recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Žička kartuzija** (latinski: *Domus in Valle Sancti Johannis*) je nekadašnji kartuzijanski samostan koji leži u dolini Ivana Krstitelja pored sela Žiče u općini Slovenske Konjice.

Historija
---------

Osnivač samostana bio je štajerski markgrof Otakar III Traungauer. On si je zadao zadatak da doseli francuske monahe iz njihove Grande Chartreuse (Velike kartuzije) i omogući im rad i život u Sloveniji. Prve samostanske građevine izgrađene su 1160. godine. Samostan je isprva građen i uređen po uzoru na matični samostan Grande Chartreuse, što znači da su izgrađena dva samostana. U gornjem samostanu sa velikom crkvom sv. Ivana Krstitelja živjeli su pravi zaređeni monasi u vrlo strogim uvjetima. U donjem samostanu Špitaliču, sa manjom kasnoromaničkom crkvom, živjeli su u nešto slobodnijem režimu njihova braća laici. Njihova crkvica Marijinog navještenja ima najstariji romanički portal u Sloveniji. 

Portal crkve Marijinog navještenja
Tokom svog viševjekovnog života monasi su se pored religioznih bavili i svjetovnim zanimanjima, između ostalog opekarstvom, mlinarstvom, steklarstvom i brojnim drugim zanatima, koji su u to vrijeme donosili novac i nešto vrijedili. Ponajviše im je od ruke išla medicina i farmacija, naročito biljni lijekovi i ljekovite trave. Kad je 1782. car Joseph II dekretom ukinio djelovanje brojnih crkvenih redova i njihovih samostana, tadašnjih 15 monaha se razišlo po svijetu, pa je počeo propadati. Nakon nekoliko dekada propadanja samostanske građevine kupio je 1828. knez Weriand von Windischgrätz. Njegova porodica koristila je samostan za kojekakve svrhe sve do kraja Drugog svjetskog rata.

Danas je Žička Kartuzija kulturno-historijski spomenik i turistična atrakcija. Na samom ulazu u samostan nalazi se Gastuž, najstariji ugostiteljski objekt u Sloveniji, koji djeluje od 1467. godine. Poznat je i po tome što u svojoj zbirci ima i srednjovijekovne kuharske recepte. Pored stare gostionice, turisti mogu razgledati samostanski vrt sa lejama ljekovitog bilja, brojne izložbe i samostanske zbirke, zatim degustirati onodobne specijalitete, naučiti ponešto o srednjem vijeku i kupiti suvenire.

Povezano
--------

* Kartuzijanski samostan Pleterje

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Žička kartuzija*" (slovenski). Slovenska biografija. Pristupljeno 30. 5. 2014.

Vanjske veze
------------

***Žička kartuzija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Žička kartuzija()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 294132569
* LCCN: nr2007010078
* GND: 4226462-5
* NKC: kn20070628002

 |
**Zaljev Arauco** (španjolski: *Golfo de Arauco*) je zaljev Tihog oceana u sredini Čilea u Regiji Bío Bío - Provincija Arauco.

Geografske karakteristike
-------------------------

Vlak u zaljevu (fotografija s početka 1990-ih)
Zaljev se prostire od rta Lavapie na jugu do ušća rijeke Biobío kod Hualpéna i granice sa Provincijom Concepción na sjeveru. Na njegovom zapadnom ulazu leži otok Santa Maria.
Dug je nekih osamdesetak km, a dubok tridesetak.

Duž njegovih obala leže gradovi Coronel, Lota i Arauco, i mjestašca; Escuadrón, Chivilingo, Colcura, Laraquete, Llico i Punta Lavapié, približno oko 800 000 stanovnika.

Privreda
--------

Danas su u zaljevu najvažnije privredne grane ribarstvo i drvna industrija. Svojevremeno od sredine 19. vijeka do 1990-ih zaljev je bio najveći rudarski bazen za ugljen, pa je sve vezano uz to bila glavna industrijska aktivnost, danas je ta industrija zamrla.

Na njegovoj obali se nalazi luka Coronel, privatna luka javne namjene, koja je danas jedan od glavnih terminala u zemlji odakle se izvoze šumarski proizvodi u zemlje Bliskog Istoka, Sjeverne Afrike i Sjedinjene Američke Države. Iako je pravno osnovana još 1989. luka je izgrađena 1995. nakon zatvaranja 
rudnika ugljena, pa je tek godinu dana nakon tog postala operativna.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Golfo de Arauco*" (engleski). LinkFang. Pristupljeno 15. 11. 2020. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* *Mapa de Golfo de Arauco en Región del Bio - Bio en Arauco* ()
*Za ostale upotrebe, v. Trnovci (razvrstavanje).*

  
Koordinate: 41° 15′ 05" SGŠ, 21° 19′ 49" IGD

**Trnovci** (mak. *Трновци*) su naselje u Republici Makedoniji, u južnom delu države. Sveti Todori pripadaju opštini Mogila.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Trnovci je smešteno u južnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Bitolja, naselje je udaljeno 28 km severno.

Trnovci se nalaze u zapadnom delu Pelagonije, najveće visoravni Republike Makedonije. Naseljski atar je na istoku ravničarski, dok na zapadu izdiže planina Drevenik. Severoistočno od naselja protiče Crna reka. Nadmorska visina naselja je približno 620 metara.

Klima u naselju je kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Trnovci su prema poslednjem popisu iz 2002. godine imali 427 stanovnika.

Pretežno stanovništvo po poslednjem popisu su etnički Makedonci (100%), a u manjini su Albanci (7%) i Turci (3%). Do prve polovine 20. veka isključivo stanovništvo u naselju bili su Turci.

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Mogila

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.mogila.gov.mk Zvanična stranica opštine Mogila

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Mogila |
| --- |
| **Mogila** • 
Alinci • 
Beranci • 
Budakovo •
Vašarejca • 
Gornja Čarlija • 
Donja Čarlija • 
Dedebalci • 
Dobruševo •
Donji Srpci • 
Ivanjevci • 
Loznani • 
Mojno • 
Musinci •
Novoseljani • 
Nošpal • 
Podino • 
Puturus • 
Radobor •
Sveti Todori • 
Trap • 
Trnovci • 
Crničani |  |
**Aerodrom Barcelona-El Prat** (IATA: BCN, ICAO: LEBL) španjolski: *Aeropuerto de Barcelona-El Prat*, katalonski *Aeroport de Barcelona – el Prat* jenajveći katalonski aerodrom i drugi u španjolskoj nakon madridskog Barajasa (10 u Evropi).

Aerodrom leži 12 km jugozapadno od centra Barcelone, kod grada El Prat de Llobregat. Svega 3 km od aerodroma nalazi se barcelonska luka, a na 7 slobodna ekonomska zona, jedna od najznačajnijih logističkih i industrijskih zona u Španjolskoj.

El Prat nije jedini barcelonski aerodrom jer postoji i Aerodrom Girona-Costa Brava koji je istina puno udaljeniji, punih 92 km prema sjeveroistoku.

Historija i karakteristike
--------------------------

Prvi barcelonski aerodrom El Remolar otvoren je 1916. ali kako nije imao dovoljno prostora za širenje 1918. podignut je El Prat.

Novi kontrolni toranj
El Prat danas ima 3 piste, 2 paralelne (07L/25R i 07R/25L) i 02/20 koja je zatvorena. Putnicima su na raspolaganju dva terminala; noviji i veći T1 (dovršen 2009.) i manji stariji T2, pa se preko novog odvija većina prometa.

Od 2016. do aerodroma vozi metro (linija 9), a do njega se može stići i željeznicom, autobusima i taksijima.

Izvori
------

1. 1 2  „*Barcelona airport (BCN*" (engleski). Barcelona-El Prat Airport. Pristupljeno 30. 10. 2014.
2. 1 2 3 4  „*Barcelona airport*" (engleski). Barcelona-El Prat Airport. Pristupljeno 30. 10. 2014.
3. ↑  „*Girona Airport (GRO)*" (engleski). Girona Airport. Pristupljeno 1. 11. 2014.

Vanjske veze
------------

***Barcelona-El Prat*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Barcelona Airport* ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 152815186
* LCCN: n97092950
* GND: 7539368-2

 |
Taloženje uslijed tvrdoće vode
**Tvrdoća vode** je uzrokovana prisutnošću rastvorenih soli kalcija i magnezija (nekada i željeza). Najveća je koncentracija kalcija, zbog prisutnosti u Zemljinoj kori kao ključnog počela u mineralima kalcitu, dolomitu, i t. d. Najočigledniji prikaz tvrdoće vode je taloženje sapuna u tvrdoj vodi.
Prolazna (privremena) tvrdoća potječe od kalcija i hidrogenkarbonata i eliminira se kuhanjem:

Ca2+ + 2HCO3- → CaCO3 (s) + CO2 (g) + H2O
Stalna tvrdoća se odnosi na sulfate i kloride kalcija i magnezija.
Tvrdoća vode se određuje titracijom sa EDTA (etilendiamin-tetraacetatna kiselina) uz indikator (eriokrom crno T). Izražava se u mgCaCO3/dm3 ili u stupnjevima - u Hrvatskoj najčešće u njemačkim stupnjevima - °dH (njem. *Deutsche Härte*):

| mgCaCO3/dm3 | njemački stupanj °dH | francuski stupanj °f | engleski stupanj °e |
| --- | --- | --- | --- |
| 1,0 | 0,056 | 0,1 | 0,07 |

### Kvaliteta vode prema ukupnoj tvrdoći

| Tvrdoća °dH | Kvaliteta vode |
| --- | --- |
| 0 - 5 | vrlo meka |
| 5 - 10 | meka |
| 10 - 15 | umjereno tvrda |
| 15 - 25 | tvrda |
| preko 25 | vrlo tvrda |

Izvori
------

1. ↑  Manahan, S. E.: Environmental chemistry, 2000 CRC Press
2. ↑  Velagić, V.: Analitička kontrola kvaliteta, 1997, Univerzitet u Sarajevu
Koordinate: 16°29′02″N 99°31′26″E﻿ / ﻿16.484°N 99.524°E﻿ / 16.484; 99.524

**Bančiang** (tajlandski: แหล่งโบราณคดี บ้านเชียง) je prapovijesni arheološki lokalitet u tajlandskoj pokrajini Udon Thani koji je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji i Oceaniji 1992. god. 

Arheološki lokalitet Ban Čiang
Naime, znanstvenike je 1966. godine iznenadilo otkriće ovog lokaliteta starog oko 5,000 godina, s keramičkim i metalnim predmetima, jer se do tada vjerovalo kako je u to vrijeme metalurgija razvijena samo u Prednjoj Aziji i na Dalekom istoku. Antropolog Steve Young je otkrio ovaj lokalitet, a godinu dana kasnije otkriveni su ljudski skeleti i predmeti od bronce (narukvice, prstenje, ogrlice, žice i šipke, vrhovi kopalja, sjekire, kuke i mala zvona) koji su bili pogrebni darovi. Najstariji grobovi nisu imali metalne predmete i stoga pripadaju neolitiku, ali razvijenog poljoprivrednog stanovništva, dok oni s metalnim predmetima pripadaju brončanom dobu, a najmlađi su iz željeznog doba.

Prvim mjerenjima starosti utvrđeno je kako je bančiang kultura potječe od oko 4420.-3400. pr. Kr. što bi bila najstarija kultura brončanog doba na svijetu. No, nakon godina razmatranja i rasprava došlo se do vjerojatnijih vremenskih okvira ove kulture. Posljednjim datirenjam ugljikom-14 došlo se do okvira bančiang kulture od oko 2100.-200. pr. Kr.

Lokalitet je ponovno osvanuo na naslovnicama svjetskih novina kada su tisuće predmeta s ovog lokaliteta otkriveni u nekoliko kalifornijskih muzeja i drugim lokacijama. Krijumčarenjem predmeta bančiang kulture, danas ima više ovih predmeta u muzejima izvan zemlje, nego na samom lokalitetu. Vlada SAD-a je obećala da će nakon kriminalističke obrade, svi predmeti biti vraćeni u Tajland..

Izvori
------

1. ↑  Otkriće Ban Čianga Arhivirano 2011-07-20 na Wayback Machine-u na The Ban Chiang Project, University of Pennsilvania () Preuzeto 29. lipnja 2011.
2. ↑  Katherine D. Vitale, *The war on antiquities: United States law and foreign cultural property*, Notre Dame Law Review, The Free Library, 24. siječnja 2008. () Preuzeto 29. lipnja 2011.

* *Southeast Asia: A Past Regained*, Time Life Books, Alexandria, Virginia 1995. str. 25.–32. ()

Vanjske veze
------------

***Bančiang*** na Wikimedijinoj ostavi

* This Ancient Land of Dinosaurs III. ()

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Tajlandu |
| --- |
|  | 
Historijski grad Ajutaja  • Arheološki lokalitet Bančiang  • Šumski kompleks brdskog niza Dong Faja Jen, uključujući nacionalni park Khao Jai  • Historijski grad Sukotaj s pripadajućim lokalitetima Kamfaeng Fet i Si Satčanalaj  • Rezervati životinja Thung Jai Naresuan i Huai Kha Khaeng
 | Zastava Tajlanda |
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Maska**. Za druga značenja, v. Maska (razvrstavanje).* |

Maske Žejanskog i Halubajskog zvončara u Etnografskom muzeju u Zagrebu, snimljeni tijekom Noći muzeja.
**Maska** (njemački preko latinskog *mascus, masca* = duh) ili **krinka, obrazina, krabulja** je prekrivalo lica, glave ili cijeloga tijela; isprva u uporabi u lovačkom kultu drevnih društava (i kao kamuflaža); također kao zaštita pri kultnom susretu s božanstvom (radi obreda obrezivanja ili plodnosti) i za prikazivanje božanstava. Kod brojnih neeuropskih društava s jednostavnom tehnologijom kao i u europskim narodnim običajima česte su u tzv. Muškim savezima („tajna društva").

Uporaba
-------

Običaji s maskama česti su u prijelaznom vremenu (zima, proljeće); nekoć s magijskom svrhom, danas pretežno s društveno-kritičkom ili zabavnom namjenom u karnevalskim ophodima. Sakralnog su podrijetla također u starogrčkom i japanskom kazalištu, no i u *commediji dell'arte*. U suvremenom kazalištu izražajno glumačko, te stilsko sredstvo.

U hrvatskom folkloru (poklade), maske su prikladne (groteskne) obrazine, kao sastavnica cijeloga prerušenog lika ili kao samostalni rekvizit nošen u rukama; najčešće u ljudskom ili životinjskom obliku od drva, kože, tkanine, krzna, papira, slame i sl.; ali i u starim obredima za poticanje vegetacije (zeleni Juraj, dodole) kao jednokratne maske ispletene u obliku koža od grančica.

Galerija
--------

* Neolitska kamena obredna maska iz oko 7,000 pr. Kr.; vjerojatno najstarija maska na svijetu. Musée de la bible et Terre Sainte, Pariz.Neolitska kamena obredna maska iz oko 7,000 pr. Kr.; vjerojatno najstarija maska na svijetu. Musée de la bible et Terre Sainte, Pariz.
* Drvena Beti-Pahuin maska plemena Fang iz Gabona (19. st.), koja se koristila za ceremoniju ngil, potragu za vradžbinama.Drvena *Beti-Pahuin* maska plemena *Fang* iz Gabona (19. st.), koja se koristila za ceremoniju *ngil*, potragu za vradžbinama.
* Aztečka maska od žada kralja Xiuhtecuhtlija iz oko 1500. god.Aztečka maska od žada kralja Xiuhtecuhtlija iz oko 1500. god.
* Koreanske šamanske folklorne maske.Koreanske šamanske folklorne maske.
* Posmrtna maska Abrahama Lincolna.Posmrtna maska Abrahama Lincolna.
* Maskirani dječak za Noć vještica u SAD-u 1979. god.Maskirani dječak za Noć vještica u SAD-u 1979. god.

Izvori
------

1. ↑  Opća enciklopedija, Večernji list, Zagreb, 2007.

Veze
----

* Maska (1985), film u režiji Petera Bogdanovicha
* Maska (1994), film s Jimom Carreyjem u glavnoj ulozi

Eksterni linkovi
----------------

***Maska*** na Wikimedijinoj ostavi

* Tajne maski Arhivirano 2010-09-24 na Wayback Machine-u (engl.)
**Bassikounou** ili **Bacikounou** (arapski: باسكنو) je grad na jugoistoku Mauritanije u kom živi 9897 stanovnika.

Geografija
----------

Bassikounou leži pored granice s Malijem, udaljen od glavnog grada Nouakchotta i Atlantika oko 1300 km prema istoku.

Historija
---------

Mjesto je nastalo kao odmorište na karavanskom putu kroz Saharu.

Izbjeglice iz Malija
Osamnaet kilometara istočnije nalazi se izbjeglički logor **Mbera** u kom danas boravi 47.725 izbjeglica iz Malija. Izbjeglički logor osnovan je 2012 od strane UNHCR-a. Mnogi od njih su bili robovi koji su pobjegli zbog tortura, hodajući više od stotinu kilometara da bi došli do logora.

Logor se prostire na površini od 415 hektara, na njoj je do 2015. podignuto je 11.327 improviziranih skloništa i zgrada od kojih neke služe za škole, bolnice i skladišta.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Mauritania*" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 11. 2018.
2. 1 2  „*Camp de Mberra*" (francuski). Cridem. Pristupljeno 18. 11. 2018.
3. ↑  „*Mauritania: UNHCR Operational Update as of 15 September 2017 [EN/AR**"] (engleski). Camp de Mberra. Pristupljeno 18. 11. 2018.*
4. ↑  „*Bassiknou : Une forteresse de l’esclavage*" (francuski). Cridem. Pristupljeno 18. 11. 2018.
5. ↑  „*Mbera Airport*" (engleski). Unitar. Pristupljeno 18. 11. 2018.

Vanjske veze
------------

***Bassikounou*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Mbera Refugee Camp, Bassikounou, South-Eastern Mauritania* ()
**Dubrovački simfonijski orkestar** je profesionalni glazbeni orkestar grada Dubrovnika i glavni je nositelj glazbenih zbivanja u Dubrovniku. U svom djelovanju nastavlja glazbenu tradiciju koja se počela razvijati još u vrijeme rane Dubrovačke republike.

Povijest
--------

Glazba u Dubrovniku razvijala se uz pomoć utjecajnih plemićkih obitelji. Prve glazbene grupe osnovane su kako bi izvodile koncerte na blagdan zaštitnika Grada Sv. Vlaha, a za izvođenje koncerata u njegovu čast birani su najtalentiraniji glazbenici.

Kako se broj glazbenika u Dubrovniku povećavao, Senat je odlučio u grad dovesti kvalificirane profesore koji će glazbi podučavati mlade. Osim što su podučavali glazbu, profesori su svirali u orkestru *kneževe glazbe*. Utjecaj na glazbu u Dubrovniku u to vrijeme dolazio je uglavnom iz Italije pa su profesori uglavnom bili iz Italije, a mladi glazbenici na daljnje usavršavanje su odlazili najčešće u Napulj i Rim.

U moderno vrijeme orkestar je osnovan 24. kolovoza 1925. godine pod imenom *Dubrovačka filharmonija*. Prvi simfonijski koncert *Dubrovačke filharmonije* održan je u današnjem kazalištu Marin Držić pod vodstvom poljskog dirigenta Tadeusza Sygietynskog, tadašnjeg dirigenta Varšavske opere. Kritika prvog nastupa je bila izvrsna, a djelovanje orkestra je legalizirano prvim statutom i financiranjem orkestra iz općinskog proračuna.

Tokom godina u više navrata orkestar je mijenjao svoje ime, tako od 1946. nosi naziv *Dubrovački gradski orkestar*. 1992. usko se povezuje s Dubrovačkim ljetnim igrama i mijenja ime u *Dubrovački festivalski orkestar*. Posljednjom promjenom imena, od 1995. naziva se *Dubrovački simfonijski orkestar*.

S orkestrom su tokom godina nastupali brojni poznati dirigenti i solisti: Lovro pl. Matačić, Zubin Mehta, Kiril Kondrašin, Ernst Marzendorfer, Henryk Szeryng, Mstislav Rostropovič, Antonio Janigro, Jehudi Menjuhin, David Oistrach, Svjatoslav Richter i drugi.

Sadašnjost
----------

Orkestar redovito nastupa u sklopu Dubrovačkih ljetnih igara. Na svom repertoaru veliku pozornost posvećuje dubrovačkim klasicima iz 18. stoljeća, posebno skladateljima Luki Sorkočeviću i Ivanu Mani Jarnoviću. Tokom koncertne sezone nastupa na koncertima u atriju Kneževog dvora i ljetnikovcu Crijević-Pucić, a ostvaruje i zapažena gostovanja po Hrvatskoj i inozemstvu.

Danas orkestrom ravna hrvatski skladatelj Pero Šiša.

Izvori
------

1. ↑  Portal Oko Arhivirano 2012-11-01 na Wayback Machine-u Intervju. Pero Šiša: Objavit ću imena onih kojima smeta povijesni uspjeh Orkestra! Razgovarala Lucija Komarić, 13. rujna 2012.

Vanjske veze
------------

* Web stranica Dubrovačkog simfonijskog orkestra

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 160180801
* LCCN: no2010184830
* MusicBrainz: 156446e1-8495-44b5-b56b-92701a7ae4e7

 |
PGM-19 Jupiter, američki MRBM iz 1950-ih
R-12, sovjetski MRBM iz 1950-ih
DF-21, kineski MRBM iz 1990-ih
**Balistička raketa srednjeg dometa** (akr. **MRBM**, iz engl. ) je vrsta balističke rakete čiji domet iznosi od minimalno 1000 do maksimalno 3000 km, iako ova klasifikacija može varirati ovisno o organizaciji. U modernoj vojnoj terminologiji, MRBM-ovi spadaju u širu grupu bojišnih balističkih raketa (do 3500 km), koja također uključuje i rakete kratkog dometa (300 – 1000 km), te dio raketa intermedijernog dometa (3000 – 3500 km). Prvi balistički projektili srednjeg dometa bili su sovjetski R-5 i R-12 odnosno američki PGM-19 Jupiter, svi odreda razvijeni sredinom 1950-ih godina. Razmještanje ovih modela s nuklearnim bojevim glavama po Kubi i Turskoj dovelo je 1962. do velike raketne krize. Tokom narednih dekada raketne sisteme srednjeg dometa razvilo je još sedam država svijeta. Većina modela su dvostupanjske konfiguracije, visine do 20-ak m i dijametra do 150 cm. Najveće arsenale MRBM-ova danas posjeduju Rusija, Kina i Iran.

Modeli
------

* Indija Agni-I (700 – 1250 km)
* Indija Agni-II (2000 – 3000 km)
* Iran Ašura (2000 – 2500 km)
* Narodna Republika Kina DF-2 (1250 km)
* Narodna Republika Kina DF-21 (1770 km)
* Iran Fadžr-3 (2000 – 2500 km)
* Iran Gadr-110 (2500 – 3000 km)
* Pakistan Gauri (I/II) (1500 – 2300 km)
* Iran Imad (2500 km)
* Izrael Jerihon-2 (1300 km)
* Sjedinjene Američke Države PGM-19 Jupiter (2410 km)
* Sjedinjene Američke Države MGM-31 Pershing (1770 km)
* Sovjetski Savez R-5 (1200 km)
* Sovjetski Savez R-12 (2100 km)
* Sjeverna Koreja Rodong-1 (1000 – 1500 km)
* Sjeverna Koreja Rodong-2 (1500 km)
* Iran Sajdžil (1/2/3) (2000 – 2500 km)
* Francuska SSBS S1 (3000 km)
* Iran Šahab-3 (2500 km)
* Pakistan Šahin-II (2000 km)

Razni modeli balističkih raketa srednjeg i intermedijernog dometa

Povezano
--------

* Balistička raketa kratkog dometa
* Balistička raketa intermedijernog dometa
* Balistička raketa interkontinentalnog dometa

Vanjske veze
------------

* () *Ballistic Missile Basics* na stranicama FAS-a (Federation of American Scientists)
* () *Medium-Range Ballistic Missile (MRBM)* Arhivirano 2015-09-19 na Wayback Machine-u na stranicama Missile Threat
Кozlejeva zamisao Velike Slovenije iz 1851.
**Velika Slovenija** ili **Ujedinjena Slovenija** (sl. *Zedinjena Slovenija*) je bio jedan od glavnih političkih zahteva Slovenaca 1848. godine kao deo tada evropskih revolucija. Slovenci su tada bili podeljeni na Кranjsku, Štajersku, Primorsku i Кorušku. Oni su zahtevali da se te regije udruže u jednu zajedničku i veću regiju, Кraljevinu Sloveniju, u okviru Austijskog carstva. Tražili su i jednakost nemačkog jezika sa tada potčinjenim slovenačkim. Takođe su se protivili daljem stvaranju i jačanju Nemačka konfederacije.

Po martovskoj revoluciji koja je naterala Ferdinanda I da potpiše ustav su slovenački revolucionari videli mogućnost za veća prava kao i ostali narodi kojima su vladali Habzburzi.

Plan i program ideologije je nastajao na više mesta. Među prvima je zahteve oblikovao 17. marta 1848. u Кlagenfurtu Matija Majar Ziljski. Objavljeni su 29. marta. Na taj isti dan su bečki Slovenci predali zahteve u ime Кranjske. Кasnije je dolazilo do spremniji i odlučni programi kao što je peticija Slovenaca iz Graca. Najznačajniji predstavnici slovenačke strane su bili Peter Кozlej, Fran Miklošič, Matija Majar Ziljski i Janez Blajvajs. Vrhunac ideologije je bila predaja zahteva austijskoj skupštini. Кada je parlament raspušten i uvedena centralistična vlast 4. marta 1849. cela ideja je postala bespredmetna.

Izvori
------

* Josip Apih, *Slovenci in 1848. leto*. Ljubljana, 1888 (e-izdaja na portalu sistoryŠablon:Mrtva veza);
* Stane Granda, *Prva odločitev Slovencev za Slovenijo : dokumenti z uvodno študijo in osnovnimi pojasnili*. Кorenine. Ljubljana, 1999;
* Vasilij Melik, »Ideja Zedinjene Slovenije 1848-1991«, v *Slovenija 1848-1998: iskanje lastne poti*, ur. Stane Granda in Barbara Šatej. Ljubljana, 1998. S. 15-20.
* --, »Slovenski državnopravni programi 1848-1918«, v *Slovenci in država*, ur. Bogo Grafenauer idr. Razprave – Dissertationes, 17. Ljubljana, 1995. S. 67-72;
* Janko Prunk, *Slovenski narodni programi : Narodni programi v slovenski politični misli od 1848 do 1945*. Ljubljana, 1986;
* Fran Cviter, »Slovenski politični prerod XIX. stoletja v okviru evropske nacionalne problematike«, v *O slovenskem narodnem vprašanju*, ur. Vasilij Melik. Ljubljana, 1990. S. 228-314.

***Ujedinjena Slovenija*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Moderni iredentistički pokreti |
| --- |
| 
* Velika Albanija
* Velika Armenija
* Velika Bosna
* Velika Bugarska
* Velika Italija
* Velika Mađarska
* Velika Njemačka
* Velika Poljska
* Velika Rumunija
* Velika Rusija
* Velika Srbija
* Velika Hrvatska
* Velika Turska
* Megali Idea
* Ujedinjena Makedonija

 |
**Tanoan** (Tañoan) su porodica (Powell, 1878) indijanskih jezika i plemena sa Jugozapada Sjedinjenih Država, u Novom Meksiku i Teksasu. Porodica Tanoan danas se dovodi u vezu sa porodicom Kiowan u širu porodicu Kiowa-Tanoan, i vodi kao dio Velike porodice Aztec-Tanoan. Tanoan plemena imaju 'pueblo' tip kulture, stalno-naseljenih ratara, uzgajivača kukuruza koji žive u terasastim kućama izgrađenim od adoba (ćerpiča ). Tanoani su locirani u pueblima uz Rio Grande u Novom Meksiku, ali neki i u zapadnom Teksasu (Isleta del Sur i Senecú del Sur), i Hano u Arizoni. Ostali predstavnici su u Novom Meksiku.

Govorno područje jezika plemena Tanoan
* Sjeverni Tanoan (Tewa):
	+ Nambe,
	+ Tezuque (Tesuque),
	+ San Ildefonso,
	+ San Juan,
	+ Santa Clara,
	+ Pojoaque,
	+ Hano.

* Južni Tanoan (Tano). praktično nestali.

* Tiwa:
	+ Isleta,
	+ Isleta del Sur (meksikanizirani),
	+ Sandia,
	+ Taos,
	+ Picuris.

* Towa:
	+ Jemez,
	+ Pecos (nestali)

* Piro:
	+ Senecu,
	+ Senecu del Sur (meksikanizirani).
	+ Tompiro

Vanjske veze
------------

* Tañoan
Koordinate: 33°47′0″N 44°19′0″E﻿ / ﻿33.78333°N 44.31667°E﻿ / 33.78333; 44.31667

Ukbara između Bagdada i Samare na karti Iraka
**Ukbara** (arap. ) je srednjovjekovni grad u centralnom Iraku, danas arheološki lokalitet kod gradića al-Farisa u Saladinskom guvernoratu. Prema pisanju muslimanskih geografa iz 9. i 10. vijeka, grad je bio smješten na lijevoj odnosno istočnoj obali Tigrisa, deset farsaha sjeverno od Bagdada ili približno na pola puta od prijestolnice do Samare. Jakut al-Hamavi u svom *Buldanu* navodi da je toponim izvorno aramejski i da se historija grada može datirati još u rani sasanidski period. Za vrijeme vladavine Šapura I grad je nosio ime Vuzurg-Šapur i bio je naseljen rimskim ratnim zarobljenicima, a kasnije u doba Hozroja I Anuširvana postao je administrativnim sjedištem Buzurdžsabura (ili Bozorg-Sabura), jednog od podokruga (tzv. tasudž).

Tokom arapskog osvajanja sasanidskog Iraka, Halid ibn Valid je 633/634. (12. AH) poslao svog vojskovođu al-Nusajra u pohode sjeverno od Madaina, a stanovnici Ukbare i obližnjeg Baradana tom su prilikom sklopili mirovni ugovor s osvajačima. U ranoislamskom periodu Ukbara je doživjela procvat i bila je dijelom bogate navodnjavane regije koja se protezala duž obala Tigrisa. Krajem 10. vijeka geograf i putopisac al-Mukadasi hvalio je grad i okolicu zbog ukusnog voća, posebno grožđa, a ibn Havkal je približno istovremeno opisivao njene vodenice, karakteristične za cijelu riječnu dolinu od Mosula do Bagdada. U njihovo vrijeme Ukbara je bila velik i gusto naseljen grad, a vijek ranije izvori spominju i oveću jevrejsku zajednicu.

Od seldžučkog perioda nadalje, Ukbara evidentno gubi na značaju jer postepeno se sve rjeđe spominje u primarnim izvorima. Prema svemu sudeći, uzrok ove degradacije je promjena toka Tigrisa sjeverno od Bagdada. Prvi problemi javili su se još u 10. vijeku o čemu svjedoči al-Masudijev *Murudž* koji spominje svađe i tužbe između vlasnika zemljišta uz istočnu i zapadnu obalu rijeke. Historijski izvori iz ranog 14. vijeka opisuju Ukbaru kao grad smješten na znatnoj udaljenosti od zapadne obale Tigrisa, što implicira da se tok vremenom pomaknuo prema istoku odnosno da je glavno korito postao nekadašnji kanal al-Šutajta. Ruševine grada danas se nalaze uz lijevu obalu drevnog Tigrisa. Al-Samani, biograf iz 12. vijeka, u svom *al-Ansabu* navodi velik broj učenjaka koji su rođeni ili djelovali u Ukbari. Među njima su al-Mufid, ibn Makula, ibn Bata, itd.

Vanjske veze
------------

* (`en`) ʿUkbarā, Encyclopaedia of Islam (2. izd.)
**Utrina** je gradsko naselje u južnom dijelu grada Zagreba. Nalazi se južno od Zapruđa, a sjeverno od Travnog.

Sport
-----

Utrina ima nogometni klub pod nazivom NK Utrina Zagreb.
Utrina ima i bazen u kojem se odvijaju plivačka natjecanja.
Šablon:Pravopis

Povijest
--------

Početak izgradnje gradske četvrti Utrina započinje šezdesetih godina izgradnjom Mosta Mladosti koji povezuje Stari Zagreb s Novim u istočnom dijelu grada.
Zapruđe se smatra najstarija četvrt izgrađena na istočnom dijelu Novog Zagreba. Širenjem Zapruđa, krajem šeszdesetih godina, započela je izgradnja Utrina.

Na mjestu današnjih zgrada i nebodera u Utrinama, nicala je gusta i duboka trava, rasprostranjena velika livada, a ponegdje se pronalazila blatna i gusta močvara. 
Zbog guste travnate livade, stari purgeri su taj dio nazivali "utrtom travinom" gdje se sijekla trava i sušila za poljoprivredne potrebe i uzgajanje stoke seljana s one strane Save, pa se predpostavlja da je iz tog izričaja nastao naziv Utrina (UTRta travINA).

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Utrina** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Nezavisna lista mladih** je politička stranka registrirana sa sjedištem u Solinu, no najviše aktivna i uspješna u nekoliko općina južnog djela Splitsko-dalmatinska županija. Određuje ju fokus na razvoj, politike promjena u općoj kvaliteti lokalnog života i sprječavanje iseljavanja mladih. U 9. sazivu Sabora ima li su klub od 3 zastupnika koju je predvodio, tada saborski zastupnik i gradonačelnik Vrgorca Ante Pranić.

Među ključnim načelima ističu:

* Eko i samoodrživi razvoj (podizanje stručnosti u vođenju investicija)
* Mladi za mlade (zaustavljanje iseljavanje mladih)
* Obitelj je temelj svakog društva (populacijska politika)
* Demokracija i transparentnost (sudjelovanje građana)
* Borba protiv korupcije
* Javno dobro (protiv privatnih interesa)

Na lokalnim izborima 2021. su polučili uspjeh i u novo-organiziranim stranačkim ograncima, poput općine Podgora (načelnica Petra Radić).

Izvori
------

1. ↑  Nezavisna lista mladih (hr). Preuzeto 2021-05-23.
2. ↑  O nama – Nezavisna Lista Mladih – NLM (en-US). Preuzeto 2021-05-23.
3. ↑  Ćirak, Ivona. IZBORI 2021 Petra Radić trijumfirala u Podgori, ipak u drugi krug s Miličićem – Makarska Danas (hr). Preuzeto 2021-05-23.
4. ↑
5. ↑

Vanjske poveznice
-----------------

*
**Raštević** je malo selo u Ravnim Kotarima u općini Benkovac, 7 kilometara zapadno od Benkovca uz željezničku prugu Zadar - Knin i uz autocestu Split-Zagreb (autocesta kralja Tomislava).

Povijest i kultura
------------------

U selu Rašteviću nalazilo se plemstvo Kutlovića.[*nedostaje referenca*] Nastali su od starohrvatskog plemena Poletčića.[*nedostaje referenca*]

Da je Raštević staro naselje, potvrđuje natpis u župnoj crkvi sv. Jurja koja potječe iz 13. st. Oko crkve se nalazi staro groblje. Mjesto ima četiri zaštitnika. Uz sv. Josipa, poneke obitelji i zaseoci slave kao svoje zaštitnike sv. Ivana Krstitelja, sv. Stjepana i Sve Svete. U mjestu je važan povijesni spomenik, srednjovjekovna utvrda ili kaštel, zvan Kličevica. Sagradio ga je 1453. godine Toma Kurjaković. Danas je čitav taj kompleks u ruševnom stanju.

Raštević broji 650 stanovnika. Područna škola je do 4. razreda s približno 30 učenika. Škola bi uskoro trebala krenuti sa obnovom. Započeo je velik projekt ulaganja u izgradnju moderne auto-moto staze, koja će uvelike pridonjeti razvoju mjesta.

U planu je obnova doma, izgradnja mrtvačnice, asfaltiranje prilaznih puteva, obnova vodovodne mreže, uspostava fiksne telefonske linije itd. Osnovan je malonogometni klub.

Stanovništvo se ponajviše bavi poljoprivedom, stočarstvom i peradarstvom.

Izvori
------

  

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Raštević** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Benkovca |
| --- |
| Benkovac • Benkovačko Selo • Bjelina • Brgud • Bruška • Buković • Bulić • Dobra Voda • Donje Biljane • Donje Ceranje • Donji Karin • Donji Kašić • Donji Lepuri • Gornje Biljane • Gornje Ceranje • Islam Grčki • Kolarina • Korlat • Kožlovac • Kula Atlagić • Lisičić • Lišane Tinjske • Medviđa • Miranje • Nadin • Perušić Benkovački • Perušić Donji • Podgrađe • Podlug • Popovići • Pristeg • Prović • Radošinovci • Raštević • Rodaljice • Smilčić • Šopot • Tinj • Vukšić • Zagrad • Zapužane |


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Hrvatska***  |
**Bologhine** (arapski: باب الواد) za Francuske kolonijalne uprave znan kao **Saint-Eugène** je općina od 43,835 stanovnika na sjeveru Alžira u Pokrajini Alžir.

Poznat je po crkvi *Notre Dame d'Afrique* katedrali alžirskih katolika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Bologhine leži u Alžirskom zaljevu pored Bab El Oueda, udaljen desetak km sjeverno od centra grada Alžira, pa je danas samo predgrađe alžirske metropole.

Historija
---------

Notre Dame d'Afrique
Bologhine je postojao već u osmansko doba, kao predgrađe Alžira, izvan njegove kazbe. Pred sam kraj osmanske uprave tu su se nalazili konzulati Sjedinjenih Američkih Država, Velike Britanije, Francuske i Belgije.

Službeno je osnovan kao naselje kolonista 1845. pod imenom *Saint-Eugène*, nedugo nakon osnivanja - 1870. postao je općina.
Dekretom od 1959. priključen je 6 arondismanu grada Alžira.

Za Francuske kolonijalne uprave bio je naselje dobro stojeće buržoazije koja je podigla brojne velelepne vile.

Na prve stranice novina dospio je 9. juna 1957. zbog atentata koji je izveo Front nacionalnog oslobođenja - FLN postavivši 
bombu u plesnu dvoranu - Casina Corniche. U tom činu poginulo je 8 a ranjeno 92 ljudi.

Nakon proglašenja alžirske nezavisnosti - 1962. vraćeno mu je staro ime *Bologhine*, koje je dobio po Bologhine ibn Ziriju osnivaču grada Alžira.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Bologhine, Commune in Algiers*" (engleski). City population. Pristupljeno 8.2. 2020.
2. ↑  „*Saint-Eugène (Algérie)*" (francuski). Archives nationales d'outre-mer. Pristupljeno 8.3. 2020.
3. 1 2  „*Bologhine*" (francuski). Petitfute. Pristupljeno 8.3. 2020.
4. ↑  „*Attentat du Casino de la Corniche*" (francuski). Fresques. Pristupljeno 8.3. 2020.

Vanjske veze
------------

***Bologhine*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Bologhine* ()
**Unión Chocó** je naselje od nekih 600 stanovnika na jugoistoku Paname u Domorodačkoj regiji Emberá-Wounaan u kojoj je 
administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Unión Chocó se nalazi na rijeci Tuira u neprohodnom Darijenskom rascjepu, udaljen svega 12 km zračne linije južno od Yaviza, ali kako nema nikakvog puta osim rijeke to iznosi i preko 70 km.

Historija
---------

Izgradnju tog naselja predložio je general Omar Torrijos tadašnji šef vojne hunte - 1969. 
Prve kuće izgrađene su 1970. hunta je obećala da će to biti naselje koje će poštujući kulturu i tradiciju naroda Regije Emberá-Wounaan imati sve osnovne sadržaje od škole, ambulante, vodovoda, električne struje do aerodromske piste.

Naselje je dobilo ime - Unión (zajednica) jer su svi stanovnici sudjelovali u njegovoj izgradnji.

Unión Chocó je od 1983. administrativni centar tada osnovane Domorodačke regije Emberá-Wounaan na teritoriju Provincije Darién.

Izvori
------

1. 1 2  „*Población y migración*" (španjolski). OAS. Pristupljeno 10.2.2023.
2. 1 2 3  „*Unión Chocó y su relación con Omar Torrijos y Colombia*" (španjolski). Press Reader. Pristupljeno 10.2.2023.
3. ↑  „*Historia*" (španjolski). Gobernación de la comarca Emberá Wounaan. Pristupljeno 10.2.2023.

Vanjske veze
------------

* *Unión Chocó* (na portalu Mapcarta) (`es`)
|  |
| --- |
| Serija članaka na temu: |
| Islam |
|  |
|  |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| Vjerovanja |  |
| 
Jedinstvo Boga **•** 
Poslanici **•** 
Svete knjige **•** 
Anđeli **•** 
Predestinacija **•** 
Sudnji dan |

|  |  |
| --- | --- |
| Praksa |  |
| 
Ispovijedanje vjere **•** 
Molitva **•** 
Post **•** 
Hodočašće **•** 
Dobročinstvo |

|  |  |
| --- | --- |
| Ličnosti i historija |  |
| 
Muhamed (porodica • drugovi) **•** 
Ali **•** 
Abu Bakr **•** 
Umar **•** 
Rašidun **•** 
Kalifat **•** 
Islamizacija **•** 
Imamat |

|  |  |
| --- | --- |
| Tekstovi i zakoni |  |
| 
Kuran **•** 
Hadis **•** 
Suna **•** 
Pravo **•** 
Teologija **•** 
Biografije Muhameda |

|  |  |
| --- | --- |
| Grane islama |  |
| 
Sunizam **•** 
Šijitizam **•** 
Ibadizam |

|  |  |
| --- | --- |
| Kultura i društvo |  |
| 
Škole **•** 
Teologija **•** 
Filozofija **•** 
Nauka **•** 
Umjetnost **•** 
Arhitektura **•** 
Gradovi **•** 
Džamija **•** 
Kalendar **•** 
Blagdani **•** 
Žene **•** 
Djeca **•** 
Vođe **•** 
Politika **•** 
Islamizam **•** 
Liberalizam **•** 
Sufizam,Tarikat,Tesavuf |

|  |  |
| --- | --- |
| Srodne teme |  |
| 
Islamistika **•** 
Islamski rječnik **•** 
Kritika islama **•** 
Islamofobija |

 |
| v  • r  • u |

**Vahabizam** ili **vehabizam** (arapski: الوهابية, engl. ) je vjerski pokret odnosno fundamentalistički pravac islama koji se utemeljio koncem u 18. vijeka. Njegov duhovni izvornik je Muhamed Abdul Vahab, muslimanski teolog sa područja današnje Saudijske Arabije koji je zagovarao "čišćenje" islamskog nauka od svih "nečistoća" ili inovacija. Vahabizam se razlikuje od drugih islamskih pravaca kao što su sunizam, sufizam i šijitizam. Vahabizam nastoji zadržati muslimane na izvornoj interpretaciji islama bez daljnjih naučnih, teorijskih i sl. posredovanja u interpretaciji. Samim tim vahabizam je interpretativni tok koji nema svoju literaturu, koji nema svoje mišljenje, te duhovni tok koji zagovara krajnje reduciranje čovjeka kao pojedinca i muslimana kao zajednice.

U modernom vremenu vahabizam je najprošireniji u nemoderniziranim dijelovima Azije i u manjoj mjeri u Evropi, te ga mnogi okrivljuju za podsticanje i ideološku osnovu današnjim terorističkim grupama u Afganistanu, Siriji i Iraku. Također, smatra se da su pojedini poklonici vahabizma sa svojim vahabijskim ideološkim uvjerenjima poduprli terorističke napade u SAD-u i Evropi (uključujući Balkan).

Na prostoru bivše Jugoslavije se za sljedbenike vahabizma koristi izraz *vehabije*, *vahabije* ili *vahabiti*.

Napomene
--------

1. ↑  Rečnik stranih reči i izraza, I. Klajn i M. Šipka (`sh`)
Zastava Kameruna
Bivša zastava Kameruna 1961-1975
**Zastava Kameruna** je u sadašnjem obliku usvojena 20. maja 1975. Prijašnja zastava je imala dvije zvijezde umjesto jedne. 

Zastava je trobojka na kojoj su panafričke boje, a smatra se da je šema trobojke usvojena od Francuske. Pruga centru označava jedinstvo, crvena boja je boja jedinstva a zvijezda je zvijezda jedinstva. Žuta označava savane i sunce, a zelena šume ujužnom dijelu Kameruna.

***Zastava Kameruna*** na Wikimedijinoj ostavi

Zastave država u Africi

Položaj Afrike
Alžir • 
Angola • 
Benin • 
Bocvana • 
Burkina Faso • 
Burundi • 
Čad • 
Džibuti • 
Egipat1) • 
Ekvatorijalna Gvineja • 
Eritreja • 
Esvatini • 
Etiopija • 
Gabon • 
Gambija • 
Gana • 
Gvineja • 
Gvineja Bisau • 
Jemen1) • 
Južnoafrička Republika • 
Kamerun • 
Kenija • 
Komori • 
Demokratska Republika Kongo • 
Republika Kongo • 
Lesoto • 
Liberija • 
Libija • 
Madagaskar • 
Malavi • 
Mali • 
Mauricijus • 
Mauritanija • 
Maroko • 
Mozambik • 
Namibija • 
Niger • 
Nigerija • 
Obala Slonovače • 
Ruanda • 
Sejšeli • 
Senegal • 
Sijera Leone • 
Somalija • 
Centralna Afrička Republika • 
Sudan • 
Sao Tome i Principe • 
Tanzanija • 
Togo • 
Tunis • 
Uganda • 
Zambija • 
Zelenortska Ostrva • 
Zimbabve

**Teritorije i nepriznate države**: 

Ceuta (Španija) • 
Južni Sudan • 
Kanarska ostrva (Španija) • 
Madeira ostrva (Portugal) • 
Mayotte (Francuska) • 
Melilla (Španija) • 
Reunion (Francuska) • 
Somaliland • 
Sveta Helena (Velika Britanija) • 
Zapadna Sahara • 
Zanzibar (Tanzanija)

1)Smatrani i dijelom Azije.

**Ostale zastave**: 

Zastave Afrike • 
Zastave Azije • 
Zastave Evrope • 
Zastave Južne Amerike • 
Zastave Okeanije • 
Zastave Sjeverne Amerike
**Mr Srđan Srećković** je ministar za dijasporu u trenutnoj Vladi Republike Srbije čiji je predsednik dr Mirko Cvetković. Izabran je na predlog Srpskog pokreta obnove, dok je bio potpredsednik te stranke.

Rođen je 12. aprila 1974. u Beogradu.
Završio je Petu beogradsku gimnaziju. Redovne i magistarske studije završio je na Ekonomskom fakultetu Univerziteta u Beogradu. 

Srećković je obavljao funkciju pomoćnika generalnog direktora „Jat ervejza" od 2007 do jula 2008, a obavljao je i funkciju pomoćnika ministra trgovine, turizma i usluga u periodu od 2004. do 2007. godine.

Glavni odbor SPO ga je 10. decembra 2011. razrešio dužnosti potpredsednika stranke, a 10. februara 2012. iskljulčen je iz Srpskog pokreta obnove, odlukom Predsedništva SPO, zbog "nesprovođenja programa stranke u Vladi i konstantnog kršenja statuta".

Govori engleski jezik. Oženjen je Marijom Srećković sa kojom ima sina Nikolu.

Izvori
------

* Biografije ministara na sajtu Vlade Srbije

Spoljašnje veze
---------------

***Srđan Srećković*** na Wikimedijinoj ostavi

* intervju za Glas javnosti
**Brenner** (njemački: *Brennerpass*, talijanski: *Passo Del Brennero*) je alpski prijevoj na talijansko - austrijskoj granici na nadmorskoj visini od 1,375 metara.

Kako je Brenner relativno nizak, otvoren je tokom cijele godine, pa je on jedan od glavnih ulaza u Italiju sa sjevera.

Historija i karakteristike
--------------------------

Brennerski prijevoj razdvaja Ötztalske od Zillertalskih alpa.

Brenner je još od rimskih vremena bio glavni transportni pravac između Istočnih Alpa u Njemačkoj i Padske nizine u Italiji.

Brenner je ponovno od 14. vijeka, postao jedan od najprometnijih evropskih trgovačkih puteva.

Željeznička stanica Brenner
Makadamska cesta izgrađena je 1772. a željeznička pruga preko prijevoja dovršena je 1867. Obadvije trase savlađuju strmi uspon od Innsbrucka preko doline Wipptal do Brennera, a zatim se spuštaju preko kotlina rijeka Eisack i Adige do Verone.

Moderni Brennerski autoput dovršen je početkom 1970-ih, on povezuje austrijski Kufstein, sa talijanskom Modenom, a dolina Wipptal premošćena je Evropskim mostom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Brenner Pass*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 12. 2015.

Vanjske veze
------------

***Brennerski prijevoj*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Brenner Pass* na portalu Encyclopædia Britannica ()
Permafrost
U geologiji, **permafrost** je zemljište koje se nalazi na temperaturi tačke topljenja (mržnjenja) vode (0°C), ili ispod nje, u periodu od dve ili više godina. Led ne mora biti prisutan, ali se često javlja. Većinom se permafrost nalazi na velikim geografskim širinama, ali postoji i planinski permafrost  na većim nadmorskim visinama.

U ruskim tundrama je najdublji permafrost (bio) do dubine 1450 m.

Vreme potrebno da se permafrost formira u dubini tla
----------------------------------------------------

| vreme (u godinama) | dubina permafrosta (m) |
| --- | --- |
| 1 | 4,44 |
| 350 | 79,9 |
| 3500 | 219,3 |
| 35000 | 461,4 |
| 100000 | 567,8 |
| 225000 | 626,5 |
| 775000 | 687,7 |

Vanjski linkovi
---------------

* Permafrost i klimat ()
* Šta je permafrost? Arhivirano 2006-07-03 na Wayback Machine-u ()
* Koliko brzo se permafrost menja? Koje su posledice ovih promena? sa \*NOAA[*mrtav link*] ()
* PERMAFROST: problem za građevinu Aljaske ()
* Permafrost Young Researchers Network (PYRN) ()
* International Permafrost Association (IPA) ()
* United States Permafrost Association (USPA) ()

***Permafrost*** na Wikimedijinoj ostavi
**Valerij Viktorovič Heletej** (ukr. *Валерій Вікторович Гелетей*; 28. august 1967 -) je ukrajinski policajac i državni funkcionar, najpoznatiji po tome što je 2014. godine, na vrhuncu sukoba sa ruskim separatistima, služio kao ministar obrane Ukrajine.

Heletej je svoju karijeru započeo nakon što je služio vojni rok u Sovjetskim graničnim trupama. Godine 1988. se priključio miliciji (policija) tadašnje sovjetske Ukrajine i postepeno napredovao u službi, prije nego što je 1994. završio Nacionalnu akademiju unutrašnjih poslova. Uglavnom je radio u Kijevu, uključujući odjele i službe za borbu protiv organiziranog kriminala. Godine 2006. ga je predsjednik Viktor Juščenko imenovao savjetnikom za policijske poslove, a 2007. je postao načelnikom Uprave državne bezbjednosti (UDO), zadužene za zaštitu državnih funkcionara, te je tada dobio čin milicijskog general-potpukovnika. Kada je to mjesto napustio 2009. godine, imao je čin general-pukovnika.

Nakon euromajdanskog prevrata je na proljeće 2014. godine ponovno postao šef UDO-a, a 2. jula ga je novoizabrani predsjednik Petro Porošenko predložio za novog ministra obrane. Potvrđen je od Vrhovne rade sljedeći dan, a prilikom govora zastupnicima je obećao ne samo da će ugušiti separatističku pobunu nego i da će "pobjedničku paradu održati u Sevastopolju", koji je prije toga bio anektiran od strane Rusije. Snage ukrajinske vojske pod njegovom nadležnošću su ubrzo nakon toga zabilježile velike uspjehe, istjeravši separatiste iz njihovih uporišta u Slavjansku i Kramatorsku, kao i prodrijevši na sam rub Donjecka i Luhanska, ali su u drugoj polovici 2014. godine teško poražene u bitci za Saur-Mogilu i Ilovajsk te prisiljene na povlačenje. Pri tome je veliki dio ukrajinske javnosti, ali i zapovjednici dobrovoljačkih formacija BTrO za neuspjehe krivim držao upravo Heleteja. Nekoliko tjedana nakon primirja u Minsku Heletej je smijenjen.

Vanjske veze
------------

* Profile at the UDO official website
* *Profile: Ukraine's new defence minister Valeriy Heletey* at *BBC News,* 4 July 2014
* Shufrych and Heletey exchanged hand shake instead of fight
* In BYuT say that Baloha and Heletey were looking after the land of the Uzin Airport
* Baloha married his son a daughter of his colleague
Zastava Kanarskih ostrva
**Zastava Kanarskih ostrva** je vertikalna trobojka bijele, plave i žute boje. Zastava sadrži i grb Kanarskih ostrva u sredini. Zastava je zvanično priznata 16. augusta 1982. godine.

Povezano
--------

* Grb Kanarskih ostrva

***Zastava Kanara*** na Wikimedijinoj ostavi

Zastave država u Africi

Položaj Afrike
Alžir • 
Angola • 
Benin • 
Bocvana • 
Burkina Faso • 
Burundi • 
Čad • 
Džibuti • 
Egipat1) • 
Ekvatorijalna Gvineja • 
Eritreja • 
Esvatini • 
Etiopija • 
Gabon • 
Gambija • 
Gana • 
Gvineja • 
Gvineja Bisau • 
Jemen1) • 
Južnoafrička Republika • 
Kamerun • 
Kenija • 
Komori • 
Demokratska Republika Kongo • 
Republika Kongo • 
Lesoto • 
Liberija • 
Libija • 
Madagaskar • 
Malavi • 
Mali • 
Mauricijus • 
Mauritanija • 
Maroko • 
Mozambik • 
Namibija • 
Niger • 
Nigerija • 
Obala Slonovače • 
Ruanda • 
Sejšeli • 
Senegal • 
Sijera Leone • 
Somalija • 
Centralna Afrička Republika • 
Sudan • 
Sao Tome i Principe • 
Tanzanija • 
Togo • 
Tunis • 
Uganda • 
Zambija • 
Zelenortska Ostrva • 
Zimbabve

**Teritorije i nepriznate države**: 

Ceuta (Španija) • 
Južni Sudan • 
Kanarska ostrva (Španija) • 
Madeira ostrva (Portugal) • 
Mayotte (Francuska) • 
Melilla (Španija) • 
Reunion (Francuska) • 
Somaliland • 
Sveta Helena (Velika Britanija) • 
Zapadna Sahara • 
Zanzibar (Tanzanija)

1)Smatrani i dijelom Azije.

**Ostale zastave**: 

Zastave Afrike • 
Zastave Azije • 
Zastave Evrope • 
Zastave Južne Amerike • 
Zastave Okeanije • 
Zastave Sjeverne Amerike
**Turbinska lokomotiva** je vrsta vučnog željezničkog vozila. Ova vrsta lokomotiva za svoj pogon koristi plinsku turbinu.

Prva turbinska lokomotiva izrađena je 1941. u švicarskoj tvornici "Brown, Boweri & Cie" po narudžbi Švicarskih željeznica. Snaga plinske turbine bila je 5900 kW od čega se 4000 kW koristilo za pogon turbo kompresora a ostatak za pogon električnog generatora.

**Princip rada motora kod turbinske lokomotive**

Zrak komprimiran u turbokompresoru (4) odvodi se na predgrijač zraka (2), nakon toga se odvodi u komoru za izgaranje (1) gdje se miješa sa gorivom (plin). Nakon izgaranja smjese zraka i goriva (plina) plinovi izgaranja odvode se u plinsku turbinu (3) te okreću plinsku turbinu stvarajući okretni moment. Plinska turbina spojena je sa turbokompresorom elastičnom spojkom, a turbokompresor preko reduktora (5) sa električnim generatorom (6). Snaga koja je stvorena u plinskoj turbini većim dijelom (2/3) predaje se turbokompresoru a ostatak generatoru koji stvara električnu energiju za pogon vučnih elekromotora.

**Prednosti i nedostatci**
Prednosti turbinske lokomotive nad parnom, dieselskom i električnom lokomotivom su:

* razvija se velika snaga po jedinici mase lokomotive
* mala težina i dimenzije po jedinici mase lokomotive
* nema potreba za vodom, a količina ulja za podmazivanje je vrlo mala

Nedostatci kod ove lokomotive su ukupna korisnost iznosi do 18%, velika potrošnja goriva po jedinici snage i vrlo jako pogoršanje korisnosti motora pri praznom hodu i djelomičnom opterećenju.

Zbog ovih nedostataka primjena turbinskih lokomotiva može se opravdati samo na vrlo dugim prugama gdje se vuča ostvaruje pod punim opterećenjem turbinskog motora lokomotive. Takve pruge su primjerice u SAD-u (transkontinentalna) i Rusiji (transibirska).

* Plinska lokomotiva u SAD-u
* Francuska lokomotiva