recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Fazna modulacija** je vrsta modulacije pri kojoj se fazni pomak noseće frekvencije menja proporcionalno signalu korisne informacije. Amplituda noseće frekvencije se drži konstantnom. Uz amplitudnu i frekventnu modulaciju, predstavlja jednu od tri osnovne vrste modulacije. Zbog sličnosti, fazna i frekventna modulacija se jednim imenom zovu ugaona modulacija (eng. angle modulation).

Ako je signal informacije analogni signal (glas, muzika), fazni pomak noseće frekvencije će se menjati kontinualno u određenom opsegu. Ako je signal informacije digitalni signal, fazni pomak noseće frekvencije može imati dve ili više diskretnih vrednosti. U najjednostavnijem obliku PSK (eng. PSK, Phase Shift Keying) fazni pomak može da se održava na jednoj vrednosti za digitalnu nulu, a na drugoj za jedinicu.

Frekventna ili fazna modulacija?
--------------------------------

Frekventna i fazna modulacija su vrlo slične: nije moguće menjati samo fazu bez promene frekvencije, i obrnuto. Razlikujemo ih samo u tome koja osobina nosioca se direktno menja. Ako se direktno menja frekvencija, a indirektno faza, govorimo o frekventnoj modulaciji. Ako se direktno menja faza, a indirektno frekvencija, govorimo o faznoj modulaciji.

Primjena
--------

Retko se koristi za radio prenos. Često se koristi u digitalnim sintisajzerima muzike.

Mogući oblici modulacije
------------------------

Razmotrimo matematički izraz za sinusoidalni talas:

v = Vp sin (2πft+θ) ili

v = Vp sin (ωt+θ)

gdje je

* v = trenutna vrijednost sinusoidalnog napona
* Vp = vršna vrijednost sinusoidalnog napona
* f = frekvencija (Hz)
* ω = 2πf = ugaona brzina
* t = vrijeme (s)
* ωt = 2πft = ugao u radijanima
* θ = fazni ugao

Iz ovoga možemo vidjeti da postoje tri načina modulacije, ovisno o tome na koji način se mijenja nosilac. To su amplitudna, frekventna i fazna modulacija.

Literatura
----------

* Electronic Communication Systems, Fundamentals Through Advanced, 4th edition, Wayne Tomasi, ISBN 0-13-022125-2
**Ivanovci** su naselje u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i nalaze se u sastavu grada Valpova.

Geografija
----------

Ivanovci se nalaze na 91 metar nadmorske visine u nizini istočnohrvatske ravnice. Selo se nalazi na državnoj cesti D517 Koška D2- Valpovo D34. Susjedna naselja: jugoistočno se nalazi Zelčin s kojim su spojeni, sjeveroistočno se nalaze Marjančaci i grad Valpovo, a istočno su Ladimirevci. Zapadno se nalaze Bocanjevci i Gorica Valpovačka naselja u sastavu grada Belišća. Pripadajući poštanski broj je 31227 Zelčin, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila OS (Osijek). Površina katastarske jedinice naselja Ivanovci je 11,82 km2.

Povijest
--------

Naselje je dobilo ime po srednjovjekovnom viteškom redu Ivanovaca, budući da se nalazilo na granici njihova posjeda. Naselje Ivanovci prema popisu iz 2001. godine ima 490 stanovnika koji se pretežno bave poljoprivredom i stočarstvom. U mjestu postoji škola i filijalna crkva Sv. Ivana Kapistrana iz 1983. godine koja pripada župi Harkanovci. U Ivanovcima su rođeni i osnovnu školu pohađali sadašnji đakovački biskup mons. dr. Marin Srakić (r.1937.) i isusovac dr. Josip Jelenić (r.1947.), dekan na Papinskome sveučilištu Gregoriana u Rimu.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Crkva
-----

U selu se nalazi rimokatolička crkva Sv. Ivana Kapistrana koja pripada katoličkoj župi Snježne Gospe u Harkanovcima i valpovačkom dekanatu Đakovačko-osječke nadbiskupije. Crkveni god (proštenje) ili kirvaj slavi se 23. listopada.

Obrazovanje i školstvo
----------------------

U selu se nalazi škola do 4. razreda, a koja radi u sklopu Osnovne škole Ladimirevci.

Kultura
-------

Kulturno umjetničko društvo "Šokadija" Ivanovci, Zelčin i Marjančaci.

Sport
-----

* NK Dubrava Ivanovci- 2. ŽNL Osječko-baranjska, NS Valpovo- Donji Miholjac, 2013./14.

Poznate osobe
-------------

* Msrg. Marin Srakić, nadbiskup Đakovačko-osječke nadbiskupije u miru, rođen u Ivanovcima.
* Josip Jelenić, isusovac, profesor i doktor sociologije, dekan Fakulteta društvenih znanosti na Papinskom sveučilištu Gregoriana u Rimu, rođen u Ivanovcima.

Ostalo
------

* Dobrovoljno vatrogasno društvo Ivanovci
* Športsko ribolovno društvo "Linjak" Ivanovci
* Lovačko društvo "Jelen" Zelčin- Ivanovci
* Udruga žena "Tiha snaga" Ivanovci

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
2. ↑  Mons. Marin Srakić umirovljeni nadbiskup đakovačko- osječki
3. ↑  Glas koncila
4. ↑  „Verbum, dr. Josip Jelenić". Arhivirano iz originala na datum 2014-02-22. Pristupljeno 2014-08-02.

Vanjske veze
------------

* 
* Arhivirano 2014-02-21 na Wayback Machine-u

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Ivanovci (Valpovo)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Valpova |
| --- |
| Harkanovci • Ivanovci • Ladimirevci • Marjančaci • Nard • Šag • Valpovo • Zelčin |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 305516100

 |
*Za ostale upotrebe, v. Lila.*

**Lila** je selo u Hrvatskoj, regiji Slavoniji u Osječko-baranjskoj županiji i pripada gradu Našicama.

Zemljopisni položaj
-------------------

Selo se nalazi na 104 metara nadmorske visine u nizini istočnohrvatske ravnice. Lila se nalazi na lokalnoj cesti koja povezuje Jelisavac (D2) - Klokočevci (D53). Susjedna naselja: istočno Ribnjak (Našice), jugoistočno Lađanska i Jelisavac, južno Velimirovac, a jugozapadno Pribiševci, zapadno Teodorovac te sjeverozapadno Klokočevci i sjeverno Lipine naselja u susjednoj općini Đurđenovac. Pripadajući poštanski broj je 31500 Našice, telefonski pozivni 031 i registarska pločica vozila NA (Našice). Površina katastarske jedinice naselja Lile je 4, 08 km×102 a pripada katastarskoj općini Klokočevci.

Crkva
-----

U selu je rimokatolička crkva Rođenja Blažene Djevice Marije koja pripada rimokatoličkoj župi Gospe Fatimske (Našice 3.) sa sjedištem u Velimirovcu i našičkom dekanatu Požeške biskupije. Crkveni god(proštenje) ili kirvaj slavi se 8. rujna.

Povijest
--------

Selo je dobilo ime po Lili Pejačević supruzi Teodora Pejačević koji su bili roditelji poznate hrvatske skladateljice Dore Pejačević. Poslije Drugog svjetskog rata doseljava dosta stanovnika iz Hrvatskog Zagorja čiji potomci i danas čine većinu stanovnika sela.

Šport
-----

NK Lila koja se trenutačno natječe u sklopu 2. ŽNL Nogometnog središta Našice.

Ostalo
------

U selu je aktivno i Dobrovoljno vatrogasno društvo Lila osnovano 1953. U posljednje vrijeme aktivna je i Udruga žena Lila- Ribnjak.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

  

Iskazuje se kao dio naselja od 1890. a kao naselje od 1953. Prema prvim rezultatima Popisa stanovništva 2011. u Lili je živjelo 195 stanovnika u 59 kućanstva.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
4. ↑

Vanjska poveznica
-----------------

* 

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Lila (Našice)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
.

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Našica |
| --- |
| Brezik Našički • Ceremošnjak • Gradac Našički • Granice • Jelisavac • Lađanska • Lila • Londžica • Makloševac • Markovac Našički • Martin • Našice • Polubaše • Ribnjak • Rozmajerovac • Velimirovac • Vukojevci • Zoljan |
**Limmat** je rijeka na sjeveru Švicarske u Kantonu Zürich duga 35 km, jedna od pritoka rijeke Aare.

Karakteristike
--------------

Rijeka izvire iz Ciriškog jezera, i protiče kroz centar grada Züricha. Od tamo teče u smjeru sjeverozapada do ušća u Aare nedaleko od grada Brugga. Najveći urbani centri kroz koje protiče Limmat su; Wettingen, Dietikon i Baden.

Najveće pritoke Limmata su Linth (posredno preko Ciriškog jezera) Sihl koji uvire u Zürichu i Reppisch kod Dietikona.

Svojevremeno je bio transportna žila kucavica, ali je danas plovan samo za manje brodove, jer su duž rijeke podignute brojne hidroelektrane sa brodskim prevodnicama. Tim brodovima se danas uglavnom prevoze turisti koji dolaze obići Zürich.

U močvarnom pojasu između Ciriškog jezera i Limmata i na jezerskim otočićima pronađeno je dosta prahistorijskih sojenica.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*About Limmat River*" (engleski). Yatra Online. Pristupljeno 8.12. 2018.

Vanjske veze
------------

***Limmat*** na Wikimedijinoj ostavi

* *About Limmat River* (`it`)
**Jazbina** je imaginarna kuća iz serije romana i filmova o Harry Potteru koja pripada obitelji Weasley. Nalazi se u imaginarnom selu, Ottery St. Catchpole, u Devonu, u Ujedinjenom Kraljevstvu. Kuća je visoka - ima otprilike četiri ili pet spratova - i njezino raspadanje sprječava samo magija. U blizini kuće se nalazi dobro skriven teren za igranje metloboja kojeg koriste Weasleyevi.

Jazbina je puna magije, pa su čak i obični, 'bezjački', predmeti začarani kako bi sami obavljali zadatke. Jedan od začaranih premedmeta je i sat kojeg koristi Molly Weasley. Kazaljke na satu predstavljaju članove obitelji, a umjesto brojki na satu stoje oznake o trenutnom stanju i lokaciji članova obitelji. Na tavanu kuće živi gul koji noću drži Rona budnog lupanjem po cijevima.

Kuću okružuje ogroman vrt sa svakojakim životinjama i biljkama u njemu. Također u njemu žive gnomi, mala čarobna stvorenja koje stalno treba istjerivati iz vrta *razgnomljavanjem*.

U Jazbini trenutno žive Molly i Arthur Weasley sa svoje dvoje najmlađe djece, Ronom i Ginny. Njihov stariji sin Bill radi za banku Gringotts i živi sam. Charlie Weasley živi u Rumuniji. Percy Weasley se nakon svađe s roditeljima preselio u London, a blizanci Fred i George žive u stanu iznad svojeg dućana u Zakutnoj ulici.

Vanjske veze
------------

* Jazbina na vanjskoj Harry Potter Wiki
**Ivan Kralj** (1902-1939) je bio bosanskohercegovački komunista, ubijen tokom Staljinove čistke.

Rođen je 1902. godine u Sarajevu. Po narodnosti je bio Srbin, a po zanimanju tehničar. U mladosti je radio kao rudar. Bio je član KPJ od njenog osnivanja 1919. godine.

1924. godine je emigrirao u SSSR. Navodi se da je tokom 1930-ih radio u tajnoj službi SSSR-a. Neki navode da je bio šef GPU, a drugi da je bio brigadni general NKVD-a.

Jedno vreme je radio u Parizu, gde je bilo sedište Gorkićevog CK KPJ. U vreme Velike čistke u KPJ, Tito je iz Pariza u Moskvu poslao pismo da Kralja treba povući. Ivan Kralj je nakon toga povučen u Moskvu, gde je kasnije nestao.

Ivan Kralj je uhapšen u Moskvi 2. avgusta 1938. godine. Posle njegovog hapšenja, u zatvor su odvedena i njegova ćerka Matilda, sin Rudolf i supruga Ana. 4. marta 1939. je osuđen. Prema jednom dokumentu, umro je 16. novembra 1941. u logoru. Sudeći po drugom dokumentu, ubijen je već 4. marta 1939. godine.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2015-02-26. Pristupljeno 2014-07-21.
2. ↑
3. ↑
4. ↑

Vidi još
--------

* KPJ tokom Velike čistke

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Janoš Boljaj** (mađ. *Bolyai János*; 1802 — 1860) je mađarski matematičar. On jedan je od najznačajnijih matematičara na polju hiperboličke geometrije. Ova disciplina razvija se od prve polovine XIX veka, zahvaljujući radu Nikolaja Ivanoviča Lobačevskog.

Biografija
----------

Janoš je po profesiji bio vojni inženjer i imao je čin kapetana u austrijskoj vojsci. Njegov otac, Farkaš Boljaj, bio je Gausov prijatelj iz studentskih dana. U svojim pismima Gausu, on iznosi rezultate svog sina s područja hiperboličke geometrije. Gaus odgovara kako ne može da hvali rezultate mladog Janoša, jer bi time hvalio sebe, odajući mu time priznanje. Naime, Gaus je stvarno i sam došao do istih rezultata, ali nije smio da ih objavi, plašeći se odjeka koji bi ti radovi mogli izazvati u naučnim krugovima.

Prve rezultate Boljaj je objavio kao dodatak radu svog oca, a kasnije ih Farkaš Boljaj izdaje pod nazivom: "Prilog koji sadrži nauku o prostoru apsolutno istinitu, koja ne zavisi o istinitosti ili lažnosti Euklidovog V postulata, sa dodatkom, u slučaju lažnosti, geometrijske kvadrature kruga."

Literatura
----------

* Martin Gardner, *Non-Euclidean Geometry*, Chapter 4 of *The Colossal Book of Mathematics*, W.W.Norton & Company, 2001, ISBN 0-393-02023-1
* M. J. Greenberg, *Euclidean and Non-Euclidean Geometries: Development and History*, 3rd edition, W. H. Freeman, 1994
* Elemér Kiss: *Mathematical gems from the Bolyai chests. János Bolyai's discoveries in number theory and algebra as recently deciphered from his manuscripts*. Translated by Anikó Csirmaz and Gábor Oláh. Akadémiai Kiadó, Budapest; TypoTeX, Budapest, 1999. 200 pp. ISBN 963-05-7563-9;
* Tibor Weszely: *János Bolyai. Die ersten 200 Jahre*, Birkhäuser, 2013 (translated from Humgarian by Manfred Stern), ISBN 978-3-0346-0046-0

Vanjske veze
------------

***János Bolyai*** na Wikimedijinoj ostavi

* Medijski sadržaji János Bolyai na Wikicommonsu.
* O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. „János Bolyai – biografija". *MacTutor History of Mathematics archive*.  (`en`)
* János Bolyai na sajtu Mathematics Genealogy Project (`en`)

* The Bolyai Memorial Museum
**Kasnoantička bazilika Dabravine** nalazi se u naselju Dabravine, opština Vareš, Zeničko-dobojski kanton , Federacija Bosne i Hercegovine , Bosna i Hercegovina. Proglašena je za nacionalni spomenik BiH.

Lokacija
--------

Dabravine se nalaze između Vareš i Breze, iznad klisure potoka Stavnja, na lijevoj obali, na teško pristupačnoj zaravni Gradina.

Istraživanja
------------

Metalurški inženjer Karl Fitzinger je 1891. godine vršio prva iskopavanja na lokalitetu. Rezultate iskopavanja je objavio kustos Vjenceslav Radimski 1892. godine. 

Tokom 1954. godine izvršeno je reviziono iskopavanje, pod stručnim nadzorom Dimitrija Sergejevskog. Pokretni arheološki materijal je deponiran u prostorijama Zemaljskog Muzeja u Sarajevu i u Zavičajnom muzeju u Visokom.

Bazilika je izgrađena krajem 5. ili u prvoj polovini 6. stoljeća. Uništena je požarom u provali Avara i Slavena krajem 6. ili početkom 7. stoljeća. Prije toga su izvršene prepravke kamenog namještaja. Prilikom iskopavanja u gareži su pronađeni ulomci tegule, rastopljenog prozorskog stakla i avarska strelica.

Crkva je jednobrodna, sa narteksom ugrađenim u stijenu. Oko bazilike je zid sa dva objekta slična tornjevima. Osim crkve u unutrašnjosti zidina je pronađen i niz malih prostorija koje podsjećaju na monaške ćelije. Građena je vrlo nemarno. Upotrijebljen je lomljeni kamen koji je samo mjestimično pritesan, bez reda polagan u zidove (opus incertum) i vezan nekvalitetnim malterom. Pod je bio nabijena zemlja ili estrih. Kao pokrov korišten je rimski crijep. Kameni namještaj, sudeći po tipiziranoj i preciznoj izradi, te bogatim dekorativnim motivima, proizvod je iskusne klesarske radionice. Izrada skulpture podsjeća na drvorez. Dekorativni motivi u većini su tipično kasnoantički. Prikazani su motiv krsta sa dva jagnjeta, listovi vrbe i vinove loze, ptice raširenih krila, glave ovnova, medvjeda, jelena, ljudske glave i poznati repertoar simbolike jevanđelja (orao, krava, dijete)
**Kasserine** (arapski: ڨصرين / Gaṣrīn, čita se *Kaserin*) je grad od 83,534 stanovnika na zapadu Tunisa u Vilajetu Kasserine čiji je administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Kasserine leži na obroncima najviše tuniske planine Djebel Chambi na nadmorskoj visini od 656 metara. 
Od glavnog grada Tunisa udaljen je 298 km, od luka u Sfaxu i Soussi 200 km i od Gafse 110 km.

Grad je važno trgovište i značajno cestovno i željezničko čvorište.

Historija
---------

Kasserine je izrastao za antičkih vremena kao rimska kolonija pod imenom **Cilium**, za carskih vremena dobio je status municipija.
Za vrijeme Francuskog protektorata u Tunisu - 1906. bio je mjesto prvog oružanog otpora kolonijalnim vlastima.

Za Drugog svjetskog rata se u februaru 1943 kod nedalekog planinskog prijevoja, odigrala jedna od odlučujućih bitaka Tuniske kampanje u kojoj su Saveznici nakon početnih neuspjeha ipak uspjeli slomiti otpor jedinica Wehrmachta.

Znamenitosti
------------

Pored arheološkog nalazišta *Cilium*, poznat je i po nedalekom Nacionalnom parku Chambi staništu ugrožene Planinske gazele.

Privreda
--------

Privreda grada bazira se na poljoprivredi (masline, esparto i žitarice po navodnjavanim oranicama i na stočarstvu (ovce, goveda) po stepaskoj okolici.

Od industrije ima tvornicu celuloze i papira podignutu 1963.

Za ekonomiju Kasserine važna je i nafta, otkrivena na sjevernoj periferiji grada pored Douleba, koja se naftovodom transportira do luke Skhira u Gabeskom zaljevu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Tunisia, Cities*" (engleski). City population. Pristupljeno 11. 11. 2019.
2. ↑  „*Gouvernorat de Kasserine*" (francuski). API Tunisia. Pristupljeno 11. 11. 2019.
3. 1 2 3 4 5  „*Kasserine*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 11. 2019.
4. ↑  „*Battle of Kasserine Pass*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 11. 11. 2019.
5. ↑  „*Kasserine paper pulp factory*" (engleski). National Library of Australia. Pristupljeno 11. 11. 2019.

Vanjske veze
------------

***Kasserine*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Commune de Kasserine* (`fr`)
Ivan Lorković.
**Ivan Lorković**, hrvatski političar (Zagreb, 17. lipnja 1876. – Zagreb, 24. veljače 1926.).

Životopis
---------

Ivan Lorković rodio se u Zagrebu 1876. godine. Kao student prava u Zagrebu pristupio je liberalnoj omladini (Naprednjaci). Utemeljitelj je Hrvatske napredne stranke i višestruki urednik njezina glasila *Pokreta*. Napredna stranka pristupa 1905. u Hrvatsko-srpsku koaliciju.
Od 1906. godine bio je zastupnik u Hrvatskom saboru. Nakon Supilova povlačenja iz Hrvatsko-srpske koalicije preuzeo je vodstvo njezina hrvatskog dijela (srpski je vodio Svetozar Pribičević), a 1910. godine sjedinio je svoju stranku s Hrvatskom strankom prava u Hrvatsku samostalnu stranku. Ne slažući se s unitarističkom koncepcijom Svetozara Pribićevića, 1918. godine istupio je iz Hrvatsko-srpske koalicije. U Kraljevstvu SHS s Matkom Laginjom i Matom Drinkovićem utemeljio je Hrvatsku zajednicu unutar koje zalažese za federalistički koncept. Nakon što je donešen Vidovdanski ustav, 1921. godine udružio je svoju stranku s Hrvatskom republikanskom seljačkom strankom i Hrvatskom strankom prava u Hrvatski blok i prihvatio Radićev republikanski program, no potkraj 1924. godine razišao se s Radićem. 1926. godine s Antom Trumbićem utemeljio je Hrvatsku federalističku seljačku stranku.

Umro je u Zagrebu, 24. veljače, 1926. godine.

Izvori
------

* *Opća i nacionalna enciklopedija*

1. 1 2  Proleksis enciklopedija: Lorković, Ivan, preuzeto 7. kolovoza 2013.
**Ivan Senjug - Ujak** (Slobodnica kraj Slavonskog Broda, 1920. — Grubišno Polje, 24. kolovoza 1944.) bio je sudionik Narodnooslobodilačke borbe i narodni heroj Jugoslavije.

Životopis
---------

Rođen je 1920. godine u Slobodnici kraj Slavonskog Broda, u siromašnoj seljačkoj obitelji. Osnovnu školu pohađao je u Slobodnici, a u Slavonskom Brodu gimnaziju. Bio je aktivan u SKOJ-u, te se angažirao na širenju ideja komunizma u selima oko Slavonskog Broda. Na njihovu inicijativu pokrenut je list „Borba mladih". Skojevci su djelovali i u đačkom literarnom društvu „Mesić" i ostalim društvenim organizacijama.

Uoči rata i neposredno poslije fašističke okupacije, Ivan Senjug i drugi članovi SKOJ-a i Komunističke partije Jugoslavije pripremali su se za oružani ustanak, prikupljajući oružje i vojničku opremu. Početkom ustanka Senjug je već bio u ilegali, zbog čega su maltretirali njegovu majku, koja ga unatoč tome nije izdala. Dana 9. srpnja 1941. godine, Senjug je primljen u članstvo Komunističke partije Jugoslavije.

Prvih dana srpnja 1941. godine, Senjug se nalazio u prvoj partizanskoj grupi, formiranoj u šumi Cerovac nedaleko od Slavonskog Broda. Ubrzo je postao politički komesar čete u sastavu Prve slavonske brigade, a stvaranjem Trećeg bataljuna iste brigade i njezin politički komesar. Kao komesar, sudjelovao je u svim većim borbama koje je brigada vodila u Slavoniji, poput borbe za Voćin, Podravsku Slatinu, Našice, Veliku Pisanicu, Podgorač i ostale. Od ostalih borbi, sudjelovao je u borbama brigade po Hrvatskom zagorju radi osvajanja Lepoglave, te u borbama u Bosni sa 1943. na 1944. godinu.

Poslije povratka u Slavoniju, postao je politički komesar Šesnaeste omladinske brigade „Joža Vlahović", zatim politički komesar, a kasnije i zapovjednik Dvanaeste slavonske udarne brigade NOVJ.

U borbi za Grubišno Polje, 20. kolovoza 1944. godine, Senjug je u jurišu iz neposredne blizine bio ranjen u grlo, ali nije napustio borbu dok mjesto nije bilo osvojeno. Poslije četiri dana, podlegao je ranama.

Ukazom Predsjedništva Antifašističkog vijeća narodnog oslobođenja Jugoslavije (AVNOJ), 19. lipnja 1945. godine, među prvim borcima Narodnooslobodilačke vojske, proglašen je za narodnog heroja.

Literatura
----------

* *Narodni heroji Jugoslavije*. „Mladost", Beograd 1975. godina.
**Joseph Start** (New York, 14.10. 1842 - Providence 27.3. 1927.), poznat pod nadimkom "Old Reliable" (Stari pouzdani) je bio SAD\američki igrač bejzbola u ranim danima tog sporta, koji se često naziva najboljim prvim basemanom svog doba. 

Start je igrati bejzbol počeo još prije američkog građanskog rata. Na sebe skrenuo pažnju još u prvoj, tada još uvijek amaterskoj, nacionalnoj ligi National Association of Base Ball Players (NABBP), nastupajući za *Brooklyn Atlanticse*, kojima se priključio 1862. te sudjelovao i njihovim sjajnim sezonama 1864. i 1865. 

Kada je godine 1871. formirana prva profesionalna liga National Association, 28-godišnji Start je postao član New York Mutualsa, i postigao svoj rekordni prosjek udaraca od .360. S tim klubom i sudjelovao u prvoj sezoni nove lige National League. Godine 1877. je igrao za *Hartford Dark Blues*, a godine 1878. za *Chicago White Stockings*. Potom je 1879. igrao za Providence Grays, gdje je ostao do 1885. Godine 1886. se priključio *Washington Nationalsima*, ali je za njih odigrao samo 31 utakmicu prije povlačenja u dobi od 43 godine. 

Start je bio član kluba koji je osvojio National League, ali i World Series.

Eksterni linkovi
----------------

* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere
* BaseballLibrary.com - biography and highlights Arhivirano 2004-01-06 na Wayback Machine-u
*Ne poistovećivati sa **Finski jezici**.*

| **Finski jezik  (suomen kieli)** |
| --- |
| Govori se u: | Finskoj, delovima Švedske, delovima Norveške, Kareliji (Rusija) |
| Regija: | Severna Evropa |
| Ukupno ljudi koji govore finski: | 5 miliona |
| Jezička grupa:Klasifikacija: | uralski
 ugro-finski
  baltičko-finski |
| Status jezika |
| Zvanični jezik u: | Evropskoj uniji, Finskoj |
| Regulisan od: | Istraživački institut za jezike Finske (odeljenje za planiranje jezika) |
| Kodovi i šifre estonskog jezika |
| ISO 639-1 | fi |
| ISO 639-2 | fin |
| SIL | FIN |

**Finski jezik** (*O ovom zvuku suomi?/i*, finski *suomen kieli*) je jezik većine stanovnika Finske (92%) i Finaca koji žive van Finske. To je zvanični jezik u Finskoj, a priznat je kao manjinski jezik u Švedskoj. Njime se služi oko 5 miliona ljudi. Jedan je od zvaničnih jezika Evropske Unije. 

Finski jezik je član Ugro-Finske porodice jezika i ubraja se u aglutinativne jezike. Ima reputaciju jezika koji je veoma težak za učenje, verovatno zato što nema mnogo bliskih jezika. Najbliskiji jezik mu je estonski.

Karakteristike
--------------

U finskom postoji 15 padeža, tako da u finskom nisu potrebni predlozi. 

Bogat je samoglasnicima, koji mogu biti dugi i kratki. Zbog toga Finci tvrde da im je jezik veoma pevljiv. 

Ovaj jezik nema rodove ni članove. 

Finski je pozajmio dosta reči iz švedskog, nemačkog i, u poslednje vreme, engleskog. Međutim, teško je prepoznati ove reči, jer su one postale priolagođene finskom jeziku.

Istorija
--------

Prvu standardnu formu pisanog Finskog jezika sačinio je Mikael Agrikola, biskup iz 16-og veka. Pravila za pisanje zasnovao je po uzoru na švedski, nemački, i latinski. Od tad je počela da se stvara pisana književnost na finskom jeziku. 

Agrikola je preveo Novi zavet na finski jezik (objavljen 1548.), pri čemu je stvorio neke nove reči. Od 8500 reči u njegovom prevodu, oko 60% je danas u upotrebi.

Primer teksta
-------------

Član 1 Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima

```
Kaikki ihmiset syntyvät vapaina ja tasavertaisina 
arvoltaan ja oikeuksiltaan. Heille on annettu järki 
ja omatunto, ja heidän on toimittava toisiaan kohtaan 
veljeyden hengessä.

```

```
Prevod: Sva ljudska bića se rađaju slobodna i jednaka po 
dostojanstvu i pravima. Obdarena su razumom i savešću, i 
treba da se odnose jedna prema drugima u duhu bratstva. 

```

* Terve - Zdravo
**Kattegat** (prevedeno s danskog *Mačje grlo*) je tjesnac između Baltičkog i Sjevernog mora. On razdvaja danski poluotok Jutland i otok Zeland od švedskog kopna.

Geografija
----------

Kattegatt se proteže od sjevera prema jugu duž danskog poluotoka Jutlanda do otoka Zelanda. Kattegatt se na sjeveru nastavlja na tjesnac Skagerrak i preko njega na Sjeverno more. Na jugu se nastavlja na tjesnac Øresund odnosno tjesnace Veliki i Mali Belt te preko njih na Baltičko more. 

Tjesnac ima površinu od 25.485 km², dug je nekih 220 km, a širina mu varira od 60 do 142 km. Ima prosječnu dubinu od 26 metara. Površinski dotok slatke vode iz Baltičkog mora snižava salinitet u tjesnacu. Unutar tjesnaca leže danski otoci Læsø, Anholt i Samsø. Najveće luke tjesnaca su Århus na danskoj strani te Göteborg i Halmstad na švedskoj strani.

Kattegat je važan pomorski koridor i tokom ljeta popularna zona za rekreaciju i odmor.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „*Kattegat*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 18. 4. 2015.

Vanjske veze
------------

***Kattegat*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kattegat* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 239874587
* LCCN: sh85071752
* GND: 4030039-0
* BNF: cb152979069 (podaci)

 |
**Ivan Matarić** (Zagreb, 1952.), hrvatsko-švicarski je glazbenik, glazbeni pedagog i skladatelj. Svira na orguljama i klaviru. Jedan od najistaknutijih predstavnika hrvatskih orguljaša.

Životopis
---------

Rođen je u Zagrebu 1952.godine. U Zagrebu je pohađao nižu i srednju glazbenu školu na Glazbenoj školi Pavao Markovac u razredu prof. Zente Figenwald. 

S 15 je godina bio orguljašem u crkvi sv. Klare. 

Položivši prijamni na klaviru, upisao je studij orgulja na Muzičkoj akademiji u Zagrebu. Ondje je studirao u razredu prof. Vlaste Hranilović. Diplomirao je 1979. godine u razredu prof. Žarka Dropulića.

Poslije studija radio je kao profesor klavira i korepetitor na Školi za klasični balet u Zagrebu. Jeseni 1979. godine postao je stalni orguljašem crkve Sv. Marije na Dolcu u Zagrebu. Od 1984. godine je stalnim orguljašem Zagrebačke katedrale. 

1985. je godine bio u Weimaru kao aktivni orguljaš na majstorskom tečaju u razredu Mathiasa Eisenberga, a već je jeseni iste godine predavao u Zagrebu na Institutu za crkvenu glazbu, sve do 1989. godine. 

Svirao je na koncertima kao solist i u ansamblima, u tuzemstvu (Zagreb, Dubrovnik, Split, Zadar, Punat na Krku, Varaždin, Vukovar, Vinkovci) i inozemstvu (Italija, Austrija, Švicarska, SAD). Često je svirao u crkvama i na Zagrebačkim ljetnim večerima.

Za vrijeme Domovinskog rata angažirao se na humanitarnim koncertima u Austriji i Švicarskoj. Slogan njegovih koncerata bila je poruka "Zaustavite rat u Hrvatskoj".

Od 1992. radi u Lustenauu, gdje je predavao klavir i orgulje na Rheintalskoj glazbenoj školi. Srpnja 1995. postao je glavni orguljašem crkve u St. Gallusu u Triesenu, Lihtenštajn. Tri godine poslije opet je u Lustenau, gdje je orguljaš u crkvi sv. Petra i Pavla. 

1999. je godine na saboru Hrvatske kulturne zajednice izabrana za predsjednika te organizacije Hrvata u Švicarskoj.

Djela
-----

Sklada suite, skladbe za mješoviti zbor (motete) i ina glazbena djela: *suita za orgulje Vjera, Ljubav, Ufanje*, zatim *Mislima uz križni put, motet Oče naš, skladba Ave maria za sopran solo, mješoviti zbor i orgulje, misa "Salvum me fecit"* (skladba za mješoviti zbor, soliste i orgulje), motet Gedanken zum Kreuzweg, uglazbio je Brechtovu "Majku Hrabrost", napravio je niz obrada za orgulje i trombon, uglazbio je misu P. Rudija Kopreka S. J. "Meša vuzmenog jutra". 

Snimio je 2002. nosač zvuka koji je snimio u Zagrebačkoj katedrali, u crkvi sv. Petra i Pavla u Lustenau, a na njemu su djela L. Viernea, J. Alaina, C. Francka, Ch. M. Widora, L. Boelmanna, Josepha G. Rheinbergera, G. Faurea, A. Guilmanta, i njegova suita za orgulje ("Vjera, Ljubav, Ufanje"). 

Drugi nosač zvuka snimio je 2005. a na njemu je pupularna glazba *Glazba za sanjarenje" (Musik zum Träumen)*, izvedena na klaviru.

Vanjske veze
------------

* Organum Šibenik
* Hrvatska kulturna zajednica, Švicarska Prof. Ivan Matarić virtuoz na crno-bijelim tipkama
* Humanitarni projekt "Pazi, ne gazi!" Arhivirano 2012-11-30 na Wayback Machine-u, Hrvati AMAC, humanitarni koncert 2007. u crkvi sv. Feliksa i Regule u Zürichu i u Baselu
**Finnat Már** ("veliki", kasniji ispisi **Innatmar**, **Ionnadmhar**) sin Nie Segamaina, bio je, prema irskim srednjovjekovnim legendama i historijskoj tradiciji, veliki kralj Irske. Na prijestolje je došao nakon što je njegov prethodnik Rudraige mac Sithrigi umro od kuge. Vladao je jednu, tri ili devet godina prije nego što ga je ubio Rudraigeov sin Bresal Bó-Díbad. *Lebor Gabála Érenn* mu vladavinu smješta u doba egipatskog kralja Ptolemeja X Aleksandra I (110-88. pne.). Kronologija Keatingove *Foras Feasa ar Éirinn* mu vladavinu smješta u period 154-151. pne. a *Annals of the Four Masters* u 219-210. pne.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Rudraige mac Sithrigi**  |  **veliki kralj Irske** LGE 2-1. vijek pne.FFE 154-151. pne.AFM 219-210. pne. | Slijedi: **Bresal Bó-Díbad**  |

Izvori
------

1. ↑  R. A. Stewart Macalister (ed. & trans.), *Lebor Gabála Érenn: The Book of the Taking of Ireland Part V*, Irish Texts Society, 1956, p. 291-295
2. ↑  Geoffrey Keating, *Foras Feasa ar Éirinn* 1.30
3. ↑  *Annals of the Four Masters* M4981-4990
**Ivan Tudor**, jedan od nekadašnjih igrača Hajduka koji pripada njegovoj prvoj generaciji. Prva mu je utakmica bila još ona prva trening-utakmica iz 1911. u kojoj je igrao za momčad A protiv momčadi B. a igrao i kao kapetan nešto kasnije protiv Calcia, koju je Hajduk dobio sa 9:0. Ukupmo je za Bile do zaključno sa 1913. godinom odigrao 24 prijateljske utakmice i postigao 3 gola.

U 1. javnoj utakmici 1911. protiv Calcia uz njega prvu postavu činili su i Joseph Buchberger, Josip Namar, Petar Bonetti, Vilibald Zuppa, Luka Fakač, Branimir Murat, Božidar Šitić, Šime Raunig, Antun Lewaj i Božo Nedoklan.

1912. godine Tudor je također u prvoj postavi koju su još činili Ampalio Šitić, Božidar Šitić, Robert Salvi, Nikola Gazdić, Božo Nedoklan, Mario Righi, Miho Pilić, Petar Dujmović, Mario Nikolić i Nikola De Marchi; u sastavu je i 1913. u kojem su još Paško Sisgoreo, Robert Salvi, Nikola De Marchi, Luka Kaliterna, Mario Righi, Božidar Šitić, Petar Dujmović, Lovro Tagliaferro, Nikola Gazdić i Božo Nedoklan.

Ivan Tudor je potpalio staru Hajdukovu baraku kako bi se došlo do novca od osiguranja, a za to na čijem mjestu je kasnije izgrađen novi Hajdukov dom.

Ivan Tudor bio je Hajdukov blagajnik i 40 godina član uprave .

Izvori
------

1. ↑  Slobodna Dalmacija
2. ↑  ISBN 978-953-7814-04-5 100 Uneseni ISBN nije važeći. godina Hajduka

| * p
* r
* u
Igrači prve Hajdukove trening utakmice 1911. |
| --- |
| Popis igrača – A momčad | Joseph Buchberger (prvi Hajdukov brankar, vratar; 16/0) • Petar Bonetti (1/0) • Josip Namar (1/0) • Mario Righi (98/10) • Ermenegild Rosseg (2/0) • Vilibald Zuppa (1/0) • Kruno Kolombatović¹ • Antun Righi¹ • Stipe Sisgoreo (5/0) • Ivan Tudor (24/3) • Šime Raunig (1/1). |
| Popis igrača – B momčad | Marko Margetić¹ • Pavo Mardešić¹ • Paško Fabris (2/0) • Božo Nedoklan (64/24) • Josip Cotić¹ • Lucijan Stella¹ • Luka Fakač (2/0) • Ante Mardešić¹ • Fabjan Lukas¹ • Paško Sisgoreo (48/0) • Krunoslav Bonačić (9/10). |
| *1. Igrači koji su odigrali samo trening utakmicu, nakon čega se više nisu zaigrali na terenu. Ostalim igračima u zagradi su brojevi utakmica/zgoditaka.* |
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Jednorog**. Za zviježđe, v. Jednorog (zviježđe).* |

Smatra se kako samo nježna djevica može umiriti nestašnu narav jednoroga (Domenichino, 1602.)
Prema mitologiji, **jednorog** je bijeli konj s rogom na čelu, čijim tijelom teče srebrna krv. Vjeruje se da onaj tko ubije to veličantveno biće i pije njegovu krv, bit će zauvijek proklet. Osim toga, vjeruje se da njegova krv spašava čovjeka na samrti, ali spašena osoba je tada osuđena na prokletstvo poluživota. Prah napravljen od njegovog roga smatra se čudotvornim lijekom za sve bolesti. O njegovom postojanju nema materijalnih dokaza, budući da su navodni jednorogovi rogovi zapravo izduženi prednji zub narvala, rijetke vrste morskog sisavca.

Jednorogov je izgled ranije mnogim prirodnjacima izgledao sasvim moguć; bijelo ili zagasito žuto krzno, vitko mišićavo tijelo, kratka razigrana griva, brzina pokreta i ono najistaknutije, bijeli, veliki uvrnuti rog koji raste iznad njegovih očiju. Doživljavalo ga se kao elegantnu životinju laganog hoda, vitkog tijela, duge grive, ponosno naglašenog vrata i plemenitih krupnih očiju.

O jednorogu se piše već više od 3000 godina. Autori su najčešće ljudi zdrastvenog i društvenog ugleda kojima bi se trebalo vjerovati. U njihovim očima jednorog je zaista postojao. Godine 1905. slovački su radnici, prokopavajući okno u jednom rudniku, otkrili životinjske kosture, a pretpostavljalo se da su to bili ostaci legendarnog jednoroga, no istraživanja su se nastavljala. Dokazi postojanja jednoroga nalaze se u Francuskoj.
**Iorwerth ap Bleddyn** (1053–1111) bio je princ države Powys u današnjem istočnom Walesu.

Iorwerth je bio sin Bleddyn ap Cynfyna, kralja Powysa i Gwynedda. Nakon Bleddynove pogibije 1075. godine Powys je podijeljen između njegova tri sina - Iorwertha, Cadwgana i Maredudda. 

Sva trojica su zemlju držali kao vazali engleskog earla Roberta od Shrewsburyja. Godine 1102. earl je, nakon što je pozvan da odgovara na optužbe na dvoru kralja Henryja I, digao ustanak. Sva tri brata su podržala earla i pustošila Staffordshire. Kralj je međutim ovlastio Williama Pantulfa da Iorwerthu obeća zemlju u zamjenu za prelazak na njegovu stranu. William je u tome uspio, te je Iorwerth opustošio earlove zemlje u Shropshireu, natjeravši ga na predaju. Iorwerth je također zarobio vlastitog brata Maredudda i predao ga kralju.

Kada je Iorwerth vidio kako obećane zemlje preuzimaju drugi normanski gospodari, godine 1103. je digao ustanak; zarobljen je i doveden pred kraljevski sud u Shrewsbury, gdje je osuđen na tamnicu. Odarle je pušten 1110. nakon što je njegov nećak i Cadwganov sin Owain ap Cadwgan oteo Nest, suprugu engleskog earla Geralda od Pembrokea, što je dovelo do novog oružanog sukoba. Iorwerth je u kraljevo ime protjerao Owaina iz Powysa i postao vladar. Međutim godine 1111. je Owainov saveznik Madog ap Rhiryd napao Iorwerthovu kuću; nakon što su se njegovi stražari razbježali, kuća je zapaljena a Iorwerth u njoj izgorio. S obzirom da nije imao nasljednika, Cadwgan ga je naslijedio, ali je već sljedeće godine i on ubijen, tako da je kralj Powysa postao Owain ap Cadwgan.

Literatura
----------

* John Edward Lloyd (1911). *A history of Wales: from the earliest times to the Edwardian conquest*. Longmans, Green & Co..

|  |
| --- |
| Iorwerth ap Bleddyn **Dinastija Mathrafal****Rođen/a:** nepoznato  **Umro/la:** 1103 |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Bleddyn ap Cynfyn** | **princ Powysa**1075–1103 | Slijedi:**Cadwgan ap Bleddyn** |
oklop livonskih vitezova
**Livonski red** bio je je autonomna livonska grana Teutonskog Reda i član Livonske konfederacije od 1435. do 1561.

Nakon što su poraženi od Žemajta u Bitci kod Saule 1236. ostatci Livonskog bratstva mača stopili su se sa Teutonskim viteškim redom i postali poznati kao vitezi Livonskog reda 1237. Između 1237. - 1290. Livonski red je osvojio čitavu Kurlandiju , Livoniju i Žemajtiju, ali pokušaji Reda da se upadne u susjednu Republiku Novgorod bili su neuspješni i njegova vojska je na kraju poražena u bitci kod Rakvere (1268). Red je 1346. kupio Vojvodstvo Estoniju od danskog kralja Valdemara IV. Život unutar teritorija Reda opisan je u *Kronici Balthasara Russowa* (*Balthasar Russow kronika der Provinz Lyfflandt*).

Teutonski viteški red je počeo slabiti nakon poraza u Bitci kod Grunwalda 1410. i sekularizacije svojih pruskih domena od strane Alberta od Brandenburga 1525. , ali se Livonski red uspio održati kao nezavisni viteški red .

Poraz livonskog reda u bitci kod Swiente (Pabaiskasa) 1. rujna 1435. , koji je koštao života Velikog Majstora i nekoliko visokih vitezova, doveo je Red bliže njihovim susjedima u Livoniji.Sporazum livonske konfederacijae (eiine fruntliche eyntracht) potpisan je 4. prosinca 1435. od strane nadbiskupa u Rigi, biskupa Kurlandije , Dorpata, Osel-Wieka i Revala, predstavnika Reda , vazala i zastupnika gradskih vijeća iz Rige, Revala i Dorpata.

Tokom Livonskog rata red je pretrpio odlučujući poraz od vojske ruskog cara
Ivana Groznog u bitci na Ergeme 1560. Zbog tog je Livonski red zatražio zaštitu od kralja Poljsko-Litvanske Unije i Velikog Litvanskog kneza Sigismunda II Augusta, koji je intervenirao u sukobu između biskupa Vilima od Rige i Bratstva godine 1557.

Nakon dolaska u dogovoru sa Sigismundom II i njegovim predstavnicima (naočito sa Mikolajem "Crnim" Radziwillom), zadnji Veliki majstor Gotthard Kettler sekularizirao je Red i obratio ga na luteranstvo. U južnom dijelu teritorija Reda formirao je Kneževinu Kurlaniju i Semigaliju za svoju familiju. Većina ostalih zemalja zauzeta od strane Velike Kneževine Litve. Sjeverno od Estonije je uzeto natrag natrag od Danske i Švedske.

Od 14. do 16. stoljeća, srednji niski njemački kao govorni u gradovima Hanze je bio etablirani na jezik, ali ga je kasnije naslijedio visoki njemački kao službeni jezik tijekom 16. i 17. stoljeća.

Meštri Livonskog reda
---------------------

Livonski Veliki majstor kao i Veliki majstor Teutonskog reda bio je biran od strane svojih kolega vitezova doživotno. Veliki majstor je imao sve prerogative vlasti, a odluke njegovog savjeta koji nije bio obavezan, imale su efekt dekreta. Veliki majstor teutonskih vitezova nije ograničavao lokalnu autonomiju, rijetko je posjećivao Livoniju ili slao ambasadora u vizitu.

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  Koch, Kristine (2002) (in German). Deutsch als Fremdsprache im Russland des 18. Jahrhunderts. Die Geschichte des Deutschen als Fremdsprache. 1. Berlin/New York: Walter de Gruyter. p. 59. ISBN 3-11-017503-7.
**Ioveta** (o. 1120 - iza 1178) bila je četvrta i najmlađa kćer jeruzalemskog kralja Balduina II i armenske princeze Morphije od Melitene. 

Prvi put se spominje 1123. kada je Balduin bio zarobljen od muslimanskih Artukida. Balduin je pušten iz zarobljeništva u zamjenu za taoce, među kojima je bila i Ioveta. Otkupninu od 80.000 dinara je, pak, Baludin platio od plijena dobivenog u bitci kod Azaza 1125.

Dok su se njene starije sestre dobro udale, Ioveta je ušla u samostan sv. Ane u Jeruzalemu. Godine 1143. je njena starija sestra Melisende podigla samostan u gradu Betanija gdje je 1144. Ioveta postala prva opatica. Bio joj je, između ostalog, povjeren odgoj njene pranećake Sibile. Godine 1161. je bila uz Melisendinu samrtnu postelju. Nakon toga je nestala iz historijskih zapisa. Pretpostavlja se da je umrla prije 1178. kada se spominje njena nasljednica na mjestu opatice Betanije.

Izvori
------

* William of Tyre, A History of Deeds Done Beyond the Sea. E. A. Babcock and A. C. Krey, trans. Columbia University Press, 1943.
* Steven Runciman, A History of the Crusades, vol. II: The Kingdom of Jerusalem. Cambridge University Press, 1952.
Ovo je članak o državi iz perioda Tri kraljevstva. Za državu iz perioda Proljeća i Jeseni, v. Wu (država). Za države iz perioda Pet dinastija i Deset kraljevstava sa "Wu" kao dijelom imena, v. Wu (Deset kraljevstava) i Wuyue. Za univerzitet čiji je kineski naziv istovjetan nazivu Istočnog Wua, v. Univerzitet Soochow (Tajvan).

|  |  |
| --- | --- |
|  | **Ovaj članak sadrži kineski tekst.**Bez pravilne podrške za renderiranje, možete vidjeti upitnike, kvadrate i druge simbole umjesto kineskih znakova. |

**Istočni Wu** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Dōng Wú*), također poznat kao **Sun Wu** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Sūn Wú*) je država koja je postojala na jugoistoku Kine u 3. vijeku, odnosno jedno od Tri kraljevstva nastalo nakon kolapsa dinastije Han i raspada zemlje. Nastalo je u Jiangnanu (delta Yangtzea), a glavni gradovi su mu bili Jianye (建業), današnji Nanjing), odnosno neko vrijeme Wuchang (武昌, u modernom Ezhouu u provinciji Hubei). Država je ime dobila po regiji Wu, području južno od rijeke Yangtze kojim je u doba kraja dinastije Han vladao gospodar rata Sun Quan, koji je bio nominalno podređen caru Xianu, koji je u stvari bio marioneta sjevernog gospodara rata Cao Caoa. Sun Quan je ispočetka bio zadovoljan svojim statusom regionalnog velmože; međutim, nakon što je Cao Caov sin Cao Pi sebe proglasio novim carem i tako stvorio državu Cao Wei, a isto učinio i Liu Bei, vladar države Shu Han na jugozapadu Kine, godine 229. je i Sun Quan slijedio njihov primjer te proglasio novu carsku dinastiju Wei. U sljedećih nekoliko decenija je Istočni Wu uživala relativan mir i prosperitet, te se u njoj počeo stvarati poseban kulturni identitet koji će doprinijeti podjeli Kine na Sjevernu i Južnu u kasnijim periodima. Država Wu se kao samostalni entitet uspjela održati najduže od sva Tri kraljevstva - godine 280. ju je pokorio Sima Yan, vladar sjevernjačke dinastije Jin te tako ponovno ujedinio Kinu u jedinstvenu političku cjelinu.

Povezano
--------

* Shu Han
* Cao Wei
* Tri kraljevstva
* Ličnosti Tri kraljevstva
* Kronologija Tri kraljevstva
* Romansa Tri kraljevstva
* Zapisi Tri kraljevstva
* Dynasty Warriors
| Znakovi smrti |
| --- |
| Pallor mortis
Algor mortis
Rigor mortis
Livor mortis
Raspadanje |

***Livor mortis***, jedan od znakova smrti, je spuštanje krvi u donji deo tela, što uzrokuje crvenkasto ljubičastu boju kože: kada srce prestane da kuca, i cirkulacija krvi se prekine, teška crvena krvna zrnca *potonu* kroz krvnu plazmu dejstvom gravitacione sile. Do promene boje ne dolazi na površinama koje su u dodiru sa zemljom ili drugim objektima, jer su kapilari stisnuti.
Patolog može da koristi prisustvo ili odsustvo livor mortisa kao sredstvo za određivanje približnog vremena smrti. Prisustvo livor mortisa je takođe indikacija da se ne počinje pokušaj oživljavanja, ili da se isti prekine ako je započet. Forenzičari takođe mogu da utvrde da li je telo nakon smrti bilo pomerano (na primer, ako je telo nađeno licem okrenuto prema zemlji, ali je potamnjivanje prisutno na leđima, istražitelji mogu da zaključe da je telo prvobitno bilo okrenuto licem na gore).

Livor mortis počinje oko 20 minuta do 3 sata nakon smrti.
**Istočno pitanje** je izraz koji u evropskoj historiji obuhvaća kompleks diplomatskih i političkih problema koje je izazvalo slabljenje Otomanskog Imperija. Njime su se također nastojale opisati prilike na jugoistoku Evrope od kraja 18. do početka 20. vijeka.

Iako se tradicionalno smatra kako je Otomanski Imperij počeo slabiti nakon propasti pohoda na Beč 1683. godine, Istočno pitanje se kao takvo nametnulo pri završetku rusko-turskog rata 1774. godine kada je mirom u Kučkuk-Kanardžiju Rusko Carstvo dobilo pravo da se kao zaštitnik otomanskih podanika pravoslavne vjere miješa u unutrašnje stvari Otomanskog Imperija. S obzirom da je bilo jasno kako će od propasti Otomanskog Imperija najviše profitirati upravo Rusija, druge evropske sile - prije svega Velika Britanija, te u nešto manjoj mjeri Austrija - su to nastojale sopriječiti, ili barem osigurati da u novom poretku zaštite svoje interese. Odnos Francuske prema istočnom pitanju je varirao kroz vijekove. 

Istočno pitanje je konačno riješeno završetkom prvog svjetskog rata kada je istovremeno s nestankom Otomanskog Imperija nestalo i Rusko Carstvo.

Povezano
--------

* Bolesnik na Bosporu
* Uzroci prvog svjetskog rata

Literatura
----------

* Duggan, Stephen P. (1902). *The Eastern Question: A Study in Diplomacy*. London: P.S. King & Son.
* Taylor, Alan John Percivale. (1980). *Struggle for Mastery in Europe 1848 1918*. Oxford: Oxford University Press.
**Feretima** (grčki: **η Φερετίμη**, 6. vijek pne.) bila je supruga Bata III, kralja Stara Grčka|grčke kolonije Kirena i majka njegovog sina, kralja Arkesilaja. Prema Herodotovim navodima, bila je dorskog porijekla, a otac joj se također zvao Bat.

Nakon što joj je oko 530. pne. umro suprug, Feretima je imala važnu ulogu na sinovom dvoru, te ga poticala da ukine demokratski ustav koji je bio donio Bat III. Kada su se Kirenjani oko 518. pne. pobunili, i majka i sin su prognani. Arkesilaj je kasnio pronašao utočište na Samosu, a majka u ciparskoj Salamini gdje je bez uspjeha pokušala nagovoriti tamošnjeg kralja Euelthona da joj pomogne vratiti sina na prijestolje. Na kraju je Arkesilaj uspio sam skupiti vojsku te s njom vratio vlast u Kireni. Međutim, kada su se Kirenjani ponovno pobunili, Arkesilaj je otišao u obližnju Barku kod svog zeta, kralja Alazira. Feretima je ostala vladati kao regentica u Kireni.

Kada su kirenski izgnanici ubili Arkesilaja i Alazira na tržnici u Barki, Feretima je otišla u Egipat kod perzijskog guvernera Arisanda tražiti pomoć da osveti njegovu smrt. Arisand joj je pomogao s trupama, ali su se stanovnici Barke dugo odupirali i opsada je završena tek kada je Arisand građane izvan gradskih zidina namamio na prevaru s navodnim mirovnim pregovorima. Kada je Barka pala, slijedila je okrutna odmazda - veliki dio građana je pobijen, ženama su odrezane grudi, a ostatak je perzijski kralj Darije dao protjerati u Baktriju.

Feretima je nakon toga nastavila vladati u Kireni, ali je pogođena bolešću, odnosno crvima koji su se hranili njenim mesom. Krajem 515. pne. je umrla, a na vlast je došao njen unuk Bat IV, koji je vladao kao perzijski vazal.

### Izvori:

* Herodot, Historije, Knjiga 4
* Morkot, R. The Penguin Historical Atlas of Ancient Greece, Penguin Books, The Bath Press - Avon, Great Britain, 1996
* 
* Arhivirano 2008-12-31 na Wayback Machine-u
* 
* 
* Arhivirano 2005-10-26 na Wayback Machine-u
**Kineska pistacija** (latinski: *Pistacia chinensis*) znana i kao **Kineska tršlja** je drvo iz rod pistacija 
iz porodice vonjača (Anacardiaceae).

Karakteristike
--------------

Kineska pistacija je listopadno drvo koje može narasti do visine od 26 metara, pa joj deblo može imati dijametar od 100 cm.

Domovina tog stabla je Istočna Azija, točnije; centralna i istočna Kina, Tajvan i Filipini. 
Kineske pistacije rastu na nadmorskim visinama od 140 - 3.550 m po južnoj i zapadnoj Kini, dok na Himalaji uspjevaju na visinama do 2.400 m i to uz obale vodotoka i to na tlu koje se obrađuje.

Na planinama duž obale Filipina ima ih do visina do 1.350 m.

Plantažno se uzgaja zbog drva i kao sirovina za druge proizvode, često se koristi u hortikulturi kao dekorativno drvo.

Od Kineske pistacije jedu se mladi pupoljci i lišće, i to tako da se prokuha, jedu se i sjemenke i to kuhane, pečene ili samljevene kao začin na kolačima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Pistacia chinensis*" (engleski). Useful Tropical Plants. Pristupljeno 05.09.2018.

Vanjske veze
------------

***Kineska pistacija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Pistacia chinensis* (`en`)