recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Crkva sv. Ive
**Crkva sv. Ive u Podmilačju**, opština Jajce, Bosna i Hercegovina, je katolička crkva u banjalučkoj biskupiji. Proglašena je za nacionalni spomenik BiH.

Lokacija
--------

Graditeljska cjelina Crkva svetog Ive nalazi se u selu Podmilačje, udaljenom 10 km od Jajca, putem prema Banjoj Luci.

Historija
---------

Podmilačje je poznato po svetištu Sv. Ive Krstitelja u crkvi izgrađenoj 1416. godine. Po svojim stilskim obilježjima bliska je tadašnjoj evropskoj sakralnoj arhitekturi kontinentalnoga tipa, sa kasnogotičkim portalom. Crkva je duga 15,85 m i široka 8,50 m. Krajem 1992. godine crkvica je, zajedno sa župnom crkvom u koju je bila ugrađena, minirana i potpuno srušena. Obnova je završena 2000. godine.

U vrijeme Kulina bana Bosna je bila optužena za krivovjerstvo. Ugari i pape imali su opravdanje za progon „nevjernika". Uzalud se Kulin ban zaklinjao na vjernost papi na Bilinom Polju 1203. godine, aspiracije na Bosnu bile su sve veće. Papa je poslao Ivana iz Wildeshausena, dominikanca, da propovijeda u Bosni vraćanje ″pravoj″ vjeri, a to je značilo napuštanje glagoljaštva i službe Božje na narodnom jeziku, prihvaćanje latinskog jezika i biskupa podložnih Rimu. Uza sve to, Bosna je trebala priznati vrhovnu vlast Mađara i postati jedna od mađarskih zemalja. Kada je Ivan iz Wildeshausena spoznao pravu pozadinu borbe protiv „bosanskih heretika", i da ta cjelokupna kampanja pod okriljem vjere ima za cilj da se Bosna podjarmi, u znak protesta odustao je od svoje misije i vratio se u Njemačku. Ponovo došao je u Bosnu, pomagao je siromašnima, hranio gladne, zbrinjavao gubavce…Naš svijet ga je smatrao svecem. Dugo se u narodu nakon njegove smrti pričalo o njegovom poštenju i svetosti.

U vrijeme vlasti Hrvatinića, podignut je u Jajcu hram Crkve bosanske. Napad na Crkvu bosansku i dalje je trajao. Da bi izbio razloge iz ruku mađarskih vladara i da bi dokazao svoju „pravovjernost", Hrvoje Vukčić Hrvatinić je odlučio podići malu zavjetnu crkvu u zabiti, niže sela Podmilačje. Kako je kult Ivana iz Wildeshausena bio veom živ, crkva je posvećena svetom Ivanu Krstitelju.

Nakon Hrvojeve smrti, a naročito nakon dolaska kralja Stjepana Tomaša i njegove žene Katarine Kosače u Jajce, prestaje u Bosni aktivnost Crkve bosanske. Od hrama Crkve bosanske podigla je kraljica Katarina Kosača jajačku gradsku crkvu sv. Katarine, na čijim je temeljima podignuta džamija Esme Sultanije.

Već u 18. st. ima pisanih spomena o hodočašćenju, a vjerojatno se radi o znatno duljoj hodočasničkoj tradiciji. Krajem 19. st. spominju se brojke od 7.000 do 8.000 hodočasnika za blagdan Sv. Ive. U razdoblju između dva rata hodočastilo je u prosjeku oko desetak hiljada, dok se sedamdesetih i osamdesetih godina okupljalo više desetaka hiljada vjernika.

Literatura
----------

Radmila Fabijanić, Podmilačje i sv. Ivo, Jajce 1396. – 1996. Zbornik radova, str. 169 – 174. Jajce, 2002,
**Šagovina Cernička** (lokalni naziv: **Šagovina**) je naseljeno mjesto u Republici Hrvatskoj u općini Cernik u Brodsko-posavskoj županiji.

O naselju
---------

U Šagovini Cerničkoj se nalazi katolička crkva Svetog Luke, a kirvaj je 18. listopada.

Zemljopis
---------

Šagovina Cernička se nalazi sjevernoistočno od Cernika i Nove Gradiške na južnim padinama Psunja , susjedna sela su Giletinci na istoku, Žumberkovac i Mašićka Šagovina na zapadu.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2011. godine Šagovina Cernička je imala 312 stanovnika. 

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

  

* Napomena: Šagovina Cernička se do 1948. iskazivala pod imenom Šagovina.

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
2. ↑  Popis stanovništva Republik Hrvatske 2011. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Šagovina Cernička** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Cernik |
| --- |
| Baćin Dol • Banićevac • Cernik • Giletinci • Golobrdac • Opatovac • Opršinac • Podvrško • Sinlije • Šagovina Cernička • Šumetlica |
**Drvene džamije u Bosni i Hercegovini** predstavljaju značajno graditeljsko naslijeđe Bosne i Hercegovine. Registrovano ih je oko 30, dok ih je sa drvenom munarom registrovano 786. Početkom XXI vijeka ima ih manje od 10.

Pored kuća, od drveta su se gradili i sakralni objekti, crkve brvnare i džamije od drveta. U načinu primjene drveta i njegovom oblikovanju, džamije od drveta u Bosni su povezane sa folklornom arhitekturom. Primjer su krovovi, jer ni jedan nije od ćeramide, već isključivo od šimle (šindre). Malo je građenih od brvana, uglavnom od pritesanih talpi. Pretežno su građene po selima, koje je bilo pošteđeno od uticaja sa strane.

**Drvena munara** je karektaristični element džamije i postavlja se po pravilu u desni dio krova. Sastoji se od srednjeg drvenog jarbola i rubnih stubova koji formiraju višeugaonik, oslonjenih na drvenu osnovicu 1,5x1,5 metara. Oko jarbola se postavljaju drvene spiralne stepenice koje vode do galerije, koja može biti otvorena ili zatvorena.

Drvena džamija u Solunu
-----------------------

Nalazi se oko 8 km sjeverozapadno od Olova, u dolini rijeke Krivaje. Izgrađena je 1546. godine, obnovljena je 1935. odine. Pripada tipu drvenih džamija sa četverovodnim, ne strmim krovom, kroz koji prolazi drvena munara. U džamijskom haremu se nalazi drveno turbe u koje su po narodnom predanju ukopana dva brata blizanca, šehida iz sultan Fatihove vojske. Zbog njih se i danas jednom godišnje na ovom mjestu okupi svijet na tradicionalnu dovu. Aktivna je samo u vrijeme Bajrama i u vrijeme tradicionalne godišnje dove. Proglašena je za nacionalni spomenik BiH.

Drvena džamija u Miljevićima
----------------------------

Selo Miljevići je udaljeno od Olova 12 km. Džamija je sagrađena 1598. godine, ali konkretnih dokaza o tome nema. Obnovljena je 1936. godine. Godine 1992. izgorila je do temelja, i obnovljena 2013. godine. Pripada tipu drvenih džamija sa otvorenim trijemom, strmim četvorovodnim krovom i drvenom munarom. Vanjske dimenzije su 10,60 x 7,00 metara. Oko džamije se nalazi manji harem sa dvadesetak nišana, od toga dva nišana koji imaju natpis napisan arapskim pismom. Proglašena je za nacionalni spomenik BiH

Drvena džamija u Priluku
------------------------

Drvena džamija u selu Priluk, opština Živinice, proglašena je za nacionalni spomenik BiH. Džamija je jedna od 4 preostaje drvene džamije u Bosni i Hercegovini. Izgrađena je 1735/6. godine, što znači da je stara 272 godine. U natpisu koji se nalazi u džamiji urezan na zidu od mihraba, na petoj talpi odozdo navode se kao graditelji Šejh Mustafa i Šejh Hasan. Bila je pokrivena drvenom šindrom do 1927. kada je šindra zamjenjena crijepom. Predulaz joj je dograđen 1968. ali on nije narušio izvornost građevine.
U skorije vrijeme zbog zastarjelosti i truljenja temelja džamija je rekonstruisana, ali je ostao isti izgled kao i 1735. godine.

Drvena džamija u Karićima, Vareš
--------------------------------

Literatura
----------

* Madžida Bećirbegović, Publishing, Sarajevo, 1999. -Džamije sa drvenom munarom u Bosni i Hercegovini
Coriolisov protokomjer.
Način rada zasniva se na uvijanju (torziji) cijevi koje titraju a kroz njih protječe tekućina. Gornja i donja cijev titraju suprotno, tako da kada se gornja cijev kreće prema gore, donja cijev ima suprotan smjer kretanja.
**Coriolisov protokomjer** ili **maseni protokomjer** se sastoji od dvije paralelne cijevi savite u obliku slova U kroz koje protječe tekućina u istom smjeru. Način rada zasniva se na uvijanju (torziji) cijevi koje titraju a kroz njih protječe tekućina. Gornja i donja cijev titraju suprotno, tako da kada se gornja cijev kreće prema gore, donja cijev ima suprotan smjer kretanja. Titranje je pobuđeno elektromagnetskim djelovanjem i dolazi do rezonancije kada cijevi titraju vlastitom ili prirodnom frekvencijom. Frekvencija titraja je od 100 do 300 Hz s vrlo malom amplitudom, manjom od 1 mm. Zbog Coriolisove sile tekućina djeluje silom na stjenke cijevi i dolazi do njihovog savijanja (torzije) i pomaka u titranju. 

Pojava da se na tijelo, ili tekućinu, koja se giba i istovremeno rotira djeluje osim centrifugalne sile i Coriolisova sila, koristi se za maseni protokomjer. Coriolisovo ubrzanje (sila) djeluje uvijek okomito na prividnu brzinu tijela i kutnu brzinu rotacije. Djelovanje Coriolisove sile možemo zapaziti kada tekućina istječe iz posude (npr. slivnika ili kade) jer zbog nje istovremeno uz istjecanje dolazi i do rotacije tekućine. Na sjevernoj polutki Zemlje rotacija tekućine je u smjeru zakretanja kazaljke na satu, a na južnoj polutci je u suprotnom smjeru.

Prednosti Coriolisovog protokomjera su:

* klasa točnosti 0,2 %,
* izuzetno prikladan za mjerenje protoka u procesnoj industriji,
* jednostavno mjerenje s nenewtonskim tekućinama (tekućine koje odstupaju od laminarnog strujanja) i tekućinama s visokom viskoznošću.

Izvori
------

1. ↑   Ž. Kurtanjek: "Mjerenje protoka", www.pbf.unizg.hr, 2007.
2. ↑   "Mjerenje brzine i protoka fluida, Mjerni pretvornici", www.fer.unizg.hr, 2013.
Crkva sv. Ignacija
**Crkva sv. Ignacija** je isusovačka crkva u Dubrovniku.

Građena je kao barokna jednobrodna crkva s reprezentativnim pročeljem, po uzoru na crkvu sv. Ignacija u Rimu. Projekt je izradio arhitekt Ignazio Pozzo, a gradnja je dovršena 1725. godine. Iluzionističke barokne freske u unutrašnjosti, s prizorima iz života sv. Ignacija Lojolskog, izveo je slikar Gaetano Garcia.
Godine 1885. u crkvi je postavljena umjetna spilja, posvećena Gospi Lurdskoj, jedna od najstarijih u Europi. 

Crkva je smještena na trgu zvanom Poljana Ruđera Boškovića. Na trg se pristupa monumentalnim stubištem iz 1738. godine, djelu Pietra Passalacque, građenom po uzoru na stubište Piazza di Spagna u Rimu. Na crkvu se nadovezuje Isusovački kolegij (*Collegium Ragusinum*), glasovito isusovačko učilište, a danas Biskupijska klasična gimnazija Ruđera Boškovića.

Literatura
----------

* Kruno Prijatelj: "Barok u Dalmaciji", u: Barok u Hrvatskoj, Zagreb, 1982.
* Vladimir Marković: "Pietro Passalacqua u Dubrovniku", *Peristil* br. 24, 1981. (ISSN 0553-6707)

Vanjske veze
------------

***Crkva sv. Ignacija u Dubrovniku*** na Wikimedijinoj ostavi

* Crkva sv. Ignacija Lojolskog u Dubrovniku Arhivirano 2013-05-21 na Wayback Machine-u
Crkva brvnara silaska Svetoga duha je spomenik kulture od velikog značaja i nalazi se u Selevcu, dvadesetak kilometara južno od Smedereva. Podignuta je početkom tridesetih godina prošlog veka i posvećena prazniku Silaska Svetog duha. Selevačka bogomolja je sagrađena unutar sela što nije uobičajena lokacija za crkvu brvnaru. Prostrani naos pokriven je svodom od šašovaca i na istočnoj strani završen poligonalnom oltarskom apsidom. Severna i zapadna vrata nose jednostavnu, ali preciznu dekoraciju: Ikonostasne pregrade je izveo omiljeni slikar kneza Miloša, Janja Moler. Crkva u Selevcu je kasnijim prepravkama uveliko izmenila svoj prvobitni izgled, pa čak zahvaljujući tremu sa zidanom ogradom-postala veća. Selevačke ikone su nastale 1834. godine i po broju, poznobaroknom načinu obrade i bogatoj upotrebi zlata predstavljaju najreprezentativniju ikonostasnu celinu u jednoj crkvi brvnari.

Literatura
----------

* Regionalna privredna komora Požarevac, priredila dr Radmila Novaković Kostić, 2005. godina.
„Šaman" preusmjerava ovdje. Za naselje i opštinu u Francuskoj u departmanu Oaza, v. Šaman (Oaza).
Šamanska ceremonija u Rusiji
**Šaman** označava čovjeka, koji stoji u središtu vjerskog i kulturnog fenomena šamanizma. Sljedbenici šamanizma šamana smatraju vračom ili čudotvorcem koji ima mogućnost tijekom svojih putovanjima u stanju transa stupiti u kontakt sa "svijetom duhova". 

Riječ *šaman* vjerojatno proizlazi iz sanskritskog srmana (asketski), a prema Campbellu iz tunguskog jezika ili mandžurskog *saman* (*onaj koji zna kroz ekstatičko iskustvo*), odnosno osobu čije su moći zasnovane na ekstatičkom iskustvu.

Imenovanje šamana
-----------------

Prema mišljenju mnogih šamanskih tradicija šaman može biti muškarac ili žena. Mogućnost postati šaman se temelji na sposobnosti, u snovima i vizijama spoznati poruke duhovnog svijeta. Budućeg šamana (najčešće kao dijete) nazivaju duhovi u snovima, vizijama ili u stanju trance i čak daju i naloge. Svaki šaman ima najmanje jednog "učitelja-duha". U obiteljima u kojima je predak bio šaman, mogućnost kontaktiranja svijeta duhova se nasljeđuje.
Mladi šamani uče od fizičkih učitelja (starijih iskusnih šamana) ispravnu provedbu rituala i interpretacije poruka iz duhovnog svijeta. 

Stariji šamani ispituju sposobnosti učenika. Kad stekne određene vještine, posebnim ritualima postane imenovan šamanom.

Uloga šamana u zajednici
------------------------

Šaman djeluje kao metafizički iscjeljitelj bolesnih, provodi rituale oko umiranja i smrti, obrana od "zlih duhova", vremenske prognoze, pronalazi divljač, proroštvo, tumačenje snova, socijalne regulacije i bavljenje s duševno poremećenim osobama.
Osim toga šaman djeluje i kao nastavnik u nekim područjima života, koja se odnose neposredno na socijalno okruženje. 

Isto tako, on djeluje kao pripovjedač, pjesnik i pjevač mitova i priča i poprima ulogu očuvatelja znanja zajednice.

Vanjske poveznice
-----------------

* Shamanism in Siberia
* Foundation for Shamanic Studies (english)
* Foundation for Shamanic Studies Europa (deutsch)
**Crkva Svete Hripsime** (armenski: ) u Ehmijadzinu, dovršena 618. godine, je jedna od najstarijih do danas sačuvanih crkava u Armeniji, poznata po istančanoj armenskoj arhitekturi iz klasičnog perioda, a koja je uticala na druge armenske crkve. Crkva, zajedno s nekoliko obližnjih lokaliteta, je UNESCO-v lokalitet Svjetske baštine. Posvećena je Svetoj Ripsimi (Hripsimi).

Crkva je izgrađena po tetrakonhnom planu, i prošla je kroz nekoliko nadogradnji kroz vijekova. Trijemovi na zapadnom i južnom ulazu su srušeni, a prozori apside su zazidani. Godine 1790. je sagrađen zvonik. 

U unutrašnjosti najviše zanimanja izaziva oltarna pala sagrađena 1741. godine, koja prikazuje visok stupanj armenskog zanatstva u 18. vijeku. Kompozicija ukrasa, napravljena od grana i različitih plodova, aranžirana oko grčkog križa, je originalna. 

U njoj se nalaze grobovi dva armenska katolikosa iz 18. vijeka - Asdvadzadura i Garabeda II.

Vanjske veze
------------

***Crkva sv. Hripsime*** na Wikimedijinoj ostavi

* Crkva Svete Hripsime
Crkva sv. Florijana - pogled sa Starog grada
**Kapela sv. Florijana** je barokna crkva u Varaždinu. 
Na njezinu je mjestu prvo stajala drvena crkva, sagrađena 1669.-72. godine. Ona je srušena 1733. godine te je sagrađena nova, zidana i nadsvođena, koja je imala drveni toranj. Sedamdesetih se godina 18. stoljeća kapela intenzivno obnavlja pa 1773. dobiva kriptu koju radi graditelj Jakov Erber, a 1775. i novu sakristiju. Godine 1777. gradi se novo pročelje s tornjem te kapela dobiva svoj današnji izgled. Konveksno pročelje bogato je razvedeno vijencima, pilastrima i skulpturom te predstavlja jedno od najznačajnijih djela barokne crkvene arhitekture u Hrvatskoj. Autor obnove je domaći graditelj Ivan Adam Poch. 

Crkva je u unutrašnjosti ukrašena štukaturama i zidnim slikama. Ispod današnjih historicističkih oslika, naziru se barokne zidne slike s figuralnim prikazima. Kvalitetan barokni inventar sastoji se od glavnog oltara sv. Florijana (1740.), bočnih oltara sv. Lucije i sv. Apolonije (1740. i 1748) te provjedaonice (1743.) koju je polikromirao varaždinski slikar Blaž Gruber.

Literatura
----------

* Ivy Lentić Kugli, *Zgrade varaždinske povijesne jezgre*, Zagreb, 2001. (ISBN 953-178-473-6)
Teritorij porodica Salinan.
**Salinan** je pleme, jezik i jezična porodica američkih Indijanaca, dio Velike porodice Hokan, čiji se teritorij nalazi poglavito u kalifornijskim okružjima Monterey and San Luis Obispo, od rijeke Salinas do blizu Soledada. Salinan Indijanci sastoje se od 3 glavne skupine, to su: Antoniaño sa misije San Antonio (imali su 9 sela), Migueleño (4 sela) sa misije San Miguel i Playaño sa obale, sa 4 sela. Podaci o lokalnim skupinama Salinana prilično su oskudni, osim da su govorili s tri različita dijalekta.

Ime
---

Ime Salinan došlo je po rijeci Salinas, uz koju se nalazila većina njihovog teritorija.

Povijest
--------

Kada je 1542. Cabrillo istraživo obalu izjavio je da je nenaseljena. Prvi izvještaj o njima potječe 1602. od Viscaino koji susreće neke od njih u kanuu od trske. Tek 1769. Portola koji posjećuje ovaj kraj nailazi na njih, nabrojavši ih 1,050, no to nisu bili svi. Iduće se godine (1770) utemeljuje se misija u Soledadu, i već 1771. misija San Antonio de Padua za Antoniañe, čija je populacija tada iznosila 1,124. Dvadeset-šest godina kasnije (1797) i misija San Miguel Arcangel na kojoj su se naselili Migueleño. Na ovim misijama pokršteno je preko 4,000 Indijanaca, a među njima bilo je i Yokuta (pleme Tache ili Telami). Tokom misionarskog života Salinanima uveliko opada broj. Ranih prvih godina 19. stoljeća pogađaju ih epidemije pneumonije i difterije (1802) i ospica 1806. Konačnu propast doživljavaju 1850. najezdom naseljenika. Od njih 700 (1831), preostalo ih je 1880. tek 12. ; 50 (1900) 16 (1910) i 50 (2000). Danas Salinani žive organizirani u dva plemena, to su Salinan Nation, sa središtem u San Joseu, i Salinan Tribe Of Monterey County, čije je plemensko sjedište u Concordu.

Kultura
-------

Salian Indijanci bili su polu-sjedilački lovci, sakupljači više nego ribari, napose je bilo zastupljeno sakupljanje i sjemenja trave i žira. Kuće su bile od trave i granja. Za mrvljenje sjemenja i žira koristili su se kameni avani. O religiji je malo poznato, osim da su se orao, kojot i kolibrić smatrali stvaraocima. Košaraštvo od trske-tule, košare su korištene i za kuhanje hrane uz pomoć užarenog kamenja ubačenog u vodu; spaljivanje mrtvih; parne kupelji (temescal).

Danas
-----

Prema Proeberu (1925.) Salinani su 1770. brojali oko 3,000 duša, da bi ih 1910 preostalo tek 16. Prema mišljenjima NAHDB-a 2000. ih ima oko 50.

Vanjske veze
------------

* Salinan[*mrtav link*]
* The Salinan Indians
* Salinan Indian Tribe History
* Salinan Family
* Mission San Antonio de Padua
* The Salinan People Arhivirano 2009-05-03 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Indijanci :: Hoka |
| --- |
| 
Chimarikan • Chumashan • Esselenian • Guaycuran • Jicaquean • Kulanapan • Palaihnihan • Quoratean • Salinan • Sastean • Serian • Tequistlatecan • Tlapanecan • Yanan • Yuman • Washoan • Yurumanguí
 |
Crkva sv. Fabijana i Sebastijana u Rijeci
Memorijalni natpis nad ulaznim vratima:*ad laudem Dei divique Sebastiani fraternitas fieri fecit tempore Joannis Dotich Castaldi 1562*
**Crkva Svetog Sebastijana** je srednjovjekovna kapela u Rijeci.

Povijest
--------

Prvotna crkva na njenu mjestu podignuta je prema predaji 1291. godine kao zavjet u vrijeme kuge. Stari grad je u to doba bio okružen bedemima i kulama, kuće su se gradile u uskim ulicama, tzv. kalama koje su sukcesivno trasirane u ranom srednjem vijeku na ruševinama rimskog kastruma Tarsatike, nekoć ključne točke u obrambenom sustavu "liburnijskog limesa". U jednoj od tih kala smještena je crkva sv. Sebastijana.

U notarskim spisima iz 15. stoljeća često je riječ o "kontradi" i crkvi sv. Sebastijana. Nad ulaznim vratima uklesan je memorijalni natpis iz kojega se razaznaje da je u doba gastalda Ivana Dotića 1562. sagrađena "u slavu Boga i božanskog Sebastijana" (*ad laudem Dei divique Sebastiani fraternitas fieri fecit tempore Joannis Dotich Castaldi 1562*). Gastaldi sv. Sebastijana bili su ugledni riječki patriciji iz obitelji Franković, Gladić i Stemberger. U nekoliko je navrata bilo pokušaja da se crkvica sruši, što su građani spriječili jer su uz nju bile vezane tradicionalne svečanosti i procesije. Nakon otklanjanja ruševine iza začelja te crkve otkriven je kasnoantički zid iz 4. st. sekundarno uzidan u sakristiju i zaključak svetišta. Posljednji put crkva sv. Sebastijana obnovljena je 1885. kada je po projektu G. Paulinicha, inspiriranog pročeljem Zborne crkve, bila generalno obnovljena i dobila današnji izgled. Crkva je uređena i prebojana 1986. godine.

Izvor
-----

* Službene stranice Grada Rijeke Arhivirano 2013-10-02 na Wayback Machine-u

Literatura
----------

* Radmila Matejčić, *Kako čitati grad: Rijeka jučer, danas*, Rijeka, 2007. (ISBN 978-953-219-348-0)

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Znamenite riječke građevine** |
**Salijska dinastija** (njemački: ) bila je dinastija njemačkih kraljeva i svetih rimskih careva koja je vladala od 1024. do 1125. Također je poznata i kao **Franačka** ili **Frankonska dinastija**, a koje je ime dobila po postojbini Frankoniji. Činila su je četiri monarha, od kojih je prvi - Konrad II - izabran za njemačkog kralja nakon smrti Heinricha II, posljednog vladara Otonijanske dinastije 1024. a potom okrunjen za cara 1027. Sva četiri vladara - Konrad II, Heinrich III, Heinrich IV i Heinrich V - se smatraju jednim od najenergičnijih i najambicioznijih vladara srednjovjekovne Njemačke, koji su nastojali stvoriti čvrstu centralnu vlast i dobro ograniziranu upravu, a zbog čega su ulazili u sukob sa plemstvom i papama. Njihova je vladavina koincidirala sa konačnom uspostavom feudalnog sistema i društva karakterističnog za visoki srednji vijek, ali i relativnim nazadovanjem intelektualnog života u odnosu na druge zapadnoevropske države. Okončana je 1125. smrću Heinricha V, koga je naslijedio Lothar III iz dinastije Supplingeburg; nešto kasnije je na prijestolje došao Heinrichov unuk čija je loza poznata kao Kuća Hochenstaufen.

Salijski kraljevi i carevi
--------------------------

* Konrad II 1024-1039, car 1027
* Heinrich III 1039-1056, car 1046
* Heinrich IV 1056-1106 car 1084
	+ Konrad (1087–1098, nominalni kralj pod ocem Heinrichom IV)
* Heinrich V 1106-1125, car 1111

Datumi vladavine kao careva u obzir uzimaju izbore i naknadne krundibe.
**Tonski nazivi**, u kineskom i vijetnamskom jeziku, su imena dana tonovima koje ti jezici koristite.

Kineski jezik
-------------

Kineski jezik ima četiri imena tona u srednjokineskom jeziku, naime ping šeng (平聲), šang šeng (上聲), ći šeng (去聲), i žu šeng (入聲), koji se u jezičnoj literaturi, ponekad zovu *ravni*, *uzlazni*, *izlazni* i *ulazni* tonovi. Žu šeng slogovi proizlaze iz slogova u srednjem kineskom jeziku koji se završavaju sa -p, -t ili -k.

Originalno, svaki od naziva ping, šang, ći, i žu su sami govoreni u tonu koji označavaju. Međutim, u nekim modernim dijalektima, to više nije istinito, taj gubitak saglasnosti je najistaknutiji u mandarinskom jeziku koji sada ima naziv žu za jedan izgovor što više nije u žu šeng tonu.

U modernim dijalektima, slogovi koji proizlaze od ovih četiri srednjokineskih tonskih klasa mogu biti razdvojeni u dve registre, jin (陰) i jang (陽), i ponekad se zovu gornji i donji registri odnosno, iako to može biti pogrešan naziv, jer neki dijalekti koji imaju jin delenje mogu izlagati tonsku visinu koja je niža, i obratno, jang registar može izlagati višu tonsku visinu. 

Dakle, kada se četiri tonske klase podele, dobija se osam vrsta tona.

jin ping, ping jang, jin šang, šang jang, jin ći, jang ći, žu jin i jang žu.
Kantonski jezik ima dalje podele žu jin tona, na taj način izlaže 9 tona. Ostali dijalekti poput Hakka jezika imaju spojeni šang ton kao i mandarinski. Postoje neki dijalekti koji imaju komplikovan skup podele tonova, i jin i jang su nedovoljni da pokriju te izuzetne slučajeve.

Vijetnamski jezik
-----------------

Vijetnamski je još jedan tonski jezik. Standardni vijetnamski izgovor se temelji na govoru iz sjevernog vijetnamskog Tonkin zaliva.
Sveta Dorotea
**Sveta Dorotea** (umrla 311) je bila hrišćanska mučenica iz Cezareje Kapadokijske.

Upravnik oblasti Saprikije poslao Doroteju dvema sestrama, Hristini i Kalisti, da bi je one odvratile od Hrista, ali Doroteja uspe da preobrati obe sestre u hrišćanstvo. Naljućen Saprikije je naredio da se sestre vežu leđima jedna za drugu i bace u kacu sa smolom, pa zapale, a Doroteju takođe osudi na smrt. Prema predanju, ona je radosno saslušala presudu, i uzviknula: *„Blagodarim ti dušeljupče Hriste, što me prizivaš u tvoj Raj, i uvodiš me u presvete dvore tvoje!"* Neki prisutni velmož Teofil nasmeje se na ove reči pa doviknu Doroteji: *„Čuj, nevesto Hristova, pošalji mi jabuka i cveća od šipaka iz Raja tvoga ženika!" „Zaista ću to učiniti!"* — odgovori mu mučenica.

Hrišćani veruju da kad je Dorotea bila na gubilištu najedanput se pojavio lep dečak sa tri jabuke i tri crvena cveta od šipka, i da je to bio anđel Božji. Doroteja poruči dečaku da to odnese Teofilu i da mu kaže: *„Evo ti što si želeo!"* Kada Teofil primi poruku i vide dar, beše sav prestravljen, toliko da primi hrišćanstvo. I on po predanju bi mučen i ubijen za Hrista.

Pravoslavna crkva slavi je 6. februara po julijanskom, a 19. februara po gregorijanskom kalendaru.

Napomene
--------

* Ovaj tekst ili jedan njegov deo je preuzet iz Ohridskog prologa Nikolaja Velimirovića.

Vanjske veze
------------

***Doroteja Cezarejska*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dorothy of Caesarea Arhivirano 2008-02-22 na Wayback Machine-u
* Saint Dorothy of Caesarea Arhivirano 2008-03-18 na Wayback Machine-u
* Saint Dorothy, Virgin and Martyr Arhivirano 2008-06-11 na Wayback Machine-u
**Štivica** je naseljeno mjesto u Republici Hrvatskoj u općini Staro Petrovo Selo u Brodsko-posavskoj županiji.

O naselju
---------

U Štivica se nalazi župna crkva Svete Marije Magdalene, te je dio Novokapelačkog dekanata Požeške biskupije. Iako mala župa može se pohvaliti s dugom tradicijom, željom za opstojanjem sela. Danas je selo ostalo na staroj populaciji,a bogatstvo narodne nošnje,starih alata i suvenira po kojoj su Štivičani nadaleko poznati,čak do daleke Australije i danas su dika ovog šokačkog slavonskog sela.

Zemljopis
---------

Štivica se nalazi u Crnac polju oko 20 km istočno od Nove Gradiške , 6 km jugoistočno od Starog Petrovog Sela, susjedna naselja su Komarnica na istoku, te Davor na jugu.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2011. godine Štivica je imala 586 stanovnika. 

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Vanjske poveznice
-----------------

* O Štivici na službenim stranicama Općine Staro Petrovo Selo Arhivirano 2010-01-29 na Wayback Machine-u

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
2. ↑  Popis stanovništva Republik Hrvatske 2011. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Štivica** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Staro Petrovo Selo |
| --- |
| Blažević Dol • Donji Crnogovci • Godinjak • Gornji Crnogovci • Komarnica • Laze • Oštri Vrh • Starci • Staro Petrovo Selo • Štivica • Tisovac • Vladisovo • Vrbova |
Koordinate: 41° 51′ 03" SGŠ, 21° 20′ 52" IGD

**Držilovo** (mak. *Držilovo*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Držilovo pripada opštine Sopište, koja okuplja južna predgrađa Grada Skoplja.

Prirodni uslovi
---------------

Držilovo je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Skoplja, naselje je udaljeno 25 km južno.

Naselje Držilovo je u okviru istorijske oblasti Kršijak, koja se obuhvata dolinu Markove reke, južno od Skopskog polja. Naselje je smešteno na severoistočnim padinama planine Karadžice, dok se severozapadno tlo spušta u klisuru Markove reke. Nadmorska visina naselja je približno 840 metara.

Mesna klima je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Držilovo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 362 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su Turci (67%), a manjina su etnički Makedonci (32%). Početkom 20. veka isključivo stanovništvo u naselju bili su Turci, koji su se delom iselili u maticu.

Većinska veroispovest je islam, a manjinska pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Sopište

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* opstinasopiste.gov.mk Zvanična stranica opštine Sopište

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Sopište |
| --- |
| **Sopište** •
Barovo •
Govrljevo •
Gornje Sonje •
Dobri Dol •
Donje Sonje •
Držilovo •
Jabolci •
Nova Breznica •
Patiška Reka •
Rakotinci •
Sveta Petka •
Čiflik |  |
**Domnall Brecc** (velški: ; engleski: ; doslovno: Domnal Pjegasti) (? - Strathcarron, 642) bio je kralj Dalriade u suvremenoj Škotskoj, od oko 629. do 642. Bio je sin Eochaid Buidea.

Prvi zapis o njemu navodi godinu 622. kada je, po Analima Tigernacha, sudjelovao u bitci kod Cend Delgthen (vjerojatno istočna Irska) kao saveznik Conall Guthbinna iz Clann Cholmáina. To je jedina poznata borba u kojoj se Domnall Brecc borio na pobjedničkoj strani.

Domnall je potom prekinuo savez Dalriade sa Cenél Conaillom, klanom Uí Néill. Potom je pretrpio četiri poraza. U Irskoj su Domnall i njegov saveznik Congal Cáech od Dál nAraidija poraženi od Domnall mac Áedoa iz Cenél Conailla, Velikog kralja, u bitci kod Mag Ratha. Godine 635. i 638. su ga porazili Pickti, a konačno je 642. poginuo na at Strathcarronu kada je poražen od Eugeina I od Alt Cluta .

Domnallov sin Domangart mac Domnaill je kasnije postao kralj Dál Riate, a od njega su poticali kasniji kraljevi Cenél nGabráina. Imao je i sinove Cathasacha (? - cca. 650), a poznat je je istoimeni unuk (Cathasach, ? - cca. 688).

Napomene
--------

Literatura
----------

* Anderson, Alan Orr, *Early Sources of Scottish History A.D 500–1286*, volume 1. Reprinted with corrections. Paul Watkins, Stamford, 1990. ISBN 1-871615-03-8

Eksterni linkovi
----------------

* CELT: Corpus of Electronic Texts at University College Cork

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Eochaid Buide**  |  **Kralj Dalriade** 629–642 | Slijedi: **Ferchar mac Connaid**  |

| * p
* r
* u
Kraljevi Dál Riate |
| --- |
| Fergus Mór • Domangart Réti • Comgall • Gabrán • Conall • Áedán • Eochaid Buide • Connad Cerr • Domnall Brecc • Ferchar • Conall Crandomna • Dúnchad • Domangart • Máel Dúin • Domnall Donn • Ferchar Fota • Eochaid mac Domangairt • Ainbcellach • Fiannamail • Selbach • Dúnchad Bec • Dúngal • Eochaid mac Echdach • Muiredach • Eógan • Interregnum • Áed Find • Fergus • Donncoirce • Interregnum? • Conall mac Taidg • Conall mac Áedáin • Domnall • Áed mac Boanta |
**Državno ime** je po definiciji *državno-pravni identitet* države. Ovaj pravni identitet je osnovni pravni atribut subjektiviteta kojim se država predstavlja kao pravno lice u međunarodnom pravu i u domaćim pravnim poslovima. Državno-pravni identitet odnosno *državno ime* je osnovni element međunarodnopravnog i unutrašenje pravnog subjektiviteta države. Sa ovim pravnim identitetom, država pravno funkcioniše kao međunarodno pravno lice, sa svojim međunarodnim pravima i obavezama, i slično kao i druga *lica* u unutrašnjem pravnom poretku država se pojavljuje kao odgovorno lice pred domaćim sudovima ili u pravnim postupcima koji podrzumevaju postojanje pravnog subjektviteta države. Po pravilu, „državno-pravni identitet" (odnosno državno ime)je isto i u međunarodnom pravnom predstavljanju i u domaćem pravnom predstavljanju. Posedovanje i potpuno nezavisan izbor državno-pravnog identiteta deo je prava na *samoopredelenje naroda* i osnovno suvereno pravo. Saglasno članu 2. Povelje Ujedinjenih nacija mešanje u ovakve predmete koji su u "strogoj unutrašnjoj nadležnosti" države nije dopustivo.

Референце
---------

1. ↑  Vidi u vezi sa *samoopredelenjem* član 1(stav 2) i član 55, a vezi sa suverenitetom, nezavisnošću i nemešanjem član 2 (stavovi 1,4 i 7) Povelje UN
**Sveti Andrija** (tal. *Scoglio Sant'Andrea*), otok smješten u pulskom zaljevu. Administrativno pripada mjesnom odboru Stari Grad.

Otok Sv. Andrija uz otoke Sv. Katarina i Uljanik dijeli pulski zaljev u dva manja bazena.

Talijanski renesansni geograf, liječnik i pisac Giuseppe Rosaccio u svom izolaru "*Viaggio da Venetia a Costantinopoli*" spominje otoke Pulskog zaljeva. Izričito navodi da u pulskoj luci postoji 6 otoka ne spominjući njihova imena. Iako je ovaj broj upitan, jer drugi izvori najčešće spominju četiri otoka, Rosaccio sigurno govori o Sv. Andriji (*Scoglio Sant'Andrea*), te današnjim poluotocima - Uljaniku (*Scoglio Olivi*), Sv. Katarini (*Scoglio Santa Catarina*), Sv. Petru (*Scoglio San Pietro*) i Sv. Ivanu (*Scoglio San Giovanni*).

Na otočiću se nalaze ruševine bizantske crkvice i austrougarski Fort Kaiser Franz. Zapadno od Svetog Andrije nalazi se pod morem olupina potopljenog broda *Viribus Unitis*. Trenutno otok koristi brodogradilište Uljanik za odlaganje brodskih sekcija, a namjera je da se otok uklopi u ugostiteljsko-turističku ponudu Pule.

Njegova površina iznosi 0,055 km². Dužina obalne crte iznosi 1 km.

Izvori
------

1. 1 2  Duplančić Leder, T.; Ujević, T.; Čala, M. (2004): *Duljine obalne crte i površine otoka na hrvatskom dijelu Jadranskog mora određene s topografskih karata mjerila 1:25 000*, Geoadria, Vol. 9, No. 1, 5-32.
**Olof Teodor "Tore" Svennberg** (28. februar 1858 – 8. maj 1941) bio je švedski teatarski i filmski glumac, poznat po izuzetnoj plodnoj karijeri koja je trajala preko pet decenija.

Rodom iz Stockholma, karijeru je započeo nakon debija u teatru Folkan 1877. godine. Od 1878. do 1891. je nastupao u putujućim trupama zajedno s glumicom Juliom Håkansson, a povremeno ga je angažirao režiser Albert Ranft. Kasnije je stekao slavu nastupajući u Švedskom teatru u praizvedbama Strindbergovih i Ibsenovih drama. 1920. je dobio angažman u švedskom Kraljevskom dramskom teatru, koga je vodio kao direktor od 1922. do 1928.

U vrijeme tzv. zlatnog doba švedske kinematografije je imao niz zapaženih nastupa u nijemim filmovima Victora Sjöströma. Mlađim generacijama je vjerojatno poznatiji po ulozi u filmu *A Woman's Face* gdje mu je partnerica bila Ingrid Bergman.

Izabrana filmografija
---------------------

* *Sons of Ingmar* (1919)
* *The Monastery of Sendomir* (1920)
* *The Phantom Carriage* (1921)
* *A Woman's Face* (1938)

Izvori
------

1. ↑  Swedish Film Institute
2. ↑  *Sveriges dödbok 1901-2009*. Solna. Sveriges släktforskarförbund. 2010. ISBN 978-91-87676-59-8
3. ↑  Uno Ericsson, Klas Engstrom: *Myggans nöjeslexikon: ett uppslagsverk om underhållning*. Höganäs: Bra böcker. p. 223. 1993. ISBN 91-7752-271-0

Vanjske veze
------------

* Tore Svennberg na IMDb-u (`en`)
**Sveti Eligije** (franc. *Eloi*, hrv. *Berislav*) (Limoges, o. 588. - Noyon, 1. prosinca 660.), francuski kršćanski svetac. Bio je zlatar i izrađivao je kovani novac u vrijeme franačkih kraljeva Klotara II. i Dagoberta I. a bio je njihov cijenjeni savjetnik. Bio je veliki dobročinitelj, otkupljivao je robove, gradio je samostane i crkve, a 632. godine sagradio je i čuveni benediktinski samostan Solignac u biskupiji Limoges. Poslije smrti kralja Dagoberta I. 639. god. napušta kraljevski dvor, postaje svećenik, a 641. godine posvećen je za biskupa u Noyonu u sjevernoj Francuskoj. Preveo je mnoge Germane na kršćansku vjeru. Umro je 1. prosinca 660. u Noyonu. Njegove se relikvije čuvaju u katedrali u Noyonu. Zaštitnik je mnogih obrtnika koji se bave metalima, a napose zlatara.

Izvori
------

1. ↑  Na slici se nalazila aureola zbog čega se lik zlatara povezivao sa sv. Eligijem; ona je kasnije uklonjena, a dio historičara umjetnosti smatra da je lik u stvari Willem van Vlueten, zlatar iz Brugesa; Hugo van der Velden, "Defrocking St Eloi: Petrus Christus' vocational portrait of a goldsmith", *Simiolus: Netherlands Quarterly for the History of Art* **26**.4 (1998), pp. 243-276.

Vanjske poveznice
-----------------

***Sveti Eligije*** na Wikimedijinoj ostavi
Reč „**Tripoli**" je složenica dve grčke reči „tri" i „polis" i prevodu znači „trograđe". Svi drevni gradovi ovog imena se nalaze u istočnom Mediteranu i imaju grčko ili feničko porjeklo.

Pojam „**Tripoli**" može se odnositi na:

* **Tripoli** - glavni i najveći grad Libije
* **Tripoli** - drugi po veličini grad u Libanu
* **Tripoli** - grad u Grčkoj
* **Tripoli** - naselje u Italiji u okrugu Lodi
* **Tripoli** - naselje u Italiji u okrugu Parma
* **Tripoli** - naselje u Italiji u okrugu Verona
* **Tripoli** - naselje u Italiji u okrugu Vičenca

Pojam „**Tripoli**" se sreće i u nazivima nekoliko malih naselja u Severnoj Americi.

Iz ovog izveden je i naziv Tripolitanija za oblast u Libiji oko glavnog grada

Višeznačna odrednica *Ova stranica je **razvrstavanje**. Koristi se radi pronalaska članaka koji moraju imati dodatnu odrednicu jer bi im u protivnom naslov bio isti.  
Ako vas je na ovu stranicu dovela vikiveza, možda je potrebno promijeniti da preusmjerava na namijenjeni članak.*
**Tija** je gradić u južnoj Etiopiji u zoni Gurage u Regiji Južnih naroda, narodnosti i etničkih grupa 50 km južno od Adis Abebe, kod kordinata 8°26′N 38°37′E﻿ / ﻿8.433°N 38.617°E﻿ / 8.433; 38.617.

Tija je svjetski poznata po obližnjem arheološkom nalazištu, paleolitskoj nekropoli na kojoj se nalazi 36 kamenih Stela, "Na 32 stele su uklesani razni enigmatski simboli, ponajviše mačevi".

Nekropolu Tija otkrila je u aprilu 1935 jedna njemačka etnografska ekspedicija, koja se utaborila na sat hoda od monolita i tako nabasala na nalazište.  
Za stele iz Tije se u Evropi i prije znalo, o njima su prvi pisali V. Chollet i H. Neuville u Bulletin de la Société philomathique de Paris. 1905.

O stelama iz Tije je izvjestio i katolički fratar iz Gondara Pere Bernardin Azais 1920 Ali je nalazište nakon toga zaboravljeno tako da su ga Nijemci ponovno otkrili svijetu.

Zbog izuzetne kulturno historijske vrijednosti, UNESCO je 1980 uvrstio Nekropolu Tija u listu Svjetske baštine.

Mač, najčešći motiv na stelama iz Tije
Gradić Tija prema podatcima Središnje statističke agencije Etiopije iz 2005. imao je 3,363 stanovnika. Od toga 1,615 muškaraca i 1,748 žena. Na prijašnjem popisu iz 1994 imao je samo 1,856 stanovnika (894 muškaraca i 962 žena). Tija je jedan od tri grada u woredi Sodo.

Pored Tije nalazi se još jedno nalazište iz paleolita Melka Kunture, kod sela Melka Avaš, i Kratersko jezero Hera Šetan. Atrakcija je i mjesto Agesoke, na kom se nalaze veliki kameni megaliti koje je oblikovala priroda.

Izvori
------

1. ↑  Matt Philips and Jean-Bernard Carillet, *Ethiopia and Eritrea*, third edition (n.p.: Lonely Planet, 2006), str. 171
2. ↑  "Local History in Ethiopia" (pdf) The Nordic Africa Institute website (pristupljeno 19. 11. 2010)
3. ↑  Premières études, Persee Revues scientifiques (pristupljeno 19. 11. 2010)
4. ↑  Découvertes de stèles monolithiques dans le pays Guragué, Persee Revues scientifiques (pristupljeno 19. 11. 2010)
5. ↑  CSA 2005 National Statistics Arhivirano 2007-08-13 na Wayback Machine-u, Table B.4

Bibliografija
-------------

* Roger Joussaume: *Tiya, l'Éthiopie des Mégalithes, du Biface a l'Art Rupestre dans laCorne d'Afrique* (Paris: UNESCO/CNS, 1995).

Vanjske veze
------------

***Tija*** na Wikimedijinoj ostavi

* GreatBuildings Page: Stelae of Tiya (fotografije)
* Tija na UNESCO-vom portalu

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Etiopiji |
| --- |
|  | 
Aksum • Utvrda Fasil Gebi kod Gondara • Harar Jugol, utvrđeni historijski grad • Dolina na donjem toku rijeke Avaš • Dolina na donjem toku rijeke Omo • Lalibela, crkve isklesane u stijeni • Nacionalni park Planina Semien • Nekropola Tija
 | Etiopska zastava |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 5144648134021488717
* BNF: cb125095403 (podaci)

 |
**Riviera romagnola** je rivijera duž talijanske obale Jadranskog mora od Casalborsettija na sjeveru do Cattolice na jugu.

Karakteristike
--------------

Rivijera je ime *Romagnola* dobila jer se nalazi u talijanskoj regiji Emilia-Romagna, odnosno u historijskoj Romagni. Duga je nekih 90 kilometara, prostire se preko tri provincije, od Ravenna preko Forlìja i Cesene do Riminija. Najveća karakteristika te rivijere su duge pješčane plaže, jer je more u tom dijelu plitko, a dno pjeskovito zbog Delte Poa.

Duž rivijere nižu se poznata letovališta; Rimini, Riccione, Cattolica, Milano Marittimo (frazione Cervije), Cervia, Cesenatico, Bellaria-Igea, Misano Adriatico i Gabicce Mare. Pored mora i kupanja *Riviera romagnola* nudi i brojne druge atrakcije, prvenstveno kulturne, ali i prirodne od posjeta Rezervatu prirode Delte Poa do pješačenja uz rijeku Marecchia prema unutrašnjosti.

Historijska Romagna, prepuna je spomenika, od ranokršćanskih bazilika i mozaika u Ravenni do građevina Rimske arhitekture u Riminiju. Rimini je poznat kao rodni grad Federica Fellinija, kog je on i oslikao u filmu Amarcord, tako da je danas frazione San Giuliano u kom je odrastao, jedan od intinerera kog posjećuju filmofili.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Itinerari*" (talijanski). Riviera Romagnola. Pristupljeno 19. 2. 2019.

Vanjske veze
------------

* *Riviera Romagnola – Turismo e ospitalità* (`it`)
**Dover** je lučki grad od 43,206 stanovnika na jugoistoku Engleske u Grofoviji Kent.

On je i administrativni centar istoimenog Distrikta koji ima 113,228 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Dover leži na istoku Kenta u regiji Jugoistočna Engleska duž obala kanala La Manche udaljen samo 34 km od francuske obale. Zbog tog je najveća putnička trajektna luka Engleske. Sve donedavno dok nije otvoren Eurotunel u 
Folkestonu bio je najbrža veza sa kontinentom.

Grad je pored toga poznat i po vapnenačkim klifovima - Bijele stijene Dovera.

Historija
---------

Još prije Rimskog osvajanja Britanije na tom mjestu je postojalo važno naselje - **Dubris**, koje je za rimskih vremena postalo važna luka za promet sa evropskim kopnom.

Još od 4. vijeka ima utvrdu koja je podignuta kao dio obrane saksonske obale. Doverski zamak, koji dominira nad gradom leži na 114 metara iznad razine mora, pa se za jasnog dana iz njega može vidjeti francuska obala. U njemu se nalazi rimski svjetionik, drevna crkva sv.Marije, ostaci saksonske utvrde i masivnog normanskog donžona.

Tokom 11. vijeka postao je jedan od članova srednjovjekovne konfederacije Cinque Ports.

Kuriozum je da Dover nikad nije dobio nikakvu formalnu povelju o statusu grada, već mu je to pravo tolerirano na osnovu 
tvrdnje da je bio borough još za saksonskih vremena.

Za vrijeme Drugog svjetskog rata teško je bombardiran što direktno teškim topovima iz Francuske što iz zraka, ali su razorene kuće u prvom redu do mora nakon rata brzo obnovljene.

Privreda i transport
--------------------

Dover je prije svega velika putnička luka koja se prostire na terenu od 240 hektara; pored luke ima i nešto lake industrije.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Calais, Francuska
* Sjedinjene Američke Države Huber Heights, Sjedinjene Američke Države
* Hrvatska Split, Hrvatska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom:Counties, Unitary Districts and Major Cities in England" (engleski). City population. Pristupljeno 11. 03. 2017.
2. ↑  „United Kingdom:Administrative Division" (engleski). City population. Pristupljeno 11. 03. 2017.
3. ↑  „*Folkestone*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 03. 2017.
4. 1 2 3 4 5 6 7  „*Dover*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Dover*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dover District Council (`en`)
**Davor Bernardić** (Zagreb, 5. siječnja 1980 -) je hrvatski političar, koji je od 2016. do 2020. vodio SDP. Prije toga je bio predsjednik ogranizacije SDP u Zagrebu i predsjednik zagrebačke Gradske skupštine. Od 2005. do 2009. je bio predsjednik Foruma mladih SDP, a od 2008. je zastupnik u Hrvatskom saboru. Po struci je fizičar.

Biografija
----------

Davor Bernardić je rođen u Zagrebu. Bio je dvostruki državni prvak u fizici, 1996. i 1997. Diplomirao je na Prirodoslovno-matematičkom fakultetu u Zagrebu. U vrijeme studiranja, proglašen je najboljim studentom.

Bio je kandidat SDP-a iz I izborne jedinice na parlamentarnim izborima održanim u studenom 2007. Saborski zastupnik postao je 11. siječnja 2008. nakon konstituiranja Šestog saziva Sabora. U Šestom sazivu Hrvatskog sabora bio je član Odbora za razvoj i obnovu, Odbora za pravosuđe, Odbora za obitelj, omladinu i šport te Odbora za međuparlamentarnu suradnju. Od 2008. do 2010. bio je predsjednik Foruma mladih SDP-a Hrvatske. Između 2008. i 2012. bio je član Glavnog odbora SDP-a.

Za vijećnika u Gradskoj skupštini Grada Zagreba izabran je na lokalnim izborima održanim u svibnju 2009. U svibjnu 2010. postao je predsjednik Gradske organizacije SDP-a Zagreb.

Saborski mandat ponovno je dobio na parlamentarnim izborima održanim u prosincu 2011. U Sedmom sazivu Sabora bio je potpredsjednik Odbora za informiranje, informatizaciju i medije, te član Odbora za lokalnu i regionalnu samoupravu.

U siječnju 2012. izabran je za predsjednika Gradske skupštine Grada Zagreba. Od lipnja 2012. bio je član Predsjedništva SDP-a. Na lokalnim izborima održanim u svibnju 2013. bio je nositelj liste koalicije lijevih stranaka predvođenih SDP-om, nakon kojih je po drugi puta dobio mandat vijećnika u Gradskoj skupštini.

Saborske mandate dobio je i na parlamentarnim izborima održanim u studenom 2015. i rujnu 2016. Za predsjednika SDP-a izabran je na drugom krugu izbora 26. novembra 2016. pobjedivši protivkandidata Ranka Ostojića.

Eksterni linkovi
----------------

***Davor Bernardić*** na Wikimedijinoj ostavi

* Profil na stranici Gradske skupštine Zagreba
**Šumska breberina** je zasticena biljka samo u Vojvodini, gde je retka biljka. Možete je videti najčešće u šumama hrasta, graba, jasena, bukve, često se javlja i u cetinarskim šumama. Specifična je po tome što je vetar (duvanje vetra) povija. Ona dobija ime po grčkoj reči *ánemos* (ἄνεμος) što znaci vetar. Otrovna je biljka zato što u listovima i cvetovima sadrži jedinjenje anemonol, toksin koji se nalazi u svim biljkama iz porodice žabnjača (*Ranunculaceae*).

Upotreba šumske breberine u medicini
------------------------------------

Ova biljka sadrži otrovne sastojke ali se koristi i kao lek, svi delovi sadrže protoanemonin koji može izazvati reakcije ili iritacije kože i digestivnog trakta (povraćanje, povraćanje krvi, gorak ukus u ustima, mučnina itd...). Danas se veoma malo koristi u lečenju ljudi, gotovo da se i ne koristi. Ranije u narodnoj medicini se koristilam protiv glavobolje.

Karakteristike
--------------

Ova biljka visoka je od između 35 i 50 centimetara, ona je višegodišnja zeljasta biljka. Cveta od aprila do juna.

Galerija
--------

* Ljudi je uglavnom beru, a na taj način i ugrožavaju zbog lepih belih cvetova.Ljudi je uglavnom beru, a na taj način i ugrožavaju zbog lepih belih cvetova.
*
|  |
| --- |
|  |

**Republika Cabinda** (ibinda: *Kilansi kia Kabinda*), znana i kao **République du Cabinda**, je (bila) nepriznata država u južnoj Africi. Iako se formalno radi o provinciji Angole, savez FLEC-FAC negira pripadnost Cabinde Angoli te od 1975. godine zagovara nezavisnu Cabindu. Vlada ove međunarodno nepriznate države djeluje isključivo iz Pariza u Francuskoj te Pointe Noirea u Republici Kongo. 

Godine 1885. sporazum iz Simulambuca uspostavio je Cabindu kao samostalni portugalski protektorat neovisan od Portugalske Angole. Ipak, u XX. stoljeću, Portugalci su odlučili spojiti te protektorate pa je Cabinda postala okrug u sklopu prekomorske provincije Angole. Tokom Portugalskog kolonijalnog rata, FLEC se borio za nezavisnost Cabinde od Portugala. Nezavisnost je formalno proglašena 1. kolovoza 1975. godine, s privremenom vladom na čijem je čelu bio Henriques Tiago; Luiz Branque Franque je postao predsjednik. 

Kada su se u siječnju 1975. godine u Alvoru sastali vođe triju glavnih opozicijskih pokreta u Angolu (MPLA, UNITA i FNLA) kako bi dogovorili modalitete sticanja nezavisnosti, FLEC nije bio pozvan. Ubrzo je potpisan Alvorski sporazum kojim je potvrđena angolska nezavisnost, a Cabinda je postala dio teritorija Angole. Kada je u studenom 1975. godine nezavisnost službeno i proglašena, snage MPLA, prisutne još od 60-ih godina, okupirale su Cabindu. FLEC nije imao prevelike šanse protiv dobro vođenog gerilskog rata kojeg je inicirala MPLA i Republika Caibnda je ugušena već početkom 1976. godine. 

Dobar dio 70-ih i 80-ih godina, FLEC vodio gerilski rat niskog intenziteta protiv snaga NR Angole, odnosno MPLA. Glavne taktike FLAC-a bili su napadi na gospodarska središta te otmice stranih zaposlenika koji su radili u Cabindi. U srpnju 2006. nakon dogovora o prekidu vatre, potpredsjednik FLEC-a, António Bento Bembe, objasnio je kako su separatisti spremni na mir. Mirovni sporazum je potpisan, međutim frakcija FLEC-FAC u Parizu smatra kako Bembe nije imao ovlasti potpisati sporazum te nastavlja borbu za nezavisnost u egzilu.