recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Valentin Inzko** (Klagenfurt, 22. svibnja 1949.), austrijski političar slovenskog podrijetla, od 13. ožujka 2009. visoki predstavnik za Bosnu i Hercegovinu.

Životopis
---------

Rodio se u slovenskoj obitelji u Celovcu. Njegov otac Valentin Inzko stariji bio je poznati kulturni i politički predstavnik slovenske manjine u austrijskoj Koruškoj. Završio je slovensko-njemačku dvojezičnu osnovnu školu u Svečama (Suetschach) u općini Bistrica v Rožu (Feistritz im Rosental) u Koruškoj. Gimnaziju na slovenskom završio je 1967. godine u Celovcu, a od tad do 1972. studira pravo i filologiju na Sveučilištu u Grazu. Iste godine promovira svoj doktorat, a do 1974. pohađa Diplomatsku akademiju u Beču. 

Godine 1974. počeo je raditi u austrijskom ministarstvu vanjskih poslova.
Od 1974, do 1978. biva šefom ureda UNDP u Ulaan Baataru u Mongoliji i u Šri Lanku, u okviru austrijske misije pri Ujedinjenim narodima. Radio u Minstarstvu vanjskih poslova Austrije za srednju, istočnu i i južnu Evropu. Od 1982. do 1986. je kulturni ataše Austrije za Jugoslaviju u Beogradu. 1992. godine bio je vođa misije OSCE za Sandžak. Od 1990. do 1996. je savjetnik za kulturu u austrijskom veleposlanstvu u Pragu. 

Prvi je veleposlanik Austrije u Bosni i Hercegovini u vremenu od 1996. do 1999. Nakon toga radi ponovo u austrijskom ministarstvu vanjskih poslova, sve do 2005. od kada je veleposlanik Austrije u Sloveniji. Govori slovenski, ruski i hrvatski jezik. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **visoki predstavnik za Bosnu i Hercegovinu2009. - sad** | Nasljednik: |
| **Miroslav Lajčák2007. - 2009.** | '***trenutni'*** |

| * p
* r
* u
Visoki predstavnici za Bosnu i Hercegovinu |
| --- |
| 
* Carl Bildt
* Carlos Westendorp
* Wolfgang Petritsch
* Paddy Ashdown
* Christian Schwarz-Schilling
* Miroslav Lajčák
* Valentin Inzko
* Christian Schmidt

 |  |
Ovo je članak o pozdravu koji je službeno korišten u nacističkoj Njemačkoj.  Za slične pozdrave vezane uz fašizam, v. rimski pozdrav.  
Hitlerov pozdrav tijekom zasjedanja *Reichstaga*. Na slici: Joseph Goebbels, Joachim von Ribbentrop i Walther Funk.
**Hitlerov pozdrav** (njemački: ), kolokvijalno poznat kao **nacistički pozdrav**, rjeđe **njemački pozdrav** (njemački: ) jest pozdravna gesta koju su koristili članovi njemačke Nacističke stranke kako bi iskazali odanost svome vođi Adolfu Hitleru.

Nastanak
--------

Hitlerov pozdrav nastao je po uzoru na rimski pozdrav, koji je u Italiji 1920-ih godina uveo Benito Mussolini kao simbol fašističkog pokreta. 

Od Hitlerovog dolaska na vlast pozdrav je poslao obavezan za državljane Trećeg Reicha, s izuzetkom pripadnika oružanih snaga koji su zadržali tradicionalno vojničko salutiranje, ali je i taj izuzetak ukinut 1944. nakon atentata na Hitlera.

Način izvođenja
---------------

Hitlerov pozdrav je postao utjelovljenje Hitlerovog masovnog kulta ličnosti u Njemačkoj. Pozdrav se sastoji od desne ruke podignute od prsa pod kutom od 45° popraćeno uzvikivanjem **Heil Hitler!** (Živio Hitler!).

Ako stoji ispred nadređenog, podređeni bi, uz dizanje ruke i vikanje, mogao i lupnuti petom o petu kao znak poštovanja. Na sastancima i smotrama, kada bi između vojnika prolazio nadređeni, svi bi na taj način držali ruke u zraku i ritmički izgovarali **Sieg Heil** (Živjela pobjeda).

Posljedice
----------

Nakon završetka Drugog svjetskog rata, Hitlerov pozdrav zabranjen je u Austriji i Njemačkoj. U Njemačkoj se njegovo korištenje u javnosti, osim u specifičnim slučajevima vezanim "uz umjetničko izražavanje", kažnjava zatvorskom kaznom do tri godine.

Povezano
--------

* Rimski pozdrav
* Bellamyjev pozdrav
* Podignuta pesnica
* Za dom spremni

***Hitlerov pozdrav*** na Wikimedijinoj ostavi
**Hjo** je grad od 2,553 stanovnika, ona je i 
administrativni centar istoimene općine od 8,841 stanovnika, na jugu
Švedske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Hjo leži u Grofoviji Västra Götaland, na zapadnoj obali Jezera Vättern, udaljen 67 km sjeverno 
od Jönköpinga.

Historija
---------

Hjo se kao mjesto sa statusom grada spominje prvi put 1413. u vezi sa samostanom u Vadsteni.

I pored svog povoljnog položaja na Jezeru Vättern i mogućnosti da postane važna luka za transport robe između Östergötlanda i Västergötland - Hjo je ostao malo naselje. Početkom 18. vijeka imao je manje od 400 stanovnika.

Svoj zlatni period i relativno najjači rast imao je između 1830.- 1860. godine, kad je nakon otvorenja kanala Göta došlo do procvata trgovine i zanatsva.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Sweden: Västra Götaland" (engleski). City population. Pristupljeno 31. 05. 2015.
2. 1 2 3  „*Hjos historia*" (švedski). Urbanhistory. Arhivirano iz originala na datum 2013-12-10. Pristupljeno 31. 05. 2015.

Vanjske veze
------------

***Hjo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice općine Hjo* (`sv`)
***The Blue Knight*** (sh. *Plavi vitez*) je američka policijska televizijska miniserija originalno emitirana 1973. godine na programu mreže NBC. Predstavlja adaptaciju istoimenog romana Josepha Wambaugha, a režirao ju je Robert Butler. Protagonist, koga tumači William Holden, je ostarjeli veteran losanđeleske policije koji je dvadeset godina proveo kao ulični pozornik. Radnja se odvija tjedan dana pred njegovo umirovljenje i prikazuje kako se mora nositi sa opakim i nasilnim kriminalcima koji nastoje iskoristi njegov odlazak, kolegama koji različito na to reagiraju, i djevojkom koja želi da konačno napusti opasan posao.

*The Blue Knight* je predstavljao jednu od prvih miniserija na američkoj televiziji i taj je, za tadašnje stanarde još uvijek neuobičajeni format, dozvolio da se u policijski žanr ubace motivi protagonistovog privatnog života. *The Blue Knight* je dobio dobre kritike, a Lee Remick je osvojila Zlatni globus za najbolju glumicu u dramskoj seriji. *The Blue Knight* je kasnije skraćen i premontiran u cjelovečernji film koji je prikazivan u stranim kino-dvoranama.

Godine 1975. je dobio svoj nastavak u obliku "redovne" istoimene TV-serije gdje je naslovnog protagonista tumačio George Kennedy.

Uloge
-----

* William Holden ... Bumper Morgan
* Lee Remick ... Cassie Walters
* Anne Archer ... Laila
* Sam Elliot ... Detektiv Charlie Bronski
* Joe Santos ... Narednik Cruz Segovia
* Vic Tayback ... Neil Grogan

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *The Blue Knight* na IMDb-u (`en`)
*Za ostale upotrebe, v. Topčiderska reka (TV film).*

**Topčiderska reka** (ili samo **Topčiderka**, ili **Topčiderski potok**) je desna pritoka reke Save, u koju utiče u Beogradu.

O reci
------

Izvire ispod visa Kovione 399 m i teče u pravcu severa sve do svoga ušća. Dužina toka je 30 km, a površina sliva, koji sačinjava nisko pobrđe severne Šumadije 133,25 km². Izvire u Lipovičkoj šumi na nadmorskoj visini od 192 m. Duga je 30 km, prostire se na površini od 147 km2 i pripada Crnomorskom slivu. Teče do Ripnja (opština Voždovac), prolazi između sela Pinosava (opština Voždovac) i Rušanj (opština Čukarica) i u opštinu Rakovica ulazi tokom kroz naselje Resnik. U Rakovici protiče kroz Kijevo, Labudovo brdo, Kneževac, Miljakovac, Kanarevo brdo i Stari Košutnjak, i nakon toga izlazi iz Rakovice i kroz Topčidersku šumu (opština Savski venac) se uliva u Savu na nadmorskoj visini od 69 metara.

Izuzetno je zagađena i opština Rakovica se trudi da reši ovaj problem. U maju 2014. godine, tokom obilnih kiša koje su izazvale ogromne poplave u Srbiji, Topčiderska reka je takođe napravila ogromne poplave i štete širom Rakovice.

Pritoke
-------

Pritoke Topčiderke su:

* Pariguz (desno, kod Resnika)
* Kijevski potok (levo, kod Kijeva)
* Rakovički potok (desno, kod Kneževca)
* Jelezovac (desno, kod Kanarevog Brda)
* Sakinac

Literatura
----------

* *Mala enciklopedija Prosveta* (3 izd.). Beograd: Prosveta. 1985. ISBN 978-86-07-00001-2.
* Marković, Jovan Đ. (1990). *Enciklopedijski geografski leksikon Jugoslavije*. Sarajevo: Svjetlost. ISBN 978-86-01-02651-3.
**Varbah** (arap. جزيرة وربة) je otok smješten na sjeveroistoku Kuvajta, neposredno uz granicu s Irakom. Otok je fug oko 15 km, a širok 5 km, s površinom od 37 km². Otok nije naseljen, osim pogranične postaje *M-1* koju djelomično financira UN. Sjeverno od otoka je iračko kopno, udaljeno 1 km, a južno je 1,5 km širok kanal Kor Abdulah koji ovaj otok dijeli od susjednog Bubijana.

Historija
---------

Otoci Bubijan i Varbah predmetom su dugogodišnjih graničnih sporova između Kuvajta i Iraka.

U novembru 1994. Irak je formalno prihvatio demarkaciju granice koju je odredio UN u rezolucijama Vijeća sigurnosti 687 (1991.), 773 (1993.) i 833 (1993.), čime se i formalno odrekao posezanja za ovim otokom.

U decembru 2002. prije invazije Iraka, irački je brod otvorio vatru na 2 kuvajtska patrolna broda, zbog čega su se on sudarili. Jedan američki službenik i 2 kuvajtska pripadnika obalne straže su ozlijeđeni u napadu.

Povezano
--------

* Perzijski zaljev

Izvori
------

1. ↑  „Budget for the United Nations Iraq-Kuwait Observation Mission for the period from 1 July 2001 to 30 June 2002". United Nations. 14. 1. 2014.
2. ↑  „CIA World Fact Book - Iraq". everything2.com. 14. 1. 2014.
3. ↑  „Iraqis 'shot at Kuwaiti vessels'". BBC. 14. 1. 2014.
4. ↑  „U.S. Soldier, Two Kuwaiti Coastguards Wounded in Vessel Collision". islamonline.net. 14. 1. 2014. Arhivirano iz originala na datum 2006-10-20. Pristupljeno 2014-07-25.
Girlanda i kazališna maska, enkaustika na zidu, 1. vijek pne. iz Solunta (Sicilija), Regionalni arheološki muzej, Palermo
**Girlanda** (tal. *ghirlanda*) je naziv za vijenac od cvijeća, lišća i plodova, često isprepleten ukrasnim vrpcama, koji se lučno pruža između dvaju nosača, obično pričvršćenih za zid. 

Girlande se od antike naovamo koriste kao ukrasi prigodom različitih svečanosti. U antici su često bile prikazane na slavolucima, žrtvenicima, hramovima i dr. uglavnom u visokom reljefu. Često su bile korištene kao motiv i u antičkom slikarstvu, no ono je do nas došlo mnogo slabije sačuvano od skulpture.Nakon srednjeg vijeka, girlande ponovo postaju uobičajen ukras u renesansi, baroku i neoklasicizmu. Kiparski oblikovane girlande često se nazivaju festoni.

Literatura
----------

* Enciklopedija likovnih umjetnosti, Girlanda, sv. 2, Zagreb, 1962. str. 387.
* Jadranka Damjanov; Ksenija Radulić: Girlanda, Umjetnost (Likovne umjetnosti), 3. izdanje, Zagreb, 1967. str. 84.

***Girlanda*** na Wikimedijinoj ostavi
**Henry Purcell**
**Henry Purcell** (London, 1659. - London, 21. studenog 1695.), engleski skladatelj, orguljaš

Najpoznatiji je skladatelj baroknog doba i jedno od najpoznatijih imena engleske glazbe uopće.
Svojim djelom otvorio je novo razdoblje u engleskoj glazbi, stvorivši novi, specifično engleski stil, slavljen kao "Orpheus Britanicus". Dao je pečat engleskoj vokalnoj, dramskoj, instrumentalnoj i crkvenoj glazbi.

Djelovao je kao kompozitor i dirigent dvorskog orkestra. Purcell je većinu svog života proveo u <<Chapel Royal>> kao kompozitor, a kasnije postaje orguljaš i pjevač Westminsterske Opatije.

Njegov ukupan opus broji više od dvadeset tvrdoukoričenih svezaka, a najvažniji dio Purcellova čistog instrumentalnog stvaralaštva posvećen je gudačkim instrumentima.

Osobitost njegova opusa očituje se u suprotnostima osamljeničkog i dramatičnog ilirskog izraza, katkad svečanog, a katkad duhovito zajedljivog svrstanog u savršenu i strogu formu.

Neposredno prije smrti skladao je grandiozni "*Te Deum*", najveličanstvenije djelo engleske crkvene glazbe.

***Henry Purcell*** na Wikimedijinoj ostavi
Edmund Reid, snimljen nedugo pred smrt 1917.
**Edmund John James Reid** (Canterbury, Kent, 21. mart 1846 – Herne Bay, Kent, 5. decembar 1917) bio je britanski detektiv, policajac i aeronaut, današnjim najpoznatiji po sudjelovanju u istrazi ubistava Jacka Trbosjeka u Londonu 1888. godine, odnosno što je u njihovo vrijeme vodio kriminalističku policiju Odjela H Scotland Yarda, zadužen za zloglasnu četvrt Whitechappel.

Reid je radio kao trgovački pomoćnik, slastičar i brodski stjuard prije nego što se 1872. priključio Scotland Yardu. Brzo je napredovao u službi te je 1874. postao detektiv u kriminalističkom odjelu (CID), godine 1880. dobio čin narednika, a 1885. i čin inspektora. 1887. je imenovan za načelnika kriminalističke policije u Odjelu H, gdje je naslijedio Fredericka Abberlinea. Iz policije se povukao zbog lošeg zdravlja 1896. godine, nakon karijere u kojoj je stekao 50 odlikovanja i javnih pohvala. U slobodno vrijeme se bavio mađioničarskim trikovima i letovima balonom. Nakon bezuspješnih pokušaja da započne karijeru privatnog detektiva, posljednje godine života je proveo kao vlasnik puba.

Reid je često bio intervjuiran o Jacku Trbosjeku, i iznosio je svoje mišljenje kako je ubica najvjerojatnije lokalni pijanac koji se jutro nakon zločina uopće nije sjećao što je učinio.

Bio je oženjen dva puta - za Emily Jane Wilson (1846 - 1900), s kojom je imao kćer Elizabeth (r. 1873) i sina Edmunda J. Reida (r. 1882) - te za Lydia Rhodu Haling (1867 - 1938), za koju se oženio nedugo pred smrt.

Edmund Reid se, uz dosta odstupanja od historijskih činjenica, pojavljuje kao jedan od glavnih likova TV-serije *Ripper Street*, gdje ga tumači Matthew Mcfadyen.

Literatura
----------

* Stuart Evans and Nicholas Connell, 'The Man Who Hunted Jack the Ripper: Edmund Reid Victorian Detective' Amberley (2010) ISBN 1-84868-260-3

Vanjske veze
------------

* 'Hunted "Jack the Ripper" - Ex Detective Inspr Reid's New Theory' - *Lloyd's Weekly News*, February 4, 1912, (Pg 7) 'Jack the Ripper & Victorian Crime' website Arhivirano 2013-04-03 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Jack Trbosjek |
| --- |
| Kanonske žrtve | Mary Ann Nichols • Annie Chapman • Elizabeth Stride • Catherine Eddowes • Mary Jane Kelly |
| Policajci | Frederick Abberline • Robert Anderson • Thomas Arnold • Walter Dew • George Godley • Donald Swanson • Charles Warren |
| Pisma | "Dear Boss" • "Saucy Jack" • "From Hell" • Openshawovo pismo • Grafit u Goulston Streetu |
| Povezani članci | Whitechapelski odjel za sigurnost građana • Teorije zavjere • Fikcija • Sumnjivci • Ubojstva u Whitechapelu |
| Kategorija |

***Edmund Reid*** na Wikimedijinoj ostavi
**Topolo** je mjesto u Dubrovačkom primorju, a smješteno je u Stonskom zaleđu. Mjesto se sastoji od Gornje i Donje Bande, Klačine i Matića.

Po arhitekturi izgleda kao tipično primorsko mjesto, s mnogo kamenih kuća te starih kamenih stuba. Ima polje koje očarava mnoge, a mjesto je okruženo stoljetnom borovom šumom. Malobrojno stanovništvo se bavi poljoprivredom, stočarstvom i vinogradarstvom.

Zemljopisni položaj
-------------------

S istočne strane graniči s mjestom Stupom, a prema zapadu s Imoticom i Štedricom.

Znamenitosti
------------

Topolo ima svoju župu i crkvu Male Gospe koja impresionira na samom ulasku u mjesto svojim starim čempresima koji ponosno strše kao kakvi čuvari starih ognjišta, polja, maslina, lovorika i svojih sumještana.

Vrijedna spomena je i kapelica Sv. Luja zaštitnika Topolog. Iznad polja prema selu Imotici nalazi se stara crkva Sv. Stjepana koja je 2011.-2012. obnovljena.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

Napomena: U 1869. sadrži podatke za naselje Štedrica.

Šport
-----

U obližnjem selu *Stupi* djeluje boćarski klub "Bistrina".

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
2. ↑  Rezultati popisa 2011.
**Huelva** je lučki grad od 145,115 stanovnika na jugozapadu Španjolske u Provinciji Huelva.

Huelva je i administrativni centar istoimene provincije.

Geografske karakteristike
-------------------------

Huelva leži na zapadnoj obali poluotoka kog formiraju estuariji rijeka Odiel i Tinto, 
koje tu uviru u Kadiški zaljev u Atlantik.
Grad je udaljen pedesetak km istočno od portugalske granice.

Historija
---------

Huelva je izrasla kao naselje oko kartažanske trgovačke stanice. 
Za Rimljana postala je Rimska kolonija pod imenom *Onuba*. Iz tih vremena gradu je ostao akvadukt, koji je 
obnovljen i još služi svrsi. 
Nakon Rimljana Huelvom su zavladali Mauri, Kršćani su je zauzeli tek 1257. za vladavine Alfonso X od Kastilje.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost grada je monumentalni spomenik visok 34 metra podignut 1892. u spomen na 400 godišnjicu putovanja 
Kristofora Kolumba, koji je za Ameriku otplovio iz obližnjeg Palos de la Frontera.

Kolumbo je živio u susjednom franjevačkom samostanu La Rábida (danas je to ljetni univerzitet) nakon što mu je 1484. portugalski
kralj João II odbio financirati plovidbu preko Atlantika.

Gradovi pobratimi
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Italija Genova, Italija
* Italija Viganella, Italija
* Sjedinjene Američke Države New Orleans, Sjedinjene Američke Države
* Sjedinjene Američke Države Houston, Sjedinjene Američke Države
* Španija Cádiz, Španjolska
 | * Maroko Tanger, Maroko
* Portugal Faro, Portugal
* Rumunija Pitești, Rumunjska
* Mađarska Győr, Mađarska
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Spain: Andalucía*" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 06. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Huelva*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 14. 6. 2018.

Vanjske veze
------------

***Huelva*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ayuntamiento de Huelva* (`es`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Vuoksi** (ruski: *Вуокса*) je rijeka na jugoistoku Finske i sjeverozapadu Rusije 
duga 153 km.

Vuoksi zapravo i nije rijeka u klasičnom smislu već kompleksan hidrografski sistem formiran od brojnih međusobno poveznih.
jezera i vodotoka.

Geografske karakteristike
-------------------------

Vuoksi izvire iz Jezera Saimaa kod grada Imatre, na nadmorskoj visini od 74 
metra. Tu je nekad imao vodopad na čijem mjestu je početkom 20. vijeka izgrađena hidroelektrana (prva od dvije) 
Nakon 10 km toka kroz Finsku ulazi u Lenjingradsku oblast, gdje su u gornjem dijelu toka izgrađene još dvije 
protočne hidroelektrane Svetogorska i Lesogorska.

Nizvodno od posljednje hidroelektrane rijeka ima sve šire korito, a od grada Kamennogorska se to pretvara u pravi jezerski sistem. 
Nizvodno od sela Bariševo rijeka se širi na 2,5 km, da bi se uzvodno od sela Losevo podijelila na dva 
rukavca. Veći naglo skreće prema sjeveru, dok manji nastavlja svoj tok prema istoku gdje preko Losovskog kanjona utječe 
u Suhodolsko jezero (dugo 32 km i široko od 3 - 4 km). Iz jezera istječe pod imenom Burnaja i kod sela Solovjovo uvire u 
Ladoško jezero

Sjeverni rukavac teče preko brojnih uskih kanjona, i proširenja, protiče kroz Balakanovsko jezero, da se u ravnini Jezera Lopata razdoji 
u dva rukavca, koji se ponovno spajaju u velikom jezeru Vuoksa, poznatom po brojnim otocima i uvalama. 
Iz jezera Vuoksi ističe u dva vodotoka, glavni (dug nekih 4,5 km) protiče kroz grad Priozersk i uvire u Ladogu, dok manji zvan Tihaja zavija prema sjeveru pa nakon toka od nekih 6 km i on ulazi u Ladogu.

Od ukupno 153 km - Vuoksi teče kroz Rusiju 143 km), površina njegova sliv iznosi 68.501 km².
Duž njegova korita djelomično ide i željeznička pruga i cesta za Finsku.

Vuoksi je još početkom 19. vijeka imao samo jedno ušće u Ladogu kod grada Priozerska, a danas ih ima tri jer se račva na više rukavaca.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Реки системы Вуоксы*" (ruski). Туристская водная энциклопедия. Pristupljeno 18. 09. 2015.

Vanjske veze
------------

***Vuoksi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Vuoksen synty ja Vuoksenlaakso* na portalu Käpylänkuja Arhivirano 2011-05-17 na Wayback Machine-u (`fi`)
* *Реки системы Вуоксы* na portalu Туристская водная энциклопедия (`ru`)
Trešnjevački trg
**Trešnjevački trg** je jedan od najvećih zagrebačkih javnih prostora. Centalnim dijelom trga dominira Trešnjevačka tržnica.

Povijest trga
-------------

Trg se nalazi na križanju, Vukovarske i Tratinske ulice, s istočne strane trg omeđuje Nova cesta, sa zapadne Maglajska i Dobojska ulica, sa sjevera Tratinska, a sa juga Ključka i Srebrenička ulica. Trešnjevački trg ni dan danas nema jasno definirane granice, i to se vidi iz prve. On više liči na potencijalno gradilište, nego na dovršeni trg. Ipak i tako nesavršen i nedovršen on je jedno od najživljih mjesta u gradu Zagrebu, prvenstveno zahvaljujući Trešnjevačkoj tržnici ( Trešnjevački plac), drugoj, a po nekim pokazateljima u prometu - čak prvoj tržnici grada Zagreba. 

Na sjevernoj strani trgom dominira nevelika montažna zgrada nekadašnje Name (danas su u njoj Konzum i Magma). To je bilo jedno od prvih samoposluživanja u Zagrebu, podignuto krajem 1950-ih. Tu je još uvijek i stara vrtna restauracija Dvije lipe, koja danas ima drugu funkciju. U sredini trga, postoji mala trokutasta zelena oaza. Na južnoj starni trga uz tramvajsku stanicu, podignuta je za Zagrebačku univerzijadu 1987. fontana - autora V.Tabaina, 1987. g. i to je uglavnom sve važnije što se nalazi na trgu. 

Ovaj trg je svoje rudimentarne obrise počeo dobijati krajem 1930-ih, a od kraja 1950-ih nije bitnije promijenio izgled. Već je regulatornom osnovom razvoja grada Zagreba iz 1889. godine, zacrtane osnove današnje Trešnjevke. Već je tim planom prostor oko današnjeg trga - određen da bude trg i nazvan je Trg U (dok se u budućnosti ne pronađe odgovarajuće ime).  
Inače kad je regulatorna osnova donešena, na tom prostoru (Trešnjevka) još su postojala tri gradska sela; Govenka, Ilijašići i Bankovići. Sela su netragom nestala, jer se su vrlo brzo nicale brojne neplanski građene kuće, gradskog proleterijata i sirotinje. Do 1990. godine nosio je ime Trg Oktobarske revolucije.

Postoje planovi da se trg potpuno preuredi, da na platou današnje tržnice budu podzemne garaže s poslovno-zanatskim i turističkim centrom, da se na južnoj strani ukloni montažna zgrada Name (Konzuma), kao i to da se na istočnoj strani poruši benzinska stanica.

Izvori
------

1. ↑  Branimir Špoljarić: Ulica na staroj Trešnjevci, Vjesnik
2. ↑  *Zagrebački leksikon*. "LZMK", Zagreb 2006. godina, 427. str.
3. ↑  Trešnjevački trg s modernom tržnicom, Vjesnik on-line - Zagreb[*mrtav link*]
*Ukoliko ste tražili članak o vrsti žičare, v. Gondola (žičara).*
Gondole parkirane na Piazzetti San Marco
**Gondola** (vjerojatno od grčkog *kondura* = brodić ) je čamac prilagođen za plovidbu po plitkim vodama venecijanske lagune, jer ima minimalni gaz. Gondola je vremenom postala simbol Venecije i njezinih brojnih kanala.

Opis
----

Gondole su duge od 10,80 do 11 m, široke od 1,40 do 1,60 m, teške do 600 kg, i mogu prevesti do 6 putnika uz jednog do 2 gondolijera.
Za gradnju gondole koristi se osam različitih vrsta drveta; jela, hrast, višnja, orah, brijest, mahagonij, ariš i limun. Gondola ima 280 dijelova i stoji oko 20.000 €, vremenom su se da bi bile što lakše, počele graditi od šperploča, a da bi izgledale što elegantnije, morale su biti obojeno u crno. Njihov asimetričan oblik omogućuje lako upravljanje sa samo jednim veslom kojim gondolijer vesla stojeći na krmi. Vode lagune su ipak preduboke, da bi se gondolijeri mogli odguravati po dnu (kako mnogi misle), već oni moraju veslati. Lijeva strana gondole šira je za 24 cm od desne zbog ravnoteže jer na desnoj stoji gondolijer, pa su na taj način stranice ujednačane težinom.
Vožnja gondolom od 40 minuta košta oko 80 €. ali ta cijena nije fiksna već ovisi o pogodbi, a i svaka se dodatna usluga naplaćuje (pjevanje, posebni sati, itd.).

Historija
---------

Gondola se prvi put spominje u pismu dužda Vilale Faliera iz 1094. godine, i tada kao i danas to je bio čamac za prijevoz putnika po Veneciji i do otoka u venecijanskoj laguni. U 18. stoljeću po kanalima Venecije plovilo je vjerorajatno čak 14.000 gondola, tad je Venecija bila jedan od najprometnijih vodenih putova na svijetu. Danas ih je ostalo samo oko petstotinjak i njima se uglavnom prevoze turisti i mladenci kojima je Venecija tradicionalno odredište za medeni mjesec. Godolijeri im onda tvrde da je venecijska tradicija, da se par koji se vozi u gondoli mora poljubiti ispod svakog mosta, kako bi vječno ostali zaljubljeni.

Do početka 20. stoljeća, kako se to da vidjeti na mnogim fotografijama, gondole su često bile opremljene s "felzom", malom kabinom, za zaštitu putnika od vremenskih nepogoda i neželjenih pogleda. I prozori "felze" dali su se zatvoriti sa malim "žaluzinama. Felze se više ne upotrebljavaju, vjerojatno zato jer turistima smetaju da što bolje vide, a venecijanci gondole ne upotrebljavaju više za svoj prijevoz.

Izvori
------

1. ↑  Merriam-Webster Online Dictionary (pristupljeno: 26. decembra 2010.)[*mrtav link*]
2. 1 2  „Venezia, la gondola e gli squeri (pristupljeno: 26. decembra 2010.)". Arhivirano iz originala na datum 2010-11-25. Pristupljeno 2010-12-26.
3. ↑  Gondolas and Gondola Rides s portala Venice for Visitors (pristupljeno: 26. decembra 2010)

Eksterni linkovi
----------------

***Gondola*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official Gondola Site (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* NKC: ph543027
* KulturNav: id

 |
**Gondi** je naziv za pleme dravidskog porijekla koje živi u centralnoj Indiji. The Gondi ili narod**Gond** žive u državama Madhya Pradesh, istočnoj Maharashtri, Chhattisgarhu, sjevernopm Andhra Pradeshu i zapadnoj Orissi. S preko 4 miliona pripadnika, predstavljaju najveće službeno priznato pleme centralne Indije.

Gondi jezik je blizak Teluguu i drugim dravidskim jezicima. Polovica Gondija govori Gondi jezicima, dok ostatak govori Indoarijski jezicima, uključujući hindi.

Gondi se tradicionalno bave poljoprivredom; neki prakticiraju rotiranje usjeva, dok ostali uzgajaju žitarice i stoku. Gond društvo je oštro stratificirano i ne predstavlja primjer jednakosti kao druge plemenska društva. Gondi pripadaju velikim plemenima (koja uključuju Santale i Bhile) koji su tradicionalno dominirali centralnim oblastima. Međutim, kao i ostali *adivasi*, Gondi su dosta trpili zbog gubitka zemlje od 1960-ih.

Tradicionalna gondska religija uključuje poseban panteon bogova i duhova, koje mnogi Gondi štuju uz hinduizam.

Gondwana ili "zemlja Gonda" je uopćeni naziv za jugoistočni Madhya Pradesh, istočnu Maharashtru, te dijelove Chhattisgarha, Orisse i sjevernog Andhra Pradesha. U toj regiji je postojalo nekoliko gondskih kraljevstava od 15. do sredine 18. vijeka, kada su se u nju proširile Marate sa zapada west. Regija je dala ime Gondwanalandu, drevnom južnom superkontinentu od koga su nastale današnja Afrika, Južna Amerika, Australija, Indija i Antarktika.

Gondi iz Andhra Pradesha su izgubili glavnu prednost u obrani svojih zemalja kada su Banjare, grupa nomadskih stočara koja se bila doseljevala u teritoriju Gonda, dobili status "plemena" godine 1977. Taj je status je omogućio Banjarama da se "legalno" dočepaju gondske zemlje i natječu s Gondima za mjesta u skupštinama, namještenja u obrazovnim institucijama i drugim pogodnostima. Pošto Banjare taj status nemaju u susjednoj Maharashtri, odatle u Andra Pradesh stalno dolaze banjarski imigranti u potrazi za boljim životom.

Obrazovanje
-----------

Niz komisija za "jezičko pitanje" je zahtijevalo da se Gondi, barem u osnovnim školama, podučavaju na vlastitom jeziku. Međutim, državne vlade su često zahtijevale uvođenje regionalnog jezika u škole u gondskim oblastima. Osnovno školovanje među Gondima Andhra Pradesha, na primjer, je počelo 1940-ih i 1950-ih. Vlada je odabrala grupu Gonda koji su bili napola pismeni na teluguu i dala im osnove pisma. Te osobe su postale učitelji koji su podučavali na Gondiju, i njihovi napori su imali uspjeha do 1970-ih, kada je državna politika zahtijevala obrazovanje na teluguu. Ta je promjena izazvala problem, jer dotadašnji učitelji nisu mogli podučavati na teluguu, a učitelji koji su govorili telugu nisu bili u stanju podučvati u često udaljenim plemenskim školama.

Gondi su također neskloni slati djecu u škole, i više ih vole koristiti kao radnu snagu na poljima.

***Gondi*** na Wikimedijinoj ostavi
**Treći korejsko-kitanski rat** se vodio od 1018. do 1019. između korejske države/dinastije Goryeo na jednoj, te Kitanskog Carstva pod dinastijom Liao na drugoj strani. Predstavljao je treći i posljednji pokušaj Kitanaca da pod svoju vlast stave Korejski poluotok. Nekoliko godina nakon drugog korejsko-kitanskog rata, koji je završio kitanskim povlačenjem iz Koreje zbog logističkih razloga, Kitani su organizirali još jednu veliku vojsku i izgradili most preko rijeke Yalu. Nju su prešli 1018. čime je otpočela invazija. Korejske snage, koje je vodio vojnički neiskusni, ali daroviti dvorski učenjak Gang Gam-chan, pružale su im žestoki otpor, te su Kitani, zbog toga, kao i teških zimskih uvjeta, pretrpili velike gubitke prije nego što su stigli u blizinu današnjeg Kaesonga. Kada su se počeli povlačiti, Gang Gam-chan ih je iznenada napao i zadao im katastrofalan poraz u bitci kod Gujua tokom koga je kitanska vojska gotovo potpuno uništena. Nakon toga je sklopljen mirovni sporazum poslije koga je rijeka Yalu postala trajna granica, a Kitani više napadali Koreju sve do propasti vlastite države 1125.

Izvori
------

1. 1 2 3  (`ko`)귀주대첩
Xiao Tong
**Xiao Tong** (蕭統) (501–531), kurtoazno ime **Deshi** (德施), formalno **Krunski princ Zhaoming** (昭明太子, doslovno "postižući i razumijevajući krunski princ"), kasnije posthumno **Car Zhaoming** (昭明皇帝), bio je krunski princ, odnosno nasljednik prijestolja kineske dinastije Liang. Bio je njastariji sin njenog osnivača cara Wua (Xiao Yan).

Rodio se u zimu 501. nedugo nakon što mu je otac svrgnuo cara Xiao Baojuana iz dinastije Južni Qi. Sljedeće je godine Xiao Yan svrgnuo i Xiao Baojuanovog nasljednika Hea te sebe proglasio carem. Tako je i jednogodišnji Xiao Tong postao prezumptivni nasljednik; krunskim princom je formalno postao tek sa punoljetnošću 515. godine. Historijski izvori ga opisuju kao poslušno dijete. Kao i otac, bio je gorljivi budist i često vodio filozofske rasprave na dvoru. Također se zanimao i za književnost te su dvorski činovnici pod njegovim rukovodstvom sastavili *Wenxuan* (文選,) znamenitu zbirku drevnih kineske poezije i proze koji bi inače bili izgubljeni za potomstvo. Bio je također izuzetno vezan za majku, Suprugu Ding. Njena je smrt 526. pak, dovela do raskola s ocem; Xiao Tongova namjera da majku sahrani uz taoističke amulete je protumačena kao pokušaj vračanja, odnosno bacanja uroka na cara. Iako ga je otac oslobodio optužbi, izgubio je njegovu naklonost. Kada je umro 531. godine, za novog krunskog princa je odabran njegov mlađi brat Xiao Gang. Njegov unuk Xiao Dong će kasnije nakratko postati car.
**Trešnjevačka ljepotica** ili **stambeno-poslovni toranj Ozaljska** je stambeno-poslovni neboder u zagrebačkom kvartu Trešnjevka. Projektant nebodera je arhitekt Slavko Jelinek.

Investitor i izvođač radova bila je tvrtka G.P. Industrogradnja. Neboder je građen od 1967. do 1969. godine i upamćen je kao prvi neboder građen novom tehnologijom gradnje, takozvano kliznom oplatom, koja do tada u nas nije korištena za stambene zgrade. Projektiran je da može izdržati i najrazorniji potres.

Neboder je visok 73 metra. Ima 22 kata, od toga su prizemlje i prva dva kata poslovni prostor (trgovine i uredi) a ostatak je stambeni prostor. Na svakom katu nalazi se 9 stambenih jedinica.

Neboder se nalazi u Ozaljskoj ulici broj 93, između Selske ulice i "Remize".

Trešnjevačka ljepotica je posljednji u nizu projekata arhitekta Slavka Jelineka, čiji su radovi uvelike utjecali na suvremeni vizualni identitet Trešnjevke. Vjeruje se da su ime Trešnjevačkoj ljepotici nadjenuli prolaznici.

Vidi još
--------

* Zagrebački neboderi

Izvori
------

* "40 godina Trešnjevačke ljepotice", članak iz kvartovskog glasila "Glas Trešnjevke br. 8", str. 38, jesen 2009. u .pdf formatu s web stranice *Centra za kulturu Trešnjevka*, *www.cekate.hr* (pristupljeno 20.11.2013.)
* "Stambeno-poslovni toranj Ozaljska", web stranica Društva arhitekata Zagreba, *www.d-a-z.hr* (pristupljeno 21.11.2013.)

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Trešnjevačka ljepotica** |
|  |
| --- |
| ***Glava buzdovana kralja Škorpiona*** |
|  |
| '***, 30. vijek pne.*** |
| kamen, 25 cm |
|  |
| , Hierakonpolis |

**Glava buzdovana Kralja Škorpiona** pronađena je za arheoloških iskapanja u Hierakonpolisu 1897./98. pored ostalih artefakata.
Bila je razbijena u puno komada, ali sa jasnim dokazom kome pripada - sa imenom Kralja Škorpiona vladara iz 
Ranog dinastičkog perioda Egipta.

Karakteristike
--------------

Restaurirana u punoj veličini ta vapnenačka kugla visoka oko 25 cm, svojom veličinom i težinom jasno pokazuje da je svrha tog oružja bila više ceremonijalna nego borilačka. Njen fino isklesan bareljef igrao je važnu ulogu u ujedinjenju Gornjeg i 
Donjeg Egipta, kao dokaz supremacije faraona Gornjeg Egipta.

Centralna figura je Kralj Škorpion jasno prepoznatljiv po svojim atributima, škorpionom ispred sebe, hedžetom (bijelom krunom) koji se tradicionalno veže uz Gornji Egipat, tunikom i repom škorpiona koji se proteže od stražnjeg dijela njegove tunike.

U rukama drži lopatu, spreman da otkopa zemlju, dok pred njim stoji čovjek, koji gleda u njega i sipa pijesak na zemlju. Taj tip scene bio je čest u faraonskoj ikonografiji, to je scena svečanog početka radova na nekoj građevini - kad vladar polaže kamen temeljac.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Scorpion Macehead*" (engleski). Jacques Kinnaer. Pristupljeno 25.9. 2020.

Vanjske veze
------------

***Glava buzdovana kralja Škorpiona*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Scorpion Macehead* (`en`)
U dvopartijskom političkom sistemu (višepartijskom političkom sistemu kojim dominiraju dve velike stranke), **treća stranka** (engl. ) je stranka koja nije jedna od dve dominantne stranke. Iako se izraz tehnički odnosi na stranku koja je treća po veličini, najčešće se koristi da opiše i druge manje stranke. Na primer, u Ujedinjenom Kraljevstvu, treća stranka je politička stranka na nacionalnom nivou, osim konzervativaca i laburista, koja je prisutna u Domu građana (engl. ) britanskog parlamenta. Trenutno (krajem XX i početkom XXI veka), izraz se generalno koristi za liberalne demokrate. U istoriji SAD, bilo je ukupno 81 trećih stranaka.

Odrednica "treće stranke" koristi se u zemljama sa izbornim sistemima proste većine, pošto ovi sistemi imaju prirodnu tendenciju da vode ka stvaranju dvopartijskog sistema. Retke su uspešne manje stranke u izbornim sistemima proste većine. Zemlje koje koriste proporcionalni izborni sistem imaju manje naklonosti ka formiranju dvopartijskog sistema. U ovakvim izbornim sistemima česte su uspešne manje stranke; zapravo, u njima su koalicije koje uključuju manje stranke pravilo radije nego izuzetak.

Stranka mora imati određen nivo uspeha da bi se generalno smatrala trećom strankom. Još manje stranke koje osvajaju samo mali postotak glasova i nijedno mesto u zakonodavnim telima se često nazivaju malim ili marginalnim strankama. Na primer, u politici SAD, treća stranka je politička stranka osim demokrata i republikanaca koja ima nacionalnog uticaja. Tri treće stranke u SAD trenutno (2008) imaju preko 100.000 registrovanih glasača: Konstitucionalistička, Zelena i Libertarijanska stranka. U Kanadi takođe deluju tri veće treće stranke: Nova demokratska stranka, Kvebečki blok i Zelena stranka Kanade.

Treće stranke obično nisu u stvarnoj trci za formiranje vlade ili izbora za predsednika. Međutim, treće stranke imaju puno drugih razloga da učestvuju na izborima. Platforma nacionalne izborne kampanje znači da će stavovi trećih stranaka privući pažnju. Veće stranke će biti prinuđene da na ove platforme odgovore i prilagode se ovim izazovima, i često veće stranke preuzimaju ideje manjih izazivača. Neke treće stranke se takođe nadaju da stranka može polako graditi svoju podršku i u krajnjem postati jedna od dominantnih stranaka, kao što se desilo sa Laburističkom strankom u Ujedinjenom Kraljevstvu. U vestminsterskom sistemu postoji i mogućnost formiranja manjinskih vlada, koje manjim strankama mogu dati snagu neproporcionalno veliku u odnosu na njihovu veličinu.

Među primerima trećih stranaka su i Republikanska stranka SAD u vreme kada je Abraham Linkoln bio njihov predsednički kandidat, i Irska parlamentarna partija koja se izborila za samoupravu u Irskoj u kasnom devetnaestom veku.
**Gothelo** (ili **Gozelo**) (cca. 967 – 19. april 1044), zvani **Veliki**, bio je vojvoda Donje Lorene od 1023. te Gornje Lorene od 1033. Također je bio markgrof Antwerpena od 1005. (ili 1008) i grof Verduna. 

Gothelo je bio najmlađi sin grofa Godfreya I od Verduna i Matilde Billung, kćeri saksonskog vojvode Hermana. Nakon očeve smrti je dobio marku Antwerpen i postao vazal svog brata Godfreya II, koji je proglašen vojvodom Donje Lotaringije (Lorene) 1012. Brata je naslijedio 1023. uz podršku cara Heinricha II, ali mu se pružao otpor sve dok pobunjenike 1025. nije slomio Konrad II. Kada je Kuća Bar, koja je vladala Gornjom Lorenom, izumrla 1033. sa smrću njegovog rođaka Frederika III, Konrad ga je proglasio vojvodom oba vojvodstva, nastojeći ga iskoristiti u obrani od Oda II, grofa od Bloisa, Meaux,a Chartresa i Troyesa (kasnije Champagne).

U bitci kod Bara 15. novembra 1037, Gothelo je zadao odlučujući poraz Odu, koji je pokušavao stvoriti nezavisnu državu između Francuske i Njemačke. Odo je poginuo u bitci.

Gothelo je umro 19. aprila 1044. i sahranjen je u opatijskoj crkvi Bilsen. Njegov sin Godfrey ga je naslijedio u Gornjoj Loreni, ali je car Heinrich III odbio predati Donju Lorenu. Kada je Godfrey protiv toga protestirao, Heinrich III je zaprijetio da će vojvodstvo predati Godfreyevom nesposobnom bratu Gothelu. To je izazvalo dugi ustanak u Lotaringiji (1044 - 1056) pri čemu su Godfreyu pomagali brojni saveznici (grofovi Flandrije i Leuvena).

Porodica
--------

Ime Gothelove supruge nije poznato, iako se ponekad spominjala Barbe de Lebarten među kasnijim genealozima.
S njom je imao petoro djece:

* Godfrey Bradati, vojvoda Gornje Lorene
* Gothelo, vojvoda Donje Lorene
* Frederik, kasnije papa Stjepan IX
* Regilinda, udala se za Alberta II od Namura
* Oda, udala se za Lamberta II od Leuvena
* Matilda, udala se za Heinricha I, grofa palatina Lotaringije

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Godfrey II**  |  **vojvoda Donje Lorene** 1023–1044 | Slijedi: **Frederik, vojvoda Donje Lorene**  |
| Prethodi: **Frederik III**  |  **vojvoda Gornje Lorene** 1033–1044 | Slijedi: **Godfrey**  |

Izvori
------

1. ↑  Ludwig Conrady in 'Die Geschichte des Hauses Nassau: Von den ältesten Zeiten bis zu den ersten Trägern des Namens Nassau', \_Annalen des Vereins für nassauische Altertumskunde und Geschichtsforschung\_ 26 (1894) 1-130 & table 132-133. (as cited by Leo van de Pas, 8 May 2009 in soc.genealogy.medieval )
2. ↑  Also see: Theodor Schliephake in \_Geschichte von Nassau, von den ältesten Zeiten bis auf die Gegenwart, auf der Grundlage urkundlicher Quellenforschung\_, vol 1 (Wiesbaden, 1866)
Oznaka za **triler**
**Triler** (engl. , fr. *trille*) je brzo smenjivanje glavnog (notiranog) tona i njegovog gornjeg susednog tona. Obično se završava tzv. *nahšlagom*, koji dodiruje i donji susedni ton i koji se piše sitnijim notama.
Beleži se znakom  iznad note (početna slova reči ***triler***), a ako je na dužoj noti, može se iza njega staviti valovita crta, kao npr.:

 O ovom zvuku Play?/i
Prilikom izvođenja trilera treba voditi računa da smena tonova bude ritmički ujednačena.Triler na kratkoj noti može se izvesti kao praltriler:

 O ovom zvuku Play?/i
Primer *trilera* u kompoziciji za klarinet i klavir autora R. Lazića - V. Peričića: **Cvrkut ptica**.

 

|  |
| --- |
| Trileri u kompoziciji: ***Cvrkut ptica***. |
|  |
| *Zvučni primer trilera u kompoziciji: Cvrkut ptica*. |

Izvori
------

1. ↑  Vlastimir Peričić, *Višejezični rečnik muzičkih termina*
2. ↑  R. Lazić - V. Peričić, *Osnovi teorije muzike*.
3. ↑  R. Lazić, Škola za klarinet: *Učim klarinet* IV.

Vidi još
--------

* Ukrasi u muzici
* Dugi predudar
* Kratki predudar
* Dvostruki predudar
* Višestruki predudar
* Grupeto
* Praltriler
* Mordent

Spoljašnje veze
---------------

***Triler (muzika)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Treći mesenijski rat** je naziv za ustanak koji su godine 464. pne. protiv Sparte podigli heloti - njeni robovi.

Iako su vijekovima nakon prva dva mesenijska rata bili pod vlašću Sparte, te izvrgnuti izuzetno brutalnim metodama gušenja svakog izraza nezadovoljstva, heloti su odlučili iskoristiti priliku da steknu vlastitu slobodu kada je Spartu godine 464. pne. pogodio veliki potres, te izazvao velika razaranja i ljudske gubitke. Suočena s ustanicima čiji je broj desetorostruko nadmašivao slobodne građane, Sparta se našla u teškoj situaciji, ali ju je svojom prisebnošću spasio kralj Arhidam II, koji je odmah sazvao vojsku na polje ispred grada i tako spriječio pobunjenike da ga osvoje.

Pobunjenici su se kasnije povukli na planina Itomu odakle ih Spartanci, nevješti opsadama, nisu mogli istjerati. Sparta se obratila za pomoć drugim državama, a Atena joj, usprkos tinjajućeg suparništva, poslala kontingent na čelu s Kimonom. Međutim, čak ni uz atensku pomoć se pobunjenici nisu mogli savladati, pa su Spartanci počeli sumnjati u motive svojih saveznika i zatražili od njih da napuste spartansku teritoriju. Itoma je na kraju pala godinu dana kasnije.
**Treći perzijsko-turkijski rat** se od 627. do 629. vodio između Zapadnih (Gok) Turaka pod Tong Jabguom na jednoj, i Perzijskog Carstva pod dinastijom Sasanida na drugoj strani. Izbio je deset godina nakon što je Tong Jabgu u Centralnoj Aziji poražen od Perzijanaca u Drugom perzijsko-turkijskom ratu. Ovaj put je važan katalizator sukoba bio i veliki rat Bizanta i Perzije, pri čemu se sredinom 620-ih Bizant našao u nezavidnoj situaciji, a bizantski car Heraklije očajnički trebao saveznike da ga oslobode perzijskog i avarskog pritiska. U tom smislu je Tong Jabguu poslao emisare obećavši mu bogatu nagradu ako napadnu Perzijance. Tong je pristao te 627. pokrenuo pohod prilikom koga je zauzeo važnu perzijsku tvrđavu Derbent i obližnju oblast Agvaniju (današnji sjeverni Azerbejdžan) a potom napredovao u današnju Gruziju, gdje se osobno sreo sa Heraklijem i zajedno opsjedao Tiflis. Nakon Heraklijeve pobjede nad Perzijancima u bitci kod Ninive, Tifils je zauzet početkom 628. a onda se Tong vratio natrag u Centralnu Aziju, ostavivši Böri Shada da pokuša zauzeti Armeniju. U tome ga je zaustavila vijest o Tongovoj smrti.
**Wrangelov otok** (ranije *Wrangelova zemlja*; izvornoruski: Остров Врангеля) otok u Arktičkom oceanu, između Istočnosibirskog i Čukotskog mora, sjeverozapadno od Beringovog mora, površine 7.300 km². Nalazi se na 180º meridijanu tj. datumskoj granici. Upravno pripada ruskom Čukotskom autonomnom okrugu.

Otkrio ga je američki kitolovac *Long* 1867. godine i dao mu ime Wrangel po ruskom istraživaču i admiralu Ferdinandu Petroviču Wrangelu koji ga je tražio 1823. ali nije dospio do njega.

Odlike
------

Karta Vrangelovog otoka iz 1916. god.
Arktička tundra na otoku

Otok je sačinjen od kristalnih škriljaca i granita. Otok je širok oko 125 km i ima površinu od 7.600 km². Sastoji se od južne obalne ravnice široke 15 km, središnjeg pojasa niskih planina i sjeverne obalne ravnice široke 25 km. Planinski vijenac "Centralne planine" proteže se od zapadne prema istočnoj obali (završavajući morskim liticama na obje strane) i dug je 145 km, a na najširem dijelu širok 40 km. Planine su visoke oko 500 metara, a najviša je Sovjetska planina (1.096 m).

Prosječna temperatura u siječnju - 22 °C, u srpnju 2,5 °C. Pokriven je ledom i tundrom. Fauna se satoji pretežno od bijelih medvjeda i polarnih lisica.

Na Vrangelovom otoku postoji vremenska postaja i dva ribarska sela naroda Čukči na južnoj obali zaljeva Somnitelnaja (Ušakovskoje i Zvjozdni).

Od 2010. godine Vrangelov otok je, zajedno s obližnjim otokom Herald (Остров Геральд), 60 km istočno, upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji kao potpun subarktički i arktički ekosustav u izoliranom planinskom vijencu koji uključuje tajge, tundre i arktičke pustinje, te nedirnute slatkovodne sustave rijeka i jezera. Na ovim otocima postoji jedinstvena flora i endemska vrsta tla koje je dom za više od 40 vrsta endemskih vrsta i podvrsta biljaka, insekata, ptica i sisavaca. Neke od njih su bio-relikvije što čini ove otoke bliže pleistocenu od bilo kojeg drugog krajolika na svijetu. Na otoku Vrangelu je živjela posljednja populacija mamuta (prije 4.000 godine izumrli posljednji primjerci).

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  Vrangelov otok na stranicama Fundacije za zaštitu prirodne baštine. Posjećeno 18. veljače 2011. (`en`)

* D. Gray, *The story of the Canadian Arctic Expedition of 1913-1918.* 2003. Virtual Museum of Canada, Canadian Museum of Civilization, Gatineau, Quebec. (uključujući *Loss of the Karluk and Wrangel Island*)

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica Rezervata prirode Vrangelovog otoka (rus.)
* L. Gualtieri, *The Late Pleistocene Glacial and Sea Level History of Wrangel Island, Northeast Siberia.* Arhivirano 2017-07-19 na Wayback Machine-u Quaternary Research Center, University of Washington. (`en`)

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Otok Wrangel** |
*Aythya ferina*
**Glavata patka** (lat. *Aythya ferina*) patka je iz potporodice ronilica. Srednje je veličine.

Opis
----

Odrasli mužjak ima dugi tamni kljun sa sivim kolutom, crvenu glavu i vrat, crna prsa, crvenu šarenicu i siva leđa. Odrasla ženka ima smeđu glavu i tijelo, a na kljunu ima suženi sivi kolut.

Hranu traži ronjenjem. Hrani se vodenim biljkama, mekušcima, vodenim kukcima i manjim ribama. Najčešće u potragu za hranom kreće noću.

Društvena je, zimi formira velika jata, u kojima se često nalaze i druge vrste pataka, kao što je krunasta patka, a poznato je da se s tom patkom ponekad križa.

Staništa za vrijeme sezone parenja su joj močvare i jezera s metrom ili malo više dubine. Gnijezdi se širom Europe (i u Hrvatskoj) te u Aziji. Selica je, prezimljuje u na jugu i zapadu Europe.

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Glavata patka** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Glavata patka** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Glavata patka** |
Dugave viđene odozgo, te Sloboština i Travno
**Dugave** su dio Zagreba, a smještene su južno od Save, te predstavljaju najjužnije novozagrebačko urbano naselje.

Povijest
--------

Skupština općine Novi Zagreb je 1975. godine donijela odluku o provedbenom urbanističkom planu za naselje, a prvu nagradu za idejno rješenje naselja osvojili su Ivan Čižmek, Tomislav Odak, Tomislav Bilić i Zdenko Vazdar.

Kamen temeljac za početak izgradnje ovog zagrebačkog naselja postavljen je 25. svibnja 1977. a prilikom njegova projektiranja napušteno je do tada važeće načelo ortogonalnog rasporeda ulica, kakav se može vidjeti u ranijim novozagrebačkim naseljima.

Uređenje
--------

Ima puno zelenih površina što Dugave čini jednim od za život ugodnijih naselja. Pogodno je za djecu jer ima puno parkova i mjesta za igru. Dugave imaju svoju crkvu, školu, nogometni klub, vrtić, knjižnicu.

Isušeni rukavac rijeke Save, Savišće, prolazi kroz naselje od sjevera prema jugu (gdje se djeca rado sanjkaju).

Pokraj škole u Dugavama nalazi se najveći grb nogometnog kluba Dinamo.

Poznate osobe
-------------

* Igor Bišćan
* Robert Knjaz

Šport
-----

* NK Zelengaj

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Dugave** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*