**Ganimed** (grč. Γανυμήδης) je sedmi satelit Jupitera i najveći prirodni satelit u Sunčevu sustavu. Kruži oko Jupitera na udaljenosti od 422 000 km. Polumjer Ganimeda je 2631 km, a masa 1.48 × 1023kg.

Fizička svojstva
----------------

Dolaskom letjelice Galileo, pokazalo se da je Ganimed građen od četiri sloja: male središnje jezgre od tekućeg željeza i sumpora, ledeno-silikatnog omotača, dubokog slanog oceana te vanjske ledene ljuske.

### Reljef

Lanac kratera, vjerojatno nastao udarom kometa kojeg su rastrgale Jupiterove plimne sile.
Ganimedovu površinu podjednako prekrivaju dvije vrste reljefa: vrlo stara tamna područja gusto prekrivena kraterima i nešto mlađa svjetlija područja ispresijecana pukotinama i grebenima, očito tektonskog porijekla. Svijetla područja prekrivaju oko 60% površine, a tamna preostalih 40%. Prema infracrvenim snimkama, zaključeno je da svjetlija područja imaju visok postotak leda, dok tamnija imaju nešto veći postotak stijenja.

Vjeruje se da su svjetlija područja, koja su mnogo ravnija i s manje kratera, nastala izlijevanjem tekuće vode iz unutrašnjosti nakon pucanja kore. Pukotine su negdje visoke i do 700 m, a preotežu se tisućama kilometara u duljinu. Ove se svijetle pukotine nazivaju latinskim nazivom **sulcus** (npr. *Uruc Sulcus*).

Tamna područja predstavljaju prvobitnu koru satelita i mnogo su više posuta kraterima. Najveće tamno područje naziva se *Galileo Regio* i promjera je oko 3200 km. Letjelica "Galileo" detaljno je ispitala Galileo Regio.

U pogledu tektonike je Ganimed sličniji Zemlji nego li su to Mars ili Venera. Područja slična svijetlijim područjima Ganimeda se mogu naći i na Saturnovom Enceladu te Uranovim mjesecima Mirandi i Arielu, dok tamna Ganimedova područja nalikuju površini Kalista.

Na osnovu gustoće kratera, koji su obilježje oba tipa reljefa, procijenjena starost površine je oko 3.5 milijardi godina, otprilike kao i naš Mjesec. Na nekim mjestima pukotine presijecaju kretere, dok na drugim krateri prekrivaju pukotine, iz čega se zaključuje da su i pukotine vrlo stare. Na površini se mogu pronaći i mlađi krateri, sa "zrakama" izbačenog materijala (nanosi materijala koji se radijalno šire od kratera prema van). Za razliku od Mjeseca, gdje su zrake uvijek svijetle, na Ganimedu mogu biti i svijetle i tamne. Svijetli sustavi zraka su opaženi na svijetlom terenu, a tamni na tamnom terenu. Osim toga, za razliku od Merkurovih i Mjesečevih kratera, Ganimedovi krateri nemaju centralne uzvisine niti su okruženi prstenastim planinama. Ovo je vjerojatno posljedica mekoće Ganimedove kore koja "smekšava" reljef. U ekstremnim slučajevima reljef je toliko smekšan da krateri nestaju, ostavljajući samo blijede tragove na površini. Ti su krugovi poznati pod imenom **palimpsesti**, promjeri im se kreću od 50 do 400 km.

Osim kratera i pukotina, na Ganimedu su uočene planine, doline i tokovi lave.

### Atmosfera

Nedavno je, uz pomoć teleskopa Hubble (**HST**), otkriveno postojanje molekula ozona, koje nastaju cijepanjem molekula vode pod udarima nabijenih čestica zarobljenih u Jupiterovom magnetskom polju. Vjeruje se da bi ovaj proces mogao održavati slabašnu atmosferu kisika, slično kao na Europi.

HST je krajem 1998. snimio Ganimed u ultraljubičastom dijelu spektra i otkrio vrlo slabo polarno svjetlo. Za polarno svjetlo je potrebno magnetsko polje i atmosfera, pa je ovo još jedan dokaz postojanja atmosfere na Ganimedu.

### Magnetsko polje

Letjelica "Galileo" je otkrila i postojanje Ganimedovog magnetskog polja. Ono se vjerojatno generira na način sličan Zemljinom magnetskom polju - kao rezultat gibanja vodljivog materijala u unutrašnjosti. Postoji snažno međudjelovanje između Jupiterovog i Ganimedovog magnetskog polja.

Povijest istraživanja
---------------------

Galileo Galilej je, 1610. godine, prvi uperio teleskop prema Jupiteru i otkrio četiri Jupiterova satelita (Io, Europa, Ganimed i Kalisto), koji se po njemu zovu *galilejanski*. To je bio dokaz Kopernikove heliocentrične teorije jer se dokazalo da se ne vrti sve oko Zemlje.

Tri su letjelice poslale na Zemlju fotografije ovog satelita: Voyager 1 i Voyager 2, te Galileo, a fotografirao ga je i svemirski teleskop Hubble.

Eksterni linkovi
----------------

***Ganimed (mjesec)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Astronomska sekcija Fizikalnog društva Split - Ganimed Arhivirano 2004-11-01 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Jupiterovi prirodni sateliti |
| --- |
| **Jupiterovi pravilni sateliti** |
| Unutarnji sateliti | Metida  • Adrasteja  • Amalteja  • Teba |
| Galilejanski sateliti | Io  • Europa  • Ganimed  • Kalista |
| 

|  |
| --- |
| **Jupiterovi (vanjski) nepravilni sateliti** |

 |
| 

|  |
| --- |
| Jupiterovi progradni nepravilni sateliti |
| grupa Themisto | Themisto (zasada jedini član grupe) |
| grupa Himalia | Leda  • Himalija  • Liziteja  • Elara  • S/2000 J 11 |
| grupa Carpo | Carpo (za sada jedini član grupe) |

 |
| 

|  |
| --- |
| Jupiterovi retrogradni nepravilni sateliti |
| grupa Ananke (uža grupa) | Euporija  • Euanta  • Jokasta  • Praksidika  • Harpalika  • Tiona  • Ananka |
| grupa Ananke (rubni članovi) | S/2003 J 3  • S/2003 J 18  • Telksinoa  • Helika  • Ortozija  • S/2003 J 16  • Mnema  • Hermipa(?)  • S/2003 J 15 (?) |
| grupa Carme | S/2003 J 17  • Aitna  • Kala  • Tajgeta  • S/2003 J 19  • Haldena  • S/2003 J 10(?)  • Erinoma  • Kalihora(?)  • Kalika  • Karma  • Pasiteja  • Eukelada  • Arha  • Izonoa  • S/2003 J 9  • S/2003 J 5 |
| grupa Pasiphae | S/2003 J 23  • Aeda  • Kaliroa  • Euridoma(?)  • Kilena  • S/2003 J 4  • Pasifaja  • Hegemona  • Sinopa  • Sponda  • Autonoa  • Kora  • Megaclita |
| Ostali nepravilni retrogradni | S/2003 J 2  • S/2003 J 12 |

 |