recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Bista Antuna Cuvaja u Hrvatskom školskom muzeju
**Antun pl. Cuvaj Carevdarski** (Bjelovar, 1854. - Zagreb, 1927.) - hrvatski pedagog, osnivač Hrvatskog školskog muzeja

Rodio se u Bjelovaru 1854. godine. Njegov otac Juraj Cuvaj bio je gradonačelnik Bjelovara, a brat Slavko Cuvaj hrvatski ban. Završio je učiteljsku školu. Bio je učitelj u bjelovarskoj realki iz koje je nastala bjelovarska gimnazija. Bio je i ravnatelj građanske škole u Sisku. U školi je osnovao školsku radionicu za likovno oblikovanje, izradu nastavnih pomagala, igračaka i za popravke. Radovi učenika dobili su priznanja u njemačkom gradu Görlitzu, Karlinu (nekada samostalni grad, od 1922. dio Praga) i u Budimpešti priznanje cara Franje Josipa I.  Napisao je knjigu "Građa za povijest školstva kraljevina Hrvatske i Slavonije od najstarijih vremena do danas". Prvo izdanje knjige izašlo je u pet svezaka, a drugo u jedanaest svezaka. Osnovao je Hrvatski školski muzej u Zagrebu 1901. godine. s ciljem prikupljanja, proučavanja i izlaganja građe iz prošlosti i sadašnjosti hrvatskoga školstva i pedagogije.

Vanjske poveznice
-----------------

* Fotografija Antuna Cuvaja Arhivirano 2008-08-03 na Wayback Machine-u

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2007-06-10. Pristupljeno 2014-07-26.
*Za ostala značenja, v. Antonini (razvrstavanje).*
**Anonini**, odnosno **Antoninska dinastija**, označava šestoricu rimskih careva, koji su vladali od ubistva Domicijana 96. godine n. e. do ubistva Komoda 192. godine, premda su zapravo samo tri poslednja cara bili pravi Antonini.

* Nerva
* Trajan (98―117), posinak Nervin
* Hadrijan (117―138), rođak i zatim posinak Trajanov
* Antonin Pije (138―161), posinak Hadrijanov
* Marko Aurelije (161-180), posinak Antonina Pija
* Komod (180―192), sin Marka Aurelija

Među Antonine obično se ubraja i Lucije Ver (161―169), koji je neko vreme bio savladar Marka Aurelija.

Godine 138. car Hadrijan je na samrti Antonina Pija posinio i imenovao svojim naslednikom pod uslovom da Antonin posini Marka Aurelija i Lucija Vera. Nakon što je Hadrijan umro, Antonin je započeo svoju mirnu i blagu vladavinu, trudeći se da poštuje ustavne okvire principata kakve ih je ustanovio još Oktavijan Avgust te dobrovoljno deleći svoju vlast s rimskim senatom. Istu je politiku nastavio i njegov posinak Marko Aurelije. 

Nerva, Trajan, Hadrijan, Antonin Pije i Aurelije poznati su u istoriji kao "Pet dobrih careva", a njihova vladavina često se smatra vrhuncem Rimskog Carstva. Aurelijev rođeni sin Komod, međutim, uspeo je da dovede do kraja liniju "Petorice dobrih careva" i uništi "rimski mir" (*pax Romana*) koji je bio uspostavljen više od dva veka ranije.
„Papina osveta"
Pogled odozdo
**Fernzeturm** (nem. *Fernsehturm*) je televizijski toranj u centru Berlina, glavnog grada Nemačke. To je vrlo poznati berlinski orijentir, koji se nalazi blizu Aleksanderplaca. Toranj je sagrađen 1969. godine od strane bivše Nemačke Demokratske Republike (NDR), koja je toranj koristila kao simbol Berlina. Toranj je lako vidljiv iz svih centralnih berlinskih opština. 

Originalna visina tornja je bila 365 m, ali je posle postavljanja antene 90-ih godina, visina dosegla 368 m. Fernzeturm je druga najveća građevina u Evropi posle moskovskog Ostankino tornja. U njemu se nalazi platforma za posetioce i restoran u središnjem delu kugle. Platforma za posetioce nalazi se 204 metara izned zemlje. Restoran, koji se okrene za pola sata 360 stepeni, je nekoliko metara iznad platforme za posetioce.

Unutar trupa tornja su dva lifta koji dopremaju posetioce na platformu za gotovo 40 sekundi.

Istorija
--------

1964. godine, Valter Ulbriht, lider Socijalističke ujedinjene partije Nemačke, koji je vladao Istočnim Berlinom, odobrio je izgradnju televizijskog tornja na Aleksanderplacu. Idejni projektanti su Herman Henselman i Jurg Štrajpart. Valter Hercong i Herbert Aust su kasnije uzeli učešće u planiranju izgradnje. Izgranjna je započeta 4. avgusta 1965. Posle četiri godine izgradnje, Ferzeturm je otvoren 3. oktobra 1960. Berlinski televizijski toranj, kao poznati sibol Berlina, godišnje posećuje oko milion posetilaca.

Iako je započeta izgradnja na televizijskom tornju u jugoisotčnom delu Berlina Migelbergu, projekat je obustavljen, jer bi toranj na toj lokaciji opasno ugrozio avione koji sletaju i uzletaju sa međunarodnog aerodorma Šenefeld.

„Papina osveta"
---------------

Kada god Sunce obasja toranj, kao refleksija na staklenoj kugli, pojavi se krst. Ovakav efekat nije planiran od strane projektanata. Kao suprostavljanje ateističkoj ideologiji tadašnje vlade i represiji prema crkvi, Berlinci u odmah ovaj fenomen prozvali kao „Papina osveta" (*Rache des Papstes*). Iz istih razloga, građevina je nazvana i kao Sveti Valter (zbog Valtera Ulbrihta).

Tehnički detalji
----------------

* Ulaz u toranj se nalazi 6.25 m iznad zemlje
* 2 lifta transportuju posetioce tornja
* 1 lift transportuje tehničku opremu
* Čelične stepenice od 986 stepenika
* Pomoćna platforma na visini od 188 i 191 m
* Osmatračnica na 203,78 m
* Restoran na 207,53 m
* Visina tornja: 368,03 m
* Težina trupa: 26000 t
* Težina kugle: 4800 t

Spoljašnje veze
---------------

***Berlinski televizijski toranj*** na Wikimedijinoj ostavi

* Internet prezentacija berlinskog televizijskog tornja
*
**Arda** (bugarski: Арда) ili **Ardas** (grčki: Αρδας) je rijeka na jugoistoku Bugarske i sjeveroistoku Grčke. Najveći dio toka rijeke Arde je u Rodopskom gorju u bugarskom dijelu Trakije 241 km, a manji dio je u grčkom nizinskom dijelu Trakije 31 km.

Geografske karakteristike
-------------------------

Đavolji most kod mjesta Ardino
Arda izvire ispod planine *Ardin vrv* u Rodopima, pored grada Smoljana. Zatim teče 241 kilometara u pravcu istoka kroz planinski kraj, kao gorska rijeka. Teče pored grada Krdžali (tu je napravljeno veliko akomulaciono jezero) i Ivajlovgrad, zatim ulazi u Grčku u sjeverni dio prefekture Evros. Tu teče kao nizinska rijeka, pored grčkog grada *Kastanies* ulazi u Tursku i uvire u rijeku Maricu kod grada Edirne. 

Na gornjem dijelu toka rijeke, u Bugarskoj su podignute tri velike brane na rijeci, vode iz tih akomulacija koriste se za hidrocentrale i navodnjavanje. Akomulaciona jezera na Ardi su: *Krdžali*, *Studen Kladenec* i *Ivajlovgrad*. Tok rijeke kroz Bugarsku iznosi 241 km, i ona je najdulja rijeka u Rodopima. 

Srednjovijekovni kameni lučni *Đavolski most* je jedna od atrakcija na rijeci kod naselja Ardino.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  Opći hidrološki podatci o rijeci Ardi, na stranicama bluelink.net (pristupljeno 7.11.2011.)

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Arda** |

* O rijeci Ardi na stranicama bluelinka Arhivirano 2010-12-08 na Wayback Machine-u
| Faraon Horemheb i božica Amaunet (kao Hathorin aspekt), koja ga pozdravlja u podzemlju, slika iz njegove grobniceFaraon Horemheb i božica Amaunet (kao Hathorin aspekt), koja ga pozdravlja u podzemlju, slika iz njegove grobnice |
| --- |
| Amaunet |
| druga imena | Amunet, Amonet, Amentit, Imentet, Imentit, Ament |
| roditelj(i) | sama se stvorila |
| brak | Amon (brat), Amenteth (brat) |
| opis | božica života i podzemlja |

**Amaunet** je izvorno žensko božanstvo u egipatskoj mitologiji.

Mit o postanku svijeta
----------------------

Tokom stvaranja svijeta, prema mitu iz Hermopolisa, postojali su "očevi i majke... prije pravih bogova", u velikom okeanu. To su Nun i Naunet, božanstva vode, Kek i Kauket, Huh i Hauhet, te Amon i Amaunet. Amaunet se ne spominje u mitu iz Heliopolisa. Amon i Amaunet su božanstva Sunca. Kad je svemir doveden u red, hermopoliski svećenici su tvrdili da Huh pomaže vječno Šuu držati božicu-nebo - Nut. Za njih je Amon bio bog zraka i Sunca, kao i za tebanske svećenike. Amaunet je Amonova žena zmijske glave, što sliči Wadjet ili Meretseger. Nije mu rodila djece, pa se oženio Mut, koja je rodila Khonsua, ali se ovaj mit spominje u Tebi. U Heliopolisu se Amaunet uopće ne spominje, ali su zato spomenuti Nun, i, u jednoj verziji, Amon-Ra. Amaunet ima zmijsku glavu u svijesti Egipćana jer su vjerovali da postoje samo ženske zmije. Ali Amaunet je prikazana i kao ljudska žena koja na glavi nosi jastreba ili pero.

Bozica podzemlja
----------------

Amaunet se na neki način može gledati kao božica podzemlja. Njeno se ime ponekad koristilo za podzemlje, Ozirisovo carstvo, imenom Duat. Kad bi se njeno ime koristilo za ime podzemlja, izgovaralo bi se Amentet ili Imentit. U nekim hijeroglifima je opisana kao zapadna božica, što je inače Hathor, Raova kćer. U tom slučaju, Amauntino ime znači "zapad", "ona od zapada", kao ogledalo zapada. Njena uloga kao pogrebne božice vidi se u tome što je vodila duše na zapad, u podzemlje, kamo Sunce zalazi. Prema tome je Amaunet samo jedan aspekt Hathor. Možda postoji i muška verzija ove božice. U *Knjizi Zemlje*, prikazan je muški bog koji blagoslivlja Sunce – **Amenteth**. On je Amaunetin drugi muž, čije je ime slično Amaunetinom alternativnom imenu Amentet. Kao što je isprva Amaunet bila samo ženski Amonov aspekt, tako se poslije razvio njen vlastiti muški aspekt.

| * p
* r
* u
Egipatska mitologija |
| --- |
| Eneada Heliopolisa | Atum • Šu • Tefnut • Geb • Nut • Oziris • Izida • Set • Neftis |
| Ostala veća božanstva | Amon • Anubis • Apop • Apis • Aton • Bat • Bast • Thoth • Hator • Horus • Khepri • Khonsu • Ma'at • Min • Neit • Ptah • Ra • Sekhmet • Set • Sobek • Uapuat • Heryshaf |
| Ogdoada Hermopolisa | Amon • Amaunet • Huh i Hauhet • Kuk i Kauket • Nun |
| Ratna božanstva | Anhur • Bast • Maahes • Pakhet • Sekhmet |
| Deificirani koncepti | Khonsu • Hapy • Ma'at • Min • Renenutet • Šai • Hu • Saa |
| Ostala božanstva | Bes • Hnum • Seker • Sešat • Tawaret |

***Amaunet*** na Wikimedijinoj ostavi
**Država Aragua** (španjolski: *Estado Aragua*) je jedna od 23 savezne države Venecuele, koja se nalazi na sjeveru zemlje. 

Država je ime dobila po istoimenoj rijeci Aragui glavnoj pritoci Jezera Valencia.

Administrativni centar države je Maracay, velik Industrijski centar, u kom živi približno 477.000 stanovnika, a oko 800.000 u širem gradskom području. 
Ostali veći urbani centri su Turmero (373,000 stan); El Limón (112,800); La Victoria (112,100), Cagua (134,100) i Villa de Cura (92,900 ).

Karakteristike
--------------

*Aragua* ima 1,735,981 stanovnika koji žive na površini od 7,014 km²-

Aragua se prostire od Karipskog mora na sjeveru, do savezne države Guárico na jugu, sa zapada graniči sa Državom Carabobo, sa istoka sa Državom Miranda i sa sjeveroistoka sa Distriktom glavnog grada Caracasa.

Teren Arague se najvećim dijelom prostire po dva kraka masiva Karipskih Andi, koje razdvaja despresija u kojoj leži Jezero Valencia. Gotovo cijeli sjeverni dio države (1,070 km²) zauzima Nacionalni park Henri Pittier, osnovan još 1937. kao prvi u zemlji. Park ima izuzetno bogatu i raznovrsnu floru, a proteže od obala Karipskog mora duž oba sjeveroistočna kraka Karipskih Andi na jugu.

Najviša planina je Pico Codazzi (2,425 m), u podnožju koje izvire rijeka Tuy, značajna za opskrbu Caracasa vodom.

Klima države je tropska, iako postoji znatna razlika u količini oborina, više kiše padne po unutrašnjosti, a manje duž obale.

Privreda
--------

Po dolini rijeke Arague uzgajaju se brojne poljoprivredne kulture. Među njima šećerna trska još uvijek drži prvo mjesto, u novije vrijeme sadi se i sve više krumpira. Od ostalih kultura uzgaja se; kakao, kava, pamuk, kukuruz, paradajz, citrus, riža i duhan. U Aragui je još uvijek dobro razvijeno stočarstvo, ali se stada sve više smanjuju, jer se pašnjaci pretvaraju u oranice. Najveći dio industrijskih poduzeća nalazi se u zoni grada Maracaya. 
Aragua ima solidnu mrežu cesta i dobro je povezana sa ostatkom zemlje.

Aragua je sa ekonomskog stajališta, jedna od glavnih država u Venezueli, jer se u njoj proizvode značajne količine mliječnih i metalnih proizvoda, kemikalije, električni kablovi, tekstil, papir, cement, alkoholna pića, biljna ulja i sklapaju automobili.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Aragua*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 26. 09. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Estado Aragua*" (španjolski). Venezuelatuya. Pristupljeno 26. 09. 2017.
3. ↑  „*Venezuela*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 31. 10. 2017.

Vanjske veze
------------

***Aragua*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Estado Aragua* na portalu Venezuelatuya (`es`)
* *Estado Aragua* na portalu Encyclopedia Britannica (`en`)

| * p
* r
* u
Administrativna podjela Venezuele |
| --- |
| Savezne države | 
* Amazonas
* Anzoátegui
* Apure
* Aragua
* Barinas
* Bolívar
* Carabobo
* Cojedes
* Delta Amacuro
* Falcón
* Guárico
* Lara
* Mérida
* Miranda
* Monagas
* Nueva Esparta
* Portuguesa
* Sucre
* Táchira
* Trujillo
* Vargas
* Yaracuy
* Zulia

 |  |
| Teritoriji posebne uprave | 
* Savezni teritoriji
* Distrikt glavnog grada

 |
**Amatoksini** su grupa od osam ili više toksičnih jedinjenja koja se mogu naći u nekoliko otrovnih gljiva, prvenstveno u vrsti *Amanita phalloides* (zelena pupavka). Amatoksini su prisutni i u još nekoliko vrsta iz rodova *Amanita*, *Conocybe*, *Galerina* i *Lepiota*.

Hemijska struktura
------------------

Ova jedinjenja imaju sličnu strukturu, koja se sastoji od makro-prstenova formiranih od osam aminokiselina. Heinrich Wieland i Rudolf Hallermayer sa Minhenskog Univerziteta su izolovali ova jedinjenja 1941. godine. 
Svi amatoksini su oligopeptidi sintentisani kao proproteini od 35 aminokiselina, od kojih se finalnih 8 aminokiselina odvoji uz pomoć prolil-oligopeptidaze.

osnovna struktura je ista za sve amatoksine sa pet R-grupa koje definišu jedinjenja
Trenutno deset amatoksina je poznato:

| Name | R3 | R2 | R1 | R4 | R5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| α-Amanitin | NH2 | OH | OH | OH | OH |
| β-Amanitin | OH | OH | OH | OH | OH |
| γ-Amanitin | NH2 | OH | H | OH | OH |
| ε-Amanitin | OH | OH | H | OH | OH |
| Amanulin | NH2 | H | H | OH | OH |
| Amanulinska kiselina | OH | H | H | OH | OH |
| Amaninamid | NH2 | OH | OH | H | OH |
| Amanin | OH | OH | OH | H | OH |
| Proamanulin | NH2 | H | H | OH | H |

Postojanje δ-Amanitina je postulisano, ali njegova hemijska struktura nije određena.

Mekanizam akcije
----------------

Njihov glavni toksični mekanizam je inhibicija RNK polimeraze II, koja je vitalni enzim u sintezi informacione RNK (iRNK), microRNA i male jedarne RNK. U odsustvu iRNK, esencijalna proteinska sinteza, i zbog toga ćelijski metabolizam, se zaustave i ćelija ugine.

Klinički simptomi
-----------------

Jetra je organ koji je prvenstveno ugrožen, zato što je to organ kroz koji sastojci hrane prvo prolaze nakon apsorpcije u gastrointestinalnom traktu. Nekoliko drugih organa, posebno bubrezi, su ugroženi u značajnoj meri. RNK polimeraza u zelenoj pupavci nije senzitivna na efekte amatoksina što omogućava tim pečurkama da normalno funkcionišu u prisustvu amatoksina.  Procenjena minimalna letalna doza za čoveka je 0,1 mg/kg ili 7 mg toksina u odraslim osobama. Njihova spontana interstinalna apsorpcija združena sa njihovom termostabilnošću dovode do brzog rezvoja toksičnih efekata.

Tretman
-------

Tretman se sastoji of visokih doza penicilina kao i od dodatnih mera u slučajevima ozlede jetre i renalnog trakta. Posebna pažnja se daje održavanju hemodinamičke stabilnosti.

Detekcija
---------

Prisustvo amatoksina u uzorcima pečurki se može detektovati koristeći Meixner Test (koji je još poznat kao Wieland Test).
**Austrijska nacionalna biblioteka** (nem. *Österreichische Nationalbibliothek*), skraćeno **ÖNB**, najveća je biblioteka u Austriji sa 7.4 miliona jedinica u svojoj raznovrsnoj kolekciji. Biblioteka je smeštena u palači Hofburg u Beču. Od 2005. godine u baroknu bečku palaču *Palais Mollard-Clary*. Biblioteku su osnovali Habsburgovci i u početku je nosila naziv **Imperijalna biblioteka** (nem. *Hof-Bibliothek*), da bi današnji naziv bio usvojen 1920. godine. Kompleks biblioteke uključuje i četiri muzeja, kao i nekoliko specijalnih kolekcija i arhiva.

Istorija
--------

### Srednji vek

Austrijska nacionalna biblioteka vuče svoje poreklo iz imperijalne biblioteke koja je postojala još u srednjem veku. U tome periodu austrijski je vojvoda Albrecht III. Habsburški (1349–1395) je knjige iz više bečkih zbirki i od njih osnovao biblioteku. Albrecht je također organizovao prevod značajnih latinskih knjiga na nemački jezik. U današnjem Hofburgu zadužbina vojvode Alberta čuva se u sakristiji u južnom tornju imperijalne kapele. Vojvoda je bio posvećen umetnosti; podržavao je Univerzitet u Beču, i osnovao kraljevsku radionicu za oslikavanje rukopisnih tekstova. Najstarija knjiga u biblioteci je evanđelje iz 1368. godine, oslikano zlatnim slovima od strane sveštenika Johannes-a von Troppau-a iz Brna u burgundijskom stilu, a koje je bilo u vojvodinom ličnom vlasništvu.

Vanjske veze
------------

***Austrijska nacionalna biblioteka*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`de`) www.onb.ac.at

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 136765452
* LCCN: n79068404
* ISNI: 0000 0001 2306 4881
* GND: 2020893-5
* SUDOC: 026416581
* BNF: cb11866756x (podaci)
* BIBSYS: 90349750
* MusicBrainz: 9a51f9fc-f1b8-44f0-b073-5d461e9d991e
* NLA: 66442780
* NDL: 00559190
* NKC: kn20010710142
* BNE: XX103843
* CiNii: DA04792283

 |
**Alabanda** je drevni grad u nekadašnjoj Kariji čije se ruševine nalaze u blizini mjesta Doganyurt u provinciji Aydin današnje Turske. Po predaji ga je osnovao karijski heroj Alaband. Bio je poznat po proizvodnji crnog mramora. U doba Seleukida je bio Hrisaorijskog saveza. Antioh III Veliki ga je preimenovao u Antiohija Hrisaorijska, ali je nakon bitke kod Magnezije vratio staro ime. Za vrijeme Antonijevog rata protiv Parta, grad se 40. pne. uspješno opirao Partima i njihovom generalu Kvintu Labijenu. Poslije je u Rimskom Carstvu dobio status pod-provincijskog sjedišta (*conventus iuridicus*). Bizantsko Carstvo ga je proglasilo sjedištem episkopije, a episkopi se bilježe do godine 879. Vjeruje se da je nakon tog doba napušten. Rimokatolička crkva ga drži titularnim sjedištem svoje dijeceze.

Vanjske veze
------------

***Alabanda*** na Wikimedijinoj ostavi

* Hazlitt's Classical Gazetteer Arhivirano 2007-05-04 na Wayback Machine-u
* Dictionary of Greek and Roman Geography (1854) at Perseus Project

Koordinate: 37°35′30″N 27°59′08″E﻿ / ﻿37.591796°N 27.985429°E﻿ / 37.591796; 27.985429
**Basildon** je distikt i borough od 181,721 stanovnika na istoku Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Distrikt Basildon prostire se na jugu grofovije Essex, udaljen četrdesetak kilometara od centra Londona. Administrativni centar i najveći grad je Basildon, a ostali veći gradovi su Billericay i Wickford.

Privreda
--------

Po cijelom distriktu ima puno industrijskih pogona od lake mašinogradnje, kemijske industrije do štamparija.

Historija
---------

Zbog nestašice stanova nakon Drugog svjetskog rata brojni Londončani su se naselili po Billericayu i Wickfordu, a nakon tog i u Basildonu koji je podignut kao novi grad nakon 1949.

Distikt Basildon formiran je nakon administrativne reforme zemlje 1. aprila 1974. ujedinjenjem dotadašneg urbanog distrikta Basildon s dijelom urbanog distrikta Thurrock to je prostor gdje se danas nalazi grad Basildon.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Administrative Division" (engleski). City population. Pristupljeno 30. 3. 2017.
2. 1 2 3 4  „*Basildon*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Basildon (borough)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Basildon Council (`en`)

| * p
* r
* u
Unitarne jedinice i Distrikti Grofovije Essex |
| --- |
| Unitarne jedinice | Southend-on-Sea · Thurrock |  |
| Distrikti | Harlow · Epping Forest · Brentwood · Basildon · Castle Point · Rochford · Maldon · City of Chelmsford · Uttlesford · Braintree · Colchester · Tendring |
**Austrian Death Machine** je solo projekt Tima Lambesisa, najpoznatijeg kao pjevača metalcore grupe As I Lay Dying. Projekt je zamišljen istovremeno kao parodija te u čast filmova Arnolda Scwarzeneggera.

Većina pjesama nosi ime prema poznatim Scwarzeneggerovim citatima iz filmova, kao što su: "Get to the Choppa", "Come with Me If You Want to Live", "If It Bleeds, We Can Kill It", "I'll Be Back", "I Eat Green Berets For Breakfast", "Who Is Your Daddy, and What Does He Do?" i dr.

O sastavu
---------

Prvi studijski album *Total Brutal*, na kojem je Tim Lambesis odsvirao sve instrumente, objavljen je 22. srpnja 2008. a par mjeseci kasnije EP sa božićnim temama nazvan *A Very Brutal Christmas*. Nakon nekoliko nastupa uživo, Lambesis se pridružio svom glavnom sastavu As I Lay Dying na turneji.

Iduće godine ponovno snima novi album, na kojem je gostovao pjevač Chad Ackerman iz sastava Destroy the Runner koji je oponašao glas Schwarzeneggera, te čak deset gitarista koji su odsvirali solaže. Objavljen je 29. rujna 2009. pod imenom *Double Brutal*. Unatoč tome što je Lambesis 2013. bio uhićen zbog pokušaja naručivanja ubojstva vlastite supruge, 1. travnja iduće godine objavljen je i treći album *Triple Brutal* pod izdavačkom kućom Artery Recordings. 

Zbog navedenog, dana 16. svibnja 2014. Tim Lambesis je osuđen na šest godina zatvora.

Članovi
-------

* Tim Lambesis - vokal, gitara, bas gitara, bubnjevi

Članovi uživo
* Emil Werstler - gitara
* Josh Gilbert - bas gitara
* Jon "The Charn" Rice - bubnjevi
* Justin Olszewski - oponašanje Arnolda Schwarzeneggera

Diskografija
------------

* *Total Brutal* (2008.)
* *Double Brutal* (2009.)
* *Triple Brutal* (2014.)

Izvori
------

1. ↑  „Rolling Stone". Arhivirano iz originala na datum 2014-10-16. Pristupljeno 2015-04-01.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica
Engleski je primarni jezik koji se govori širom Australije.
**Australski engleski jezik** (engl. *Australian English*, kr. AusE, AuE, AusEng, en-AU), jedna od glavnih varijanata engleskog jezika, korištena širom Australije. Iako engleski nema službeni status u ustavu, australski engleski je *de facto* australski službeni jezik i prvi jezik većine stanovništva.

Australski engleski počeo je divergirati od britanskog engleskog poslije osnutka kolonije Novog Južnog Walesa 1788. a različitim od britanskog engleskog priznat je 1820. Nastao je miješanjem ranih doseljenika iz vrlo raznolikih uzajamno razumljivih dijalektalnih regija Britanskih otoka i brzo se razvio u zasebnu varijantu engleskog.

Australski engleski razlikuje se od ostalih varijanata engleskog u vokabularu, naglasku, izgovoru, registru, gramatici i pravopisu.

Referencije
-----------

1. ↑  `en-AU` jest jezični kod za *australski engleski*, definiran standardima ISO-a (vidi ISO 639-1 i ISO 3166-1 alpha-2) i internetskim standardima (vidi jezična oznaka IETF-a).
2. ↑  „history & accent change | Australian Voices". Clas.mq.edu.au. Pristupljeno 26 July 2011.
***Basilosaurus*** ("Kralj guštera") je prapovijesna životinja iz reda kitova koja je živjela na Zemlji prije 34 do 40 milijuna godina u Eocenu. Njegovi fosilizirani ostaci su prvi puta otkriveni u Louisiani (Sjedinjene Države). U početku se vjerovalo da je otkrivena nova vrsta morskog čudovišta. Isprva se smatralo i da se radi o gušteru, zbog čega je dobio zaviv "saurus", ali se kasnije ispostavilo da se radilo o morskom sisavcu.

Rekonstrukcija kostura "Hydrarchosa" 1845.
Fosili su također nađeni u Egiptu (tzv. Dolina kitova) i Pakistanu. *Basilosaurus* je bio dugačak 18 metara i pretpostavlja se da je bio najveća životinja u svoje vrijeme. Svojim suvišnim udovima je i dan danas predmet interesa za paleontologe.

Izvori
------

1. ↑  „Basilosaurus fact file". *BBC — Science & Nature. Pristupljeno 2009-05-25.*

Vanjske poveznice
-----------------

***Basilosaurus*** na Wikimedijinoj ostavi

* Walking with Prehistoric Beasts: profil *Basilosaurusa* BBC
* Kralježnjaci iz prapovijesti Arhivirano 2007-11-10 na Wayback Machine-u
* Bejder, Lars & Hall, Brian K. Limbs: evolucijski razvoj kitova
**Amhara** ili **Amhari** je naziv za semitsku etničku grupu u Etiopiji. 

Amharaca danas ima 21 milion u Etiopiji, što čini 26% etiopske populacije te isto tako veliki broj emigranata u Egiptu, Izraelu i Švedskoj.Poslije Oroma najbrojniji su etiopski narod.

Njihova pradomovina je u brdima centralne Etiopije, gdje se uglavnom bave poljoprivredom.

Kulturno su jako bliski Židovima, te legende govore kako su nastali od potomstva kralja Solomona i kraljice od Sabe. Zahvaljujući tome se kod njih obrezuju muška djeca, iako su po vjeri uglavnom kršćani oko 85% su pripadnici Etiopske pravoslavne tevahedo crkve. U novije vrijeme neki Amharci prelaze u islam tako da je danas oko 15% ovog naroda muslimanske vjeroispovjesti.

Amhari su dominirali političkim životom Etiopije, tako da je etiopski car Haile Selasije bio njihov pripadnik. Amharski jezik predstavlja jedan od "radnih" jezika današnje Etiopije.

***Amhara (narod)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85004447
* SUDOC: 05253653X
* BNF: cb13561939f (podaci)

 |
| Osobni podaci |
| --- |
| IME | Amasis II |
| ALTERNATIVNA IMENA | Ahmose II |
| KRATAK OPIS |  |
| DATUM ROĐENJA | {{{Datum rođenja}}} |
| MJESTO ROĐENJA | Drevni Egipat |
| VRIJEME SMRTI |  |
| MJESTO SMRTI | Drevni Egipat |

**Amasis II** (također **Ahmose II**) bio je egipatski faraon (570. pne. - 526. pne.) iz XXVI dinastije. Prijestolnica mu je bila u Saisu. Smatra se posljednjim velikim egipatskim vladarom prije perzijskog osvajanja.

Amazis je prema Herodotu - koji predstavlja glavni izvor biografskih podataka - bio čovjek običnog roda, koji je službom u vojsci faraona Apriesa napredovao do čina generala. Kada je Apries doživio katastrofalan neuspjeh u pokušaju da osvoji grčku koloniju Kirenu u Libiji, među egipatskom vojskom se proširila priča da je faraon namjerno sabotirao pohod s ciljem da oslabi egipatske vojnike nauštrb svojih miljenika - grčkih i karijskih najamnika. Izbila je pobuna i Amazis je poslan da je uguši. On se umjesto toga priključio pobunjenicima koji su ga proglasili za kralja te u Memfisu uspio zarobiti Apriesa.

Amazis se ispočetka s Apriesom odnosio sa štovanjem. Međutim, nezadovoljni narod je tražio smrt svrgnutog faraona, te ga je Amazis dao zadaviti. Njegovo truplo je, međutim, sahranjeno sa svim počastima, a Amazis se oženio za kraljevu kći Chedebnitjerbone II kako bi na taj način očuvao kontinuitet dinastije.

Iako je na vlast došao zbog protu-grčkog rasploženja, Amazis je nastavio s helenofilskom politikom svojih prethodnika. Grčka kolonija Naukratis je nastavila prosperirati, a Amazis je čak s 1000 talanata zlata pomogao obnovu hrama u Delfima. Kao jednu od svojih supruga je uzeo princezu Ladiku, kći kirenskog kralja Bata III.

Amazisova politika je omogućila Egiptu da prosperira zahvaljujući trgovini s grčkim svijetom. Herodot navodi kako je upravo za vrijeme Amazisove vladavine Egipat stekao ogromno bogatstvo, a niz plodnih godina je omogućio nagli porast stanovništva. Amazis je Egiptu omogućio i posrednu kontrolu nad Ciprom. 

Međutim, Egipat je pod Amazisovom vladavinom isto tako postao sve manje sposoban da se obrani od neprijatelja iz Azije. Godine 567. pne. je Amazis uspio odbiti posljednji pokušaj babilonskog Nabukodonosora da osvoji Egipat. Smrt Nabukodonosora je doveo do postupnog slabljenja babilonske moći, ali je taj vakuum brzo ispunio još opasniji neprijatelj - perzijski kralj Kir Veliki koji je uspio pokiriti Medijsko Carstvo, a potom Lidiju pod Krezom te sam Babilon. Zbog toga je Egipat ostao bez svih potencijalnih saveznika i morao se oslanjati na vlastite snage.

Posljednje godine života je Amazis proveo pripremajući se za perzijsku najezdu, ali je ona došla nekoliko mjeseci nakon njegove smrti, kada je njegov nasljednik Psamtik III poražen, a perzijski kralj Kambiz II preuzeo vlast nad Egiptom.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*
Antonio di Rudinì
**Antonio Starabba di Rudinì**, (Palermo, 6. travnja 1839. — Rim, 6. kolovoza 1908.), bio je talijanski markiz i političar. 

Rudinì je postao gradonačelnik Palerma 1865. ugušio je klerikalno-bourbonski ustanak u gradu, a kao nagradu postaje prefekt Palerma i 1868. Napulja. Kratko je obnašao dužnost ministra unutarnjih poslova 1869. Ubrzo je izabran u zastupnički dom, u kom je zastupao interese krajnje desnice. 

Zamjenik predsjednika zastupničkog doma postaje 1890. a u veljači 1891. imenovan je premijerom naslijedivši na toj dužnosti Francesca Crispia, čijem političkom porazu sam uveliko potpomaže. Preuzima i portfelj vanjske politike, obnavlja Trojni savez i radi na smanjivanju vojnih troškova, no već u lipnju 1893. zamjenjuje ga na mjestu premijera Giovanni Giolitti. 

Rudinì je naslijedio Crispia i u ožujku 1896. kada je ovaj pao u nemilost glede posljedica nesretnog rata u Abesiniji. S Abesinijom sklapa mir, odričući se bilo kakvih potraživanja u talijansku korist, ali nije mogao riješiti unutrašnje teškoće Italije. Poslije nekoliko rekonstrukcija kabineta zatražio je i dobio ostavku na mjestu premijera 1898. 

  


| * p
* r
* u
Premijeri Italije |
| --- |
| Kraljevina Italija | 
* Cavour
* Ricasoli
* Rattazzi
* Farini
* Minghetti
* La Marmora
* Ricasoli
* Rattazzi
* Menabrea
* Lanza
* Minghetti
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Cairoli
* Depretis
* Crispi
* Starabba
* Giolitti
* Crispi
* Starabba
* Pelloux
* Saracco
* Zanardelli
* Giolitti
* Tittoni
* Fortis
* Sonnino
* Giolitti
* Sonnino
* Luzzatti
* Giolitti
* Salandra
* Boselli
* Orlando
* Nitti
* Giolitti
* Bonomi
* Facta
* Mussolini
* Badoglio
* Bonomi
* Parri
* De Gasperi
 |
| Republika Italija | 

* De Gasperi
* Pella
* Fanfani
* Scelba
* Segni
* Zoli
* Fanfani
* Segni
* Tambroni
* Fanfani
* Leone
* Moro
* Leone
* Rumor
* Colombo
* Andreotti
* Rumor
* Moro
* Andreotti
* Cossiga
* Forlani
* Spadolini
* Fanfani
* Craxi
* Fanfani
* Goria
* De Mita
* Andreotti
* Amato
* Ciampi
* Berlusconi
* Dini
* Prodi
* D'Alema
* Amato
* Berlusconi
* Prodi
* Berlusconi
* Monti
* Letta
* Renzi
* Gentiloni
* Conte
* Draghi

 |
**Tvrđava Strač** su fortifikacioni objekti iz doba Austrougarske u pojasu Trebinje - Bileća, Bosna i Hercegovinagrađeni od 1910. do 1916. godine, sa ciljem zaštite Bokokotorskog zaliva, odnosno i priprema Austrougarske za rat nakon aneksije BiH. Bila je drugo po veličini austrougarsko vojno utvrđenje u ovoj monarhiji. 

Austrijanac Konstantin Volker iz Instituta za istorijsku arhitekturu u Gracu istraživao je fortifikacione objekte u okviru svoje doktorske disertacije. Objekti su imali ogromne profile željezne konstrukcije od kojih je veliki dio poslije Drugog svjetskog rata u obnovi i izgradnji zemlje sa kule skinut i pretopljen. Ovaj fortifikacioni objekat bio je naoružan sa dvije haubice 100 milimetara od sedam kilometara dometa i sa dva topa za ličnu odbranu, te sa 24 mitraljeza i 12 reflektora. Na vrhu ovog objekta su četiri čelične kupole, napola zidane a napola gotovo uklesane u kamen. Kupole su teške oko 25 tona, od kojih su dvije bile osmatračnice, a dvije su služile za haubice. One su izvučene, "Poršeovim" traktorom, a ne volovskim zapregama kako se mislilo.

Istraživanje je potvrdilo i da su u unutrašnjosti objekta vojnici imali agregat na dizel gorivo, ali i žičaru koja se koristila prilikom gradnje objekta, o čemu svjedoče podaci iz Beča koje će trebati potvrditi.

Danas je veći dio objekta Strača, koji je imao od 50 do 60 prostorija za smještaj vojske, urušen sam od sebe, a jedan dio je još očuvan pa je ono što se vidi najviše ruševina, osim jedne očuvane prostorije sa protivmitraljeskim štitom.

Austrijski stručnjaci, preračunavajući ondašnje krune u današnju valutu evro, izračunali da je gradnja ove tvrđave na Straču koštala 60 miliona evra. 

Ovo mjesto ima ogromni turistički potencijal. Problem je što se još ne zna ko je legitimni vlasnik Strača – država, grad, neko drugo pravno ili fizičko lice. 

Prema odluci Ministarstva kulture BiH tvrđava Strač iznad Trebinja nije zaštićeno kulturno dobro. Emir Kusturica je dobio dozvolu da sruši više starih objekata na području Trebinja i Hercegovine kako bi iskoristio klesani kamen (i sa tvrđave Strač) za gradnju objekta Andrićgrad u Višegradu.
**Amharski jezik** zvan još i *abesinski, etiopski, amarigna* (ISO 639-3: amh), je južnosemitski jezik uže etiopske skupine, kojim govori preko 17.000,000 ljudi, od kojih većina u Etiopiji
To je drugi po raširenosti semitski jezik na svijetu, nakon arapskog. Službeni je jezik Etiopije, tako da ga upotrebljavaju kao drugi jezik i mnogi Etiopljani kojima to nije materinji jezik. 

Amharski je službeni jezik u Regiji Amhara, Regiji Benišangul-Gumuz, Regiji Gambela i multietničkoj Regiji Južnih naroda, narodnosti i etničkih grupa. To je radni jezik u vladinim ustanovama, vojsci i Etiopskoj pravoslavnoj tevahedo crkvi još od srednjega vijeka.

Izvan Etiopije, amharski govori još oko 2.7 miliona ljudi, najviše u Džibutiju, Eritreji, Egiptu, Švedskoj, SAD-u i u Izraelu, gdje ga govore iseljeni pripadnici naroda Falaša.

Amharski je materinji jezik pripadnicima etničke grupe Amhara ili Etiopljanima, koje su u starija vremena zvali Abesinci. Amharski kao materinji jezik govori približno oko 12% etiopskog stanovništva. Amharsko pismo je prilagođena abugida (slogovno pismo) izumrlog jezika giz..

Amharski kao drugi jezik govori oko 4.000,000 ljudi.

Izvori
------

1. ↑  Amharic (16)
2. ↑  Amharic

  


***Amharski jezik*** na Wikimedijinoj ostavi
**Andean Equatorial** (Andsko-ekvatorijalna Velika porodica).- Naziv za nekoliko Velikih porodica južnoameričkih indijanskih jezika koji se govore u ekvatorijalnom i andskom području Južne Amerike. 

Ova grupa jezika (phylum) grana se u dvije velike grane, to su Andean (andska) i Equatorial (ekvatorijalna), koje obuhvaćaju oko 250 jezika. Ekvatorijalna grana obuhvaća porodice Arawakan, Chapacuran, Arauan, i moguće, jezike Indijanaca Chango, Uru, Chipaya, Apolista ili Lapachu i Amuesha. Druga velika skupinna su Tupian jezici, kojima se pridružuje i jezik Arikém Indijanaca. Ostali članovi ekvatorijalne zajednice su manje porodice: Timotean; Caririan; Zamucoan; Kamsá; Salivan; Guahiban sa Pamigua Indijancima; Otomacan, uključujući i ogranak Taparita; Indijance Tuyuneri; Yuracaré; Trumaian; i Cayuvava. Andski ogranak obuhvaća porodice Indijanaca Aymaran i Quechuan zajednički nazivana Quechumaran; Porodice Araucanian; Chon; Alacalufan; Puelche; Yahgan; Zaparoan; Sabelan; Omurano; Catuquinean; Catacaoan; Colan; Leco, Sec; Cholonan. Po McQuownu i Greenbergu (1955 i 1956) Andean-Equatorial jezicima pripadaju i porodice Indijanaca Jivaroan i manje plemenske skupine Cofán, Esmeralda i Yaruro.

Izvori
------

1. ↑  Andean-Equatorial Macro-Phylum (Based on Greenberg)

Šablon:Andsko-ekvatorijalni narodi i jezici
Šablon:Andean

Vanjske poveznice
-----------------

* Andean-Equatorial
**Armand Jean du Plessis de Richelieu** (Richelieu, 9. rujna 1585. — Pariz, 4. prosinca 1642.), francuski državnik.

Bio je biskup u gradu Luçon, a 1614. izabran je za zastupnika svećenstva u Generalnim staležima. Stekao je sklonost Marije Medici, regentkinje za Luj XIII. i došao u državno vijeće. Kad je Luj XIII. preuzeo vlast, Richelieu je protjeran u Avignon gdje piše svoj popularni spis "Poduka kršćanina". 

Godine 1622. postao je kardinal, a od 1624. do smrti bio je svemoćni ministar Luja XIII. Godine 1626. osnovao je prvo ministarstvo vanjskih poslova. Borio se sustavno protiv prevlasti kuće Habsburga u Njemačkoj i Španjolskoj. Njegov cilj bio je učiniti Francusku prvom silom u Europi. U unutrašnjoj politici suzbijao je hugenote, kojima je, nakon zauzeća njihova uporišta u La Rochelle, oduzeo sve povlastice. 

Izgrađujući apsolutnu monarhiju ograničio je i utjecaj rimskog pape, katoličke crkve i plemića na državne poslove. Bezobzirno je ugušio niz urota, a subio je i pokušaj Marije Medici da ga ukloni s vlasti. Povezavši se s protestantima na čelu s Gustavom II. Adolfom, ušao je u tridesetogodišnji rat protiv Habsburgovaca, kojim je dokrajčena njihova hegemonija u Europi. 

U zemlji je sredio administraciju, podigao poljoprivredu, trgovinu, obrt, prosvjetu. Godine 1635. osnovao je Francusku akademiju. Napisao je "Politički testament", djelo koje se smatra začetkom diplomatologije, i "Memoare za historiju Louisa XIII. od 1610. do 1624." Začetnik je teorije *negociation continuelle* koja propagira kontinuirano pregovaranje.

***Armand Jean du Plessis de Richelieu*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 12314392
* LCCN: n50074523
* ISNI: 0000 0001 2319 8599
* GND: 118600354
* SELIBR: 210777
* SUDOC: 027349217
* BNF: cb11921894w (podaci)
* BIBSYS: 90717847
* ULAN: 500230194
* NLA: 35958174
* NDL: 00621371
* NKC: jn19990007026
* BNE: XX876065
* CiNii: DA03008949
* RKD: 491261
* CONOR.SI: 166372707
* NSK: 000080091

 |
**Anker** je rijeka u Zapadnom Midlandsu na istoku Engleske duga 50 km, najveća pritoka Rijeke Tame.

Karakteristike
--------------

Anker izvire kod sela Wolvey u Grofoviji Warwickshire. Od tamo teče u smjeru sjeverozapada u tom dijelu formira granicu između distrikta Rugby i Nuneaton and Bedworth. Kad predgrađa Nuneatona prima potok Sketchley, i razdvaja se u dva rukavca, jedan prirodni koji protiče kroz centar Nuneatona, i jedan umjetni - drenažni kanal koji protiče sjevernije od grada.poplavnim kanalom na sjeveru i glavnim kanalom koji prolazi kroz centar grada Nuneaton. Kod sela Weddington ta dva rukavca se ponovno spajaju, rijeka i nadalje teče prema sjeverozapadu preko sela Caldecote, Mancetter i Witherley.

Kod Atherstona prima pritoku Sence, zatim protiče preko sela Grendon, Polesworth i Amington, zatim skreće na jugozapad prema Tamworthu do ušća u rijeku Tame.

Rijeka ima sliv velik 386 km² koji se proteže preko grofovija Leicestershire, Warwickshire i Staffordshire. Prosječni protok vode iznosi 3,2 m³/s, a maksimalni je izmjeren 25. novembra 2012. kad je bio 128 m³/s.

Poplave
-------

Rijeka Anker je nekoliko puta u prošlosti poplavila centar grada Nuneatona, osobito je bila snažna ona iz 1968. zbog tog je 1976. prokopan drenažni kanal kod sela Weddington.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „River Anker" (engleski). Sussle. Pristupljeno 4. 06. 2017. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Anker (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *River Anker*[*mrtav link*] (`en`)
***Arena*** je bio britanski mjesečni časopis za muškarce sa sjedištem u Londonu koji je izlazio od 1986. do 2009. godine. Stvorio ga je Nick Logan, također poznat po osnivanju časopisa *The Face*. Grafički dizajn je osmislio Neville Brody. Sadržaj su uglavnom činili članci o hrani, filmovina, fitnessu, seksu, muzika, elektronskim uređajima i knjigama. Bio je prije svega namijenjen "višoj" čitalačkoj publici, nalik na čitatelje *GQ*, te je pokušao ponuditi nešto ozbiljniji i odrasliji "sadržaj" od tzv. lad magova kao što su *Maxim* i *FHM*. Suočen sa sve većom konkurencijom Interneta, te nakon nekoliko bezuspješnih pokušaja rebrandiranja, časopis je ugašen. U trenutku gašenja su osim britanskog postojala i izdanja u Ukrajini, Turskoj, Južnoj Koreji i Tajlandu.

Izvori
------

1. ↑  Press Gazette / Arena magazine to close after 22 years / 3 March 2009

Vanjske veze
------------

* Službena stranica
* Arena Magazine Belek Turkey Official Website
* Arena revamp targets 'urban playboys'—Article in *The Guardian*
* Man’s Evolution Gets Played Out In This Arena Arhivirano 2012-02-09 na Wayback Machine-u—Interview with the editorial directors of *Arena* from Marketing Interactive.
**Antun Biber - Tehek** (Podturen kraj Čakovca, 13. travnja 1910. - Zagreb, 13. prosinca 1995.) je bio hrvatski komunistički političar.

Po zanimanju je bio postolarski radnik. Od 1930. godine radio je u Zagrebu. Godine 1939. postao je članom Komunističke partije Jugoslavije. Nakon osnutka NDH, ilegalno je živio u Zagrebu. Rukovodio je akcijama diverzantskih udarnih skupina, pa je tako bio i jedan od organizatora diverzije na Glavnoj pošti u Jurišićevoj ulici, 14. rujna 1941. godine. U veljači 1942. godine otišao je iz Zagreba na slobodni teritorij u Slavoniju. Od rujna 1943. do ožujka 1945. godine bio je sekretar (tajnik) Oblasnog komiteta (odbora) KPH za Zagrebačku oblast.

Poslije rata, bio je organizacijski sekretar CK KPH od 1946. do 1950. ministar Komiteta za ugljen u Vladi FNRJ, predsjednik Savjeta za poljoprivredu u Vladi NR Hrvatske, član Izvršnog vijeća Sabora NR Hrvatske, predsjednik Glavnog odbora Socijalističkog saveza radnog naroda Hrvatske i ostalo. Bio je i član CK SKH i CK SKJ.

Umro je 13. prosinca 1995. godine u Zagrebu. Sahranjen je na zagrebačkom groblju Mirogoj.

Nositeljem je Partizanske spomenice 1941. i ostalih jugoslavenskih odlikovanja. Ordenom narodnog heroja odlikovan je 27. studenog 1953. godine.

Literatura
----------

* *Narodni heroji Jugoslavije*. „Mladost", Beograd 1975. godina.
**Ami Boué** (Hamburg, 16. mart 1794. – Beč, Austro-Ugarska, 21. novembar 1881.), bio je pionir austrijske geologije, koji je puno pomogao u izgradnji međunarodne naučne kooperacije.

Biografija
----------

Boué je porijeklom bio Njemac, odrastao je i školovao se u rodnom Hamburgu, ali i u Genevi, Parizu i Velikoj Britaniji. Za vrijeme studija medicine na univerzitetu u Edinburghu, upoznao se s Robertom Jamesonom, čija su ga predavanja iz geologije i mineralogija toliko zainterisirala, da je odlučio da će to postati njegovo zanimanje. Boué je još za studija počeo voditi geološka istraživanja po raznim dijelovima Škotske i Hebridima. 

Po završetku studija 1817. naselio se u Parizu. Godine 1820. objavio je *Essai géologique sur l'Ecosse*, u kojem su vulkanske stijene po prvi put posebno i vrlo metodično opisane. Poduzeo je brojna studijska putovanja po Njemačkoj, Austriji i Južnoj Evropi, proučavajući raznolike geološke formacije, i na taj način bio pionir geoloških istraživanja. Bio je i jedan od osnivača Francuskog geološkog društva (*Société Géologique de France*) 1830. i jedan od njegovih predsjednika 1835. godine.

Etnografska karta Balkana iz 1847. Ami Bouea
Od 1841. živi u Beču, i uzima austrijsko državljansvo. Carska Akademija nauke iz Beča objavila je njegove najvažnije radove iz geologije balkanskih zemalja (1859. - 1870.). 

Boué je sam obavio *Mémoires géologiques et paléontologiques* (Pariz, 1832.) i naučnu studiju *La Turquie d'Europe* (Pariz, 1840.), u kojoj je naučno opisao i iznio svoja geografska, geološka i prirodoslovna zapažanja sa svoja tri putovanja po tadašnjim turskim zemljama juga Evrope.

U toj studiji obrađeni su dijelovi Bosne, Srbije, Crne Gore, Albanije, Makedonije, Bugarske i Grčke i to ne samo sa geološkog, već i za geografskog, prirodoslovnog (flora i fauna) etnografskog, ekonomskog i historiografskog stanovišta.

Boué je 1849. objavio prvu etnografsku kartu turskih zemalja balkanskog poluotoka.

Po njemu se danas zovu ulice u Beču, Budimpešti i Sofiji.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Ami Boué*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

***Ami Boué*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ami Boué* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
* Bibiografija Ami Bouéa iz kataloga *Deutschen Nationalbibliothek*
* Digitalizirani radovi Ami Bouéa iz *Service de la documentation University of Strasbourg* Arhivirano 2007-07-03 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 12440351
* LCCN: n86840273
* ISNI: 0000 0001 0870 8722
* GND: 11627218X
* SUDOC: 033807108
* BNF: cb130130742 (podaci)
* CiNii: DA15840366
* CONOR.SI: 166003555
* NSK: 000497580

 |
**At-Tawba** ili **et-Tevba** (arap. , dosl. "Pokajanje"), također poznata kao **Bera** ("Ultimatum" ili u prijevodu Besima Korkuta "Obznana"), je deveta sura u Kur'anu. Ima 129 ajeta i jedna je od posljednjih tzv. "medinskih sura".

Početak sure je objavljen u vrijeme rata i ta tema prevladava na početku ove sure.

"Bismila"
---------

Ova je sura jedina koja ne počinje *Bismillom* (riječi: "U ime Allaha, Milostivog, Samilosnog"). Različita su tumačenja toga među islamskim učenjacima. Ibn-Kesir u svome tefsiru navodi citat od Osmana ibn Affana da ju je izostavio u prvom pisanom primjerku Kur'ana (pogledati članak Kur'an) samo zato jer "je preselio Allahov Poslanik, a nije nam objasnio da je ona (bismila) iz nje" (sura "Et-Tevba").

Obznana
-------

Početak sure navodi prekid ugovora koji su politeisti iz Meke imali s prvim muslimanima. U tom se ugovoru dopuštalo naizmjenično obavljanje vjerskih obreda, jedne godine mnogobošcima iz Meke, a druge godine muslimanima.
Ovi kur'anski ajeti ukidaju prava politeistima da obavljaju svoje obrede pored svetog mjesta muslimana – Kabe, jer su podrazumijevali obrede koji su neprihvatljivi u islamu, kao što je obilazak oko svete Kabe bez odjeće i obožavanje drugih bogova na mjestu hrama koji je izgradio Poslanik Ibrahim (Abraham) jednome Bogu.

Muslimani se od petog ajeta pa do kraja cijele sure podstiču na ratovanje s politeistima odmah nakon "4 sveta mjeseca", međutim:

* "*Sa mnogobošcima s kojima imate zaključene ugovore koje o­ni nisu ni u čemu povrijedili, niti su ikoga protiv vas pomagali, ispunite ugovore do ugovorenog roka. Allah zaista voli pobožne*" (Et-Tevba, 4)

"Veliki hadždž"
---------------

Termin "Veliki hadždž" spomenut je u 3. ajetu. To je suprotan termin od običaja arapskih mnogobožaca da dan prinošenja žrtvi kod Kabe nazivaju "mali hadždž". O terminu "veliki hadždž" govori se u nekoliko hadisa:

* *Prenosi Ibn-Džerir od Abdurahmana bin Ebu-Bekra, a on od svog oca da je rekao: "Tog dana sjedio je Allahov Poslanik na svojoj devi, a ljudi su držali za njen povodac, pa je rekao: 'Koji je danas dan?' Šutjeli smo toliko da smo pomislili da će ga nazvati drugim imenom, pa je rekao: 'Zar ovo nije dan Velikog hadždža?'"*

Povezano
--------

* Kur'an
* Najstariji Kur'an
Mletačka utvrda u Puli
**Antoine De Ville** (Toulouse, Francuska, 1596. - ?, 1657.), galski vitez, vojni inženjer, strateg i matematičar. Plemićku titulu, čime je prezime *Ville* postalo *De Ville*, dobio je od kardinala Richelieua.

Između 1631. i 1633. godine je za Mletačku Republiku projektirao i vodio izgradnju utvrde u Puli. Odluka Venecije o gradnji kaštela u Puli donesena je 1630. a kamen temeljac postavljen je 1. svibnja 1630. godine. Kaštel je građen na mjestu utvrde stare pulske obitelji Castropola, koja je time potpuno srušena. Na gradnji su radili galijoti, niz majstora iz Venecije, ali i niz istarskih majstora, najvećim dijelom iz Rovinja, što klesara što zidara. Dijelom se koristio kamen Velikog rimskog kazališta koje je bilo u ruševnom stanju, već odavna razoreno požarom i potpuno napušteno. Kaštel je građen u vrlo tužnom razdoblju za Pulu. Naime, ove godine bile su u znaku kuge, gladi i sveopćeg jada.

Ne zna se kada je De Ville prvi put došao u Pulu, u koliko je navrata još dolazio i gdje je točno boravio. No njegov je boravak u Puli vezan i uz Mutvoran i jednu Mutvoranku imenom Fumija. U knjizi krštenih nađen je zapis: "*Dana 5. studenog 1632. ja, svećenik Alberto del Becho, krstio sam Lorenza, sinčića mnogoštovanog gospodina kavaljera Antoinea De Villa i gospe Fumije iz Mutvorana, rođena u preljubništvu...*" No, maleni Lorenzo na žalost nije poživio. Već tjedan dana kasnije, 12. studenog 1632. spominje se njegovo ime, ali u knjizi umrlih.

Antoine De Ville djelovao je i u službi kralja Luja XIII. koji mu je, uvidjevši njegov talent, povjerio vojnu obranu u Picardyju protiv španjolskog neprijatelja.

Kao talentirani pisac ostavio je mnoga djela, pa se i danas u trezoru Sveučilišne knjižnice u Puli mogu pronaći dva izdanja njegovih djela o utvrdama.

Djela
-----

* "*Portus et urbis Polae antiquitatum, ut et Thynnorum piscationis descriptio curiosa*"
* Antoine De Ville, vitez galski: "Portus et urbis Polae antiquitatum, ut et Thynnorum piscationis descriptio curiosa" ("Nadasve pomnim bakropisima pojašnjeni, zanimljivi opis starina u luci i gradu Puli kao i lova na tune", fototipsko izdanje izvornika i prijevod na hrvatski; preveo i komentarima popratio Mate Križman), "Istra", Pula, n.s. br. 119, 1991. st. 1-10.