgrađe glavnog grada.

Prirodni uslovi
---------------

Gračani su smešteni u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 20 km severozapadno.

Naselje Gračani se nalazi u istorijskoj oblasti Skopsko polje. Selo je položeno na prvim visovima zapadno od Skopske kotline, koja je ravničarsko područje. Ka zapadu se izdiže planina Veternik. Nadmorska visina naselja je približno 580 metara.

Mesna klima je kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Gračani su prema poslednjem popisu iz 2002. godine bili bez stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su bili Albanci.

Većinska veroispovest bio je islam.

Vidi još
--------

* Grad Skoplje
* Gradska opština Đorče Petrov

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Gračani*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.opstinagpetrov.org.mk Zvanična stranica opštine Đorče Petrov[*mrtav link*]

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Đorče Petrov |
| --- |
| **Četvrti Skoplja** (**Đorče Petrov**  • Vučji Dol  • Novo Selo  • Orizari), **Prigradska naselja** (Gračani  • Kučkovo  • Nikištane  • Orman) |  |
**Kornelije Fusk** (*Cornelius Fuscus*, ? - 86) bio je rimski političar i vojskovođa, poznat po ulozi koju je imao u Godini četiri cara, ali i po katastrofalnom porazu u Domicijanovom dačkom ratu.

Prema Tacitu je poticao iz aristokratske porodice, ali se u doba cara Nerona zadovoljio formalnom titulom viteza i živio "povučenim životom". Međutim, nedugo nakon što se Galba, guverner Tarakonske Hispanije, pobunio protiv cara, upravo je Kornelije Fusk postao jedna od ključnih ličnosti za njen uspjeh, s obzirom da je svojim uticajem uspio uvjeriti nekoliko dotada kolebljivih kolonija u zapadnom dijelu Carstva da mu pruže podršku. Nakon što je u junu 68. i Neronovog svrgavanja preuzeo vlast, Galba je Fuska nagradio mjestom prokuratora provincije Ilirik. Na tom je mjestu Fusk dočekao i Galbinu smrt u januaru 69. kao i smrt njegovog nasljednika Otona u aprilu iste godine. Kada je, pak, Vespazijan digao ustanak protiv novog cara Vitelija, Fusk se formalno priključio guverneru Sirije Gaju Liciniju Mucijanu koji je sa istoka vodio vespazijanske legije na Rim. On i Marko Antonije Prim iz Panonije su potom krenuli na Italiju gdje su u drugoj bitci kod Bedrijakuma porazili vitelijske snage i tako omogućili Vespazijanov dolazak na vlast i uspostavu Flavijevske dinastije.

Historija ne navodi što je bilo sa Fuskom u sljedećim godinama, ali godine 81. ga je Vespazijanov sin, car Domicijan, imenovao pretorijanskim prefektom, odnosno komandantom Pretorijanske garde. Godine 86. je Fusk od Domicijana poslan da porazi Dacija|Dačane pod kraljem Decebalom. Njegova vojska je, međutim, u prvoj bitci kod Tape upala u zajedu te je potpuno uništena, a sam Fusk poginuo.

U rumunjskom historijskom filmu *Dačani* iz 1966. njegov lik je tumačio francuski glumac Georges Marchal.

Napomene
--------

Izvori
------

* Jones, Brian W. (1992). *The Emperor Domitian*. London: Routledge. ISBN 0-415-10195-6.
* Syme, Ronald (1937). „The Colony of Cornelius Fuscus: An Episode in the Bellum Neronis". *The American Journal of Philology* (The Johns Hopkins University Press) **58** (1): pp. 7–18. DOI:10.2307/290158. JSTOR 10.2307/290158.

Eksterni linkovi
----------------

### Primarni izvori

* Cassius Dio, *Roman History* Book 67, English translation
* Suetonius, *The Lives of Twelve Caesars*, Life of Domitian, Latin text with English translation
* Tacit, *Histories*, English translation
Svjetski morski okoliš
Račić veslonožac 
Morska zvjezdača "trnova kruna"
Zelena kornjača 
Morske vidre
Marinska biologija ili biologija mora je grana biologije koja proučava organizme u oceanima, morima i bočatim vodama. Budući da mnoga taksonomska koljena porodice i rodovi životinja obuhvaćaju vrste od kojih neke žive u moru, a druge na kopnu, marinska biologija klasificira vrste prvenstveno na temelju njihova okoliša, a ne taksonomije. Marinska biologija razlikuje se od marinske ekologije po tome što je marinska ekologija usmjerena na interakciju, tj. međusobno djelovanje organizama i okoliša, dok marinska biologija proučava same životinje.

| * p
* r
* u
Osnovne discipline biologije |
| --- |
| Anatomija • Astrobiologija • Biohemija • Bioinformatika • Botanika • Celularna • Ekologija • Embriologija • Teorija evolucije • Fiziologija • Genetika • Genomika • Histologija • Marinska • Mikologija • Mikrobiologija • Molekularna • Morfologija • Paleontologija • Parazitologija • Taksonomija • Zoologija |

***Marinska biologija*** na Wikimedijinoj ostavi
|  |
| --- |
|  |

**Kraljevina Brazil** (portugalski: *Reino do Brasil*) je bila konstituirajuća kraljevina Ujedinjenog Kraljevstva Portugala, Brazila i Algarva koja, međutim, nikada nije imala status nezavisne države. 

Kraljevina Brazil nastala je dekretom regenta Joãa, koji je vladao u ime majke, kraljice Marije I, donesenim 16. prosinca 1815. godine, a kojim je dotadašnji kolonijalni Brazil uzdignut na rang ravnopravne kraljevine u sklopu novoformiranog Ujedinjenog Kraljevstva, ali bez sticanja nezavisnosti. Iako je nominalno bio ravnopravan u uniji s Portugalom, Brazil je faktički bio u podređenom položaju, čemu u prilog ide i dekret kralja Joãa VI od 22. travnja 1821. godine, kojim je, po svom povratku u Portugal, postavio svog sina Pedra, tadašnjeg prijestolonasljednika, za regenta s ovlastima da raspusti cjelokupnu brazilsku vladu u njegovo ime. Brazil je tako dobio samostalnu, ali očigledno devolviranu upravu u sklopu Ujedinjenog Kraljevstva. 

Ipak, Pedro je 7. rujna 1822. godine proglasio nezavisnost Brazila. Dana 12. listopada iste godine prijestolonasljednik Pedro postaje Pedro I od Brazila, čime je službeno formirano Brazilsko Carstvo. Iako faktično nezavisan, Portugal je brazilsko proglašenje nezavisnosti priznao tek sporazumom iz Rio de Janeira 1825. godine, čime je Ujedinjeno Kraljevstvo formalno dokinuto. 

Prema jednoj od odredaba spomenutog sporazuma, João VI je dobio osobnu titulu cara Brazile te je tako ostao titularni vladar novog carstva do svoje smrti 1826. godine.
Koljenasto vratilo (crveno), klipovi (sivo) unutar svojih cilindara (plavo), te zamašnjak (crno) kao dijelovi stapnog mehanizma za pretvaranje pravocrtnog gibanja u kružno gibanje.
Prikaz rezanja kamena (antički Rim) u Hierapolisu, Anatolija.
**Koljenasto vratilo** ili **radilica** je vratilo u stapnim i klipnim strojevima (motor s unutarnjim izgaranjem); dio je njihova mehanizma kojim se pravocrtno gibanje stapova ili klipova (translacija) pretvara u kružno gibanje (vrtnja ili rotacija). Podijeljeno je u više segmenata, od kojih jedni leže u osi vrtnje vratila (rukavci ležajeva), a drugi ekscentrično u odnosu na nju (rukavci koljena). Stapovi ili klipovi povezani su preko ojnice ili klipnjače za rukavce koljena, pa se njihovim pomicanjem vratilo zakreće. Koljenasto vratilo izrađuje se od čelika kovanjem, vrlo rijetko lijevanjem, a gdjekad i od sivoga lijeva. Izrađuje se iz jednoga dijela ili se sastavlja spajanjem pojedinih rukavaca. Osim pogonske osovine vozila ili stroja, koljenasto vratilo u benzinskim i Dieselovim motorima pogoni preko zupčanika, lančanika ili klinastoga remena i pomoćne uređaje motora, kao što su bregasto vratilo, razvodnik paljenja, crpka ulja za podmazivanje, crpka vode za hlađenje, ventilator, generator (dinamo) ili alternator. 

Iz 3. i 4. stoljeća potiču, doduše sporni, tragovi o korištenju pila pokretanih vodenim kolom (primjerice Ausonije, 4. stoljeće), što bi podrazumijevalo uporabu radilice (mehanizam sa koljenastim vratilom i ojnicom) za pretvaranje kružnoga gibanja u pravocrtno. S druge strane neki povijesničari smatraju da je tvrdnja da se utjecaj vodenice u punoj mjeri osjeća tek u srednjem vijeku kriva, a nastala je stoga što rimski povijesničari vodenice rijetko spominju. No noviji arheološki nalazi pokazuju da su one bile uobičajeni dio opreme vila, tvrđava i gradova širom carstva.

Izvori
------

1. ↑   **koljenasto vratilo**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2015.
2. ↑   Basalla, G.: "The Evolution of Technology", Cambridge University Press, Cambridge, 1988.
**Maksimilijan Hohenberg** (Dvorac Belvedere u Beču, Austro-Ugarska Monarhija, 29. 9. 1902 - Beč, Austrija, 8. 1. 1962), najstariji sin nadvojvode Franje Ferdinanda i grofice Sofija Chotek.

Biografija
----------

Maksimilijan (desno) sa ocem, majkom, sestrom i bratom.
Grof Maksimilijan Hohenberg je rođen 29. 9. 1902 godine u dvorcu Belvedere kao drugo dijete prijestolonaslijednika Austro-Ugarske Monarhije Franje Ferdinanda i grofice Sofije Chotek. Nakon izvršenog atentata na njegove roditelje 1914 godine, brigu o Maksimilijanu, njegovoj sestri Sofiji i bratu Ernst, je preuzela njihova tetka Henriette grofice Chotek i bliski prijatelj njihova oca, grof Jaroslav od Thuna i Hohensteina. Službeni skrbnik Maksimilijana, njegove sestre i brata, je postao kralj Franjo Josip I. 31. 8. 1917 austro-ugarski kralj Karlo I. Austrijski je Maksimilijanu i njegovom bratu dodijelio naslov princa, dokle je Sofiji dodijelio plemićki naslov grofice. 1918 godine, novoosnovana Čehoslovačka je ukinula pravo vlasništva njegovih roditelja, uključujući i ono na dvorac Konopiště i imanje u Chlumec nad Cidlinou. Maksimilijan je nakon Prvog svjetskog rata, 1919 godine, zajedno sa sestrom i bratom bio prislijen napustiti Čehoslovačku. Čehoslovačke vlasti su im dozvolile da svaki sa sobom ponese svega 5 kg. prtljage. Preselili su se u Beč i dvorac Artstetten blizu Wachaua. 1919 godine ukinuta im je plemička titula austrijskim zakonom o plemstvu. Anschlussom Austrije 1938 godine, Maksimilijan i Ernest su zbog svojih protunacističkih stavova bili uhićeni. 1. travnja 1938 deportirani su u Koncentracijski logor Dachau zajedno sa 150 ostalih zatvorenika. Cjelokupnu imovinu u Austriji su im konfiscirale vlasti Trećeg Reicha. U logoru su Maksimilijan i Ernst proživljavali konstantna maltretiranja, mučenja i ponižavanja. 1939 godine Maksimilijan je prebačen u Koncentracijski logor Flossenbürg gdje je bio prisiljen raditi u kamenolomu. Pušten je iz logora 1940 godine. Nakon rata postao je gradonačelnik Artstettena, dužnost koju je obnašao do ostavke 1960 godine. Artstetten je u to vrijeme bio dio Sovjetske okupacione zone u Austriji. 1961 godine predstavljao je Ottu von Habsburga u pregovorima sa austrijskim vlastima oko njegova povratka u Austriju iz Španjolske. Maksimilijan Hohenberg umro je u Beču 8. 1. 1962, u šestdesetoj godini života. Mnogi vjeruju da je njegova prerana smrt poslijedica mučenja u logorima nacističke Njemačke. Sahranjen je u obiteljskom dvorcu Artstetten uz oca i majku.

Potomstvo
---------

16. 11. 1926 godine, Maksimilijan je oženio groficu Mariju Elizabetu Bonu od Waldburga sa kojom je imao šestero djece. 

* Grof Franjo od Hohenberga (1927 - 1977);
* Grof Georg od Hohenberga (1929 - );
* Princ Albert od Hohenberga (1931 - );
* Princ Johannes od Hohenberg (1933 - 2003);
* Princ Petar od Hohenberg (1936 - );
* Princ Gerhard od Hohenberg (1941 - ).

Literatura
----------

* Brook-Shepherd, Gordon (1988.). *Die Opfer von Sarajewo. Erzherzog Franz Ferdinand und Sophie von Chotek*, Stuttgart: Engelhorn. ISBN 978-3872030375
Koordinate: 42° 02′ 02" SGŠ, 21° 22′ 17" IGD

**Grušino** (mak. *Грушино*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Grušino pripada opštini Aračinovo, koja okuplja severoistočna predgrađa Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Grušino je smešteno u severnom delu Republike Makedonije.

Od najbližeg većeg grada Skoplja naselje je udaljeno 20 km severoistočno.

Naselje Grušino je u okviru istorijske oblasti Skopsko polje, koja se poklapa sa prostranom Skopskom kotlinom. 

Severozapadno od naselja izdiže se Skopska Crna Gora, dok se sa ostalih strana pruža polje. 

Nadmorska visina naselja je približno 440 metara.

Mesna klima je kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Grušino je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 1.126 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su Albanci (100%).

Većinska veroispovest je islam.

Vidi još
--------

* Opština Aračinovo

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Grušino*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.haracina.gov.mk Zvanična stranica opštine Aračinovo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Aračinovo |
| --- |
| **Aračinovo** • 
Grušino •
Mojanci •
Orlanci |  |
Majka Shipton
Špilja Majke Shipton, Knaresborough
**Janet Ursula Southiel** (o.1488. - 1561.), poznatija kao **Majka Shipton** bila je engleska proročica i vještica.

Legenda
-------

Priča o njenom rođenju sadrži mitološke elemente tipične za vjerovanja o vješticama u to vrijeme. Navodno je njena majka Agatha ostala u drugom stanju s nekim natprirodnim stvorenjem i rodila dijete obdareno natprirodnim moćima. Legenda dalje kaže da je dijete rođeno za olujne noći te da se odmah po rođenju počelo smijati, na što je oluja odmah prestala.

Životopis
---------

Janet je rođena kao vrlo ružno i deformirano dijete, no prema kazivanju bila je jako inteligentna.

Njena majka se po njenom rođenju povukla u samostan, ostavljajući kćer na brigu dadilji. Godine 1512. Janet se udala za Tobiasa Shiptona i odselila u selo Shipton u blizini Yorka. Uskoro se pročulo za njena proročanstva, koja je kasnije zabilježila njena susjeda, a objavio ih je 1646. godine engleski astrolog William Lilly pod naslovom *Collections of Prophecies*.

Vidi još
--------

* Vještice

Bilješke
--------

1. ↑  Vještice, Knjiga sjena, str. 16.

Literatura
----------

* Faust, Viktoria, Vještice, Knjiga sjena, Zagreb, 2000.
**Kunopas** (lat. *Nyctereutes procyonoides*) je mala zvijer iz porodice pasa.

Izvorno potječe iz istočne Azije, s Dalekog istoka, Kine, Japana i sjeverne Indokine. Između 1931. i 1955. 10,000 jedinki preseljeno je u europski dio bivšeg Sovjetskog Saveza kao životinje za lovišta. Koriste se i u proizvodnji krzna. Dalje su se širili i danas su prisutni u Istočnoj i Srednjoj Europi. U Hrvatskoj je zakonski reguliran u Zakonu o lovu, premda ga u stvarnosti nema u prirodi.

Teži do 8 kg (prosječno 7 kg). Krzno je crno-smeđe boje, prugasto i dugodlako. Ima crne mrlje po licu te crne noge i rep s crnim prugama. Njuška je duga i konusna. Na obrazima je dlaka dulja. Rep je relativno kratak i prekriven dugom dlakom. Mijenja težinu ovisno o godišnjem dobu. U jesen pojačano jede, da skupi zalihe za zimu.

Svejed je, ima neobično raznoliku lepezu ishrane za pripadnika porodice psa. Hrani se: voćem, kukcima, beskralježnjacima, a ponekad i malim sisavcima i pticama. Hrana varira o godišnjem dobu. Kada je gladan, bez straha dolazi u ljudska naselja. Može se penjati i po drveću u potrazi za hranom.

Ako živi u hladnim krajevima spava zimski san. Prije zimskog sna, udvostruči težinu.

Monogamna je vrsta, mužjak i ženka žive zajedno cijeli život te zajedno odgajaju mladunčad.

Otkad su čizme "uggs" postale svjetski modni hit, populacija kunopasa u Kini znatno je opala, upravo zbog trgovine krznom, koje se uglavnom koristi za izradu kopija uggsica. Krzno kunopasa se koristi, zbog toga što na proizvode od njihovog krzna ne postoje carinska ograničenja, koja se odnose na proizvode od mačjeg ili psećeg krzna, kakvi se u Kini također mogu pronaći.

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2009-02-19 na Wayback Machine-u Preuzeto 5. svibnja 2013.
2. ↑  Roots C. (2006). Hibernation. Greenwood Press. ISBN 0-313-33544-3.
3. ↑   Arhivirano 2013-05-29 na Wayback Machine-u Preuzeto 5. svibnja 2013.
Planine Kunlun
**Kunlun** je veliki planinski sustav u središnjoj Aziji, građen od vapnenaca, pješčenjaka, škriljevaca, gnajsa i granita, što se prostire između Himalaja i Tanšana i proteže oko 1 600 kilometara (1 000 milja) istočno od Pamira, duž granice Tibeta i Xinjianga u zapadnoj Kini i provinciji Qinghai gdje prelazi u planinske lance središnje Kine.

Izdiže se preko 7 000 metara Liushi Shan, prozvan imenom "*Kunlunska božica*" (7 167 m), donedavno se mislilo da je najviši (Ulugh Mus Tagh; 7 723 m u Tibetu, što se opovrgava). Od niza paralelnih planinskih lanaca glavni su Altun (Altyn Tagh) i Nan Shan na sjeveru; Min Shan na jugu; Qinling Shan na istoku. Kunlun čini prirodnu barijeru između Tibeta i bazena Tarima. Vodeni tokovi teku sjevernim padinama Kunluna i nestaju u pustinjskom pijesku. Vegetacija je oskudna, polu-pustinjska a kraj slabo naseljen nomadskom populacijom koje se bavi uzgojem jakova.

Eksterni linkovi
----------------

***Kunlun*** na Wikimedijinoj ostavi

* Kunlun
Za ostala značenja, v. Maka.
**Maka** je naziv za starovjekovnu pokrajinu (satrapiju) Ahemenidske Perzijske Monarhije, te kasnije Arsakidske i Sasanidske Monarhije. Područje se nalazi u jugoistočnoj Arabiji a obuvaća današnji Bahrein, Katar, UAE i sjeverni dio Omana. Sudeći prema Behistunskim natpisima, Maka je bila dijelom Perzijske Monarhije prije vladavine Darija Velikog (522. – 486. pne.), što znači kako je osvojena u doba Kira Velikog oko 542. pne. Za Kira je poznato kako je vodio pohode na južnoj obali Perzijskog zaljeva, te kako je pretrpio vojne gubitke prilikom prelaska pustinjske Gedrozije. Maka je imala status satrapije sve do osvajanja Aleksandra Makedonskog kada postaje nezavisna zemlja. Prema Herodotu, Maka je u ahemenidsko doba pripadala istoj poreznoj zoni sa Sagartijom.

Izvori
------

1. 1 2 3  „Maka (Livius.org, Jona Lendering)". Arhivirano iz originala na datum 2012-01-12. Pristupljeno 2013-06-12.
2. ↑  Herodot, III. 93.

Vanjske veze
------------

* Maka (Livius.org, Jona Lendering) Arhivirano 2012-01-12 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Ahemenidske satrapije |
| --- |
|  | Perzija • Elam • Babilonija • Medija • Saka • Jonija • Pamfilija • Paflagonija • Kapadokija • Karija • Lidija • Likija • Frigija • Skudra • Cipar • Armenija • Asirija • Kilikija • Taksila • Egipat • Gandara • Satagidija • Gedrozija • Karmanija • Maka • Sagartija • Drangijana • Arahozija • Baktrija • Partija • Arija • Horezmija • Sogdijana • Kuš • Arabija • Hirkanija • Margijana • Dahe • Libija | Ahemenidska perzijska zastava |
**Kunić** je naziv za sitne sisavce iz porodice *Leporidae*. 

Postoji deset rodova kunića. Obično žive 4-10 godina, dok domaći kunić (lat. *Oryctolagus cuniculus domesticus*) može živjeti 6-12 godina, pa i više. Kunići, za razliku od pravih zečeva *(Lepus spp.)*, kopaju jazbine u zemlji. 

Mladi dolaze na svijet poslije mjesec dana gestacije. Rađaju se slijepi i bez dlake, a progledaju s navršena dva tjedna. Stoga se mladi kunići smatraju altricijalnim, za razliku od prekocijalnih zečeva.

Kunići mogu biti divlji i pitomi, a danas ima i vrsta koje se uzgajaju isključivo kao ukrasne životinje. Kunić u prirodi živi u nastambama ispod zemlje. Ženka rađa gole i slijepe mladunce, koji su potpuno ovisni o majci. Biljojedi su, a osnovu prehrane predstavlja korjenasto i lisnato povrće, sijeno i žitarice. Za razliku od zečeva kunići imaju kraće uši i stražnje noge te su općenito sitnije građe.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2007-06-09. Pristupljeno 2014-12-26.

 
Wikivrste imaju podatke o:
***Leporidae***
Bakalović Georgije (1786. Sremski Karlovci - 13. april 1843, Ruma) je srpski slikar.

Učio je u Sremskim Karlovcima kod slikara Stefana Gavrilovića. Radio je pretežno ikonostase, zidne slike i portrete. Jedan broj ikonostasa radio je u društvu slikara i pozlatara Dimitrija Đurkovića.

Sam je slikao ikonostas i svod crkve u Erdeviku 1817. svod Gornje crkve u Sremskim Karlovcima 1824. svod i 12 prazničnih ikona crkve u Vrdniku 1825. ikonostas u Čereviću 1827. svod i obnovu ikone Uspenjske crkve i obnova ikonostasa Nikolajevske crkve u Irigu 1827. ikonostas i svodove Jovanovske crkve u Novom Sadu 1830. ikonostase manastira Grgetega 1830. (izgoreo 1841.) i ikonostas u Pavlovcima 1832... Sa Đurkovićem je slikao ikonostase u Prhovu 1840. i Starim Banovcima (1840-1841.), kivot kneza Lazara u Vrdniku i crkvene zastave u Jarku, Vognju, Sasama, Surčinu i Mihaljevcima.

Godine 1837. prelazi u Srbiju i slika ikonostase manastira Radovašnice 1839. crkve u Zaječaru i manastira Rače na Drini 1840. crkve u Aleksincu 1841. i crkve u Negotinu 1842.

Naslikao je portrete kneza Miloša, Jevrema Obrenovića, Stefana Stratimirovića, kneza Ive od Semberije. i dr.

Bakalović je bio slikar skromnih mogućnosti, i radovi su mu nejednakog kvaliteta.

Literatura
----------

* Lazar Trifunović (urednik) "Klasicizam kod Srba I", Beograd 1965, str.115-116
* Tekst dr Miodraga Kolarića, savetnika, Narodni muzej, Beograd za Enciklopediju Jugoslavije JLZ -Zagreb 1980.
**Goca Tržan** (rođena 8. 7. 1974. u Beogradu) je srpska pop pevačica.

Biografija
----------

Rođena je 8. 7. 1974. godine u Beogradu, kao prvo dete majke Rosande i oca Antona. Pohađala je osnovnu školu "25 Maj" u Novom Beogradu (danas „Duško Radović"). Završila je Desetu beogradsku gimnaziju. Nakon gimnazije, upisala je Poljoprivredni fakultet u Zemunu, odsek stočarstvo, gde je stigla do druge godine, kada je prekinula studije i počela da se bavi muzikom.

U to vreme je nastupala u amaterskoj predstavi „Ero s onoga sveta" na sceni Đuro Salaj[*nedostaje referenca*].

Muzička karijera
----------------

Tokom 1994. godine pevala je u grupi Distorzija. Na snimanju predstave „Kosa" upoznala je Mirka Vukomanovića i Gorana Stefanovića, producente grupe Tapiri, koji su je pozvali su je da bude njihova pevačica. Zajedno sa Ivanom Pavlović pevala je prateće vokale, što se svidelo tadašnjem menadžeru grupe Ganetu Pecikozi, što je dovelo do nastanka grupe Tap 011.

Nakon odlaska iz grupe, nastavila je samostalnu karijeru. Prvi samostalni album je izdala 1999. godine pod naslovom *„U niskom letu". Album je izdat za izdavačka kuća PGP RTS.* 

Drugi album „Želim da se promenim" je izdat 2001. godine za Siti rekords. Na tom albumu se nalazi pesma „1200 milja", na kojoj gostujeToše Proeski.

Treći album je „Peta strana sveta" je izdat 2002. godine za DMD Sound, a četvrti album, „Otrov u čaj" 2004. godine.

Diskografija
------------

* U niskom letu 1999.
* Želim da se promenim 2001.
* Peta strana sveta 2002.
* Otrov u čaj 2004.

Vanjske veze
------------

* Zvanični sajt Goce Tržan Arhivirano 2007-06-29 na Wayback Machine-u ((sr))

***Goca Tržan*** na Wikimedijinoj ostavi
**George Armstrong Custer** (5. prosinca 1839. - 25. lipnja 1876.) bio je američki časnik i zapovjednik konjice tijekom američkog građanskog rata i ratova sa Indijancima.

Odrastajući u Michiganu i Ohiou, Custer je stupio na vojnu akademiju West Point 1858. gdje je diplomirao kao posljednji u svojoj klasi. Međutim, izbijanjem Američkog građanskog rata pozvan je služiti u vojsci Unije. 

Tijekom građanskog rata stekao je veliku slavu. Sudjelovao je u prvoj bitci kod Bull Runa, a njegovoj karijeri su pomogla poznanstva sa nekoliko važnih časnika. Pokazao se kao učinkovit zapovjednik konjice u bitci kod Gettysburga 1863. god. Bio je promaknut u privremeni čin general-bojnika, da bi na kraju rata bio vraćen na svoj čin satnika. Pri završetku kampanje kod Appomattoxa, u kojoj su njegovi vojnici odigrali ključnu ulogu, Custer je bio prisutan na predaji generala Roberta E. Leeja. 

Nakon građanskog rata bio je poslan boriti se u indijanskim ratovima te je bio promaknut u čin potpukovnika. Katastrofalan ishod njegove konačne bitke zasjenio je sve njegove dosadašnje uspjehe. Custer i svi njegovi ljudi poginuli su 1876. u bitci na Little Bighornu boreći se protiv ujedinjenih indijanskih plemena Sijuksa, Arapaha i Šajena pod vodstvom poglavice Bika Koji Sjedi.
**Haastov orao** (*Harpagornis moorei*) je izumrla vrsta orla koja je nekoć živjela na Južnom otoku na Novom Zelandu. Haastov orao bio je najveća vrsta orla za koju se zna da je postojala, a njegova veličina je objašnjena kao evolucijska prilagodba veličini njegova plijena, najčešće moe, koja je mogla doseći i do 230 kilograma. Haastov orao je izumro oko 1400. godine, kada su maorska plemena do istrebljenja izlovili moe. Gubitkom primarnog plijena, Haastov orao je izumro u istom periodu.

Haastovog orla prvi je opisao njemački geolog Julius von Haast, u čiju će čast ptica i dobiti ime, temeljem ostataka koje je pronašao F. Fuller. Sam Haast je ptici dao ime *Harpagornis moorei*, u čast Georgea Henryja Moorea, na čijem su posjedu pronađeni ostaci. Kasnija DNK istraživanja otkrila su kako je Haastov orao u najbližem srodstvu s malim orlom i patuljastim orlom, a ne, kako se dugo vremena vjerovalo, s velikim orlom *Aquila audax*. 

Haastovi orlovi bili su predatori, a ženke su bile osjetno veće od muškaraca. Njihov primarni plijen bile su velike moavke. Unatoč veličini, Haastovi orlovi imali su relativno malen raspon krila, od nekih 2.6 do 3 metra. Ženke su mogle doseći masu od 15 kilograma, dok su mužjaci dosezali između 9 i 12 kilograma. Pretpostavlja se da su mogli dosezati brzone od 80 km/h, a plijen su lovili pomoću velikih kandži na nogama. 

Vjeruje se kako su Haastovi orlovi opisani u brojnim maorskim legendama, posebice u onima o ptici Poukai.
**Garnizon** (od francuskih reči *garrison*, *garnir*, što znači "opskrbiti", "opremiti", "posada") predstavlja zajednički naziv za sve vojne jedinice stacionirane na odgovarajućoj lokaciji, prvenstveno da bi je branile od potencijalnog neprijatelja. Danas se često koristi i kao naziv za matičnu bazu. 

Lokacija na kojoj se garnizon nalazi može biti grad, utvrđenje, zamak ili tome slično. Reč garnizon često se koristi i kao naziv za mesto ili grad koji ima vojne barake ili bilo kakvu bazu. Garnizon ima svoju komandu, prateće službe i svog vojnog zapovednika. Načelno to je oficir, zapovednik neke od jedinica garnizona, koji ima najviši čin.

Pojam garnizona prvi put se u istoriji pojavljuje u XVI i XVII veku s ciljem da opiše stalno stacionirane odbrambene trupe u nekom zamku ili utvrđenju.

U Izraelu, primera radi, *garnizonska jedinica* je regularna vojna jedinica koja brani određenu zonu kao što su grad, provincija, utvrđenje ili čak samo jednu građevinu.

Povezano
--------

* Kasarna
* Vojna baza
* Posada
**George Boleyn** (fonol. Džordž Bolen; 1504 - 17. maj 1536) bio je brat engleske kraljice Anne Boleyn. Kao najstariji sin grofa od Wiltshirea nosio je njegovu sporednu titulu vikonta Rochforda kao *titre de courtoisie*.

Rođen je u Norfolku, u Engleskoj. Georgeovi roditelji bili su Thomas Boleyn, grof od Wilthshirea i Ormondea, vikont Rochford, i ledi Elizabeth Howard. Njuegove sestru su bile Mary i Anne Boleyn. Iako se zna da je George rođen 1504, nije poznata godina rođenja njegovih sestara, pa tako ni ko je bio stariji.

Kao i njegov otac, obavljao je diplomatske poslove za kralja Henrika VIII. Godine 1524. ili 1525. oženio je Jane Parker, kćerku Henrya Parkera, lorda Morleya.

Georgeova sestra Anne, koja se udala za kralja 1533. i tako postala kraljica Engleske, nije uspjela kralju roditi sina, zbog čega je on tražio način da prekine njihov brak i oženi svoju novu ljubavnicu, Jane Seymour. Najizravniji način je bio da se Anne pogubi, te je ona stoga optužena za preljub sa pet muškaraca, vještičarenje, veleizdaju, i incest sa svojim bratom - Georgeom. George je osuđen na smrt 15. maja 1536. godine i pogubljen dva dana kasnije. Na suđenju Georgeova supruga je svjedočila protiv njega, i smatra se da je njeno svjedočenje prilo presudno u donošenju smrtne kazne za Georgea i Anne.

George i Jane nisu imali djece, i nakon Georgeovog pogubljenja Jane se nije preudala, te je na kraju i sama bila pogubljena zajedno sa muževom rodicom, Katherine Howard, koja je bila Henrikova peta supruga.