recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Opšta struktura izocijanida
**Izocijanid** (*izonitril*, *karbilamin*) je organsko jedinjenje sa funkcionalnom grupom -N≡C. On je izomer cijanida (-C≡N).
Organski fragment je vezan za izocijanidnu grupu preko atoma azota (a ne ugljenika).

Nomenklatura
------------

Dok se u IUPAC nomenklaturi u većini slučajeva sufiks „nitril" ili „karbonitril" koristi za organske cijanide (R-C≡N), 
imena izocijanidi imaju prefiks „isocijano". Primeri IUPAC imena su izocijanometan, izocijanoetan, i izocijanopropan.

Upotreba prefiksa „izonitril" može da bude kontradiktorna. Na primer, *etil nitril* (CH3CN) i *etil izonitril* (C2H5NC) nisu izomeri, kao što prefiks „izo" sugeriše. Nasuprot tome, *etil cijanid* (C2H5CN) i *etil izocijanid* (C2H5NC) su izomeri.

Ponekad korišteni termin „karbilamin" je u konfliktu sa sistematskom nomenklaturom. Amin uvek ima tri jednostruke veze, dok izocijanid ima samo jednu jednostruku i jednu višestruku vezu.

Fizičke osobine
---------------

Generalna rezonantna struktura izocijanida
Izocijanidi se opisuju sa dve rezonantne strukture, jedna sa trostrukom vezom između azota i ugljenika, i druga sa dvostrukom vezom između njih. Prva, sa pozitivno naelektrisanim azotom i negativno naelektrisanim ugljenikom je važnija, i najbliže opisuje rezonantni hibrid. Izocijanidi imaju isti broj elektrona kao CO, tako da je C=N-CR3 (R = vodonik ili organska grupa) linearna. Oni su podložni polimerizaciji.
Ucluelet teritorij
**Ucluelet** /Nootka naziv u značenju  *'a place of safe harbour'* /, pleme Aht Indijanaca na zapadnoj strani Barclay Sounda na otoku Vancouver u kanadskoj provinciji Britanska Kolumbija. Tradicionalni teritorij uključuje Ucluelet Inlet, poluoptok Ucluelet i obala sjeverno do Green Pointa na Long Beachu. 
Dolaskom Europljana dolaze do vatrenog oružja pa svoj teritorij šire na štetu, danas nestalih plemena A'utsaht, Hachaaht i Namintaht. 
Danas žive u svojem tradicionalnom selu Ittatsoo, blizu grada Ucluelet, a ostali na Effingham Inletu osvojenom od Hachaahta, i dolini Nahmint Rivera koji je pripadao Nahmintahtima. Populacija im 1996. iznosi 581.

Popis rezervata
---------------

* Clakamucus Indian Reserve 2
* Ittatsoo Indian Reserve 1
* Kleykleyhous Indian Reserve 5
* Oo-Oolth Indian Reserve 8
* Outs Indian Reserve 3
* Quinaquilth Indian Reserve 4
* Quisitis Indian Reserve 9
* Ucluth Indian Reserve 6
* Wya Indian Reserve 7

Vanjske poveznice
-----------------

* Ucluelet Arhivirano 2011-04-03 na Wayback Machine-u
* About Ucluelet (+ karta) Arhivirano 2007-12-10 na Wayback Machine-u
| **Linhe Wang** (臨賀王) |
| --- |
| Porodično ime: | Xiao (蕭, xiāo) |
| Osobno ime: | Zhengde (正德, zhèng dé) |
| Posthumno ime: | Nema |
|

**Xiao Zhengde** (蕭正德) (? -549), kurtoazno ime **Gonghe** (公和) bio je carski princ, i nakratko pretendent na prijestolje kineske dinastije Liang.

Xiao Zhengde je bio treći po redu sin Xiao Honga (蕭宏), nižerangiranog službenika dinastije Južni Qi, čiji je mlađi brat Xiao Yan 502. preuzeo prijestolje kao car Wu, osnivač dinastije Liang. Prije tih događaja je Xiao Hong umro, a Xiao Yan, koji tada nije imao vlastitih sinova, usvojio nećaka Xiao Zhengdea kao vlastitog sina. Međutim, nakon što mu je konkubina Ding Lingguang rodila sina po imenu Xiao Tong, car Wu ga je proglasio krunskim princom, ignorirajući Xiao Zhengdea, koji je dobio tek status markiza. Xiao Zhengde je s time bio nezadovoljan, te je godine 522. pobjegao na sjever, u državu Sjeverni Wei, na čijem je dvoru nastojao dobiti podršku za preuzimanje prijestolja. Tamo se, međutim, već nalazio službenik Xiao Baoyin, potomak svrgnute dinastije Južni Qi i pretendent na njeno prijestolje, koji je u Xiao Zhengdeu vidio konkurenciju i tražio da se pogubi. Zbog toga se Xiao Zhengde vratio na jug, gdje mu je očuh oprostio za bijeg i vratio mu oduzete počasti.

Xiao Zhengdeov položaj se malo popravio nakon smrti Xiao Tonga 531. kada je dobio titulu princa, ali je prijestonasljednikom opet proglašen carev biološki sin Xiao Gang. Prilika za Xiao Zhengdea se pružila 548. kada se protiv cara pobunio general Hou Jing. Car je protiv njega poslao Xiao Zhengdeovu vojsku, ali je Xiao Zhengde stao na stranu pobunjenika i omogućio mu da opkoli i pod opsadu stavi prijestolnicu Jiankang. Hou Jing ga je, zauzvrat, proglasio carem te obećao da će pogubiti cara Wua i Xiao Ganga kada zauzme grad. Međutim, kada je palača 549. pala, to nije učinio te je Xiao Zhengde vraćen na status običnog princa. Nezadovoljni Xiao Zhengde je pokušao skovati zavjeru s lojalistima dinastije Liang, ali su kompromitirajuća pisma pala u Hou Jingove ruke. On je u ljeto 549. Xiao Zhengdea dao zadaviti.

Napomene i reference
--------------------

* *Knjiga Lianga*, vol. 55 Arhivirano 2008-02-06 na Wayback Machine-u.
* *Historija Južnih dinastija*, vol. 51 Arhivirano 2007-10-11 na Wayback Machine-u.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 149, 150, 155, 161, 162.
**Jon Ryan Schaffer** (Franklin, Indiana, 15. ožujka 1968.) je američki heavy metal gitarist, suvokal i tekstopisac, te osnivač heavy metal sastava Iced Earth.

Biografija
----------

Sa 14 godina je dobio prvu gitaru i počeo je pisati pjesme. Godine 1985. nakon preseljenja na Floridu osnovao je heavy/thrash metal bend Purgatory, koji je ubrzo promijenio ime u Iced Earth. On je još jedini ostao od "prve" postave. Napisao je i uglazbio većinu pjesama Iced Eartha. Godine 2005. postao je otac, a krajem 2006. umro mu je otac Tom Schaffer kojega su nazivali Papa Earth.

Godine 2000. imao je tešku operaciju vratnih kralježaka poslije koje se dobro oporavio. No ograničen je nekim potezima glavom, pogotovo na pozornici.

Vrlo je poznat po svom žestokom ritmu i istrzavanju (tzv. shredu), koje ga čini vrlo posebnim gitaristom, a može se reći i virtuozom.

Također je i glavni vokal u pjesmi "Stormrider", te obradi KISS-ove pjesme "God of Thunder".

Jon je također svirao i snimao za Demons & Wizards, projekt sa Blind Guardianom

Nakon dugogodišnjeg sviranja na Gibson gitarama, u rujnu je potpisao ugovor sa Gibsonom.

Uzori
-----

Jonovi prvobitni uzori su bili KISS, Iron Maiden, Alice Cooper, AC/DC, Judas Priest i drugi. Najdraža mu je pjesma i album *The Number of the Beast* od Iron Maidena. Također voli motore, posebno Harley Davidsone, kojih ima čak 8 komada.

Drugi radovi
------------

Također ima svoju trgovinu figurica vojnika SAD-a iz građanskog rata nazvan "Spirit of 76 Collectibles" u Columbosu, Indiana. Taj građanski rat je opjevan na DVD-u "Gettysburg (1863)". U prosincu 2009. je objavio svoj novi solo-projekt nazvan Sons of Liberty, sa albumom 'Brush-fires of the Mind'. Projekt i pjesme nastoje ukazati na sve što se trenutno događa u svijetu.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene stranice Iced Eartha

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 80003561
* LCCN: n2021062112
* ISNI: 0000 0000 5583 6519
* GND: 135165377
* MusicBrainz: f95eb239-5b84-40b7-91d9-b5691c77a0a8

 |
**Graubindenski ratovi** (njemački: ; romanš: , francuski: , italijanski: ; doslovno "Graubindenske nevolje") je naziv za borbe koje su bile vođene između 1618. i 1637. godine između Austrije, Francuske i Španije oko švajcarskog kantona Graubinden, koji je zbog svog geografskog položaja bio značajan, naročito u Tridesetogodišnjem ratu.

Verske suprotnosti između protestanata i katolika u Graubindenu pogodovale su stranoj intervenciji. Kada je 1618. godine u Graubindenu došlo do verskih pokolja, zauzele su ga Španija i Austrija. Francuska ga je zauzela 1624. godine, ali su ga ubrzo Austrijanci povratili. Mirom u Kerasku 1631. godine kojim se završio rat za mantovsko nasleđe ~ koji je trajao od 1627. godine ~ između Francuske s jedne, i Austrije i Španije sa druge strane, Austrija je morala da se odrekne Graubindena. Do toga nije došlo, pa je Francuska 1635. godine, kada je stupila u Tridesetogodišnji rat uputila u Graubinden Roana Anrija koji je potukao Špance i Austrijance u bici kod Livinja 27. juna, Macoa 3. jula, u Val Frealeu 31. oktobra i kod Morbenja 10. novembra 1635. godine, ali je 1637. godine morao da se povuče iz Graubindena, kada su stanovnici ove oblasti odlučili da se priključe Austriji.

Povezano
--------

* Sacro macello (1620)

Spoljašnje veze
---------------

***Graubindenski ratovi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Swiss History
Za bitku iz prvog svjetskog rata, v. Verdunska bitka.
Spomenik žrtvama masakra u Verdenu, postavljen 1935.
**Masakr u Verdenu**, **Krvoproliće u Verdenu** ili **Krvavi sud u Verdenu** (njemački: ) je naziv za masovnu likvidaciju oko 4500 Saksonaca koja je godine 782. izvršena u gradu Verden (fonetski: Ferden; u današnjoj njemačkoj pokrajini Donja Saksonija) po naređenju franačkog kralja Karla Velikog. Povod za masakr je bila pobuna paganskih Saksonaca protiv franačke vlasti, odnosno Karlovih pokušaja da se Saksonci nasilno pokrste. Masakr, koji je potvrđen u *Annales regni Francorum*, službenim franačkim dokumentima, je kasnije predstavljao jednu od najproblematičnijih događaja po reputaciju Karla Velikog kao dobrog i prosvijećenog vladara, i mnogi historičari su ga nastojali zanemariti ili ignorirati.

U 20. vijeku su taj događaj nastojali iskoristi njemački nacionalisti, nastojeći ubijene Saksonce prikazati kao njemačke mučenike i patriote, koji su se suprotstavili stranom (francuskom) vladaru. Vrhunac takvih nastojanja se dogodio za vrijeme nacističke vladavine, kada je arhitekt Wilhelm Hübotter na mjestu pokolja sagradio memorijalni kompleks sa 4500 nadgrobnih spomenika. Na njemu su se do propasti nacističkog režima pod pokroviteljstvom Heinricha Himmlera ritualno okupljali pripadnici SS-a.

Izvori
------

**Stranica Šablon:Refbegin/styles.css nema sadržaj.**

* Barbero, Alessandro (2004). *Charlemagne: Father of a Continent*. University of California Press.
* Scholz, Bernard Walter (Trans.) (1970). *Carolingian Chronicles: Royal Frankish Annals and Nithard's Histories*. University of Michigan Press. ISBN 978-0-472-06186-0
* Wolschke-Bulmahn, Joachim (2001). *Places of Commemoration: Search for Identity and Landscape Design*. Dumbarton Oaks.
**Jon Huertas** je američki glumac, najpoznatiji po ulogama narednika Antonija Espere u mini-seriji *Generation Kill* te kao njujorški policijski detektiv Javier Esposito u TV-seriji *Castle*.

Huertas je prije početka glumačke karijere proveo osam godina služeći u američkom Ratnom zrakoplovstvu te je učestvovao u invaziji Paname 1989. i Prvom zaljevskom ratu 1991. Većina likova koje je tumačio u filmovima i TV-serijama su, pak, služili u američkim marincima.

Eksterni linkovi
----------------

* Jon Huertas na IMDb-u (`en`)

| * p
* r
* u
*Castle* |
| --- |
| Epizode |
| Sezone |  Sezona 1 • Sezona 2 • Sezona 3 • Sezona 4 |
| Likovi | Richard Castle **•**  Kate Beckett **•**  Javier Esposito **•**  Kevin Ryan **•**  Lanie Parish **•**  Roy Montgomery **•**  Alexis Castle **•**  Martha Rodgers |
| Glumačka postava | Nathan Fillion **•**  Stana Katic **•**  Jon Huertas **•**  Seamus Dever **•**  Tamala Jones **•**  Ruben Santiago-Hudson **•**  Molly Quinn **•**  Susan Sullivan **•**  Penny Johnson Jerald |
| Andrew W. Marlowe |
**Winterthur** je šesti grad po veličini u Švicarskoj od 102 966 stanovnika, u kantonu Zürich.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Winterthur* leži na riječici Eulach, udaljen samo 24 km od Züricha i praktički je njegovo predgrađe

Historija
---------

Za Antički Rim vladao je tim krajem od 70. pne. sve do 5. vijeka, oni su izradili Vitudurum, na čijim temeljima se nalazi centar grada. Tokom srednjeg vijeka Winterthur se razvio u lokalni trgovački centar, od 1264. gradom vladaju Habsburgovci, sve do 1467. kad su prodali grad Kantonu Zürich, od tad je *Winterthur* u sjenci moćnog Züricha počeo stagnirati. Za vrijeme napoleonskih ratova kod grada se odigrala velika bitka 1799.
Od 19. vijeka grad se razvio u snažan industrijski centrar.

Privreda
--------

*Winterthur* je i danas važan industrijski centar Švicarske.

Vanjske veze
------------

***Winterthur*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada Arhivirano 2012-10-01 na Wayback Machine-u (`de`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Doljani** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Donji Lapac, Ličko-senjska županija.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 95 stanovnika te 41 obiteljskih kućanstava.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:** Do 1931. iskazivano pod imenom Doljane. Od 1857. do 1880. dio podataka sadržan je u naselju Dobroselo. Iz podataka za naselje Doljani izdvojeni su podaci za dio naselja Martin Brod od 1857. do 1931. (od 1857. do 1880. podaci su procijenjeni), koji je izmeðu popisa 1931. i 1948. korekcijom granica pripojen Bosni i Hercegovini. U 1857. i 1869. neka su naselja pripadala Bosni i Hercegovini pa nisu bila popisana. Podaci za te godine procijenjeni su razmjerno kretanju broja stanovnika u popisanim naseljima u tim godinama. Za 1880. 1890. i 1900. podaci su uzeti iz popisa Bosne i Hercegovine u 1879. 1885. i 1895. Također su izdvojeni podaci od 1857. do 1931. za naselje koje je prije popisa 1948. pripojeno Bosni i Hercegovini.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Doljani (Donji Lapac)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
Jomsvikinzi se bore pod tučom u bitci kod Hjörungavágra.
**Jomsvikinzi** su bili polu-legendarni vikinški najamnici koji su se borili za račun raznih vikinških poglavica u 10. i 11. vijeku. Bili su zagriženi pogani, ali su se kao profesionalci znali i boriti i za kršćanske vladare. Sjedište im je bila tvrđava Jomsborg koja se negdje nalazila na južnoj obali Baltičkog mora. Nordijske sage opisuju kako se u redove Jomsvikinga moglo ući tek nakon rigorozne provjere kojom bi se ustanovilo da li je kandidat dovoljno hrabar ili fizički sposoban; kandidat koji bi prošao bi se zaklinjao da će druge Jomsvikinge smatrati za vlastitu braću; sav plijen iz ratnih pohoda se ravnopravno dijelio; Jomsvikinzi su bili izloženi strogoj disciplini te im je bilo zabranjeno da kao zarobljenike uzimaju žene ili djecu, odnosno da ih dovode u Jomsburg. Prestali su postojati kada je godine 1043. norveški kralj Magnus Dobri uništio Jomsborg.

Jomsvikinzi se pod tim imenom prvi put spominju u nordijskim sagama iz 12. i 13. vijeka. Veliki dio historičara ih smatra proizvodom fikcije, ali se ponekad potvrda o njihovom postojanju pronalazi u tekstovima na runskim kamenovima.

Josmvikinzi su se kasnije pojavili u popularnoj kulturi; to uključuje i popularni roman *Röde Orm* Fransa G. Bengtssona kao i u *Viking Invasion*, ekspanziji za stratešku video-igru *Medieval: Total War* iz 2003. godine.

Literatura
----------

* Hollander, Lee M. Trans. *The Saga of the Jomsvikings.* University of Texas Press, 1989.
* Jones, Gwyn. *A History of the Vikings*. 2d ed. Oxford Univ. Press, USA, 2001.
* Kunkel, O. and K.A. Wilde. *Jumne, 'Vineta', Jomsborg, Julin: Wollin.* Stettin, 1941.
* Palson, Hermann, *et al.*, translators. *Eyrbyggja Saga*. Penguin Classics, 1989.
* Sturlason, Snorre, and Erling Monsen (Editor). *Heimskringla: Or the Lives of the Norse Kings.* Dover Publications, 1990.

Vanjske veze
------------

***Jomsvikinzi*** na Wikimedijinoj ostavi

* Jómsvíkinga saga from heimskringla.no
* Northvegr.org Arhivirano 2006-01-30 na Wayback Machine-u
* The Jomsvikings - Army of Jomsborg, Viking Age Re-enactment with Chapters all over the World (Combat Reenactment, Living History)
Stare kuće
**Humac** je napušteno naselje smješteno oko 7 km od Jelse na otoku Hvaru. Administrativno pripada općini Jelsa.

Nalazi se na 350 m nadmorske visine. Čovjek je u okolici Humca živio još u mlađem kamenom dobu, o čemu svjedoči obližnja Grapčeva špilja, kao i mnoštvo okruglih kamenih kućica - trimova - od kojih neki imaju temelje još iz mlađeg kamenog doba.

Humac je do 17. stoljeća bio stalno naseljen, no tada postaje ispostava stanovnika Vrisnika, gdje su dolazili za vrijeme većih poljskih radova. Početkom 20. stoljeća sagrađena je i crkva Sv. Ivana i Pavla. Od davnih vremena se ovdje držala stoka i okopavali vinogradi, a sredinom 20. stoljeća uveden je i uzgoj lavande.

Danas humac nema stalnih stanovnika, ali se 26. lipnja svake godine, na fešti sv. Ivana i Pavla, okupe brojni Hvarani koji se vraćaju svojim korijenima.

Kuće na Humcu građene su od kamena, dobro su očuvane, jednostavne i tvore jedinstvenu cjelinu ruralne arhitekture pa ih smatramo "etnografskim spomenikom". Na Humcu postoji i ambijentalni restoran koji radi samo tijekom ljeta.

U svojoj memoarskoj knjizi "Moja sjećanja", poznati dalmatinski slikar Joko Knežević o Humcu svjedoči: "Pošli bismo koji put i na "vikend" u selo Humac gdje su Vrisničani imaju kuću ili kućicu za odmor. Tu nitko ne stanuje stalno, pogotovo ne zimi. Ali ljeti je tu živo, kao i u Vrisniku. Mnogi Vrisničani imaju na Humcu i svoje konobe pa i sobe na katu. Selo Humac, danas zakonom zaštićeno, sklonjeno čak i od glavne magistrale za svojih dvije stotine metara, djeluje čarobno. To je selo toliko ubavo da mnogi Vrisničani, kad su u njemu, druguju i razgovaraju među sobom, iako su u Vrisniku čak posvađani; pa i kad se vrate s Humca, opet ne razgovaraju među sobom. Čarolija Humca svaki put ih vrati u ono nešto ljudsko-bratsko. Ovdje se ne može neprijateljevati."

Stanovništvo
------------

Iskazuje se kao samostalno naselje od 1991. Nastalo izdvajanjem dijela naselja Vrisnik. U 1981. 1991. i 2001. bez stanovnika. Iskazuje se kao dio naselja od 1953. do 1981.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Vanjske poveznice
-----------------

* Arhivirano 2016-03-17 na Wayback Machine-u

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Hvara |
| --- |
| Brusje • Hvar • Jagodna • Malo Grablje • Milna • Pakleni otoci • Sveta Nedjelja • Velo Grablje • Zaraće |

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Humac (Jelsa)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
Lokomotive Leipzig fans before their team's encounter with Dynamo Schwerin in the FDGB-Pokal in 1990
**Huliganstvo** je termin koji opisuje ponašanje koje krši pravila društvenih normi, bontona, zakona i opće destruktivno ponašanje.

Sam termin huliganstva dolazi po irskom prezimenu *Hooligan* (sricano i *Houlihan*) a pojavio se u Velikoj Britaniji krajem 19. stoljeća a opisuje devijantno ponašanje i način življenja uličnih bandi i pojedinaca koji su ih sačinjavali. Također danas taj termin je općeprihvaćen i opisuje ponašanje kod pojedinaca ili skupine ljudi koji svojim destruktivnim ponašanjem ne uklapaju u društvene norme i zakone te vandaliziraju svoju okolinu.

Takva vrsta ponašanja pripisuje se obično navijačkim skupinama iz različitih športova najčešće ekipnih kao što su nogomet, ragbi, košarka, rukomet,...

Zakonska regulativa
-------------------

Zakoni koje krše huligani su opći zakoni te je njihovo kršenje vezano za:

1. vrijeđanje po raznim diskriminacijskim osnovama pojedinaca ili skupina ljudi,

2. fizički napadi sa nanošenjem lakših, težih ili čak smrtnih posljedica,

3. uništavanje javne i privatne imovine,

4. uznemiravanje javnog reda i mira,

5. ugrožavanje opće sigurnosti (pirotehnika),

6. zlouporaba zabranjenih sredstava (alkoholna pića, narkotici, pirotehnika),

7. ometanje odvijanja športskih i drugih društvenih događanja.

Različite države su različito okarakterizirale i zakonski regulirale huligansko ponašanje pa tako postoje različite kazne za takvo ponašanje u obliku:

1. društveno korisnog rada, 

2. novčanih kazni,

3. zatvorskih kazni u trajanju od nekoliko dana do čak nekoliko godina,

4. ograničenja kretanja za vrijeme odvijanja određenih društvenih događanja,

5. izgon i progon za strane državljane,

Izvori
------

Eksterni linkovi
----------------

* World Wide Words: Hooligan
Grifitov eksperiment ukazuje na postojanje "transformišućeg principa" u *pneumococcus* bakterijama.
**Grifitov eksperiment**, koji je objavio Frederik Grifit 1928, je bio prvi eksperiment koji je sugerisao da bakterije imaju sposobnost transfera genetičke informacije putem procesa poznatog kao transformacija.

Grifit je koristio dve vrste bakterija pneumokoka (*Streptococcus pneumoniae*) koje inficiraju miševe: tip III-S (glatku) i tip II-R (grubu) vrstu. III-S vrsta se prekriva polisaharidnim kapsulom koja je štiti od imunskog sistema domaćina. Rezultat toga je smrt domaćina. II-R vrsta nema tu zaštitnu kapsulu, te je imunski sistem domaćina uništava. Nemački bakteriolog, Fred Nojfeld, je otkrio tri tipa pneumokoka (Tupivu I, II, i III), kao i način za njihovu identifikaciju in vitro. Do vremena Grifitovog eksperimenta, bakteriolozi su smatrali da su tipovi fiksni i nepromenljivi, iz jedne generacije u drugu.

U ovom eksperimentu, bakterije III-S vrste su ubijene toplotom, i njihovi ostaci su dodati u II-R vrstu bakterija. Dok ni jedna od ovih komponenti samostalno nije nanosila štetu miševima, njihova kombinacija je imala sposobnost ubijanja domaćina. Grifit je mogao da izoluje živu II-R i živu III-S vrstu pneumokoka iz krvi mrtvih miševa. Grifitov zaključak je bio da se vrsta II-R "transformisala" u letalnu III-S vrstu posredstvom "transformišućeg principa" koji je nekako bio deo mrtvih bakterija III-S vrste.

Literatura
----------

* Avery, MacLeod, and McCarty (1944). „Studies on the Chemical Nature of the Substance Inducing Transformation of Pneumococcal Types: Induction of Transformation by a Desoxyribonucleic Acid Fraction Isolated from Pneumococcus Type III". *Journal of Experimental Medicine* **79** (1): 137-158. DOI:10.1084/jem.79.2.137. PMC 2135445. PMID 19871359.
* Daniel Hartl and Elizabeth Jones (2005). *Genetics: Analysis of Genes and Genomes, 6th edition*. Jones & Bartlett.
* Lehrer, Steven (2006). *Explorers of the Body* (2nd izd.). United States: iUniverse, Inc. ISBN 978-0-595-40731-6.
**Huma Mahmood Abedin** (urdu: ; rođena 28. jula 1976) je američka demokratska aktivistica i politička operativka, poznata kao jedna od najbližih suradnica senatorice i predsjedničke kandidatkinje Hillary Clinton. 

Rođena je u porodici muslimanskih doseljenika, od oca iz Indije i majke iz Pakistana. Najveći dio djetinjstva je provela u Saudijskoj Arabiji, prije nego što se sa vratila u SAD kako bi pohađala George Washington University. Karijeru je započela 1996. kao pripravnica u Bijeloj kući, zadužena za ispomoć Hillary Clinton kao tadašnjoj Prvoj dami. Potom je služila kao njena pomoćnica, te tokom uspješne kampanje za izbor u Senat 2000. godine, te neuspješnoj kampanji za demokratskog predsjedničkog kandidata 2008. godine. Nakon što je Clinton postala državni sekretar, Abedin je bila zamjenik načelnika State Departmenta, a od 2013. radi u Clintonovoj fondaciji.

Godine 2010. se na ceremoniji koju je vodio bivši predsjednik Bill Clinton udala za demokratskog kongresnika Anthonyja Weinera kome je godinu dana kasnije rodila sina. Za vrijeme trudnoće je izbio skandal kada se ispostavilo da je Weiner preko Twittera drugim ženama slao neprimjerene poruke seksualnog sadržaja. Abedin je odlučila ostati zajedno sa svojim mužem čak i kada je on zbog skandala bio prisiljen podnijeti ostavku, a 2013. godine mu je pomagala u neuspjeloj kampanji za njujorškog gradonačelnika.

Abedin se smatra jednom od najutjecajnijih ličnosti muslimanske vjere u današnjem američkom političkom establishmentu, ali je također predmet brojnih teorija zavjera i nedokazanih optužbi za porodične veze sa Muslimanskim bratstvom koje obično dolaze iz desničarskih krugova.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Huma Abedin*** na Wikimedijinoj ostavi

* Collected news and coverage at *The Washington Post*
* Hillary's shadow by Politico
**Jurua** (portugalski: *Rio Juruá*) čita se **Žurua** je velika desna pritoka Amazone, duga 3 283 km.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Jurua* se formira u peruanskim prašumama u departmanu Ucayali južno od mjesta *Puerto Portillo*. Nakon toga teče gotovo pravilno u smjeru sjevera, kroz brazilsku državu Acre, kad uđe u državu Amazonas počinje jako meandrirati prema istoku, a nakon tog prema sjeveroistoku da se kod mjesta Tamaniquá ulije u Amazonu. 

Tok Juruae na karti porječja AmazoneTok Juruae na karti porječja Amazone
*Jurua* ima porječje veliko od 225 828 km² i prosječni istjek od 8 440 m³/s na svom ušću u Amazonu.

Kako teče kroz nenaseljenu prašumu za brojne njezine pritoke se uopće nije znalo do kraja 1970-ih, tek tad su locirane pomoću satelitskih snimaka.

Izvori
------

1. 1 2 3 4   „*Jurua Riverr*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Jurua River* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

***Juruá (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Grifon** i Satir
**Grifon** (grč. *Gryps*, lat. *Griphus*) je mitsko čudovište sa telom lava i glavom orla, poreklom sa Istoka.

Mitologija
----------

Najstarije predstave ovih fantastičnih bića poznate su iz Egipta, Vavilona, Asirije, Hetitskog carstva, Persije, Fenikije i Judeje, a odatle su stigle u Grčku, najpre na Krit. Na Kritu su se pojavljivali na umetničkim predmetima iz 17. i 16. veka pre nove ere, u Sparti u 8. i 7. veku pre nove ere i u Rimu.

Moglo je biti žensko i muško, a postojale su i rezličite kombinacije: lavlji trup i ptičja, odnosno ljudska glava.

U Grčkoj je uglavnom predstavljan kao čudovište ženskog pola, a najpoznatije je Sfinga. U Mesopotamiji i Persiji preovladao je lavlji tip - kombinacija lavljeg trupa i glave bika ili čoveka, a u Egiptu tip - telo lava i glava ptice grabljivice, škorpiona i čoveka, zmaja i slično.

Najpoznatiji predstavnici bili su siruši "vavilonski zmajevi" i kerubioni, krilati bikovi-stražari s ljudskom glavom.

Grifon se smatrao opasnim demonom koji je bio sluga bogova, a vremenom je gubio svoj htonski karakter i pretvorio se u simbol mudrosti.

O Grifonu
---------

I književnosti se prvi put pominje u komentaru Hesiodovog dela, a prvi opis dao je Herodot u prvoj polovini 5. veka pre nove ere. Opisujući ga kao čudovište s lavljim telom, orlovskim krilima i kandžama, koji živi negde daleko na severu Azije, gde čuva bogata nalazišta zlata od jednookih Arismapana.

Eshil grifone naziva "Zevsovim psima" i opisuje ih kao pse sa ptičjim kljunom koji ne laju.

***Grifon*** na Wikimedijinoj ostavi

Eksterni linkovi
----------------

* Grifon

Izvori
------

* V. Zamarovski, *Junaci antičkih mitova*, *Leksikon grčke i rimske mitologije*, Zagreb 1985, str. 118.
Johan Sebastijan Bah, izvođač na orguljama i čembalu i veliki muzički improvizator.
Legendarni klarinetista Beni Gudmen, vrsni džez muzičar i improvizator.
Luj Armstrong, verovatno jedan od najpoznatijih pevača u istoriji džez muzike i zasigurno nenadmašni improvizator.
Ela Ficdžerald, najuticajnija džez pevačica 20. veka nepojmljivo velikih improvizatorskih mogućnosti.
**Improvizacija** (fr. *improvisation*, engl. , ital.  *improvvisazione*, nem. *Improvisation* ) nastaje kada instrumentalista ili pevač komponuje na licu mesta bez pripreme i bez nota.

Za svirača ili pevača koji improvizuje kažemo da je *improvizator* (*improvizatorka*).

Dve vrste improvizacije
-----------------------

Postoje dve vrste improvizacije:

1. **Potpuna** – to je autentično delo trenutka muzičkog izvođača.
2. **Delimična** – kada izvođač improvizuje na osnovu postojećeg melodijskog i harmonskog obrasca.

Istorijski aspekt improvizacije
-------------------------------

U istoriji klasične muzike improvizacija je bila veoma cenjena. Mnogi veliki i poznati kompozitori znali su na koncertu da odsviraju-improviziraju (obično je to bilo na klaviru) celi jedan muzički oblik. To je bio njihov pravi "specijalitet" koji je publika željno očekivala. Posebno su im bile omiljene solističke kadence, koje su stvarali na licu mesta koristeći tematski materijal iz koncerta koji su izvodili.

Zastupljenost improvizacije u muzičkim žanrovima
------------------------------------------------

I danas, kao i ranije, improvizacija je veoma cenjena. Zastupljena je gotovo u svim muzičkim žanrovima. Zasigurno je jedna od glavnih odlika džeza, u kome je našla najveću upotrebu.

Dosta manje se koristi u klasičnoj, zabavnoj i narodnoj muzici. 

##### Dva zvučna primera improvizacije:

|  |
| --- |
| Dž. Geršvin, *Summertime*, solo klarinet, Radivoj Lazić |
|  |
|  |


|  |
| --- |
| Radivoj Lazić, *Becino kolo*, solo klarinet, Radivoj Lazić |
|  |
|  |

Glavne odlike improvizacije i improvizatora
-------------------------------------------

Improvizacija se smatra velikom umetnošću jer je za nju potrebna izuzetna muzikalnost i veliki smisao i stvaralačka nadarenost sa nepresušnim izvorom večito svežih ideja.

Izvođač u improvizaciju unosi vlastite ideje koje moraju biti uvek nove, jednostavne, logične, prirodne, nadahnute, bogate i najvažnije - jedinstvene i originalne.

Sem pomenutog, muzičar koji improvizuje mora dobro da zna teoriju muzike i muzičke stilove. Ovakvi umetnici su malobrojni i često su vrlo angažovani zahvaljujući upravo svom umeću.

Vidi još
--------

* Mihailo Živanović - poznati srpski muzičar, instrumentalista i improvizator na klarinetu i bariton saksofonu.

Izvori
------

1. ↑  Vlastimir Peričić, *Višejezični rečnik muzičkih termina*
2. ↑  Radivoj Lazić - Vlastimir Peričić, *Osnovi teorije muzike*
3. ↑  Radivoj Lazić, Škola za klarinet: *Učim klarinet* I.
**Jurisdikcija** (od latinskog *jurisdictio* = pravosuđe, od sintagme *ius*= "zakon" + *dicere*=govoriti") je u prvom redu pravomoć - nadležnos i autoritet suda da tumači i primijeni pravo, odnosno da sudi. To je nadležnost suda da može djelovati i odlučivati u određenim pravnim pitanjima. To se pravo bazira na ustavu.

Karakteristike
--------------

Tim terminom se označavaju i pojedine grane sudske prakse, kao građansko pravna jurisdikcija ili jurisdikcija kaznenoga prava i slične stvari.
Jurisdikcijom se zove autoritet suverene vlasti da upravlja i donosi zakone.

Sudovi imaju nadležnost (jurisdikciju) za djelovanje na točno određenom području, u tom slučaju je jurisdikcija geografski teritorij unutar kog se može vršiti nadležnost. 

Primjer za jurisdikciju je žalbena nadležnost, u kojoj viši sud ima jurisdikciju da ispravi pogreške nižeg suda. 
U Sjedinjenim Američkim Državama se pod terminom *Sumarna jurisdikcija* podrazumjeva pravo magistrata ili sudija da sude bez porote u prekršajnim postupcima.

U širem smislu se pod tim terminom podrazumjeva - nadležnost državnih institucija da provode akcije i donose odluke. 
Terminom jurisdikcija označava se razgraničenje nadležnosti između tuzemnih državnih institucija i onog što je u nadležnosti međunarodnog prava ili prava drugih država.

Povezano
--------

* Univerzalna jurisdikcija

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Jurisdiction*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 27.2. 2019.
2. 1 2 3 4  „*Jurisdikcija*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMH. Pristupljeno 27.2. 2019.
3. 1 2 3  „*Jurisdiction*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 27.2. 2019.

Vanjske veze
------------

* *Jurisdiction* (na portalu Encyclopædia Britannica) (`en`)
* *Jurisdikcija* (`sh`)
| **Liang Di** (梁帝) |
| --- |
| Porodično ime: | Xiao (蕭, xiāo) |
| Osobno ime: | Xian (銑, xiǎn) |
| Posthumno ime: | Nema |

**Xiao Xian** (蕭銑) (583–621) je bio kineski plemić i velikodostojnik, odnosno pretendent na carsko prijestolje. Rodio se kao princ u dinastiji Liang, odnosno njenom ogranku (Zapadni Liang) koji je kao vazal Sjevernih dinastija upravljao Jianglingom i okolnim područjem. Njegov otac Xiao Yan (蕭巖) je bio stric cara Jinga; kada je godine 587. pokušao prebjeći južnoj dinastiji Chen, car Wen od Suija ga je dao pogubiti i ukinuo državu Zapadni Liang. Mladi Xiao Xian je mladost proveo u siromaštvu, a položaj mu se popravio tek kada je na prijestolje dinastije Sui došao car Yang, oženjen za njegovu rođaku caricu Xiao. Godine 617. je Xiao Xian služio kao lokalni magistrat kada su se zaredali seljački ustanci protiv cara Yanga. Nastojeći ih suzbiti svojim autoritetom, Xiao Xian se proglasio prvo "princem od Lianga", a potom, čuvši vijest od carevoj smrti, godine 618. se u Jianglingu proglasio carem, obnovivši dinastiju Liang. Brzo je stekao veliki broj sljedbenika te stekao na vlast nad današnjim provincijama Hubei, Hunan, Guangxi i sjevernim Vijetnamom. Zbog toga je došao u sukob sa generalom Li Yuanom (car Gaozu) i njegovim klanom koji će kasnije postati poznat kao dinastija Tang. Xiao Xian se pokazao kao slab i nesposoban vladar koji je u strahu od ambicioznih generala raspustio vojsku. Kada su trupe Tanga krajem 621. napale njegovo područje, ispočetka nije imao dovoljno vojnika da im se suprotstavi niti obrani Jiangling. Zato se Xiao Xian predao, iako je na putu sa Jiangling bila njemu odana vojska od 100.000 ljudi. Doveden je u Chang'an caru Gaozuu koji ga je dao pogubiti.

Napomene
--------



| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Car Yang od Suija**  |  **Car Kine (Hubei/Hunan/Guangxi/Sjeverni Vijetnam)** 617–621 | Slijedi: **Car Gaozu od Tanga**  |
**Juruei**, maleno, gotovo nestalo pleme američkih Indijanaca nastanjeno na području rezervata Terra Indígena Uru-eu-wau-wau koji se prostire unutar nacionalnog parka Pakaas Novas u brazilskoj državi Rondônia. O plemenu nije poznato gotovo ništa jer žive bez kontakta sa vanjskim svijetom. Godine 1986. bio je posljednji kontakt sa njima, nakon čega su se povukli dublje u džunglu. Prema dosadašnjim saznanjima, za one koje se zna, preostalo ih je između osam i deset. Mogući su srodnici Tupi-Kawahiba, plemena iz grupe Tupian, jer žive na govornom području kawahibskog plemena Uru-Eu-Wau-Wau.

Vanjske poveznice
-----------------

* Second "uncontacted" tribe in Amazon rain forest threatened by loggers

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uTupí-Guaraní: Kawahib |
| --- |
|  |
| Amundáwa • Apairandé • Apiaká • Boca Negra • Diahói • Ipotuát • Júma • Jupaú • Jurureí • Mialat • Morerebi • Parakuara • Paranawat • Parintintín • Pawaté • Takwatíp • Tukumanféd • Tenharim • Uru-Eu-Wau-Wau • Wiraféd • Yabutiféd |

 |
|  |
| --- |
| 
Ovaj članak je dio serije:
**Oružane snage Drevnog Rima** 800. pne. – 476. n.e. |
| **Strukturna historija** |
| Rimska vojska (*Tipovi jedinica i činovi*, *legije*, *pomoćne snage*, *Generali*, *Limitanei*, *Comitatenses*) |
| Rimska mornarica (*Flote*, *Admirali*) |
| **Historija pohoda** |
| Popis ratova i bitaka |
| Odlikovanja i kazne |
| **Tehnološka historija** |
| Vojno inženjerstvo (*castra*,*Opsadne sprave*, *Lukovi*, *Ceste/putevi*) |
| Osobna oprema |
| **Politička historija** |
| **Strategija i taktika** |
| Pješadijske taktike |
| Granice i fortifikacije (*limes*,*Hadrijanov zid*) |

**Veksilacija** (latinski: , množina *vexillationes*) je oblik rimske vojne jedinice koji se razvio u doba Carstva, odnosno predstavljao dio legije. Naziv joj dolazi od *vexilluma* - odnosno rimske zastave.

U doba Principata *vexillatio* nije bio stalna, nego *ad hoc* vojna jedinica, formirana za izvođenje točno određenog zadatka nalik na današnje odrede i borbene grupe. Vjeruje se kako su u njenim redovima osim legionara bili i pripadnici pomoćnih trupa. *Vexillatio* bi obično brojio oko 1000 pješaka i 500 konjanika. Glavna je svrha postojanja te jedinice bila u brzom reagiranju na pljačkaške pohode i slične prijetnje koje su stizale preko granica Carstva, a koje, s obzirom na dužinu tih granica, legije ne bi bile u stanju efikasno braniti ako bi djelovale kao jedna cjelina. Čim bi prijetnja bila eliminirana, *vexillatio* bi se rasformirao a ljudstvo vratilo svojim matičnim jedinicama.

Vexillatio se pokazao kao prilično efikasna jedinica zahvaljujući mobilnosti koju su pružali rimski putevi, visokoj profesionalnosti i *esprit de corps*. Međutim, sve te kvalitete su počele nestajati za vrijeme krize 3. vijeka, kada nije bio rijedak slučaj da upravo taj sistem izaziva stalno miješanje ljudstva različitih legija. To je, između ostalog, bio poticaj caru Dioklecijanu da provede vojne reforme.

U doba Dominata tako vexillatio postaje isključivo konjička jedinica, koja je brojala između 300 i 600 ljudi. *Notitia Dignitarum*, pak, poimence spominje 88 takvih jedinica.
**Donje Obuljeno** je dubrovačko naselje u Dubrovačko-neretvanskoj županiji. Nalazi se u gradskom kotaru Mokošici.

Zemljopisni položaj
-------------------

Donje Obuljeno se proteže sjevernom stranom obale zaljeva Rijeke dubrovačke, ispod Jadranske turističke ceste i naselja Nove Mokošice, oko 7 km sjeveroistočno od grada Dubrovnika.

Povijest
--------

Donje Obuljeno je bilo nastanjeno još u vrijeme Dubrovačke Republike kad je tamo izgrađeno nekoliko ljetnikovaca.

Tijekom rata u Hrvatskoj Donje Obuljeno je bilo pod okupacijom JNA pa je mjesto opljačkano.

Gospodarstvo
------------

Mještani Donjeg Obuljena se uglavnom bave turizmom i ribarstvom.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2011. godine u naselju živi 210 stanovnika, a stanovništvo uglavnom čine Hrvati katoličke vjeroispovjesti. 

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***  

**Napomena**: Naselja Donje Obuljeno i Gornje Obuljeno nastala 2001. izdvajanjem iz naselja Dubrovnik. Od 1857. do 1971. iskazivano je naselje Obuljeno. Za to bivše naselje podatci su sadržani u naselju Donje Obuljeno. U 1981. i 1991. podatci su sadržani u naselju Dubrovnik.

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Grada Dubrovnika |
| --- |
| Bosanka • Brsečine • Čajkovica • Čajkovići • Donje Obuljeno • Dubravica • Dubrovnik • Gornje Obuljeno • Gromača • Kliševo • Knežica • Koločep • Komolac • Lopud • Lozica • Ljubač • Mokošica • Mravinjac • Mrčevo • Nova Mokošica • Orašac • Osojnik • Petrovo Selo • Pobrežje • Prijevor • Rožat • Suđurađ • Sustjepan • Šipanska Luka • Šumet • Trsteno • Zaton |  |
**Vezir** je naziv za visokog dužnosnika, a koristio se od razdoblja antike pa pa sve do kraja postojanja Osmanskog carstva.

Egiptologija u prevođenju naslova "tjati" koristi izraz "vezir". Služba s tim nazivom postoji u Egiptu još od vremena Starog kraljevstva. Riječ je o prvom i vrhovnom službeniku koji je bio drugi čovjek u kraljevstvu, odmah iza faraona.

Riječ vodi porijeklo od perzijske riječi **wasir**. Titula je uvedena u vrijeme kada je perzijskim carstvom vladala dinastija Abasida. Uz titulu najčešće su se vezivali velika moć i autoritet.

Veziri su bili pomoćnici ali često i zastupnici kalifa, što bi se moglo usporediti s današnjim *savjetnicima za sigurnost* i ministrima a dolazili su iz kaste pisara. Ta se kasta sastojala uglavnom od Perzijanaca. U ime kalifa vodili su svjetovne poslove i sudstvo i time dopunjavali pravorijek koji je bio reguliran islamom. 

U Osmanskom carstvu je veliki vezir bio drugi čovjek u državi. Titula "veliki vezir" ukinuta je sa dokidanjem vladavine sultana u Turskoj 1922. i zamijenjena titulom predsjednika vlade.

U Iranu i Afganistanu riječ znači ministar pa se prema tome i danas koristi u svakodnevnom govoru.
Jožef Borovnjak.
**Jožef Borovnjak** (mađ.: *Borovnják* ili *Borovnyák József*) (Ivanovci ili *Ivanócz/Alsószentbenedek,* Mađarska, danas Slovenija, oko 9. veljače 1826. – Cankova, ili *Vashidegkút,* 19. rujna 1909.) Bio je slovenski, te rimokatolički svećenik i pisac. Njegov je otac bio protiv njegove vjere. 

Rodio se u kraju Prekomurje *(Prekmurje)* u Ivanovcima. Borovnjak je u početku učio u Ivanovcima, a zatim u Tišinom (Csendlak). U Dobrovniku je naučio mađarski jezik. Pohađao je gimnaziju u Kisegu (Kőszeg) i Sambotelu (Szombathely). Bio je posvećen 1851. godine u Ivanovcima. Postao je svećenik u mjestu Števanovci (Apátistvánfalva) kod Monoštra (Szentgotthárd) (1851.-1852.) u jednoj crkvi izgrađenoj 1785. godine. Ta je crkva jedan od najljepših spomenika kulture u Slovenskom Porabju koji je danas dio Mađarske.

1852.-1858. bio je kapelan u Prekomurju, zatim ponovno svećenik u Cankovu (Vashidegkút). 1860. godine je napisao djelo **Mali politicsni vodnik.** U ovome djelu analizirao je stanje mađarskih Sloveneca.  

Također je ponovno napisao Evanđelje, koje je u originalu izradio Mikloš Küzmič 1780. godine. Održavao je i čuvao prekomursko narječje.

Jožef Borovnjak umro je 1909. godine u Cankovu, gdje je bio svećenik od 1872. do 1909. godine.

Djela
-----

* "Isuse, moja žudnjo" *(Jezuš moje pošelenje, 1860. Gornja Radgona)*
* "Veliki katekizam" *(Veliki katekizmuš, 1864. Gornja Radgona)*
* "Prekomurskih slovenska molitvenik" *(Stara slovenska molitvena kniga, 1864. Gornja Radgona)*
* "Mali politični vodnik" *(Mali politični vodnik, 1868. Graz)*
* "Sveti Anđeo Čuvar" *(Sveti Angel Čuvar, Gornja Radgona, 1875.)*

### Pozivanje



***Jožef Borovnjak*** na Wikimedijinoj ostavi

Literatura
----------

* Anton Trstenjak: Slovenci na Ogrskem, Maribor 2006.
Košičevi grob.
Spomen ploča u crkvi.
**Jožef Košič** mađ **Kossics József** (rođen oko 9. oktobar 1788, Bogojina Mađarska – umro 26. decembar 1867, Gornji Senik, Mađarska) slovenski pisac, pjesnik, etnolog, rimokatoličkoj svećenik. Bio je hrvatskog porekla.  

Rođen u mestu Bogojina (*Bagonya*). Otac je bio Jožef Košič, tko je školmeštar (učitelj) je bio iz Varaždina. Majka Ana Kregar slovenska niža plemkinja iz Ivancima, kod Bogojine. Brat, Franje Košiča također svećenika u Zagrebu.

Pohađao je gimnaziju u Kisegu (mađ. *Kőszeg*) i Sambotelu (mađ. *Szombathely*). Bio je kapelan u Prekmurju, Beltincu (*Belatinc*), Turnišću (*Bántornya*), Rogašovcima (*Szarvaslak*), i Svetom Jurju (*Vízlendva*). Svećeničku službu isprva je obavljao u Donjem Seniku (*Alsószölnök*) 1816.-1829. godine, a zatim i u Gornjem Seniku (*Felsőszölnök*) 1829.-1867. godine. Tamo je umro 1867. godine.

Prvo svoje djelo napisao je na mađarskom, a naslovio ga je **„Jesu li u Mađarskoj Vandali?"** (*Vannak e Magyar Országban Vandalusok?*), jer je držao da su Slovenci u Mađarskoj potomci Vandala. Monografija **O Vendima i Totima u Mađarskoj** (*A Magyar Országi Vendus-Tótokról* 1824.-28.) prvo se pojavila anonimno u Beču 1824. godine, a zatim pod pravim imenom u novinama **Tudmányos gyűjtemény** (*Znanstvena zbirka*) 1828. godine. 1829. godine pojavila se i na njemačkom. Na prekmurskom jeziku pojavila se tek 1992. godine. Djelo govori također o Slovencima u Mađarskoj.

Košič se u svojim djelima služio štajerskim govorom i kajkavskim narječjem.
Njegova djela **O Vendima i Totima u Mađarskoj** je prve slovenske monografije. Na groblju se nalazi njegov grob s pločom i natpisom na mađarskom jeziku. U crkvi mu je postavljena spomen ploča, a i seniška osnovna škola nazvana je po njemu. Ta činjenica ima veliku važnost za očuvanje nacionalne svijesti u mađarskih Slovenaca. Košič se dosta zanimao za povijest, a pogotovo povijest Prekmurja.

***Jožef Košič*** na Wikimedijinoj ostavi

Djela
-----

* **O Vendima i Totima u Mađarskoj** (*O vendskih-totih na Vogrskom*, 1824.-28.)
* *Krátki Návuk Vogrskoga Jezika za Začetnike*, 1833.
* **Križni put u 14 postaja** (*Križna paut na XIV. štácie ali postojališča*, 1843.)
* **Starine Železnih i Zalaskih Slovenaca** (*Starine železnih ino salaskih Slovencov*, 1845.)
* *Zborisani Sloven in Slovenka med Műrov in Rábov*, 1845.-48.
* **Povijest mađarskog kraljevstva** (*Zgodbe vogerskoga kralestva*, 1848.)
* **Isuse, moja žudnjo** (*Jezuš moje poželenje 1851.*)
| Historija Irskeserija članaka |
| --- |
| Rana historija |
| Rana kršćanska Irska |
| Rani srednji vijek i vikinška era |
| Normanska Irska |
| Rana moderna Irska 1536–1691 |
| Irska 1691–1801 |
| Unija s Velikom Britanijom |
| Historija Republike |
| Historija Sjeverne Irske |
| Ekonomska historija |

**Irska autonomija** (engleski: *Irish Home Rule*) je naziv za pokret irskih političara kojima je cilj bio izboriti političku autonomiju Irske u okviru Ujedinjenog kraljevstva, odnosno Zakona o uniji Britanije i Irske iz 1801. godine.

Ta su nastojanja imala razumijevanje u nekim krugovima britanske vlade u Londonu, ali i izazivala žestoki otpor među protestantima u Sjevernoj Irskoj, koji su držali da će u autonomnoj Irskoj biti svedeni na građane drugog reda u odnosu na većinske katolike. Među njima se Irska autonomija nazivala *Rimskom vladavinom* (engleski **Rome rule**).

Vlada u Londonu je, izlazeći irskim zahtjevima u susret, nekoliko puta pokušala donijeti zakone koji su za svrhu imali uspostaviti autonomiju. Međutim, oni su bili poraženi u Domu lordova britanskog Parlamenta, a Treći zakon o irskoj autonomiji iz 1914. je prošao, ali nikada nije primijenjen zbog izbijanja prvog svjetskog rata.

Posljednji, Četvrti zakon o irskoj autonomiji iz 1920. je donešen za vrijeme anglo-irskog rata te je ustanovio podjelu Irske na južni katolički i sjeverni protestantski dio koje su trebale imati zasebne autonomne vlade. Južni dio je godine 1922. postao Irska slobodna država, a kasnije nezavisna Republika Irska, dok je Sjeverna Irska zadržala autonomiju do 1972. godine, kada joj je oduzeta zbog modernog sukoba u Sjevernoj Irskoj.

Eksterni linkovi
----------------

* Ulster Covenant - Public Record Office of Northern Ireland
* History of the 1912 UVF Arhivirano 2005-03-28 na Wayback Machine-u
* CAIN - University of Ulster Conflict Archive
* *Ulster, 1912* (Kipling) at Words (etext library) Arhivirano 2008-01-26 na Wayback Machine-u
**El Agheila** (arapski: العقيلة, al-`Uqaylah) je gradić na sjeveru Libije u Regiji Kirenaika.

Geografske karakteristike
-------------------------

El Agheila leži u sredini Zaljeva Sidra 1.050 km istočno od libijske prijestolnice Tripolija a 280 km zapadno od Bengazija.Preciznije na granici Tripolitanije i Kirenajke između gradova Ras Lanuf i Marsa al Brega.

Historija
---------

Antički Grci zvali su je **Automalom**, a Rimljani su na tom mjestu izgradili utvrđeni grad **Anabucis** koji je egzistirao od 330. pne. do 640. 

U libijskoj novijoj historiji El Agheila je tužna uspomena na ono što se dogodilo za vrijeme talijanske kolonizacije Libije kada je general Graziani osnovao nekoliko koncentracionih logora od kojih je El Agheila bio najgori i najbrutalniji. U taj su logor dovedeni deseci hiljada beduina od kojih je više od polovice pomrlo.

Za Drugog svjetskog rata El Agheila je bila poprište nekoliko bitaka između osovinskih i savezničkih snaga predvođenih Britanskom 8 armijom.

Britanska 8 armija je za svoje ofenzive u februaru 1941. zauzela El Agheilu nakon što je iz nje istjerala jedinice Talijanske 10. armije.
Tu je armija zastala jer je u to vrijeme pomoć Kraljevini Grčkoj postala urgentna stvar, pa je dobar dio vojnika poslat tamo.

To je iskoristio Erwin Rommel i sa svojim Afričkim korpusom zauzeo El Agheilu u martu i natjerao britanske snage da se povuku iz Libije sve do egipatske granice ostavljajući australijski garnizon u luci Tobruk u potpunom okruženju.

Rommel je utvrdio grad i koristio ga kao bazu za svoje daljnje operacije. Kad je 8 armija u svojoj Operaciji Crusader uspjela osloboditi Tobruk iz okruženja i natjerala Rommela na povlačenje, on se u decembru 1941. zaustavio i ukopao sa Afričkim korpusom u El Agheili i zaustavio daljnje napredovanje britanskih snaga.

Već u januaru 1942. Rommel je iz El Agheile pokrenuo novu ofenzivu i odbacio britanske snage ponovno do Tobruka, kog je taj put i zauzeo. 
Napredovao je sve do El Alameina gdje je konačno zaustavljen. Kroz El Agheilu je prošao krajem decembra povlačevši se od Britanske 8 armije nakon poraza kod El Alameina.

Talijanska naftna kompanija ENI potpisala je 19. decembra 2010. u Tripoliju memorandum o razumijevanju sa libijskom vladom o izgradnji novog obalnog grada El Agheila. Po talijanskim obećanjima taj novi grad prostirat će se na 118 hektara i imat će 1.000 kuća uz brojne objekte [[infrastruktura|infrastrukture uključujući 
luku i postrojenje za desalinizaciju morske vode.

Sporazum između ENI-ja i libijske vlade proizišao je iz ugovora o prijateljstvu i suradnji parafiranog u augustu 2008. kako bi se izgladili nesporazumi nastali u vrijeme talijanske kolonizacije Libije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „*El Agheila*" (engleski). Colors of Libya. Pristupljeno 11. 12. 2019.
2. 1 2 3  „*L'italien ENI va construire la nouvelle cité d'El Agheila en Libye*" (francuska). Econostrum. Pristupljeno 11. 12. 2019.
3. ↑  „*About: Anabucis, el-Agheila*" (engleski). Ancient World Mapping. Pristupljeno 11. 12. 2019.

Vanjske veze
------------

***El Agheila*** na Wikimedijinoj ostavi

* *El Agheila* (`en`)