recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Ukoliko ste tražili LGBT organizaciju iz Srbije, vidite članak Gej strejt alijansa.*
Oglasna tabla jedne od Gej strejt alijansi
**Gej strejt alijansa** (engl. ) je uobičajni naziv za učeničke i studentske organizacije u severnoameričkim srednjim školama i univerzitetima, koje imaju za cilj da osiguraju bezbedno okruženje za LGBT mlade i njihove „strejt" saveznike (LGBTA).

Cilj većine, ako ne i svih gej strejt alijansi, je da učine školu bezbednom i prijateljskom za sve studente bez obzira na seksualnu orijentaciju ili rodni identitet. One učestvuju u nacionalnim kampanjama za podizanje svesti, kao što su „Dan tišine", „Nacionalni kaming aut dan" kao i u lokalnim kampanjama. Mnoge gej strejt alijanse rade sa lokalnim odeljcima *Gej, lezbijske i strejt obrazovne mreže* (engl. ) ili organizacijama na nivou saveznih država kao što su *GSA mreže*. Registrovani broj gej strejt alijansi kod GLSEN-a je 2008. godine iznosio preko 4.000. Samo u Kaliforniji je bilo registrovano preko 762 gej strejt alijanse, na više od 50% srednjih škola u državi. Više od polovine saveznih država imaju jednu ili više organizacija na nivou države, koje rade sa gej strejt alijansama.

Prva gej strejt alijansa je osnovana 1988, u Konkordu na *Akademiji Konkorda*. Osnovao ju je Kevin Dženings, tvorac i predsednik *Gej, lezbijske i strejt obrazovne mreže*. Prva gej strejt alijansa u javnoj školi je osnovana u srednjoj školi „Njutn Saut", a osnovao ju je nastavnik Robert Parlin.

Nekoliko univerziteta je pokušalo da zabrani rad gej strejt alijansi. Jedan od najpoznatijih primera je *Univerzitet Tuoro*, koji je u septembru 2006. pokušao da ugasi gej strejt alijansu ukinuvši joj finansiranje. Nakon protesta i pritiska od strane *Odbora supervizora San Franciska*, organi univerziteta su poništili svoju odluku.

Izvan SAD, gej strejt alijanse se formiraju u Kanadi, Holandiji, Ujedinjenom Kraljevstvu, Bugarske i Meksiku.

Vidi još
--------

* Položaj LGBT osoba u Sjedinjenim Američkim Državama

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal LGBT***  |

* () Gay Straight Alliance
* () GSA Network
* () Gay, Lesbian and Straight Education Network (GLSEN) Official Site
* () MyGSA.ca Canadian GSA Directory
* () Gay/Straight Alliances: A Student Guide (Mass.)
* () Gay-Straight Alliances: A Handbook for Students, Educators, and Parents
* () Washington State GSA Network website Arhivirano 2012-08-04 na Wayback Machine-u
* () Queer Youth Alliance website (UK)
* () "Hineini: Coming Out in a Jewish High School", dokumentarni film iz 2005.
**Sejong Veliki** rođen kao **Yi Do** (Seul, 1335. - Seul, 1450. bio je četvrti monarh iz Dinastije Joseon koji je vladao Korejom od 1419. do 1450.

Za njegove vladavine kultura je dosegla vrhunac, dovršeno je puno jednostavnije korejsko fonetsko pismo - Hangul, koje se još uvijek koristi. Ono je kasnije olakšalo je opismenajvanje širokih masa.

Biografija
----------

Kao i njegovi prethodnici monarsi iz Dinastije Joseon i Sejong je poduzeo korake za smanjenje svjetovne moći i bogatstva budističkih prelata. Broj korejskih budističkih crkvenih redova je 1424. smanjio sa sedam na dva, a ograničio je i broj dozvoljenih hramova i redovnika u zemlji. Pa ipak, njegova 
represija nad budizmom ponekad je bila manja od političke klime i zahtjeva njegovih savjetnika.

Kako je u privatnom životu bio budist, Sejong je pokušao uravnotežiti državnu religiju neokonfucionizma sa dotadašnjom vjerskom praksom, u zemlji u kojoj je još uvijek bilo (privatno) puno budista, pa je bio i više nego tolerantan.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Sejong, Korean ruler*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 12. 09. 2019.

Vanjske veze
------------

***Sejong Veliki od Joseona*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Sejong, Korean ruler* ()

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Kralj Joseona (1419. - 1450.)** | Nasljednik: |
| **Taejong** | **Munjong** |
Službeni pasoš Sjedinjenih DržavaSlužbeni pasoš Ruske Federacije
**Službeni pasoš** ili **putovnica** (fr. ) posebna je putna isprava, koja se saglasno zakonima o putnim ispravama svake države izdaje službenicima konzularnih ili diplomatskih predstavništava države koji deluju na službenim poslovima u inostranstvu ili međunarodnim organizacijama. Ovakva isprava se dodeljuje osobama koje nisu obuhvaćena punim obimom diplomatskih imuniteta i privilegija, pre svega višim državnim službenicima, funkcionerima na položajima i, u skladu sa zakonom države pošiljaoca, drugim rukovodećim radnicima sa posebnim ovlašćenjima u drugim državnim organima, kada putuju u inostranstvo službenim poslom, koji zahteva posedovanje službenog pasoša i ovog vida zaštite, u skladu sa zakonima ili propisima. 

Nosioci službenog pasoša, po pravilu, poseduju sve imunitete i privilegije definisane Bečkom konvencijom o konzulranim odnosima iz 1963. godine. Ovo uključuje imunitet od građanske i upravne jurisdikcije te sve poreske i druge finansijske, carinske i imigracione olakšice u svrhu nezavisnog i samostalnog vršenja svojih obaveza van jurisdikcije države primaoca, a u interesu države pošiljaoca. Za razliku od diplomatskog imuniteta koji je apsolutan (u krivično-pravnom pogledu), kao i neprekidan i kontinuiran, odnosno važi i kada lice nije na dužnosti, službeni imunitet važi samo i isključivo u vezi sa vršenjem službenog posla za interes svoje države.

Službeni pasoš, po pravilu, izdaje Ministarstvo inostranih poslova (u većini država sveta), saglasno propisima Vlade i uskladu sa međunarodnim pravom. Službeni pasoš važi samo kada je na njega utisnuta službena viza. U pravilu, službeni se pasoš može izdati i članu uže porodice službenog lica kome je izdat takav pasoš, koji s njim živi u zajedničkom domaćinstvu i s njim putuje u inostranstvo ili boravi u inostranstvu.
|  |
| --- |
|  |
| Plejstejšn 4 |
|  |
| Proizvođač | Soni |
| Verzija | 1 |
| Generacija | Osma generacija |
| Dostupna od | 15.11.2013 (Severna Amerika)
28.11.2013 (Rusija) 
29.11.2013 (Evropska unija) |
| Mediji | Blu-rej disk, DVD |
| Upravljač  | Dualšok 4, Plejstejšn muv, Plejstejšn Vita |
| Online service | Plejstejšn netvork |
| Prodatih primeraka |  |
| Najprodavanija igra |  |

**Plejstejšn 4** (jap. *プレイステーション4*, romanizovano: *Pureisutēshon Fō*}-) zvanično skraćeno **PS4**, je novodolazeća igračka konzola Sony Computer Entertainment-a. Proglašena kao naslednik plejstejšna 3 na konferenciji za štampu 20. februara 2013, PS4 je izašao 15. novembra 2013. u Severnoj Americi, a 29. novembra u Evropi, i konkurirati zajedno sa Wii U-om i Majkrosoftovim Xbox One-om, kao deo osme generacije igračkih konzola.

Udaljavajući se od ćelijske arhitekture plejstejšna 3, plejstejšn 4 će krasiti jednostaniji AMD procesor u nadi da će privući širi okrug razvijača i podrške za sistem. Soni takođe planira da stavi više fokusa na socijalni gejmplej, pripajanjem "šer" dugmeta na novom kontroleru i omogućavanjem gledanja igara u toku strimovanih uživo od prijatelja. Konzola će se fokusirati na interaktivnosti sa drugim uslugama i uređajima, uključujući Gaikai, igračka usluga bazirana na oblačićima koja će nuditi sadržaj i igre koji mogu biti preuzeti; plejstejšn ep koja će povezivati pametne telofone i tablete u sekundarni ekran da poboljša gejmplej; i Plejstejšn Vitu koja će biti u mogućnosti da pokrene veliki broj igara preko opcije Rimout plej.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑  „PlayStation 4 Release Date Confirmed for November 15th in North America, November 29th in Europe". PlayStation LifeStyle. 13. 08. 2013.. Pristupljeno 12. 09. 2013.

Vanjske veze
------------

***PlayStation 4*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanični sajt za SAD Arhivirano 2013-12-11 na Wayback Machine-u
* Zvanični sajt za UK Arhivirano 2013-06-11 na Wayback Machine-u
* Zvanični sajt za Australiju Arhivirano 2013-12-28 na Wayback Machine-u
* Zvanični sajt za Novi Zeland
* Zvanični sajt za Latinsku Ameriku
* Zvanični sajt za Japan Arhivirano 2013-06-15 na Wayback Machine-u
* Zvanični sajt za Rusija Arhivirano 2014-06-20 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
PlayStation |
| --- |
| PlayStation | PlayStation 2 | PlayStation 3 | PlayStation 4 | PlayStation 5 |
**Lena Kovačević** je džez muzičar, kompozitor i tekstopisac iz Srbije, kćerka pisca Dušana Kovačevića. Rođena je 1982. godine u Beogradu. U rodnom gradu je završila klavirski odsek srednje muzičke škole, a 2006. je diplomirala džez pevanje na Muzičkom konzervatorijumu u Amsterdamu. Veoma uspešan plagijator za "Zovi me Lena", plagirajući "Amour toujours" Clara Luciani.

Nastupala je na brojnim takmičenjima i festivalima, uključujući i muzički festival Egzit 2001. godine. Sa Bajagom je 2003. snimila jednu od pesama u filmu „Profesionalac". Sarađivala je sa Kraljevskim holandskim orkestrom, sa kojim je održala seriju koncerata u Holandiji i Belgiji, uključujući i nastup pred holandskom kraljicom. Nastupala je kao solista u projektu američkog basiste Džona Klejtona, a sa belgijskim producentom Biskemijem je snimila obradu srpske tradicionalne pesme „Gusta mi magla padnala". Takođe je nastupala i u Srbiji – u Bitef teatru, u Kolarčevoj zadužbini i na Mokranjčevim danima.

U Beogradu je decembra 2009. izdala album pod nazivom „Dobar dan za pevanje".

Bila je producent albuma za monahinje iz manastira Ravanica, a sarađivala je i sa čuvenim američkim producentom Godfrijem Dajmondom na pjesmi "Pick up".

Bila je član žirija, zajedno sa Vladom Georgievim i Sašom Miloševićem Maretom, na muzičkom takmičenju „Prvi glas Srbije" koje je 2011. emitovano na Prvoj televiziji.

Izvori
------

1. 1 2  MFactory Lena Kovačević Arhivirano 2011-10-26 na Wayback Machine-u, pristupljeno na dan 8. 11. 2011.
2. 1 2  Žena: Moj džez iz Amsterdama Arhivirano 2011-10-25 na Wayback Machine-u, pristupljeno na dan 8. 11. 2011.
3. ↑  Discogs: Dobar dan za pevanje, pristupljeno na dan 8. 11. 2011.
4. ↑  Momentum Radio Show, emisija 015/
5. ↑  Pravda: „Zvezde Granda" mi ne prijaju, pristupljeno na dan 8. 11. 2011.
6. ↑  Puls: I ja bih se prijavila za „Prvi glas Srbije", pristupljeno na dan 8. 11. 2011.
**Todor Dimitrov Pavlov** (Štip, Osmansko carstvo, 14. februar 1890 — Sofija, NR Bugarska, 8. maj 1977) je istaknuta ličnost Bugarske komunističke partije, regent Bugarske (9. septembra 1944 — 15. septembra 1946.).

Biografija
----------

Todor Pavlov je rođen 14. februara 1890. u Štipu (tada Otomanska imperija) u porodici učitelja Dimitra Pavlova Grozdanofa. 1914. godine diplomirao je na Univerzitetu u Sofiji specijalizovo je filozofiju i pedagogiju, a zatim predavao kao nastavnik.

U 1919. godini, pridružio se Bugarskoj komunističkoj partiji. Od 1922—1923, bio je urednik pro-komunističkih novine *"Mladih"*. U leto 1923. je bio uhapšen, ali je kasnije pušten. 1924. godine je izabran u rukovodstvu pravno legalne Laburističke partije i Centralnog komiteta Кomunističke partije u ilegali.

Nakon napada na Crkvu "Svete Nedelje" i 16. aprila 1925. godine je uhapšen i osuđen na zatvor u trajanju od dvanajst godina. 1929. godine je pomilovan i pušten. Radi u nastavi kao profesor u antiratnoj ligi. 1932. godine je emigrirao u SSSR i postao profesor dijalektičkog materijalizma na Institutu za Crvene profesore u Moskvi. 1936. godine se vratio u Bugarsku kada se posvećuje novinarskim radom. Između 1941—1943, bio je interniran u koncentracione logore.

Dana 9. septembra 1944. odlukom Nacionalnog komiteta Otačbinskog fronta i vladinom uredbom je imenovan za regenta Кraljevine Bugarske. Кao regent vežbe sva prava zadržana su u Ustavu iz Trnova, uključujući i pravo da imenuje i razrešava visoku vojnu komandu.

U januaru 1945. godine izabran je počasnog predsednika "makedonskog Naučnog instituta Dimitar Vlahov". Učestvujte u izradi "makedonske ideje" i štiti probugarske i promakedonske nacionalne ideje.

1945. godine je izabran za akademika. Pavlov je bio profesor na Univerzitetu u Sofiji u periodu 1946—1948, kao i nacionalni predstavnik od 1946. do 1976. godine.

Bio je član Centralnog komiteta Кomunističke partije Bugarske od 1957. do 1977. član Politbiroa Кomunističke partije od 1966. do 1976. i dva puta član Prezidijuma Narodne skupštine (1947—1954 i 1962—1971).

Predsednik Bugarske akademije nauka bio je u periodu 1947—1962, direktor Instituta za filozofiju Akademije nauka (1949—1952 i 1960—1977), počasni predsednik Saveza književnika Bugarske. Dva puta je proglašen za "Heroj socijalističkog rada" (1960. i 1965.) i jednom za "Heroja Narodne Republike Bugarske" (1970).

Literatura
----------

* 
* 
* 
* 
* []

Spoljašnje veze
---------------

* Biografija na sajtu SANU
**Abigail Kathleen Breslin** (New York, 14. travnja 1996. -) je američka glumica. Slavu je stekla sa 10 godina nastupom u filmu "Mala Miss Amerike".

Životopis
---------

Abigail Breslin se rodila u New Yorku kao dijete **Michaela Breslina**, kompjuterskog programera i savjetnika, i **Kim Breslin**, koja je ujedno postala i njena menadžerica. Njeni djed i baka, Catherine i Lynn Blecker, potječu od grada New Jersey. Ona ima dva starija brata; Ryan i Spencer Breslin, koji je također postao glumac od malih nogu na nagovor majke.

Karijera
--------

Breslin je već sa tri godine nastupala u reklama, poput one za tvrtku **Toys’R’Us**, da bi se sa 6 godina pojavila prvi put na velikom ekranu u filmu „Misteriozni znakovi" iz 2002. horora kojeg je režirao M. Night Shyamalan. Kasnije se pojavila u filmovima „Odgajajući Helen" (u kojem je glumila sa svojim bratom Spencerom), „Princezini dnevnici 2", „Obiteljski plan" i „Keane". Pojavila se i pet puta na TV showu Jayja Lenoa.

2006. Breslin je nastupila u nezavisnoj komediji „Mala Miss Amerike" koja je postala veliki uspjeh i od nje napravila zvijezdu. Glumci u tom filmu, Greg Kinnear i Alan Arkin su bili zadivljeni njenom ozbiljnošču tijekom snimanja. Za taj je film čak nominirana za Oscara za najbolju sporednu glumicu sa samo 10 godina, čime je postala četvrta najmlađa glumica koja je ikada nominirana za tu nagradu – mlađe su jedino bile Tatum O’Neal, Mary Badham i Quinn Cummings. Alan Arkin je pak komentirao kako je bolje za nju da ne osvoji tu nagradu kako bi „mogla imati normalno djetinjstvo". 2007. časopis Forbes ju je rangirao na 8. mjesto na listi „*najuspješnijih mladih zvijezda Hollywooda*" pošto je zaradila 1.6 milijuna $ prethodne godine.

2007. je snimila dva filma; „*No Reservations*" i „*Definitely, Maybe*".

Izabrana filmografija
---------------------

* 2002. - *Misteriozni znakovi*
* 2004. - *Odgajajući Helen*
* 2005. - *Keane*
* 2006. - *Mala Miss Amerike* – nominacija za Oscara
* 2007. - *Najvažniji dar*
* 2009. - *Dobrodošli u zemlju zombija*

Vanjske veze
------------

***Abigail Breslin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Abigail Breslin na sajtu IMDb
* Članak na USA Today
* Abby-Breslin.net| Abigail Breslin – službeni site Arhivirano 2014-05-17 na Wayback Machine-u
* WHP-CBS: djed i baka od Abigail Breslin Arhivirano 2011-11-21 na Wayback Machine-u
* Intervju – Alan Arkin i Abigail Breslin Arhivirano 2011-10-27 na Wayback Machine-u
Bradnopodjezični mišić
**Geniohioidni** ili **Bradnopodjezični mišić** (lat. *Musculus geniohyoideus*) je paran, pljosnat, trouglast mišić, koji leži desno i levo od središnje linije poda usne duplje, na gornjoj strani odgovarajućeg milohioidnog mišića, a inervira ga podjezični živac (lat. *nervus hypoglossus*). 

Odozgo je pokriven genioglosnim mišićem (*Musculus Genioglossus*), koji pripada muskulaturi jezika. 

Pripaja se svojim vrhom, napred i gore, na donjoj kvržici bradne bodlje (*spina mentalis*) tela mandibule. Mišić se zatim pruža unazad i naniže, i završava svojom širokom bazom pozadi i dole, na prednjoj strani hioidne kosti. 

Dejstvo mu je slično kao kod čeljusnopodjezičnog mišića (*musculus mylohyoideus*) zavisi od tačke osloncana mandibuli, on podiže hyoidnu kost, a ako se ova tačka nalazi na hyoidnoj kosti, onda spušta donju vilicu i otvara usta. 

Nagnuti položaj geniohioidnog mišića suprotstavljen je vodoravnom položaju kod neandertalaca.

Povezano
--------

* Popis mišića ljudskog tijela

Izvori
------

1. ↑  „Articulatory capacity of Neanderthals, a very recent and human-like fossil hominin". *Philosophical Transactions of the Royal Society of London. Series B, Biological Sciences* **367** (1585): 88–102. januar 2012. DOI:10.1098/rstb.2011.0259. PMC 3223793. PMID 22106429.
**Hlap** (latinski: *Homarus gammarus*) ili *rarog*, *zastrog*, je dugorepi rak iz reda desetonožaca (*Decapoda*), iz porodice Nefropida (*Nephropidae*).

Karakteristike
--------------

Hlap ima izduženo, valjkasto tijelo, sa glatkim oklopom, ticala su mu duga kao čitavo tijelo, a prvi mu je par prsnih nogu razvijen u snažna kliješta, koja mu služe za drobljenje hrane. Danju se skriva po rupama koje sam iskopa, a noću izalazi u potragu za hranom. Hrani se raznim strvinama, ribama, mekušcima i drugim rakovima. Mitari se jednom ili dvaput godišnje. Mrijesti se zimi. Hlap (ili evropski hlap) je tamno zelene boje, naraste do 13 kg težine i 60 cm dužine, koji put i do 90 cm. Živi na obraslu kamenastom dnu do dubine od 120 m uz obale Norveške, Britanije, zapadnog Mediterana i Jadrana.

Povezano
--------

* Američki hlap
* Rakovi

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Hlap*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 10. 12. 2017.
2. 1 2 3 4 5  „*Homarus gammarus*" (hrvatski). Podvodni. Arhivirano iz originala na datum 2016-10-21. Pristupljeno 10. 12. 2017.
3. ↑   „*Lobster'"* (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 10. 12. 2017.

Vanjske veze
------------

***Hlap*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lobster* ()
* *Hlap*
**Austen** (engl. ) je australijski automat kalibra 9x19mm, razvijen tokom Drugog svetskog rata na bazi britanskog automata Sten. Poboljšanja na australijskom automatu uključuju prednji i zadnji rukohvat, kao i preklopni kundak po ugledu na MP 40. Naziv Austen je skraćenica od ,,Australian Sten".

Razvoj
------

Kako je rat u Evropi uzavrelo buktao, Australija nije mogla da nabavi automate za svoju vojsku jer je Ujedinjeno Kraljevstvo bilo zauzeto proizvodnjom za sopstvene potrebe dok su američki automati Tompson bili preskupi za opremanje obične vojske, već su bili namenjeni uglavnom elitnim jedinicama. Australija je već imala svoj automat Oven, a sada je kao osnova za novi bio britanski Sten koji je kao izuzetno jednostavno oružje bio lak i za proizvodnju.

Cev, telo i mehanizam za okidanje su kopija britanskog Stena Mk2 dok preklopni kundak, ručica za repetiranje, udarna igla i teleskopski poklopac iznad povratne opruge su kopija nemačkog MP 40. Na automat je takođe dodat rukohvat po ugledu na „Šmajser". Austen poseduje selektor kojim se određuju poluatomatska i rafalna paljba sa maksimalnom kadencom od 500 met/min.

Neki delovi Austena su izliveni pod presom, kao što su kućište okvira, delovi mehanizma preklopnog kundaka i prednji deo okvira. Punjač okvira je takođe izliven. Dva preduzeća koja su proizvodila Austen, bila su od ranije specijalizovana u izlivanju metala.
Prigušena verzija automata je proizvedena za potrebe Spec. jedinice Z.

Poboljšana verzija, Mk2 je imala bajonet u obliku bodeža koji se fiksira preko kompenzatora paljbe. Bajonet je od izlivenog metala što bi olakšalo proizvodnju ali je ipak proizvedeno svega 200 komada verzije Mk2.

Iako bolji od izvornog britanskog Stena, ipak ovaj australijski automat nikad nije stekao popularnost koju je imao Oven Pre svega zbog pouzdanosti po kojoj je automat Oven bio poznat dok je Austen znao i da zaglavi u džunglama Pacifika.

Korisnici
---------

Australijski padobranac sa Austenom
* Australija
* Rodezija

Literatura
----------

***Austen (automat)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Skennerton, Ian. (1994). *Small Arms Identification: 9mm Austen MkI and 9mm Owen MkI Sub-Machine Guns - Parts Identification and Lists, S.M.G.Series Notes, Exploded Parts Drawings, Descriptions, Accessories and Fittings*. Published by Ian D Skennerton. ISBN 0-949749-24-9. .. ISBN 978-0949749246. pp.
* McNab, Chris (2001). *Twentieth-Century Small Arms*. Grange Books. ISBN 1-84013-381-3.
Grm divlje ruže u Rijeci
**Pasja ruža** (lat. *Rosa canina* L.; u narodu poznata i kao **divlja ruža**) je grmolika je biljka iz roda *Rosa* i porodice *Rosaceae*. Drugi nazivi pod kojima je poznata jesu: šipak, divlji šipak, ščipak, šibek, šip, šipkovina, šipurika, šipurina, pasja drača, pasja roža i drugi.

Opis biljke
-----------

Izraste u 2 do 3 metra razgranjeni i prema dolje obraslim bodljikama grm. Tanke se grane savijaju u luku, a listovi su naizmjenični i neparno perasti, sastavljeni od 5 do 7 jajastih, oštro nazubljenih listića. Cvate od maja do jula, u nižim predjelima cvate obično u proljeće, u višim kasnije. Cvjetovi se sastoje od 5 latica ružičastobijele boje ugodnog mirisa. Plodovi (šipak) su oko 1,5 cm jajasti i crvene ili crvenonarančaste boje, slatko-kiseli s velikim brojem tvrdih i uglastih dlačicama obraslih plodića koji se pogrešno nazvaju sjemenkama, a dozrijevaju većim dijelom od sredine septembra.

Rasprostranjenost
-----------------

Raste po sunčanim rubovima šuma, po živicama, na pašnjacima nizinskog i brdskog područja, među grmljem, uz ograde. Uspijeva i na kamenjarima, ali je u tom slučaju plod biljke znatno manji. Rasprostranjena je po cijeloj Evropi i dijelu Azije gdje vlada umjerena klima.

Ljekoviti dijelovi biljke
-------------------------

*Glavni članak: Šipak*
Latice cvijeta pasje ruže sabiru se u vrijeme cvatnje i dodaju jelima ili ukuhavaju sa šećerom. Od izraslina koje se katkad pojavljuju na granama izazvane ubodom šipkove ose šiškarice priprema se tinktura, a mladi listovi (koji su vrijedan izvor vitamina C) služe za pripremu čajeva.
Ovisno o staništu, već se od kolovoza sabiru mesnati plodovi pasje ruže prije nego potpuno sazriju, potamne i omekšaju, a najviše vitamina C ima u zrelom šipku koji još nije omekšao i počeo gubiti boju, a uz zeleno usplođe oraha predstavlja najbogatiji prirodni izvor tog vitamina. Službena uporaba razlikuje plodove bez sjemena i sjemenke, a sami tvrdi plodići (sjemenke) mogu se rabiti kao začin ili također čaj vrlo ugodna mirisa. Plodovi se iskorištavaju za jelo, dodaju u salate, juhe, kompote, te se pripremaju čajevi, marmelade, pekmezi, šipkovo vino, šipkov liker.

Poštanska marka
---------------

Hrvatska pošta je 5. 6. 2004. godine u sklopu prigodnih poštanskih maraka posvećenih hrvatskoj flori, povodom Svjetskog dana zaštite okoliša u promet stavila niz od tri marke posvećene ljekovitom bilju. Nominalne vrijednosti maraka niza su 2,30, 2,80 i 3,50 kuna, a prikazuju pasju ružu, mirisnu ljubicu i paprenu metvicu.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2008-10-06. Pristupljeno 2015-01-06.

Vanjske veze
------------

* Flora Europaea: *Rosa canina*
* Blamey, M. & Grey-Wilson, C. (1989). *Flora of Britain and Northern Europe*. Hodder & Stoughton. ISBN 0-340-40170-2.

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Pasja ruža** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Pasja ruža** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Pasja ruža** |
**Sernancelhe** je općina od 5,692 stanovnika na sjeveru Portugala u Distriktu Viseu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sernancelhe je udaljen 52 km sjeveroistočno od svog administrativnog centra Visea.

Općina se sastoji od 17 freguesia; Arnas, Carregal, Chosendo, Cunha, Escurquela, Faia, Ferreirim, Fonte Arcada, Freixinho, Granjal, Lamosa, Macieira, Penso, Quintela, Sarzeda, Sernancelhe i Vila da Ponte.

Historija
---------

Pretpostavlja se da je kao naselje nastao uz zamak na brdu Castelo.

Početkom 12. vijeka ga je tadašnja vladarica Portugala grofica Teresa od Leona, darovala ga je kao feud, pa je odtad često mjenjao gospodare. 
Tokom 15. i 16. vijeka postao je važno hodočasničko mjesto zbog jezuitskog samostana Lapa.

Sernancelhe je danas trgovački centar ratarsko-stočarskog kraja.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „Sernancelhe Municipality in Viseu (Portugal)" (engleski). City Population. Pristupljeno 07.03.2024.
2. 1 2 3 4  „*Sernancelhe*" (portugalski). Infopedia. Pristupljeno 7.03.2024.

Vanjske veze
------------

***Sernancelhe*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Município de Sernancelhe* ()
**Muhamed Bahaudin Nakšband Buhari** (perz. محمد بهاءالدین نقشبند بخاری; Buhara, 1318. – Buhara, 2. marta 1389), u Turskoj poznat kao **Šah-e Nakšband** (tur. *Şah-ı Nakşibend*), sufijski islamski učitelj, poznat kao eponimski osnivač nakšibendijskog tarikata. Detalji njegovog života slabo su poznati i temelje se uglavnom na nepovezanim anegdotama. U mladosti su ga školovali duhovni učitelj Baba Samasi i njegov sljedbenik Amir Kolal, a kasnije se družio s turkijskim jasavijama Kotamom-šejhom i Halilom Atom. Halil je vjerojatno drugo ime Kazan-kana, vladara Čagatajskog Kanata od 1335. do 1347. godine. Cijeli život boravio je u Buhari, s izuzetkom tri putovanja, jednog hadža i dvije posjete Heratu. Izvorni Bahaudinovi sljedbenici bili su iz miljea perzijskog građanstva, međutim, tri generacije nakon njegove smrti nakšibendijski red počeo se masovno primati i kod turkijskog stanovništva diljem Centralne Azije. A. Ahmad pisao je da red vuče korijene od mahajanske škole budizma, ali historičari su kasnije odbacili tezu kao neosnovanu. Bahaudinu se pripisuju razne pjesme i rasprave, najčešće upitnog autorstva, izuzimajući jednu litaniju o kojoj pak ne postoje reference u ranim nakšibendijskim tekstovima. Godine 1544. u Buhari mu je podignut mauzolej.

Vanjske veze
------------

***Mauzolej Bahaudina Nakšbanda*** na Wikimedijinoj ostavi

* The official website of Shaykh Zulfiqar Ahmad Naqshbandi the patron of Naqshbandi-Mujaddidi Order in East and West.
* The official website of the Naqshbandi-Haqqani Sufi Order of America
* Naqshbandia Owaisiah
* Ghazwat ul-Hind Arhivirano 2017-09-13 na Wayback Machine-u
* The official website of the Naqshbandiyya-Mujaddidiyya Order of the USA and Europe

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 282279720
* LCCN: n79034350
* ISNI: 0000 0003 8899 7601
* GND: 1020713399

 |
**Carstvo Rashtrakuta** (kannada: ) je naziv za državu, odnosno vladarsku dinastiju koja je upravljala velikim dijelovima Indijskog podkontinenta između 8. i 10. vijeka. Natpisi sugeriraju kako su se Raštrakute smatrali potomcima Satyakija, Yadava koje spominju Purane. Najstariji Raštrakuta natpis je darovnica na bakrenoj ploči koja spominje njihovu vladavinu iz Manpura u oblasti Malwa suvremenog Madhya Pradesha. Ostali klanovi Raštrakuta iz istog perioda su spominjani u natpisima kraljeva Achalapur (suvremeni Elichpur u Maharashtri) i vladari Kannaujja; mada o tome postoje određene kontroveze.

Klan koji je vladao iz Elichpura bio je vazal Badami Čalukja te je za vrijeme vladavine Dantidurge, zbacio Čalukja vladara Kirtivarmana II i počeo graditi vlastito carstvo sa središtem u oblasti Gulbarga u suvremenoj Karnataki. Taj klan se kasnije zvao Raštrakute iz Manijakete, a na vlast je došao u Južnoj Indiji 753. Istovremeno su dinastija Pala iz Bengala i dinastija Prathihara iz Malwe jačale u istočnoj i sjeverozapadnoj Indiji. Arapski spis *Silsilatuttavarikh* (851) navodi Raštrakute kao jedno od četiri glavna carstva svijeta.

Period između 8. i 10. vijeka je svjedočio trojnoj borbi za resurse bogate Gangeskih ravnica, pri čemu je svako od tri carstva uspjelo na nakratko pripojiti Kannauj. Raštrakute iz Manijakete su na svom vrhuncu vladali velikim carstvom od rijeke Ganges iz doaba Yamune na sjeveru do Rta Comorin na jugu, što je doprinijelo razvoju arhitekture i značajnim književnim dostignućima. Rani kraljevi dinastije su bili hindusi, a na kasnije je uticao džainizam.

Za vrijeme njihove vladavine su džainistički matematičari i učenjaci stvorili značajna djela na kannada jeziku i sanskrit. Najpoznatiji kralj dinastije je bio Amoghavarsha I koji je napisao *Kavirajamarga*, epohalno djelo kannada književnosti. Arhitektura je bila u dravidskom stilu, a najznačajniji primjer je Hram Kailasanath u Ellori. Također su poznate i Elephanta spilje u današnjoj Maharashtri kao i hram Kashivishvanatha i džainistički hram Narayana u Pattadakalu (moderna Karnataka) - svi kasnije proglašeni za UNESCO-ve lokalitete Svjetske baštine.

Carstvo Raštrakuta se raspalo u 10. vijeku, a najveći dio njenog teritorija su zauzele Zapadne Čalukje.

Kitica iz djela Kavirajamarga u 9. vijeku, koja hvali narod zbog književnih vještina

Izvori
------

1. ↑  Yadav, J. N. Singh (1992). *Yadavas through the ages, from ancient period to date*. Sharada Pub. House. ISBN 9788185616032. Pristupljeno 16. 8. 2011.
2. ↑  Yadavas through the ages, from ancient period to date, Volume 2-page-54
3. ↑  Reu (1933), p39

Vanjske veze
------------

***Raštrakuta*** na Wikimedijinoj ostavi

* List of rulers of Karnataka Arhivirano 2007-06-29 na Wayback Machine-u
* Archaeological Survey of India

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 540153596617151900001

 |
**Heinola** je grad i općina na jugu Finske od 19,695 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Heinola leži u Regiji Päijänne Tavastija, udaljen 30 km sjeveroistočno od Lahtija.

Grad se rasprostrostire od obala Jezera Ruotsalainen, pa duž kanala Jyrängönvirta, koje je dio Jezera Konnivesi.

Historija
---------

U Heinoli je 1755. izgrađena crkva, tad je postala parohija od tri sela Vierumäki, Jyränköön i Lusiin.

Važnost mjesta porasla je 1776. kad ga je švedski kralj Gustav III odabrao za sjedište svog guvernera.
Dolazak brojne administracije privukao je trgovce i zanatlije pa je Heinola 1800. narasla na gotovo hiljadu stanovnika.

Nakon osnivanja ruskog Velikog Vojvodstva Finska i nove teritorijalne podjele zemlje, grad je izgubio svoju administrativnu funkciju koja je preseljena u Mikkeli.

Kao kompenzaciju za to - 1839. dobio je povelju o statusu grada od ruskog cara Nikole I.

Heinola je postala prilično popularno lječilište, kad su 1891. osnovane terme, živost joj je dala i pedagoška škola 
osnovana 1899.

Željeznica je došla do grada tek 1932. nakon izgradnje mosta, koji je postao simbol grada pa je stavljen u gradski grb.

Heinola je naglo narasla nakon Drugog svjetskog rata podizanjem industrijskih pogona od 50-ih do 60-ih; drvna industrija, tekstilna industrija.

Tvornica celuloze na otoku Rautsalo
Novi most Tähtiniemi otvoren je za promet 1993. a nekoliko godina kasnije do grada je stigao i autoput.

Grad i ruralna općina Heinolan maalaiskunta spojeni su 1997. što je značajno povećalo broj stanovnika.

Privreda
--------

Heinola je i danas industrijski grad, u kom je najveći pogon tvornica celuloze na otoku Rautsalo.

Gradovi prijatelji
------------------

* Slovačka, Pještjani
* Švedska, Karlshamn
* Belorusija, Baranaviči
* Njemačka, Peine

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Finland: Major Cities and Municipalities" (engleski). City population. Pristupljeno 02. 11. 2015.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „Heinolan historia" (finska). Heinolan kaupunki. Arhivirano iz originala na datum 2016-04-05. Pristupljeno 02. 11. 2015.

Vanjske veze
------------

***Heinola*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Općine Heinola* ()
**Bošnjačko sijelo** je kulturna i gastronomska manifestacija Hrvata u Mađarskoj, iz redova skupine bošnjačkih Hrvata.

Bošnjački Hrvati iz pečuške okolice su počeli s ovim tradicionalnim okupljanjem početkom 90−ih, a prvobitna zamisao je bila da se ova kulturno−društvena manifestacija svake godine održi u kolovozu u nekom od naselja u kojima žive i rade bošnjački Hrvati, kao što su Pogan, Salanta, Kukinj, Udvar, Semelj, Katolj, Mišljen i dr..

Prvo se održalo 1995. godine u selu Kukinju, koji je bio domaćinom svih manifestacija (uz iznimku drugog, koje je održano u Salanti ), u središnjoj južnoj Mađarskoj. Organizira ju Hrvatske manjinske samouprave .

Program
-------

Na malomskom jezeru se ujutro održava ribičko natjecanje. U prijepodnevnom dijelu programa slijedi nogometni turnir. Popodne je revijalni program u kojem se sudionici natječu u kuhanju tradicionalnih jela. Slijedi misa na hrvatskom jeziku u kukinjskoj crkvi za sve sudionike. U kasnijem popodnevnom dijelu programa slijedi kulturni dio: izložbe, folklorni program (pjesme i plesovi bošnjačkih Hrvata, a često gostuju i šokački Hrvati). Program se zaključiva zajedničkom večerom svih sudionika i balom, na kojem sviraju svi orkestri koji su sudjelovali na manifestaciji.

Sudjeluju domaćini i susjedna sela i gradova s hrvatskom manjinom (Duboševica, Pogan, Udvar, Vršenda, Mišljen, Salanta, Harkanj, Mohač), ali i gosti iz Hrvatske.

Izvori
------

1. 1 2  Hrvatski glasnik br.36/2005. Arhivirano 2007-06-06 na Wayback Machine-u Bošnjačko sijelo, str. 4, 8. rujna 2005.
2. ↑  Hrvatski glasnik br. 34/2008. Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u XIV. Bošnjačko sijelo u Kukinju  (PDF)
Carica Dan
**Carica Dan** (單皇后, osobno ime nepoznato, ? -310) bila je carica kineske/Xiongnu države Han Zhao, odnosno druga supruga cara Liu Yuana (cara Guangwena).

Bila je kći Dan Zhenga (單徵), poglavice naroda Di koji se pokorio Liu Yanu 308 i dao mu svoju kćer kao supruigu. Već tada je imala sina po imenu Liu Ai (劉乂) koji je sa njom došao na Liu Yuanov dvor. Godine 310. ju je Liu Yuan imenovao caricom, dok je za nasljednik odabrao Liu Hea, svog sina sa prvom suprugom caricom Huyan. Nakon što je Liu Yuan umro, Liu Hea je samo tjedan dana kasnije svrgnuo je i ubio Liu Yuanov nećak Liu Cong. Novi car se u caricu majku Dan, koju kineski izvori opisuju kao "još uvijek mladu i lijepu" zaljubio te sa njom započeo vezu, te čak ponudio carsko prijestolje za njenog sina. Liu Ai je, međutim, to smatrao incestom te molio svoju majku da prekine vezu. Carica Dan je nakon toga "od sramote" umrla.

  


| Kineska carska porodica |
| --- |
| Prethodi: **Carica Huyan (Guangwen)**  |  **Carica Han Zhaoa** 310 | Slijedi: **Carica Huyan (Zhaowu)**  |
**Cincarsko groblje u Bijeloj** – Kalajdžijama, nalazi se u općini Brčko, Bosna i Hercegovina. Proglašeno je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

Lokacija
--------

Selo Bijela smješteno je nedaleko od Brčkog oko rijeke Tinje i podijeljeno je na tri dijela koji se u današnje vrijeme smatraju samostalnim naseljima. Jedno je Bijela Hrišćanska gdje žive Srbi, drugo je Bijela Latinska gdje žive Hrvati, a treće je Bijela Varoš ili Kalajdžije, to jest cincarska Bijela. Cincarsku Bijelu su osnovali doseljeni Cincari i poznata je u ovom kraju pod imenom Kalajdžije. Groblje zauzima dominantno mjesto u naselju i od posebne je istorijske i ambijentalne vrijednosti.

Historija
---------

Cincari su se iz Makedonije doselili u sjevernu Bosnu oko 1773. godine, u Bijelu i Zovik, kod Brčkog, Porebrice kod Gradačca i u grad Modriču. Majevičko-trebavski Cincari su uživali veliku podršku Husein-bega Gradaščevića koji je prihvatio jednu grupu Cincara izbjeglica i dao im zemlju i povlastice kako bi širili trgovinu i zanate.

Cincari su došli u Bijelu većinom kao terezije i trgovci, koji su ovdje uveli varoški način života. Prvobitno su se doseljeni Cincari bavili trgovinom u vidu torbarenja kada su sa natovarenim konjem razne robe išli od kuće do kuće. Važan trgovački artikal koji su dobavljali trgovci iz Bijele, kao i po drugim varošima Bosanske Posavine, bilo je sukno *bugarija*, koje su dobavljali iz Pirota. Mada ih zovu Kalajdžijama, ni u Bijeloj kao ni u Modriči i Porebricama, ne znaju da je iko od njih bio kalajdžija.

Opis
----

Na Cincarskom groblju, koje je i danas aktivno, ima 25 starih nadgrobnika sa izvornim natpisom. Groblje je ograđeno metalnom ogradom i zauzima prostor od oko 550 m2. Ulaz u groblje nalazi se sa južne strane kompleksa sa lokalnog puta koji povezuje Brčko sa Bijelom. Najstariji nadgrobni spomenici za koje se pretpostavlja da su iz 18. i 19. vijeka, u veoma lošem su stanju. Nepravilnog su oblika, relativno velikih dimenzija. Razlikuju se nadgrobni spomenici u obliku stele ili obeliska sa različito oblikovanim završnim dijelom i spomenici u obliku krstače.

Literatura
----------

* Milenko S.Filipović, Cincari u Bosni. Zbornik radova Etnografskog instituta SAN. Beograd: 1950.
* Hazim Šabanović, Bosanski pašaluk. Sarajevo: 1982.
* Mehmedalija Mujačić, Brčko srce Bosanske Posavine. Wuppertal, Savezna Republika Njemačka: Verlag BOSANSKA RIJEČ – DAS BOSNISCHE WORT, 1995.
* Dušan Ristić, Brčko – Stari srpski trgovci u Brčkom. Brčko: decembar 2003.

Vanjski linkovi
---------------

* Poznati Cincari Arhivirano 2018-09-06 na Wayback Machine-u
* Ko su Cincari
* Cincari Arhivirano 2017-08-16 na Wayback Machine-u
*Strix nebulosa lapponica*
**Velika siva sova** (lat. *Strix nebulosa*), vrsta ptica koja pripada redu sova (Strigiformes) i porodici pravih sova (Strigidae). Za razliku od šumske sove iz istog roda, pripada velikim sovama, telo je dužine od 61 do 84 cm i raspon krila oko 140 cm u proseku. Ova zbijena sova sivog perja lovi plen uglavnom noću. Ima krupne oči sa žutim beonjačama i nema ušne ćube. Ne nalazi se na IUCN crvenoj listi i procenjene su kao „najmanja briga" jer ima široko rasprostranjenje.

Opis vrste
----------

Velika siva sova je jedna od najvećih vrsta sova na svetu. U poređenju sa velikom ušarom ima neznatno duže telo, ali manji raspon krila. Velika siva sova je tamno sive boje, prošarana belim prugama i prugama svetlijih nijansi sive. Na engleskom jeziku je poznata kao „Velika siva sova" (engl. ). Ima velik raspon krila, do 152 cm, kod ženki u proseku 142 cm, a kod mužjaka 140 cm. Teške su od 790 do 1454 g, imaju veliku glavu i dugačak rep. Veličina glave, i istaknut facijalni-disk čine da žute oči izgledaju male. Noge su jako operjale i teško se mogu zapaziti .

Način života
------------

### Stanište i ishrana

### Gnežđenje i razmnožavanje

Rasprostranjenost
-----------------

Vrsta je prisutna u Belorusiji, Kazahstanu, Kanadi, Kini, Litvaniji, Mongoliji, Norveškoj, Rusiji, Sjedinjenim Američkim Državama, Ukrajini, Finskoj i Švedskoj. Vrsta je povremeno prisutna, ili je migratorna vrsta u Nemačkoj i Poljskoj.

Vidi još
--------

* Sova
* Šumska sova
* Dugorepa sova
* Ornitofauna Evrope

Eksterni linkovi
----------------

***Velika siva sova*** na Wikimedijinoj ostavi
Rodna kuća Gradaščevića
**Kuća porodice Gradaščević** nalazi se u Gradačcu, Bosna i Hercegovina i sagrađena je u osmanskom periodu. Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika na sjednici održanoj od 6. do 10. jula 2004. godine je donijela odluku da se kuća proglasi za nacionalni spomenik BiH. Ovu odluku Komisija je donijela u sljedećem sastavu: Zeynep Ahunbay, Amra Hadžimuhamedović (predsjedavajuća), Dubravko Lovrenović (predsjedavajući), Ljiljana Ševo i Tina Wik.

Historija
---------

Kada je granica Osmanskog carstva utvrđena na Savi (definitivno odredbama Beogradskog mira 1739. godine), u Gradačcu je izgrađena tvrđava i formirana kapetanija
Fermanom sultana, kapetani su birani iz ugledne porodice Gradaščevića. Posljednji kapetan Gradačca bio je Husein-kapetan Gradaščević, u narodu poznat pod nazivom "Zmaj od Bosne".

Opis
----

Kuća Gradaščevića podignuta je 1786. godine i u arhitektonskom smislu pripada tipu bosanskih kuća. Nalazi se nedaleko od poznate gradačačke kule. U toj kući još uvijek stanuju potomci iz porodice Gradaščevića. Komfor života u ovakvoj kući bio je na visokom stepenu u odnosu na kuće siromašnijih porodica iz perioda u kojem je izgrađena. Pojedine prostorije su izgubile autentičnost pregrađivanjem i ubacivanjem sanitarne opreme koje nije bilo do 50-ih godina prošlog stoljeća, kada su uvedene vodovodne i kanalizacione cijevi.

Zahvaljujući Hamdiji Kreševlakoviću kuća je 1949. stavljena pod zaštitu države. Bila je oštećena u ratu 1992-1995, ali je obnovljena. Kuća predstavlja primjer jedne od najbolje očuvanih bosanskih kuća iz osmanskog perioda.

Spoljašnost kuće je u tlocrtu 15x13 metara. Ima prizemlje i sprat. Do 1944. bila je opasana zidom unutar kojeg se nalazila ženska avlija. Izvan zida se nalazio konak za muškarce, konjušnica i štala.

Prizemlje je građeno od kamena, a sprat od cigle. Ima 5 soba, predsoblje i dvanhanu (dnevni boravak), sve ukrašeno rezbarijom. U sobama se nalaze dulafi, rafe, rafice i musandre. Kuća posjeduje biblioteku knjiga sa pečatima, uz obavezu da se nesmiju otuđiti. Među raritetima izdvaja se mapa sa fotografijama koju je car Franjo Josip poklonio Mustaj-begu.

Vanjski linkovi
---------------

* Historija Gradačca Arhivirano 2012-07-17 na Wayback Machine-u
* Kuća Gradaščevića
* Kuća porodice Gradašćević Arhivirano 2017-09-23 na Wayback Machine-u
* Kuća porodice Gradaščević Arhivirano 2016-11-19 na Wayback Machine-u
'*Pedro V* (Lisabon, 16. septembar 1837.- Lisabon, 11. novembar 1861.) bio je portugalski kralj od 1853. do 1861.

Pedro se za svoje kratke vladavine savjesno i inteligentno posvetio problemima svoje zemlje.

Biografija
----------

Svoju majku kraljicu Mariju II, naslijedio je kad je umrla 15. novembra 1853. Kako je tad imao 16 godina, slijedeće dvije godine umjesto njega vladao njegov otac Fernando kao regent.
Za to vrijeme je Pedro putovao po evropskim zemljama koje je zahvatila industrijska revolucija i proučavao metode njihova napretka.

Kad je preuzeo tron želio je reformski pokret *Regeneracija* Vojvode od Saldanha pretvoriti u dvopartijski sistem i bio je sklon liberalizmu majčinog strica Vojvode od Louléa. Studiozno se bavio unutrašnjim problemima zemlje, od eželjeznice do organizacije armije, pa je mogao parirati političarima na brojnim poljima i čvrsto braniti svoje stavove.
Lično se angažirao kod osnivanja Curso Superior de Letras (svjetska književnost), nukleusa iz kog je nastao Univerzitet u Lisabonu. 

U proljeće 1858. oženio se sa Stephanie od Hohenzollern-Sigmaringena, njena smrt slijedeće godine toliko ga pogodila, da se nije mogao oporaviti.
Kad je u Portugalu buknula epidemija kolere i žute groznice i on je marljivo radio na pružanju pomoći. 

U oktobru 1861. obolio je od trbušnog tifusa, od kog je u novembru i umro, zajedno sa dva najmlađa brata Fernandom i Joãom. 
Naslijedio ga je mlađi brat Luís I.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Peter V king of Portugal*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 19.03.2024.

Vanjske veze
------------

***Pedro V od Portugala*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Peter V king of Portugal* ()
**Jehuda Hanasi** (hebrejski: יהודה הנשיא), poznat i kao Raben (naš učitelj), bio je jedan od najznačajnijih figura u judaizmu kasnog 2. i rano 3. veka. Rođen oko 135. godine, Jehuda Hanasi je bio ključan u kompilaciji Mišne, osnovnog teksta rabinjskog judaizma koji služi kao prvi dio Talmuda. Njegovo liderstvo i doprinosi imali su trajni uticaj na jevrejsku tradiciju i pravo.

Biografija
----------

Jehuda Hanasi rođen je u značajnoj porodici koja je imala bliske veze sa rimskim vlastima, što mu je omogućilo da vodi jevrejsku zajednicu u teškim vremenima nakon Bar Kohba pobune. Veruje se da je bio potomak kralja Davida. Jehuda je studirao pod vodstvom istaknutih rabina tog vremena i stekao reputaciju kao izuzetan učenjak.

Kompilacija Mišne
-----------------

Najznačajniji doprinos Jehude Hanasija je njegova urednička uloga u kompilaciji Mišne, zbirke usmenih zakona i tradicija koje datiraju još od vremena Mojsija. Mišna predstavlja temelj rabinjskog judaizma i služi kao osnova za kasnije diskusije u Gemari. Jehuda Hanasi je odlučio da zapiše usmenu tradiciju kako bi se sačuvala od zaborava usled teških društvenih i političkih okolnosti.

Nasleđe
-------

Jehuda Hanasi poznat je po svom doprinosu jačanju i očuvanju jevrejske tradicije i kulture. Njegovo delo na Mišni i njegovo liderstvo osigurali su temelje na kojima je izgrađen rabinjski judaizam. Njegov pristup studiranju i podučavanju, kao i njegova sposobnost da komunicira sa rimskim autoritetima, ostavili su dubok trag na istoriju judaizma.

Smrt i nasleđe
--------------

Jehuda Hanasi preminuo je oko 217. godine. Sahranjen je u Bet Šearim, mestu koje je postalo poznato kao groblje značajnih jevrejskih ličnosti zahvaljujući njemu. Njegova smrt označila je kraj jedne ere u razvoju judaizma, ali njegovo nasleđe živi kroz studije Talmuda širom sveta.
Al Khazneh
**Al Khazneh** ("Riznica"; arapski: الخزنة‎) je jedna od najpoznatijih građevina u drevnom jordanskom gradu Petra. Kao i većina drugih zgrada u ovom gradu, ona je isklesana u stijena. Njen stil odaje klasični rimski uticaj, te je zbog toga jedna od najpopularnijih turističkih atrakcija.

Al Khazneh je originalno sagrađena kao kraljevska grobnica, najvjerojatnije između 100. pne. i 200. n.e.. Arapsko ime *Riznica* potječe od legende da su banditi ili pirati sakrili blago u kamenoj urni na njenoj drugoj razini. Urna je dosta oštećena, a lokalne legende to pripisuju Beduinima koji su pucali u nju nadajući se da će je razbiti i da će iz nje "procuriti" blago. Moglo bi se reći kako je to najjazavije mjesto u Jordanu. Realno, jel bi gledali ovu stranicu da ne pišete zadaću ili radite nešto za školu? Ne.

U popularnoj kulturi
--------------------

Riznica se pojavila u nekoliko holivudskih filmova od kojih je najpoznatiji *Indiana Jones and the Last Crusade* iz 1989. U njemu je prikazana kao ulaz u mjesto gdje se čuvao Sveti gral.

V. također
----------

* Petra
* Siq

***Al Khazneh*** na Wikimedijinoj ostavi
**Rimski most** (turski: *Bosna basi kuprisi* = Most kod izvora Bosne) premošćuje rijeku Bosnu nedaleko od Vrela Bosne na Ilidži, na starom (danas napuštenom) putu, blizu magistralne ceste koja vodi prema Blažuju. Rimski most je jedan od četiri stara kamena mosta na širem području grada Sarajeva koji su još uvijek sačuvani, ostala tri mosta su Šeher-Ćehajina ćuprija, Latinska ćuprija i Kozja ćuprija.

Historija
---------

Ni danas se precizno ne zna, kad je točno podignut taj most, ono što se zna da na početku osmanske vlasti u Bosni na tom mjestu nije bilo nikakvog mosta. Po mnogim indicijama izgleda da je most dao izgraditi između 1530. i 1550. Rustem-paša Opuković, ali postoje i pretpostavke da je on samo obnovio stari razrušeni rimski most, jer je tu vodila rimska cesta za naselje **Aquae Sulphurae**, pa se pretpostavlja da je postojao i most.

Karakteristike
--------------

To je kameni most sa sedam lukova, dugačak je 40 metara, širok oko 4,5 metara. Most je obnavljan više puta, prvi put već u drugoj polovici 16. vijeka, a najtemeljitije 1762. Osmanski graditelji koristili su se i obrađenim kamenom iz ruševina nedalekog rimskog naselja **Aquae Sulphurae**, na više mjesta vidljivi su tragovi rimskih reljefa. Vjerojatno je i zbog tog dobio ime Rimski most, ali i možda kao uspomena na staru.

Taj dio Rijeke Bosne zovu Plandište, jer su na tom mjestu ovčari okupljali svoje ovce. 

Danas je most pod zaštitom Nacionalne komisije kao nacionalni spomenik BiH , služi kao izletište, a oko njega su podignuti novi ugostiteljski objekti.

Izvori
------

1. 1 2 3  „Rimski most: Kameno djelo graditelja Rustem-paše Okupovića" (hrvatskosrpski). BuzimINFO. Arhivirano iz originala na datum 2013-08-20. Pristupljeno 1. 1. 2014.
2. 1 2  „Roman Bridge" (hrvatskosrpski). bhtourism. Arhivirano iz originala na datum 2014-04-08. Pristupljeno 1. 1. 2014.
3. ↑  „Rimski most na Ilidži". *Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika BiH*. Pristupljeno 9. 2. 2017.

Vanjske veze
------------

***Rimski most*** na Wikimedijinoj ostavi


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |

* Panoramski prikaz Rimskog mosta Arhivirano 2012-01-17 na Wayback Machine-u
* *Rimski most: Kameno djelo graditelja Rustem-paše Okupovića* na portalu BuzimINFO Arhivirano 2013-08-20 na Wayback Machine-u