recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Bitka kod Stiklestada** se odigrala 1030. u Norveškoj između vojske bivšeg kralja Olafa II na jednoj, i tzv. "Seljačke vojske" koji su činili pristaše dansko-engleskog kralja Knuta Velikog. Do nje je došlo dvije godine nakon što su Knutove pristaše protjerale Olafa iz Norveške u Novgorod i Knuta učinile norveškim kraljem. Olaf je u međuvremenu prikupio vojsku sa kojom je preko Švedske došao u Norvešku nastojeći ponovno osvojiti krunu. Suprotstavila mu se vojska koja bila višestruko nadmoćna. Prema navodima sage *Heimskringla*, Olaf je svoje pristaše nastojao bodriti pozivajući se na njihovu kršćansku vjeru; među "Seljačkom vojskom" je, pak, bilo još uvijek mnogo pogana. Njegova vojska je, pak, poražena, a sam Olaf ubijen, i to od strane lokalnog poglavice Thorira Hunda. Dio Olafovih pristaša je uspio pobjeći s bojišta, uključujući njegovog 15-godišnjeg polubrata Haralda koji je mnogo godina kasnije postao norveški kralj.

Bitka je kasnije stekla status jednog od najvažnijih i najčešće spominjanih događaja norveške historije, prije svega zbog toga što je, prema *Heimskringli*, godinu dana nakon pogibije Olafovo truplo iz improviziranog groba na bojištu prebačeno u crkvu sv. Klementa u Trondheimu, te što je prilikom otvaranja lijesa ustanovljeno da je "čudesno" očuvano. Zbog toga je Olaf stekao status sveca i titulu *rex perpetuus Norvegiae* ("vječni kralj Norveške").

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Bitka kod Stiklestada*** na Wikimedijinoj ostavi

* Stiklestad, the history, the play and the museum Arhivirano 2007-03-09 na Wayback Machine-u
* Stiklestad Website
**Bitka kod Dolnjih Vjestonica** (češki: ) se odigrala u Moravskoj 5. augusta 1619. godine za vrijeme Tridesetogodišnjeg rata između moravske protestantske vojske pod Friedrichom von Tiefebanchom na jednoj, i carske katoličke vojske pod grofom Heinrichom von Dampierreom na drugoj strani. Do nje je došlo nakon što je car Ferdinand II poslao Dampierreovu vojsku u Moravsku čiji je južni dio, za razliku od Češke, ostao vjeran caru. Dampierrova vojska je spalila Mikulov, a potom se kod Dolnjih Vjestonica prešla rijeku Dyje, gdje su joj se suprotstavile moravske snage pod komandom Tiefenbacha. Carska vojska je imala izrazitu brojčanu premoć, ali se Tiefenbach iskazao kao bolji taktičar, vješto koordinirajući djelovanje pješadije i konjice koja se istakla izuzetnom agresivnošću, s kojom je kontranapadima sedam puta odbila carske juriše. Bitka je bila izuzetno duga i iscrpljujuća, i na njenom kraju su obje strane ostale bez municije, a riješio ju je udar konjičke rezerve koju je Tiefenbach pripremio upravo za tu priliku. Carske su snage poražene i natjerane na povlačenje iz Moravske, ali bitka nije imala odlučujući karakter, s obzirom da će se sljedeće snage carske snage oporaviti i ugušiti Češki ustanak.

Izvori
------

1. ↑

Literatura
----------

* *Zimní král: aneb české dobrodružství Fridricha Falckého*. Rybka Publishers. 2004. str. 185–186. ISBN 80-86182-79-7.
**Bohemond I** (*Bohemund*; francuski: ; italijanski: ; San Marco Argentano, 1058 - Bari, 6/7. mart 1111), također poznat i kao **Bohemond Veliki**, bio je normanski princ i vojskovođa iz dinastija Hauteville, koji je od 1085. do smrti vladao kao princ Taranta, poznat po sudjelovanju u Prvom križarskom ratu tokom koga je 1098. osnovao Kneževinu Antiohiju kojom će vladati do smrti.

Rodio se kao najstariji sin normanskog vojvode Roberta Guiscarda i njegove prve supruge Alberade od Buonaberga. Kršten je kao "Mark", ali je još kao dijete zbog veličine od oca stekao nadimak "Bohemund" (po mitskom divu Boemundu Gigasu), koji će kasnije preuzeti kao ime. Ocu se 1080. priključio u velikom pohodu na Balkan, čiji je cilj bilo osvajanje Bizantskog Carstva. Imao je dosta uspjeha te je neko vrijeme pod svoju vlast stavio današnju Albaniju, sjevernu Grčku i dio Makedonije, ali se pod pritiskom cara Aleksija I Komnena morao postepeno povući, pa su svi njegovi posjedi izgubljeni do 1085.

Otac je umro 17. jula 1085. ostavivši posjede u Italiji i Siciliji svom mlađem sinu Rogeru, a one preko Jadrana Bohemondu. S obzirom da je ostao bez teritorija, Bohemond je otpočeo rat sa svojim bratom, tokom koga je uspio zauzeti Taranto, i zbog čega se kasnije nazivao "Bohemond od Taranta". Sukob je godine 1087. završen posredovanjem novoizabranog pape Urbana II.

Bohemond je ispočetka ignorirao papin poziv na križarski rat, ali se 1096. predomislio kada su kroz normanska područja počeli prolaziti kolone križara na putu za Istok. Kroničar Goffredo Malaterra tvrdi da im se Bohemond pridružio isključivo shvativši rat kao priliku za ostvari svoje teritorijalne ambicije na Istoku. U svakom slučaju, normanska vojska koju je organizirao bila je najbolje obučena iopremljena od svih križara, a sam Bohemond se iskazao kao iskusan i sposoban vojskovođa. Godine 1098. je zauzeo Antiohiju, ali je ubrzo nakon toga došao u sukob s drugim križarskim vođama, pa ispočetka nije sudjelovao u završnom dijelu pohoda na jug. 

Godine 1100. Bohemond je zarobljen od turskih Danišmenda u bitci kod Melitene; sloboda mu je otkupljena 1103. godine, a u međuvremenu ga je kao regent zamjenjivao nećak Tankred Galilejski. Poraz u bitci kod Harrana i od Bizantinaca su ga nagnali da se 1104. vrati u Evropu, gdje je oboružan relikvijama i egzotičnim pričama, tražio podršku na tamošnjim dvorovima. Pokušaj da sa tamo prikupljenom vojskom porazi Bizantince su zaustavili Mlečani te je Bohemond na kraju prisiljen potpisati sporazum u Devolu kojim je svoju kneževinu učinio bizantskim vazalom. Umro je nekoliko godina kasnije, a da se nije vratio na Istok.

Izvori
------

* Ghisalberti, Albert M. (ed) *Dizionario Biografico degli Italiani*. Rome.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**novi položaji** | **knez Taranta**1088–1111 | Slijedi:**Bohemond II** |
| **knez Antiohije**1098–1111 |
**Adespota** (grčki: ἀδέσποτος = "bez gospodara", "nepoznatog autora", "anonimni") naziv je u filologiji za izdanje dela nepoznatih autora ili fragmenata takvih anonimnih dela. 

Posebno su poznate zbirke "adespota" s odlomcima grčkih tragičara, koji su se izvorno pojavili u delu *Tragicorum Graecorum Fragmenta*, koje je uredio August Nauck (2. izdanje, 1889, str. 835-958), kao i novo izdanje u dva toma, koje su uredili Bruno Snell i Richard Kannicht (*Fragmenta adespota. Testimonia volumini 1 addenda. Indices ad volumini 1 et 2*. Vandenhoeck & Ruprecht, Göttingen 1981). Za fragmente koji se pojavljuju i kod Naucka zadržana je njihova numeracija. 

Za grčku komediju značajan je 8. tom zbirke *Poetae comici Graeci*, u kome su objavljeni fragmenti iz komičkih dela nepoznatih autora.

Literatura
----------

* Wolfgang Luppe: Recenzija za *Tragicorum Graecorum Fragmenta.* Vol. 2: *Fragmenta adespota. Testimonia volumini I addenda, Indices ad volumina I et 2 by Richard Kannicht; Bruno Snell.* u: *Gnomon.* 58. Bd. H. 2 (1986), S. 97–105.
* Rudolf Kassel, Colin Austin, *Poetae comici Graeci*, tom 8: *Adespota*, 1995, ISBN 3-11-014534-0
Zastava Clatsopa.
**Clatsop**.- Pleme Chinookan Indijanaca iz Oregona nastanjeno nekada oko rta Cape Adams na južnoj strani ušća rijeke Columbia, pa sve do Tongue Pointa, i na jug do Tillamook Heada na obali Pacifika. -Grad i okrug Clatsop u Oregonu po njima danas nose ime.

Clatsop Indijanci, smatraju Lewis & Clark, bili su dio nekad mnogo veće populacije koja je oko četiri godine prije dolaska ekspedicije stradala od epidemije boginja od čega je pomrlo nekoliko stotina osoba. 

Danas njihovi potomci žive ujedinjeni sa Nehalem Indijancima kao Clatsop-Nehalem u konfederiranim plemenima  *'Confederated Tribes of Siletz'*  i  *'Confederated Tribes of Grand Ronde'* .

Ime
---

Ime *Clatsop* modificirani je oblik nastao iz upper chinook naziva *tlaak'eelak* ili *Lā'k!ēlak* (=dried salmon').

Jezik
-----

Jezik Clatsop pripada porodici Chinookan, i dijalekt je donjo-činučkog (lower chinook).

Sela
----

Clatsopi su imali koliko je poznato 6 sela, to su:

* *Konope*, blizu ušća rijeke Columbia.
* *Neacoxy*, glavno zimsko naselje na mjestu današnjeg gardića Seaside na ušću Neacoxie Creeka.
* *Neahkeluk*, na Point Adamsu.
* *Niakewankih*, južno od Point Adamsa na ušću Ohanna Creeka.
* *Neahkstowt*, blizu današnjeg Hammonda.
* *Necotat*, na mjestu današnjeg Seaside.

Etnografija
-----------

Clatsopi pripadaju kulturnom području Sjeverozapadne obale. Njihove kuće, tipične za Sjeverozapadnu obalu, građene su od cijepanog borovog drveta, oko četiri stope ukopane duboko u tlo, pod im je prekriven hasurama, a mogle su primiti nekoliko obitelji. Temelj u ishrani bila je riba, i o ovim Indijancima, kao i o još nekim susjednim skupinama može se govoriti kao o pravim ihtiofazima.

Populacija
----------

Mooney (1928) procjenjuje da ih je 1780 bilo 300. Godine 1875. njih 300 preseljeno je na rezervat Grande Ronde, gdje ih je 1910. preostalo 26.

Vanjske poveznice
-----------------

* Clatsop Indians Arhivirano 2009-04-12 na Wayback Machine-u
* "Celiast" and "Ilchee" Arhivirano 2007-08-09 na Wayback Machine-u
**Aisne** (latinski: *Axona*) je rijeka na sjeveru Francuske duga 353 km, lijeva pritoka rijeke Oise.

Hidrologija
-----------

Aisne izvire na terenu općine Rembercourt-Sommaisne u Departmanu Marne, na nadmorskoj od 311 m. Od tamo teče prema sjeverozapadu uz brojne meandre, protiče kroz gradić Sainte-Menehould gdje prima pritoku Auve, zatim prima pritoke Bionne, Biesme, Tourbe i Dormoise. Tad ulazi u 
Departman Ardennes, gdje prima pritoke Avegres, Jailly, Indre, Marets i Fournelle, tu se kod Semuya spaja sa Ardenskim kanalom. 
Protiče kroz Asfeld i ulazi u Departman Aisne gdje kod Condé-sur-Aisne prima pritoke Suippe i Vesle i ulazi u Departman Oise, protiče preko Attichyja do ušća u rijeku Oise kod Compiègnea, na nadmorskoj visini od 35 m.

Porječje rijeke prostire se na površini od 7,752 km², po departmanima; Marne, Ardennes, Aisne i Oise.

Rijeka je plovna od ušća do Mourona u dužini od 279 km, nakon izgradnje paralelnog kanala 1841. dugog 51,5 km, sa sedam brodskih prevodnica, koji premošćuju visinsku razliku od 17,4 m. Danas kad su brodovi veći, plovi se uglavnom samo 56,5 km od ušća do Condé-sur-Aisnea.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Rivière L'aisne*" (francuski). Annuaire Mairie. Pristupljeno 23.07. 2022.
2. 1 2 3  „*L'Aisne*" (francuski). ImagoMundi. Pristupljeno 23.07. 2022.

Vanjske veze
------------

***Aisne (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *L'Aisne* (`fr`)
Bob Ferguson (bejzbol)
**Robert Vavasour Ferguson** (31.1. 1845 – 3.5. 1894.), poznat kao "Death to Flying Thing" (*Smrt leteće stvari*) bio američki igrač na položaju infieldera te menadžer u ranim danima bejzbol, koji je igrao prije i poslije profesionalizacije sporta.

Rodom iz [Brooklyn]a, Ferguson je ranih 1870-ih igrao za tamošnje poluprofesionalne klubove *New York Mutuals* i *Brooklyn Atlantics*. Poznat je po tome što je kao igrač Atlanticsa postao prvi *switch-hitter* i tako pomogao da se prekine pobjednički niz *Cincinnati Red Stockingsa* 14.6. 1870. Godine 1876. je kao igrač-menadžer *Hartforda* sudjelovao u prvoj sezoni Nacionalne lige da bi igraću karijeru završio 1884. u redovima *Pittsburgh Piratesa*.

Kao igrač je nastupio u 562 utakmice, i imao prosjek pogodaka 0,271.

Kao menadžer je pobijedio u 299 i izgubio 373 utakmice. 

U dobi od 49 godina je umro od apopleksije.

Vanjske veze
------------

* Bob Ferguson's record at baseball-reference.com


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Al Spalding**  |  **Menadžer Chicago White Stockingsa** 1878 | Slijedi: **Silver Flint**  |
| Prethodi: ***prvi menadžer***  |  **Menadžer Philadelphia Philliesa** 1883 | Slijedi: **Blondie Purcell**  |
Cjevovod
**Cjevovod** (ijek.) ili **cevovod** (ek.), sustav cijevi za prijevoz robe najčešće u tekućem i plinovitom stanju. Pomoću pneumatskih cijevi mogu se transportirati i krute tvari pomoću zraka pod pritiskom. 

Svaka kemijski stabilna tvar u plinovitom i tekućem stanju može se tranportirati putem cjevovoda. Postoji jako puno različitih vrsta cjevovoda poput: naftovoda, plinovoda, cjevovoda za transport otpadnih voda, vodovoda ili čak cvjevovoda za transport piva. 

Najvažniji cjevovodi s ekonomske točke gledišta su cjevovodi za prijevoz sirove nafte i zemnog plina. To je i najbolji način za prjevoz tih sirovina u usporedbi s željezničkim prijevozom ima nižu cijenu po jedinici i brži prijenos sirovina. Iako se cjevovodi mogu izgraditi i pod morem, to je ekonomski i tehnički vrlo zahtjevan proces, tako da većina sirove nafte radije se prevozi tankera po moru, nego da se grade naftovodi pod morem. 

Naftovodi se grade od nehrđajućeg čelika. Cijevi su s unutarnjim presjekom od 30 do 120 cm. Gdje je god moguće, grade se na površini zemlje. Sirova nafta obično se transportira brzinom od oko 1 do 6 m/s.

Povezano
--------

* Vodovod
* Tlačni cjevovod
* Naftovod

***Cjevovod*** na Wikimedijinoj ostavi
**Al-Mahra** (arapski: المهرة) je jedna od 20 jemenskih muhafaza. Ova pokrajina prostire se na istoku Jemena, uz obale Arapskog mora i granicu s Omanom. Na teritoriju al-Mahre prostirao se Sultanat Mahra.

Geografija
----------

Pokrajina al-Mahra ima površinu od 98.249 km² i 89.093 stanovnika, a gustoća naseljenosti joj iznosi 1 st/km². Teren al-Mahre je sličan susjednom Zofaru u Omanu. Vrhovi obalnog gorja dižu se do 1300 metara, a na sjeveru se prostire pustinja Rub' al Khali. Obale al-Mahre pod utjecajem su sezonskih monsuna harifa koji traju od juna do prve polovice septembra. U to doba napada puno kiša po obalnom gorju koje postane vlažno, maglovito i zeleno, od silne vegetacije koja plane nakon toga. U al-Mahri se nalazi jemenski nacionalni park Hauf.

Izvori
------

1. 1 2  Yemen: Governerates, Cities & Villages - Statistics & Maps on City Population

***Al-Mahra (muhafaza)*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Jemenske muhafaze |
| --- |
| Zastava Jemena | 
* Adan
* Amran
* Abjan
* Ad-Dali
* Al-Baida
* Al-Hudaida
* Al-Džauf
* Al-Mahra
* Al-Mahvit
* Sana (glavni grad)
* Damar
* Hadramaut
* Hadža
* Ibb
* Lahidž
* Marib
* Raima
* Sada
* Sana
* Šabva
* Taiz

 | Karta Jemenskih muhafaza |
***Ancient Rome: The Rise and Fall of an Empire*** je britanska dramska TV-serija snimljena 2006. u produkciji BBC-ja i originalno emitirana na programu BBC One. Sastojala se od šest epizoda od kojih je svaka prikazivala najvažnije događaje u historiji rimske države. Pri tome je korištena tehnika dokudrame, odnosno nastojalo se radnju i likove maksimalno temeljiti na autentičnim historijskim izvorima. Serija je snimljena nedugo nakon BBC-jeve TV-serije *Stari Rim*, koju su mnogi klasičari optuživali da je historijsku autentičnost žrtvovala "atraktivnosti" sadržaja.

Popis epizoda
-------------

1. 1 *Caesar*, posvećen Juliju Cezaru i njegovom građanskom ratu;
2. 2 *Nero*, posvećen Neronu i velikom požaru u Rimu
3. 3 *Rebellion*, posvećen velikom ustanku Jevreja protiv Rimljana;
4. 4 *Revolution*, posvećen neuspjelim reformama braće Grakho;
5. 5 *Constantine*, posvećen Konstantinovom dolasku na vlast i Milanskom ediktu;
6. 6 *The Fall of Rome*, posvećen vizigotskoj pljački Rima.

V. također
----------

* Rome: Rise and Fall of an Empire
**Aḥmad al-Musta‘li** (arapski: أحمد المستعلى‎) (u. 1101) je bio deveti kalif Fatimidskog kalifata, koji je vladao od 1094. do smrti. Njegova kratka vladavina je imala značajne posljedice za historiju Bliskog Istoka i historiju islama.

Kalifom ga je učinio uticajni regent al-Afdal Shahanshah, koji će biti de facto vladar za vrijeme njegove vladavine. Zakoniti nasljednik je bio njegov stariji brat Nizar, ali je otpor njegovih pristaša brzo slomljen a Nizar zatočen do kraja života. Taj je događaj, međutim, izazvao šizmu među ismailitima; dio koji je smatrao Nizara zakonitim kalifom se sklonio u Perziju pod seldžučkom vlašću te osnovao sektu nizari, koji će kasnije postati poznati i kao *hašišini* ili asaseni. 

Slabost Fatimida su, između ostalih, iskoristili križari koji su 1096. otpočeli veliki pohod s ciljem da od muslimanske vlasti oslobode Svetu Zemlju. Tokom njega su Fatimidi izgubili brojne teritorije na obali Levanta, ali i sveti grad Jeruzalem, koji je 15. jula 1099. pao nakon križarske opsade. Nakon toga su na Levantu osnovane križarske države.

Al-Mustaali se od svojih sljedbenika, poznatih kao *mustaali*, smatrao 19. ismailitskim imamom. Naslijedio ga je sin Al-Amir za čije vladavine će se mustaali dodatno raskoliti na sekte *hafizi* i *taiyabi*. 

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Abū Tamīm Ma‘add al-Mustanṣir bil-Lāh**  |  **Fatimidski kalif** 1094–1101 | Slijedi: **al-Amir bi'Aḥkāmi l-Lah**  |

| * p
* r
* u
Fatimidski kalifi |
| --- |
| Abadullah al-Mahdi • al-Qa'im • al-Mansur • al-Muizz • al-Aziz • al-Hakim • az-Zahir • al-Mustansir • al-Musta'li • al-Amir • al-Hafiz • az-Zafir • al-Faiz • al-Adid |
Blizna donja, centar naselja
**Blizna Donja**, naselje u sjevernom dijelu općine Marina.

Zemljopis
---------

Naselje se nalazi jugozapadno od brda Vilaja odnosno jugoistočno od brda Boraja.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001.godine Blizna Donja ima 289 i Blizna Gornja 124 stanovnika.

Uprava
------

Povijest
--------

Prvi put se spominje 1251. g. kao jedinstveno naselje Blizna koje se danas sastoji od dva naselja Blizna Donja i Blizna Gornja. Kroz povijest pripadalo je gradu Trogiru, a potom plemićkim obiteljima Papalić zatim obitelji Kvarko. 

Sjedište župe nalazilo se u susjednom selu Mitlo u razdoblju od 1298.-1560. kada su istoj župi pripadala i sela Kruševo i Boraja. Tijekom ratova s Turcima došlo je do stradavanja većine stanovništva. Nakon oslobođenja od Turaka 1687. godine utemeljena je župa Sv. Ante u Blizni. Pošto su sinjski franjevci aktivno sudjelovali u naseljavanju novog stanovništva župa je pripala Sinjskom franjevačkom samostanu. Do 1830. godine župa je pripadala Trogirskoj biskupije, a nakon toga Šibenskoj gdje pripada i danas.

Gospodarstvo
------------

Selo danas broji 300-tinjak obitelji te je poznato po kvalitenim vinogradima.

Spomenici i znamenitosti
------------------------

Obrazovanje
-----------

Kultura
-------

Šport
-----

Vanjske poveznice
-----------------

* Općina Marina - www.marina.hr
Karta lokacija napada Al-Kaide
**Al Kaida** (arapski القاعدة - al-Qā‘idah, "baza") je ime dato međunarodnom savezu Islamskih terorističkih organizacija. Osnovana od strane arapskih mudžahedinskih dobrovoljaca koji su tijekom 80-tih odlazili u Afganistan boriti se protiv snaga SSSR-a. Najočitiji vođe te organizacije su Saudijac Osama bin Laden i Egipćanin Ayman al-Zawahiri. Odgovorna je za više teških terorističkih napada, kao napadi 11. rujna 2001. nakon kojih SAD pokreće Rat protiv terorizma koji je bitno oslabljuje i tjera njezine članove iz Afganistana. Nakon toga al-Qaida se reorganizira i sprema za nove napade.

Istorija
--------

Al Kaida vodi korene iz vremena sovjetske invazije na Avganistan, kada se okosnica muslimanskih boraca pridružila mudžahedinskom pokretu otpora, koji su najvećim delom finansirale Sjedinjene Države i Pakistan. Al Kaida je bila najuspešnija grupa za prikupljanje sredstava i regrutaciju u muslimanskim zemljama. Međutim, 1992. al Kaida je već počela da se okreće protiv SAD i Britanije, uglavnom zbog toga što su ove zemlje poslale trupe u Saudijsku Arabiju, kako bi je zaštitile od eventualne invazije iz Iraka. 

Vođa al Kaide, Osama bin Laden je ponudio saudijskom rukovodstvu zaštitu od strane svojih boraca, kako *neverničke* (nemuslimanske) trupe ne bi kročile u zemlju u kojoj se nalazi najsvetiji islamski grad, Meka. Međutim, saudijsko rukovodstvo nije prihvatilo ovu ponudu, već se okrenulo svojim zapadnim saveznicima. Vođe al Kaide tvrde da SAD i Velika Britanija ugnjetavaju muslimane. Al Kaida koristi američku invaziju i okupaciju Iraka, prisustvo američkih trupa u nekolicini islamskih zemalja, i američku podršku Izraelu, za vrbovanje i radikalizovanje mladih muslimana.

Povezano
--------

***Al-Kaida*** na Wikimedijinoj ostavi

* Osama bin Laden
* Napadi 11. septembra 2001.
**Al-Mustain I** (arapski: **أبو أيوب سليمان بن محمد بن هود الجذامي المستعين**‎, *Abū Ayyūb Sulaymān ibn Muḥammad ibn Hūd al-Juḏāmī al-Mustaʿīn*; ? - 1047/49) bio je maurski vladar *taifa* Leride od 1031. te Zaragoze od 1038. do smrti, poznat kao osnivač dinastije Banu Hud (Hudidi).

Karijeru je započeo u službi Kordopskog Kalifata, te je kao mladić služio u vojsci znamenitog vezira Almanzora. Kada se Kalifat počeo raspadati uslijed dinastijskog građanskog rata, iskoristio je priliku da od kalifa Hišama III ishodi mjesto qadija (guvernera i suca) Leride na sjeveroistočnoj granici. Tamo je nakon kolapsa Kalifata brzo svoje diplomatske vještine stekao da lavira između novostvorene Taife Zaragoze i krščanskog vladara Sancha III od Navare. 

Godine 1038/39. je uspio svrgnuti tudžibidske vladare Zaragoze i uspostaviti vlastitu dinastiju. Poslije se našao u sukobu sa Taifom Toledo i započeo politiku oslanjanja na kršćansku Kraljevinu Kastilju kojoj je plaćao *parias* (danak). Nakon smrti mu se država, koju je podijelio među petoricom sinova, privremeno raspala, ali ju je 1051. uspio ponovno ujediniti sin Ahmad al-Muqtadir.

Literatura
----------

* List of Muslim rulers Arhivirano 2009-06-21 na Wayback Machine-u
**Bitka kod São Mamedea** (portugalski:  se odigrala 24. juna 1128. kraj Guimarãesa u današnjem Portugalu između portugalskog snaga grofa Afonsa Henriquesa na jednoj, te njegove majke grofice Therese i njenog ljubavnika Fernanda Pereza de Trave s druge strane. Do sukoba između majke i sina došlo je godinu dana nakon što je leonski kralj Alfonso VII zauzeo Portugal, svrgnuo Theresu i za novog grofa i vazalnog vladarapostavio Afonsa. Usprkos toga, kada je Theresa godinu dana digla ustanak, Afonsu su se priključili mnogi portugalski plemići koji su htjeli nezavisnost Portugala od Leona. Afonso je uz njihovu pomoć porazio Theresu te tako stečeni politički kapital iskoristio kako bi se već 1129. proglasio "knezom", a 1139. kraljem Portugala, što je Alfonso 1143. priznao sporazumom u Zamori. Zbog toga se ova bitka smatra jednim od najznačajnijih događaja u historiji Portugala.

***Bitka kod São Mamedea*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh86005272

 |
**Bogdan Krizman** (Varaždin, 28. jul 1913 — Zagreb, 5. jul 1994) je bio jugoslovensko-hrvatski istoričar.

Završio je studije u 1937. na Pravnom fakultetu Univerziteta u Zagrebu. Diplomirao je međunarodno pravo i diplomatiju istorije na Slobodnoj školi političkih nauka u Parizu. Nakon što je bio zaposlen u jugoslovenskom Ministarstva spoljnih poslova u Beogradu. Ustaške vlasti su ga između 1941 i 1945, internirale u Lepoglavi i Gracu.

Od 1947. do 1949. bio je diplomatski predstavnik Jugoslavije u Beču. Doktorirao je 1952. u Zagrebu sa tezom o istoriji diplomatije Dubrovačke republike u 18. veku. Od 1950. do 1958. radio je u Državnom arhivu, od 1958. do 1970. bio je aktivan na Jadranskom institutu Jugoslovenske akademije znanosti i umjetnosti.

Od 1970. je predavao opštu istoriju države i prava na Univerzitetu u Zagrebu od 1976. do odlaska u penziju 1983, kao redovni profesor. Važio je za međunarodnog eksperta za istoriju Nezavisne Države Hrvatske. Zajedno s Konstantinom Bastaićem autor je udžbenika *Opća historija države i prava*, koji se dugo godina koristio kao standardni udžbenik za nastavu povijesti države i prava na pravnim fakultetima.

Vanjske veze
------------

* Istorijska biblioteka: Bogdan Krizman

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 24614517
* LCCN: n80116943
* ISNI: 0000 0000 8102 8873
* GND: 1081215445
* SUDOC: 028384652
* BNF: cb12023061s (podaci)
* NLA: 35797846
* NKC: jx20050104010

 |
**Bitka kod Sempacha** vodila se 9. jula 1386. godine između snaga Starošvicarske konfederacije i snaga habsburgškog Austrijskog Vojvodstva sa druge strane, pobjedu su odnjeli vojnici Starošvicarske konfederacije.

Bitka se odigrala na polju Meiersholz, kod Sempacha u Švicarskoj tu se okupilo negdje oko 1500 ili 1600 boraca (po nekim procjenama možda i 4000) iz kantona Uri, Schwyz, Unterwalden i Luzern. Na drugoj strani njima se suprostavila vojska habsburgškog vojvode Leopolda III i njegovog komandanta Johanna Ochsensteina od 6000 vojnika (iako neki smatraju da ih nije bilo više od 4000). Iako se nezna točan broj boraca, zna se da su Austrijanci potučeni, a sam Leopold Habsburški ubijen.

Austrijanci su krenuli na Švicarsku da se osvete i smire Kanton Luzern, koji je nešto prije napao susjedne habsburgške domene. Švicarci su prema legendi pobjedili, zahvaljujući herojstvu Arnolda Winkelrisa, koji se vidjevši da njegovi suborci nisu u stanju probiti čvrstu liniju austrijskih suličara, zaletio na njih i pritom dobio više smrtnih udaraca, ali je padajući povukao sa sobom i austrijske vojnike i tako napravio rupu u njihovim redovima, kroz koju su pojurili njegovi suborci.

U stvarnosti je Bitka kod Sempacha pokazala da je vojska švicarskih *eidgenossena* (zaklete družbe) naoružana manje više jedino kopljima uspjela poraziti vitešku elitu na bojnom polju bez obzira na to jesu li bili konjanici ili pješadinci.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Battle of Sempach*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 4. 12. 2018.

Vanjske veze
------------

***Bitka kod Sempacha*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Stadt Zug* (službene stranice) (`de`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85119978
* GND: 4196273-4
* HDS: 008871

 |
**Bitka kod Murse**, također poznata i kao **bitka kod Murse Minor**, odigrala se u 28. septembra 351. u Panoniji između rimskih snaga pod carem Konstancijem II na jednoj, i rimskih snaga pod uzurpatorom Magnencijem na drugoj strani. Godinu dana prije se Magnencije na čelu rimskih trupa u Galiji pobunio i ubio Konstancijevog brata i suvladara Konstansa; potom je došlo do pregovora između Magnencija, koji je Konstancija bio spreman priznati kao cara u istočnom dijelu Carstva, te Konstancija, koji je Magnenciju bio spreman prepustiti Galiju, ali ne i ostatak Zapadnog Carstva. Njihov neuspjeh je doveo rata, odnosno do sudara dviju vojski u blizini ušća Drave u Dunav. 

Konstancije je raspolagao sa daleko brojnijim snagama, uključujući tešku konjicu i strijelce, dok se Magnencije morao oslanjati na relativno nedisciplirane i neobučene barbarske pomoćne trupe. Prije same bitke je, po predaji, Konstancije jednostavno napustio vojsku te se otišao moliti kraj groba lokalnog kršćanskog mučenika. Prema oskudnim historijskim izvorima, Magnencijeva vojska, iako brzo opkoljena, se borila sa velikom upornošću i hrabrošću ali je na kraju bila gotovo u potpunosti uništena. Magnencije je preživio, ali ne i njegov vjerni i sposobni *magister officiorum* Marcelin. Konstancije, koga je u molitvi prekinuo lokalni biskup Valens kako bi mu donio vijesti o pobjedi, je došao na bojište i ostao zapanjen ogromnim gubicima ne samo neprijateljske, nego i vlastite vojske. Usprkos pobjede, Konstanciju - koji je osim Magnencija morao brinuti i o barbarima na granici i Sasanidima na istoku - je trebalo dvije godine da popuni vojsku i krene u konačni obračun sa Magnencijem, koji će završiti bitkom kod Mons Seleucusa.

Kršćanski pisci su, pak, ishod bitke tumačili prije svega Konstancijevom kršćanskom pobožnošću, odnosno time da je Magnencije, iako kršćanin, pokazivao preveliku toleranciju prema paganima, pa se zbog toga Bog stavio na Konstancijevu stranu.

Literatura
----------

* Cameron, Averil, and Peter Garnsey *ed.*, *The Cambridge Ancient History*, Cambridge University Press, 1988, Vol XIII, p. 20.
* "Mursa, Battle of", *Encyclopædia Britannica*, from Encyclopædia Britannica Premium Service. <> [Accessed February 2, 2006].
Prvi broj "Biltena" Enigmatske udruge Orahovica
**Bilten Enigmatske udruge Orahovica** interno je glasilo Enigmatske udruge Orahovica. Prvi (i jedini) broj objavljen je u listopadu (oktobru) 2006. godine uoči 22. SOZAH-a.

Broj 1
------

U prvom broju  na 9 stranica formata A-4 s fotografijama u boji objavljeni su tekstovi o osnivanju EUO, o aktivnostima udruge u prvoj godini postojanja te pregled enigmatskih takmičenja na kojoj su učestvovali članovi EUO. Dat je i popis svih stalnih i počasnih članova, kao i članova Izvršnog i Nadzornog odbora te najava 22. SOZAH-a (sa slikom prvog predsjednika **Pave Marka**).

Uz članak "Orahovica kroz stoljeća" s historijatom grada Orahovice, objavljena je kratka biografija Stjepana Varaždinca (s fotografijom), primjer Varaždinčeve zagonetke iz "Feniksa" te jedna Varaždinčeva skandinavka s lokalnom tematikom.

Na prvoj stranici, uz zaglavlje biltena, objavljena je i fotografija osnivača EUO. Prvi broj je sastavio i izradio **Vladimir Grgurić**. Bilten je umnožen priručnom tehnikom uz pomoć kompjutera i podijeljen učesnicima 22. SOZAH-a.

Napomene
--------

1. ↑  Nema ga u elektronskom katalogu Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu; posjet 3. XII. 2009.
Desnostrana anoftalmija (snimak magnetnom rezonancijom)
**Anoftalmija**, poznata i kao **anoftalmus** (grčki: ανόφθαλμος, "bez oka"), je kongenitalno odsustvo jednog ili oba oka.

Učestalost
----------

Prava ili primarna anoftalmija vrlo je rijetka. Dijagnoza prave anoftalmije može se postaviti samo onda kad postoji potpuno odsustvo očnog tkiva u orbiti. Puno češće se viđa ekstremna mikroftalmija. U tom stanju, mala jabučica je prisutna u orbitalnom mekom tkivu, što se ne vidi inicijalnim pregledom.

Postoje tri tipa ovog stanja:

* Primarna anoftalmija je kompletno odsustvo očnog tkiva zbog greške u razvoju dijela mozga koji formira oko.
* Sekundarna anoftalmija: oko se počne razvijati pa iz nekog razloga prestane, ostavljajući dijete samo sa rezidualnim očnim tkivom ili ekstremno malim očima koje se mogu vidjeti samo detaljnim pregledom.
* Degenerativna anoftalmija: oko se počelo formirati a onda iz nekog razloga degenerira. Jedan od razloga za to mogao bi biti nedostatak opskrbe oka krvlju.

Uzroci
------

Anoftalmija i mikroftalmija mogu se razviti sekundarno zbog prestanka razvoja oka u raznim stadijima razvoj optičke vezikule. Bitno je prepoznati mikroftalmiju zato što razvoj orbitalne regije, isto kao i vjeđa, ovisi o prisutstvu oka normalne veličine u intrauterinom razvoju. Anoftalmija je katkad klinička karakteristika trisomije 13 koja je velika kromosomska abnormalnost.

Liječenje
---------

Rano liječenje raznim ekspanderima i kirurgijom, kad je to potrebno, pomaže u smanjenju orbitalne asimetričnosti i kozmetskog deformiteta kod te djece.

Vanjske veze
------------

* ICAN - internacionalna mreža za djecu s anoftalmijom i mikroftalmijom
* ICAN - International Children's Anophthalmia and Microphthalmia Netowrk
* MAPS Parent Support group for parents with Anophthalmic and Microphthalmic children
* Anophthalmia and Microphthalmia Arhivirano 2007-07-12 na Wayback Machine-u Edukativni tekst američkog Nacionalnog instituta za oči (National Eye Institute)
* Šablon:GeneTests
* MACS The Micro and Anophthalmic Childrens Society - Nudi pomoć i informacije obiteljima iz Velike britanije i cijelog svijeta
Venezuelanski vojnici nose crvene s Chávezovim očima. Na zastavi piše: "*Chávez vive. La lucha sigue.*" (srpskohrvatski: "Chávez živi. Borba se nastavlja.")
**Bolivarska revolucija** (španjolski: *Revolución bolivariana*) ili **Venezuelanska revolucija** (španjolski: *Revolución venezolana*) je naziv za još uvijek aktualni ljevičarski politički pokret u Venezueli kojega je osnovano i pokrenuo Hugo Chávez, osnivač MVR-a/PSUV-a te bivši predsjednik te zemlje. Pokret je nazvan u čast Simóna Bolívara, istaknutog južnoameričkog revolucionara i borca protiv španjolske kolonijalne vlasti, koji je tokom XIX. vijeka bio zaslužan za ostvarivanje venezuelanske nezavisnosti. Prema Chávezu i njegovim pristašama, Bolivarska revolucija ima za cilj izgraditi međuameričku koaliciju s ciljem implementiranja bolivarizma, nacionalizma i državne ekonomije. Službeni postulati Bolivarske revolucije su: 

* Nacionalna nezavisnost
* Ujedinjenje Latinske Amerike, ili barem Južne Amerike
* Sudjelovanje građana u politici kroz plebiscite i referendume
* Ekonomska samostalnost
* Etika službe narodu
* Pravedna raspodjela dobiti od nafte
* Borba protiv korupcije

Službeno geslo Bolivarske revolucije inicijalno je glasilo "*Domovina, socijalizam, ili smrt*", međutim isto je promijenjeno na Chávezov 57. rođendan, kada je javnosti objavio da boluje od karcinoma te da ide na liječenje. Novo geslo je "*Socijalistička domovina i pobjeda, živjet ćemo i izaći ćemo kao pobjednici*". Većina reformi u sklopu revolucije provodile su se kroz tzv. Bolivarske misije, seriju socijalnih programa implementiranih tokom Chávezova mandata, a čiji je cilj bilo povećanje životnog standarda. Iako su misije bile brojne i implementirane u sklopu različitih sektora, najvažnijima se smatraju misije Robinson (pismenost), Barrio Adentro (slobodni mediji) te Mercal (dostupna hrana). 

I dok je Bolivarska revolucija za Cháveza bila koliko-toliko stabilan pokret, njegovom smrću došlo je do njezine nagle deterioracije. Njegov nasljednik, Nicolás Maduro, suočio se s poljedicama revolucije, što je dovelo enormne krize i neviđenih, višegodišnjih prosvjeda koji su zemlju bacili u najtežu krizu od nezavisnosti. Tokom 2015. opozicijske stranke su osvojile većinu u parlamentu, međutim Madurova administracija je zadržala faktičnu vlast i krenula sa zatvaranjem opozicije, što je samo dodatno pogoršalo nemire u zemlji.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 1156686342
* SUDOC: 079118518
* BNF: cb14470015w (podaci)

 |
Koordinate: IR 36°4′33″N 51°47′46″E﻿ / ﻿36.07583°N 51.79611°E﻿ / 36.07583; 51.79611

|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Alborz**. Za druga značenja, v. Alborz (razvrstavanje).* |

Damavand, najveća iranska planina i dio gorja Alborz
Karta središnjeg Alborza
**Alborz** (perz. البرز, poznat i kao *Alburz*, *Elburz* ili *Elborz*) je planinski masiv u sjevernom Iranu.

Etimologija
-----------

Ime „Alborz" potječe od *Harā Bərəzaitī*, legendarne planine koja se spominje u zoroastrijskoj svetoj knjizi Avesti. Naziv legendarne planine proizlazi iz protoiranskog imena *Harā Bṛzatī* (*Hara* = „čuvar", „stražar" + *Brzant* = „visoko"). Identičnu etimologiju dijeli i kavkaska planina Elbrus čiji je naziv metateza imena „Alborz".

Zoroastrijanci lanac identificiraju kao obitavalište Pešjotana, a zoroastrijanska filozofska škola *Ilm-e Hšnum* planinu Damavand identificira kao dom Saheb-e Dilana („Gospodar Srca"). U iranskom nacionalnom epu *Šahnami*, pjesnik Firdusi govori o planinama „kao da leže u Indiji". To može ukazati na raniju upotrebu istog naziva za razne druge planinske vrhove kao što su Elbrus na Kavkazu i Elbariz (Albariz) u Kermanskoj pokrajini iznad Hormuškog tjesnaca. Također, u 19. vijeku u sjeverozapadnom dijelu Hindukuša odnosno južno od Balha na britanskim vojnim kartama jedan se vrh spominjao kao *Elburz*. Sva ta imena ukazuju na iransko jezično podrijetlo i dijele identifikaciju s legendarnom planinom *Harā Bərəzaitī* iz Aveste.

Geografija
----------

*Glavni članak: Geografija Irana*
Alborz se proteže od granica s Azerbajdžanom i Armenijom na sjeverozapadu i južnim rubom Kaspijskog jezera na jugu, a završava na istoku na granici s Turkmenistanom i Afganistanom. Sastavni dio ovog gorja je i planina Damavand čiji je vrh od 5671 m najviši na Bliskom istoku. Gorje je široko svega 60-130 km, a predstavlja prirodnu granicu između južnog kaspijskog područja i teheransko-kazvinske visoravni koja je sjeverozapadni ogranak Iranske visoravni.

Geologija
---------

Gorje Alborz sastoji se od sedimentnih nizova koji datiraju od gornjeg devona do oligocena, a dominira jurski vapnenac preko granitne jezgre.

Ekologija
---------

S ekološkog gledišta južni dijelovi Alborza su uglavnom suhi s vrlo malo drveća, dok sjeverni obronci spadaju u kaspijsko-hirkanijsku ekoregiju koja je vrlo bogata šumama, prašumama i džunglama.

Sport
-----

Pod obroncima Alborza u okolici Teherana nalaze se i brojna skijališta među kojima su najpoznatiji Dizin, Šemšak, Točal i Darbandsar.

Povezano
--------

* Geografija Irana
* Alborška pokrajina
* Damavand

Literatura
----------

* (`en`) Bazin, M.; Boyce, M.; Ehlers, E.; Eilers, W. Hourcade, B. (15. 12. 1985.). *Alborz*. New York: Columbia University.

Vanjske veze
------------

* (`en`) Elburz (Livius.org)

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Alborz** |
**Amra Hadžimuhamedović**, historičar arhitekture, je profesorica na Internacionalnom univerzitetu u Sarajevu i jedan od najvažnijih glasova u poslijeratnoj obnovi kulturnog naslijeđa Bosne i Hercegovine. Dr. Hadžimuhamedović je arhitekta-konzervator. Rođena je 1961. godine u Stocu, Bosna i Hercegovina.

Studirala je arhitekturu i razvoj arhitekture i naselja na univerzitetima u Sarajevu i Beogradu. Na Arhitektonskom fakultetu u Sarajevu stekla je diplomu arhitekte, magistra i doktora nauka 2010. godine. Dr. Hadžimuhamedović je stručnjak za konzervaciju, restauraciju i rekonstrukciju kulturnog naslijeđa. Poznata je po svom radu na obnovi historijske jezgre Stoca, kao i mnoštva drugih gradova u Bosni i Hercegovini (Sarajevo, Jajce, Prusac, itd.). Njena knjiga *Naslijeđe, rat i mir* (Univerzitet u Sarajevu) je opširna analiza razaranja kulturnog sjećanja i graditeljske baštine, kao i stoljetnih evropskih diskursa i praksi obnove. *Naslijeđe, rat i mir* se prvobitno okreće bosanskom kontekstu, ali razmatra razaranje u širim, svjetskim okvirima. Dr. Hadžimuhamedović je ponajviše poznata po svom zalaganju za prepoznavanje značaja rekonstrukcije u polijeratnim prostorima. Rekonstrukcija je čitavo stoljeće od početka značajnihih razgovora o čuvanju naslijeđa bila bauk među stručnjacima. Zalaganje dr. Hadžimuhamedović za potpunu rekonstrukciju u razorenim bosanskim prostorima je odjeknulo u nauci o naslijeđu kao nova paradigma u shvatanju autentičnosti. Profesorica Hadžimuhamedović trenutno vodi programe o naslijeđu u Bosni, Palestini, te na Kosovu. 

U svojoj dugogodišnjoj karijeri, dr. Hadžimuhamedović je radila kao glavni republički urbanističko-građevinski inspektor u Bosni i Hercegovini, pomoćnik ministra prostornog uređenja i okoliša Republike Bosne i Hercegovine, a potom i Federacije Bosne i Hercegovine, Federalni koordinator projekta Kadrovskog i institucialnog jačanja, suradnik na Arhitektonskom fakultetu u Sarajevu na predmetima Razvoj arhitekture i Revitalizacija graditeljskog naslijeđa. Bila je član Komisije za očuvanje nacionalnih spomenika. Učestvovala je u izradi i provedbi oko stotinu projekata i projektnih studija na polju zaštite naslijeđa, arhitekture, urbanizma i planiranja. Do sada je objavila oko 50 radova u stručnim časopisima, magazinima, zbornicima sa savjetovanja i međunarodnih konferencija. Autor je knjige *Zločin u općini Stolac* i urednik knjiga: Ljudska prava i razaranje kulturnog pamćenja: slučaj Stoca, Naslijeđe i identitet i Urbanističko planiranje u procesu poslijeratne obnove i razvoja Bosne i Hercegovine. Predavanja o graditeljskom naslijeđu i njegovoj zaštiti držala je na brojnim univerzitetima i institucijama u SAD i Evropi.

Vanjski linkovi
---------------

* Predsjednica Komisije za nacionalne spomenike
* Amra Hadžimuhamedović
**Brindley Wright** (Miami, Florida, 5. lipnja 1978.) je američki profesionalni košarkaš. Igra na poziciji krilnog centra, a trenutačno je bez kluba.

Karijera
--------

Karijeru je započeo na sveučilištu Florida, a ondje provodi tri sezone. U veljači 2002. seli se u Italiju i potpisuje ugovor do kraja sezone sa drugoligašem Celanom Bergamom. U sezoni 2002./03. odlazi u Izrael i potpisuje za Maccabi Haifu. Sljedeće sezone odlazi iz Izraela i odlazi u švedsku Plannju Basket. U sezoni 2004./05. bio je član latvijskog Ventspilsa, a sljedeće sezone bio je član belgijskog Oostendea. U Belgiji je prosječno postizao 14,9 poena i 6,8 skokova u 34 odigrane utakmice. Kako je Cibona slagala momčad za sljedeću sezonu, Wright u srpnju 2006. potpisuje jednogodišnji ugovor sa hrvatskim NLB ligašem. U dresu Cibone je u Euroligi prosječno postizao 12,9 poena i 8 skokova u 14 odigranih utakmica. Sa istekom ugovora Wright odlazi iz Cibone i odlazi u ruski Ural Great, a sezonu 2008./09. započinje u ukrajinskom BC Kijevu. Kijevski klub se je našao u problemima zbog financijske krize i klub u tom trenutku otpušta sve strance (Penna, Bajramovića, Wrighta...). U tom trenutku Wright postaje slobodan igrač i ubrzo se javlja Cibona u vezi njegovog dolaska. Dana 27. siječnja 2009. potpisuje za zagrebačku Cibonu i ondje će ostati do kraja sezone NLB natjecanja. Ugovor će se produžiti ukoliko Cibona bude imala financijskih mogućnosti. Završetkom regularnog dijela NLB lige počinje jednomjesečna pauza kojom se klubovi pripremaju za *Final Four*, a u tom vremenu paralelno se igraju domaća košarkaška natjecanja. U 2. kolu hrvatske A-1 HKL 2008./09. Wright se nije pojavio na letu za Dubrovnik, gdje je klub igrao kod istoimene momčadi. To je dovelo do usporedbe sa bivšim Ciboninim igračem Damirom Markotom koji je u predsezoni iste godine napravio gotovu identičan potez kada se nije pojavio na avionu za Sankt Peterburg gdje su *Vukovi* igrali pripremni turnir. Wrightu je nakon ovog incidenta priopćeno kako klub više ne računa na njega, usprkos tome što je kao obrazloženje svojih razloga naveo bolest svoje bake. U dresu *Vukova* je za 22 minute provedene na parketu u prosjeku ubacivao 8 poena, 4 skoka te po jednu asistenciju, blokadu i ukradenu loptu.

Izvori
------

1. ↑  „Cibona potpisala Wrighta do kraja NLB-a". Arhivirano iz originala na datum 2009-03-02. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  „Nestao Brent Wright". Arhivirano iz originala na datum 2009-03-30. Pristupljeno 2014-07-26.
3. ↑  Wright: "Razumijem Perasovićevu odluku"[*mrtav link*]

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil na Euroleague.net
* Profil na NLB.com
**Boaco** je općina od 62,936 i grad od 26,014 stanovnika u sredini Nikaragve u Departmanu Boaco u kom je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Boaco se prostire na zapadnim obroncima Centralnih Kordiljera, udaljen 88 km sjeveroistočno 
od glavnog grada Managve.

Kako je brdovit poznat po nadimku *Grad na dva kata*.

Historija
---------

Nukleus današnjeg grada bilo je naselje *Boaco Viejo* (Stari Boaco) od kog nema nikakvog traga. Stari Boaco su opljačkali, a stanovnike pobili Miskiti, Karibi i Mestici iz Hondurasa potisnuti od britanskih kolonista.

Preživjeli stanovnici naselili su se pored rijeke Malacatoya i osnovali novi Boaco, danas poznat kao Boaquito. Kasnije je preseljen po treći put negdje između 1752.-1772. na današnju lokaciju, jer su mnogi mnogi stanovnici pomrli zbog epidemije kolere i drugih boleština.

Novo naselje *Villa de Santiago de Boaco* - 1876. dobilo je status ville, a 1895. i status grada.

Kad je u julu 1935. osnovan Departman Boaco, postao je njegov administrativni centar.

Privreda i transport
--------------------

Boaco je administrativni, trgovački i industrijski centar ratarsko- stočarskog kraja, koji je poznat kao veliki proizvođač mlijeka i sireva.

Njegove tvornice proizvode se sapun, cigle, panama šešire i pune mineralnu vodu, a ima i pilanu.

Nema željeznice, ali je Panameričkim autoputom povezan sa Managvom ostalim većim gradovima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Boaco Municipality in Nicaragua*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.4.2023.
2. 1 2  „*Boaco in Boaco*" (engleski). City population. Pristupljeno 16.4.2023.
3. 1 2 3 4  „*Boaco Nicaragua*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 16.4.2023.
4. 1 2  „*Municipio de Boaco*" (španjolski). Mapa Nicaragua. Pristupljeno 16.4.2023.
5. 1 2 3 4  „*Departamento de Boaco*" (španjolski). Visita Nicaragua. Pristupljeno 16.4.2023.

Vanjske veze
------------

***Boaco*** na Wikimedijinoj ostavi

* *El municipio de Boaco* (`es`)
**Bob Caruthers** na bejzbol karti Goodwin & Company iz 1888. godine (N162).
**Robert Lee Caruthers** (Memphis, 5.1. 1864 - Peoria, Illinois, 5.8. 1911,), poznat po nadimkom "Parisian Bob," bio je američki profesionalni igrač bejzbola koji je kao pitcher i right fielder u 19. vijeku igrao za *St. Louis Browns* i *Brooklyn Bridegrooms*. 

Karijeru je započeo u *Brownsima*, a sljedeće godine je pomogao svom klubu da dobije svoje prvo prvenstvo u ligi American Association. Sljedeće godine je spor sa upravom kluba oko plaće vodio iz Pariza, zbog čega je stekao nadimak *Parisian*. Vrativši se u klub, ostvario je novu pobjedu. Godine 1887. je klubu donio još jednu titulu, usprkos toga što je bolovao od malarije.

Međutim, nakon te izvrsne sezone, klub je izgubio nekoliko post-sezonskih utakmica, što su navijači, ali i uprava pripisali prevelikoj sklonosti igrača *rekreativnim aktivnostima*. Caruthers, poznat po ljubavi prema biljaru i pokeru, je zato prodan od strane vlasnika Chrisa von der Ahea *Bridgeroomsima*.

Caruthers je nastavio s dobrim igrama, te zajedno s klubom prešao u National League. Brooklynu je 1890. godine omogućio da osvoji titulu. Godine 1892. se vratio u Browns, a od 1893. bio i njihov menadžer. Tada je završio karijeru u MLB, i nakon par igara u nižim ligama napustio igračku karijeru.

Kasnije je služio kao sudac u novosnonovaj American League.

Za vrijeme igračke karijere Caruthers je imao 298 potpunih igara, 24 shutouta, i 2.83 ERA. Kao udarač je imao prosjek .282, 29 home runova i 259 RBI.

Vanjske veze
------------

* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **George Gore**  |  **Menadžer St. Louis Brownsa** 1892 | Slijedi: **Bill Watkins**  |
**Bitka kod Muyea (ili Mua)** (牧野之戰) se odigrala u Kini godine 1046. pne. Njen ishod je bio slom dinastije Shang, i početak dinastije Zhou, odnosno nove faze u kineskoj historiji.

Pozadina
--------

Do 13. vijeka pne. utjecaj dinastije Shang je dopro do područja današnje provincije Gansu, a gdje je živio narod koji se zove Zhou. Kralj Wen od Zhoua (Ji Chang), vladar Zhoua, bio je vazal Shanga, a kralj Di Xin od Shanga (Kralj Zhou) mu je dao titulu "Grof Zapada". Di Xin je koristio Vojvodu Wena kako bi štitio zapadne granice, dok je sam vodio pohode na jugu i istoku. 

S vremenom se, pak, Di Xin počeo plašiti Wenove sve veće moći, te ga je dao zatvoriti. Iako je Wen kasnije oslobođen, nastale su trajne napetosti između Shanga i Zhoua. Wen je počeo pripremati vojsku, a osvojio je nekoliko manjih država vazala Shanga kako bi postupno oslabio svog neprijatelja. Međutim, Wen je umro 1050. pne. prije nego što je stigao poduzeti završni pohod.

Di Xin je na te događaje obraćao malo pažnje, jer je sebe smatra zakonitim vladarom Kine koji je na položaj došao voljom neba. 

Sin Vojvode Wena, Vojvoda Wu (Ji Fa) je nekoliko godina kasnije pokrenuo opobunu Zhoua. Vojvoda Wu je čekao nekoliko godina, uvjeren da još nije stigla "nebeska zapovijed" za pobunu. 

Kada su se Ji (Zhou) pobunili, kineski narod im je uglavnom pružio podršku. Legende tvrde da je Di Xin vladavinu započeo kao dobar kralj. Ali nakon vjenčanja za Daji, postao je nemilosrdan, i mnogi podanici su snivali o kraju dinastije Shang.

Bitka
-----

Vokvoda Wu od Zhoua je vodio vojsku od 50.000 ljudi. Di Xinova vojska je bila na istoku u pohodu, ali je Di Xin ipak mogao skupiti oko 530.000 ljudi kako bi obranio prijestolnicu Yin. Da bi bio siguran u pobjedu, dao je naoružati 130.000 robova kako bi branio prijestolnicu. Međutim, robovi se nisu htjeli boriti za izopačenog Shang vladara, te su mnogi od njih prebjegli vojsci Zhoua. 

Ovaj je događaj bitno oslabio moral Shang trupa. Kada je došlo do borbe, mnogi Shang vojnici se nisu htjeli boriti, nego su podigli koplja naopako u znak predaje. Neki od njih su se čak priključili Zhouu.

Ipak, mnoge su trupe ostale vjerne Shangu te je svejedno došlo do krvave bitke. Trupe Zhoua su bile bolje obučene, i s višim moralom. U jednom od juriša dvokolicama, Vojvoda Wu je uspio probiti obrambenu linjju Shanga. Di Xin je nakon toga bio prisiljen bježati prema svojoj palači, a preostale Shang trupe je uhvatila panika. Zhou su pobijedili i pokazali malo milosti prema poraženim Shang trupama, prolivši toliko krvi da su u njoj "mogla plivati debla".

Posljedice
----------

Nakon bitke se Di Xin dao okititi draguljima te je zapalio vatru i izgorio zajedno sa svojom palačom. Nakon što je pronašao Daji, Vojvoda Wu je je osobno pogubio. Shang službenici su pušteni iz zarobljeništva, a neki su kasnije poslali službenici Zhoua. Carsko skladište riže je odmah nakon bitke otvoreno kako bi se nahranio gladni narod.

Nakon bitke je Vojvoda Wu postao gospodarom svih važnih Shang'gradova. Proglasio je dinastiju Zhou, a sebe kraljem Wuom of Zhoua.