recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostala značenja, v. Xala (razvrstavanje).*

  

***Xala*** (wolof: *Nemoć* ili *Impotencija*) je senegalski igrani film snimljen 1975. godine u režiji Ousmanea Sembenea poznat kao jedno od najboljih i najznačajnijih ostvarenja u historiji afričke kinematografije.

Predstavlja adaptaciju Sembeneovog istoimenog romana, a po žanru je mješavina drame i crne komedije. Protagonist je El Hadji Abdoukader Beye, uspješni, bogati ali i korumpirani poslovni čovjek koji svoj društveni status nastoji dodatno potvrditi uzimanjem treće po redu supruge, ali koji se tokom prve bračne noći suoči sa time da uslijed iznenadne impotencije taj brak nije u stanju konzumirati. Radnja prikazuje kako postaje uvjeren da su ga zbog ljubomore otrovale prva ili druga supruga, ali i da svaki dan prolazi kraj pravih počinitelja u obliku slugu, siromašnih radnika i prosjaka koje je bio opljačkao i unesrećio tokom svoje karijere.

*Xala* je prikazana na Moskovskom filmskom festivalu te je izazvala veliku pažnju kao autentični prikaz zbivanja u post-kolonijalnoj Africi iz same afričke perspektive. To se odnosilo kako na korupciju i druge patološke pojave novostvorenih političkih elita, tako i jaz između materijalizma, mode i običaja naslijeđenih od nekadašnjih zapadnih kolonijalista s jedne, i narodnih običaja, tradicije i morala sa druge strane.

Vanjske veze
------------

* *Xala* na IMDb-u (`en`)
* *Xala* na AllMovie-u (`en`)

| * p
* r
* u
Ousmane Sembène |
| --- |
| Knjige | 
* God's Bits of Wood
* Tribal Scars
* The Money-Order with White Genesis
* Xala

 |
| Filmovi | 
* Borom Sarret
* Black Girl
* Mandabi
* Emitaï
* Xala
* Ceddo
* Camp de Thiaroye
* Guelwaar
* Faat Kiné
* Moolaadé

 |
**Visoki napon** je prvi srpski licencni kviz, koji se emituje od oktobra 2006. godine petkom na Prvom programu RTS-a.

Tvorci kviza su istoričar Predrag J. Marković i Miroslav Damnjanović. Voditelj kviza je Dejan Pantelić.

Pravila kviza
-------------

### Pitanja

Kviz se sastoji od 16 pitanja različito vrednovanih. U prve dvije sezone bilo je po pet pitanja za 100, 50 i 10 hiljada dinara, kao i polje visokog napona, tako da je maksimalan iznos koji takmičar može osvojiti bio 1.600.00 dinara, a od treće sezone ima 5 pitanja za 10.000, 4 pitanja za 50.000, 3 pitanja za 100.000, 2 pitanja za 150.000 i jedno za pitanje za 200.000 dinara, što uz jedno polje visokog napona daje mogućnost maksimalnog dobitka od 2.100.000 dinara.

### Odgovaranje

Odgovaranje na pitanja sastoji se iz četiri kruga ili etape. U prvom krugu takmičar otvara redom četiri, tri, dva i jedno polje da bi došao do prve zagarantovane sume. Pri tom ima na raspolaganju tri pomoći - dvije zamjene pitanja i tender (u kome bira trojicu saigrača koji će ponuditi određene svote koje bi zadržali za sebe, zavisno od toga koliko vredi pitanje). Takmičar bira onog saigrača da odgovori umjesto njega čija mu punuda bude najpovoljnija.

Od treće sezone izmijenjena su pravila tendera tako da takmičar više ne bira tri člana tenderske komisije, već svi preostali takmičari daju ponudu na tenderu. Od treće sezone uvedena je i četvrta - slovna pomoć, koja takmičaru omogućava da vidi koliko slova ima tačan odgovor (na mestu svakog slova stoji tačka), a potom i da izabere do dva slova, koja mu se onda pojavljuju u potencijalnom odgovoru umjesto tačaka. Za svako traženo slovo potencijalna nagrada za to pitanje mu se prepolovljava.

### "Visoki napon"

Polje visokog napona pruža mogućnost takmičaru da ako se odluči da odgovori tačno na njega svoj do tada osvojeni novčani iznos udvostruči. Ako takmičar ne odgovori na pitanje visokog napona, gubi sav osvojeni iznos.

Rekorderi
---------

Prvi rekorder kviza bio je **Omer Ekić**, potom je duže vrijeme rekorder bio novinar lista Politikin zabavnik **Jova Radovanović**, dok je trenutni rekorder kviza **Zoran Jezdović**. Takmičar koji drži rekord u novcu osvojenom na tenderu je **Aco Brajković**, koji je na jedno odgovoreno pitanje vrijedno 200 hiljada dinara osvojio 190 hiljada dinara, koliko je i licitirao.

Spoljašnje veze
---------------

* Kviz "Visoki napon" na Jutjubu
**Vera Menčik** (češ. *Věra Menčíková*; Moskva, 16. februar 1906 — London, 27. jun 1944) je bila šahistkinja iz prve polovine prošlog veka.

Rođena je u Moskvi, otac joj je bio Čeh, a majka Britanka. Otac je naučio da igra šah u devetoj godini. Porodica se preselila u Englesku 1921, a Vera je pobedila na britanskom šahovskom prvenstvu za juniorke iste godine. Sledeće godine postala je učenica Geze Marocija, jednog od najboljih šahista na svetu u prvoj polovini 20. veka. Osvojila je prvu titulu svetske šampionke 1927. i uspešno je branila do kraja života: (1930, 1931, 1933, 1935, 1937. i 1939). 

Muškarci, koje je Menčikova pobeđivala na turnirima, govorili su da pripadaju *Klubu Menčik*. Među njima bili su i Maks Eve, Semjuel Reševski i Mir Sultan Kan. Imala je mlađu sestru Olgu, takođe šahistkinju. Vera Menčuk, njena sestra i majka poginule su u bombardovanju Londona u Drugom svetskom ratu u napadu raketom Fau 1. Poginula je u 38. godini kao aktuelni šampion.

Trofej koji se dodeljuje pobedničkom timu na ženskim šahovskim olimpijadama zove se *Kup Vere Menčik*.

Spoljašnje veze
---------------

* Bil Vol: Vera Menčik
* 10 ključnih pozicija iz partija Vere Menčik

  


| * p
* r
* u
Svjetski prvaci u šahu |
| --- |
| 
* Spisak Svjetskih šahovskih prvenstava
* Interregnum
* Izbacivanje (1998–2004)

 |
| Pred-FIDE | 
* Wilhelm Steinitz
* Emanuel Lasker
* José Raúl Capablanca
* Aleksandar Aljehin
* Max Euwe
* Aleksandar Aljehin

 |
| FIDE | 
* Mihail Botvinjik
* Vasilij Smislov
* Mihail Botvinjik
* Mihail Talj
* Mihail Botvinjik
* Tigran Petrosjan
* Boris Spaski
* Bobby Fischer
* Anatolij Karpov
* Gari Kasparov

 |
| Podijeljena | 

|  |  |
| --- | --- |
| PCA/Klasični | 
* Gari Kasparov
* Vladimir Kramnjik

 |
| FIDE | 
* Anatolij Karpov
* Aleksandar Haljifman
* Višvanatan Anand
* Ruslan Ponomarjov
* Rustam Kasimdžanov
* Veselin Topalov

 |

 |
| FIDE | 
* Vladimir Kramnjik
* Višvanatan Anand
* Magnus Carlsen

 |
| 
* Category Kategorija

 |
Crkva Nikole Tavelića
**Samostan u Tomislavgradu** je franjevački samostan u Mostarsko-duvanjskoj biskupiji, u Tomislavgradu, Bosna i Hercegovina. Proglašen je za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine na sjednici održanoj u Sarajevu od 11. oktobra 2017. godine. Odluku donijela je Komisija u sastavu: Amir Pašić, Goran Milojević (predsjedvajući), Radoje Vidović. Nacionalni spomenik se sastoji od: crkve sv. Nikole Tavelića i zapadnog krila franjevačkog samostana.

Historija
---------

Samostan je građen od 1930. do 1940. godine. Za izgradnju crkve prikupljeno je 300.000 dinara, a kralj Aleksandar je poslao prilog od 60.000 dinara. Popravke i sanacioni radovi samostana i crkve, koji su bili teško oštećeni 1944. godine eksplozijama avionskih bombi, sanirani su u dugom periodu obnove nakon završetka II svjetskog rata, sve do 1987. godine.

Nakon 2000. godine, prema projektu arhitekte Davorina Smoljana (projektna firma Arhitekt d.o.o. Mostar), samostanu su dograđena tri krila: južno, istočno i sjeverno, koja zajedno sa starom samostanskom zgradom (koja de facto postaje zapadno krilo), čine kvadratno-prstenastu formu sa unutrašnjim klausterom-atrijem.

Opis
----

Samostan i crkva su izvedeni prema projektu istaknutog hrvatskog arhitekte sa početka 20. stoljeća Stjepana Podhorskog, koji je istražujući i primjenjući morfologiju predromaničkih crkava stvarao novi stil crkvene arhitekture zasnovan na elementima bizantske i starohrvatske arhitekture. Crkva u Tomislavgradu je projektovana kao trobrodna bazilika longitudinalne osnove, sa kupolom iznad latinskog križa, prezbiterijem sa apsidom na istočnoj strani, te asimetrično pozicioniranim crkvenim tornjem na sjeveroistočnom uglu crkve. Dimenzije crkve su 39,70 x 18,20 m.

Kod oblikovanja vanjskog volumena crkvenog objekta, Podhorsky primijenjuje romanički princip stepenovanja volumena, gradacijom volumena od manjeg prema većem. Kod vanjskog oblikovanja fasada, primijenjeni su dekorativni romanički elementi.

Crkveni toranj je kvadratnog tlocrtnog oblika, dimenzija 5,75 x 5,75 metara, pozicioniran je asimetrično na sjeveroistočnom uglu crkve. Toranj sazidan od pravilnog klesanog kamena ima visinu od oko 27 metara (mjereno do krovnog vijenca tornja). U vertikalnog smislu, rasčlanjen je horizontalnim profiliranim vijencima na tri dijela.

Vanjski linkovi
---------------

* Zvanična stranica samostana


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |


***Samostan u Tomislavgradu*** na Wikimedijinoj ostavi
**Bates Koledž** je prestižni privatni koledž u američkoj saveznoj državi Maine 2011. rangiran kao 21. među nekoliko hiljada američkih univerziteta od strane US News Best Liberal Arts Colleges rankings. Koledž je osnovan 1855. godine. Bates Koledž nudi 32 programa odbrazovanja na kojima studira oko 1 700 studenata. Broj zaposlenih na univerzitetu je oko 300 osoba. Bates Koledž bio je prvi univerzitet u Sjedinjenim Američkim Državama na kojem su se uz većinsku bjelačku populaciju obrazovali i pripadnici rasnih manjina, a neki od najranijih studenata bili su bivši robovi. Prvotno ime univerziteta je bilo **Maine State Seminary** koje je kasnije promijenjeno u **Parsonsfield Semi**nary. Koledž svoje korijene vuče iz tih baptističkih vjerskih škola. Najpopularniji obrazovni programi na koledžu su političke nauke, psihologija, ekonomija, biologija, engleski i istorija. Od 1990. studenti su sudjelovali u razmjenama sa institucijama iz približno 80 država svijeta dok sam univerzitet pohađaju studenti iz 46 američkih saveznih država i 60 država iz ostatka svijeta.

Izvori
------

***Bates Koledž*** na Wikimedijinoj ostavi

1. ↑  „U.S. and Canadian Institutions Listed by Fiscal Year 2013 Endowment Market Value and Change\* in Endowment Market Value from FY 2012 to FY 2013". National Association of College and University Business Officers and Commonfund Institute. Arhivirano iz originala na datum 2014-05-19. Pristupljeno 27 May 2014.
2. 1 2  „Bates College Common Data Set 2013-2014".

Vidi još
--------

* Akreditacija institucija za visoko obrazovanje u SAD-u
Ulična prostitutka razgovara s potencijalnom mušterijom u parkiranom automobilu.
**Ulična prostitucija** je izraz za oblik prostitucije u kome seksualni radnik ili radnica (prostitutka) nastoji sresti potencijalne klijente i s njima dogovoriti seksualne usluge na javnom mjestu, najčešće na ulici. Ulične prostitutke se nastoje reklamirati oblačenjem seksualno provokativne odjeće. Seksualna usluga se obično pruža u vozilu klijenta ili na obližnjoj diskretnoj lokaciji (grmlje, haustor i sl.), rjeđe u za to unajmljenoj sobi. 

Ulična prostitucija se smatra "najnižim" oblikom prostitucije i na nju se negativno gleda, odnosno nastoji ju se zabraniti, čak i u onim zemljama koje inače toleriraju prostituciju. U nekim slučajevima, pak, vlasti nastoje ograničiti aktivnosti uličnih prostitutki u za to određenim zonama.

Eksterni linkovi
----------------

***Ulična prostitucija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Street prostitution* Arhivirano 2003-11-29 na Wayback Machine-u by Michael S. Scott, US DOJ Problem-Oriented Guides for Police Series, No. 2 (PDF file)
* *StreetWomen.org* Website documenting lives of women involved in street prostitution.
*Ukoliko ste tražili grad u Srbiji, v. Priboj.*
**Priboj** kod Lopara ili majevički Priboj, nalazi se u sjeveroistočnom dijelu Bosne i Hercegovine. Teritorija Priboja se prostire na sjeveroistočnim obroncima planine Majevice. Priboj je jedno od najvećih mjesta na području opštine Lopare.

Historija
---------

Priboj kao naseljeno mjesto se spominje još u 16. vijeku, u knjizi "Majevica – s osobitim obzirom na etničku prošlost i etničke osobine majevičkih Srba" od akademika Milenka S. Filipovića izdata 1969. godine, gdje piše da se Priboj kao naseljeno mjesto sa pravoslavnim stanovništvom spominje još davne 1528. godine.

Historijskih spomenika koji bi podsjećali na neke stanovnike koji su živjeli na ovom prostoru ima na brdu Rust iznad Priboja, pored puta uz brdo Đeruša, kod Mićića Hana, na granici izmedu Priboja i Tobuta i još u nekoliko sela na području Majevice. Što se tiče samog imena mjesta Priboj postoji verzija o tome kako je ime postalo. U vrijeme napada Turaka na Teočak i njegovog osvajanja, u sadašnjem Priboju je bila smještena vojska koja se pripremala za borbu u osvajanju Teočaka. To mjesto je bilo uz mjesto borbe, ili pri mjestu borbe tj. pri boju, pa su mu dali ime Priboj. U tome prilogu govori da u dijelu Priboja, Kolobara, postoji poljana koja se zvala Vojničko polje. Pošto su u srednjem vijeku ovim prostorima Balkana često harale zarazne bolesti i kuga od kojr su u pojedinim selima umirali i svi stanovnici, a da su u Crnoj Gori i Hercegovini zbog ekonomske situacije i krvnih osveta, bila česta iseljavanja stanovništva, što je možda bio i jedan od razloga njihovog doseljavanja na Majevicu. Priboj je naselje koje se u mnogo čemu razlikuje od ostalih podmajevičkih sela. To je jedna, može se slobodno reći, urbana sredina, koja je prije mnogih naselja, pa i opštinskog centra Lopara, imala izgrađene objekte infrastrukture.

Kroz Priboj je izgrađen put u toku vladavine Austrougarske na ovim prostorima, put Bijeljina - Ugljevik - Teočak - Priboj - Lopare - Tuzla rađen je krajem 19. i početkom 20. vijeka.

Osnovna škola je počela sa radom 1880. godine, a crkva je sagrađena 1883. godine. Pred početak 2. svjetskog rata 1937-1938 godine u Priboju je izgrađena veterinarska ambulanta, a takođe prije pocetak 2. svjetskog rata izgrađena je i zgrada za potrebe ljekarske ambulante i stan za ljekara. Poslije rata su sagrađeni dom kulture, zdravstvena ambulanta, put Bijeljina - Tuzla i mnogi drugi objekti od opšteg društvenog značaja i posebnog značaja za stanovništvo Priboja i okoline.

Stanovništvo
------------

Tokom posleratnih godina, u selu se primijeti smanjenje broja stanovništva.

|  |
| --- |
| **Priboj** |
| **godina popisa** | **1991.** | **1981.** | **1971.** |
| **Srbi** | 1.765 (96,29%) | 1.794 (95,62%) | 2.108 (99,38%) |
| **Hrvati** | 7 (0,38%) | 3 (0,15%) | 0 |
| **Bošnjaci** | 0 | 2 (0,10%) | 2 (0,09%) |
| **Jugoslaveni** | 36 (1,96%) | 54 (2,87%) | 0 |
| **ostali i nepoznato** | 25 (1,36%) | 23 (1,22%) | 11 (0,51%) |
| **ukupno** | **1.833** | **1.876** | **2.121** |

Slavni ljudi
------------

* Mile Ilić, poznati košarkaš

Vanjski Linkovi
---------------

Priboj - Majevica (sr)

***Priboj (Lopare)*** na Wikimedijinoj ostavi
»Univerzalna kuća pravde«, svjetsko sjedište uprave Baha'ia u Haifi u Izraelu.
**Bahá'í** je monoteistična religija čiji pripadnici slijede učenja Bahá'u'lláh-a, začetnika i proroka bahaizma. Temeljna ideja je da je čovječanstvo jedinstvena rasa i da će jednog dan doći do ujedinjenja u jednu jedinstvenu zajednicu. Bahá'u'lláh (Iranac čije ime na arapskom znači "Slava Boga") je učio da postoji samo jedan bog koji se pomalo otkriva čovječanstvu. Po bahaističkom vjerovanju svaka od velikih svjetskih religija koja je čovječanstvu došla od Boga preko proroka (Buda, Zaratustra, Isusa, Muhamed, i svi ostali proroci koji će tek doći) predstavljaju samo jedan korak u nizu božjih otkrivanja čovječanstvu. Vjernici bahaisti vjeruju da je Bahá'u'lláh zadnji od takvih proroka, što ne znači da ih neće biti još u budućnosti. 

Prema "The Britannica Book of the Year (1992)" vjernici Baha'i se nalaze u 247 zemalja svijeta, u više od 2100 etničkih, plemenskih i rasnih skupina, a procjena je da ima oko šest milijuna vjernika. Većina vjernika se nalazi u zemljama Trećeg svijeta i to: 
- Azija: 2.6 milijuna,
- Afrika: 1.8 milijuna,
- Latinska Amerika: 900 000

Najveća Baha'i zajednica se nalazi u Indiji (2.2 milijuna stanovnika), slijedi Iran s 350 000 i SAD s 150 000.

Veze
----

* Bahaistički kalendar

Vanjske veze
------------

***Bahaizam*** na Wikimedijinoj ostavi

* Bahai Education Resources
* Bahá'í Faith Index
**Vodice** su naselje na Ćićariji, u općini Lanišće, na 661 m nadmorske visine. Smještene su na raskrižju cesta Buzet–Obrov i Jelovice–Mune, pa su vrlo važna prometna točka toga dijela Ćićarije. Do kraja XIX.st. glavna gospodarska grana bila je stočarstvo, a potom se stanovništvo bavilo proizvodnjom drvenog ugljena ( krbunice), koji se prodavao u obližnjem Trstu. Hranu je mjesno stanovništvo proizvodilo na širokom plodnom polju.

Znamenitosti
------------

* Zvonik (na slici)

Zvonik u Vodicama
* Crkva sv. Martina izgrađena je u XIX.st. a obnovljena 1939. i 1999. Stara crkva istoga titulara nalazi se na groblju poviše sela, a prema mjesnoj tradiciji, na tom je mjestu bilo staro selo.
* Vodice su spaljene 10.VIII.1944. kad je cjelokupno zatečeno stanovništvo odvedeno u logore.

Povijest
--------

Područje je bilo naseljeno već u neolitiku, a na obližnjim brdima bile su željeznodobne gradine. Tek se u ranom srednjem vijeku može govoriti o seoskom naselju, koje se u pisanim vrelima javlja nakon X.st. kad su Vodice dio tršćanske općine. Naselje je zatim pripadalo akvilejskom patrijarhu, knezovima Goričkim, a 1394. kao dio Rašporske gospoštije došlo je pod vlast Venecije. Stradale su od osmanskih upada potkraj XV.st. a 1523. prešle su u vlast Habsburgovaca, koji su ih povjerili tršćanskom kapetanu Rauberu. Od tada je granica austrijskog i mletačkog područja u tom dijelu Ćićarije išla između Vodica i Dana. 

***Vodice (Lanišće)*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Lanišće |
| --- |
| Brest • Brgudac • Dane • Jelovice • Klenovšćak • Kropinjak • Lanišće • Podgaće • Prapoće • Račja Vas • Rašpor • Slum • Trstenik • Vodice |  |
**Vedran Vukušić** (Split, 18. prosinca 1982.) hrvatski je profesionalni košarkaš. Visok 2,06 m i težak 98 kg. Igra na poziciji krila, a nije mu strano igrati ni krilnog centra. Trenutno igra u Cedeviti.

Karijera
--------

### Amerika

Svoju karijeru je započeo u mlađim uzrastima KK Splita. Split mu je nudio 7-godišnji ugovor, koji je odbio. Sa samo 17 godina, odlazi živjeti u Ameriku. Upao je na sveučilište Northwestern, gdje je postao član *Wildcatsa*. U svojoj prvoj sezoni u Americi već na početku je odigrao 7 uzastopnih susreta, ali je zaradio neugodnu ozljedu ramena. Morao je pauzirati 5 mjeseci, ali je usprkos ozljedi uspio sakupiti 25 nastupa. U samo 17.4 minute u prosjeku provedene na parketu sakupio je respektbilnih 5,1 poena i 1,9 skoka. Sljedeću sezonu je preskočio, jer je ponovo ozljedio isto rame. U drugoj sezoni je odigrao nešto više i u samo 36.9 minuta u prosjeku provedenih na parketu sakupio je 14.3 poena, 4.3 skoka. U trećoj sezoni igrao je nešto manje minuta provedenih na parketu, ali to ga nije omelo da odigra slabiju sezonu. Ukupno je u 35 minuta zabijao 16.8 poena i sakupio 4 skoka. U zadnjoj sezoni provedenoj na sveučilištu postao je najbolji igrač momčadi, a i statistika mu se je popravila. Imao je prosjek od 19 poena i 3 skoka po susretu.

### Europa

### =Cibona

Odlazi u Europu, točnije u izraelski Ironi Nahariya. Tu je proveo samo jednu sezonu i nije se naigrao. Dočekao je poziv iz zagrebačke Cibone, koja ga je dovela kao pojačanje za Euroligu.

#### Cedevita

U srpnju 2010. potpisuje za Cedevitu, skupa sa kolegom iz Cibone Trohom.
Grobnica poglavice Udrea Udrea u Rakirakiju.
Ratu **Udre Udre** (izgovor: ; *nepoznato* – sjeverni Fidži, cca. 1840.) bio je fidžijski poglavica i ratnik, najpoznatiji po činjenici da ga Guinnessova knjiga rekorda navodi kao najvećeg kanibala u historiji čovječanstva; za života, Udre Udre je navodno pojeo najmanje 872 osobe, a neki izvještaji penju se i do brojke od 999 žrtava.

Udre Udre je bio lokalni poglavica sa sjevera otoka Viti Levu, okrug Rakiraki, te je često ratovao zajedno sa susjednim poglavicama. Prema iskazu njegova sina, Ravatua, koji je 1849. godine pričao s britanskim misionarom Richardom Lythom, nakon vojnih pohoda, susjedna bi plemena ostavljala sve žrtve rata Udreu, koji bi ih onda jeo. Navodno je sve svoje žrtve jeo sam i nije dijelio hranu s drugim pripadnicima plemena.

Priča o Udreu postala je javna kada je Richard Lyth posjetio Udreov grob 1849. godine, otprilike devet godina nakon što su ga britanski kolonijalisti navodno ubili, s tim da su okolnosti njegove smrti i dalje nepoznanica. Kada je došao na lokaciju, Lyth je pronašao niz od 872 kamena, koji su simbolizirali broj pojedenih ljudi, s tim da su u nizu postojale rupe koje su sugerirale kako je dio kamenja uklonjen; Ravatu je Lythu u razgovoru potvrdio kako je njegov otac doista pojeo sve te ljude te kako je stvarna brojka još veća. Lyth je tokom svog putovanja otkrio i druge slične nizove kamenja, sugerirajući kako je dobar dio Udreove obitelji također imao kanibalističke sklonosti, a susjedni seljani su tvrdili kako je pojeo čak 999 ljudi.

Vanjske veze
------------

* Most Prolific Cannibal (GBWR) na Wayback Machine-u (archived September 29, 2004)
**Vrnogračka tvrđava** (Vanograd) nastala je u periodu srednjeg vijeka na području općine Velika Kladuša, Bosna i Hercegovina. Nalazi se na vrhu Pehova brda, na 163 m nadmorske visine, a u neposrednoj blizini naselja Vrnograč. Vrnogračka tvrđava proglašena je za nacionalni spomenik BiH

Historija
---------

Prvi put se pominje u povelji od 4. oktobra 1264. godine, kada je ugarski kralj Bela IV u znak zahvalnosti darovao braći Kreščić zemljište kao feudalne posjede u Topuskom, Podzvizdu i Vrnograču. Ugarski kralj Ladislav je 1456. godine dozvolio potomcima plemena Kreščić da sagrade tvrđave Podzvizd i Vrnograč. Dok je Podzvizd bio izgrađen kao fortifikacija, Vrnograč je sagrađen kao utvrđeni dvor predrenesansnog tipa.

Nakon 1553. godine tvrđava je prelazila nekoliko puta iz ugarskih u osmanlijske ruke, a 1580, odlukom austrijskog ratnog vijeća Podzvizd i Vrnograč su razoreni. Godine 1636. osmanska vojska je popravila zidine Vrnograča i naselila i ostavila 100 vojnika posade. Iznad samog ulaza u grad bila je izgrađena drvena džamija.

Godine 1696. ban Adam Baćan je zauzeo Vrnograč, a 1697. godine ponovo je pripao osmanlijskoj vojsci. Posada u Vrnograču bila je podređena krupskom kapetanu. Ova posada je u prvoj polovini XVIII vijeka imala 100 graničara, 2 veća i 2 manja topa. Napušten je oko 1840. godine.

Opis
----

Vrnograč predstavlja primjer srednjovjekovnog utvrđenog feudalnog dvora koji je imao pravougaonu osnovu 27X19 metara. Unutrašnji zidovi dvora su bili masivni i izrađeni od kamena i njihova debljina je iznosila oko 80-100 cm. Debljina vanjskih zidova dvora iznosila je cca 3 m. Ti zidovi su se nalazili na sjeveroistočnoj strani i imali su odbrambeni karakter. Na uglovima dvora su se nalazile tri kule kružne osnove i jedna kula čija osnova je bila pravougaona. Oko dvora bio je veliki gradski obor. Tvrđava je građena na taj način da su vanjske strane bile dobro utvrđene što je stanovnicima davalo sigurnost od neprijateljskih napada, dok je unutrašnjim rasporedom prostorija i njihovim uređenjem pružao udobnost i mir.

Zidovi i bedemi tvrđave su obrasli gustim rastinjem tako da je otežan pristup. Ostaci zidova i bedema većim dijelom su urušeni, utonuli u zemlju ili su razneseni na druge lokacije.

Vanjski linkovi
---------------

* Općina Velika Kladuša
**Vrijednost krosing-overa** je frekvencija broja rekombinacija genskih lokusa između dva (markera). Za fiksnu kombinaciju genetičkih i ekoloških uvjeta, učestalost rekombintnih kombinacija u određenom području povezane strukture (hromosoma) teži da bude konstantna, što onda isto važi i za vrijednost krosing-overa koji se upotrebljava u rekonstrukcijama genetičkih mapa. Generalno frekvencija rekombinacija, a time i vrijednosti krosing-overa ovisi o dužini hromosoma i broja krosing-overa između posmatranih genskih lokusa, tj. gena.

Kada se radi o rastojanju između genetičkih markera, broj (vrijednost) krosing-overa jednak je vrijednosti (broju) rekombinacija ili frakcija.

Vidi još
--------

* Krosing-over
* Genetička rekombinacija

Literatura
----------

1. ↑  Rieger R. Michaelis A. Green M. M. (1976). *Glossary of genetics and cytogenetics: Classical and molecular*. Heidelberg - New York: Springer-Verlag. ISBN 3-540-07668-9.
2. ↑  King R. C. Stransfield W. D. (1998): Dictionary of genetics. Oxford University Press, New York, Oxford, ISBN 0-19-50944-1-7.
Koordinate: 43° 25′ 00" SGŠ, 28° 10′ 00" IGD

**Balčik** (bug. *Балчик*) je grad u Republici Bugarskoj, u severoistočnom delu zemlje, sedište istoimene opštine Balčik u okviru Dobričke oblasti.

Balčik je poznato letovalište na obali Crnog mora.

Prirodni uslovi
---------------

**Položaj**: Balčik se nalazi u severoistočnom delu Bugarske. Od prestonice Sofije grad je udaljen 490 km istočno, a od oblasnog središta, Dobriča grad je udaljen 35 km jugoistočno.

**Reljef**: Oblast Balčika se nalazi na bugarskoj obali Crnog mora. Gradsko priobalje čini niz plaža, iznad kojih se strmo izdiže brežuljkasta oblast središnje Dobrudže. Grad je stoga na veoma pokrenutom terenu, od 0 do 200 metara nadmorske visine.

**Klima**: Klima u Balčiku je izmenjeno kontinentalna klima sa uticajem mora.

**Vode**: Balčik je smešten u omanjem zalivu Crnog mora.

Istorija
--------

Oblast Balčika je prvobitno bilo naseljeno Tračanima, a posle njih ovom oblašću vladaju stari Rim i Vizantija. Južni Sloveni ovo područeje naseljavaju u 7. veku. Od 9. veka do 1373. godine oblast je bila u sastavu srednjovekovne Bugarske.

Krajem 14. veka oblast Balčika je pala pod vlast Osmanlija, koji vladaju oblašću 5 vekova. 1878. godine grad je postao deo savremene bugarske države. Naselje postoje ubrzo središte okupljanja za sela u okolini, sa više javnih ustanova i trgovištem. Između dva svetska rata Balčik je bio u sastavu Rumunije, kada je bio omiljeno letovalište rumunske kraljevske porodice.

Stanovništvo
------------

Po procenama iz 2007. godine Balčik je imao oko 13.000 stanovnika. Ogromna većina gradskog stanovništva su etnički Bugari. Ostatak su mahom Romi. Poslednjih godina grad raste zbog položaja na moru i bugarskoj rivijeri.

Pretežan veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Galerija slika
--------------

* Gradska crkvaGradska crkva
* Stari deo BalčikaStari deo Balčika
* Obod gradaObod grada
* Gradsko priobaljeGradsko priobalje

Spoljašnje veze
---------------

***Balčik*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.balchik.bg Zvanična stranica Balčika (`bg`)

  


| Gradovi u Bugarskoj The flag of Bulgaria |
| --- |
| Ajtos | Asenovgrad | Blagoevgrad | Botevgrad | Burgas | Ćustendil | Dimitrovgrad | Dobrič | Dupnica | Gabrovo | Gorna Orjahovica | Goce Delčev | Harmanli | Haskovo | Jambol | Karlovo | Karnobat | Kazanlak | Krdžali | Lom | Loveč | Montana | Nova Zagora | Panađurište | Pazardžik | Pernik | Petrič | Pleven | Plovdiv | Razgrad | Ruse | Samokov | Sandanski | Sevlijevo | Silistra | Sliven | Smoljan | Sofija | Stara Zagora | Svištov | Šumen | Trgovište | Trojan | Varna | Veliko Trnovo | Velingrad | Vidin | Vraca |
**Vergina** (grč. *Βεργίνα* [*Vergína*] — Vergina, antgrč. *Βεργίνα* [*Bergína*] — Bergina) je selo koje se nalazi u sjevernoj Grčkoj. Administrativno pripada prefekturi Imathia u periferiji Centralna Makedonija. Mjesto je postalo svjetski poznato kada je 1977. godine grčki arheolog Manolis Andronikos pronašao grobnice drevnih makedonskih kraljeva, uključujući i grobnicu za koju se vjerovalo da sadrži ostatke Filipa II. Na temelju tih otkrića je Vergina identificirana kao lokacija drevnog grada ***Aigai*** (grč. Αιγαί [*Aigaí*]).

Naselje je svoje sadašnje ime dobilo 1922. godine nakon doseljavanja grčkog stanovništva protjeranog iz Bugarske i Male Azije.

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

V. također
----------

* Verginsko sunce
* Egejska Makedonija

Eksterni linkovi
----------------

* Muzeji u grčkoj pokrajini Makedoniji - Kraljevski grobovi u Vergini Arhivirano 2017-12-10 na Wayback Machine-u
* Αιγές (Βεργίνα) | Muzej kraljevskih grobova, Aigai-Vergina Arhivirano 2018-08-27 na Wayback Machine-u

***Vergina*** na Wikimedijinoj ostavi
| **(Bei) Wei Youzhu** ((北)魏幼主) |
| --- |
| Porodično ime: | Yuan (元, yuán) |
| Osobno ime: | Zhao (釗, zhāo) |
| Posthumno ime: | Nema |
|

**Yuan Zhao** (元釗) (526 – 17. maj 528), također poznat i kao**Youzhu** (幼主, doslovno "mladi gospodar"), bio je kratkotrajni car kineske/Xianbei dinastije Sjeverni Wei. Bio je sin Yuan Baohuija (元寶暉), princa od Lintaoa, unuka cara Xiaowena. U vrijeme njegovog rođenja je vladao car Xiaoming. Njega je 528. dala otrovati supruga carica Hu. S obzirom da car nije imao sinova, carica Hu je ispočetka nastojala jednu od njegovih kćeri proglasiti "sinom", ali je, nakon što je prevara razotkrivena, za cara odabran 2-godišnji Yuan Zhao. Njegova vladavina je, pak, bila kratkog vijeka; prijestolnicu Luoyang je zauzela pobunjenička vojska pod Erzhu Rongom te svrgnula cara i caricu majku. Novim je carem proglašen Yuan Ziyou. Carica Hu i bivši car su potom bačeni u Žutu rijeku gdje su se utopili. 

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Car Xiaoming od Sjevernog Weija**  |  **car Sjevernog Weija** 528 | Slijedi: **Car Xiaozhuang od Sjevernog Weija**  |

Napomene i reference
--------------------

1. ↑  兩千年中西曆轉換
2. ↑  Carica majka Hu je prvotno carem proglasila Xiaomingovog "sina" (zapravo kćer), ali odmah nakon toga priznala da je dijete žensko, te za cara proglasila Yuan Zhaoa. Neimenovana Xiaomingova kćer se od nekih historičara može nazvati "carem" i Yuan Zhaovim prethodnikom, ali je to prilična rijetkost.

* *Zizhi Tongjian*, vol. 152.
**Atal III** (na grčkom **Attalos III**) **Filometor Eurget** (cca. 170. pne. – 133. pne.) bio je posljednji atalidski kralj Pergama, koji je vladao od 138. pne. do 133. pne. Bio je sin kralja Eumena II i Stratonike, a naslijedio je svog strica Atala II. Atal, za koga antički izvori navode da je bio privržen majci, pokazao je prilično malo interesa za vođenje državnih poslova, i umjesto toga je sve svoje vrijeme posvetio proučavanju medicine, botanike i vrtlarstvu. Bio je oženjen za izvjesnu Bereniku, s kojom je dobio kći, udatu za Diotara, kralja Galatije.

Kada je godine 133. pne. nije imao muških nasljednika. U svojoj oporuci je kraljevstvo ostavio Rimskoj Republici. Atalova neobična odluka je imala političke posljedice na sam Rim, gdje je tribun Tiberije Grakho predložio da se pergamska kraljevska riznica isprazni i novac podijeli siromašnim Rimljanima, a čemu su se suprotstavili konzervativni senatori. Nekoliko godina kasnije, Pergamljanin Aristonik, izdajući se Atalovog brata, digao je kratkotrajni ustanak protiv rimske vlasti nastojeći obnoviti pergamsku samostalnost.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Atal II**  |  **Atalidski vladar**  | Slijedi: **Eumen III**  |

Izvori
------

* Hansen, Esther V. (1971). *The Attalids of Pergamon*. Ithaca, New York: Cornell University Press; London: Cornell University Press Ltd. ISBN 0-8014-0615-3.
* Kosmetatou, Elizabeth (2003) "The Attalids of Pergamon," in Andrew Erskine, ed. *A Companion to the Hellenistic World*. Oxford: Blackwell: pp. 159–174. ISBN 1-4051-3278-7. text
* Christian Settipani, Les Ancêtres de Charlemagne (France: Éditions Christian, 1989).
* Simon Hornblower and Tony Spawforth, Who's Who (Classical World), pg. 61.
Pop Snyder
**Charles N. "Pop" Snyder** (Washington, 6.10. 1854 - 29.10. [[1924].]) je bio američki profesionalni bejzbol catcher i manager.

Karijeru je zapiočeo u prvoj profesionalnoj ligi the National Association gdje je igrao za *Washington Blue Legs*, *Baltimore Canaries* i *Philadelphia Whites*. 

Kada je liga propala, u novoj ligi National League se priključio klubu *Louisville Grays*. Nakon dvije godine se priključio klubu *Boston Red Caps* i s njima osvojio prvenstvo NL pennant u sezoni 1878. 

Godine 1882. je prešao u *Cincinnati Red Stockings* u novostvorenoj ligi *American Association*, i s njima kao igrač-menadžer osvojio prvenstvo. 

Od goine 1887. je igrao u *Cleveland Blues*, ali je njegova igra postajala sve slabija. Zbog osjećaja zapostavljenosti od kluba godine 1890. je napustio *Blues* i priključio se Cleveland Infantsima u kratkotrajno ligui Players League. Godine 1891. se u dobi od 36 godina kao igrač-menadžer priključio klubu Washington Statesmen, a iste godine konačno povukao iz bejzbola.

Vanjski linkovi
---------------

* Baseball-Reference.com - career playing statistics and managing record


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: ***First Manager***  |  **Menadžer Cincinnati Red Stockingsa** 1882–1883 | Slijedi: **Will White**  |
| Prethodi: **Will White**  |  **Menadžer Cincinnati Red Stockingsa** 1884 | Slijedi: **O. P. Caylor**  |
**Cinta Larga** (Široki Pojas; Matétamãe), pleme američkih Indijanaca porodice Monde, Velike porodice Tupian, naseljeno u brazilskim državama Rondônia i Mato Grosso, na rezervatima Roosevelt, Serra Morena, Parque Aripuanã i Aripuanã. Pleme Cinta Larga sastoji se od kojih 1,300 duša (5,000; 1968) naseljenih u kojih 25 sela i osam domorodačkih postaja na navedenim rezervatima. Tri njihove velike glavne grupacije su *Paábiey* ("oni odozgor"), u kraju oko rijeka Tenente Marques i Eugênia; *Pabirey* ("oni iz sredine"), koji žive u kraju gdje se sastaju Capitão Cardoso i Roosevelt; i treća grupa su *Paepiey* ("oni odozdol") što naseljavaju rijeke Vermelho, Amarelo i Branco. Cijeli ovaj kraj prostire se na 2.7 milijuna hektara. 

Jezik plemena Cinta Larga član je porodice Monde, i srodni su plemenima Zoró, Suruí Paiter i Gavião do Jiparaná ili Digut. 

Lov, ribolov, sakupljanje i poljodjelstvo nije jednako zastupljeni, a lov i ribolov su im najvažniji. zemljoradnji posvećuju najmanje vremena. Na muškarcu je da posiječe i spali česticu zemlje u džungli a ostali posao prepuštaju svojim ženama. Ribu love preko cijele godine, a najviše od jedanaestog do prvog mjeseca, kada su rijeke pune riba. 
Obitelji su poligamne. Svečanosti održavaju u vrijeme sušne sezone.

Vanjske poveznice
-----------------

* The more-than-announced tragedy in the area of the Cinta-Larga Indians

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uTupian: Mondé |
| --- |
|  |
| Arara do Aripuanã • Aruá • Aruáshi • Cinta Larga • Gavião de Rondônia (Digüt) • Salamãi • Suruí de Rondônia • Zoró |

 |
**Sefton** je metropolitanski borough od 273,707 stanovnika na sjeverozapadu Engleske u Grofoviji Merseyside.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sefton se proteže duž obale Irskog mora, od estuarija rijeke Ribble na sjeveru do estuarija Rijeke Mersey na jugu, neposredno sjeverno od Liverpoola. To je pretežno industrijsko - stambeni kraj, ali ima i poljoprivrednih zona.

Unutar borougha leže gradovi; Maghull, Bootle, Crosby, Formby i Southport.

Administrativni centri borougha su Bootle i Southport.

Borough je poznat po hipodromu *Aintree* u kom se održavaju konjičke utrke u steeplechasu - Grand National, školi za dječake iz 1620. i školi za djevojčice iz 1888.

Obalne dine koriste se kao igrališta za golf, kao što je to slučaj kod igrališta u Southportu - Royal Birkdale.

Historija
---------

Ime je dobio po parohiji Sefton, sjedištu porodice Molyneux (kasnijih Earlova od Seftona) koji su bili feudalni gospodari tog kraja od 12. vijeka nadalje.

Metropolitanski borough Sefton formiran je nakon administrativne reforme zemlje 1. aprila 1974. ujedinjenjem dotadašnih borougha Bootle i Southport iz Lancashira sa boroughom Crosby, uz urbane distriktea Formby i Litherland i dio ruralnog distrikta West Lancashire.

Rast Liverpoola krajem 18. vijeka uzrokovao je razvoj tog kraja. Dokovi liverpoolske luke postepeno su se proširili na sjever prema Bootleu, gdje se danas nalazi većina dokova Merseysida, uključujući *Kraljevski dok Seaforth* i kontejnersku luku. Uz dokove su izrasli i povezani industrijski pogoni, poput mlinova i rafinerija, ali i kojekakve tvornice koje nisu imale nikakvu povezanost sa lukom. Bootle je također postao važan financijsko - administrativni centar.

Izgradnja željezničke pruge Liverpool-Southport 1850. utjecala je na cijelu obalnu regiju. Liverpoolski trgovci počeli su graditi svoje domove po Crosbyu, Formbyu i Southportu, na kraju je cijeli obalni pojas postao popularna stambena zona.

Southport se krajem 19. vijeka razvio u ljetovalište , pa je danas turizam važan za privredu Seftona.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: Merseyside" (engleski). City population. Pristupljeno 05. 04. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Sefton*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 05. 04. 2017.

Vanjske veze
------------

***Sefton (borough)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Sefton Council (`en`)

| * p
* r
* u
Metropolitanski borouzi Grofovije Merseyside |
| --- |
| Metropolitanski borouzi | Liverpool · Knowsley · St Helens · Sefton · Wirral |  |
**Oblici vladavine**  
Serija članaka iz političkih nauka

|  |  |
| --- | --- |
|  | Spisak društvenih uređenja* anarhija
* aristokracija
* autoritarizam
* autokracija
* demokracija

direktna demokracija
predstavnička demokracija* despotizam
* diktatura
* jednopartijska država
* kleptokracija
* komunistička država
* kritarhija
* kritokracija
* meritokracija
* monarhija

apsolutna monarhija
ustavna monarhija* oligarhija
* ohlokracija
* plutokracija
* republika

kapitalistička republika
mješovita vlada
parlamentarna republika
socijalistička republika
ustavna republika* pleme
* teokracija
* timokracija
* tiranija
* totalitarizam
* fašizam
* feudalizam
 |


**Vojna hunta** (španski: ) ili, jednostavno, **hunta** predstavlja oblik vladavine u kome se sva vlast u nekoj državi koncentrira u maloj grupi najviših oficira vojske, odnosno oružanih snaga. Vojna hunta predstavlja oligarhijskom, autoritarni i, što je, najvažnije neustavni oblik vladavine, koji se održava prije svega raspolaganjem oružanom silom koja je u stanju slomiti svaki pokušaj uspostavljanja alternative toj vlasti, a nema nikakav drugi politički legitimitet. Predstavlja jedan od oblika vojne diktature, iako ti pojmovi nisu sinonimi, s obzirom da na čelo vojne diktature može doći i karizmatski pojedinac (caudillo).

Vojne hunte se u pravilu javljaju u politički nestabilnim zemljama, i nastaju kao posljedica revolucija i državnih udara; one same predstavljaju odraz političke nestabilnosti koja često prijeti i njima samima; ponekad taj nedostatak nastoje kompenzirati populističkim mjerama kojima je cilj steći popularnost među narodom, a legitimitet steći proglašavajući se privremenim vladama koje obećavaju kako će se transformirati u "redovne" i "normalne" organe vlasti.
Valter Drandić (*desno*) zajedno sa predsjednikom Saveza Boraca Mihom Valićem (*lijevo*)
**Valter Drandić** (Pula, 7. kolovoza 1956.), saborski zastupnik i pulski gradonačelnik.

Član je Istarskog demokratskog sabora od 1992. godine u kojem je obnašao dužnosti predsjednika gradske podružnice Pula (1995.-1997. i 2002.), potpredsjednika (1997.-2000. i 2006.), glavnog tajnika (2000.-2002.) i predsjednika savjeta (2002.).

Dvaput je izabran u skupštinu Istarske županije (1993. i 1997.), a 1997. je izabran za zastupnika Županijskog doma Hrvatskog državnog sabora. Od 2. veljače 2000. do 22. prosinca 2003. obnašao je funkciju zastupnika u Hrvatskom saboru gdje je obavljao dužnost predsjednika Odbora za turizam, a bio je i član Odbora za europske integracije. Godine 2003. ponovno je izabran za zastupnika u Hrvatskom saboru i obavlja dužnost predsjednika Izvršnog odbora Nacionalne grupe Hrvatskog sabora pri Interparlamentarnoj uniji, a član je i nekoliko saborskih odbora (Odbor za turizam, Odbor za međuparlamentarnu suradnju, Nacionalni odbor, Izaslanstvo Hrvatskoga sabora u Zajedničkom parlamentarnom odboru RH-EU).

Od lipnja 2005. do lipnja 2006. obnašao funkciju gradonačelnika Pule.

  


| političke službe |
| --- |
| prethodnikLuciano Delbianco | **gradonačelnik Pule**2005. – 2006. | nasljednikBoris Miletić |
|
Unutrašnje uho - tremni živac (br. 1) i pužni živac (br. 2)
**Tremno-pužni** ili **vestibulokohlearni živac** (lat. *nervus vestibulocochlearis*) je kranijalni nerv, koji je sastavljen iz dva korena (tremnog i pužnog). Oni su razdvojeni na perifernom i centralnom kraju, ali im je zajedničko stablo živca. Tremni koren prenosi utiske ravnoteže i orijentacije u prosturu, dok pužni koren prenosi zvučne signale u centralni nervni sistem.

Stablo živca
------------

Početak tremnog korena se nalazi u bipolarnim ćelijama tremnog gangliona (lat. *ganglion vestibulare*), dok pužni koren nastaje u Kortijevom spiralnom ganglionu (lat. *ganglion spirale - Cortii*) koji je smešten u opnastom pužu unutrašnjeg uha. Odavde se pružaju produžeci (aksoni) nervnih ćelija koji grade odgovarajuće korene, koji se spajaju na nivou dna unutrašnjeg ušnog kanala. Dalje se tremno-pužni živac pruža kroz ovaj kanal zajedno sa facijalnim i posrednim živcem, ulazi u moždano stablo u predelu postpontinske jame (na granici između mosta i produžene moždine) i završava se u odgovarajućim jedrima.

Tremni koren
------------

Tremni koren ili živac (lat. *radix seu nervus vestibularis*) se nakon prolaska kroz tremni ganglion deli u tri grane: utrikuloampularni, kesični i zadnji ampularni živac.

Utrikuloampularni živac (lat. *nervus utriculoampullaris*) prolazi kroz otvore na zadnje-gornjem kvadrantu dna unutrašnjeg ušnog kanala i ulazi u trem unutrašnjeg uha gde se deli na tri grančice: živac mešinice (lat. *nervus utricularis*) koji inerviše mrlju mešinice unutrašnjeg uha, prednji ampularni (lat. *nervus ampullaris anterior*) i spoljašnji ampularni živac (lat. *nervus ampullaris lateralis*).

Kesični živac (lat. *nervus saccularis*) prolazi kroz otvore na zadnje-donjem kvadrantu dna unutrašnjeg ušnog kanala i ulazi takođe u trem unutrašnjeg uha gde inerviše mrlju kesice unutrašnjeg uha.

Zadnji ampularni živac (lat. *nervua ampullaris posterior*) prolazi kroz poseban otvor i oživčava ampularni greben zadnje opnaste ampule unutrašnjeg uha.

Pužni koren
-----------

Pužni koren ili živac (lat. *radix seu nervus cochlearis*) prolazi kroz otvore na prednje-donjem kvadrantu dna unutrašnjeg ušnog kanala i putem uzdužnih kanala stožera (modiolusa) dospeva do Kortijevog spiralnog gangliona. Posle prolaska kroz njega, vlakna idu do Kortijevog spiralnog organa (lat. *organum spirale*), koji je osposobljen za primanje zvučnih utisaka.

Literatura
----------

* Dr Slavoljub V. Jovanović, dr Nadežda A. Jeličić: "Anatomija čoveka – glava i vrat" ("Savremena administracija" Beograd 2000.) ISBN 86-387-0604-9

| Moždani živci |
| --- |
| **0** krajnji živac | **I** mirisni živci | **II** vidni živac | **III** živac pokretač oka | **IV** trohlearni živac | **V** trograni živac (*oftalmični, gornjovilični, donjovilični živac*) | **VI** živac odvodilac | **VII** živac lica | **VIII** tremno-pužni živac | **IX** jezično-ždrelni živac | **X** živac lutalac | **XI** pomoćni živac | **XII** podjezični živac |
**Chicago Browns** odnosno **Pittsburgh Stogies** (također poznat i kao **Chicago/Pittsburgh**) bio je američki profesionalni bejzbol klub osnovan 1884. godine u Chicagu.

Iste godine se natjecao u novoosnovanoj nacionalnoj profesionalnoj ligi Union Association. Međutim, slaba gledanost, sklonost igrača da radi većih plaća napuštaju klub i prevelika dominacija *St. Louis Maroons* je dovela do toga da se klub 22.8. službeno raspusti. Međutim, uprava i igrači su se dogovorili da se odmah ponovno osnuje u Pittsburghu pod nazivom *Pittsburgh Stogies*. Međutim, ni tamo nije prošao mnogo bolje, pa je raspušten 18. 9. dok je sezona još službeno trajala. Većina igrača je to iskoristila kako bi se priključila klubu *Baltimore Monumentals*.

Klub je prilikom svog postojanja imao 41 pobjedu i 50 poraza (uključujući i jedan za zelenim stolom).

U ligi ga je zamijenio *St. Paul White Caps*.

Literatura
----------

* Pietrusza, David (1991). *The Formation, Sometimes Absorption and Mostly Inevitable Demise of 18 Professional Baseball Organizations, 1871 to Present*. Jefferson (NC): McFarland & Company. ISBN 0-89950-590-2.
* Dewey, Donald & Acocella, Nicholas (1996). Ball Clubs. HarperCollins Publishers. ISBN 0-7881-9981-1.

Vanjske veze
------------

* Baseball Reference
* Retrosheet[*mrtav link*]
* Baseball Almanac
* Project Ballpark
* Pittsburgh Stogies partial roster at CNNSI
**Vestibul** (od latinskog *vestibŭlum* = duboki glas) je još za antike postao sinonim za trijem ili pronaos koji prethodi hramu i prostor ispred grobova. U antičkoj rimskoj kući, uvodni prostor koja je povezivao ulaz sa atrijem.

Vestibuli su za Rimskog Carstva poprimili raskošan izgled, primjeri za to su Hadrijanova vila u Tivoliju i Dioklecijanova palača u Splitu. U renesansnim i baroknim palačama, vestibul je unutrašnje dvorište, prostor prema kom gravitiraju sve ostale prostorije, ili zatvoren bogato dekoriran ulazni prostor iz kojeg vodi stepenište za gornji kat.

U talijanskim palačama s kraja 16 i tokom 17. vijeka vestibuli se ponekad grade visoki dva kata, kao u nekim 
genoveškim zgradama, upravo će se iz tog razviti tipična engleska hala.

Od 19. vijeka nadalje vestibuli dobijaju novi značaj i razne funkcije u velikim javnim građevinama: bankama, muzejima, željezničkim stanicama, teatrima, bibliotekama, teatrima, palačama parlamenata i sudova.

Vestibul odnosno vestibulum ima slično značenje u medicini. Tim terminom se naziva unutrašnji dio uha, predprostor drugih organa.

Povezano
--------

* Vestibulum

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Vestìbolo*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 4.12. 2019.
2. ↑  „*Vestibul*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 4. 12. 2019.

Vanjske veze
------------

***Vestibul*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Vestìbolo* (`it`)
* *Vestibul* (`sh`)
**Umberto Menotti Maria Giordano** (Foggia, 28. kolovoza 1867. – Milano, 12. studenog 1948.) je bio talijanski operni kompozitor iz razdoblja verizma i neoromantizma. 

Giordano je rođen u Foggiji na jugu Italije. Studirao je na Napuljskom konzervatoriju gdje mu je mentor bio Paolo Serrao. Svoju prvu operu, *Marina* (1888.), napisao je za natjecanje za najbolju jednočinku što su ga organizirali izdavači Casa Sonzogno, a danas je ostalo zapamčeno kao natjecanje koje je pokrenulo talijanski verizam. Mada je pobjedu odnijela Mascagnijeva *Cavalleria rusticana*, Giordanova šestoplasirana *Marina* toliko je impresionirala organizatore da su od najmlađeg pristupnika natjecanju naručili operu za sezonu 1891./1892.

Rezultat je bila *Mala Vita*, veristička opera o radniku koji se zaklinje kako će pomoći prostitutki ako se izliječi od tuberkuloze. Izvedba opere u rimskom Teatro Argentina, u veljači 1892. izazvala je svojevrsni skandal. Opera je uspješno izvođena u Beču, Pragu i Berlinu, a nekoliko godina kasnije je revidirana kao opera *Il Voto*, a sve kako bi se povećao interes publike za djelo. 

U svojoj operi *Regina Diaz*, prema libretu Giovannij Targioni-Tozzettija i Guida Menascija, Giordano je koristio elemente neoromantizma, ali i ta je opera doživjela neuspjeh te je skinuta s repertoara nakon samo dvije izvedbe.

Giordano se ubrzo preselio u Milano, gdje se vraća verizmu i piše svoje najbolje djelo, operu *Andrea Chénier*, temeljenu na životu francuskog pjesnika Andréa Chéniera. Njegova sljedeća opera, *Fedora*, temeljena na drami Victoriena Sardoua, također je bila veliki uspjeh te se izvodi i danas, a omogućila je daljnji uspon u karijeri Enrica Carusa. Njegova kasnija djela uglavnom su ostala nepoznata, ali se neka, poput kritički hvaljene opere *La cena delle beffe*, izvode i danas. Umro je u Milanu, 12. studenog 1948. u 81. godini života.

Opere
-----

* *Marina* (1888)
* *Mala Vita* (1892)
* *Regina Diaz* (1894)
* *Andrea Chénier* (1896)
* *Fedora* (1898)
* *Il Voto* (revizija opere *Mala Vita*; 1902)
* *Siberia* (1903; rev. 1927)
* *Marcella* (1907)
* *Mese mariano* (1910)
* *Madame Sans-Gêne* (1915)
* *Giove a Pompei* (1921)
* *La cena delle beffe* (1924)
* *Il re* (1929)
* *La festa del Nilo* (nedovršena)

***Umberto Giordano*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 12491416
* LCCN: n79107709
* ISNI: 0000 0001 2099 1719
* GND: 119264935
* SELIBR: 281345
* SUDOC: 033310998
* BNF: cb13894493q (podaci)
* BIBSYS: 3359
* MusicBrainz: e3d1c4a4-d64e-4afa-9fc7-264fb871d0e0
* NLA: 35806184
* NDL: 00957134
* NKC: jo20000075490
* BNE: XX969411
* CiNii: DA04487698
* CONOR.SI: 18832995
* NSK: 000105792

 |