**Vladimir Bartol** (Trst, 24. 2. 1903. – Ljubljana, 12. 9. 1967), slovenski pisac, dramaturg, esejist i publicist, najpoznatiji po knjizi *Alamut* izdanoj 1938. godine. Prevedena je na mnoštvo jezika, te je cijenjena u cijelom svijetu. Nakon Drugog svjetskog rata bio je dramaturg "Slovenskoga narodnog gledališča" u Trstu, gdje je i poslije živio kao književnik i kazališni kritičar. Egzotičnim motivima, napetim i logičkim pripovjedanjem stekao je mnogo čitatelja. U poslijeratnim spisima više ga zanima tršćanska nacionalna i socijalna problematika.

Život
-----

Rođen je kao treće dijete u građanskoj obitelji oca Gregora Bartola, poštanskoga službenika i majke Marice Bartol-Nadlišek, po zvanju učiteljice, koja se bavila i pisanjem. Roditelji su mu priuštili odličnu izobrazbu, majka ga je upoznala sa slikarstvom, a otac mu je približio biologiju. U svojoj autobiografiji opisao se kao pretjerano osjetljivo dijete, koje je samo sebe doživljavalo kao pomalo drugačije od druge djece, zbog bogate mašte. Oduševljavale su ga brojne stvari, a najviše biologija, filozofija, psihologija, umjetnost, a posebice književnost i kazalište. Kao znanstvenik je skupljao i proučavao leptire.

Školu je pohađao u Trstu i završio je u Ljubljani. Zatim se je upisao na sveučilište i studirao biologiju i filozofiju. Posebice se zanimao za djela Sigmunda Freuda. Diplomirao je 1925. godine, te nastavio studij u znamenitoj Sorboni u Parizu, od 1926. do 1927. godine. 1928. odslužio je vojni rok u Petrovaradinu u Srbiji. Od 1933. do 1934. živio je u Beogradu, radeći kao urednik novina. Potom se je vratio u Ljubljanu, gdje je živio kao slobodan umjetnik do 1941. godine. Nakon Drugog svjetskog rata prvo je obavljao dužnost tajnika SNG u Ljubljani, zatim se vratio u Trst i okrenuo se životu kulturnog djelatnika. Godine 1956. ponovno se vratio u Sloveniju i preuzeo dužnost djelatnika organizacije SAZU. Tu je radio do svoje smrti, 12. rujna 1967.

U njegovim djelima vidi se utjecaj Friedricha Nietzchea, ekspresionizma i psihoanalize. Tako u njegovim djelima često nalazimo psihološke i filozofske ideje, koje poglavito govore o želji za moći, istini i laži, manipulaciji s ljudima i spoznavanju svjetovnih, intelektualnih načela. Kako je pisao u vrijeme socijalnoga realizma, njegove teme nisu dovoljno dolazile do izražaja. Do toga dolazi tek u osamdesetim godinama 20. stoljeća.

Vladimir Bartol po nekim je podacima simpatizirao primorsku organizaciju TIGR i prema mišljenju svojeg suvremenika, kritičara Line Legiše, kojeg podržava Miran Hladnik, preko alegorija iz islamskog svijeta govorio je o njihovoj borbi, pa i u zbirci Al Araf i romanu Alamut.

Djela
-----

* Lopez (1932, drama)
* Al Araf (1935, zbirka kratkih novela)
* Alamut (1938, roman)
* Empedokles (1945)
* Tržaške humoreske (1957, zbirka kratkih novela)
* Čudež na vasi (1984, roman)
* Don Lorenzo (1985, novela)
* Med idilo in grozo (1988, zbirka novela)
* Zakrinkani trubadur (1993, izbor eseja)
* Mladost pri Svetem Ivanu (2001, autobiografija)

Izvori
------

* Slovenski veliki leksikon. Ljubljana: Mladinska knjiga, 2003. (COBISS)

Vanjske veze
------------

***Vladimir Bartol*** na Wikimedijinoj ostavi

* Miran Hladnik: *Razmerje med Bartolovo kratko in dolgo prozo (Al Araf in Alamut)*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 100237161
* LCCN: n88271282
* ISNI: 0000 0001 0928 6904
* GND: 119081008
* SUDOC: 029240468
* BNF: cb12090783r (podaci)
* NLA: 41360144
* NKC: js20020805037
* BNE: XX1128588
* CONOR.SI: 50787

 |