recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Krojač**, **šnajder** (od njemačkog:  *Schneider* ), **abadžija** (od turskog: *aba* - valjano sukno ili **terzija** je zanimanje koje se bavi šivanjem (i popravkom) odjeće po mjeri i drugih tekstilija.

Znanje i umijeće krojenja, svodi se na dva osnovna aspekta; rezanje i šivanja tkanine. To znanje razvilo se polako i postepeno u Evropi između 12. i 14. vijeka.

Opis
----

Krojači izrađuju odjeću prema prethodno kreiranom modelu. Obavljaju konstrukcijsku pripremu, kroje prema šablonu, šivaju i dorađuju odjeću. Finalni krojački proizvodi su; odjeća, posteljina, trikotaža, stolnjaci i slične tekstilije. 

Rad krojača se sastoji od sljedećih operacija; izrade kroja prema zadanim mjerama i modelu, polaganja materijala na stol za krojenje, mašinskog ili ručnog rezanja materijala po šablonu, sortiranja i pripremanja skrojenih dijelova, spajanja skrojenih dijelova u konačni proizvod uz pomoć šivaće mašina i završnog peglanja.

Krojači mogu raditi kao samostalne zanatlije ili kao radnici u tekstilnoj industriji.

Historija
---------

Za srednjeg vijeka odjeća je bila samo sredstvo da se pokrije tijelo. Sa renesanskom se počela isticati ljudska figura. Široki ogrtači standardna uniforma srednjeg vijeka lako se mogla skrojiti iz jednog ili dva komada tkanine, tad su postali kraći i uži, u pokušaju da slijede ljudsku figuru. To je bilo rođenje umjeća krojenja i mode.

Sve do tog doba tkanina je bila važnija od načina kako je odijelo skrojeno, pa su tkalci bili važniji od krojača, no malo po malo, krojači su postali jednako važni , a vremenom su ih i zasjenili.

Kako su izrastali gradovi, zatim gradovi države i nakraju prave imperije tako se mijenjala i moda. Ispočetka su lideri bili talijanski gradovi, nakon tog su Španjolska i Francuska postali centri mode i krojačkog umjeća. Apeninski poluotok je svoj zenit imao u doba Michaelangela, Španjolska početkom 17. vijeka. a Francuska za duge vladavine Louisa XIV (1643. - 1715.), kad su sujetni mladići iz cijele Evrope odlazili u Pariz po odjeću.

Od 19. vijeka i Engleska, odnosno London postaje poznata po vrsnim krojačima.

Danas tradicionalne male krojačke zanatske radnje uništava masovna industrijska produkcija gotove robe, ali se još uvijek može pronaći na krojače koji rade za kupce visoke platežne noći po svim metropolama svijeta.

Izvori
------

1. ↑  „*Šnajder*" (hrvatski). Hrvatski jezični portal. Pristupljeno 10. 02. 2017.
2. ↑  „*Abadžija*" (hrvatski). Hrvatski jezični portal. Pristupljeno 10. 02. 2017.
3. 1 2 3 4 5 6  „*The History of Tailoring*" (engleski). Bruce Boyer. Pristupljeno 10. 02. 2017.
4. 1 2 3  „*Krojači*" (hrvatski). Vodič kroz zanimanja. Pristupljeno 10. 02. 2017.

Vanjske veze
------------

***Krojač*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Krojači* (`sh`)
Hijerogamija Here i Zevsa
**Sveti brak** ili **hijerogamija** (grč. ἱερὸς γάμος / *hijerós gámos*) pre svega označava teogamiju (božansku svadbu).

Kod Sumeraca i Vavilonaca postojao je godišnji obred u kojem je izabrana sveštenica, u ulozi boginje, demonstrirala, katkad i javno, polni odnos sa tamošnjim vladarem, koji je u ovom slučaju predstavljao boga.

Kako ističe James George Frazer, škotski socijalni antropolog, u Vavilonu se svojevremeno uzdizalo nad gradom impozantno Belovo svetilište u obliku osmostepene piramide. Na samom vrhu se nalazio hram, a unutar njega veličanstveno drapirana postelja sa tapaciranim jastučićima pokraj koje je stajao zlatni noćni stočić. Hram nije smeo biti ukrašen nikakvom slikom, niti je njime ijedno ljudsko biće moglo da se kreće u večernjim časovima, izuzev jedne žene koju je, prema haldejskim sveštenicima, odabrao sâm bog među svim smrtnicama iz Vavilona. Navodno, božanstvo je svake noći posećivalo hram, obitavajući u njemu tokom noći; a odabranici nije bilo dopušteno da se upušta u ikakve odnose sa smrtnicima. Poput nje, nastavlja Frejzer, i Amonovoj odabranici iz Tebe bilo je rečeno da se ne sme predavati običnim ljudima, a i njoj je bila nametnuta obaveza da počiva sa svojim bogom. U egipatskim izvorima često je navode kao "božansku odabranicu", a obično se radi o osobi koja je niko drugi no sama egipatska kraljica. Jer, prema verovanju starih Egipćana, prestolonaslednika je u stvari začeo sâm Amon, koji je privremeno uzeo lik trenutnog kralja, i tako prerušen se obreo s kraljicom u kraljevskoj ložnici. Što se pak tiče božanskog rađanja, ono je predstavljeno u vidu rezbarija i crteža na zidovima dva najveća egipatska hrama u Egiptu, onom iz Deir el-Baharija i onom iz Luksora, a natpisi uz scene bez sumnje ukazuju o čemu je reč.

I u grčkoj mitologiji i religiji sveti brak je igrao ulogu. Svadbe između Zevsa i Here, Dionisa i *basilise*, supruge arhonta basileusa (na Antesterijama), simbolizuju sjedinjenje (Oca) Neba i (Majke) Zemlje. Primera radi, Zevs i njegova supruga imali su polni snošaj na planini Idi, za vreme kojeg su bili obavijeni zlatnim oblakom preko kojeg je Zemlja oplođena. Međutim, od tog mita nije preostao nikakav ritual, sem praznika *Teogamije* sa svadbenom povorkom, u kojoj su nošene odgovarajuće drvene figure.

Likovne predstave *hijerogamije* mogu se naći na vaznim slikama na kojima su predstavljene u vidu svadbi. Radi njihovog ilustrovanja, Friedrich Gottlieb Welcker (1784—1868), nemački klasični filolog i arheolog, podseća na jedan opis iz Aristofanovih *Ptica*, u kojem je jedan ljubavni par prikazan na kolima, dok Eros kako drži uzde. Takođe, uz to Velker dodaje da je i Epiharm pravio od *hijerogamijâ* komedije, kao i Alkej iz Mitilene, ali i mnogi drugi atički komediografi.

Literatura
----------

***Hijerogamija*** na Wikimedijinoj ostavi

* F. G. Welcker, *Griechische Götterlehre*, Bd. 2, Göttingen 1860.
* J. G. Frazer, *The Golden Bought. A Study in Magic and Religion*, New York 1925.
* *Theologische Realenzyklopädie*, Bd. 31, Berlin & New York 2000.
* *Encyclopedia of Religion*, v. 6, ed. M. Eliade, New York 1987, p. 310.
Ovo je članak o konzervativnom komentatoru.  Za Beckovoj TV-emisiji, v. Glenn Beck (TV emisija).  

**Glenn Lee Beck** (10. februar 1964 -) je američki radio i televizijski voditelj, odnosno konzervativni politički komentator i aktivist. Najpoznatiji je kao voditelj *The Glenn Beck Program*, popularnog radio talk showa koji se distribuira širom SAD, kao i TV-emisije *Glenn Beck*. Osim kao voditelj, Beck se istakao kao autor nekoliko knjiga koje su postali bestseleri, a osnovao je i vlastitu multi-medijsku kompaniju Mercury Radio Arts.

Beck se rodio u katoličkoj porodici u gradu Everett u državi Washington, a karijeru je počeo s 13 godina kada je, pobijedivši na natjećaju, postao disk džokej na radio-stanici. Nakon majčine smrti se sa porodicom preselio u Bellingham, gdje je pohađao srednju školu. Nakon diplome je nastavio karijeru na radio-stanicama u Provou, Washingtonu i New Havenu. U tom periodu se oženio i rastao od svoje prve supruge. U to vrijeme je zapao u ozbiljne probleme s alkoholizmom i ovisnošću o narkoticima. Sredinom 1990-ih se riješio ovisnosti, a nakon toga zajedno sa drugom suprugom Taniom preobratio na mormonstvo.

Beck je s vremenom postao jedna od najpopularnijih i najuticajnijih ličnosti američke medijske scene, iako je široko podijelio američku javnost. Njegovi poklonici ga smatraju dosljednim braniteljem američkog Ustava i tradicionalnih vrijednosti od strane ekstremne ljevice; protivnici ga smatraju neodgovornim desnim populistom koji promovira teorije zavjere. Beck je 2016. izazvao veliku pažnju kao izuzetno žestoki kritičar Donalda Trumpa zbog koga je odustao od svoje dotadašnje podrške Republikanskoj stranci te podržao Hillary Clinton na izborima 2016. godine.

Krajem 2009. je zagrebačka Naklada Ljevak izdala Beckovu knjigu *Božićni pulover* u hrvatskom prijevodu.

Izvori
------

1. ↑  Steve Rabey (8. X 2009.). „Exploring Glenn Beck's beliefs". *GetReligion*. Pristupljeno 11. X 2010.
2. ↑   BOŽIĆNI PULOVER - Glenn Beck, na web-stranici Naklade Ljevak

Eksterni linkovi
----------------

***Glenn Beck*** na Wikimedijinoj ostavi

* Glenn Beck's Official Website
* Glenn Beck's Radio Program Arhivirano 2010-04-12 na Wayback Machine-u
* Glenn Beck – The 912 Project
* Glenn Beck's Common Sense Tour Arhivirano 2009-05-03 na Wayback Machine-u
* Official Site at Fox News

Multimedija
* A Day in the Life of Glenn Beck Arhivirano 2010-10-02 na Wayback Machine-u - photo slideshow by *Time magazine*
* Katie Couric Interview of Glenn Beck - video by *CBS News*
* "Brand it like Beck" Arhivirano 2010-10-16 na Wayback Machine-u - video interview by *Forbes magazine*
* John Stossel: "Glenn Beck, Conservative Narcissist?" - video by *ABC News*
* Glenn Beck Discusses his Mormonism - video testimonial at *The Week*
**Havering** (izgovor: [Hejvering]) službeno engleski *London Borough of Havering* je jedan od 19 borougha *Vanjskog Londona* (Outer London) metropolitanske grofovije Greater London u kom živi 249,085 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Havering se nalazi sjeveroistočnom rubu metropole, na teritoriju koji je nekad pripadao historijskoj Grofoviji Essex. Na krajnjem jugu izbija na močvarnu obalu Temze.

U okviru njegovih granica leže kvartovi (od sjevera prema jugu); Havering-atte-Bower, Noak Hill, Collier Row, Chase Cross, Harold Hill, Harold Park, Marks Gate (djelomično), Mawney Park, Gidea Park, Harold Wood, Romford, Squirrel’s Heath, Emerson Park, Hornchurch, Upminster, Cranham, Hacton, Corbets Tey, North Ockendon (djelomično), South Hornchurch, Rainham i Wennington.

Historija
---------

Današnji Borough Havering osnovan je 1965. spajanjem dotadašnjeg borougha Romford sa Distriktom Hornchurch.

Još od 1247. u Romfordu se održava veliki ulični sajam duž glavne ulice uz koju je izniklo puno gostionica. Jedna od njih (Church House) iz 15. vijeka postala je administrativni centar Anglikanske crkve. 

Aerodrom u Hornchurchu bio je za Prvog i Drugog svjetskog rata snažna baza RAF-a.

Havering brzo razvio u 20. vijeku nakon što je produžena pruga prigradske željeznice i podignuto puno javnih stambenih zgrada. Brojni stanovnici Haveringa putuju na posao u London, iako borough ima i nešto industrije.

Znamenitosti
------------

Crkva sv. Andrije u Hornchurchu, podignuta je najvećim dijelom tokom 15. vijeka. U kvartu - Havering-atte-Bower se sve do početka 17. vijeka, nalazila kraljevska palača. Od nje je ostao samo grb, koji je danas izložen u palači Bower iz 1729.

U kvartu Upminster leži vjetrenjača sa početka 19. vijeka, a tu se nalazi i muzej lokalne historije smješten u srednjovjekovnom hambaru.

Najveći parkovi su; Harrow, Bedfords, Tylers, Dagnam i Raphael.

U kvartu Romford nalaze se veliki zabavni i trgovački centri.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Ludwigshafen, Njemačka
* Francuska Hesdin, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Greater London" (engleski). City population. Pristupljeno 30. 01. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Havering*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 01. 2017.

Vanjske veze
------------

***Havering*** na Wikimedijinoj ostavi

* The London Borough of Havering (`en`)

| * p
* r
* u
Okruzi Greater Londona |
| --- |
| 
Barking and Dagenham  •
Barnet  •
Bexley  •
Brent  •
Bromley  •
Camden  •
City of Westminster  •
Croydon  •
Ealing  •
Enfield  •
Greenwich  •
Hackney  •
Hammersmith and Fulham  •
Haringey  •
Harrow  •
Havering  •
Hillingdon  •
Hounslow  •
Islington  •
Kensington and Chelsea  •
Kingston upon Thames  •
Lambeth  •
Lewisham  •
City of London  •
Merton  •
Newham  •
Redbridge  •
Richmond upon Thames  •
Southwark  •
Sutton  •
Tower Hamlets  •
Waltham Forest  •
Wandsworth
 |
**Hamza ibn ‘Alī ibn Aḥmad** (985. – ?) (arapski i perzijski: حمزه بن علي بن أحمد) bio je ismalitski propovjednik, mistik i filozof sa početka 11. vijeka, poznat kao osnivač i prvi vođa vjerske zajednice Druza.

Hamzda je bio rodom iz Perzije, te prvih dvadeset godina života proveo pod vlašću samanidskih emira. Iz domovine je došao u Egipat u vrijeme kada je ta zemlja bila pod vlašću fatimidske dinastije ismailitskih kalifa, odnosno upravo u vrijeme kada je kalif Al-Hakim bi-Amr Allah počeo u Kairu graditi tzv. Kuću znanja (Dar al-Hikma), nastojeći od nje stvoriti glavno kulturno središte islamskog svijeta. Hamza se vrlo brzo zbližio s kalifom, koji ga je učinio jednom od svojih glavnih suradnika i povjerio mu zadatak da provodi misionarsku djelatnost, prije svega usmjerenu na područja pod vlašću sunitskog Abasidskog Kalifata. Hamza je svoje sjedište postavio u Rajdanovoj džamiji u Kairu, a al-Hakim ga je u maju 1017. proglasio "imamom monoteista".

U isto vrijeme je al-Hakim došao u sukob sa propovjednikom po imenu ad-Darazi koji je, nastojeći steći kalifovu naklonost, proglasio kalifa i njegove pretke "inkarnacijom Boga". Kalif, međutim, time nije bio impresioniran, pa je ad-Darazija između 1016. i 1018. proglasio kao heretika i dao pogubiti. Usprkos suparništva i teoloških razlika između ad-Darazija i Hamze, među muslimanima se za Hamzine sljedbenike počeo koristiti izraz "daraziti", od čega dolazi naziv za današnje Druze.

Hamza je svojim propovijedima, u kojima je napadao prakticiranje poligamije, ponovno vjenčavanje razvedenih, kao i korupciju i nemoral, stekao brojne neprijatelje. Godine 1021. je Hamza odlučio nestati iz javnosti, odnosno povjeriti svom sljedbeniku po imenu Baha'u d-Dīn as-Samuqī da nastavi voditi misionarsku djelatnost. Njegova je sekta nastavila djelovati do 1043. godine.

Povezano
--------

* Ad-Darazi

Vanjske veze
------------

* *Hamzah ibn 'Ali.* Encyclopædia Britannica. 2005. Encyclopædia Britannica Online. 18 Nov. 2005 <>.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 315941436
* GND: 136122620

 |
**Jaume Marquet i Cot**, poznat kao Jimmy Jump, rođen je 14. marta 1976. godine. Poznati je ekscentrik i osoba koja upada na razne manifestacije i sportske događaje prekidajući ih nakratko, tj. do onog trenutka dok ga obezbjeđenje ne odstrani. Jimmy Jump je poznat po *invaziji* sportskih terena kao i upadanju na scenu tokom španskog nastupa na Eurosongu 2010.

Incidenti
---------

  

### Nogomet

Najviše upada na teren Jimmy Jump je uradio tokom nogometnih utakmica. Prekidao je utakmice evropskog prvenstva, Lige prvaka pa čak i Svjetskog prvenstva. Pred početka finalne utakmice, 11. jula 2010. godine, Jimmy Jump je utrčao na teren i pokušao postaviti zastavu Barcelone na trofej koji će kasnije pripasti Španiji, zemlji pobjednici Svjetskog prvenstva 2010. godine. Nakon što je ostranjen s terena i priveden, Jump je bio prinuđen platiti kaznu u iznosu od $290. Najnovija nevolja dogodila se na Copa América, 16. jula, kada je Jimmy Jump nakratko prekinuo utakmicu između Argentine i Urugvaja.

### Formula 1

Na čudan način započela je trka Velike nagrade Španije 2004. godine kada je Jimmy Jump upao na početni dio staze na kojem su se nalazi takmičari, i pretrčao gotovo stotinjak metara dok ga obezbjeđenje nije uhvatilo i odstranilo s terena.

### Tenis

Na Roland Garrosu 2009. godine, u finalnom meču, Jimmy Jump je nesmetano utrčao na teren, i krenuo prema Federeru. Sa sobom je ponio crveni kačket, kojeg je uspio staviti Švicarcu na glavu. Potom je obezbjeđenje utrčalo na teren i nakon 10-tak sekundi akcije uspjelo savladati Jumpa i odstraniti ga s terena.

### Eurosong 2010.

Jimmy Jump, inače Katalonac po nacionalnosti, bio je jedan od 18.000 gledalaca Eurosonga 2010. uživo u Telenor areni u Oslu. U finalnoj večeri, 29. maja, uspio je probiti se do scene i prići predstavniku Španije, Danielu Digesu, koji je u tom trenutku izvodio svoju evrovizijsku pjesmu, *Algo pequeñito*. Dva zaštitara pojavila su se na sceni 10-tak sekundi nakon Jumpovog upada i pokušala ga uhvatiti i ukloniti. Naravno, sve je to prikazano uživo na tv prijenosu i kako bi sve na kraju ispalo fer, odlučeno je da će Španija ponovo nastupati nakon što sve zemlje završe svoje nastupe. Mnogi su bili mišljenja da je Jimmy Jump, usprkos prvobitnom planu da *ošteti* Španiju na Eurosongu 2010. zapravo pomogao njihovom predstavniku koji je ponovo nastupao na samom kraju. Naime, pjesme izvedene na samom kraju obično budu bolje zapamćene od strane gledalaca, pa zato dobiju i više bodova. Španija je kod televotinga osvojila 12. a kod žirija tek 20. mjesto, što je u konačnici, kombinacijom glasova u omjeru 50-50, Španiji donijelo 15. mjesto. Zanimljiva informacija jeste ta da žiri glasa dan ranije, tokom generalne probe, a znamo da se tada nikakav incident nije dogodio.
Ovo je članak o fiktivnom škotskom ovčaru.  Za ostala značenja, v. Lassie (razvrstavanje).
Tommy Rettig, dijete glumac koje je nastupilo zajedno sa Lassiejem Juniorom (sinom Pala, prve filmske Lassie) u prve tri sezone istoimne TV-serije.
**Lassie** je fiktivna ženka psa iz pasmine dugodlakog škotskog ovčara, odnosno lik koji je stvorio britanski pisac Eric Knight kao protagonista novele *Lassie Come-Home*; kao jedna od inspiracija, odnosno pravi tvorac lika, se ponekad navodi Elizabeth Gaskell i njena novela *The Half-brothers* iz 1859. godine, u kojoj također postoji lik ženske škotskog ovčara po imenu Lassie. Knight je novelu proširio u roman, objavljen 1940. godine, a koji je tri godine kasnije poslužio kao podloga za hollywoodski igrani film *Lassie Come Home*, gdje je naslovni lik tumačio mužjak po imenu Pal. Film je doživio veliki uspjeh i potakao snimanje još šest nastavaka do 1951. godine. Palov vlasnik i dreser Rudd Weatherwax je potom ishodio autorska prava od studija Metro-Goldwyn-Mayer i sa svojim psom nastupao po sajmovima, prije nego što je 1954. pokrenuo TV-seriju *Lassie*, koja se na programu održala punih 19 godina, i u kome su naslovni lik tumačili Palovi potomci. Tokom godina se lik "Lassie" pojavljivao kao protagonist radio-drama, TV-serija, stripova, knjiga za djecu i podloga za igračke.

Izvori
------

***Lassie*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  „Lassie: The Perfect Dog Sets High Bar for Real Pups". *NPR*. Pristupljeno 26. IX 2010.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 403150323910809972730
* LCCN: nb2017016527

 |
**Jeongjong** (korejski: 정종) rođen kao *Yi Bang-gwa* (1357. - 1419.) bio je 2 monarh iz Dinastije Joseon koji je vladao Kraljevstvom Joseon (Korejom) od 1398. do 1400.

*Jeongjong* koji je vladao u doba nestabilnosti pokazao se kao mudar i velikodušni vladar.

Biografija
----------

*Yi Bang-gwa* čije je posthumno ime *Jeongjong* bio je drugorođeni sin kralja osnivača Dinastije Joseon Taeja, iz braka sa prvom ženom *Shinui* sa kojom je imao šest sinova. Kako je on i sa drugom ženom *Sindeok* imao još dva sina, među braćom su izbili sukobi kad je on odredio za svog prijestolonasljednika najmlađeg iz drugog braka. Najveću bunu, pravi državni udar) podigao je *Yi Bang-won* (kasniji kralj Taejong) koji je pobio dva brata i njihove brojne pristalice, ali se velikodušno odrekao trona u korist tad najstarijeg *Jeongjonga*.

Kralj Taejo zgrožen krvoprolićem među braćom je abdicirao, pa je Jeongjong postao kralj. Uskoro je ponovno planuo sukob između Yi Bang-wona i njegovog starijeg brata Yi Bang-gana, u kom je mlađi pobjedio. *Jeongjong* je dao pogubiti generala Bak Boa koji je nagovorio Yi Bang-gana da 
zarati protiv brata, ali je i shvatio da je stvarni vladar u zemlji njegov mlađi brat. 

Nakon tog ga je proglasio Krunskim princem, a onda je i abdicirao prepustivši mu tron.

Izvori
------

1. 1 2  „*Jeongjong of Joseon*" (engleski). DBpedia. Pristupljeno 23. 09. 2019.
2. 1 2 3 4  „*Rulers of the Joseon Dynasty*" (engleski). The talking cupboard. Pristupljeno 23. 09. 2019.

Vanjske veze
------------

* *Jeongjong of Joseon* (`en`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Kralj Joseona (1398. - 1400.)** | Nasljednik: |
| **Taejo** | **Taejong** |
Većina tekstova hinduističke književnosti je napisana na sanskrtu. Zapravo je proučavanje morfologije i jezikoslovlja tog jezika povezano s proučavanjem veda i drugih hinduističkih tekstova.

Hinduistička književnost se dijeli u dvije kategorije: *šruti* – ono što se čuje (otkrovenje) i *smriti* – ono što se pamti (tradicija). Vede su dio prve kategorije, te ih mnogi hindusi smatraju svetim spisima. Postvedski spisi spadaju u drugu kategoriju; to su razne šastre i itihaase, odnosno historijske pripovijesti u epskom obliku. Bhagavad-gita, koju većina hindusa smatra svetom knjigom, je neka vrsta mješavine vjerskog epa i vedskih upanišada.

Vede
----

*Glavni članak: Vede*

Upanišade
---------

*Glavni članak: Upanišade*

Postvedski hinduistički spisi
-----------------------------

*Glavni članak: Smriti*

Bhagavad-gita
-------------

*Glavni članak: Bhagavad-gita*

Purane
------

*Glavni članak: Purane*

Saivitske himne Tevaram
-----------------------

*Glavni članak: Tevaram*

Vaišnavske himne Divja prabandha
--------------------------------

*Glavni članak: Divja prabandha*

Tantre
------

*Glavni članak: Tantre*

Drugi hinduistički spisi
------------------------

Povezano
--------

* Sanskrtska književnost
* Popis sutri
* Akilattirattu Ammanai
* Hinduistički epovi

Eksterni linkovi
----------------

* Sacred-Texts: Hinduism
* Clay Sanskrit Library: Zbirkja sanskrtske književnosti
* Enciklopedija autentičneg hinduizma
* Bhagavad-gita Arhivirano 2005-07-29 na Wayback Machine-u
* Hindubooks.org Arhivirano 2005-03-10 na Wayback Machine-u
* Hindujski pesniki: Zbirka hindujske poezije
* Prapatti.com: Zbirka suktham
* Sanskrtska zbirka dokumentov: Dokumenti u formatu ITX
* Gaudiya Grantha Mandira Arhivirano 2007-10-10 na Wayback Machine-u: Zbirka sanskrtskih tekstova
**Hermelin** ili **zerdav** (lat. *Mustela erminea*) je mali sisavac iz roda kuna.

Rasprostranjenost
-----------------

Hermelini se mogu naći na skoro svakom dijelu sjevernog umjerenog, podarktičkog i arktičkog pojasa Europe, Azije, Kanade i Sjedinjenih Američkih Država.

Većinu prostora gdje žive, hermelini dijele sa malim lasicama. Tamo gdje nema malih lasica, hermelini su manjih dimenzija (oko 70 grama težine).

Opis
----

Hermelini su dugi oko 30 cm, pri čemu su mužjaci obično dosta veći od ženki.

Hermelini su dugački i vitki, što je neobično s obzirom da žive u sjevernim područjima Zemlje. Svoj vitki oblik hermelini nadoknađuju kratkim nogama, malim ušima, brzim metabolizmom i, zimi, debelim krznom.

Krzno hermelina je smeđe boje, sa izuzetkom trbuha koji je bijele boje i vrha repa koji je uvijek crn. U zimu, krzno je gušće i duže, a u područjima gdje snijeg dugo traje i bude dubine više od 3 cm, krzno hermelina postepeno dobija snježnobijelu boju. Ovakav snježnobijeli hermelin je u umjetnosti često predstavljao čistost i nevinost. U isto vrijeme, to krzno je kroz povijest bilo jako cijenjeno.

Hermelini su uglavnom noćne životinje, ali ponekad izlaze u lov i danju.

Hermelini su mesožderi. Jedu kukce, zečeve, glodavce kao što su miševi, štakori, i druge, zatim druge male sisavce, ptice, ptičja jaja i mladunce, ponekad ribu, guštere, vodozemce i beskralježnjake. Vrlo spretno se penje po stablima, i može sići sa stabla okrenut glavom nadolje, kao vjeverica.

Hermelini su u stanju ubiti i mnogo veće životinje od sebe. Kada se nađe u situaciji da ima više plijena nego što može pojesti, hermelin često ubija i preko mjere da bi hranu ostavio za kasnije. Kada se to dogodi, hermelin obično polomi vrat žrtvi, bez ranjavanja tijela. Kao i druge kune, i oni najčešće ubijaju plijen zadajući ugrize u središte lubanje da bi trenutno zaustavili glavne moždane funkcije poput disanja. Ponekad, međutim, najprije zadaju ugrize po drugim dijelovima tijela. U predjelima gdje dijele isti teritorij sa malim lasicama, hermelini obično hvataju veći, a lasice manji plijen. Također, mužjaci se hrane većim plijenom nego ženke.

Hermelini, međutim, predstavljaju izvor hrane za vukove, lisice, mačke i jazavce.

Literatura
----------

* King, Carolyn. The Natural History of Weasles and Stoats. London: A & C Black, 1987. ISBN 0-7470-1800-6.
* Mustelid Specialist Group (1996). Mustela erminea. 2006 IUCN crvena lista ugroženih vrsta. IUCN 2006. Dobavljeno: 9 May 2006.
* Buckley, D.J. Sleeman, D.P. and Murphy, J. 2007. Feral ferrets Mustela putorius furo L. in Ireland. Ir. Nat. L. 28:356–360.
**Girardot** je općina od 109,792 stanovnika i grad od 95,427 stan. u centru Kolumbije u 
Departmanu Cundinamarca.

Geografija
----------

Girardot se nalazi na ušću rijeke Bogote u Magdalenu.
Prostire se duž desne obale Rijeke Magdalene, udaljen 122 km od Bogote.

Historija
---------

Girardot je nastao kad se na Magdaleni naselio župnik Montero, koji je putnicima namjernicima pružao i prijevoz preko rijeke kanuom, a uskoro i smještaj i hranu u kući koju je dogradio. Mjesto se isprva zvalo *Canoa de Montero* (Monterov kanu), ali i *El paso de Flandes*. *Puerto Montero*. Vremenom su i drugi doseljenici podigli kuće i tako se formirao zaselak nazvan *La chivatera*, zbog puno jarića (španjolski: chivas).

Nakon nekoliko dekada toliko je narastao da su neki ponadali da bi mogao postati grad. Ramón Bueno i José Triana su 1844. darovali veliko zemljište za širenje naselja, koje je 1852. postalo sjedište vlastite župe nazvane Girardot.

Današnji Girardot je luka na Magdaleni za transport kave i raskršće željezničkih pruga

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Girardot Municipality in Colombia*" (engleski). City population. Pristupljeno 5.1.2023.
2. 1 2  „*Girardot Colombia*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 6.1.2023.
3. 1 2  „*Reseña Histórica*" (španjolski). Alcaldía de Girardot. Pristupljeno 6.1.2023.

Vanjske veze
------------

***Girardot, Cundinamarca*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldía Municipal de Girardot, Cundinamarca* (Službene stranice grada) (`es`)
**HK Marathon** je hokejaški klub iz Zagreba.

Klupsko sjedište je na adresi Zrinjevac 15, Zagreb.

Utemeljen je 1914. godine i jedan je od najstarijih hokejaških klubova u Hrvatskoj. 

Prvu međunarodnu utakmicu u bivšoj državi je upravo odigrao ovaj klub, 1941. godine. 

HK Marathon je prvom međunarodnom dvoranskom utakmicom 1981. godine u Genovi zapravo pokrenuo dvoranski hokej u Hrvatskoj.

Bio je dva puta prvak i pobjednik kupa bivše države Jugoslavije. Također je bio tri puta dvoranski prvak Jugoslavije.

Klupski uspjesi
---------------

### Državna prvenstva

* Hrvatska prvenstva: 7 puta prvaci
* Jugoslavenska prvenstva: 1966. 1975.

### Kupovi

* osvajači hrvatskog kupa: 3 puta

### Dvoranski hokej

* Hrvatska prvenstva: 12 puta (10 puta izareda):

1992. 1993. 1995. 1996. 1997. 1998. 1999. 2000. 2000/01. 2002. 2003. 2003/04.

* Osvajač hrvatskog kupa: 2

### Inozemni nastupi

* Kup prvaka - 7 puta
* Kup pobjednika kupova - 3 puta

dvoranskim prvenstvima Europe - 11 puta (B skupina)

Zaslužne osobe
--------------

* Branko Besednik, doživotni počasni predsjednik
* Dragutin Schwartz, dugogodišnji tajnik
* Ivan Sandi, bivši predsjednik

### Zaslužni treneri

* Zlatko Franjo Karlović,
* Marko Gulija
* Mladen Radić

Poznati treneri
---------------

* Kooko Vally, bivši indijski reprezentativac
* Chaudary Ratan,
* Jang Singh, bivši indijski reprezentativac i osvajač odličja na OI

Vanjske poveznice
-----------------

* www.hk-marathon-zg.envy.nu Službene klupske stranice
Lucije Junije Brut prikazan na kovanici desno
**Lucije Junije Brut** (*Lucius Junius Brutus* ili *Lucius Iunius Brutus*) bio je osnivač Rimske Republike i po tradiciji jedan od njenih prvih konzula godine 509. pne. Bio je praosnivač porodice Junija u Drevnom Rimu, a u kojoj je bio i njegov znameniti potomak Marko Junije Brut.

Glavni izvor podataka o Brutovom životu je Tit Livije koji navodi kako je on bio rimski plemić, nezadovoljan tiranskom vlašću kralja Tarkvinija Oholog koji je, između ostalog, dao pogubiti Brutovog brata. Kako bi umanjio Tarkvinijev strah od osvete, Brut je počeo fingirati slaboumnost te stekao povjerenje Tarkvinijevog sina Seksta Tarkvinija. Brut je tako pratio Seksta na hodočašću u Delfima. Tamošnje je proročište na pitanje tko će postati sljedeći rimski kralj reklo da će to biti onaj tko prvi poljubi svoju majku. Brut je na to simulirao spoticanje, pao i poljubio tlo, ispravno zaključivši kako je proročište pod "majkom" mislilo na Majku Zemlju.

Nakon povratka u Rim, Sekst je silovao plemkinju Lukreciju, Brutovu sestru. Ona je okupila svu svoju rodbinu, uključujući supruga Lucija Tarkvinija Kolatina, rekla što se dogodilo i izvršila samoubistvo. U tom je trenutku Brut pozvao građane Rima na oružje kako bi ispravili tu nepravdu. Oni su ga poslušali te protjerali Tarkvinija i Seksta u Etruriju.

Brut je, tada, prema legendi pozvao Rimljane da očuvaju svoju novostečenu slobodu tako što će se zavjetovati da više nikada neće imati kralja. Tako je ustanovljena republika, a Brut i Kolatin su izabrani za prve konzule. 

Ti su događaji Bruta učinili jednim od najvećih moralnih uzora u Drevnom Rimu, a njegovu porodicu jednom od najuglednijih. Marko Junije Brut je tako 44. pne. od strane Gaja Kasija Longina nagovoren da sudjeluje u ubistvu Cezara tako što se stalno podsjećao na svog slavnog pretka koji je ustanovio republiku.

Brut je kasnije, u doba Prosvjetiteljstva i građanskih revolucija 18. i 19. vijeka postao jednom od najvećih ikona republikanske ideologije.

Eksterni linkovi
----------------

* Medijski sadržaji Lucius Junius Brutus na Wikicommonsu.
* Livius.org: Lucius Junius Brutus Arhivirano 2011-06-29 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Lucius Tarquinius Superbus kao kralj Rimljana**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Lucijem Tarkvinijem Kolatinom* 500-e pne. | Slijedi: **Publius Lucretius Tricipitinus i Publius Valerius Publicola**  |
Spomen ploča u katoličkoj crkvi u Wittichenauu.
**Johannes Schadowitz**, hrvatski **Ivan Šadović** (Zagreb, 1624. - Gross Särchen, 29. svibnja 1704. godine), bio je hrvatski časnik. Smatra se povijesnim predloškom za legendarnog lužičkoprpskog čarobnjaka Krabata.

Sudjelovao je u Velikom turskom ratu i zbog svojih sposobnosti za organizaciju i ostalih vještina postao je predvodnik konjičke jedinice. 

Spasio je od smrti u turskom zarobljeništvu kneza Ivana Jurja III. od Saske. Iz zahvalnosti hrvatskom časniku knez je darovao posjed Gross Särchen. 

Zbog svoje neobično velike tjelesne visine, ponašanja i znanja, koje je stekao na putovanjima po brojnim zemljama, ljudi su mu pripisivali nadnaravne moći i nazvali ga čarobnjakom. Zvali su ga *Kroat* (na lužičkoprpski *Chorwat*), a kasnije se je riječ pretvorila u Krabat (usp. njem. *Krabaten* = Hrvati, te *Krabat, Krobat, Krowat*).

Tijekom njegove vladavine Gross Särchen je doživio procvat, što je doprinijelo stvaranju legende o njemu. 

Kao katolički vjernik, iz protestanstkog je Gross Särchena putovao u Wittichenau kako bi sudjelovao na svetoj misi. Živio je 80 godina, a pokopan je u katoličkoj crkvi u Wittichenauu. Tamo se nalazi i spomen ploča o čovjeku o kojem je narod ispreo niz legenda.

Vanjske veze
------------

***Ivan Šadović*** na Wikimedijinoj ostavi

* HKZ-KKV:Legenda o Krabatu
* Johannes Schadowitz auf www.sn.schule.de[*mrtav link*]
* „Nach 300 Jahren nicht nur die schönen Legenden erzählen" - von Pfarrer Dietmar Neß Arhivirano 2009-12-29 na Wayback Machine-u. Ein Essay über Johannes Schadowitz und die Legendenbildung. (PDF-Datei; 25 kB)
* Johannes Schadowitz aus www.welt.de

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 100147553246853800009
* GND: 1114752452

 |
**Lucije Kasije Longin Ravila** (*Lucius Cassisu Longinus Ravilla*, 2. vijek pne.) bio je rimski političar. Karijeru je započeo kao tribun 137. pne. kada je progurao zakon *Lex Cassia Tabelaria* kojim je u Rimu uvedeno tajno glasanje. Godine 127. pne. je izabran za konzula, a godine 125. pne. za cenzora kada se istakao strogošću.

Poznat je i kao prvi koji je izrekao frazu "Qui bono?" koja se smatra jednim od temeljnih principa kriminalističke istrage. Godine 114. pne. mu je povjerena istraga nad dvjema Vestalkama optuženim za nemoral, a koje je osudio na smrt.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Titus Annius Rufus i Gnaeus Octavius**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Lucijem Kornelijem Cinom* 127. pne. | Slijedi: **Marcus Aemilius Lepidus i Lucius Aurelius Orestes**  |


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Quintus Caecilius Metellus Macedonicus and Quintus Pompeius**  |  **Cenzor Rimske Republike** *zajedno sa Gnejem Servilijem Cepionom* 125. pne. | Slijedi: **Quintus Caecilius Metellus Balearicus i L. Calpurnius Piso Frugi**  |
**HNK Dubrovnik** je nogometni klub iz grada Dubrovnika.

Povijest kluba
--------------

Klub je osnovan 1922. godine pod imenom **NK Jug**. Stvoren je spajanjem s drugim dubrovačkim klubom, pa otuda i ima godinu 1919. u svom nazivu. Tijekom 1951. godine spaja se sa *Boracem* i *Željezničarom* i dobiva novo ime **NK Dubrovnik**.

Godine 1978. ponovo uzima prvotno ime **NK Jug**, a slijedeće godine se spaja sa drugim gradskim klubom, *GOŠK-om*. Klub se naziva **GOŠK Jug**. Pod tim imenom ulazi u ondašnju jugoslavensku 2. saveznu ligu i ostaje u njoj desetak godina.

Osnutkom Hrvatske nogometne lige, klub postaje prvoligaš, 19. veljače 1992. mijenja ime u **HNK Dubrovnik**. Kasnije, klub tone sve dublje u tešku krizu i dospijeva u 2. ŽNL Dubrovačko-neretvansku.

Nastupi u HNL-u
---------------

HNK Dubrovnik se 3 sezone natjecao u 1. HNL:   

1992. - 11. mjesto   

1992./93. - 14. mjesto   

1993./94. - 16. mjesto   

Trenutačno se natječe u 1. ŽNL Dubrovačko-neretvanskoj.

Nastupi u završnicama kupa
--------------------------

### Kup maršala Tita

**1983./84.**

* šesnaestina finala: GOŠK Jug Dubrovnik - FK Budućnost Titograd 3-1
* osmina finala: GOŠK Jug Dubrovnik - FK Vojvodina Novi Sad 1-0
* četvrtina finala: NK Metalac Sisak - GOŠK Jug Dubrovnik 1-0

### Hrvatski nogometni kup

Stadion
-------

HNK Dubrovnik 1919 svoje utakmice odigrava na starom gradskom stadionu Lapad.
Maksim Ispovjednik, autor koncilskih kanona
**Lateranski koncil 649. godine** je bio crkveni sinod održan u Bazilici sv. Ivana Lateranskog u Rimu u oktobru 649. Predstavlja najpoznatiji od svih Lateranskih koncila koji danas nije priznat kao ekumenski od strane Katoličke crkve. 

Povod za sazivanje koncila je bio kristološki spor vezan uz monotelitizam, doktrinu koju su u 7. vijeku promovirali bizantski carevi nastojeći prebroditi šizmu između službene halkedonske i mijafizitskih drevnoistočnih crkava u istočnim provincijama Carstva. Dok je monotelitizam uživao podršku cara Konstansa II, kao i patrijarha Pavla II, dotle se prema njemu stvorio otpor kod velikog broja halkedonskoj dogmi vjernih monaha među kojima se posebno isticao Maksim Ispovjednik. Mnogi od tih monaha su se sklonili u zapadne provincije Carstva, uključujući Rim, bježeći pred naletom arapskih muslimana koji su 630-ih i 640-ih zauzeli Levant, Egipat i dijelove Sjeverne Afrike.

Maksim je 646. godine otpočeo korespondenciju sa tadašnjim rimskim papom Teodorom I o tome da se sazove crkveni koncil na kome bi se monotelitizam osudio. Krajem iste godine je u Rim došao i Pir, svrgnuti carigradski patrijarh, bivši monotelit koji se u izgnanstvu javno odrekao monotelitskog učenja. Doznavši da se u Rimu razmišlja o saboru, car Konstans II je izdao *Typos*, odnosno ukaz kojim se izričito zabranjuje raspravljanje o kristološkim pitanjima, čime je nastojao spriječiti održavanje koncila. Maksim i Teodor su usprkos tome otpočeli pripreme za održavanje koncila, pri čemu su jasno stavili do znanja da ga namjeravaju učiniti ekumenskim. Time bi uspostavili novi presedan, odnosno održali prvi ekumenski koncil koji prethodno nije bio sazvao rimski, odnosno bizantski car.

Iako je Teodor umro 14. maja 649. pripreme za sabor su se nastavile nakon što je 5. jula za njegovog nasljednika izabran Martin I. Vijesti o sazivanju su stigle u Konstantinopol, ali car nije mogao pravodobno reagirati, jer je bio previše zauzet ratom sa Arapima koji su iste godine zauzeli Cipar. Na koncil se odazvalo 105 biskupa, svi osim jednog iz zapadnih provincija Carstva; usprkos toga, među njima je bio veliki broj Grka koji su se doselili bježeći sa Istoka. Održano je pet sjednica, nakon kojih je odobreno 20 formalnih kanona. Oni su kasnije poslani caru Konstansu II na odobrenje, ali i kao enciklika biskupima na područjima izvan bizantske vlasti.

Pokušaj rimskog pape da izbori nezavisnost od svjetovne vlasi u vjerskim pitanjima - najozbiljniji u periodu tzv. bizantskog papinstva - nije uspio. Konstans se nije složio sa odlukama koncila, te je umjesto toga njegove sudionike dao uhapsiti. Tako su i Maksim i papa Martin dovedeni u Konstantinopol gdje im se sudilo; obojica su osuđeni na progonstvo, gdje su i umrli. Kanone Lateranskog koncila je, međutim, 681. potvrdio Treći carigradski sabor, gdje je monotelitizam konačno osuđen kao hereza.

Literatura
----------

* Ekonomou, Andrew J. 2007. *Byzantine Rome and the Greek Popes: Eastern influences on Rome and the papacy from Gregory the Great to Zacharias, A.D. 590-752*. Lexington Books.
**Lucije Fabije Cilon** (*Lucius Fabius Cilo*), punim imenom **Lucije Fabije Cilon Septimin Katinije Ascilijan Lepid Fulcinijan** (*Lucius Fabius Cilo Septiminus Catinius Acilianus Lepidus Fulcinianus*, cca. 150? - ?) bio je rimski političar i velikodostojnik iz doba Severske dinastije. U doba cara Komoda je imao niz vojnih dužnosti, između ostalih i kao komandant XVI legije *Flavia Firma* i III galske legije, te guverner Narbonske Galije. Početkom 193. je pod Pertinaksom postao suffect konzul, a u Godini pet careva kao blizak prijatelj Septimija Severa pomogao njegovom dolasku na vlast i pobjedi nad Pescenijem Nigerom. Poslije je vršio dužnost gradskog prefekta, zahvaljujući čemu je spasio život Markina, impliciranog u Plaucijanovu zavjeru.

Cilon je visok položaj zadržao i nakon Severove smrti, kada se zalagao za očuvanje sloge među njegovim sinovima Karakalom i Getom. Kada je godine Karakala ubio Getu, a potom i Papinijana, i Cilon se našao na njegovom popisu za likvidaciju. U Cilonovu kuću poslani pretorijanci te je počeli pljačkati, a Cilona mučiti i zlostavljati. Kada se za to pročulo u Rimu, prema Kasiju Dionu su se pripadnici gradske milicije su se digli na oružje kako bi spasili popularnog prefekta. Karakala je shvatio da se nalazi na pragu pobune, te je požurio do Cilonove kuće i osobno zaustavio pretorijance, nazvavši Cilona svojim "ocem" i objavivši kako su oni sve radili na svoju ruku. Pretorijanci su pogubljeni, a što se poslije dogodilo sa Cilonom nije poznato.


| Političke funkcije
 |
| --- |
| Prethodi:**Quintus Pompeius Sosius Falco , Gaius Iulius Erucius Clarus Vibianus** | **Konzul Rimskog Carstva**193*Marcus Silius Messala* | Slijedi:**Septimius Severus, Clodius Albinus** |
| Prethodi:**Gaius Fulvius Plautianus , P. Septimius Geta** | **Konzul Rimskog Carstva**204*Marcus Annius Flavius Libo* | Slijedi:**Karakala, Publius Septimius Geta** |

Litearzra
---------

* "Septimius Severus" Arhivirano 2006-04-13 na Wayback Machine-u and "Macrinus" Arhivirano 2006-04-22 na Wayback Machine-u, Wiki Classical Dictionary
* Samuel Ball Platner (as completed and revised by Thomas Ashby), "Gardens of Ancient Rome" and "Houses in the City of Rome", in  *A Topographical Dictionary of Ancient Rome*, Oxford University Press, London, 1929. From Lacus Curtius.
**Latgalija** (latvijski: *Latgale*, ruski: *Латгалия*, latinski: *Lettgallia*) je danas ime jedne od pet historijskih regija Latvije koja se nalazi na jugoistoku zemlje.

Karakteristike
--------------

Latgalija sa istoka graniči sa Ruskom Federacijom, Estonijom, sa juga sa Belorusijom i sa jugozapada sa Litvanijom. Sa sjevera graniči sa Vidzemom a sa zapada sa Selijom.
Od prijestolnice Rige udaljena je 200 - 300 km.

Prostire se na površini od 14,547 km² što predstavlja 22,5% ukupne površine Latvije, od tog je 46% pod oranicama. 34% pod šumom, a 5,5% pod jezerima i močvarama, to je oko 1 / 3 svih vodenih masa u zemlji.

Na sjever regije prostire se Lubanska ravnica, kraj rijetkih brežuljaka i brojnih [[močvara. Brežuljkasta
Latgalska visoravan, s prosječnom nadmorskom visinom]] od oko 200 metara, nalazi se u centru regije, a Selija (prosječna nadmorska visina 165 m) na jugozapadu.
Latgalija ima najviše jezera u Latviji, a sama Latgalska visoravan više od 800 koja su veća od 1 hektar. Jezera Rāzna (57,56 km²) i Lubāns (80,70 km²) su dva najveća i najvažnija za ribarstvo. 
Preko regije protiče Zapadna Dvina najduža rijeka Latvije.

U regiji živi 374,800 stanovnika što je 16% ukupnog stanovništva zemlje. Od početka 1990-ih i proglašenja nezavisnosti, broj stanovnika se smanjio za 11,2%. 
Od ukupnog broja stanovnika u regiji 40% živi u dva grada - Daugavpilsu i Rezeknu.

Latgalija ima neobičnu situaciju da su Latvijci manjina u regiji, po popisu stanovništva iz 2003. 43,5% su Latvijci, 40,2% Rusi, 7,2% - Poljaci i 5,8% - Belorusi.

Jezik koji za svakodnevnu komunikaciju koristi polovica stanovnika regije je latvijski (ili njegov latgalski dijalekt), ali su i ruski, poljski i jeloruski široko rasprostranjeni.

Regija je administrativno podjeljena na 2 grada Daugavpils i Rēzekne pod direktnom jurisdikcijom vlade u Rigi i 6 općina; Balvi, Daugavpils, Kraslava, Ludza, Preili i Rezekne.

Historija
---------

U 13. vijeku taj teritorij je naseljavalo antičko latvijsko pleme Latgalci, koje se
Kronici Henrika od Livonije navodi pod imenom Letthi ili Letthigalli. Ime Latvijske države potječe od imena tog plemena.

U vrijeme Terre Mariane (13.-16. vijek.) Latgalija je bila administrativno povezana sa Vidzemom.
Nakon sklapanja Sporazuma iz Altmarka 1629. formirano je Vojvodstvo Livonija (*Inflantia Polska*) koje je ustupljeno Poljsko-Litvanskoj Uniji.

Nakon Prve podjele Poljske 1772. taj teritorij je uključen u sastav Ruskog Carstva. Prvi svjetski rat, Februarska revolucija 1917. i borba Latvije za nezavisnost 1918.-1920. pružili su priliku za ujedinjenje Latgalije s ostalim latvijskim regijama. 
Taj proces dovršen je 1920. sklapanjem mirovnog ugovora sa Ruskom SFSR.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*Latgale region- Geography and history*" (engleski). Eurostat. Pristupljeno 28.12. 2021.
2. 1 2 3  „*Latgale region, Population*" (engleski). Eurostat. Pristupljeno 28.12. 2021.

Vanjske veze
------------

***Latgalija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Welcome to Latgale!* (`en`)
* *Portrait of the Regions - Latvia Latgale* (`en`)

| * p
* r
* u
Latvija Kulturne regije Latvije |
| --- |
| 
* Kurlandija
* Zemgalija
* Selija
* Vidzema
* Latgalija

 |
**Latifundija** (latinska sintagma *latifundium* od *latus* = širok + *fundus*=zemljište, temelj, dno, dakle veliko imanje je naziv za veliko poljoprivredno imanje u privatnom vlasništvu koje se baziralo na robovskom radu.

Rimske latifundije bile su tržišno orjentirane, najčešće su proizvodile manji broj poljoprivrednih kultura, a ponekad su proizvodile monokulturu.

Historija
---------

Prve latifundije počele su nicati u Antičkom Rimu početkom 2. vijek pne. podjelom velikih imanja po osvojenim zemljama svojoj aristokraciji.

Geneza latifundija može se pratiti od Antičke Grčke (5. vijek pne.) kad se pojavljuju prva velika imanja, kasnije za helenizma (od 323. pne.), takve velika velika imanja imali su vladari, ministri i drugi bogataši i poneki veći hramovi. Na tim poljoprivrednim imanjima radili su robovi uz nešto slobodnjaka.

Vlasnici latifundija - rimski aristokrati imali su dovoljno kapitala da stalno unaprijeđuju svoje nasade i stoku, za razliku od malih seljaka. Tako da su do 3. vijeka latifundije praktički zamijenile male farme kao dotad uobičajene poljoprivredne jedinice na Apeninskom poluotoku i po 
provincijama.

Tipična latifundija tog vremena imala je pored vile za smještaj gospodara i mnoštvo robova koji su se ubrajali u inventar latifundiuma kao stoka, poljoprivredni alati i druga pokretna dobra. U kasnijim danima Carstva kad je robovski rad postao skuplji, robove su sve više počeli mjenjati koloni, (rudimentarni 
oblik rimskog napoličara) koji koji su obrađivali manje parcele.

Kad je tokom 5. vijeka Propalo Zapadno Rimsko Carstvo - latifundije su postale izuzetno važne, i to ne samo kao ekonomski već i kao lokalni politički i kulturni centri.

Današnje latifundije se po nerazvijenim zemljama oslanjaju na jeftinu radnu snagu, a po razvijenim zemljama na sezonskim radnicima i strancima. 
Latifundije postepeno nestaju zbog konkurencije tehnički bolje opremljenih i moderno vođenih farmi na kojima radi manje ljudi, a po nekadašnjim kolonijama radi provođenja agrarnih reformi u korist siromašnih lokalnih seljaka.

Hacijenda
---------

Latifundije koje su po Latinskoj Americi osnivali španjolski kolonisti vremenom su promjenile ime u **hacijenda**.

Izvori
------

1. ↑  „*latifundium*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 30.08.2018.
2. 1 2 3  „*Latifundija*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 30.08.2018.
3. 1 2 3 4 5 6  „*latifundium*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30.08.2018.

Vanjske veze
------------

* *Latifundija* (`sh`)
* *Latifundium* (`en`)
**Kata Pejnović** (Smiljan kraj Gospića, 23. ožujka 1899. – Zagreb, 10. studenog 1966.) bila je hrvatska političarka i narodni heroj. Rodom je iz Smiljana.

Životopis
---------

Rođena je 23. ožujka 1899. godine u selu Smiljan kraj Gospića. Odrasla je u rodnom mjestu, baveći se zemljoradnjom i kućnim poslovima. Udala se mlada i rodila petero djece.

Od 1936. godine prihvatila je politiku KPJ i izvršavala zadatke za komuniste. Aktivno je djelovala u partijskoj frakciji unutar društava „Seljačko kolo" i „Seljačka sloga". Godine 1938. primljena je za članicu Komunističke partije Jugoslavije. Na Prvoj okružnoj konferenciji KPH za Liku 1940. godine, izabrana je za člana Okružnog komiteta KPH za Liku.

Nakon osnivanja Nezavisne Države Hrvatske, sudjelovala je u pripremama oružanog ustanka u Lici. U jednom pokolju tijekom srpnja, ustaše su joj ubile supruga i tri sina.

Nakon izbijanja ustanka u Lici, Kata je radila na formiranju organizacije Antifašističke fronte žena u Lici. Na Prvom zasjedanju AVNOJ-a u Bihaću, 1942. godine, bila je izabrana za vijećnicu AVNOJ-a (tada je bila jedina žena-vijećnik AVNOJ-a). 

Iste godine, na Prvoj konferenciji AFŽ-a u Bosanskom Petrovcu, izabrana je za predsjednicu AFŽ Jugoslavije. Na Prvom i Drugom zasjedanju ZAVNOH-a birana je za vijećnicu, a na Trećem zasjedanju 1944. i za članicu Predsjedništva ZAVNOH-a.

Poslije rata, bila je potpredsjednica Sabora NR Hrvatske i predsjednica Odbora za molbe i žalbe Republičkog vijeća Sabora NRH. Na Drugom kongresu KPH, izabrana je za članicu Centralnog komiteta KPH. Osim toga, bila je i članica Izvršnog odbora Saveza ratnih i vojnih invalida Jugoslavije, članica Izvršnog odbora Socijalističkog saveza radnog naroda Hrvatske i članica Izvršnog odbora Konferencije za društvenu aktivnost žena Hrvatske.

Umrla je 10. studenog 1966. godine u Zagrebu. Godine 1968. sahranjena je u Grobnici narodnih heroja na zagrebačkom groblju Mirogoju.

Bilješke
--------

1. ↑  Knjiga o Smiljanu; Ana Tomljenović. Smiljan i okolica (Brušane, Trnovac, Bužim)[*mrtav link*] piše Ivica Franić, Vila velebita, časopis za liku i velebitsko primorje, srpanj 2006. str. 61

Literatura
----------

* *Vojna enciklopedija* (knjiga šesta). Beograd 1973. godina.
* *Narodni heroji Jugoslavije*. „Mladost", Beograd 1975. godina.
Lucije Kornelije Scipion (*Lucius Cornelius Scipio*, r. cca. 300. pne.) bio je rimski vojskovođa i političar iz perioda prvog punskog rata, najpoznatiji po tome što je godine 259. pne. izabran za konzula, a kasnije i za cenzora. Bio je sin konzula Lucija Kornelija Scipiona Barbata i brat konzula Gneja Kornelija Scipiona Asine. Dva sina i tri unuka su mu postala vojskovođe i konzuli; među potomcima mu je najpoznatiji Scipion Afrikanac.

Kao konzul je godine 259. pne. vodio rimsku flotu u pohod kojim je osvojena Alerija a potom i Korzika, da bi potom doživio neuspjeh u pokušaju osvajanja Olbije na Sardiniji. *Fasti Triumphales* navode kako je nagrađen trijumfom, ali ostali natpisi vezani uz njegovu karijeru to ne spominju. Sljedeće je godine izabran za cenzora zajedno s Gajem Duilijem.

Kasnije je posvetio hram Tempestatima, smješten kraj Porta Capene.

Izvori
------

  


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Gnaeus Cornelius Scipio Asina i Gaius Duilius**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Gajem Akvilijem Florom* 259. pne. | Slijedi: **Aulus Atilius Calatinus i Gaius Sulpicius Paterculus**  |