recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lively** (engleski: *Lively Island*, španjolski: *Isla Bougainville*) je najveći nenaseljeni otok malog istoimenog arhipelaga na istočnom izlazu iz Kanala Choiseul između poluotoka Lafonia i Istočnog Falklanda.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Lively* je niski vrlo razvedeni otok (najviša točka je 37 m), površine 55.85 km². 

On je najveći otok istoimenog istoimenog arhipelaga u kojem se pored njega nalaze i otoci; *Gull* (0.05 km²), *Cow*  (0.12 km² ), *Irene* (0.05 km² ), *Kidney 1* (0.02 km² ), *Kidney 2* (0.04 km²), *Middle* (površine 1. 5 km², sa svojih pet pješčanih sprudova), *Motley* (3.3 km² ), *Mot* (0.1 km² ), *Centre* (0.03 km² ), *Sal* (0.08 km² ), *Philimore* (3 km² ), *Philimore Chico* (0.18 km² ), *Reef*  (0.35 km² ), *Green* (0.07 km² ), *Stinker* (0.01 km² ), *Pete’s* (0.04 km² ), *Hutchy’s* (0.12 km² ) i *North East*  (3.05 km² ), koji leže većinom sjeverno i sjeveroistočno od otoka, osim Motleya i Mota, koji leže jugozapadno. 

Između *Livelyja* i njegovih otoka, more je vrlo plitko, tako da je sa nekima spojen pješčanim sprudima. Otok ima brojne bare, jezera (najveće je Enderby 0.07 km²) i potoke. Kako na otoku nema glodavaca - otok je pravi raj za ptice zbog tog uživa poseban tretman zaštite. Zbog intezivne ispaše koja se na *Livelyju* vrši više od preko vijeka i pol, neki djelovi otoka doživjeli su eroziju tla.

Historija
---------

Otok je svoje španjolsko ime *Isla Bougainville* dobio francuskom moreplovcu Louisu de Bougainvilleu koji je osnovao prvo naselje na otoku 1764. 

Od kraja 19. vijeka do prve četvrtine 20. vijeka otok je bio vlasništvo Georga Cobba, koji je na otoku osnovao farmu ovaca. Nakon njega mijenjali su se vlasnici, na otoku više nema stalnih stanovnika osim ovaca koje se puštaju da slobodno pasu.

### Otok za Falklandskog rata

Kod *Livelyja* (točnije kod Seal Covea) se odigrala jedna od manjih pomorskih bitaka za vrijeme Falklandskog rata - 22. maja 1982. kad su fregate Britanske kraljevske mornarice *HMS Brilliant* i *HMS Yarmouth* dobile zadatak da spriječe argentinski transportni brod *Monsunen*, da dopremi gorivo i municiju za Stanley. Nakan dramatične potjere i pucnjave argentinski kapetan Gopčević je nasukao svoj brod na žalo *Tuljanske drage* (Seal Cove) na Istočnom Falklandu i sa posadom napustio brod, jer je to bio jedini način da se riješi potjere i spasi teret. Drugog dana se vratio sa drugim brodom *Forrest* i odeglio Monsunen sa teretom do Darwina.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Lively Island Group*" (engleski). Falklands Conservation. Arhivirano iz originala na datum 2011-07-10. Pristupljeno 5. 04. 2012.
2. ↑  „*A Chronology of events in the history of the Falkland Islands*" (engleski). Falkland Info. Pristupljeno 3. 04. 2012.
3. 1 2  „*Seal Cove*" (engleski). Operation Corporate. Pristupljeno 5. 04. 2012.

Vanjske veze
------------

* Detaljna karta Falklanda
**Lorenzo de' Medici** (Firenca, 12. septembar 1492. – Firenca, 4. maj 1519), bio je signore Republike Firence od 1513. do 1519. i vojvoda Urbinskog Vojvodstva od 1516. do 1519. godine.

Biografija
----------

Lorenzova oca Piera, sina Lorenza Veličanstvenog, iz Firence su uz podršku Francuza istjerali republikanci i to kad su Lorenzu bile samo dvije godine. Medicije je na vlast vratila Sveta liga koja je 1512. uspjela savladati firentinske ustanike.

Lorenzov ujak, kardinal Giuliano de' Medici, vladao je Firencom jedva godinu dana kada je u augustu 1513. prenio svoja vladarska prava na Lorenza. Lorenzo, koji je bio puno ambiciozniji, nikako nije bio zadovoljan time što je signore Republike Firence jer su ga sputavala brojna ograničenja Republike i neprestani nadzor pape.

U želji da uveća njegove feude, njegov ujak papa Lav X odlučio je dati Lorenzu Vojvodstvo Urbino, pa se i formalno založio oko njegovih prava i to nakon što je proglasio nevažećim i lažnim aspiracije njegova dotadašnjeg legitimnog vojvode Francesca Marija della Rovere. Francesco Maria se međutim uskoro se vratio u Urbino i uz podršku podanika ponovno zagospodario svojim vojvodstvom. Lorenzo je ponovno zagospodario Urbinom tek nakon dugotrajnog rata u kom je ranjen.

Lorenzo je 1519. umro istrošen bolestima i ekcesima. U braku s Madeleine de la Tour d'Auvergne imao je jednu ,kćer Catherinu Medici koja se 1533. udala za vojvodu Henrija od Orleana.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Lorenzo di Piero de' Medici, duca di Urbino*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 12. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

***Lorenzo de' Medici od Urbina*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lorenzo di Piero de' Medici, duca di Urbino* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Signore Firence (1513–1519)** | Nasljednik: |
| **Giuliano de' Medici** | **Cosimo I de' Medici** |

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Vojvoda Urbina (1516–1519)** | Nasljednik: |
| **Francesca Maria della Rovere** | **Francesca Maria della Rovere** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 69724503
* LCCN: n84183375
* ISNI: 0000 0000 6154 7027
* GND: 11872908X
* SELIBR: 172911
* SUDOC: 155475304
* BNE: XX1791096

 |
***Pip, Squeak and Wilfred*** (sh. *Pip, Squeak i Wilfred*) je bio britanski humoristički strip serijal autora Bertranda Lamba, koji je originalno izlazio od 1919. do 1956. godine. Naslovni protagonisti su bili tri antropomorfne životinje - pas po imenu Pip, pingvinka po imenu Squeak i zec po imenu Wilfred - koji su doživljavali niz šaljivih pustolovina. Strip, koji se od 1921. objavljivao u novinama *Daily Mirror* je doživio izuzetnu popularnost,. Godine 1927. je preko Mirrora organiziran i klub obožavatelja sa preko 100.000 članova, koji je organizirao nacionalne konvencije i dobrotvorne akcije. Lamb je strip crtao do 1937. kada ga je preuzeo Austin Payne.

Na početku drugog svjetskog rata je Winston Churchill, tada Prvi lord admiraliteta u vladi Nevillea Chamberlaina, nazvao je plan za miniranje norveške obale upravo po stripu - Operacija Wilfred.

Izvori
------

Napomene

1. ↑  Churchill, Winston (1986). *The Second World War:The Gathering Storm*. Boston: Houghton Mifflin. str. 724, p. 539. ISBN 978-0-395-41055-4.

Literatura
* Daily Mirror Newspaper Saturday Editions 15 October 1921 - 8 September 1923
* Pip, Squeak & Wilfred, Their "Luvly" Adventures (1921) Stanley Paul & Co, London
* Pip and Squeak Annuals 1923-1939
* Wilfred's Annual 1924-1938
* Uncle Dick's (Competition) Annual 1930-1932
* Cartoons Details[*mrtav link*]
Barun **Pierre de Coubertin** (Pariz, 1. siječnja 1863. - Ženeva, 2. rujna 1937.), rođen kao **Pierre de Frédy** francuski pedagog i povjesničar, u toj istoj povijesti najbolje ostao upamćen kao sportski djelatnik - utemeljitelj modernih Olimpijskih igara.

Rođen je u Parizu, u plemićkoj obitelji, de Coubertin je nakon posjeta britanskim i američkim sveučilištima, od kojih su neka njegovala uspomene na starovjekovne Olimpijske igre ostao trajno "inficiran" idejom Olimpizma. Tim više jer je kao pedagog shvaćao važnost sporta i fizičke kulture u razvoju mladog čovjeka.

De Coubertinovim željama za obnavljanjem starovjekih, antičkih Igara pogodovalo je i to što je rastao međunarodni interes za sve što je antičko i antikno, jer su nekako baš u to vrijeme arheolozi (pogotovo njemački) otkrivali, do tada skrivena, povijesna mjesta (Mikena, Troja).

Da što više animira istomišljenike za svoj naum, on na pariškoj Sorbonni organizira, 16. lipnja - 23. lipnja 1894, međunarodni kongres. Tamo i službeno predlaže oživljavanje davno ugaslih (393 godine) helenskih Olimpijskih igara. Auditorij navodi na osnivanje službenog tijela koje će upravljati uskrslim Igrama. Tako je, zadnjeg dana kongresa, ustanovljen Međunarodni olimpijski odbor (kratica MOO, engl. IOC, itd.), kojem prvi predsjednik postaje Grk Demetrios Vikelas, a de Coubertin postaje glavni tajnik. Odlučeno je također da se, sukladno starogrčkom nazivlju, *Igre prve Olimpijade modernog doba* održe u njihovoj domovini Grčkoj, u Ateni, te da se poput starovjekovnih Igara, održavaju svake 4 godine. Te (I Olimpijske igre, 1896, Atena) bile su uspješne, te nakon njih Vikelas predaje predsjednikovanje de Coubertinu koji ostaje predsjednikom do 1925 godine. Prve i druge Igre njegovog mandata (Pariz, 1900. i St. Louis, 1904.) zadale su mu velike glavobolje jer su bile organizirane aljkavo i pobudile su, za razliku od onih u Ateni 1896. slabo zanimanje. Zato Pierre de Coubertin, ponovo u "provjerenoj" Ateni, 1906. godine organizira (na desetgodišnjicu onih prvih atenskih) jubilarne Igre (engl. *Intercalated Games*) koje su ponovo uspješne i stvari kreću nabolje. Povlači se 1925. nakon vrlo uspjelih Igara, održanih ponovo u njegovom Parizu, 1924. godine. Naslijedio ga je Belgijanac grof Henri de Baillet-Latour, a on ostaje počasnim predsjednikom sve do svoje smrti, 1937. godine.

Sahranjen je u Lausannei, u Švicarskoj, gdje je i sjedište MOO-a, dok je njegovo srce, prema njegovoj izričitoj želji, sahranjeno u ostacima starogrčke Olimpije.

***Pierre de Coubertin*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Predsjednici Međunarodnog olimpijskog odbora |
| --- |
| 
* Grčka Demetrios Vikelas (1894 - 1896)
* Francuska Pierre de Coubertin (1896 - 1925)
* *Švicarska Godefroy de Blonay (1916 - 1919)*
* Belgija Henri de Baillet-Latour (1925 - 1942)
* Švedska Sigfrid Edström (1942 - 1952)
* Sjedinjene Američke Države Avery Brundage (1952 - 1972)
* Irska Lord Killanin (1972 - 1980)
* Španija Juan Antonio Samaranch (1980 - 2001)
* Belgija Jacques Rogge (2001 - 2013)
* Njemačka Thomas Bach (2013 - *danas*)

 |
| *Italik* označava vršitelja dužnosti predsjednika |
**Pinedjem II** je bio Visoki svećenik Amuna u Tebi u Drevnom Egiptu od 990. pne. do 969. pne. i *de facto* vladar južnog dijela zemlja. Bio je oženjen za svoju sestru Istemkheb, a oboje su bili djeca Menkheperrea, Visokog svećenika Amuna u Tebi kao i nećakinje Nesikhons, kćeri svog brata Smendesa II. 

Kada je Pinedjem II umro, njegova mumija, zajedno s mumijama njegovih supruga i najmanje jedne kćeri je sahranjena u zbirci mumija u Deir el-Bahriju, iznad Zagrobnog hrama Hatshepsut. Za vrijeme njegove vladavine su mumije prethodnih tebanskoh vladara, uključujući faraone 18. i 19. dinastije kao što su Ahmose I, Amenhotep I, Thutmose I, Thutmose II, Thutmose III, Ramzes I, Seti I, Ramzes II i Ramzes IX, kao i mumija Pinugema I, suvremenika Psusennesa II, prikupljene i ponovno sahranjene u toj grobnici, a koja je otkrivena 1881.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Smendes II** | **Faraon Egipta**Visoki svećenici Amuna u Tebi | Slijedi:**Psusennes III** |

Vanjski linkovi
---------------

* High Priests of Amun 1080 - 775 (Thebes), accessed July 23, 2006
* Pinudjem II, accessed July 23, 2006

***Pinedjem II*** na Wikimedijinoj ostavi
Pasifaja s Dedalom i drvenom kravom, freska iz Pompeja
**Pasifaja** (grčki *Πασιφάη*, *Pasipháē*) u grčkoj mitologiji bila je Okeanida, Perzina i Heliosova kći, Minosova žena. Pasifajino grčko ime znači "ona koja sve obasjava", a često je pridavano božicama povezanim s Mjesecom.

Pasifaja i Minos
----------------

Pasifaja je, poput svoje nećakinje Medeje vješto rabila magična svojstva biljaka, a tako su je prikazivali i stari Grci. Apolodor u *Biblioteci* navodi da je bacila čini vjernosti na Minosa koji bi ejakulirao zmije i škorpione, ubivši tako nezakonite ljubavnice. Prokrida je imala magičnu biljku koja ju je štitila od Pasifajine čarolije te je spavala s Minosom. U kontintentalnoj Grčkoj Pasifaja je štovana kao božica-proročica u Talami, a Pauzanije opisuje brončane kipove Pasifaje i Heliosa. Pauzanije također izjednačava Pasifaju s božicom Selenom. Ciceron je u *De natora Deorum* zapisao da su spartanski efori spavali pored Pasifajina hrama, da bi dobili proročanstva u snovima koja bi im pomogla pri vladanju.

Minotaur, Pasifajin sin, kopija starije skulpture, 1664.

Potomstvo
---------

Pasifaja je s Minosom imala mnogo djece: Arijadnu, Androgeja, Glauka, Deukaliona, Fedru i Katreja, a također i zvjezdanog Asteriona - Minotaura. Prije nego što je postao kralj, Minos je od boga Posejdona zatražio znak da će on, a ne njegov brat, doći na prijestolje. Posejdon se složio te je poslao bijelog bika, ali pod uvjetom da ga Minos njemu žrtvuje. Prekrasan je bik izašao iz mora, a Minosu je bio tako lijep da je radije žrtvovao drugoga bika, misleći da Posejdon neće primijetiti. Posejdon se razbjesnio te je učinio da se Minosova žena, Pasifaja, ludo zaljubi u bika. Pasifaja je otišla Dedalu da joj pomogne, a on je smislio kako će utažiti njezinu strast. Napravio je drvenu kravu, a Pasifaja je ušla u nju i skrila se, a bik ju je oplodio. Tako je Pasifaja začela i rodila polubika i polučovjeka - Minotaura. Pasifaja ga je odgajala u dok je bio dijete, ali kako je rastao, tako je postao bjesniji. Delfijska je proročica rekla Dedalu da sagradi labirint u kojem bi držao Minotaura. To je i učinio, a labirint je bio ispod Minosove palače u Knossosu. Minotaura je na posljetku ubio Tezej.

Vanjski linkovi
---------------

***Pasifaja*** na Wikimedijinoj ostavi

* Pasifaja u klasičnoj literaturi i umjetnosti (`en`)
**Pulska biskupija** je povijesna biskupija u Istri utemeljena u 6. stoljeću. Zaštitnik biskupije je sv. Toma Apostol čiji se spomendan obilježava 3. srpnja. Danas pulska biskupija zajedno s porečkom čine sjedinjenu biskupiju porečko-pulsku. Kako su pri sjedinjenju obje biskupije ostale ravnopravne, tako danas postoje dvije konkatedrale, u Puli i Poreču. Pulska katedrala posvećena je Uznesenju BDM u Nebo. Obljetnica posvete crkve (*dies dedicationis ecclesiae*) slavi se 12. rujna. Katedralni kaptol sv. Tome broji 5 kanonika.

Pulsku biskupiju čine sljedeći dekanati: pulski (18 župa), vodnjanski (8 župa) i dio labinskog dekanata (10 od 16 župa: Labin Donji, Labin Gornji, Labin Marcinlica, Plomin, Rabac, Raša, Skitača, Diminići-Sv. Lovreč, Sveti Martin i Sveta Nedelja).

Povijest
--------

Pulska je biskupija nešto mlađa od porečke, ali je i ona dala svog prvog mučenika sv. Germana 284. godine za vrijeme Numerijanova ili Dioklecijanova progonstva. Prva pulska bazilika nepobitno svjedoči da je u Puli postojao biskup kao i paralelne ranokršćanske bazilike iz 5. stoljeća u Nezakciju, iako se prvi poznati biskup spominje 510. godine. Biskupija se ispočetka poklapala s granicama pulskog agera koji se uz istočnu obalu Istre protezao do rijeke Raše. Mutvoran i Barban smatraju se najstarijim sjedištima zbornih kaptola u biskupiji (8. st.), a Vodnjan se odvojio od Pule 1212. godine. Godine 1028. pulskoj su biskupiji pripali labinski i riječki arhiđakonat. Državna je austrijsko-mletačka granica razdjeljivala pulsku biskupiju. Ta je granica zadavala teške povremene brige biskupima kojima su carski dekreti zabranjivali vršenje jurisdikcije u austrijskom dijelu. Kad je spor oko biskupijske granice bio riješen na razini susjednih država, papa Pio VI. oduzeo je 1788. iz labinskog arhiđakonata tršćanski dekanat i riječki arhiđakonat osim Rijeke pripojivši ih novoosnovanoj biskupiji sa sjedištem u Gradiški (Gradisca) do 1791. i dalje tršćanskoj biskupiji. Rijeka je tada pripala modruškoj biskupiji.

Papinskom bulom (*Locum Beati Petri*) Lava XII. objavljenoj 30. lipnja 1828. godine, pulska biskupija sjedinjena je s porečkom biskupijom u jedinstvenu biskupiju.

Granice biskupija u Istri nisu se mijenjale više od 6 stoljeća. Ustalile su se negdje u 12. stoljeću (možda ranije) i neizmijenjene ostale do godine 1788. bez obzira na podjelu Istre na austrijski i mletački dio te na promjene granica između Austrije i Venecije (odnosno bez obzira na feudalnu pripadnost pojedinih krajeva).

Biskupiji pulskoj (Venecija) pripadale su: Puljština (dekanati Pula i Vodnjan) i Labinština - u mletačkom dijelu; danas pripada pulskoj biskupiji.

Više informacija
----------------

* Popis pulskih biskupa
**Ličko sredogorje** (poznato i kao *Gvozd*, *Lisina*) je planinski lanac u Lici. Čini niz uzvišenja koji se pružaju usporedno s Velebitom. Zajedno s Velebitom, Malom Kapelom i Ličkom Plješivicom čini Ličko gorje ili Ličku visoravan.

Položaj
-------

Ličko sredogorje je istočniji kopneni nastavak Senjskog bila i pruža se kao usporedni lanac između Velebita i Male Kapele, od Gračaca do Kutereva. Jugozapadno od njega leži Gračačko i Ličko polje, a na sjeveroistočnoj strani prema Kapeli i Plješevici su Gacko, Koreničko i Krbavsko polje. Duž tog sredogorja je nanizano desetak podjednakih čunjastih vrhova visokih oko 1.200 m, okruženih klancima i brojnim ponikvama kao izraziti mrežasti krš.

Vrhovi
------

* **Kamena gora** - 1.268 m, najviši vrh, kod Bunića
* **Crni vrh** - 1.245 m
* **Paleš** - 1.239 m
* **Trojvrh** ili **Troura** - 1.234 m, između Komića i Gornje Ploče
* **Stipanov Grič** - 1.233 m
* **Jelovinac** - 1.215 m
* **Jelovura** - 1.178 m

Vrhovi su većinom strmi i stjenoviti, uglavnom zarasli šumom i neprohodni. Put jedino postoji do Stipanovog Griča, gdje se nalazi mjerna meteorološka postaja.

Odlike
------

Ličko sredogorje je građeno od vapnenca, nekadašnjeg morskog dna, zbog čega je puno šupljina, pećina i jama. Izdiglo se kao i cijeli Dinaridi sudaranjem Jadranske mikroploče, koja se s Euroazijskom pločom odvojila od Afričke ploče. Zahvaljujući podatcima s mjerne postaje na Stipanovu Griču može se zaključiti kako je Ličko sredogorje toplije od Kapele i Plješevice i kako ima elemente južnih utjecaja i fenske klime.

Flora sredogorja je još bogatija od susjedne Male Kapele sa oko 1.040 vrsta, a ima i posebnih endema, kao što su *Iris dinarica*, *Centaurea japodana* i druge.

Izvori
------

1. ↑  Ličko gorje - Wikinfo na Hrvatskom jeziku

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Ličko sredogorje** |
**Nirnberška suđenja** je naziv kojim se označava ukupno trinaest sudskih procesa održanih u gradu Nirnbergu od 1945. do 1949. godine. Na tim suđenjima sudilo se vojnim, državnim, ekonomskim i drugim predstavnicima nacističkog režima u Nemačkoj za zločine počinjene u Drugom svetskom ratu. Najčuvenije suđenje je sigurno Nirnberški proces, zvanično **Suđenje velikim ratnim zločincima pred Međunarodnim vojnim tribunalom**. Ostala suđenja su održana na osnovu Zakona br. 10 Savezničkog kontrolnog veća, i sprovele su ih SAD.

  



|  |
| --- |
| **Nirnberška suđenja** |
|  |
| **Suđenje pred Međunarodnim vojnim tribunalom** |
|  |
| **Suđenja pred američkim vojnim tribunalima** |
| 

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| **I** | Doktorsko suđenje | **IV** | Pol suđenje | **VII** | Talačko suđenje | **X** | Krup suđenje |
| **II** | Milh suđenje | **V** | Flik suđenje | **VIII** | RuSHA suđenje | **XI** | Ministarsko suđenje |
| **III** | Sudijsko suđenje | **VI** | IG Farben suđenje | **IX** | Suđenje Ajnzacgrupen | **XII** | Suđenje Vrhovnoj komandi |

 |
**Pitve** je mjesto na otoku Hvaru, u općini Jelsa. Nalazi se na 168 m nadmorske visine, na sjevernoj strani otoka, na blagoj padini iznad Jelse.

Prometno je povezano s Jelsom i Vrisnikom, a do Zavale vodi 1500 metara dug tunel Pitve-Zavala.

Povijest
--------

Pitve je jedno od najstarijih mjesta na otoku. Sastoji se od Gornjih (starih) i Donjih (novih) Pitava nastalih u različitim povijesnim razdobljima. Dok se staro Pitvo spominje već u Ilirskom razdoblju, novo Pitve nastalo je koncem 15. i početkom 16. stoljeća. Između Gornjih i Donjih Pitava nalaze se objekti za zajedničke potrebe: škola (danas Vinogradarska zbirka), župna crkva Sv. Jakova, staro i novo groblje, nekadašnja Hrvatska čitaonica i gospodarski dom koji danas nisu u uporabi. Iz Gornjih Pitava pruža se prekrasan pogled na Veliko polje, otok Brač, Hvarski kanal, Jelsu i Vrbosku s okolicom, Biokovo te Makarsko primorje.

Obližnja Jelsa osnovana je kao pitovska luka.

Kultura
-------

Svetac zaštitnik mjesta Pitve je Sveti Jakov. Na Veliki četvrtak, Pitve je jedno od naselja obuhvaćenih tradicionalnom procesijom "Za križem".

Šport
-----

U Pitvima djeluje nogometni klub "Poskok".

Stanovništvo
------------

Pri popisu iz 1991. naselje je smanjeno izdvajanjem dijela naselja u samostalno naselje Zavala, za koje sadrži podatke u 1857. 1869. 1921. i 1931.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Zanimljivosti
-------------

Za postavu Jelse, koja je nastupala na "Jadranskim susretima", momke za potezanje konopa dalo je baš Pitve.

Poznate osobe
-------------

* Juraj II. Duboković, 48. hvarski biskup
* Božidar Medvid, rkt. svećenik, javni i kulturni djelatnik, prevoditelj, urednik, humanitarac, pet godina bio je župnikom u Pitvama

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

* Pitve Arhivirano 2010-11-02 na Wayback Machine-u na jelsa.hr, prikupljeno 18. rujna 2009.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Hvara |
| --- |
| Brusje • Hvar • Jagodna • Malo Grablje • Milna • Pakleni otoci • Sveta Nedjelja • Velo Grablje • Zaraće |
**Magdeburg** (nem. *Magdeburg*) je glavni grad nemačke savezne države Saksonije-Anhalta. Leži na reci Elbi. Magdeburg je sedište katoličkog i protestantskog biskupa. U gradu postoji Univerzitet.

Istorija
--------

Godine 2005. grad je proslavio 1200 godina postojanja. Ime grada potiče od nemačke sintagme *Mächtige Burg*, što znači „Snažna tvrđava". Po drugoj teoriji, prefiks Magde- potiče od saksonske reči Magat, danas Magd (devica). U srednjem veku bio je jedan od najznačajnijih evropskih gradova. Car Oto I živeo je u ovom gradu (10. vek) i sahranjen je u gradskoj katedrali.

Grad Magdeburg je bio jedan od centara ranog protestantizma. Za vreme Tridesetogodišnjeg rata, 1631, carske trupe su razorile grad i masakrirale oko 20.000 ljudi, posle čega je u gradu preostalo samo 400 stanovnika.

Naučnik, Oto fon Gerike (*Otto von Guericke*) je u Magdeburgu 1654. izveo poznati eksperiment sa „Magdeburškim hemisferama". Naime, spojio je dve šuplje bakarne hemisfere i iz njih izvukao vazduh pumpom. Potom, 16 konja nije uspelo da ih razdvoji. Time je demonstrirao mogućnost stvaranja vakuuma i snagu vazdušnog pritiska.

Do 1878. broj stanovnika je prešao 100.000. Grad je skoro potpuno uništen bombardovanjem u Drugom svetskom ratu. Teže od Magdeburga je u Nemačkoj stradao jedino Drezden. Uoči rata, u gradu je živelo 350.000 ljudi. Obnovljen je, uglavnom u modernom stilu, za vreme NDR. Danas u gradu živi oko 230.000 stanovnika.

### Magdeburška katedrala

Najimpresivnija građevina u Magdeburgu je Katedrala sv. Katarine i Morisa, visoka 104 metra. Čuvena je po skulpturama devica na severnoj kapiji, cara Ota I Velikog i njegove žene Edite, kao i skulpturama svetaca kojima je posvećena. Statua Svetog Morisa (iz oko 1250) je jedna od retkih gde je Moris tačno predstavljen kao afrički crnac u ratnoj opremi. To je najstariji prikaz crnca u evropskoj umetnosti.

Industrija
----------

U gradu se nalazi industrija vetrenjača za proizvodnju energije *Enercon*, koja zapošljava 2000 ljudi.

Geografski i demografski podaci
-------------------------------

Položaj grada u okrugu
Grad se nalazi na nadmorskoj visini od 56 metara. NJegova površina iznosi 201,0 km². U samom gradu je, prema procjeni iz 2010. godine, živjelo 230.047 stanovnika. Prosječna gustina stanovništva iznosi 1.145 stanovnika/km². Posjeduje regionalnu šifru (*AGS*) 15003000, *NUTS* (DEE03) i *LOCODE* (DE MAG) kod.

Međunarodna saradnja
--------------------


| Mjesto | Država | Vrsta saradnje | Od |
| --- | --- | --- | --- |
| Harbin | Kina | partnerstvo | 2008. |
| Zaporožje | Ukrajina | partnerstvo | 2008. |
| Nešvil | SAD | partnerstvo | 2003. |
| Sarajevo | Bosna i Hercegovina | partnerstvo | 1996. |
| Izvor |

Spoljašnje veze
---------------

***Magdeburg*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanični sajt opštine (`de`)
* Nem. Savezni zavod za statistiku (`de`)
* Stalna konferencija gradova i opština (`de`)
* KommOn - Informacioni sistem gradova, opština i okruga. (`de`)
* Istorijsko udruženje Magdeburga i okoline
**Lidköping** čita se **Lidčeping**, je grad na jugozapadu Švedske od 25,644 stanovnika u užem centru, 
dok kao općina ima 38,048 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Lidköping leži u Grofoviji Västra Götaland u zaljevu Kinneviken, na ušću rijeke
Lidån u Jezero Vänern.

Historija
---------

Lidköping je grad srednjevijekovnog porijekla, kraljevsku povelju o statusu grada dobio je 1446.

Nakon nekoliko razarajućih požara, obnovljen je i nanovo izgrađen od 1672. nadalje.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost grada je Stara gradska vijećnica (1676. - 1882), izvorno podignuta kao lovačka kuća, za grofa Magnusa Gabriela De la Gardiju (1622. - 1686), koji je bio kancelar vlade kralja Karla XI 
od 1660 do 1680. 
Druga znamenitost je Dvorac Lacko, s više od 200 soba, rekonstruiran tokom 17. vijeka, koji leži oko 24 km sjeverno od centra grada. Njegovi najstariji dijelovi potječu iz 1298. kad je izgrađen kao rezidencija biskupa od Skara.

Još jedna atrakcija leži u neposrednoj blizini grada, to je - *Kinnekulle*, - greben koji leži na podlozi od vulkanskih stijena. 
Njime su se u davna vremena služili Goti kao mjestom sa kog su signalizirali napad neprijatelja .

Privreda
--------

Glavna industrija je proizvodnja porculana.

Izvor
-----

1. 1 2 3 4 5 6  „Sweden: Västra Götaland" (engleski). City population. Pristupljeno 02. 05. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Lidköping*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 02. 05. 2015.

Vanjske veze
------------

***Lidköping*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada (`sv`)
* *Lidköping* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Gravira iz 17. vijeka koja prikazuje Nisovu kći Skilu kako se zaljubljue u očevog neprijatelja Minosa.
U grčkoj mitologiji **Nis** ili **Nisos** (**Nisus**) bio je kralj Megare i jedan od četiri sinova Pandiona II. kralja Atene.

Život
-----

Bio je oženjen za Abrotu, a nakon njene smrti je zapovijedio da sve megarske žene moraju nositi istu odjeću kakvu je nosila i ona.  Njegova kći Eurinoma je s Posejdononm mala slavnog sina Belerofonta.. Nisova druga kći Skila bila je odgovorna za njegovu smrt. Metion, Nisov stric, uzurpirao je prijestolje od Pandiona II. Međutim nakon očeve smrti Nis i njegova braća (Egej, Palas i Lik) su se vratili u Atenu i preuzeli vlast. Otjerali su sinove Metionove, stavili Egeja na prijestolje na vlast podijelili na četvero. Egej je postao kralj Atene, a Nis kralj Megare.  Minos, kralj Krete, napao je Nisovo kraljevstvo za rata s Atenom izazvanom smrću njegovog sina Androgeja. Nis je, međutim, imao pramen crvene kose koji ga je čuvao od zla.  Eros je natjerao kći Skilu da se zaljubi u Minosa.  Prema jednoj verziji, Minos je nutkao Skilu sa zlatnom ogrlicom da izda i ubije svog oca. U drugoj verziji, u Minosa se zaljubila iz daljine, te je odrezala kosu i poklonila je Minosu. Međutim, Minos je bio zgađen njenim činom i nazvao je sramotom. Kada je Minos odjedrio, Skila se pokušala popeti na jedan od brodova. Međutim Nis, pretvoren u morskog orla, ju je napao. Kćer mu se takohthegdj
đer pretvorila u pticu.

Izvori
------

1. ↑  Plutarh, *Moralia*
2. ↑  Heziod, *Catalogues*
3. ↑  Apolodor, *Biblioteka*
4. ↑  Ovidije, *Metamorfoze*
5. ↑  Nonnus, *Dionysiaca* 25.150
6. ↑  Eshil, *Oresteja*
7. ↑   Ovidije, *Metamorfygeu*
oze
**Nataša Klaus** (rus. *Natasha Alejandra Rastapkavicius Arrondo*, šp. *Natasha Klauss*) je kolumbijska glumica.

Biografija
----------

Rođena je u kolumbijskom gradu Barankilji. Strast iz mlađih dana bio joj je ples, sanjala je karijeri profesionalne balerine. Nažalost, u tome ju je sprečio problem sa kolenom zbog koga se morala operisati, te odlučuje krenuti sa studijima glume.

Od 1996. do 2000. godine tumačila je sporedne uloge u telenovelama *Señora bonita*, *Cazados*, *Corazón prohibido* i *La Caponera*. 2002. godine dobija jednu od bitnijih uloga u Telemundovoj telenoveli *La venganza* koja joj donosi veliku popularnost. Usleđuje i jedna od glavnih uloga u telenoveli *Skrivene strasti (Pasión de gavilanes)* koja postiže ogroman uspeh širom sveta. 

2004. godine učestvuje u telenoveli *Žena u ogledalu (La mujer en el espejo)* gde tumači lik Luzmile i nastupa zajedno sa Paolom Rej, Huan Alfonsom Baptistom i Kristinom Lili, kolegama iz prethodnog projekta. 2005. tumači lik Isabele u *Oluji strasti (La Tormenta)*, a 2007. dobija ulogu u tada najambicioznijoj produkciji sveta telenovela *Zoro (Zorro: la espada y la rosa)*. 
2008. prelazi na kolumbijski RCN gde snima telenovelu Novia para dos, nakon čega pravi pauzu u svojoj karijeri.

Od 2003. je udata za Marsela Greka sa kojim u aprilu 2009. dobija kćerku Palomu. Iz prethodnog braka sa Viktorom Gonzalezom takođe ima kćerku Isabelu.

Poreklom je kolumbijanka i litvanka. Visoka je 1.52m.

Dobitnica je nagrada za najbolju glumicu *(La venganza)* i najbolju negativnu ulogu *(Oluja strasti)*.

Filmografija:
-------------

| Godina: | Naziv u Srbiji: | Originalni naziv: | Uloga: |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011. | */* | *Los Herederos Del Monte* | Berta Soto |
| 2010. | */* | *A corazón abierto* | Vivijana |
| 2008. | */* | *Mujeres asesinas* | Olga, "Golmanka" |
| 2008. | */* | *Novia para dos* | Tanja Tokica Muriljo |
| 2007. | *Zoro* | *Zorro: la espada y la rosa* | Sestra Suplisios |
| 2006. | */* | *Decisiones* | Laura / Marijana / Lilijana |
| 2005. - 2006. | *Oluja strasti* | *La Tormenta* | Isabela Montilja |
| 2004. - 2005. | *Žena u ogledalu* | *La mujer en el espejo* | Luzmila |
| 2003. - 2004. | *Skrivene strasti* | *Pasión de gavilanes* | Sara, Sarita, Elizondo |
| 2002. - 2003. | */* | *La venganza* | Sandra Guzman |
| 2002. | */* | *Maria Madrugada* | Aida |
| 2000. | */* | *Entre amores* | Grasijela |
| 2000. | */* | *La Caponera* | Amparito |
| 1998. | */* | *Corazón prohibido* | / |
| 1997. | */* | *Prisioneros del amor* | / |
| 1996. | */* | *Cazados* | Laura |
| 1996. | */* | *Señora bonita* | / |

Vanjske veze
------------

* Official Website
* Nataska Klauss at the Telemundo's official website
* Natasha Klauss at the Internet Movie Database
* Natasha Klauss at the MySpace
**Nabonassar** (također **Nabonasser**, **Nabu-nasir**, **Nebo-adon-Assur** ili **Nabo-n-assar**) je osnovao kraljevstvo Babilonu godine 747. pne. kojeg neki stručnjaci smatraju pretečom Novog Babilonskog Carstva. U to doba je Asirsko Carstvo bilo u rasulu zbog građanskog rata i uspona susjedne države Urartu. Vojni komandant je sljedeće godine (746. pne.) preuzeo vlast u Asiriji i uzeo ime Tiglath-pileser III. Ubrzo nakon toga Babilon je pao pod asirsku vlast, a Nabonassar nastavio vladati kao vazalni kralj 14 godina, sve do 734. pne.

U doba Nabonassarove vladavine je započelo pisanje glinenih pločica koje će s vremenom postati velika zbirka pod nazivom Babilonska kronika, a koje sadržavaju kontinuirane zapise o događajima vezanim uz vladavine pojedinog vladara.

Grčki astronom Klaudije Ptolemej je započeo eru, tj. odredio očlu za kronološke proračune upravo u prvoj godini Nabonassarove vladavine, tj. na prvi dan Nove godine u egipatskom kalendaru: to je bila srijeda 26.2. 747. pne. u proleptičkom julijanskom kalendaru. Na taj je dan započela **Nabonasarova era** (AN - *Anno Nabonassari*). Ptolemej je to odlučio, jer je to bika prva vladavina koja je sadržavala astronomske podatke koje je mogao koristiti, te su je koristili kasniji astronomi, ali ne i sami Babilonci.

1. ↑  James Evans (1998) *History & Practice of Ancient Astronomy*. p. 176. Oxford U. Press. ISBN 0-19-509539-1

V. također
----------

* Kraljevi Babilona
* Babilonija
[[File:|mini|desno|Prokoško jezero]]

**Prokoško jezero** je glečerskog porijekla, formirano kroz različite faze - od pleistocena do danas. Zbog toga pripada grupi jezera koja se popularno zovu - Gorske oči. Nalazi se na planini Vranici, na području opštine Fojnice, Bosna i Hercegovina.

Od Fojnice je udaljeno 22 km. Asfaltni put vodi do sela Tocila, a zatim makadamski uz rječicu Jezernicu, Vlaški ravni i Hrid. Nalazi se na 1670 metara nadmorske visine. Jezerska kotlina je posljedica dominantnog ticaja tektonskih, fluvijalnih, kraških, gravitacionih i nivacionih procesa. Ima oblik kraške vrtače sa zakonomjernim stepenastim smanjenjem površina između izobata, slično kraškim vrtačama, od površine jezera do najveće dubine od 13 m. Jezero je dugo 426 m i široko 191 m.
Vodom se puni iz podjezerskih i okolnih izvora na padinama Debelog brda, topljenjem snijega do kasno u proljeće i kišom u ostatku godine. Iznad samog jezera je najviši vrh Vranice - Nadkrstac, koji doseže 2112 m nadmorske visine.

U jezeru je još uvijek ostao endemični primjerak vodozemca - Raizerov triton (*Triturus alpestris reiseri*) koji u Bosni i Hercegovini obitava na većem broju lokaliteta. Osim tritona, u jezeru i oko njega moguće je pronaći i brojne druge biljne i životinjske vrste. Jezero je poribljeno kalifornijskom pastrmkom, što se pokazalo greškom, jer je ta vrsta ribe poznati predator i uništava tritona.

Oko jezera su brojne pastirske kolibe, pravljene od drveta, grupisane u katune (pastirska naselja). Mnogi mještani koliba koje okružuju jezero dolaze u proljetnim i ljetnim mjesecima ovdje čuvati stoku, brati plodove poput borovnica ili malina i raditi sir. Poneki i izdaju svoje kolibe turistima.

Zaštićeno područje - Spomenik prirode
-------------------------------------

Zajedno sa okolinom, jezero je 1984 proglašeno regionalnim parkom prirode, te postalo zona stroge zaštite. U 2005. godini područje je uključeno u zaštićena područja, kategorija III - Spomenik prirode, prema kriterijima IUCN–a, kao i po kategorizaciji zaštićenih područja utvrđenih Zakonom o zaštiti prirode Federacije Bosne i Hercegovine. Površina spomenika prirode je 2225 ha. Zbog mnogobrojnih vikendica izgrađenih od 1960. god. narušen je pejzaž jezera. Vještačkim zahvatom na koritu otoke jezera, izdignut je nivo jezera, što može izazvati negativne posljedice za njegov daljnji razvoj.
**Pauk mrkulj** (*Trachinus radiatus*), pripada obitelji paukovki (*Trachinidae*). Pored pauka mrkulja u Jadranu žive još tri vrste iz obitelji paukovki, to su pauk žutac, bijelac i crnac. Mrkulj naraste u dužinu do 40 cm i dosegne težinu do 1,5 kg. Boje je žućkastosive do žućkastosmeđe. Na gornjem dijelu tijela ima crkaste mrlje koje su mjestimično prstenasto povezane. Tijelo mu je izduženo i u boku stisnuto. Oči su mu izbočene i smještene visoko na glavi. Donja čeljust mu je duža od gornje. Na škržnom poklopcu ima dugu bodlju okrenutu prema natrag. Ljuske na tijelu su koso nanizane. Otrov je smješten u bodlji škržnog poklopca i na bodljama prve leđne peraje. Otrov pauka djeluje na živčani i krvožilni sustav čovjeka. Nakon uboda najprije se javi jaka bol koja može trajati dosta dugo, čak i dvanaest sati. Nakon čega može uslijediti nesvjestica, povraćanje, lupanje srca i visoka temperatura, kao i drugi simptomi poremećaja u organizmu. Intenzitet tegoba će ovisiti o organizmu ubodene osobe i o veličini samog pauka. Nakon uboda pauka najbolje je brzo potražiti liječničku pomoć, no daleko od bilo kakve pomoći dovoljno je uroniti mjesto uboda u tekućinu temperature veće od 40 C° budući da je otrov termolabilan. Smrtni slučajevi su rijetki ali su se dešavali. Mrkulj živi na kamenitim, šljunkovitim i koraljnim dnima i možemo ga naći na dubinama od 5 do 150 metara. U jesen i proljeće čest je na plićim predjelima uz obalu, dok je u najtoplijem i najhladnijem dijelu godine dublje.

Mrijesti se krajem jeseni i početkom zime. Vrlo je proždrljiv, a najčešče se hrani malim organizmima koji se kreću pri morskom dnu, kao što su sitne ribe, rakovi i mekušci. Ali zna napadati i ribe veće od sebe na koje nasrće sa svojim otrovnim bodljama. 
Sve vrste pauka su rasprostranjene po Mediteranu, istočnom Atlantiku a možemo ih naći i u Crnom i Sjevernom moru.

Izvori
------

* Aldo Ivanišević, *Sportski ribolov na moru*, Zagreb: Mladost, 1987. ISBN 86-05-00152-6
* Submania - Pauci Arhivirano 2016-03-05 na Wayback Machine-u
* Fishbase.org - Trachinus radiatus, Cuvier, 1829.

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Pauk mrkulj** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Pauk mrkulj** |

***Pauk mrkulj*** na Wikimedijinoj ostavi
**Prokuratori Bazilike sv. Marka** venecijanski: *Procuratori di San Marco*) bili su jedna od najprestižnijih društvenih pozicija u životu Mletačke Republike, po rangu gotovo do samog dužda. Formalno su se brinuli o venecijanskoj Bazilici sv. Marka i njenoj imovini koja je bila pod pokroviteljstvom dužda. Zbog tog ih je i on sam birao na tu funkciju, iz redova gradske aristokracije. Gotovo da je bilo nepisano pravilo da se dužda bira iz kruga Prokuratora Bazilike sv. Marka, to je bila odskočna daska za lidera Mletačke Republike.

Historija i karakteristike
--------------------------

Ne zna se točno kad je ta institucija osnovana, jedino što se sa sigurnošću zna jest da je 1049. jedini prokurator Bazilike sv. Marka bio Bartolomeo Tiepolo, tako da se pretpostavlja da je na početku samo jedan čovjek obavljao tu dužnost. Zna se i da ih je 1231. već bilo dvoje, a kasnije šest, koji su na tu dužnost birani doživotno, a 1442. devet. Prokuratori Bazilike sv. Marka pored brige o samoj bazilici bavili su se i zaštitom siročadi i mentalno poremećih osoba. Oni su također bili zaduženi i za nadzor nad izvršenjem oporuka i brigu nad imovinom, u slučajevima kad su građani opuručno poklanjali svoju imovinu u dobrotvorne svrhe, a njih je u to vrijeme bilo puno.

Između sebe su se dijelili na **prokuratore de supra**, one koji su se brinuli o samoj Bazilici sv. Marka, zatim **prokuratore de ultra** koji su se brinuli o imovini na Kanalu Grande, te **prokuratore de citra** koji su se brinuli o darovanoj imovini preko Kanala Grande u sestijerima San Marco, Castello i Cannaregio. Od su od 1453. imali pravo da sudjeluju na sjednicama mletačkog senata, ali bez obaveze na godišnji reizbor, što su svi ostali članovi morali prolaziti. Imali su pravo i na vlastiti posebni sud zvan prokurator, ukoliko bi ušli zbog nečeg u spor sa strankama sa kojima su njihovi uredi radili.

Prokuratori su vjerojatno bili jedni od najomraženijih venecijanskih dostojanstvenika, već ih zbog činjenice da ih se moralo titulirati s *Missier*, dok se ostale plemiće oslovljavalo s običnim **Ser**, te svojom odjećom su odskakali od ostalih jer su nosili grimiznocrvene (carska boja) toge. Pored toga imali su i brojne druge povlastice, između ostalog i privilegiju na ured i stan u Novim Prokurativama na Trgu Svetog Marka.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Procuratori Di San Marco*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 4. 12. 2013.

Vanjske veze
------------

* *Procuratori Di San Marco* na portalu Treccani (`it`)
* Gli uffici con dignità di Sottopregadi na portalu Repubblica Serenissima (`it`)
Lik nogometaljke
**Nogometaljka** je slikovna zagonetka kod koje, na nogometnom igralištu izdijeljenom na kvadratiće (npr. 20x15), treba dati gol za bijele, a potom i za crne igrače (označene bijelim odn. crnim kružićima). Igra počinje od golmana i u njoj učestvuju svi igrači iste boje, a lopta se kreće vodoravno, okomito i dijagonalno pod kutom od 45º. Bijeli igrači ne mogu proigravati kroz polja na kojima su crni igrači i obratno.

Prva zagonetka
--------------

Prvu takvu zagonetku u hrvatskoj enigmatici vjerovatno je objavio Stjepan Horvat u bjelovarskoj "Osmosmjerci" broj 258. U istom listu ona se objavljuje i danas, a sastavlja je isti autor (dosad preko 280 zagonetaka).

Prema sjećanju Stjepana Horvata, takva zagonetka bila je predstavljena na jednom od svjetskih prvenstava u rješavanju zagonetaka (World Puzzle Championship) kao prilog iz Nizozemske, vjerovatno 2000. godine, kad je i prvi put objavljena u Hrvatskoj. On ju je kao novotariju, iako jednostavnu, prenio u "Osmosmjerku", koja i inače objavljuje uglavnom jednostavne zagonetke, i dao joj naziv **nogometaljka**. Drugi autori i listovi u Hrvatskoj najvjerovatnije dosad nisu objavljivali tu zagonetku.

Napomene
--------

1. ↑  "Osmosmjerka", XI, 258, 23 – Bjelovar, 18. VIII. 2000, str. 23
2. ↑  "Osmosmjerka", broj 542, 18. VI. 2012.
| Izraelska plemena |
| --- |
| **Plemena*** Ruben
* Simeon
* Levi
* Juda
* Dan
* Naftali
* Gad
* Ašer
* Jisakar
* Zebulun
* Josip
	+ Manaše
	+ Efrajim
* Benjamin
 |
| **Srodne teme*** Djeca Izraela
* Deset izgubljenih plemena
 |
| p • r • u |

**Ruben** (heb. **רְאוּבֵן**, eng. Reuben) je ime izraelskog plemena, porijeklom od Rubena, Jakovljevog prvorođenog sina. Prema biblijskom izvještaju, Ruben postaje otac četvorice sinova, koji su se zvali Henok, Falu, Hesron, i Karmi, koji su bili začetnici četiriju klanova (Henokovci, Paluovci, Hesronci i Karmijevci). Taj izvještaj, međutim, potječe tek iz 4. stoljeća, a govori o događajima što su se zbili barem šest stoljeća ranije, pa su i svi ti podaci prilično upitni i pripadaju kasnijoj ideologiji.

Etimologija
-----------

Moguće je naći više objašnjenja o porijeklu imena Ruben. Neka od njih izvedena su iz arapskih izraza koji znače „zamjena" ili „poglavar". Ipak, danas je najraširenije tumačenje ono koje izvodi ovo ime iz hebrejskog izraza „evo sina". Simboličko objašnjenje što ga daje Biblija vazano je uz kontekst Rubenova rođenja i njegovu majku Leu, te predstavlja tek popularno tumačenje.

U biblijskim tekstovima
-----------------------

Za vrijeme Izlaska pleme je, prema Bibliji, brojalo 46.500 muškaraca starijih od 20 godina (Br 1,20-21; 2,11), ali su zbog obožavanja kanaanskog boga Baalpeora bili kažnjeni, i broj im je smanjen na 43.700. U svakom slučaju, ovi su brojevi pretjerani i potječu iz znatno kasnijeg razdoblja. Za lutanja Izraelaca kroz pustinju, položaj Rubena bio je južno od „Šatora Saveza". Pleme vodi Elisur sin Šedeurov. 

Rubenovci su prema tim istim izvještajima bili vlasnici velikog broja stoke, a Mojsije im je dozvolio da napasaju svoja stada na bogatoj i plodnoj zemlji na lijevoj obali Jordana, a oni su obećali pomoći u osvajanju zemalja zapadno od Jordana. Nakon osvajanja pleme Ruben udružilo se s jačim plemenom Gad i već u doba monarhije sasvim je asimilirano.

Plemena Ruben, Gad i istočni dio plemena Manaše imala su 44,760 vojnika, a u bici su se služili mačevima, štitovima i lukom i strijelama. I ovo je zapravo kasniji izvještaj, a opisano oružje pripada željeznom dobu, koje je ovdje tek na svojim počecima. Izraelci će stupiti u pravo željezno doba tek u vrijeme Salomona.

Značaj plemena Ruben
--------------------

Unatoč njegovoj ranoj asimilaciji, znanstvenici pretpostavljaju da je Rubenovo pleme ranije imalo osobitu važnost. To izvode iz činjenice da je njihov praotac, također Ruben, opisan kao Jakovljev prvorođenac, te ima prvo mjesto u različitim biblijskim rodoslovljima.
Biblija razlog za propast Rubena traži u moralnim prijestupima, kako praoca Rubena, tako i njegovih potomaka u doba Izlaska iz Egipta.

Vanjske poveznice
-----------------

* The Jealousy of Reuben Arhivirano 2007-09-29 na Wayback Machine-u
**Nogometna utakmica HAŠK - Northern University** odigrana je u Zagrebu 24. ožujka 1913. godine na Igralištu HAŠK-a. Utakmica je poznata po prvom gostovanju engleske nogometne momčadi u Zagrebu. Engleska momčad sjevernih sveučilišta prije gostovanja u Zagrebu pobijedila je suparničke momčadi u Berlinu, Pragu i Budimpešti. HAŠK je ostvario svoju najveću međunarodnu pobjedu (1:0) prije Prvog svjetskog rata.

Utakmica
--------

Za utakmicu je vladalo veliko zanimanje i veselje. Zagreb je u to vrijeme imao 80.000 stanovnika, a na Igralištu HAŠK-a okupilo se 5000 gledatelja. Jedini pogodak na utakmici postigao je u 42. minuti Janko Justin  (prema nekim izvorima  Dragan Kastl). Engleska momčad je tijekom utakmice bila premoćna, no obrana HAŠK-a je bila požrtvovna i uzorita. Vratar Vladimir Šuput je obranio 30 udaraca u okvir vratiju.

Sastavi momčadi
---------------

* **HAŠK**: Vladimir Šuput, Hugo Kuderna, Ivan Banfić, Oto Behrman, Ivo Lipovšćak, Leo Gollob, Mihajlo Mujdrica, Dragan Kastl, Dragutin Štancl, Janko Justin, Tomo Hombauer
* **Northern University**: ?

Zanimljivo
----------

Sutradan je momčad HAŠK-a odigrala utakmicu protiv splitskog Hajduka. Umorni igrači od utakmice s englezima izgubili su od splićana s 0:1. Englezi, koji su promatrali tu utakmicu bili su iznenađeni da u Hrvatskoj postoje i jači klubovi od HAŠK-a.

Izvori
------

1. ↑  Antun Škrtić, H.A.Š.K. 1903-1993 – HRVATSKI AKADEMSKI ŠPORTSKI KLUB, Zagreb, 1993. ISBN 953-96001-0-3, str. 43
2. ↑  Zvonimir Magdić, *Legende zagrebačkog nogometa*, Zagreb, 1996. ISBN 953-96851-0-9 str. 168

* Roman Garber, ur. Zlatni jubilej ZNS: 1919. – 1969. Zagreb: Zagrebački nogometni savez, [1969.], str. 144
***Non nobis solum*** (сх. *Не само за нас*) је мото на латинском језику. Чест облик је и *Non nobis, sed omnibus* („не за нас, већ за све"). То значи да људи треба да допринесу општој добробити човечанства, без обзира на сопствене интересе.

Мото потиче од сентенце у Цицероновом најутицајнијем филозофском делу, његовој расправи *О дужности* (лат. *De Officiis*). Пуна Цицеронова реченица гласи *Non nobis solum nati sumus ortusque nostri partem patria vindicat, partem amici* („*Нисмо рођени нити живимо сами за себе, наша земља, наши пријатељи, имају удео у нама*"), Цицерон *De officiis*, 1:22. Реченица је, како Цицерон сам каже, буквалан превод из Платоновог *Писма Архиту*  Цицерон повезује овај концепт са стоичким идеалом космополитизма, према којем су сви људи у природном сродству са свим другим људима и треба да „допринесу општем добру кроз размену добрих дела дела (*officia*), и давањем и примањем" (*De Officiis* 1.22, превод Валтер Милер, 1913).

Референце
---------

1. ↑  Пс.-. Платон, посланица 9.358а
**Rumunjski seljački ustanak**, u samoj Rumunjskoj poznat kao **Seljački ustanak 1907. godine** (rum. *Răscoala ţărănească din 1907*) bila je serija nereda, odnosno kratkotrajni oružani sukob između vojnih snaga rumunjske vlade na jednoj, i pobunjenih seljaka na drugoj strani, koji se odigrao početkom 1907. godine. Uzroci su bili prije svega u izrazitom siromaštvu seljaka, koji su u to vrijeme činili 80 % stanovništva, ali posjedovali samo manji dio obradive zemlje, koje je, pak, bilo u rukama nekolicine krupnih zemljoposjedika, koji su, pak, upravu nad imanjima ostavljali u rukama zakupaca i posrednika, najčešće Jevreja. Sukob je izbio 18. februara u selima oko Flămânzija u Moldaviji, kojima je upravljala jevrejska porodica Fischer (i koja su se zvala "Fischerland"); seljaci su se pobunili protiv upravnika Moschija Fischera koji je pobjegao u grad, te kasnije počeli napadati druge zakupce i posrednike. Nasilje, koje je ispočetka imalo antisemitsku komponentu, se počelo širiti na druge dijelove Rumunjske. Vlada na čelu sa konzervativnim premijerom Cantacuzinom nije bila u stanju zaustaviti nasilje, te je pala; umjesto nje je kralj Karol I novim premijerom imenovao liberalnog premijera Dimitriesa Sturdzu. On je, pak, mobilizirao 140.000 vojnika i dao im široke ovlasti da uguše ustanak. Rumunjska vojska je brzo porazila slabo naoružane i dezorganizirane pobunjenike, ali su razmjeri krvoprolića bili takvi da je vlada naredila da se unište matične knjige kako bi se to sakrilo od međunarodne javnosti. Službeni podaci govore da je u ustanku ubijeno 419 ljudi, iako se većina historičara slaže da je broj daleko veći. Događaji iz 1907. godine, koji se ponekad nazivaju posljednjim velikim seljačkim ustankom u historiji Evrope, su snažno uticali na rumunjsku javnost i inteligenciju, te pojačali zahtjeve za agrarnom reformom.

Literatura
----------

* Anton Caragea, 1907: Rascoală sau Complot? Arhivirano 2007-05-02 na Wayback Machine-u
* Ion Luca Caragiale, *1907 din primăvară până'n toamnă*
* *Armata Română și Răscoala din 1907. Documente.* Ediție îngrijită de Maior dr. Florin Șperlea, Lucian Drăghici, Manuel Stănescu. Serviciul Istoric al Armatei. Editura Militară, București, 2007. ISBN 978-973-32-0752-8