**Ivan Krušala** (Peloponez, druga polovica 17.st. - 1735.),, hrvatski pisac i diplomat iz Crne Gore, iz Perasta.

Životopis
---------

Rođen je na Peloponezu.

Kao dječak bio zarobljen u bitci s Turcima kod Mistre. Doveden je u Perast gdje ga je posinio pomorski časnik Matija Krušala, rođak zapovjednika grada Krila Zmajevića (s čijim se sinom Matijom Matom poslije viđao u Rusiji po državnim poslovima). U Perastu je bio pokršten, školovan na talijanskim učilištima (po Srećku Vuloviću u Rimu, a po samom Krušali u Padovi), a nakon kratkotrajne svećeničke službe u Perastu (na mjestu opata peraškog naslijedio ga je Antun Zambela), provodi pustolovni život, koji ga odvodi iz Mletaka preko Petrograda sve do Pekinga (uz postaje kao mongolski Daur, Saka u Tunguziji). O svojim dugogodišnjim putovanjima na području Kine spjevao je samo 14 stihova jednog putopisnog soneta.

Dok je boravio u Mlecima, učio je talijanski jezik Savu Vladislavića, "grofa Raguzinskog ili Ilirskog", pustolova, trgovca i diplomata .

O Krušalinom životu i radu u Rusiji pisao Miloš Milošević.
Bio je diplomat četiri godine u Kini u službi ruske carice Katarine II, gdje je djelovao zajedno s grofom Vladislavićem, kojemu je bio tumač i tajnik. Tom je prigodom isposlovan Kjahtinski ugovor, kojim su prvi put u povijesti sporazumno regulirane granice Rusije i Kine, a koje važe i danas. Krušala je 1724. o tome napisao Sonet, koji je sačuvao Frano Visković, a na hrvatski preveo don Gracija Brajković.

Autor je možda najčudnijeg soneta s područja današnje Crne Gore, nepravilnog oblika (17 nesimetričnih dvanaesteraca i trinaesteraca), odnosno glavno djelo mu je Boj Peraški, o bitci od 15. svibnja 1654. kad su Peraštani velikim junaštvom odbili osmanske napadače. Djelo je 335 trinaesteraca rimovanih u parovima i podijeljenih glavnom cezurom na dvije polovine sa osam odnosno pet slogova. Za Krušalin rad može se reći da je u nekoj svsezi sa studentskom književnošću, iz koje je nastala tzv. makaronska poezija.

O svojim putovanjima od Petrograda do KIneskog zida napisao je iduće stihove.

Mraznim stazama do Moskve od Ingrije,  

pa Vladimir, Murom, te Nisovu, Oku,  

na kolima prijeđoh, i Volgu duboku,  

gdje Čaremiš pogan jed u srcu krije.

Prijeđoh preko Vjatke k Permu, u ravnicu  

rijeke Kame kojoj Sal izvore tvori,  

te šumama kročih prema Rifej-gori  

po vječnome snijegu kroz užas i tmicu.

Suhih nogu zatim Ob i Tobol prođoh,  

i Jenisej, diku cijele Sibirije,  

minuh pustu već Barabinsku nizinu.

Niz Imav u Saku u Tunguskoj dođoh,  

kroz neplodan Daur, preko Mongolije,  

desno od Koreje, stigoh i u Kinu

pred kojom se uzdizaše  

drevni zid ko čudo - uzaludna stijena  

spram divljih Tatara, ljubitelja plijena.

Izvori
------

1. ↑  Katalog Gradske knjižnice Labin Stara književnost Boke : [antologija] / [sastavili] Ivo Banac, Slobodan Prosperov Novak, Branko Sbutega, Zagreb : Slon, 1993.
2. ↑  Stara bokeljska književnost. Stari pisci hrvatski iz Kotora, Perasta, Dobrote, Prčanja i Budve / S. Prosperov Novak, Matica hrvatska, Zagreb, 1996.
3. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  Čelebić, Gojko; Ivan Krušalo: Dječak sa Peloponeza, diplomata Katarine Velike Arhivirano 2015-06-19 na Wayback Machine-u, vijesti.me (crnogorski)
4. ↑  Hrvatska revija 1, 2005. Goran Denis Tomašković, Mijo Igor Ostojić: Na vječnoj straži zaljeva
5. ↑  Prosperov Novak, Slobodan; Povijest hrvatske književnosti od Gundulićeva Poroda od tmine do Kačićeva Razgovora ugodnog naroda slovinskoga iz 1756. III. knjiga, str. 734
6. ↑  Milošević, Miloš, Dostignuća i dileme u proučavanju doprinosa trojice Peraštana Rusiji Petra I. (Marko Martinović, Matija Zmajević i Ivan Krušala) 1697-1735. godine, Godišnjak Pomorskog muzeja u Kotoru, god. XXXI/XXXII, str. 107-137, Kotor, 1983/1984.

 **Napomena:** Ovaj tekst ili jedan njegov dio preuzet je s internetskih stranica Matice hrvatske. Vidi dopusnicu Matice hrvatske.