recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bokeljska mornarica** je naziv za pomorsku bratovštinu, odnosno udruženje bokokotorskih pomoraca službeno osnovano 1859. koje porijeklo vuče iz istoimenog srednjovjekovnog ceha pomoraca osnovanog sredinom 15. vijeka u današnjem Kotoru. Prema tradiciji, korijeni te organizacije potiču od 809. godine.

Za razliku od starog udruženja, koje je 1811. ukinula Napoleonova francuska vlast, nova Bokeljska mornarica se bavi isključivo održavanjem kulturne tradicije bokeljskih pomoraca.

Nematerijalna svjetska baština
------------------------------

Bokeljska mornarica upisana je na UNESCO-vu Reprezentativnu listu nematerijalnog kulturnog nasleđa čovječanstva kao prvi element nematerijalnog kulturnog nasleđa Crne Gore. Sastavljena od zajednice pomoraca sa vojnim, ekonomskim, obrazovnim i humanitarnim funkcijama, Bokeljska mornarica je dva vijeka imala memorijalnu ulogu, čuvajući i promovirajući pomorsku istoriju i tradiciju. Članstvo je dobrovoljno i otvoreno za muškarce, žene i djecu svih uzrasta.

Organizacija je utemeljena na poštovanju ljudskih prava i vjerske, nacionalne i kulturne raznolikosti. Tokom formalnih proslava, članovi nose šarene tradicionalne uniforme, nose istorijsko oružje i izvode tradicionalno kolo.

Bokeljska mornarica je okosnica godišnjih svečanosti Svetog Trifuna, koje se održavaju od 13. januara do 3. februara i uključuju procesiju i niz rituala u katedrali. Vanjska svečanost počinje tradicionalnim kolom Bokeljske mornarice, a nakon toga slijedi procesija koja nosi mošti svetog Trifuna glavnim gradskim trgovima i ulicama. Hiljade gledalaca prisustvuju procesijama u istorijskom centru i posmatraju svečane događaje. Stotine žena, muškaraca i djece također učestvuju u pripremama aktivnosti.

Odluku o upisu doneo je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog nasleđa na zasjedanju koje je održano od 28. novembra do 3. decembra u Rabatu, u Maroku, na osnovu nominacije Ministarstva kulture Crne Gore iz 2021. godine.

Izvori
------

1. ↑  Kulzurna dobra još u škrinji - www.caffemontenegro.me
2. ↑  Nematerijalna kulturna baština - Šta to čuva najstarije bratstvo mornara? - www.montenegro.travel, pristupljeno 4.12.2022
3. ↑  UNESCO: Nematerijalna svjetska baština u Crnoj Gori Pristupljeno, 1.02.2023
4. ↑  UNESCO: Bokeljska mornarica upisana na listu nematerijalnog kulturnog nasleđa UNESCO-a, Pristupljeno, 1.12.2022

Vanjske veze
------------

* Službene stranice udruge Arhivirano 2012-02-13 na Wayback Machine-u
* O Bokeljskoj mornarici Arhivirano 2008-02-16 na Wayback Machine-u
* Pomorski muzej Crne Gore Arhivirano 2010-09-02 na Wayback Machine-u

***Bokeljska mornarica*** na Wikimedijinoj ostavi
U građevnom sklopu crkve Sv. Marije odnosno njezinog samostana, čiji su objekti tijekom drugog svjetskog rata bili teško oštećeni, 1972. godine formiran je reprezentativni postav - **Stalna izložba crkvene umjetnosti**, i jedna od najvrijednijih izložbi u Hrvatskoj, popularno nazvana **"Zlato i srebro Zadra"**. Izložbu je 1951. inicirao hrvatski pisac Miroslav Krleža koji je napisao i jedan od svojih najboljih eseja u kojem veliča zadarsko zlato. Hrvatski književnik Tomislav Marijan Bilosnić o 50. godišnjici SICU objavio je knjigu feljtona **"Sjaj zadarskoga zlata"** (Zadar, 2007.).

Bista-relikvijar sv.Siksta iz 1596.g. - jedan od izložaka
Na oko 1200 m2 prostora u 8 suvremeno opremljenih dvorana bliješti zadarsko zlato i srebro uz rekonstruiranu unutrašnjost starohrvatske crkvice Sv. Nediljice iz 11.st. rukopise, skulpture, vezove, tapiseriju, reljefe itd. kao dokaz bogate prošlosti Zadra od 8.-18.st. koji je naročito u srednjem vijeku bio vrlo važno kulturno središte. U relikvijare i kaleže, skulpture, slike i vezove utkane su radosti i nade, strpljenje, patnja i vjera burnih razdoblja prošlosti ovog kraja. Ovo neprocjenjeno blago su kako tijekom stoljeća tako i u Domovinskom ratu sačuvale sestre benediktinke, a neki vrijedni izlošci (čipka, crkveni tekstil vezen zlatnim nitima) su djelo njihovih ruku. Osobita dragocjenost, draž i važnost izložbenih predmeta je u tome što su oni velikim dijelom rad domaćih poznatih i nepoznatih majstora ili su čvrsto povezani uz Zadar i zadarsko područje.

Posebno vrijedni izlošci su:

* križić - relikvijar (enklopion) iz 7./8. stoljeća poznat (pogrešno) kao Čikin križić
* relikvijari sv. Aroncija i sv. Jakova iz 9. stoljeća
* srebrni relikvijari u obliku ruku optočene dragim kamenjem od kojih je najstariji onaj iz 12. stoljeća
* relikvijari u obliku poprsja od kojih najstariji potječu iz 14. stoljeća
* mnoštvo križeva
* ikone kojih ima od 13. stoljeća
* kamena krstionica, dio ambona katedrale i drugi kameni ulomci iz 12. i 13. stoljeća
* gotičke skulpture
* slike koje su slikali majstori kao što su Vittore Carpaccio ili Palma Mlađi.

***Zlato i srebro grada Zadra*** na Wikimedijinoj ostavi
zmajolika krivulja
**Zmajolika krivulja** (en. *Dragon curve*) je beskonačno gusta krivulja koja je dobila ime po mitološkom biću kojemu sliči. Ponekad se to ime koristi za sve fraktalne krivulje koje se mogu konstruirati rekurzivnim metodama kao što je Lindenmayerov sustav.

Heighwayova zmajolika krivulja
------------------------------

iteracije 1-5 i 9
Zmajolikom krivuljom (u užem smislu) obično se naziva ova krivulja. Prvi su je istraživali NASA-ini fizičari John Heighway, Bruce Banks i William Harter. Opisao ju je Martin Gardner u kolumni *Matematičke igre* (*Mathematical Games*) u časopisu Scientific American 1967. godine. Bila je nacrtana na naslovnim stranicama dijelova romana Michaela Crichtona Jurski park.

### Konstrukcija

Najčešće se crta pomoću L-sustava:

* **kut:** 90
* **početak:** *FX*
* **pravila:**
	+ X {\displaystyle \mapsto } X + Y F +
	+ Y {\displaystyle \mapsto } - F X - Y
* **značenje:**
	+ **F** = "crtaj naprijed"
	+ **-** = "zakreni u smjeru kazaljke na satu za 90"
	+ **+** = "zakreni u smjeru suprotnom od smjera kazaljke na satu za 90"

Dakle,

* **prva iteracija:** F X + Y F +
* **druga iteracija:** F X + Y F + + - F X - Y F +
* **treća iteracija:** F X + Y F + + - F X - Y F + + - F X + Y F + - - F X - Y F +
* **četvrta iteracija:** F X + Y F + + - F X - Y F + + - F X + Y F + - - F X - Y F + + - F X + Y F + + - F X - Y F + - - F X + Y F + - - F X - Y F +

Osim toga, moguće ju je prikazati i kao sustav rekurzivnih funkcija u kompleksnoj ravnini:

{\displaystyle f\_{1}(z)={\frac {(1+i)z}{2}}}
{\displaystyle f\_{2}(z)=1-{\frac {(1-i)z}{2}}}.
### Svojstva

Unatoč čudnom obliku, zmajolika krivulja ima relativno jednostavne **dimenzije**:

Površina se jednostavno može vidjeti iz njezina popločenja: površina slike gore jest pola kvadratne jedinice.

**Samosličnost** je jasno vidljiva: svaki "dio" je manji za {\displaystyle {\sqrt {2}}} i rotiran za 45˚.

Fraktalna dimenzija joj je, kao i svim beskonačno gustim krivuljama u ravnini 2, a fraktalna dimenzija njezine granice se procjenjuje na 1.5238.

Davis-Knuthova zmajolika krivulja
---------------------------------

Davis-Knuthova zmajolika krivulja
Na engleskom poznatija pod nazivom *twindragon* ("zmajevi blizanci"). Dobije se postavljajući dvije zmajolike krivulje jednu do druge (leđa o leđa) ili sustavom iteriranih funkcija:

{\displaystyle f\_{1}(z)={\frac {(1+i)z}{2}}}
{\displaystyle f\_{2}(z)={\frac {(1+i)z+1-i}{2}}}.

Vidi još
--------

***Zmajolika krivulja*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fraktali
* Beskonačno guste krivulje
* Peanova krivulja
* Hilbertova krivulja
* Krivulja Sierpińskog
* Lindenmayerov sustav (L-sustav)

Izvori
------

1. ↑  (`en`) Dragon Curve -- from Wolfram MathWorld
**Crnica** ili **černozem (crnozem)** je zonalni tip zemljišta koji je razvijen na lesnoj podlozi. Nastaje pod uticajem stepske i kontinentalne klime. Tokom jeseni i oštre zime, kada je raspadanje organskih materija svedeno na minimum dolazi do nagomilavanja humusa. Iz tog razloga je crnica veoma plodno tlo.
Tokom vlažnijeg proleća na černozemu buja travnata vegetacija.

Crnica je rasprostranjena u većem delu kontinentalne Evrope — Hrvatska, Mađarska, Srbija, Rusija, Ukrajina i dr. Javlja se i u Kanadi. U Srbiji černozem zahvata velika prostranstva u Vojvodini u Sremu, Bačkoj i Banatu. Jednim delom javlja se i u Mačvi i Stigu. Degradirani černozem javlja se po obodima ovih oblasti i manje je plodnosti.

Moćnost černozema iznosi 50-60 centimetara, ređe 1 metar, a maksimalno oko 1.5 metara (Ukrajina). Boja mu je tamno crna, zbog čega je i dobio takvo ime. Struktura je mrvičasto-orašasta. Crnica spada u tipska razvijena zemljišta i u njoj je život veoma intenzivan — gliste, mikroorganizmi, rovčice i dr. Crnica je pogodna za gajenje svih vrsta žitarica (kukuruz, pšenica, raž i dr).

Ovo su humusno-akumulativna zemljišta sa A-C profilom.

ja ko dobro

Vidi još
--------

* Klasifikacija zemljišta
* Horizonti

Literatura
----------

* Rodić, D. i Pavlović, M, (1994): *Geografija Jugoslavije*, Savremena administracija, Beograd

Vanjske veze veze
-----------------

***Crnica*** na Wikimedijinoj ostavi

* Znanje — zemljišta

1. ↑  „Primena crnog tla u građevinarstvu".
**Crni bor** (lat. *Pinus nigra*) je crnogorično drvo iz porodice Pinaceae.

Rasprostranjenost
-----------------

Raste u Južnoj Evropi, sjeverozapadnoj Africi i Maloj Aziji. U Hrvatskoj je autohtona vrsta drveća.

Češer crnoga bora

Izgled
------

Naraste do 50 m. Krošnja je jajasta, a u starijoj dobi i na kamenitom tlu široko zaobljena ili kišobranasta, gotovo horizontalno zaravnjenog vrha. 

Kora je debla tamno-siva i izbraždena. U starijoj dobi je duboko raspucala na nepravilne izdužene ploče. Debela je i do 10 cm.

Pupovi su smolasti, okruglasti, u pršljenovima, prekriveni tankim sivim ljuskicama. Dugi su 1 do 2 cm.

Cvjetovi su jednospolni. Muški cvjetovi su žućkasti, oko 2 cm dugi, u grupama. Ženski su cvjetovi pojedinačni. Cvjeta u svibnju.

Iglice su tvrde, blago povijene, tamno-zelene, 8-15 cm duge, 1.5 - 2 mm debele, naglo ušiljenog žućkasta vrha. Nalaze se u bjelkastom, oko 1 cm dugom rukavcu, po 2 u grupi.

Češeri su simetrični, 5-8 cm dugi i do 4 cm debeli, žuto-smeđi, dozrijevaju u 3. godini. Češerne su ljuske odrvenjene, odozdo čađavocrne. Zriju druge godine, a otvaraju se u proljeće treće godine.

Razmnožava se sjemenom. Sjeme klije sa 6-10 , većinom 8 supaka. Sivosmeđe je boje, dugo 5-7 mm, široko oko 4 mm, sa oko 2 cm dugim krilcem. Jedan kilogram sjemena sadrži oko 53 000 sjemenki, čija je klijavost preko 80%. 

Ima korijensku mrežu sa žilom srčanicom. Korijenje prodire između kamenja i poboljšava uvjete za ostale vrste. Živi do 500 godina.

Drvo obiluje smolom. Ima veliku bjeliku, a razmjerno malu srž.

Stanište
--------

Naseljava kserotermna staništa, pretežno na vapnencu, dolomitu i serpentinu, većinom na toplijim ekspozicijama, brdskog i gorskog pojasa. Tvori čiste ili miješane sastojine.

Rasporstranjen je u srednjoj i južnoj Evropi i zapadnoj Aziji.

Ekološka svojstva
-----------------

Vrsta je polusvjetla, može podnijeti postranu zasjenu obližnjeg drveća. Pomladak treba dosta svjetla za razvoj, ipak podnosi više zasjene od pomlatka običnog bora. Što je sastojina kvalitetnija, zahtjevi za svjetlom su manji. Otporan je na sušu te dobro podnosi mraz. Umjereno je osjetljiv na zimske studeni. Nije osjetljiv na dim, tvorničku prašinu i štetne plinove pa je pogodan za osnivanje zelenih površina u blizini industrijskih centara. Vrlo je značajan za pošumljavanje, jer je skroman u zahtjevima na vodu i svojstva tla. Popravlja tlo, podnosi sušu, žegu i buru.

Varijeteti i forme
------------------

Crni bor ima ima više varijeteta i formi. U Hrvatskoj rastu *Pinus nigra var. austriaca* – austrijski crni bor i *Pinus nigra var. dalmatica* – dalmatinski crni bor (Brač, Hvar i Pelješac). Postoje i krimski, kalbrijski, balkanski, zlatiborski varijeteti crnog bora.

Vanjske veze
------------

### Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Crni bor** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Pinus nigra** |
**Regija Crno More** (turski: *Karadeniz Bölgesi*) je jedna od sedam geografskih regija Turske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ona se prostire po sjeveru zemlje, duž obala Crnog mora (Karadeniz). 

Sa zapada graniči sa Regijom Marmara, sa juga sa Regijom Centralna Anadolija, sa jugoistoka sa Regijom Istočna Anadolija i sa istoka sa Gruzijom. Za antike pa i kasnije taj kraj bio je poznat pod imenom Pont.

*Regija Crno More* ima površinu od 116 239.68 km² i ukupno 7 547 841 stanovnika.  
Ona ima strmu, stjenovitu obalu, kroz koju se većina rijeka probija do mora po uskim klancima. Svega nekoliko većih rijeka sa svojim pritokama, probija se kroz Pontijske planine (Dogu Karadeniz Dağları), i formira šire kotline. Tako da je pristup prema unutrašnjosti zemlje ( Anadolija) ograničen na tih nekoliko kotlina, jer planine, čiji vrhovi dosežu 1 525 do 1 800 m na zapadu sve do 3 000 do 4 000 m na istoku (Kaçkar Dağları), formiraju gotovo neprekinuti zid koji odvaja obalu od unutrašnjosti. Više padine okrenute prema sjeverozapadu često su obrasle gustom šumom. Zbog tih prirodnih uvjeta, crnomorska obala je historijski bila izolirana od Anadolije.

Zbog svih tih uvjeta - *Crnomorska regija* ima dobro razvijenu poljoprivredu, a dio na zapadu i rudarstvo i tešku industriju.

Klimatske karakteristike
------------------------

Klima u *Regija Crno More* je vlažna subtropska tako da kiši tokom cijele godine. Tako da ta regija sa prosječnih 2 500 mm ima naviše padalina u Turskoj. Ljeta su topla i kišna a zime svježe i vlažne. Snijeg je uobičajen između decembra i marta, uobičajeno sniježi tjedan do dva, ali ima zima kad to traje puno dulje.

Vode Crnog mora su uvijek svježe, variraju od 8° do 20 °C tokom ljeta.

Provincije Regija Crno More
---------------------------

*Crno More* je administrativno podjeljena na 18 provincija.

* Provincija Amasya
* Provincija Artvin
* Provincija Bartın
* Provincija Bayburt
* Provincija Bolu
* Provincija Çorum
* Provincija Düzce
* Provincija Giresun
* Provincija Gümüşhane
* Provincija Karabük
* Provincija Kastamonu
* Provincija Ordu
* Provincija Rize
* Provincija Samsun
* Provincija Sinop
* Provincija Tokat
* Provincija Trabzon
* Provincija Zonguldak

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Administrative units*" (engleski). GeoHive. Pristupljeno 12. 09. 2013.

Vanjske veze
------------

* *Administrative units* (`en`)
**Skupština pravoslavnih episkopa Francuske (AEOF)** okuplja pravoslavne episkope Vaseljenske, Antiohijske, Ruske, Srpske, Rumunske, Bugarske i Gruzijske patrijaršije, pravoslavnih eparhija na teritoriji Francuske.

Istorija
--------

Zbog ostvarenog jedinstva pravoslavnih u ovoj skupštini ona sebe naziva i **Pravoslavna crkva u Francuskoj**. Pravoslavna crkva u Francuskoj je jedan od najboljih ilustracija dijalektike jedinstva u različitosti. Jedinstvo Pravoslavne crkve u Francuskoj je jedinstvo i zajedništvo vernika, bez obzira na njihovo članstvo u eparhijskim crkvama. Eparhija u okviru pravoslavlja nikada se ne doživljava kao izraz uniformnosti. Raznolikost izraza je bez sumnje veliko bogatstvo. To rezultira različitost zajednica i parohija različitih tradicija Pravoslavne crkve, svaki sa sopstvenim iskustvima, karakteristike i tradicijom kao izvor bogatstva za sve. Olivije Kleman je savršeno ilustrovao to u svojoj knjizi *Retrospektiva pravoslavnog prisustva u Francuskoj*.

Stvaranje Stalne konferencije pravoslavnih episkopa Francuske 1967. godine pod predsedništvom mitropolita Meletija, u vreme egzarha vaseljenskog patrijarha, bio je početak ovog procesa približavanja. Saradnja je potvrđena, poboljšana i proširena u 1997. godine osnivanjem Skupštine pravoslavnih episkopa Francuske. Ovo iskustvo predstavlja značajan reper u pogledu pan-pravoslavne saradnje, u stalnom procesu organizovanja pravoslavne dijaspore. 

Osim bilateralnih odnosa koji mogu da održavaju i razvijaju pravoslavne eparhije u Francuskoj sa hrišćanskim zajednicama, kao sa drugim religijama i sa organima vlasti, Skupština pravoslavnih episkopa Francuske je sada u potpunosti priznata kao zvanični organ za saradnju i zastupanje kanonskih pravoslavnih episkopa u Francuskoj.

Predstavnik Skupštine pravoslavnih episkopa Francuske je kopredsedavajući sa predstavnicima Konferencije episkopa Francuske (Katoličke crkve) i Protestantske federacije Francuske (protestantska) u Savetu hrišćanskih crkava u Francuskoj (CECEF). Oni održavaju bliske i redovne odnose, poverenja i saradnje sa raznim organima Francuske i sa predstavnicima drugih religija u Francuskoj.

Izvori
------

1. ↑  AEOF.fr, Pristupljeno 25. 4. 2013.
2. ↑  Eglise Orthodoxe en France :: Assemblée des Évêques Orthodoxes de France (AEOF) :: présentation, président, évêques membres, commissions, liens :: Église orthodoxe de France (... Arhivirano 2011-05-19 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 25. 4. 2013.

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična stranica AEOF
Tav
**Tav** (תו) je 22. i zadnje slovo hebrejskog pisma i ima brojčanu vrijednost od 400. U modernom hebrejskom pismu se ne razlikuje između slova Tet i Tav. Po međunarodnoj fonetskoj abecedi se Tav izgovara kao [t]. 
Prije se pravila razlika (ovisno o Dagešu) između *tvrdom* i *mekom* Tav-u, pri čemu se mekani Tav odgovara engleskom *th* θ. Akademska transliteracija mekanog Tav je „ṯ". Iako se često transkribira kao *th*.

Povijest
--------

Tav je suglasnik čiji je pismeni oblik nastao iz jednog obilježja (x ili +), to značenje Tav-a se održalo u knjizi proroka Ezehijela (9,4 9,6) i u knigi Hioba (31,35). Od slova Tav-a nastalo je grčko slovo Tau i latinsko slovo T.

Primjeri
--------

* תלמוד Talmud „nauk"
* תורה Tora „pouka" (vidi: Petoknjižje)
* תל אביב Tel Aviv „Proljetni brežuljak", naziv grada u Izraelu
* תאטרון (theatron) kazalište (*tav* kao transkripcija za *θ* u grčkoj riječi θέατρον *theatron*)

Šifra znaka
-----------

|   | Unicode | HTML | izgledovisi o pregledniku | poveznice((eng.)) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| k. točka | naziv | kod | entitet |
| slovo *ת* | U+05ea | HEBREW LETTER TAV | `&#x05ea;` | *nema* | ת | detaljni podacitest preglednika |

 Moguće je da se slova u gornjoj tablici neće ispravno prikazati ako odgovarajući fontovi nisu instalirani na vašem računalu i preglednik (*browser*) nije ispravno podešen. Poveznice *test preglednika* omogućuju provjeru ispravnosti prikaza i postavki računala.

U standardu ISO 8859-8 simbol ima kod 0xfa.

| * p
* r
* u
Hebrejsko pismo |
| --- |
| 
Alef א ·
Bet ב ·
Gimel ג ·
Dalet ד ·
He ה ·
Vav ו ·
Zajin ז ·
Het ח ·
Tet ט ·
Jod י ·
Kaf כ ך ·
Lamed ל ·
Mem מ ם ·
Nun נ ן ·
Sameh ס ·
Ajin ע ·
Pe פ ף ·
Cade צ ץ ·
Kof ק ·
Reš ר ·
Šin ש ·
Tav ת
 |

***Tav*** na Wikimedijinoj ostavi
Velika palača u moskovskom Kremlju 1982. i 2008. godine. Nekadašnja slova "CCCP" koja su označavala inicijale Sovjetskog Saveza su zamijenjena sa četiri grba Rusije.
**Dekomunizacija** je izraz pod kojim se u najširem smislu podrazumijevaju nastojanja da se uklone elementi nekadašnjeg komunističkog poretka u bivšim, odnosno post-komunističkim državama nastalim slomom komunizma u Istočnoj Evropi i raspadom Sovjetskog Saveza, a što može podrazumijevati ukidanje socijalističke ekonomije i na komunističkoj ideologiji temeljenih zakona, političkih i kulturnih institucija te "komunističkog" mentaliteta. U svom užem značenju se pod dekomunizacijom podrazumijeva lustracija nekadašnjih komunističkih kadrova, odnosno proces koji je trebao biti analogan denacifikaciji u Njemačkoj iza drugog svjetskog rata.

Dekomunizacija je provođena u svim tim zemljama, ali su njen intenzitet, trajanje i krajnji dosezi varirali ovisno o raznim geografskim, kulturnim, ekonomskim i političkim okolnostima. Sve post-komunističke zemlje su načelno ukinule komunistički jednopartijski sistem i zamijenile ga višestranačjem, a plansku državnu privredu zamijenile sistemima u većoj ili manjoj mjeri temeljenim na privatnom vlasništvu i tržišnoj utakmici; gotovo sve su nazive državnih institucija "očistile" od nekadašnjih komunističkih simbola i terminologije. Dio post-komunističkih država je svoje odricanje od komunističke ideologije naglasio i formalnim zakonima kojima se zabranjuje propagiranje komunističke ideologije, djelovanje komunističkih partija i korištenje komunističkih simbola. Međutim, u svima njima postoje kritike, koje posebno stižu iz desničarskih i nekadašnjih antikomunističkih krugova, kako sve te mjere nisu dovoljne, odnosno kako su brojni ekonomski, socijalni, politički i drugi problemi s kojima su suočene te zemlje posljedica nedovoljno radikalnog obračuna sa nositeljima komunističkog poretka, mnogi od kojih su se u doba tranzicije relativno lako transformirali u novu post-komunističku elitu koja zloupotrebom institucija i resursa bivšeg režima podriva novi demokratski poredak.
**Campo Marzio** (akronim **R. IV.**) je četvrti od 22 riona talijanskog glavnog grada Rima, koji leži na lijevoj obali rijeke Tibar. On je bez sumnje jedan od najznačajnijih kvartova u historiji Rima, koji je još od srednjeg vijeka gusto naseljen.

Historija
---------

Za Antičkog Rima taj teren uz Tibar zvan je Marsovo polje (Mars je bio bog rata) jer je bio namjenjen vojsci koja je tu vježbala. Upravo na tom terenu je car August odlučio izgraditi svoj Ara Pacis (Oltar veličanstvenog mira) kako bi ovjekovječio uspjeh svoje vladavine.

Danas je Ara Pacis sačuvana unutar velike stakleno-mramorne konstrukcije koju je projektirao američki arhitekt Richard Meier, u toj je zgradi također smješten i muzej i izložbeni prostor.

Campo Marzio je za renesanse bio je jedno od rimskih područja koje se najviše promijenilo i doživjelo najveće promjene. Tokom 15. vijeka papaPavao II. probio je i uredio glavnu ulicu Via Lata, koja se danas zove Via del Corso. Nešto kasnije je papa Siksto IV. dao da se podigne Most Sisto kojim je povezao Campo Marzio sa Janiculumom na drugoj obali. Za pontifikata pape Julija II. izgrađene su paralelne ulice duž obje obale Tibera, Via Giulia u Campu i Via della Lungara duž desne obale.

Na incijativu pape Lava X, 1518. podignuta je još jedna ravna ulica između Mosta Sant'Angelo i Porta del Popolo Via Leonina, kasnije je preimenovana u Via di Ripetta. Nekoliko godina kasnije probijena je i treća ulica takozvanog Tridenta Via del Babuino. U međuvremenu se Rione Campo Marzio, kao i ostali centar Rima, polako popunjavao palačama aristokratskih familija i kardinala, crkvama i javnim spomenicima. Tokom 18. vijeka počela se oblikovati Piazza di Spagna koja je izrasla u jedan od najljepših i najpitoresknijih rimskih trgova.

Nakon što je grad Rim postao glavni grad Kraljevine Italije 1870. došlo je do novog i značajnog graditeljskog vala, tad je podignut masivni zid duž keja uz Tibar. Izgrađena su dva nova mosta Margherita i Cavour i podignut Augustov trg.

Izvori
------

1. 1 2  „IV Municipio" (talijanski). Laboratorio Roma. Arhivirano iz originala na datum 2015-01-16. Pristupljeno 12. 4. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Rione Campo Marzio*" (engleski). Visit Lazio. Pristupljeno 12. 4. 2018. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Campo Marzio*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Rione Campo Marzio* (`en`)

| * p
* r
* u
Rajoni Rima |
| --- |
| I - Monti • II - Trevi • III - Colonna • IV - Campo Marzio • V - Ponte • VI - Parione • VII - Regola • VIII - Sant'Eustachio • IX - Pigna • X - Campitelli • XI - Sant'Angelo • XII - Ripa • XIII - Trastevere • XIV - Borgo • XV - Esquilino • XVI - Ludovisi • XVII - Sallustiano • XVIII - Castro Pretorio • XIX - Celio  • XX - Testaccio • XXI - San Saba • XXII - Prati |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 139727233

 |
**Romantična komedija** ili, rjeđe, **ljubavna komedija**, je izraz koji u svoj najširem smislu označava sva scenska djela koja pripadaju žanru komedije sa time da u njima značajan element zapleta predstavlja ljubavni odnos ili osjećaji dvoje glavnih protagonista. U svom užem, odnosno mnogo češće korištenom smislu, pod time se podrazumijeva specifičan filmski žanr koji kombinira žanrovske odrednice filmske komedije i ljubavnog filma. U svojem još užem smislu se pod time podrazumijeva filmski žanr sa "neslužbenim pravilima" koji se etablirao u klasičnom Hollywoodu, a za koga se ponekad koristi i engleska skraćenica **romcom** (od riječi *romantic comedy*).

Vanjske veze
------------

* Romantic Comedy Movies - from the 1940s to future releases, with box office performance The Numbers
* Market Performance of Romantic Comedies in United States - year-by-year analysis of box office performance of romantic comedies The Numbers
* Romantic Comedy Movies - Top 290 (1978–present) by Box Office Mojo
* Top Rated Romance Titles Arhivirano 2008-05-09 na Wayback Machine-u by IMDB
**Skulptor**, **kipar** ili **vajar** je vrsta likovnog umetnika. Vajar je umetnik koji misli i stvara u trodimenzionalnosti - skulptura, jer kao što je crtaču dovoljna samo linija, slikaru bela površina, vajaru treba sve to ali i volumen, jer on u svemu traži, pre svega lepotu koja je nastala skladnim odnosom između, visine, širine i dubine.

Vajar rukama ili raznim alatima, u zavisnosti od materijala u kome radi, modelira ili vaja, kao što slikar slika ili crtač crta.

Vajar koristi mnoge vajarske tehnike kao na primer vajanje u glini ili gipsu a zatim, livenje odlivanje u bronzi a pored toga koristi i slikarske tehnike. Po tome sa kojim materijalima vajari dele mogu biti oni koji rade sa kamenom, keramikom sa drvom, ili metalima- bronzom, gvožđem. U srednjem veku klesari bili su visoko specijalizovane zanatlije koji su vladali znanjima iz geometrije i graditeljske tehnologije. Svoj rad su obeleževali posebnim znakovima u kamenu. 

Sa opadaljem cehovckog obrazovanja i premeštanjem vajarskog obrazovanja na akademije se vajarska priprema koncentrisala na crtanje i modelovanje. definitinno izvođenje plastike je bilo povereno zanatlijama. Između autora i dela se stavlja dalji elemenat izvođač koji izvodi delo mehanički i ponekad virtuozno ga reprodukujući. To je značilo odeljivanje vajara od dela i po nekada male ali jako značajne promene na delu. Tokom 19. veka je bio vajar koji je radio sam svoja dela sasvim izniman. Od preloma veka pojavljuje se sve više vajara koji su prolazili zanat klesanja i kamenorezača (klesanje u kamenu je do danas deo vajarskog obrazovanja u akademijama). Iako današnji vajar ne može da zaobiđe pomoć i rad klesara ili nekog drugog zanatlije on to danas ipak sam završava u poslednjim fazama izvođenja skulptura. 

Vajar se, od slikara ili crtača ne razlikuje samo po tome što stvara delo u tri dimenzije - skulpturu, već i po tome što je u njegovom radu, pored kreativnog mišljenja i oka, značajan udeo imaju i ruke jer on celom šakom i prstima, gnječi i oblikuje glinu, ili dletom preoblikuje kamen, nastojeći da obuhvati i dubinu, treću dimenziju njegovog dela.

Veze
----

* Vajarstvo
* Istorija umetnosti
* Umetnost

***Skulptor*** na Wikimedijinoj ostavi
Saint-Tropez
**Sen Trope** (fr. *Saint-Tropez*, prov. *Sant Tropetz*) je mala luka u francuskom departmanu Var. Nalazi se na Azurnoj obali. 

U mestu živi oko 5.500 ljudi. Tokom godine, Sen Trope poseti oko 5 miliona turista. 

Ovo ribarsko selo se u 19. veku transformisalo u okupljalište umetnika. Od 1950. ovde su počeli da dolaze bogataši, a mesto je dobilo imidž ekskluzivnosti. Imena koja se vezuju za Sen Trope su Brižit Bardo i glumac Luj de Fines (poznat po seriji filmova „Žandar iz Sen Tropea"). Sen Trope je poznat po svojim klubovima, restoranima i luci za jahte.

Umetnici i Sen Trope
--------------------

U istoriji moderne umetnosti Sen Trope ima značajno mesto. Slikar Pol Sinjak je „otkrio" ovo mesto prepuno svetlosti i tu doveo slikare poput Matisa, Bonara, Markea. Ovde se razvijalo slikarstvo od poentilizma do Fovizma. Svedočanstva o ovom vremenu se čuvaju u lokalnom muzeju (*Musée de l'Annonciade*). I danas ovde se okupljaju i žive umetnici.

Galerija
--------

* Luka
* Stara luka
* Zaliv blizu grada
* Sen Trope - slika Pola Sinjaka

Spoljašnje veze
---------------

***Saint-Tropez*** na Wikimedijinoj ostavi

* Turistički biro Arhivirano 2007-05-29 na Wayback Machine-u
Koordinate: 44°45′N 11°00′E﻿ / ﻿44.750°N 11.000°E﻿ / 44.750; 11.000

Karta Romagne sa administrativnim podjelama (bez novih teritorija)
**Romagna** (romanjolski: *Rumâgna*) je historijska regija Italije čije područje otprilike odgovara jugoistočnom dijelu današnje regije Emilia-Romagna. Tradicionalno se graničila sa Apeninima na jugozapadu, Jadranom na istoku te rijekama Reno i Sillaro na sjeveru i zapadu. Najveći gradovi oblasti su Ravenna, Cesena, Faenza, Forlì, Imola, Rimini i Grad San Marino (San Marino je samostalna država u historijskoj regiji Romagna). Regija se nedavno proširila sa pripajanjem sedam općina (Casteldelci, Maiolo, Novafeltria, Pennabilli, San Leo, Sant'Agata Feltria, Talamello) iz regije Marche, a u kojima se govori romanjolski dijalekt.

Etimologija
-----------

Caveja, simbol Romagne
Naziv *Romagna* dolazi od latinske riječi *Romània*, koja je ispočetka bila opći naziv za "zemlju koju nastanjuju Rimljani", a koja se prvi put pojavljuje u latinskim dokumentima iz 5. vijeka. Kasnije je dobila uže značenje i odnosila se na "teritoriju pod istočnorimskom vlašću", a čiji su se građani zvalji Rimljanima (*Romàioi* na grčkom) i smatrali nasljednicima carskog Rima. Tako se izraz *Romània* počeo koristiti za teritoriju Ravenskog egzarhata nasuprot drugih dijelova Sjeverne Italije pod langobardskom vlašću, a koje su se zvale *Langobardija* i *Lombardija*. *Romània* je kasnije postala *Romandìola* na vulgarnom latinskom, a što znači "mala Romània", te postala *Romagna* u suvremenom dobu.

Izvori
------

1. ↑  Marche addio: all'Emilia Romagna sette Comuni dell'Alta Valmarecchia Corriere della Sera, 29. VII 2009 (na italijanskom)
2. ↑  Romània e Romagna Arhivirano 2009-05-21 na Wayback Machine-u Rione Madonna delle stuoie (na italijanskom)

Vanjske veze
------------

* "Other Romagna", a local institution
* *La Romagna* (`it`)
* RomagnaOggi.it, a newspaper serving the region online (`it`)
* Romagna2020.it, official website of a local committee promoting a 2020 Olympics bid  Arhivirano 2018-11-27 na Wayback Machine-u (`it`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 312587058
* GND: 4050474-8

 |
Brončana boca sa srebrnim umecima, Kina,3. stoljeće p.n.e.
**Tauširanje** ili **damasciranje** je zlatarska tehnika ulaganja mekanog i drukčije obojenog metala u udubljenja na tvrđem metalu. Ova tehnika bila je posebno razvijena u Damasku (po kome je i dobila ime).

Kao osnovni metal najčešće se koristi čelik, bronca ili cinkova legura, a umeci su najčešće od srebra, zlata, bakra ili mesinga. Osim umetanja, metal se može na drugi metal i zalemiti mekim ili tvrdim lemom, ili se pak osnovni metal može odgovarajućim alatima pripremiti kako bi na sebe prihvatio tanki lim ili foliju od umetnutog metala.

Zlatari su ovu skupu tehniku koristili za ornamentiranje svih dijelova hladnog i vatrenog oružja, a motivi su bili oznake vjere, podaci o majstoru ili naručiocu, te vrijeme izrade.

Historija
---------

Najraniji primjeri tehnike potječu iz bončanog doba, primjerice, ploča s prikazom neba iz Nebre (oko 1600. p.n.e.), ili Sunčeva kola iz Trundholma (oko 1400. p.n.e.). Kasnije se ova tehnika proširila i u Aziji, a u Evropi se opet javlja u merovinško doba, posebice u 7. stoljeću kod Alemana, Franaka i Tiringijaca.

Danas ovu staru tehniku prakticira vrlo malen broj zlatara.

Izvori
------

* Untracht,O. Metal techniques for craftsmen,New York 1968.
* Wilfried Menghin (Hrsg.): *Tauschierarbeiten der Merowingerzeit.* Museum für Vor- und Frühgeschichte, Staatliche Museen zu Berlin – Preußischer Kulturbesitz. Berlin 1994, ISBN 3-88609-200-3.
* Jochem Wolters: *Zur Geschichte der Goldschmiedetechniken. Texte, Bilder, Analysen.* Sonderveröffentlichung von gold + silber - uhren + schmuck. Leinfelden-Echterdingen, o. J. (ca. 1985).
* Benno Urbon: *Die hohe Kunst der Tauschierung bei Alamannen und Franken: Untersuchungen zur Technik und ein Katalog aller tauschierten Funde in Württemberg und Hohenzollern .* Gesellschaft für Vor- und Frühgeschichte in Württemberg und Hohenzollern, Stuttgart 1997.

Vanjski linkovi
---------------

* Beyars Kunstlexikon Arhivirano 2014-01-02 na Wayback Machine-u
* Mikenski primjeri tauširanja Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u
* Tauširanje u zlatu na ploči iz Nebre Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u

Vidi još
--------

* Filigran
* Graviranje
* Nijelo
* Kloazoniranje
* Rovašenje
Ne poistovijećivati sa Pljačka.
Ulični razbojnik napada vozače automobila, Rio de Janeiro, 2003.
**Razbojništvo** u najširem smislu predstavlja zakonom i običajima protivno oduzimanje tuđe imovine korištenjem prinude, tj. nasiljem ili ozbiljnom prijetnjom nasilja protiv osoba od koje se imovina oduzima. Korištenje nasilja, odnosno činjenica da je žrtva odmah svjesna oduzimanja svoje imovine ga razlikuje od obične krađe; neposredno korištenje fizičke sile ili nedvosmislena prijetnja ga razlikuje od iznude ili ucjene koja ne mora uvijek imati nasilnu komponentu ili prijetnju po nečiji fizički integritet.

Razbojništvo predstavlja jedan od najstarijih oblika kriminala, koji se razvio od pljačkaških pohoda na suparnička plemena u prahistorijskom dobu. Prve države, kao i njihov represivni i kaznenopravni aparat, su velikim dijelom nastali upravo u nastojanju da se razbojništvo ukloni i suzbije; tokom najvećeg dijela pisane historije je razbojništvo predstavljalo ozbiljan problem po razvoj trgovine, kao i čest povod za izbijanje ratova i oružanih sukoba. S druge strane su razbojnici, pogotovo kada su njihove žrtve bili pripadnici "tlačiteljskih" tuđina i pripadnika viših klasa bili veličani kao borci za slobodu i socijalnu pravdu, a što je posebno došlo do izražaja u 19. vijeku.

Danas se razbojništvo javlja u nizu oblika - od običnog uličnog razbojništva, preko otmica automobila (carjacking), pomorske piraterije, otmica aviona, kao i možda najspektakularnijeg u obliku pljački vlakova i banaka.

Veze
----

* Hajduci
* Barun-razbojnik
* Odmetnik

Literatura
----------

***Razbojništvo*** na Wikimedijinoj ostavi

* Allen, Michael. (2005). *Textbook on Criminal Law*. Oxford: Oxford University Press. ISBN 0-19-927918-7.
* Criminal Law Revision Committee. 8th Report. Theft and Related Offences. Cmnd. 2977
* Griew, Edward. *Theft Acts 1968 & 1978*. London: Sweet & Maxwell. ISBN 0-421-19960-1
* Ormerod, David. (2005). *Smith and Hogan Criminal Law*, London: LexisNexis. ISBN 0-406-97730-5
* Smith, J. C. (1997). *Law of Theft*. London: LexisNexis. ISBN 0-406-89545-7
Obojane plohe korištene kao testni obrazac, nekada korištene za testiranje signala kada nema TV-programa.
**Televizija u boji** je izraz kojim se u najširem smislu opisuje tehnologija koja omogućuje bilježenje, prijenos i reprodkuciju televizijskog video-signala u boji. Obično se koristi u kontekstu historije televizije, s obzirom da se posljednjih nekoliko decenija televizija gotovo uvijek koristi u boji.

U svom najosnovnijem obliku, TV-emisija u boji se može stvoriti emisijom tri monokromatske slike - odnosno tri slike u različite boje - crvena, zelena i plava (engleski: , skraćeno RGB). Kada se prikazuju zajedno ili velikom brzinom uzastopce, te slike zajedno stvaraju sliku u boji za gledatelja.

Jedan od najvećih tehničkih izazova za uvođenje boje u sisteme zemaljske televizije je bilo nastojanje da se očuva širina frekventnog opsega, s obzirom da je boja zahtijevala čak tri put veću širinu od one za standarde crno-bijele slike, kao i da se ne koristi prevelika količina radio spektra. U SAD je nakon dugotrajnih istraživanja Odbor za nacionalne televizijske sisteme  odobrio sistem elektronske televizije koji je razvila kompanija RCA, a koji je kodirao informaciju o boji razdvojeno od informacija o svjetlini slike te tako značajno smanjio rezoluciju informacije o boji i uštedio širinu frekventnog opsega. Svjetlina je ostala kompatibilna sa crno-bijelim televizijskim aparatima snižene rezolucije, dok su televizijski aparati u boji mogli dekodirati dodatne informacije signala i stvoriti prikaz u boji snižene rezolucije. Visoka rezolucija crno-bijelih i niža rezolucija slika u boji je u oku mogla stvoriti sliku u boji naizgled visoke rezolucije. Tako je standard NTSC predstavljao značajno tehničko dostignuće.

Iako je potpuno elektronska televizija u SAD uvedena 1953. godine, visoka cijena aparata i malen broj programa u boji je značajno usporio njeno širenje na tržište. U Francuskoj je 1950-ih uveden sistem poznat kao SECAM, da bi u susjednoj Zapadnoj Njemačkoj bio razvijen novi, usavršeni sistem zvan kao PAL. Gotovo svuda u svijetu se televizija u boji počela emitirati sredinom ili u drugoj polovici 1960-ih, da bi do sredine 1970-ih postala standard. Televizori u boji su tada već postali toliko pristupačni da ih se do sredine 1970-ih prodavalo više nego televizora sa crno-bijelom slikom. 

Do kraja 1970-ih crno-bijela televizija se prikazivala na lokalnoj razini ili u zabačenim područjima, a od početka 1980-ih je kao tehnologija postala domena crno-bijelih video monitora, odnosno koristila se isključivo za potrebe televizijske produkcije ili post-produkcije.

Izvori
------

1. ↑  National Television System Committee (1951–1953), [Report and Reports of Panel No. 11, 11-A, 12–19, with Some supplementary references cited in the Reports, and the Petition for adoption of transmission standards for color television before the Federal Communications Commission, n.p. 1953], 17 v. illus. diagrams. tables. 28 cm. LC Control No.:54021386 Library of Congress Online Catalog
2. ↑  Butler, Jeremy G. (2006). *Television: Critical Methods and Applications*. Psychology Press. str. 290. ISBN 9781410614742.

Također
-------

* Film u boji
*Za grupa planina Taurus na mjesecu, v. Montes Taurus. Za planinu Taurus blizu Cold Springa u državi New York, v. Bull Hill.*
Direktaş, Yedi Göller (Sedam jezera), Ala Dağlar.
Vrh Demirkazıka u provinciji Nigde
**Taurske planine** (tur. *Toros Dağları*) je grupa planina u južnoj Turskoj, odakle se Eufrat i Tigris slijevaju u Siriju i Irak. Ono dijeli mediteransku obalnu regiju južne Turske od Anadolijske visoravni.

Sistem planina se pruža zakrivljen od jezera Egirdir na zapadu do Eufrata i Tigrisa na zapadu. Ima mnoge vrhove iznad 3000–3700 m. Taurske planine se dijeli na četiri lanca:

* Beydaglari lanac, zapadni, najviši vrh Kizlarsivrisi (3086 m)
* Aladaglar lanac, centralni, najviši vrh Demirkazik (3756 m)
* Bolkar lanac, jugoistočni, najviši vrh Medetsiz (3524 m)
* Munzur lanac, sjeveroistočni, najviši vrh Akbaba (3462 m)
	+ Mercan lanac, dio Munzura

Najviši vrh Taurskih planina je Demirkazık.

Eksterni linkovi
----------------

***Taurus (planine)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Taurus Mountains TaurusMountains.org Arhivirano 2012-01-22 na Wayback Machine-u

Koordinate: 37°00′N 33°00′E﻿ / ﻿37.000°N 33.000°E﻿ / 37.000; 33.000
**Siguatepeque** je grad od 69,660i općina (municipio) od 105,732 stanovnika u sredini Hondurasa u Departmanu Comayagua.

Geografske karakteristike
-------------------------

Siguatepeque leži u kotlini okružen planinama na nadmorskoj visini od 1,066 metara, od glavnog grada Tegucigalpe 
udaljen je 87 km sjeveroistoistočno.Da se doista nalazi u planinskom kraju govori i njegovo ime, koje je sintagma od nahuatlanskih riječi *cihuatl* (žena) + 
*tepec* (brdo) = žena brdo, bolje rečeno žena od brda odvaljena.

### Klima

Klima je umjerena i svježa zbog i velikih šuma koja ga okružuju, pa je to kraj sa tri godišnja doba. Za kišnog perioda između maja i novembra prilično je hladno, i u međuperiodu između novembra i februara je prohladno temperatura ponekad zna biti 8 °C. Toplo je za sušnog perioda od februara do maja, tad je temperatura tipična tropska oko 32 °C. Prosječno padne od 1200 do 1300 mililitara kiše.

Historija
---------

Siguatepeque su osnovali 1689. španjolski kolonisti kao religijski centar. Iako je njegova geneza znatno starija, jer je jedno od najvažnijih autohtonih naselja koje su osnovali Maje i Lenke u dolini Comayagua i kraju uz jezero Yojoa, o čemu svjedoče arheološki ostaci pronađeni u tom sektoru. 
Od 14. aprila 1861. egzistira kao općina pod Imenom *San José de Siguatepeque*, a od 12. novembra 1940. ima status grada u vlastitom okrugu.

Privreda
--------

Pored poljoprivrede i prateće prehrambene industrije za ekonomiju grada značajno je šumarstvo, zbog velikih šuma u okolici. Siguatepeque zbog tog ima šumarski fakultet.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Honduras: Administrative Division*" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 4. 2019.
2. 1 2  „*Honduras*" (engleski). City population. Pristupljeno 14. 4. 2019.
3. ↑  „*Siguatepeque*" (španjolski). DB-city. Pristupljeno 14. 04. 2019.
4. 1 2 3 4 5  „*Siguatepeque (Honduras)*" (engleski). Ecu Red. Pristupljeno 14. 04. 2019.

Vanjske veze
------------

***Siguatepeque*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mi Siguatepeque* (`es`), (`en`)
Moderni televizor
**Televizor**, TV, je uređaj koji služi za gledanje televizijskog programa.
U televizijskom elektromehaničkom periodu, komercijalno napravljeni televizori su se prodavali između 1928. i 1934. u Ujedinjenom Kraljevstvu, Sjedinjenim Američkim Državama i Rusiji.

Prvi komercijalni elektronski televizori napravljeni sa katodnom cijevi su napravljeni u Telefunkenu, u Njemačkoj 1934. a slijede ih proizvođači u Francuskoj 1936. Velikoj Britaniji 1936. i Sjedinjenim Američkim Državama 1938.

Dijelovi televizora
-------------------

Moderni televizori se sastoje od ekrana, antene ili RF inputa, i tjunera. Prisustvo tjunera u televizoru (sada, digitalni televizijski tjuner), čini da se televizor razlikuje od monitora, koji prima signal koji je već procesiran. Dodatno, televizori imaju i zvučnike i teletekst. Većina modernih televizora ima i dodatne ulaze za: DVD plejere, konzole za video igre i slušalice. Pojedini najskuplji televizori imaju mogućnost primanja informacija sa interneta, kao što su vijesti sa berze, vremensku prognozu ili opće vijesti.

Većina televizora napravljenih od ranih 1980-ih takođe imaju infracrvene senzore da bi mogli detektovati signale poslane od daljinskog upravljača.

Tehnologije izrade ekrana
-------------------------

Televizori danas koriste različite ekranske tehnologije kao što su: CRT, LCD, plazma, DLP i odnedavno OLED.

Glavni proizvođači
------------------

* Južna Koreja LG
* Italija Mivar
* Japan Panasonic
* Nizozemska Philips
* Južna Koreja Samsung
* Italija Sèleco
* Japan Sharp
* Japan Sony
* Japan Toshiba
* Njemačka Telefunken
* Njemačka Grundig
* Njemačka Nordmende
* Njemačka SABA
* Francuska Thomson
* Italija MYTV

***Televizor*** na Wikimedijinoj ostavi
Rimski reljef. Salijevci nose svete štitove.
***Salijska pesma*** (lat. *carmen saliare*) jeste drevna pesma u saturnijskom stihu, zapravo bajalica, koju je u starome Rimu uz ples pevao sveštenički kolegij Salijevaca (lat. *salire* = skakati, plesati). Uz Arvalsku pesmu predstavlja najstariji spomenik rimskog pesništva. Na osnovu oblika i jezika pretpostavlja se da potiče iz 6. ili 5. veka pne. Možda se zapravo radi ne o jednoj, nego o više pesama, pa u tom slučaju govorimo o *carmina saliaria*. I pored komentara koje su pisali Lucije Elije Stilon Prekonin i drugi, sačuvani stihovi već u antici bili su nerazumljivi. Tako npr. Horacije kaže:

Salijsku Numinu pesmu ko hvali – a kao god ni ja –
reč ne razume, taj želi da ispadne jedini znalac...
Slično tome, Kvintilijan piše: "Salijske pesme njihovi vlastiti sveštenici jedva razumeju".

Malobrojni fragmenti koji su nam sačuvani, a čiji je tekst još u antici iskvaren, većinom odslikavaju starinski govor, kao što je intervokalsko *z* koje je kasnije rotacizmom prešlo u *r*. Među jezičkim odlikama teksta jesu sikonopirani imperativ *cante* umesto *canite* "pevajte" i naziv *divum deo* "bog bogova" za Jana (fragment 1), nepromenjen indoevropski oblik *tremonti* umesto klasičnog *tremunt* "tresu se" i ime *Leucesios* ili *Lucetius* za Jupitera (fragment 2). Međutim, utvrđivanje i samoga teksta i njegova značenja još uvek je predmet istraživanja. Jedna verzija teksta glasi ovako:

fragment 1:

*divum empta cante! divum deo supplicate!*
fragment 2:

*quome tonas, Leucesie, ... prae tet tremonti*
*quot ibe tet e nubi ... deiscunt tonare*
fragment 3:

*cozeulodorieso. omnia vero adpatula coemisse. ian cusianes duonus ceruses. dunus Ianusve vet pom melios eum recum*
**Ṣāliḥ ibn Tarīf** (arapski: صالح بن طريف; 744fl. 744 bio je drugi kralj berberske države/plemenskog saveza Berghouata, poznat i kao prorok i osnivač nove religije koju su ispovijedali njegovi sunarodnjaci. Njegovo originalno berbersko ime nije poznato. 

Ibn Haldun navodi kako je za vrijeme velikog Berberskog ustanka protiv kalifa Hišama i njegove omejadske dinastije Salih ustvrdio da je primio novu objavu od Boga, te je prenio u obliku 80 sura, te je tako nastao novi, berberski Kuran. Sebe je proglasio *Mahdijem*. Kada je navršio 47 godina je otišao na istok, obećavši da će se vratiti. Prije toga je svom Ilyāsu je poručio da javno ispovijeda islam i stupi u savez sa (tada već oslabljenim) Omejadima, ali da tajno ispovijeda njegovu vjeru sve dok država ne ojača. Njegov je unuk Yunus počeo javno ispovijedati njegovu vjeru.

Saliha arapski pisci osuđuju kao heretika, ali ga neki suvremeni berberski nacionalisti slave kao heroja i borca za slobodu od arapske vlasti.

Eksterni linkovi
----------------

* Članak o Berghouatama na francuskom Arhivirano 2009-04-03 na Wayback Machine-u
* Arabic biography of Salih Arhivirano 2005-10-14 na Wayback Machine-u
**Crno-bijeli gvereza** (lat. *Colobus guereza*) je crno-bijeli majmun Starog svijeta. Pripada u crno-bijele sakate majmune.

On je porijeklom iz zapadne, srednje i istočne Afrike, iz država kao što su: Kamerun, Nigerija, Ekvatorijalna Gvineja, Etiopija, Eritreja, Kenija, Tanzanija, Uganda i Čad. Vrsta se sastoji od nekoliko podvrsta koje se razlikuju u izgledu. Ima prepoznatljiv izgled, dugu bijelu dlaku preko obje strane leđa poznate kao plašt. Ima veliki bijeli rep čuperak.

Dva pripadnika crno-bijelih gvereza
Crno-bijeli gvereza je dnevna životinja šuma, živi i u listopadnim i zimzelenim šumama. To je prilagodljiva vrsta, koja se može nositi s poremećajem staništa i preferira srednju šumu u blizini rijeke ili jezera. Jede lišće, sjemenke, voće i člankonošce. U stanju je probaviti biljni materijal s visokim sadržajem vlakana sa svojim specijaliziranim želudcem i može jesti samo nekoliko biljnih vrsta odjednom. Love ga ptice grabljivice i neki sisavci, kao što su čimpanze i leopard.

Živi u društvenim skupinama od tri do petnaest jedinki. Te skupine obično uključuju dominantnog mužjaka, nekoliko ženki i mladunčadi. Nakon trudnoće od tek nešto više od pet mjeseci, mladunčad se rodi s ružičastom kožom i bijelim krznom, koje potamni u odrasloj boje za tri do četiri mjeseca. 

***Crno-bijeli gvereza*** na Wikimedijinoj ostavi
Scena na setu filma *Meat Market 3* gdje statisti glume zombije za vrijema zombi apokalipse.
**Zombijevska** ili **zombi apokalipsa** (engl. ) je hipotetska situacija u kojoj pandemija zarazne bolesti koja kod bolesnika izaziva gubitak intelektualnih sposobnosti, potiče iracionalno nasilje, kanibalizam ili slično, odnosno koja veliki dio ili većinu stanovništva pretvori u zombije, prouzroči kolaps društva ili civilizacije. Iako takvih situacija nije bilo u historiji, posljednjih decenija je zombi apokalipsa postala izuzetno popularan motiv u djelima science fiction i horor žanra.

Najpoznatija djela na temu zombi apokalipse
-------------------------------------------

### Knjige

* *World War Z*, humoristički roman Maxa Brooksa iz 2006. godine

### Stripovi

* *The Walking Dead*, strip Roberta Kirkmana iz 2003. godine

### Filmovi

* *Noć živih mrtvaca*, film iz 1968. godine, koji se smatra modelom, odnosno uzorom za gotovo sva kasnija djela žanra
* *28 dana kasnije*
* *Shaun of the Dead*

### Video igre

* *Dead Rising*, serija video-igara
* *State of Decay*
* *The Last of Us*

Vidi još
--------

* Zombie walk