recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Chu Chin Chow** je britanski mjuzikl iz 1916. godine, za koga je tekst napisao Oscar Asche, a muziku Frederic Norton, grubo temeljen na drevnoj orijentalnoj priči o Ali Babi i 40 hajduka. Premijera predstave, koju je Asche režirao i producirao, se dogodila u Londonu 31. augusta 1916. godine. Iako je predstava bila predmetom kritike zbog za tadašnje standarde "smjelih" kostima plesačica, raskošna produkcija i bajkovito mjesto radnje je tadašnjoj publici omogućilo eskapističku zabavu usred prvog svjetskog rata. U originalnoj je postavi prikazana čak 2238 puta, što je bio rekord koji neće biti razbijen čak četrdeset godina.

Mjuzikl je održao svoju popularnost i u poratnim godinama, pa je godine 1934. adaptiran u holivudski film s Georgeom Robeyem i Annom May Wong u glavnim ulogama. Godine 1953. je u Londonu postavljena verzija na ledu. Predstava se postavlja i dan-danas.

Vanjske veze
------------

* Australian info
* Profile of *Chu Chin Chow* Arhivirano 2008-07-04 na Wayback Machine-u
* Background of show and film
* Photos from *Chu Chin Chow*
* Review of the 1934 film
* Information about Chu Chin Chow and Asche
* Information about Brayton and Chu Chin Chow Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
* List of longest running plays in London and New York
***Collateral*** je kriminalistički triler Michaela Manna iz 2004. s Tomom Cruiseom i Jamiejem Foxxom u glavnim ulogama.

Film je poznat po ulozi Toma Cruisea kao nemilosrdnog plaćenog ubojice. Jamie Foxx je za svoju izvedbu nagrađen nominacijom za Oscara u kategoriji najboljeg sporednog glumca.

Radnja je smještena u Los Angeles, iako se u originalnom scenariju radi o New Yorku.

Radnja
------

Nihilistički plaćeni ubojica Vincent (Tom Cruise) koristi taksi kako bi obavio seriju ubojstava koje je dogovorio u jednoj noći u Los Angelesu. Nesretni taksist je Max Durocher (Jamie Foxx), koji brzo shvaća čime se bavi njegov putnik nakon što prva žrtva pada na njegov taksi. Max pokušava pobjeći, ali suočen s nemogućom situacijom, odlučuje voziti Vincenta po gradu.

Konačno, Max shvaća kako su ljudi koji su ubijeni svjedoci optužbe na suđenju protiv mafijaškog šefa. Max mora spasiti sebe i zadnju žrtvu dok detektiv (Mark Ruffalo) prati Vincentov trag. Međutim, policija vjeruje kako je zapravo Max ubojica.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Havijer Bardem | Feliks |
| Piter Berg | Ričard Vidner |
| Tom Kruz | Vinsent |
| Bodi Elfman | mladi profesionalac |
| Džejmi Foks | Maks Durošer |
| Irma P. Hol | Ajda |
| Bari Šabaka Henli | Danijel |
| Ričard T. Džouns | ulični policajac #1 |
| Debi Mazar | mlada profesionalaka |
| Džejmi Makbrajd | ulični policajac #2 |
| Brus Makgil | Pedrosa |
| Emilio Rivera | Pako |
| Mark Rafalo | Faning |
| Kli Skot |  |
| Džejda Pinket Smit | Ani |
| Džejson Stejtam | čovek na aerodromu |

Pojavljivanja poznatih
----------------------

Na početku filma, nakon što je napustio zračnu luku, Vincent dobiva aktovku s dokumentima od Engleza, kojeg glumi Jason Statham.

U sceni u kojoj Max ulazi u noćni klub "El Rodeo" kako bi se sastao s Felixom, jazz gitaristom, Luis Villegas se pojavljuje u pozadini kao član benda koji svira u klubu. Samog Felixa glumi španjolski glumac Javier Bardem u cameo ulozi.

Glumica Debi Mazar, koja je nastupila u bivšem Mannovom filmu, *Probuđena savjest*, pojavljuje se s Bodhijem Elfmanom u ulozi žene u taksiju koja se svađa s mužem.

Nagrade i nominacije
--------------------

* **Nominacije:** Nagrada Saturn - najbolji akcijsko pustolovni triler film; najbolja režija; najbolji scenarij 2004.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica
* *Collateral* na sajtu IMDb
* *Collateral* na Rotten Tomatoes-u ()
* *Sight and Sound* intervju s Mannom
* Scenarij Collaterala (.pdf)

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Michael Mann |
| --- |
| 1980-e | *Thief* (1981) **•**  *The Keep* (1983) **•**  *Manhunter* (1986) **•**  *L.A. Takedown* (1989) |
| 1990-e | *The Last of the Mohicans* (1992) **•**  *Heat* (1995) **•**  *The Insider* (1999) |
| 2000-e | *Ali* (2001) **•**  *Collateral* (2004) **•**  *Miami Vice* (2006) **•**  *Public Enemies* (2009) |
Omot partiture iz 1910. godine
***Come Josephine in My Flying Machine*** je američka pop pjesma originalno izdana 1910. godine. Komponirao ju je Fred Fisher, a tekst napisao Alfred Bryan. Originalno ju je izvodila Blanche Ring, kojoj je to postala jedna od najpopularnijih pjesama u karijeri, ali su je kasnije obrađivali i mnogi drugi izvođači kao Billy Murray i Ada Jones u duetu.

Tekst pjesme opisuje mladića koji nastoji impresionirati djevojku koristeći tada novi i relativno nepoznati izum - avion - te odiše optimizmom i vjerom u tehnološki napredak karakterističnim za Belle epoque.

Pjesma je mlađim generacijama poznata po tome što je likovi Jacka i Rose zajedno pjevaju u filmu *Titanic* iz 1997. godine.

Vanjske veze
------------

* Come Josephine In My Flying Machine Arhivirano 2011-07-16 na Wayback Machine-u - Cover of sheet music
	+ Page 1 Arhivirano 2011-07-16 na Wayback Machine-u
	+ Page 2 Arhivirano 2011-07-16 na Wayback Machine-u
	+ Page 3 Arhivirano 2011-07-16 na Wayback Machine-u
***Crin-Blanc*** ili ***Crin Blanc*** (sh. *Bijela Griva*) je francuski crno-bijeli kratki pustolovni film snimljen 1953. u režiji Alberta Lamorissea koji se smatra jednim od najuspješnijih i najpopularnijih filmova za djecu iz sredine 20. vijeka.

Nastao je na temelju sinopsisa Denysa Colomba de Daunanta, a radnjom je smješten u oblast Camargue u delti rijeke Rhone na jugu Francuske, poznatu po istoimenoj pasmini divljih konja. Protagonist, čiji lik tumači Alain Émery je dječak koji se nastoji sprijateljiti sa jednom od tih životinja. Film je prikazan na Kanskom festivalu gdje je dobio Veliku nagradu za najbolji kratki film.

Godine 1959. je René Guillot napisao istoimenu novelizaciju filma, odnosno roman za djecu koji je izdan na brojnim jezicima, uključujući srpskohrvatski. Knjiga je, slično kao i film, doživjela veliku popularnost te ušla u programe obavezne školske lektire u brojnim zemljama.

Vanjske veze
------------

* *Crin-Blanc* na sajtu IMDb
* Alain Emery, le petit cavalier de "Crin-Blanc" est resté un rebelle
|  |
| --- |
| ***Crveni vinograd*** |
|  |
| **Vincent van Gogh**, 1888. |
| ulje na platnu , 75 × 93 cm |
| Puškinov muzej, Moskva |

**Crveni vinograd** (niz. *De rode wijngaard*) je djelo nizozemskog slikara Vincenta van Gogha. Naslikana je u novembru 1888. godine, tehnikom ulje na platnu. Poznata je po tome što je to jedina slika koju je slikar prodao za svog života. Dimenzije ovog djela su 75 x 93 cm.

Ovo djelo je urađeno za vrijeme njegovog boravka u gradu Arles, na jugu Francuske. Iako je tamo proveo kratak period života, od februara 1888. do maja 1889. to se razdoblje smatra najproduktivnijim u čitavom umjetnikovom životu. Van Gogh je bio inspiriran okolnim pejzažem, pogledom na grad i selo. Slikajući ovo djelo koristio je sjećanje i imaginaciju, jer se nalazio u Žutoj kući, u potpunosti udaljen od vinograda. U pismu svom bratu Theu 2. oktobra 1888. nagovijestio je kako će slikati taj vinograd, opisujući pritom svoje oduševljenje istim.

Vlasništvo
----------

Crveni vinograd je prvi put izložen na službenoj izložbi grupe *Les XX*, 1890. godine u Bruxellesu. Tada je prodana Anni Boch za 400 franaka, što bi sadašnjom procjenom iznosilo 800-850 €. Ona je bila slikarica impresionizma te članica grupe *Les XX*, a poznata i kao umjetnički mecena iz Bruxellesa. Bila je sestra Eugèna Bocha, također impresionističkog slikara i prijatelja Van Gogha, te je tom kupovinom željela ohrabriti i potaknuti Vincenta kako bi nastavio sa stvaranjem. Ovu sliku je čuvala u salonu mistike, zajedno sa ostalim znamenitim slikama postimpresionista, gdje su često bili organizirani koncerti i solo nastupi.

Kasnije slika prelazi u ruke poznatog ruskog kolekcionara Sergeja Ščukina kojem su je boljševici nacionalizirali. Danas je vlasništvo Puškinovog muzeja u Moskvi.

Izvori
------

1. ↑   znanje.org. Pristupljeno 24. maja 2015.
2. ↑  History of the Red Vineyard painting by Anna Boch.com ()
***Einmal kehr’ ich wieder*** (sh. *Jednom kada se ponovno vratim*), također poznat i pod naslovom ***Dalmatinska svadba*** (nem. *Dalmatinische Hochzeit*), je zapadnonjemačko-jugoslavenski filmski mjuzikl snimljen 1953. u režiji Geze von Bolvaryja, postavljen kao jedno od prvih koprodukcija poratne jugoslavenske sa zapadnim kinematografijama, odnosno jedan od prvih jugoslavenskih filmova u boji.

Protagonist, čiji lik tumači Paul Dahlke, je nekoć siromašni stanovnik dalmatinske obale koji se obogatio kao emigrant u SAD, te se nakon 25 godina vraća u posjet rodnom kraju. Radnja prikazuje kako namjerno preuzima identitet siromaha da bi vidio da li ga stara ljubav, nekoć bogata, a sada osiromašena plemkinja, (koju tumači Adelheid Seeck) voli.

Film je sniman na lokacijama u Dubrovniku i na otoku Korčuli, te, između ostalog, sadrži scenu u kojoj se izvodi tradicionalni korčulanski ples moreška.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Dalmatinska svadba* na sajtu IMDb
* *Dalmatinska svadba* na filmportal.de ()
**Miho Monaldi** (Dubrovnik, oko 1540. — Dubrovnik, 1592.), bio je hrvatski renesansni teolog, filozof, pjesnik i matematičar iz Dubrovnika. Jedan od predstavnika »zlatnog vijeka« dubrovačke književnosti. Njegov opus ni do danas nije potpuno istražen, koji iako nevelik, značajan je i u europskim okvirima. Pisao je isključivo na talijanskom jeziku.

Bio je član dubrovačke Akademije složnijeh.
Objavio je u Rimu zbirku soneta, madrigala, sestina i kancona. Opjevao je pobjedu u bitci kod Lepanta, napisao kratki spjev, pobožne pjesme te dijalog, neoplatonistički orijentirani spis *Irene, ossia della bellezza*. Jedna od sugovornica u tom dijalogu je Cvijeta Zuzorić. Po ovom je djelu jednim od rijetkih hrvatskih autora koji je iza sebe ostavio cjelovit sustav filozofije umjetnosti. Ostavio je zanimljive teze o glazbi, po čemu je hrvatski renesansni teoretičar glazbe.

Izvori
------

* Skripte FFZG Arhivirano 2007-06-12 na Wayback Machine-u Starija hrvatska književnost - renesansa
* Emil Čić: Miho Monaldi: "Irene, ovvero della bellezza" - Filozofsko-povijesna analiza Arhivirano 2011-02-17 na Wayback Machine-u
* Ljerka Schiffler: Renesansno umijeće dijaloga: Miho Monaldi, Rasprava o ljepoti, Prilozi za istraživanje hrvatske filozofske baštine, sv.26. br.1-2 (51-52) prosinac 2000.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 55282079
* LCCN: no89000872
* ISNI: 0000 0001 0781 7716
* GND: 131505408
* BNF: cb104073758 (podaci)
* CONOR.SI: 115888739

 |
*Za ostala značenja, vidi Leave It to Beaver (razvrstavanje).*

***Leave It to Beaver*** je američki televizijski sitcom za porodičnu publiku koji se originalno emitirao na programu TV-mreže CBS od 1957. do 1958. te na programu TV-mreže ABC. Naslovni junak je bio Theodore "Beaver" Cleaver (koga je glumio Jerry Mathers), radoznali i naivni dječak, a radnja pratila njegove pustolovine u školi, susjedstvu i kući gdje je živio s roditeljima Wardom (koga je glumio Hugh Beaumont) i June (koju je glumila Barbara Billingsley) te starijim bratom Wallaceom (koga je glumio Tony Dow).

Njeni tvorci Joe Connelly i Bob Mosher su inspiraciju pronašli u životima vlastite djece. *Leave It to Beaver* je predstavljala prvu seriju takvog tipa emitiranu u udarnom terminu koja je porodični život prikazivala iz perspektive djeteta umjesto perspektive odraslih. Vrlo brzo je stekla veliku gledanost kako kod djece - koja se mogla identificirati s "Beaverom" i njegovim problemima - tako i kod roditelja, kojima je implicitno davala savjete kako najbolje odgajati dijete. Popularnost serije se s vremenom odrazila i na izdavanje slikovnica, romana, stripova te igre na ploči.

Snimanje *Leave It to Beaver* je obustavljeno 1963. godine, iako je serija tada bila na vrhuncu popularnosti. Glavni razlog je bio u tome da je Mathers odrastao, odnosno da je njegov lik tada upisivao srednju školu, ali su i ostali glumci također htjeli karijeru nastaviti u novim projektima.

U kasnijim godinama i decenijama je *Leave It to Beaver* stekla kultni status jer je, slično kao *The Adventures of Ozzie and Harriet* te *Father Knows Best* prikazivala idealizirani život srednje klase, odnosno konzervativne društvene vrijednosti Amerike na sredini 20. vijeka.

Godine 1983. je glumačka postava ponovno okupljena radi snimanja nastavka u obliku TV-filma *Still the Beaver*, a koji je poslužio kao svojevrsni pilot za TV-seriju *The New Leave It to Beaver*, koja se snimala od 1985. do 1989. Godine 1997. je snimljen i remake u obliku istoimenog igranog filma.

Eksterni linkovi
----------------

***Leave It to Beaver*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Leave It to Beaver* na sajtu IMDb
Prikaz Bafometa, na početku *Rituala Visoke Magije*
**Transcendentalna magija** (fr. *Dogme et Rituel de la Haute Magie*) je knjiga francuskog okultista Eliphasa Levija izdana 1855. godine. Knjiga predstavlja Levijevo kapitalno djelo, koje je uz *Magus* Francisa Barretta s početka 19. stoljeća, postavilo temelj suvremenom ezoteričnom preporodu.

Knjigu je američki okultist Arthur E. Waite reizdao na engleskom jeziku 1910. godine pod naslovom *Transcendental Magic, its Doctrine and Ritual*, uz komentare i dodatak Lévijeve biografije.

Sadržaj
-------

Knjiga se sastoji iz dva dijela; *Doktrine* i *Rituala*. Svaki dio sastoji se od dvadeset i dva poglavlja s tim da točno određeno poglavlje iz prve knjige odgovara istobrojnom poglavlju iz druge knjige.

Broj poglavlja oba dijela knjige (22) nije proizvoljan, već označava povezanost između tarot karata i kabale, što je bio Lévijev pokušaj stvaranja novog ezoteričnog sustava razmišljanja. Prvi je povezao dvadeset i dvije karte Velike Arkane sa dvadeset i dva slova hebrejskog alfabeta te na osnovu toga razdijelio Doktrinu i Ritual na po dvadeset i dva poglavlja.

Na kraju knjige pridodan je okultni tekst *Nuktemeron* čije je autorstvo pripisano Apoloniju iz Tijane.

Bilješke
--------

1. ↑  Levi, Eliphas, str. 16.
2. ↑  Levi, Eliphas, str. 18.
3. ↑  Levi, Eliphas, str. 363.

Literatura
----------

* *Lévi, Eliphas, Transcendentalna magija, Esotheria, Beograd, 2004.* ISBN 86-81585-43-6

Vanjske poveznice
-----------------

* Transcendentalna magija I i II pdf na Magickal Athenaeum[*mrtav link*] ()
***Drakula halála*** (sh. *Drakulina smrt*) je mađarski crno-bijeli nijemi horor film snimljen 1921. godine u režiji Karolyja Lajthaya, poznat kao prva filmska adaptacija romana *Dracula* irskog književnika Brama Stokera. Radnja filma prikazuje ženu koja posjeti duševnu bolnicu gdje jedan od pacijenata tvrdi da je grof Drakula, te nakon toga počne dobivati zastrašujuće vizije. Film se danas smatra izgubljenim.

S obzirom da se dugo vremena tvrdilo kako je prva adaptacija Stokerovog romana znameniti njemački film *Nosferatu*, premijerno prikazan sljedeće godine, *Drakula halála* je izazvala zanimanje filmskih historičara, koji su se pri svojim istraživanjima suočili s problemima vezanim uz prilično opskurne i kontradiktorne izvore. Dok se pouzdano zna da je film premijerno prikazan u Beču u februaru 1921. godine i da je u njemu glavnu žensku ulogu igrala izvjesna Lene Myl (za koju se navodi da je rodom iz Srbije), sljedeće vijesti o prikazivanju filma datiraju iz 1923. kada je održana premijera u Budimpešti. Tadašnji film se reklamirao sa mađarskom glumicom Margit Lux u glavnoj ženskoj ulozi. Nije jasno da li je riječ o dva različita filma, o tome da su Myl i Lux jedna te ista glumica pod drugim imenima, ili je možda Lajthay jednostavno u već postojeći film umontirao nove scene s novom glumicom.

Uloge
-----

* Paul Askonas ... Dracula
* Lene Myl ... Mary Land
* Carl Goetz ... Komičar
* Aladár Ihász ... Komičarev pomoćnik
* Dezsö Kertész ... George
* Lajos Réthey ... Lažni ljekar
* Elemér Thury ... Ljekar
* James Ard ... Ljekarev pomoćnik

Vanjske veze
------------

* *Drakula halála* na sajtu IMDb
* Magyar Drakula halála web-oldal
***Drôle de drame*** (sh. *Smiješna drama*) je francuska crno-bijela filmska komedija snimljena 1937. u režiji Marcela Carnea. Temelji se na romanu *His First Offence* britanskog književnika J. Storera Cloustona. Radnja je smještena u London na prijelazu iz 19. u 20. vijek, a počinje u domu skromnog botaničara Irwin Molyneauxa (čiji lik tumači Michel Simon), koji pod pseudonimom piše nasilne kriminalističke romana. Kada mu u posjet dođe njegov rođak Archibald Soper (čiji lik tumači Louis Jovet), anglikanski vikar koji vodi kampanju protiv "grešnih" kriminalističkih romana, Molyneauxova supruga (čiji lik tumači Françoise Rosay) ne uspije na vrijeme pripremiti večeru te se od sramote sakrije, a što izaziva niz nesporazuma, odnosno stvara dojam da je Molyneaux okrutni ubica. Film, za koji je scenario napisao poznati pjesnik Jacques Prevert, se zbog anarhoidnog humora i oštre društvene satire smatra jednim od najznačajnijih ostvarenja Carneove filmografije, odnosno predratne francuske kinematografije.

Vanjske veze
------------

* *Drôle de drame* na sajtu IMDb
* Analyse du film sur Dvdclassik

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Marcel Carné |
| --- |
| 
* Bizarre, Bizarre
* Port of Shadows
* Hôtel du Nord
* Le Jour Se Lève
* Les Visiteurs du Soir
* Children of Paradise
* Gates of the Night
* La Marie du port
* Juliette, or Key of Dreams
* Thérèse Raquin
* Air of Paris
* Three Rooms in Manhattan
* Law Breakers

 |
***Dude, Where's My Car?*** (sh. *Čovječe, gdje mi je auto?*) je američka filmska komedija snimljena 2000. u režiji Dannyja Leinera. Protagonisti, koje tumače Ashton Kutcher i Seann William Scott, su dva mladića sklona pušenju kanabisa koji su jednog jutra bude mamurni i sa užasom otkriju da im nedostaje automobil sa rođendanskim poklonima za sestre-blizanke (koje tumače Jennifer Garner i Marla Sokoloff) sa kojima su u vezi. Radnja prati njihove pokušaje da otkriju gdje im je nestalo vozilo, a pri čemu ulaze u niz bizarnih pustolovina koje uključuju susret sa vanzemaljcima.

*Dude, Where's My Car?* je dobio uglavnom loše kritike pri čemu mu se zamjerao "infantilan" humor i nedostatak dobrog ukusa. Sa druge strane je imao solidnu gledanost u kino-dvoranama, a još veću kada je izašao na DVD-u. Pri tome su značajnu ulogu igrao i uspjeh kasnijeg Leinerovog filma Harold and Kumar Go to White Castle, sa kojim je podijelio kult status. Naslovna fraza je stekla popularnost kao dio svakodnevnog govora, a američkog ljevičarskog publicista je 2003. potakla za naslov knjige *Dude, Where's My Country?* u kojoj napada kapitalizam i politiku tadašnjeg predsjednika Georgea W. Busha.

U Srbiji je prikazan pod naslovom ***Batice, gde su mi kola?***

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Ešton Kučer | Džesi |
| Šon Vilijam Skot | Čester |
| Dženifer Garner | Vonda |
| Marija Sokolof | Vilma |
| Kristi Svonson | Kristi |
|

Izvori
------

1. ↑  Dude, Where's My Car? (2000) - Box office / business
2. ↑  „Dude, Where's My Car? (2000)". Box Office Mojo. 2002-08-28. Pristupljeno 20. IV 2011.

Vanjske veze
------------

* *Dude, Where's My Car?* na sajtu IMDb
* *Dude, Where's My Car?* na AllRovi-u
* *Dude, Where's My Car?* na Box Office Mojo-u
* *Dude, Where's My Car?* na Rotten Tomatoes-u ()

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Danny Leiner |
| --- |
| 
* *Time Expired* (1992)
* *Layin' Low* (1996)
* *Dude, Where's My Car?* (2000)
* *Harold & Kumar Go to White Castle* (2004)
* *The Great New Wonderful* (2005)
* *Balls Out: Gary the Tennis Coach* (2008)

 |
**Nenad Cambi** (Split, 21. veljače 1937. godine), hrvatski arheolog, redovni član HAZU.

Životopis
---------

Rođen je u Splitu gdje je završio osnovnu školu i Klasičnu gimnaziju. Diplomirao je arheologiju na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Na istom je fakultetu magistrirao i doktorirao.

Radio je kao kustos Arheološkog muzeja u Splitu. Od 1976. godine je honorarni docent, a od 1982. godine profesor na Filozofskom fakultetu u Zadru (redovni profesor od 1986.).

Član je više domaćih i inozemnih institucija (**Hrvatskog arheološkog društva**, **Centra za balkanološka ispitivanja AZU Republike BiH**, dopisni član **Pontificia Commissione di Archeologia Sacra** (Vatikan), član suradnik HAZU (Zagreb) i dr.).
Predavao je na sveučilištima u Marburg, Rimu, Bordeauxu i Ljubljani.

Bavi se klasičnom skulpturom i starokršćanskom arheologijom. Voditelj je brojnih arheoloških istraživanja u Saloni, na Visu, Naroni i drugdje.
Najvažnije podmorska istraživanja provodio u uvalama Vela Svitnja i Špinut u Splitu.

Napisao 13 knjiga i oko 300 znanstvenih i stručnih radova, osim toga brojne recenzije i enciklopedijske jedinice u domaćim i svjetskim enciklopedijama te novinski članci.

Nagrade
-------

* *godišnju nagradu grada Splita za kulturu 1980.*
* *godišnja nagradu grada Splita za znanost 1994.*
* *godišnja nagrade za znanost lista Slobodna Dalmacija za godine 1988. i 2002.*
* *godišnja nagrada Matice hrvatske za godinu 2002.*

Vidi još
--------

Cambi

Bilješke
--------

1. ↑  Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, str. 293.

Literatura
----------

* *Opća i nacionalna enciklopedija u 20 svezaka, sv. 3, Zagreb, 2005.*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 71437135
* LCCN: n90615934
* ISNI: 0000 0001 0913 7693
* GND: 103192360
* SUDOC: 030598796
* BNF: cb12198152x (podaci)
* NKC: mub20191061088

 |
**Milan Grol** (31. avgust 1876. Beograd - 3. decembar 1952. Beograd), srpski književnik i političar dugogodišnji dramaturg i upravnik Narodnog pozorišta u Beogradu.

Diplomirao je 1899. godine na Filološko-literarnom odseku Filozofskog fakulteta u Beogradu, a potom studira dve godine u Parizu književnost i pozorište.

U politiku ulazi 1901. kao član grupe građanske demokratske ljevice, koja uskoro osniva Samostalnu radikalnu stranku. Djeluju protiv autokratskog režima kralja Aleksandra Obrenovića, koji je srušen u državnom udaru 1903..

Radi kao dramaturg u Narodnom pozorištu od 1903. do 1906. godine, potom predaje francuski jezik u Prvoj gimnaziji, a 1909. godine biva postavljen za upravnika Narodnog pozorišta u Beogradu. U toku Prvog svetskog rata obavlja dužnost šefa srpskog Pres-biroa u Ženevi. Posle rata se vraća na mesto upravnika Narodnog pozorišta, gde ostaje sve do 1924.

Nakon osnivanja Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca, godine 1919. prilazi Ljubomiru Davidoviću i sudjelujue u osnivanju Demokratske stranke. Od 1922. zalaže se za reviziju Vidovdanskog ustava, ublažavanje grubog centralizma i sporazum sa Hrvatima.

Godine 1924. je postavljen na mesto podsekretara u Ministarstvu inostranih dela, a zatim i na mesto ambasadora Kraljevine Srba, Hrvata i Slovenaca u Turskoj.

Za poslanika u Narodnoj skupštini Kraljevine je izabran 1925. na listi Demokratske stranke. Tri godine kasnije postao je i ministar prosvete, a na toj dužnosti ostaje do januara 1929. godine. Po prestanku ministarskog mandata organizuje osnivanje Kolarčevog narodnog univerziteta, na čijem čelu je bio od osnivanja do početka Drugog svetskog rata. Nakon Državnog udara 27. ožujka 1941. ulazi, kao i predstavnici skoro svih drugih parlamentarnih stranaka, u vladu generala Dušana Simovića. Do rujna 1943. član emigrantskih vlada u Londonu.

Nakon Sporazuma Tito-Šubašić postaje, 7. ožujka 1945. potpredsjednik vlade Demokratske federativne Jugoslavije. Zbog potpune kontrole i terora koju provodi KPJ, podnosi ostavku 19. kolovoza 1945.. Demokratska stranka odbija sudjelovanje u Narodnom frontu pod komunističkom dominacijom. Zbog terora, odlučuje bojkotirati izbore za Ustavotvornu skupštinu.

Grol je izvrgnut žestokim napadima i osudama, kao "izdajnik", "fašist" isl. U tisku ga je žestoko napadao Milovan Đilas, pišući da »iza intelektualne glava Milana Grola viri Draža Mihailović«, pa čak i »Pavelićeve ustaše«. Nešto nakon izbora Grol i drugi stranački vođe bili su pohapšeni, imovina stranke zaplijenjena i njen rad konačno zabranjen. Nakon toga Grol odustaje od daljih pokušaja političkog djelovanja i povlači se iz javnog života.

Stvaralaštvo
------------

Milan Grol je pored niza književnih eseja i političkih članaka prevodio s francuskog libreta za operu, a napisao je i knjige

* "Pozorišne kritike"
* "Iz predratne Srbije"
* "Iz pozorišta predratne Srbije"
* "Londonski dnevnik"
* "Iskušenja demokratije"
* "Kroz dve decenije Jugoslavije"

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 74181281
* LCCN: n91026292
* ISNI: 0000 0001 1071 0151
* GND: 119075261
* SUDOC: 131941194
* BNF: cb15741946x (podaci)
* NKC: js2011667400

 |
**"The Adventure of the Noble Bachelor"** (srpskohrvatski: *Plemeniti neženja*) je jedna od 56 kratkih priča Arthura Conana Doylea iz serijala o Sherlocku Holmesu. Priča je izvorno objavljena u *Strandu* u travnju 1892. godine, uz ilustracije Sidneyja Pageta. Ova priča je deseta od dvanaest iz zbirke *The Adventures of Sherlock Holmes*.

Priča je korištena kao inspiracija za televizijski film *The Eligible Bachelor* s Jeremyjem Brettom u ulozi Holmesa, Edwardom Hardwickeom u ulozi dr. Watsona i Simonom Williamsom u ulozi Roberta St. Simona. Dok pati od noćnih mora, Holmes prihvati zadatak da pronađe gospođicu Hatty Doran iz San Francisca, nestalu suprugu Lorda Roberta.

Slučaj
------

Lord Robert St. Simon dolazi kod Sherlocka Holmesa kako bi slavni detektiv pronašao njegovu mladenku, Hatty Doran iz San Francisca, koja je nestala na dan njihova vjenčanja.

Lord Robert objašnjava kako mu je cijela situacija prilično zbunjujuća jer je njegova zaručnica bila prilično entuzijastična zbog njihovog vjenčanja. Ipak, nakon ceremonije, bila je neobično oštra prema njemu, ali on nije mogao navesti uzrok te promjene. Jedini događaj koji se isticao u cijeloj priči je sljedeći - u crkvi, Hatty je ispao buket cvijeća dok je hodala prema oltaru i jedan gospodin iz prvog reda ga je pokupio i vratio joj ga. Ništa više se nije dogodilo.

Nakon što je povorka otišla u kuću Hattyjina oca na doručak, pojavila se Flora Millar, bivša ljubavnica Lorda Roberta, i izazvala nered, ali je brzo izbačena. Deset minuta nakon tog doručka, Hatty se naglo povukla u svoju sobu samo da bi, na koncu, bilo otkriveno kako je nestala.

Nakon niza pitanja koja se postavljaju, Holmes zaključi kako je slučaj riješen i kako je bio prilično jednostavan, tek jedan od mnogih sličnih koje je ranije rješavao. Čovjek iz prvog reda, koji je uzrok ispadanja buketa, po imenu Francis H. Moulton, je nitko drugi doli suprug Hatty Doran. On je navodno ubijen u Sjedinjenim Državama te je i Hatty živjela u tom uvjerenju, što je značilo da se mogla udati za Lorda Roberta. Ipak, to nije bilo tako - Moulton je preživio i otišao u London gdje je potražio svoju suprugu i, umjesto da pravi scenu u crkvi, ostavio joj je poruku u buketu. Iako su mislili pobjeći bez da ikome išta kažu, Holmes ih je uvjerio da kažu istinu. Unatoč svim isprikama, Lord Robert se osjećao iskorištenim.

Vanjske poveznice
-----------------

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***The Adventure of the Noble Bachelor***

| * p
* r
* u
Arthur Conan Doyle - *The Adventures of Sherlock Holmes* |
| --- |
| 
* "A Scandal in Bohemia"
* "The Red-Headed League"
* "A Case of Identity"
* "The Boscombe Valley Mystery"
* "The Five Orange Pips"
* "The Man with the Twisted Lip"
* "The Blue Carbuncle"
* "The Speckled Band"
* "The Engineer's Thumb"
* "The Noble Bachelor"
* "The Beryl Coronet"
* "The Copper Beeches"

 |
| 
* *A Study in Scarlet*
* *The Sign of the Four*
* *The Adventures*
* *The Memoirs*
* *The Hound of the Baskervilles*
* *The Return*
* *The Valley of Fear*
* *His Last Bow*
* *The Case-Book*

 |
***Les Croix de bois*** (sh. *Drveni križevi*) je francuski crno-bijeli ratni film snimljen 1932. u režiji Raymonda Bernarda. Predstavlja ekranizaciju istoimenog romana Rolanda Dorgelèsa, a radnja mu je smještena na Zapadni front u doba prvog svjetskog rata te prati sudbinu nekoliko francuskih vojnika. Protagonist, koga glumi Pierre Blanchar je idealistički student prava Gilbert Demachy koji se priključio vojsci, ali koji s vremenom gleda kako svi njegovi drugovi jedan po jedan ginu u rovovima dok se linija fronte ne miče ni u jednom pravcu.

*Les Croix de bois* je bio odraz široko rasprostranjenog pacifističkog raspoloženja u tadašnjoj Evropi i shvaćanja kako je prvi svjetski rat bio besmisleni pokolj čije se ponavljanje mora spriječiti po svaku cijenu. Usprkos antiratnog sadržaja, producentima filma je pomogla francuska vlada, posudivši bataljone vojnika kao statiste. Kako bi filmu pružio što veću autentičnost, režiser Bernard ga je snimao na nekadašnjim bojištima u Šampanji; snimanje je zato često bilo prekidano zbog pronalaženja neeksplodiranih granata ili nesahranjenih leševa.

*Les Croix de bois* je izazvao priličnu pažnju svojim beskompromisnim prikazom ratnih užasa. Scene borbi iz Les Croix de bois su kasnije bile "reciklirane" u dva hollywoodska filma na temu prvog svjetskog rata - *The World Moves On* iz 1934. i The Road to Glory 1936. godine.

Uloge
-----

* Pierre Blanchar ... Adjudant Gilbert Demachy
* Gabriel Gabrio ... Sulphart
* Charles Vanel ... Caporal Breval
* Raymond Aimos ... Soldat Fouillard
* Antonin Artaud ... Soldat Vieuble
* Paul Azaïs ... Soldat Broucke
* René Bergeron ... Soldat Hamel
* Raymond Cordy ... Soldat Vairon
* Marcel Delaitre ... Sergent Berthier
* Jean Galland ... Capitaine Cruchet
* Pierre Labry ... Soldat Bouffioux, Le Cuistot
* Geo Laby ... Soldat Belin
* René Montis ... Lieutenant Morache
* Jean-François Martial ... Soldat Lemoine
* Marc Valbel ... Maroux

Vanjske veze
------------

* *Wooden Crosses* na AllMovie-u ()
* *Wooden Crosses* na sajtu IMDb
* *Wooden Crosses* na filmskoj bazi podataka TCM

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Raymond Bernard |
| --- |
| 
* *Le Petit Cafe* (1919)
* *Le secret de Rosette Lambert* (1920)
* *Le Miracle des loups* (1924)
* *The Chess Player* (1927)
* *Tarakanova* (1930)
* *Wooden Crosses* (1932)
* *Les Misérables* (1934)
* *Love Cavalcade* (1940)
* *Judgement of God* (1952)

 |
**Nenad Ivanković** (Zagreb, 18. ožujka 1948.), hrvatski novinar, političar i pisac.

Životopis
---------

Diplomirao je filozofiju i komparativnu književnost na Filozofskom fakultetu u Zagrebu. Magistrirao na Fakultetu političkih nauka u Zagrebu (1980.). Zapošljava se kao novinar u Vjesnikovoj kući i radi kao urednik i komentator u listu Vjesnik te tjedniku Danas. 1988. odlazi za dopisnika u Bonn, odakle izvještava za Vjesnik, Večernji list te povremeno za Hrvatsku televiziju i Hrvatski radio. Suosnivač je Njemačko-hrvatskog društva sa sjedištem u Bonnu. Kraće vrijeme bio je ministar-savjetnik u prvom hrvatskom veleposlanstvu u Bonnu (1992.), a potom se vratio dopisničkom poslu (do 1996.). Za doprinos razvoju hrvatsko-njemačkih odnosa, njemački predsjednik Roman Herzog odlikovao ga je najvišim njemačkim odličjem – Križem za zasluge (1994.). Godinu dana kasnije Hrvatsko novinarsko društvo proglasilo ga je novinarom godine (za tekstove o NATO-u). Hrvatski predsjednik Franjo Tuđman odlikovao ga je ordenom Danice hrvatske s likom Antuna Radića (1995.).

U proljeće 1996. Postaje glavni urednik Vjesnika, voditelj HTV-ove emisije Pressklub te urednik Croatia Weekly. 2000. daje ostavku na mjesto glavnog urednika Vjesnika i počinje se baviti politikom. S Miroslavom Tuđmanom i drugima osniva Hrvatski istinski preporod (HIP), koji 2001. ulazi u Gradsku skupštinu Grada Zagreba s pet osvojenih mandata. Do kraja 2003. vodi Klub zastupnika HIP-a, a potom izlazi iz stranke i osniva euroskeptičnu stranku Samostalnost i napredak (SIN), kojoj je i prvi predsjednik. Vodi devetomjesečnu kampanju poznatu pod imenom „Sir i vrhnje".

Autor je više hrvatskih publicističkih bestselera: „Predsjedniče, što je ostalo?" (psihološko-politički profil Franje Tuđmana), „Ratnik" (biografija generala Gotovine), „Mesiću i Račane, zašto tako", „Krvava zemlja" (o ratu u Bosni i Hercegovini), „Što smo mu učinili" (Hrvatska i Gotovina).

Ivanković je osnivač HONOSa, udruge za zaštitu Domovinskog rata, boksačkog kluba „Šaka", a bio je i direktor hrvatske nordijske reprezentacije, te dvostruki svjetski novinarski prvak u skijaškom trčanju (1988. i 2000.).

Radi i živi u Zagrebu.

Djela
-----

* *Bonn druga hrvatska fronta*
* *Hrvatska od okupacije do regionalne sile*
* *Predsjedniče, što je ostalo?*
* *Ratnik*
* *Mesiću i Račane, zašto tako*
* *Krvava zemlja*
* *Sova*
* *U potrazi za vedrinom*
* *Što smo mu učinili*
* *Ona*
* *Obična pisma neobičnim ljudima*
* *Što je zapravo EU*

***Nenad Ivanković*** na Wikimedijinoj ostavi

Izvori
------

1. ↑  Odluka kojom se odlikuju redqm Danice hrvatske s likom Antuna Radića, Narodne novine br. 46, 28. svibnja 1995.
2. ↑  „Nenad Ivanković osnovao novu političku stranku Samostalnost i napredak". 28. kolovoza 2004.
3. ↑  „Ante Gotovina se nadao da će ga Mesić ipak spasiti". 17. travnja 2011. Arhivirano iz originala na datum 2011-04-20. Pristupljeno 2014-07-26.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 39796588
* LCCN: n94056174
* ISNI: 0000 0000 0759 5204
* GND: 1047741261
* SUDOC: 066933994

 |
**Newton Leroy Gingrich** (17. 3. 1943. -) je američki historičar, pisac i republikanski političar, najpoznatiji po tome što je vodio tzv. Republikansku revoluciju 1994. godine, odnosno bio predsjednik Zastupničkog doma Kongresa SAD od 1995. do 1999. godine.

Gingrich se rodio kao **Newton McPherson** u Harrisburgu u Pennsylvaniji. Nakon što mu se majka preudala, preuzeo je prezime od svog očuha Roberta Gingricha.

1970-ih, kada je radio kao profesor historije na koledžu, u Georgiji prvi put se natjecao za mjesto u Predstavničkom domu. Pokušaji 1974. i 1976. nisu bili uspješni, ali je 1978. izabran i ubrzo se počeo nametati kao jedan od vođa konzervativnog krila Republikanske stranke u Kongresu. Godine 1989. je naslijedio Dicka Cheneya na mjesto glavnog biča (*whip*) tada manjinske republikanske frakcije.

Godine 1994. je rukovodio izbornom kampanjom republikanaca na izborima za Kongres, tokom kojih je od Demokratske stranke preuzeta većina u dva doma Kongresa - prvi put nakon 40 godina. Temelj kampanje je bila Gingricheva platforma poznata kao *Ugovor s Amerikom*.

Gingrich je tada izabran za predsjednika Zastupničkog doma i postao je jedan od glavnih protivnika predsjednika Billa Clintona. Nastojanje republikanaca da poraze Clintona na predsjedničkim izborima 1996. godine nije uspjelo, ali je početkom 1998. izbila afera Lewinsky. Gingrich je bio arhitekt strategije za izborima na Kongres temeljene na aferi i pokušaju opoziva, ali su američki glasači smatrali da republikanci nemaju pravo te je Republikanska stranka izgubila dobar dio svoje većine. Zbog toga, kao i niza financijskih i etičkih prekršaja, Gingrich je smijenjen s položaja.

Gingrich se povukao iz Kongresa, te od 2001. djeluje kao politički komentator. Nedavno je izrazio želju da se kandidira za izborima za predsjednika SAD 2008. godine, ali još u tom smislu nije poduzeo nikakve formalne korake.

Vanjske veze
------------

***Newt Gingrich*** na Wikimedijinoj ostavi

* Newt Gingrich Presentation on Health Care Reform Arhivirano 2008-12-11 na Wayback Machine-u
* The official home page of Newt Gingrich

Šablon:CongBio2

* Senior Fellow at AEI Arhivirano 2006-12-13 na Wayback Machine-u, The American Enterprise Institute
* Winning the Future Arhivirano 2006-12-15 na Wayback Machine-u, a weekly column by Gingrich at Human Events
* Profile: Newt Gingrich, Notable Names Database
* Mother Jones 1984 expose in detailing the earliest days of Gingrich's political career
* CNN on Gingrich's comments on the 1995 budget battle
* PBS Frontline documentary on Gingrich
* Salon contemporary comments on Gingrich's resignation as Speaker
* Salon on Gingrich's resignation.
* PBS Arhivirano 2007-03-11 na Wayback Machine-u Gingrich interview on the Tavis Smiley show

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 218092303
* LCCN: n85812205
* ISNI: 0000 0003 5938 0864
* GND: 119450127
* SUDOC: 124974910
* NDL: 00649662
* NKC: vse2009539883
* US Congress: G000225
* BNE: XX4703915
* CiNii: DA09306418
* CONOR.SI: 247688291

 |
**Nikola Hribar** (Velika Gorica, 6. prosinca 1867. - Zagreb, 1957.), graditelj.

Djelovao je u Velikoj Gorici početkom 20. stoljeća. Radio je projekte i vodio izgradnju zgrada. Po struci je bio građevni mjernik, a po zanimanju poduzetnik. Srednju školu završio je u Zagrebu i Ljubljani, a građevinu je studirao u Grazu i Beču. Od oca Janka Hribara preuzeo je graditeljsku djelatnost za Plemenitu općinu turopoljsku, te se od devedesetih godina 19. stoljeća javlja na svim važnijim gradnjama na tom području.

U Velikoj Gorici vodio je građevinske radove na zgradi Kotarske oblasti (1891.), Kotarskog suda (1894.-95), javne bolnice (1895.), Prve hrvatske štedionice (1906.-07), kapele sv. Lovre (1907.), Sokolane (1930.) te Vatrogasnog doma. Uz privatne kuće, izgradio je niz pučkih škola u Turopolju, u selima Dragonožec, Donja Lomnica, Mraclin, Novo Čiče, Velika Mlaka, Šćitarjevo, te selima Stupnik i Stenjevec. Također je sagradio brojne kapele (Kušanec, Mraclin, Novo Čiče i Šiljakovina, itd.), te niz mostova od armiranog betona.

Hribar je bio i projektant. U sklopu uređenja Trga Petra Krešimira IV u Velikoj Gorici, projektirao je zgradu Turopoljske gostione i sajmišne stražarnice (1903.). Najvažnija djela su mu kuće Kotarskog predstojnika i Turopoljskog nadšumara (obje 1903.), obje u duhu kasnog historicizma, dok vlastita kuća koju je sagradio u istom razdoblju ima elemente secesije.

Osim profesionalnog života u arhitekturi, Hribar je bio izuzetno angažiran na društvenom planu. Bio je osnivač Vatrogasnog društva u Velikoj Gorici te njegov predsjednik 30 godina. U istom mjestu sagradio je prve sportske objekte, Sokolski dom i tenisko igralište. Za vrijeme Prvog svjetskog rata posjedovao je pučku kuhinju. Bio je dioničar i nadzornik prometa konjskog tramvaja u Velikoj Gorici. Godine 1931. izabran je za zastupnika Narodne skupštine Kraljevine Jugoslavije za velikogorički kotar. Svoju je veliku imovinu pred kraj života prodao i novac uložio u banku, ali je tijekom Drugog svjetskog rata bankrotirao. Umro je u siromaštvu, na Kaptolu u Zagrebu.

Literatura
----------

* Velimir Deželić, u: *Povijest plemenite općine Turopolja*, sv. III, Zagreb, 1924.
* Branko Dubravica, Agneza Szabo, *Velikogorički leksikon*, Velika Gorica, 2007.
* Ivan Janković, u: *Turopoljski vjekopisi*, Velika Gorica, 1996.
* Petar Puhmajer, Kristina Vujica, Maja Vahčić Lušić, Gordan Murat, *Arhitektura Velike Gorice*, Velika Gorica, 2005.
**Nina Konstantinova Dobreva** (bugarski: ; Sofija, 9. janura 1989.), bugarsko-kanadska je glumica. Najpoznatija je po ulozi Elene Gilbert u TV seriji "Vampirski dnevnici".

Životopis
---------

Nina Dobrev rođena je u Sofiji, Bugarska i preselila se u Kanadu u dobi od dvije godine, gdje je odrasla u Torontu, Ontario. Tečno govori francuski, engleski i bugarski jezik. Njezina majka je umjetnica, a otac računalni znanstvenik. Ima jednog starijeg brata. Još od malih nogu, pokazala je veliki entuzijazam i talent za umjetnost: ples, gimnastiku, kazalište, glazbu, vizualnu umjetnost i glumu.

Nina Dobrev je pohađala J. B. Tyrrell Sr. Public School i Wexford Collegiate School za umjetnost u Scarborough, Ontario. Pohađala je Ryerson University, studij sociologije. Napustila ga je u 2008. kako bi započela glumačku karijeru.

Karijera
--------

Posao modela doveo ju je do reklama, koje su tada pretvorene u filmske audicije. Ubrzo nakon toga, zabilježila je uloge u igranim filmovima uključujući Uspomene jednog bjegunca, Daleko od nje, Never Cry Werewolf, i televizijskoj seriji Degrassi: The Next Generation. Glumila je u nekoliko životno izvornih filmova. Također se pojavila u MTV filmu The American Mall na CTV.Postala je najpoznatija po ulozu uCW drami Vampirski dnevnici, igrajući dvostruku ulogu Katherine Pierce, vampiricu koju su voljela ista braća tijekom Američki građanski rat, i Katherininu dvojnicu Elena Gilbert, djevojku koja je uhvaćena između iste braće vampira, Damona i Stefana Salvatorea. Dobrev i zvijezda Vampirskih dnevnika, Ian Somerhalder su bili zajedno od 2011. do 2013.godine.

Također je imala manju ulogu u trileru Chloe, koju je objavila tvrtka Sony Pictures Classics 26. ožujka 2010. Film je doživio komercijalni uspjeh.

U kolovozu 2010, Dobrev se pojavila na otvaranju skice 62. Primetime Emmy Awards.

U travnju 2011, prijavila se za ulogu Candice u filmskoj adaptaciji The Perks of Being a Wallflower, sa Logan Lerman, Emma Watson i Paul Rudd. Snimanje je počelo u svibnju te godine u Pittsburgh, Pennsylvania, a scene je završila 27. lipnja.

| * p
* r
* u
Tinejdžerski izbor za najbolju glumicu u naučnofantastičnoj seriji |
| --- |
| 
* Nina Dobrev (2010)
* Nina Dobrev (2011)
* Nina Dobrev (2012)
* Nina Dobrev (2013)
* Nina Dobrev (2014)
* Nina Dobrev (2015)
* Lana Parrilla (2016)
* Kat Graham (2017)
* Millie Bobby Brown (2018)
* Katherine McNamara (2019)

 |


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 91111331
* LCCN: no2009100987
* ISNI: 0000 0000 6596 248X
* GND: 101852312X
* SUDOC: 185351964
* BNF: cb16530455v (podaci)
* BIBSYS: 11017514
* BNE: XX5406271
* CONOR.SI: 309304675

 |
***Warclouds in the Pacific*** (sh. *Ratni oblaci na Pacifiku*) je kanadski kratki crno-bijeli dokumentarni film snimljen 1941. u režiji Stuarta Legga. Napravljen je za vrijeme drugog svjetskog rata kao dio propagandne serije *Canada Carries On*. Prikazivao je eskalirajući diplomatsku krizu u odnosima između Saveznika (među koje je spadala Kanada) i militarističkog Japana, njihov odraz na [[Japanski Kanađani|Kanađane japanskog porijekla), ali i spremnost Kanade da u slučaju sukoba obrani svoje zapadne obale. Prikazan je neposredno pred napad na Pearl Harbor, te je zbog toga nakon nekoliko tjedana prikazan u susjednim SAD, gdje je izazvao pažnju i zanimanje gledatelja, jer filmska industrija u dotada neutralnim SAD nije imala dokumentarnog materijala posvećenog Japanu. Bio je nominiran za Oscar za najbolji kratki dokumentarni film, ali je izgubio od strane *Churchill's Island*. dokumentarca koji je također snimio Stuart Legg.

Izvori
------

1. ↑  Ohayon, Albert (13 July 2009). „Propaganda cinema at the NFB". *NFB.ca*. National Film Board of Canada. Pristupljeno 18. X 2009.
2. ↑  „The 14th Academy Awards (1942) Nominees and Winners". *oscars.org*. Arhivirano iz originala na datum 2011-07-06. Pristupljeno 13. VIII 2008.
3. ↑  „NY Times: War Clouds in the Pacific". *NY Times*. Arhivirano iz originala na datum 2012-10-15. Pristupljeno 23. XI 2008.

Vanjske veze
------------

* *Warclouds in the Pacific* na sajtu IMDb
* Watch *Warclouds in the Pacific* at NFB.ca
***Das Lied von Bernadette*** (sh. *Bernadetteina pjesma*; engl. ) je biografski roman austrijskog pisca Franza Werfela originalno objavljen u SAD 1942. godine. U njemu se prikazuje život francuske seljanke Bernadette Soubirous kojoj se 1858. ukazala Djevica Marija, a što je kasnije potaklo osnivanje znamenitog svetišta u Lourdesu. Werfelov roman je događaje opisivao u širem kontekstu francuske politike sredinom 19. vijeka, i odlikovao se nastojanjem za što većom autentičnošću. Werfel je roman napisao djelomično u znak zahvalnosti katoličkim redovnicima koji su ga kao Jevreja skrivali na jugu Francuske nakon njemačke invazije, prije nego što je uspio emigrirati u SAD.

Roman je po objavljivanju postigao veliki uspjeh te se punih 13 tjedana održao na prvom mjestu New York Timesove liste bestselera. Sljedeće godine je adaptiran u istoimeni film, u kome je naslovnu ulogu tumačila Jennifer Jones, i koji je postao prvi film nagrađen Zlatnim globusom za najbolju dramu.

Vanjske veze
------------

* Bernadette of Lourdes Author John Martin's [who abridged Franz Werfel's classic *The Song of Bernadette*] website

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* GND: 4575215-1

 |
**Vlado Andrilović** (Vinkovci, 1937.) je hrvatski književnik i sveučilišni profesor. Piše romane, humoreske, podlistke, kratke priče, radio-drame, priče za djecu i ine književne zapise.

Životopis
---------

U rodnom gradu je završio osnovnu i srednju školu (gimnazija).  

Doktorirao je psihologijske znanosti. 

Član je Društva hrvatskih književnika.

Kao mlađi je pisao podlistke, kratke priče i humoreske. Potom se okrenuo svom znanstvenom radu. Napisao je stotinjak znanstvenih i stručnih radova, a mnoštvo ih je i na engleskom, poljskom i španjolskom jeziku.

To razdoblje znanstvene isključivosti je trajalo 15 godina, a onda se pred 1990-te vratio književnosti, napisavši roman "*Veliki hrast*" 1989. (čiji je nastavak, kojeg se može čitati i kao samostalno djelo, roman "Ispod golemoga neba", 2003.). 

U romanu "Crni čagalj" se okrenuo i fantastici, baveći se smislom čovječja života.

Djela
-----

(popis nepotpun)

* znanstvena
* *Psihologija učenja i nastave*, udžbenik, 1996.

* književna
* *Veliki hrast*, roman-kronika, 1989.
* *Obraćenja Ivana Bognara*, roman (radio-drama), 1994. (nagrada za najbolju radio-dramu na Radio-Zagrebu)
* *Vrapčeva smrt*, zbirka kratkih priča (u tri cjeline), 1992.
* *Tiha soba*, roman, 1995. (nagrada "Josip i Ivan Kozarac" za najbolje prozno djelo 1996.)
* *Crni čagalj - završni roman i kratke priče*, roman i kratke priče, 2002. (emitiran je i kao radio-drama)
* *Ispod golemoga neba*, roman, 2003.

Nagrade
-------

2008. je dobio 3. nagradu Dubravko Horvatić, za priču *Došljo*, objavljenu u Hrvatskom slovu 2007. godine.

Vanjske povezice
----------------

* Društvo hrvatskih književnika
* Matica hrvatska - Saga o Tisićima
**Milana Vlaović** (*djevojačko: Bebić*; Metković, 1971.), hrvatska diplomirana novinarka, skladateljica, spisateljica i kolumnistica.

Novinarska karijera
-------------------

Osnovnu i srednju školu završila je u Metkoviću, a sa 18. godina odlazi na Pravni fakultet Sveučilišta u Zagrebu.. Za vrijeme studiranja radila je kao honorarni suradnik na HTV-u i pisala je za tadašnji časopis Pop Extra i za prilog TV Best u Globus-u. Tada je intervjuirajući ga upoznala i svog budućeg supruga, nogometaša Gorana Vlaovića, zbog kojega prekida kratku novinarsku karijeru i studiranje, udaje se, te radi suprugove nogometne karijere seli se prvo dvije godine u Padovu, pa četiri godine u Valenciju, te još četiri godine u Atenu. 2004. konačno se vraća u Zagreb i nastavlja skladateljsku, književnu i novinarsku karijeru pišući kolumne u različitim hrvatskim dnevnim i tjednim novinama.

Glazbena karijera
-----------------

Od dolaska u Zagreb počela je surađivati sa raznim hrvatskim glazbenicima, tako da već 1990. nastupa u pratećem sastavu sa Tajči na Pjesmi Eurovizije u Zagrebu, s pjesmom "Hajde da ludujemo" predstavljajući tadašnju Jugoslaviju, osvojiviši 7. mjesto u natjecanju.

Sa 25 godina počela je pisati tekstove i glazbu za pop skladbe, a 2002. godine njezina pjesma "Sasvim sigurna" (engleska verzija: "Everything I Want") u izvođenju Vesne Pisarović pobijedila je na Dori, te je predstavljala Hrvatsku na Pjesmi Eurovizije gdje je osvojila 11. mjesto 

Ukupno je objavljeno 50-ak njezinih pjesama, uglavnom u izvođenju Lane Jurčević i Vesne Pisarović.

Književna karijera
------------------

Napisala je do sada dvije objavljene knjige:

* "Blato", V.B.Z. 2007.
* "Bomboni od meda", Naklada Ljevak, 2011.

Politička karijera
------------------

Na lokalnim izborima 2009. izabrana je za zastupnicu u Skupštinu Grada Zagreba na listi HDZ-a.

Obiteljski život
----------------

1993. godine udala se za hrvatskog nogometnog reprezentativca Gorana Vlaovića i s njim u braku ima dva sina i kćer.

Milanina sestra Branka Bebić Krstulović, poznata je hrvatska manekenka, Miss Hrvatske i Miss Europe.

Izvori
------

1. ↑  „Milana Vlaović". *Nacional.hr*. 2002.. Arhivirano iz originala na datum 2012-11-26. Pristupljeno 2002.
2. ↑  Milana Vlaović: Muškarca ćeš zapravo upoznati tek na utakmici, Slobodna Dalmacija, 19. svibnja 2013.
3. ↑  „Vesna Pisarović". *Worldnews*.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 78310363
* LCCN: nb2008005075
* ISNI: 0000 0000 5889 0828
* GND: 1147907021
* BNF: cb16001238g (podaci)

 |