Albin Egger-Lienz, *Sejač i đavo*, oko 1923.
**Priča o kukolju** (takođe *priča o korovu*, *priča o žitu i kukolju*) je jedna od najpoznatijih Isusovih alegorijskih priča, koja govori o čoveku kojem je neprijatelj posejao kukolj u useve žita.

Zabeležena je u kanonskom jevanđelju po Mateju i nekanonskom jevanđelju po Tomi. Kod Mateja sledi priču o sejaču, a prethodi priči o zrnu gorušice.

Po naravoučenju, slična je priči o bacanju mreže, koja takođe govori o odvajanju dobrih od loših na sudnjem danu.

Priča
-----

### Po Mateju

Jevanđelje po Mateju navodi sledeću Isusovu priču:

> Carstvo je nebesko kao čovek koji poseja dobro seme u polju svom, a kad ljudi pospaše, dođe njegov neprijatelj i poseja kukolj po pšenici, pa otide. A kad niče usev i rod donese, onda se pokaza kukolj. Tada dođoše sluge domaćinove i rekoše mu: Gospodaru! Nisi li ti dobro seme sejao na svojoj njivi? Otkuda dakle kukolj? A on reče im: Neprijatelj to učini. A sluge rekoše mu: Hoćeš li dakle da idemo da ga počupamo? A on reče: Ne; da ne bi čupajući kukolj počupali zajedno s njime pšenicu. Ostavite neka raste oboje zajedno do žetve; i u vreme žetve reći ću žeteocima: Saberite najpre kukolj, i svežite ga u snoplje da ga sažežem; a pšenicu svezite u žitnicu moju.
> 
> – Evanđelje po Mateju, 13:24-30 (prevod Vuka Karadžića)

### Po Tomi

Jevanđelje po Tomi navodi sledeću Isusovu priču:

> Očevo je carstvo poput čoveka koji je posejao dobro seme. Njegov neprijatelj dođe noću te poseja korov. Čovek ne dozvoli slugama da počupaju korov, već im reče: Ne, da ne biste sa njim počupali i pšenicu. Jer na dan žetve korov će postati očit, i biće počupan i spaljen.
> 
> – Evanđelje po Tomi, izreka 57)

Kontekst
--------

Grčka reč koja se obično prevodi kao korov ili kukolj je *zizania* (gr. ζιζάνια), množina od *zizanion* (ζιζάνιον). Smatra se da ova reč označava *Lolium temulentum*. koji izgleda sasvim slično kao pšenica u ranoj fazi razvoja.

Rimski zakon je zabranjivao sejanje korova/kukolja među pšenicu neprijatelja, što znači da je scenario u ovoj priči sasvim realan.

Tumačenja
---------

Félicien Rops, *Satana seje seme*, oko 1872.
### Po Mateju

Matej beleži da je prvo tumačenje ove priče dao sam Isus. On je po završetku besede ostavio narod i povukao se u kuću, gde je učenicima razjasnio priču:

> Sejač dobrog semena je Sin čovečiji; njiva je svet; dobro seme - to su sinovi carstva; a kukolj su sinovi zla, a neprijatelj koji ga poseja jeste đavo; žetva je kraj sveta, a žeteoci su anđeli. Kao što se kukolj skuplja i vatrom spaljuje, tako će biti i na svršetku sveta. Poslaće Sin čovečiji svoje anđele, i pokupiće iz svoga carstva sve sablazni i one koji čine bezakonje, i baciće ih u peć ognjenu; onde će biti plač i škrgut zuba. 
> 
> 
>   
>   
> 
> 
> 
> Tada će pravednici sijati kao sunce u carstvu Oca svoga. Ko ima uši neka sluša.
> 
> – Evanđelje po Mateju, 13:36-43 (prevod Emilijana Čarnića)

### Kasnija tumačenja

Iako Isus pravi razliku između "sinova carstva" i onih koji to nisu, ta razlika ne mora uvek biti očigledna, kao što priča o kvascu nagoveštava. Tek sudnji dan će biti tačka preokreta, kada će se period tajnog rasta Božjeg carstva uporedo sa aktivnostima nečastivog biti okončan, i novo doba osvanuti.

Avgustin napominje da se nevidljiva razlika između "žita" i "kukolja" provlači i kroz Crkvu:

> O vi hrišćani, čiji životi su dobri, vi uzdišete i jecate budući malobrojni među mnogima... Reći ću ti istinu, moj Voljeni, čak i u ovim visokim stolicama ima i žita i kukolja, i među svetovnjacima ima i žita i kukolja. Neka dobri trpi loše; neka loši promene sebe, i podražavaju dobre. Neka svi, ako je to moguće, stignemo Bogu; neka svi kroz njegovu milost uteknemo zlu ovoga sveta.
> 
> 

### Verska tolerancija

Priča o kukolju je često navođena u prilog verske tolerancije. Biskup *Wazo* od Liježa (oko 985-1048) se oslanja na ovu priču dokazujući „da crkva treba da pusti da različitost (dissent) raste zajedno sa ortodoksijom dok Gospod ne dođe da ih razdvoji."

Martin Luter u svojoj besedi, inspirisan Isusovom parabolom, podseća da samo Bog može odvojiti lažne od pravih vernika, i naglašava da ubijanje jeretika ili nevernika okončava bilo kakvu mogućnost njihovog spasenja:

> Iz ovoga vidimo kako smo besni i srditi bili toliko mnogo godina, u želji da druge prisilimo da veruju; Turke mačem, jeretike vatrom, Jevreje smrću; i tako isčupamo kukulj sopstvenim snagama, kao da smo mi ti koji imaju vlast nad srcima i duhovima; i učinimo ih pobožnima i ispravnima, što jedino Božja Reč može. Ali ubistvom razdvajamo ljude od Reči, koliko je u našoj moći, da više ne može delovati na njih i tako sebi navlačimo jednim udarcem dvostruko ubistvo, naime ubijamo telo za vreme i dušu za večnost. A nakon toga govorimo da služimo Boga našim postupcima, i želimo posebne zasluge na nebu.
> 
> 

Rodžer Vilijams (oko 1603–1683), baptistički teolog i osnivač Roud Ajlanda, je koristio ovu parabolu kao podršku vladinom tolerisanju svih "korova" u svetu, zato što progoni često nanesu šteti i "pšenici". Vilijams je verovao da je Božja dužnost da sudi na kraju, a ne čovečja. Džon Milton se u Areopagitici (1644), takođe poziva na parabolu braneći slobodu govora i osuđujući pokušaj Parlamenta da cenzuriše štampu:

> Nije moguće da čovek odvoji žito od kukolja, to mora biti zaduženje anđela na kraju smrtnih stvari.
> 
>

Izvori
------

1. ↑  Liddell H G and Scott R, A Greek-English Lexicon, Clarendon Press, Oxford, 1843–1996, odrednica "ζιζάνια". Pluralni oblik (*zizania*) je u moderno vreme prihvaćen kao botanički naziv za plevalj (enh. *ryegrass*)
2. ↑  Thayer's Lexicon: ζιζάνιαThayer's Lexicon: ζιζάνια
3. 1 2  Craig S. Keener, The Gospel of Matthew: A Socio-Rhetorical Commentary, Eerdmans, 2009, ISBN 0-8028-6498-8, pp. 386-387.
4. ↑  Ramesh Khatry, The Authenticity of the Parable of the Wheat and the Tares and Its Interpretation, Universal Publishers, 2000, ISBN 1-58112-094-X, p. 35.
5. 1 2  R. T. France, The Gospel According to Matthew: An introduction and commentary, Eerdmans, 1985, ISBN 0-8028-0063-7, pp. 225-227.
6. ↑  Augustine, Sermon #23 on the New Testament
7. ↑  Richard Landes, "The Birth of Heresy: A Millennial Phenomenon," Journal of Religious History 24.1 (2000): 26 -43  Arhivirano 2010-04-14 na Wayback Machine-u Accessed December 13, 2010
8. ↑  Jeffrey Burton Russell, *Dissent and Order in the Middle Ages: The Search for Legitimate Authority* (New York: Twayne Publishers 1992), p. 23
9. ↑  The Sermons of Martin Luther, Vol II, pp. 100-106, (Grand Rapids: Baker Book House 1906)
10. ↑  James P. Byrd, The challenges of Roger Williams: religious liberty, violent persecution, and the Bible (Mercer University Press, 2002) (accessed on Google Book on July 20, 2009)
11. ↑  The Areopagitica Retrieved January 12, 2011.

Vidi još
--------

***Priča o kukolju*** na Wikimedijinoj ostavi

* Isusovo učenje

| * p
* r
* u
Isusove priče |
| --- |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Kanonskaevanđelja | Bacanje mreže • Biser • Bludni sin • Bogataš i ubogi Lazar • Bogata budala • Deset devojaka • Dobri Samarićanin • Drvo i plodovi • Dva dužnika • Dva sina • Farisej i carinik • Gospodar i sluga • Izgubljena ovca • Izgubljeni novčić • Jak čovek • Jalova smokva • Kukolj • Kvasac • Mladi bogataš • Mudri i ludi zidar • Nemilosrdni sluga • Nepravedni sudija • Nepravedni upravnik • Prijatelj u ponoć • Proračun troškova • Radnici u vinogradu • Rast semena • Sejač • Skriveno blago • Stražar • Svetiljka pod sudom • Talanti • Trun i brvno • Udovičin novčić • Velika gozba • Zli vinogradari • Zrno gorušice |

 |  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Apokrifi | Mješanje boja • Palmino drvo • Prazan vrč • Ubica moćnika • Žitni klas |

 |