recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinate: 41° 02′ 39" SGŠ, 20° 48′ 10" IGD

**Lagadin** (mak. *Лагадин*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugozapadnom delu države. Lagadin pripada opštini Ohrid.

Lagadin ima status grada, mada je naselje u suštini turističko i se sastoji od par sdesetina privatnih vila i nekoliko hotela.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Lagadin je smešteno u krajnje jugozapadnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Ohrida, naselje je udaljeno 10 km južno.

Lagadin se nalazi u istorijskoj oblasti Ohridski kraj, koja se obuhvata istočnu i severoistočnu obalu Ohridskog jezera. Naselje je smešteno na istočnoj obali Ohridskog jezera, a istočno od njega se strmo izdiže planina Galičica. Nadmorska visina naselja je približno 710 metara.

Klima u naselju, i pored znatne nadmorske visine, ima župne odlike, pa je pre umereno kontinentalna nego planinska.

Istorija
--------

Lagadin je novo naselje, podignuto za potrebe razvoja turizma u drugoj polovini 20. veka.

Stanovništvo
------------

Lagadin je prema poslednjem popisu iz 2002. godine svega 20 stanovnika. 

Većinu stanovništva čine etnički Makedonci (90%), a ostalo su mahom Srbi. Naselje turističkog karaktera, pa se tokom turističke sezone (leti) u Lagadinu boravi neuporedivo više ljudi. Tokom cele godine tu je stalno naseljeno samo nekoliko porodica. 

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Ohrid

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.ohrid.gov.mk Zvanična stranica opštine Ohrid

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Ohrid |
| --- |
| **Ohrid** • 
Vapila • 
Velgošti • 
Velestovo •
Gornji Lakočerej • 
Donje Konjsko • 
Donji Lakočerej • 
Zavoj • 
Jelšani •
Konjsko • 
Kosel • 
Kuratica •
Lagadin • 
Leskojec • 
Livojišta • 
Ljubaništa • 
Openica •
Orman • 
Peštani • 
Plaće •
Podmolje • 
Ramne •
Rasino • 
Rečica • 
Svinjišta •
Sirulja • 
Skrebatno • 
Trpejca •
Šipokno |  |
**Lagarfljót** je glacijalno jezero koje leži na istoku Islanda kod grada Egilsstaðira.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Lagarfljót* je i ime istoimene rijeke duge 140 km, koja gotovo pred sam svoj kraj formira to 35 km dugo i usko jezero. Jezero ima površinu od 52 km² i vrlo je duboko.

Na samom kraju jezera kod grada Egilsstaðira izgrađen je most dug 303 metara, a još niže na rijeci i mala hidroelektrana snage 7,5 MW. Od kad je podignuta brana 1975. nivo voda u jezeru konstantno raste. 

Na sjevernoj obali jezera leži najveća islanska šuma - Hallormsstaðaskógur, jezero ima i dva vodopada; veći - Hengifoss visok 118 metara, i manji Litlanesfoss.

Slično kao i u slučaju škotskog jezera Loch Ness, i tu se raspreda legenda da u jezeru živi neka neman zvana Lagarfljótsormurinn.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*River Lagarfljot*" (engleski). NAT Nordic Adventure Traveller. Arhivirano iz originala na datum 2012-02-04. Pristupljeno 22. 02. 2014.

Vanjske veze
------------

***Lagarfljót*** na Wikimedijinoj ostavi

* *River Lagarfljot* Arhivirano 2012-02-04 na Wayback Machine-u (`en`)}
**Opsada Port Artura** (japanski: , *Ryojun Kōisen*) se zbila za vrijeme rusko-japanskog rata i trajala je od 1. augusta 1904. do 2. januara 1905. Predstavljala je nastojanje japanskih snaga da zauzmu grad, odnosno luku Lüshunkou (na Zapadu poznatu kao "Port Artur") na krajnjoj južnoj točki poluotoka Liaotung na obali Mandžurije, a koja je predstavljala glavnu bazu ruske Pacifičke flote te glavni povod izbijanja rata. Opsada je počeli nakon što su Japanci zahvaljujući lokalnoj pomorskoj nadmoći u proljeće 1904. uspjeli blokirati Pacifičku flotu, te se nesmetano iskrcati u Koreji i Mandžuriji te tako odsjeći ruski garnizon. Pokušaji da se nakon toga zauzme sam grad nisu uspjeli, prije svega zbog snažnog sistema fortifikacije, ali i toga da su branitelji koristili moderno oružje i opremu kao što su brzometne puške, Maximovi mitraljezi, ručne bombe, reflektore, bodljikavu žicu i radio, a zbog čega se opsada pretvorila u pozicijski rat u mnogome sličan onome u kasnijem prvom svjetskom ratu. Japanci su pri tome pretrpili teške gubitke, a njihovo sporo napredovanje se nakon nekoliko mjeseci pretvorilo u utrku s vremenom, s obzirom na najavljeni dolazak ruske Baltičke flote koja je trebala deblokirati Port Artur. 28. novembra 1904. su uz teške gubitke ipak uspjeli osvojiti stratešku kotu 203 i dovući tešku artiljeriju sa kojom su uspjeli uništiti i neutralizirati skoro sve ruske brodove u luci. Smatrajući kako je uništenjem flote prestao razlog za otpor, te suočen s daljim napredovanjem Japanaca (koji su koristili podzemne mine), ruski general Steselj je 2. januara 1905. s Japancima otpočeo pregovore o kapitulaciji, koji su završeni tri dana kasnije. Opsada Port Artura je predstavljala najveću, najdužu i najkrvaviju bitku rata, a njen ishod je ozbiljno načeo prestiž Rusije i cara Nikolaja II; Baltička flota, koja je trebala deblokirati Port Artur, je umjesto toga pokušala stići u Vladivostok, ali je nekoliko mjeseci kasnije uništena u cušimskoj bitci kojom je rat konačno odlučen.

Izvori
------

1. ↑  Оборона Порт-Артура. А. фон-Шварц, Ю. Романовский. 1908
2. ↑  Clodfelter, Micheal, *Warfare and Armed Conflicts, a statistical reference, Volume II 1900-91*, pub McFarland, ISBN 0-89950-815-4 p648.

Literatura
----------

* Connaughton, Richard (2003). *Rising Sun and Tumbling Bear*. Cassell. ISBN 0-304-36657-9
* Kowner, Rotem (2006). *Historical Dictionary of the Russo-Japanese War*. Scarecrow. ISBN 0-8108-4927-5
* Repington, Charles (1905). *The War in the Far East, 1904–1905*. London, 1905.
* Sedwick, F.R. (1909). *The Russo-Japanese War*. Macmillan.
* Graham J. Morris (2005) *Port Arthur – The Siege Arhivirano 2006-08-24 na Wayback Machine-u* available at battlefieldanomalies.com

Vanjske veze
------------

* The Russo-Japanese War Research Society
* Siege of Port Arthur Stereoviews Lafayette College Library, from the collection of Richard Mammana

Koordinate: 38°48′45″N 121°14′30″E﻿ / ﻿38.81250°N 121.24167°E﻿ / 38.81250; 121.24167

***Opsada Port Artura*** na Wikimedijinoj ostavi
**Opsada Tijane** je od 707. do 708. za vrijeme bizantsko-arapskih ratova bila vođena od strane omejadske vojske, i to u znak odmazde za težak poraz koji su nedugo prije toga Bizantinci nanijeli omejadskoj vojski Maimuna Mardaita. Arapska vojska je zato u ljeto 707. napala bizantske teritorije u Kapadokiji i stavila grad Tijana pod opsadu. Grad se uspješno branio i uspio održati preko zime. U proljeće je bizantski car Justinijan II poslao svoju vojsku koja je trebala deblokirati grad. Arapi su, međutim, tu vojsku porazili i odbacili. Branitelji su se nakon toga predali. Usprkos dogovora o mirnoj predaji, arapski vojskovođe su nakon zauzimanja grada većinu žitelja masakrirali ili bacili u roblje, a grad opljačkali i potpuno razorili.

Izvori
------

* Makrypoulias, Christos (2003). „Siege and fall of Tyana, 708". *Encyclopaedia of the Hellenic World, Asia Minor*. Pristupljeno 17. 10. 2010.
* Treadgold, Warren T. (1997), *A History of the Byzantine State and Society*, Stanford, CA: Stanford University Press, p. 341, ISBN 978-0804726302
Mihrab u džamiji u Kairu
**Mihrab** (ar. محراب) je niša u zidu u džamiji koja je usmjerena u pravcu Kible (Kabe u Meki) kojoj su muslimani okrenuti za vrijeme molitvi.

Za vrijeme zajedničkih molitvi u džamiji, imam stoji u mihrabu a ostali klanjači se nalaze iza njega.

Riječ „Mihrab" izvorno, nema vjersko značenje, i u arapskom jeziku označava posebnu sobu u kući, na primjer u srednjovjekovnim zamkovima sobu u kojoj se nalazi prijesto. Kod prvih generacija muslimana i kod prijašnjih vjerskih zajednica koje su obitavale pod arapskim govornim područjem pod terminom "Mihrab" se podrazumjevalo i posebno mjesto u kući u kojoj se obavljala molitva. Halifa Osman Ibn Affan (644-656) je naredio da se označi zid u Poslanikovoj džamiji u Medini u pravcu Meke, tako da bi hodočasnici koji posjećuju Meku znali u kojem pravcu je Kibla.

To je bilo samo označeno mjesto u zidu sve do vladavine Velida I (705-715). Namjesnik Medine Omer Ibn Abdul-Aziz je tu oznaku proširio i zamjenio nišom u zidu.

Jedan kur'anski ajet (19,11) spominje riječ "Mihrab": "I on (Zekerijah) iziđe iz hrama (iz mihraba) u narod svoj i znakom im dade na znanje: "Hvalite ga ujutro i navečer!"

***Mihrab*** na Wikimedijinoj ostavi
Carlo Crivelli, *Anbetung der Hirten (Poklonstvo pastira)*, 1490.
**Poklonstvo pastira** je u kršćanskoj ikonografiji scena u kojoj pastiri svjedoče rođenju Isusa, obično u štalici u Betlehemu. Zasniva se na događaju opisanom u Evanđelju po Luki, koji se ne spominje u drugim novozavjetnim evanđeljima. Ono govori o anđelu koji se prikazao skupini pastira upućujući ih kako *Krist* rodio u Betlehemu. Luka bilježi da se tada pastirima ukazala grupa anđela uzvikujući *Aleluja, mir na zemlji ljudima dobre volje*. Pastiri su ovim bili potaknuti da posjete Isusa, prije nego se vrate svome stadu.

Anđeoski pjev je postao početni dio spjeva Gloria in Excelsis Deo, češće znan kao jednostavno *Gloria*, doksologija koja se javlja u tradicionalnoj kršćanskoj misi. Naposljetku je imala mnogo uglazbi iako je refren *Gloria* glavni i središnji dio većine njih.

U skorije vrijeme je postala poznatom Božićnom pjesmom; hrvatska inačica je "Mir na zemlji". 

Mnogi umejtnici su posegnuli za ovom temom, a slavni primjeri uključuju djela:

* Correggio: *Poklonstvo pastira*, Gemäldegalerie Alte Meister, Dresden.
* Caravaggio: *Poklonstvo pastira*, Museo Regionale, Messina.
* Domenico Ghirlandaio, kapela Sassetti, Santa Trinita, Firenca.
* Giorgione, Nacionalna galerija, Washington.
* Giotto u kapeli *degli Scrovegni*, Padova.
* Hugo van der Goes: *Triptih Portinari*, Uffizi, Firenca.
* El Greco, *Poklonstvo pastira* , Prado, Madrid
* Georges de la Tour, *Poklonstvo pastira* , Louvre, Pariz.
* Andrea Mantegna, *Poklonstvo pastira* , Metropolitan, New York.
* Bartolomé Esteban Murillo, *Poklonstvo pastira* , Ermitaž, Sankt Peterburg.
* Nicolas Poussin, *Poklonstvo pastira* , Nacionalna galerija, London.
* Rembrandt, *Poklonstvo pastira* , Nacionalna galerija, London.
* Martin Schongauer, *Poklonstvo pastira* , Neues Museum, Berlin.
* Edward Burne-Jones, vitraj *Poklonstvo pastira* u crkvi svetog Trojstva u Bostonu.

Povezano
--------

***Poklonstvo pastira*** na Wikimedijinoj ostavi

* Poklonstvo mudraca
* Rođenje Kristovo
* Gloria in Excelsis Deo
**Pokladni običaji u području Hlinecko** (češki: *masopust v regionech Hlinecko*) je skupina narodnih običaja koji se izvode u završnici poklada, tijekom pokladnog utorka (*mesopusta*) prije Čiste srijede, u gradu Hlinsko i šest susjednih sela (uključujući Hamry, Blatno, Studnice i Vortová) područja Hlinecko u istočnoj Češkoj.

Ova procesija se sastoji od muškaraca i dječaka maskiranih krabuljama koje predstavljaju tradicionalne likove (crne za oženjene muškarce i crvene za mladiće), a koji obilaze od kuće do kuće uz pratnju limenog orkestra. Ispred svake kuće zastanu i uz dozvolu ukućana četvorica maškara odigraju ritualni ples (koji uključuje valjanje maškara sa ženama na tlu i skupljanje slame sa maski kako bi se nahranile guske ili kokoši) kojim se osigurava bogata žetva i prosperitet obitelji. Tijekom plesa „mala žena" (muškarac odjeven u ženu) i „pjegavo lice" i četiri „Turčina" moraju podizati noge što više mogu simbolizirajući visinu usjeva i mašu svojim drvenim sabljama. Zauzvrat ukućani počaste maškare darovima ili novcem. Procesija završava nakon obilaska posljednje kuće tradicionalnim „ubijanjem kobile" tako što se lutka kobile optuži za navodne grijehe i pročita se njezina smiješna i kritička oporuka. Nakon njezina „pogubljenja" ona se oživljava alkoholom, čime započinje veseli ples maškara ispred brojne publike.

Ove pokladne običaje je u nekoliko navrata zabranila katolička Crkva u 18. i 19. vijeku, ali i komunističke vlasti u 20. vijeku. No, kako su jako važni za očuvanje jedinstva seoske zajednice i prijenosa običaja s oca na sina (koji zajedno pripremaju procesiju a očevi prave maske za svoje sinove) običaji pokladne procesije u području Hlinecka su upisani na popis nematerijalne svjetske baštine 2010. godine.

**Pokladni pribor iz Hlinecka:**

* Tradicionalna pokladna maska slaměný iz Hlinecko područja u etnografskom muzeju Letohrádek Kinských u PraguTradicionalna pokladna maska *slaměný* iz Hlinecko područja u etnografskom muzeju Letohrádek Kinských u Pragu
* Drveni mačevi za plesDrveni mačevi za ples
* Mesopusna kapaMesopusna kapa
* Obredna kapaObredna kapa
* Pokladna kapaPokladna kapa

Izvori
------

1. 1 2  Shrovetide door-to-door processions and masks in the villages of the Hlinecko area na službenim stranicama UNESCO-a (`en`) Preuzeto 8. novembra 2012.

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Češkoj |
| --- |
|  | Český Krumlov • Palača Kroměříž s parkom • Historijsko selo Holašovice  • Stup Presvetog Trojstva u Olomoucu  • Jevrejska četvrt i Bazilika sv. Prokopija u Třebíču  • Kutná Hora • Lednice-Valtice  •  Dvorac Litomyšl  • Hodočasnička crkva sv. Ivana Nepomuka  • Prag • Historijski centar Telča  • Vila Tugendhat u Brnu
 | Češka zastava |
| **Nematerijalna svjetska baština u Češkoj**

Slovački verbunk, regrutacijski ples  • Sokolarstvo1)  • Pokladni običaji u području Hlinecko  • Povorka kraljeva u jugoistočnoj Češkoj |
| 
1) Nematerijalna svjetska baština više zemalja   |
**Ples sa sabljama** (armenski: Սուսերով Պար) - dio je završnog čina baleta Gayane, kojeg je napisao armenski skladatelj Aram Hačaturjan 1942. godine.

Ples sa sabljama temelji se na ratnom armenskom plesu, u kojem plesači pokazuju svoje vještine plesa sa sabljom. Srednji dio skladbe uključuje armensku narodnu pjesmu iz grada Gyumrija. Zbog svojeg izuzetno uzbudljivog ritma, Ples sa sabljama izvodi se i samostalno, izvan baleta, a dobio je i brojne obrade u popularnoj glazbi. Među ostalim, obradila ga je i hrvatska violončelistica Ana Rucner.

Orkestralna verzija zapisana je u ključu G-dura. Počinje s prepoznatljivim motivom ostinata (glazbena tema, koja se više puta ponavlja) s gudačima i bubnjevima timpanima. Uzbudljiva melodija izvodi se prvo drvenim puhačkim instrumentima i udaraljkama, a kasnije u pratnji limenih puhačkih instrumenata. Tada se svira melodija armenske narodne pjesme. Prva melodija zatim se ukratko ponavlja. Djelo završava uzlaznim četvrtinkama u F ♯ pentatonskoj skali i u otvorenoj G oktavi.

Izvori
------

1. ↑  Randel, Don Michael (1996). The Harvard Biographical Dictionary of Music. Harvard University Press. ISBN 0-674-37299-9.
**Miro Belamarić** (Šibenik, 9. veljače 1935. – Beč, 6. ožujka 2017.), hrvatski i austrijski dirigent i kompozitor.

Biografija
----------

Rodio se 9. veljače 1935. u Šibeniku, gdje je završio osnovnu i srednju školu. Na Muzičkoj akademiji u Zagrebu studirao je dirigiranje u klasi Milana Horvata i diplomirao 1962. u klasi Igora Gjadrova te 1975. diplomirao kompoziciju u klasi Stjepana Šuleka. Dirigiranje je usavršavao kod L. Matačića 1957. u Salzburgu (Ljetna akademija Mozarteuma) i kod S. Celibidachea 1962/63. u Sieni (Accademia musicale Chigiana). Bio je asistent H. von Karajanu na Svečanim igrama u Salzburgu 1965–67. i K. Böhmu u Parizu, Salzburgu, Beču i Londonu 1975–77.

Bio je glazbeni urednik i dirigent Radio-televizije Zagreb (1958–59), dirigent (1959–63) i glazbeni voditelj kazališta Komedija (1961–63), zborovođa i zatim dirigent opere Hrvatskog narodnog kazališta u Zagrebu (1964–90; od 1978. prvi dirigent) te glazbeni ravnatelj Dubrovačkih ljetnih igara (1990–91). Od 1990. živio je i radio u Beču, stekavši 1995. austrijsko državljanstvo. Gostovao je u mnogim kazalištima i koncertnim dvoranama diljem Evrope, Amerike i Japana te dirigirao mnogobrojnim simfonijskim djelima.

Razvijena smisla za scensko oblikovanje, u kompozitorskom opusu ističu mu se tri opere: *Ljubav don Perlimplina* (1975; na vlastiti libreto prema F. G. Lorci), *Don Juan – buntovnik za sva vremena* (1983; prva nagrada Bečke državne opere) i *Priče iz Bečke šume* (1993; na vlastiti libreto prema Ö. von Horváthu). Nacionalnim idiomom nadahnut je u simfonijskoj poemi *Croatia* (1994) i u *Hrvatskim marševima za simfonijski orkestar* (1998), a među zapaženim djelima su mu i varijacije za glasovir i orkestar *Kako ubiti Mozarta* (1968.), orkestralni valceri »u bojama« (žuta, plava, smeđa, crna, bijela, zelena, crvena) *Spectrum* (1996) te *Svečana Euro-uvertira* (1999) za orkestar, posvećena ideji ujedinjenja Evrope. Skladao je i muziku za igrane i dokumentarne filmove. Kao dirigent prednost je davao djelima kasne romantike i velikim operama bogate scene. Dobitnik je nekoliko nacionalnih muzičkih nagrada.

Umro je 6. ožujka 2017. u Beču.

Nagrade i priznanja
-------------------

* 1975. Nagrada grada Zagreba
* 1975. Vjesnikova nagrada »Josip Slavenski«
* 1990. Nagrada »Milka Trnina« Hrvatskog društva glazbenih umjetnika
* 1998. Nagrada »Vladimir Nazor«

Literatura
----------

* Muzički informativni centar: Miro Belamarić[*mrtav link*]

Eksterni linkovi
----------------

* Hrvatsko društvo skladatelj: Belamarić, Miro

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 76194538
* LCCN: nr94000354
* ISNI: 0000 0000 7891 1083
* GND: 140523596
* SUDOC: 174571704
* MusicBrainz: bbf59ad3-5b23-4b78-abaa-4239b803410d
* NKC: xx0169127
* NSK: 000101740

 |
**Međunarodna lenjinska škola** (rus. *Международная ленинская школа*; *skraćeno — MLŠ*) je bila škola osnovana pri Kominterni, koja je služila za marksističko obrazovanje partijskog kadra iz zemalja Evrope i Amerike. Delovala je od 1926. do 1938. godine sa središtem u Moskvi.

Istorijat
---------

Škola je osnovana 1926. godine odlukom Petog kongresa Kominterne za potrebe školovanja partijskih kadrova iz zemalja Evrope i Amerike. Imala je tri vrste kursa — „kratkoročni", koji je trajao godinu dana; „viši", koji je trajao dve godine i „dvogodišnju aspiraturu". Predmeti koji su izučavani u školi su bili: politička ekonomija, dijalektistički i istorijski materijalizam, lenjinizam, istorija SKP(b), socijalistička izgradnja u SSSR i drugo. Predavači u školi su bili poznati teoretičari međunarodno radničkog pokreta. U periodu od 1926. do 1938. godine ovu školu je završilo oko 3.000 polaznika iz 59 zemalja. Prvi rektor škole je bio Nikolaj Buharin.

Među poznatijim polaznicima škole nalazili su se i kasniji komunistički lideri, kao npr. Vladislav Gomulka iz Poljske, Erih Honeker i Valter Ulbriht iz Istočne Nemačke i dr.

Jugoslovenski sektor
--------------------

Ovu školu su pohađali i mnogi jugoslovenski komunisti, među kojima: Đuro Đaković, Josip Broz Tito, Blagoje Parović, Miloš Marković, Vladimir Čopić, Božidar Maslarić, Rodoljub Čolaković, Sreten Žujović, Milan Blagojević, Edvard Kardelj, Ivan Lavčević-Lučić, Ivan Gošnjak, Barica Debeljak, Anka Butorac, Zdenka Kidrič, Anka Gržetić, Vukica Mitrović, Julka Pibernik, Spasenija Cana Babović i dr.

Među predavačima na jugoslovenskom sektoru nalazili su se: Filip Filipović, Vladimir Čopić, Božidar Maslarić, Rodoljub Čolaković i dr.

1930-ih je rukovodilac jugoslavenskog sektora Međunarodne lenjinske škole bio Vilim Horvaj.

Povezano
--------

* Komunistički univerzitet nacionalnih manjina Zapada
* Jugoslovenska politička emigracija u SSSR

Literatura
----------

* *Pregled Istorije Saveza komunista Jugoslavije*. „Institut za izučavanje radničkog pokreta", Beograd 1963. godina.


1. ↑  Ivan Očak, Jugoslavenske vanpartijske emigrantske organizacije u SSSR-u između dva rata
**Međunarodna klasifikacija onkoloških bolesti** (engl. ) je samostalni sistem za klasifikaciju bolesti u onkologiji, koji je razvijen kao dopuna standardne međunarodne klasifikacije svih oboljenja. Ovaj dopunski sistem sadrži šifre koje se odnose na morfologiju i histološku diferencijaciju tumora. Prema tome, ICD-O šifrarnik je predstavnik dvoaksijalnih sistema klasifikacije. Treće izdanje ovog šifarnika dopunjuje desetu reviziju MKB i izdaje sa zajedno sa njom ili kao odvojena publikacija.

Šifra ICD-O se sastoji od slova M i pet cifara (npr. M8151/1). Prve četiri cifre su morfološka šifra i odvojene su kosom crtom od poslednje cifre koja se odnosi na diferencijaciju tumora:

* 0 – dobroćudni tumor,
* 1 – nije poznato da li je tumor dobroćudan ili zloćudan,
* 2 – carcinoma in situ,
* 3 – zloćudni tumor, primarna lokalizacija,
* 6 – zloćudni tumor, metastaza,
* 9 – zloćudni tumor, nije poznato da li je u pitanju primarni tumor ili metastaza.

Spoljašnje veze
---------------


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Informatika***  |

* Medicinska informatika Arhivirano 2010-12-14 na Wayback Machine-u, Medicinski fakultet Rijeka, Pristupljeno 28. 8. 2010.
* Zvanična stranica na sajtu Svetske zdravstvene organizacije (`en`)
* Uputstvo (`en`)
Za ostale osobe s istim imenom, v. Milan Petrović.
**Dr Milan Petrović** (Čakovo, 1. septembar 1879 - Beograd, 27. jul 1952) je bio profesor Srpske pravoslavne velike gimnazije u Novom Sadu i predsednik Matice srpske.

Biografija
----------

Osnovnu školu završio je u rodnom mestu, a gimnaziju u Novom Sadu. U Budimpešti upisuje studije medicine, od kojih brzo odustaje i prelazi na Filozofski fakultet, gde je i stekao doktorat iz filologije.Kao student bio je pitomac Tekelijanuma i aktivan u Kolu mladih Srba u Budimpešti.

U novosadskoj Srpskoj gimnaziji je sa prekidima radio od 1906. do 1925. godine. Predavao je latinski, starogrčki, nemački i srpski jezik, matematiku i istoriju.

Tokom karijere bio prosvetni inspektor, načelnik Prosvetnog odeljenja Banske uprave, šef Prosvetnog odseka Gradskog narodnog odbora Novog Sada, poverenik za socijalno staranje Glavnog izvršnog odbora Vojvodine i upravnik Srpskog učiteljskog konvikta.

Bio je i član i sekretar Srpskog narodnog odbora, tela čija je svrha bila priprema Vojvodine za otcepljenje od Austrougarske i prisajedinjenje Kraljevini Srbiji.

Član Matice srpske postao je uoči Prvog svetskog rata. U međuratnom periodu biran je za člana Upravnog odbora i Književnog odeljenja. Nakon Drugog svetskog rata izabran je za potpredsednika Matice. Kada se, krajem 1946. godine, Vasa Stajić povukao sa funkcije predsednika Petrović je došao na njegovo mesto, i tu dužnost je obavljao do svoje smrti.

Aktivno je učestvovao u organizaciji proslave stogodišnjice Matice srpske, i tom prilikom je odlikovan ordenom Svetog Save II reda (1927).

Sa suprugom Emilijom imao ćerku Ivanku.

Sahranjen je na Uspenskom groblju u Novom Sadu.
**Revani** (*İlyas Şüca Çelebi* ; Jedrene, 1457. – Istanbul, 1524.) je bio turski pjesnik.

Životopis
---------

Rođen je u Jedrenu, sin Abd Allaha. Kroz njegova djela možemo zaključiti da je stekao dobro obrazovanje. Stigao je u Istanbul za vrijeme Bajazita II. i postao upravnik *surrea*, to jeste fond novca namijenjen siromašnima što je sultan redovno slao u Meku i Medinu. No Revani je optužen za zlouporabu vlasti i korupciju, i potom je pao u nemilost.

Odselio je u Trabzon i stupio u službu princa Selima. On mu je oprostio nesmotrenost a nakon što je Selim zasjeo na prijestolje, Revani je zauzeo razne i unosne položaje. 
Postao je nadstojnik sultanske kuhinje (*Saray Mutfakları*), a kasnije mu je povjerena uprava Aja Sofije. Nakon toga i njegovog povratka sa hadža, Revani se počeo brinuti za akvadukt u Bursi. 

Tijekom svog života, bio optužen za zlouporabu novčanih sredstava i prijevaru.

Sagradio je kompleks džamija u istanbulskoj četvrti akvadukta Kırkçeşme za kojeg je dobio pohvalu od sultana Selima. Na tom mjestu Revani je pokopan 1524. Kompleks džamije više ne postoji. Vjerojatno se nalazio između u današnjeg Fatiha i Zejtinburna, u blizini Tehničkog univerziteta Jildiz.

Djela
-----

Od Revanija je nam ostao divan, pjesnik ga je posvetio svome meceni sultanu Selimu. Najbolja osobina te zbirke je kvalitet gazela, u njima se prepoznaje harmonizan tok mistične i čovječije ljubavi. Većina njih su kasnije uglazbene.   

Revanijevo remek-djelo je *Ishret-name*, *masnavi* od 694 bejta. Autor ga je okončao pri kraju života. U *Ishret-nameu* nalazimo povijest vinogradstva, pa Revani zalazi u podrobne detalje uključivši etiketu kojem se vino časti i jela koja se uz njega poslužuju. Pritom, poduzima opreznu stilsku mjeru smještajući cijelu priču u mističnom prostoru, tako da bi spriječio napade od strogih vjernika. Ipak, bahijska tema i zbivanja u priči su već bila prisutna u njegovom vremenu a to važi i za Revanijeve navike, za kojeg se kaže da je volio zabave, pića i životne užitke, pa potom mnogi odlomci su bili cijenjeni zbog elegancije i duhovitosti. *Ishret-name* je prvi poem sa bahijskom temom, a pritom je nadahnuo žanr *saki-name* kod drugih pjesnika.

Uz to, u historijografiji imamo malo povijesnih zapisa o glazbi i glazbenim praksama na Otomanskog dvoru, i to većinom iz 16. i 17. stoljeća. *Ishret-name* je jedan od tih i u njemu se prikazuju glazbeni instrumenti između 15. i 16. stoljeća, uključujući çeng, tanbur, ud, kanun, def, kemençe, ney i kopuz.

Izvori
------

1. 1 2  (`en`) Sona, Fatih (2016). „ÂŞIK ÇELEBİ'NİN MEŞÂ'İRÜ'Ş-ŞUARÂ'SINDA LATÎFELER". Turkish Studies. Pristupljeno 02. 06. 2021.
2. ↑  (`en`) Göktürk-Cary, Dilek (2017). „OTTOMAN MUSIC IN TRAVEL BOOKS: A PATH TO RESTRUCTURE THE FORGOTTEN OTTOMAN MUSICAL INSTRUMENTS". Tarih İncelemeleri Dergisi XXXII. Pristupljeno 02. 06. 2021.

Bibliografija
-------------

* (*tur.*) „Revanijev divan (1)". Pristupljeno 02. 06. 2021.
* (*tur.*) „Revanijev divan (2)". Pristupljeno 02. 06. 2021.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 37834170
* GND: 123771986

 |
**MiKTeX** је дистрибуција TeX/LaTeX слог система за Микрософт Виндоуз. Она такође садржи низ повезаних програма. Софтвер садржи алатке које су вам потребне за припрему докумената са коришћењем TeX/LaTeX језика за означавање, као и једноставан текст уредник: TeXworks. Име потиче од шифре Кристиана Шенка: MiK за Micro-Kid.

MiKTeX имплементација може да се ажурира путем преузимања нових верзија претходно инсталиране компоненте и пакете, и има једноставан процес инсталације. Поред тога, он може да пита корисника да ли они желе да преузмете све пакете који још нису инсталирани, али у складу са захтевима овог документа.

Тренутна верзија програма је 2,9, а доступан је са **MiKTeX** почетне странице. Од верзије 2.7, програм има подршку за програме XeTeX, MetaPost и pdfTeX и компатибилност са оперативним системом Виндовс 7. Портабл верзија је такође доступна.

Види још
--------

* LyX – An open source cross-platform текст процесор
* Texmaker – An open source cross-platform едитор and shell
* TeXnicCenter – An open source Windows едитор and shell
* MeWa – An open source Windows едитор базиран на TeXnicCenter
* WinShell – A Windows freeware, closed-source multilingual integrated development environment (IDE)
* TeXstudio - An open source cross-platform LaTeX editor.

Референце
---------

1. ↑  „Download MiKTeX".
2. ↑  „Redistributing MiKTeX". Miktex.org. Arhivirano iz originala na datum 2009-10-16. Pristupljeno 19. 01. 2017.
3. ↑  „MiKTeX / Mailing Lists". Sourceforge.net. Pristupljeno 19. 01. 2017.

Спољашње везе
-------------

* MiKTeX project homepage Arhivirano 2005-09-07 na Wayback Machine-u
* MiKTeX on SourceForge Arhivirano 2005-09-07 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
TeX |
| --- |
| Makro paketi | 
* AMSTeX
* ArabTeX
* CircuiTikZ
* ConTeXt
* FarsiTeX
* Texinfo
* LaTeX
* MusiXTeX
* Plain TeX
* PSTricks
* TIPA
* XyMTeX

 |
| Alternativne TeX mašine | 
* eTeX
* LuaTeX
* pdfTeX
* XeTeX
* New Typesetting System
* Omega

 |
| Distribucija | 
* TeX Live
* teTeX
* fpTeX
* MiKTeX
* proTeXt
* MacTeX
* gwTeX
* OzTeX
* Latexian
* AmigaTeX
* PasTeX
* TeXPortal
* W32TeX

 |
| Zajednica | 
* CTAN
* *TUGboat*
* *The PracTeX Journal*
* Deutschsprachige Anwendervereinigung TeX

 |
| Povezano | 
* DVI
* Computer Modern
* Metafont
* MetaPost
* WEB
* CWEB
* TeX Directory Structure
* TeX font metric

 |
Koordinate: 41° 54′ 27" SGŠ, 21° 01′ 00" IGD

**Miletino** (mak. *Miletino*) je naseljeno mesto u Republici Makedoniji, u severozapadnom delu države.

Miletino pripada opštini Brvenica.

Geografski položaj
------------------

Naselje Miletino je smešteno u severozapadnom delu Republike Makedonije.

Od najbližeg većeg grada, Tetova, naselje je udaljeno 12 km južno.

Miletino se nalazi u donjem delu istorijske oblasti Polog.

Naselje je položeno u istočnom delu Pološkog polja.

Zapadno od naselja se pruža polje, dok se ka istoku izdiže Suva gora.

Zapadno od sela protiče Vardar. 

Nadmorska visina naselja je približno 500 metara.

Klima u naselju je umereno kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2002. godine Miletino je imalo 1.986 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su Albanci (67%), a u manjini su etnički Makedonci (32%). 

Većinska veroispovest u naselju je islam, a manjinska pravoslavlje. Početkom 20. veka udeo pravoslavnih stanovnika je bio mnogo veći.

Vidi još
--------

* Opština Brvenica
* Spisak sela u republici Makedoniji

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Miletino*** na Wikimedijinoj ostavi

* Opština Brvenica na sajtu ministarstva za lokalnu samoupravu Makedonije Arhivirano 2007-09-30 na Wayback Machine-u (`mk`)

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Brvenica |
| --- |
| **Brvenica** • 
Blace •
Volkovija •
Donje Sedlarce •
Đurđurnica •
Miletino •
Radijovce •
Stenče •
Tenovo •
Čelopek |  |  |
*Za ostale upotrebe, v. opsada Zadra (razvrstavanje).*
**Opsada Zadra** je bila najpoznatija kampanja hrvatskog vojskovođe Franje Tomašića protiv Francuza 1813. prigodom pohoda na Dalmaciju. Trajala je od 1. rujna do 6. prosinca 1813. godine.

Odjel francusko-talijanske vojske, što ga je francuski general **Roize** poslao protiv Tomašića, morao se povući nakon okršaja kod Dračevca, a sljedećeg dana zaposjeo je Tomašić selo Arbanase kraj Zadra. Od 4. do 19. studenoga, uz male prekide, gruhali su engleski topovi s kopna na Zadar, no sa slabim uspjehom zbog vrlo lošeg vremena. Ipak, 19. studenog započelo je pravo bombardiranje grada.

Veći dio zadarske posade činili su lički Hrvati. Čim su čuli da su grad opkolila njihova subraća Hrvati, počeli su planirati kako da se izvuku iz neugodnog položaja. To je general Roize opazio, pa je istjerao iz tvrđave ličke satnike: Mesića, Grgurića, Devčića i Alsterna. Ni to nije pomoglo. Kad su 2. prosinca njihove tri satnije pošle na vanjske utvrde, kaplar Jerko Pavičić dao je svojim ljudima znak za pobunu. Te tri satnije uzeše oružje i onesposobiše obližnje topove. Drugih osam topova bacili su u grabu, te pojurili prema vratima. Čim je Roize to opazio, dao je ispaliti nekoliko karteča i obasuti ih jakom paljbom iz pušaka. Jedan top je namješten da ih kod vrata smrvi, no tad je skočio tesar Franjo Sebail, koji je baš sjekao zapor na vratima, te je slomio sjekirom kolo topa, a njegovi su drugovi sretno umakli iz tvrđave. Sebail je ostao smrtno pogođen. Tom prilikom stradalo je 50 Ličana.

Doznavši to, i ostali su se Ličani u tvrđavi pobunili, ali kad ih je 30 pogođeno, povukli su se u vojarnu, gdje su se hrabro borili do drugoga dana (3. prosinca). Kako su istodobno austrijske čete izvana žestoko jurišale, a Roize nije mogao prisiliti one u vojarni na predaju, otpustio ih je sve iz tvrđave s oružjem, prtljagom i jednom blagajnom. Iste je noći odstranio još jedan dio Hrvata, koji su po tvrđavi stražarili, a gradska vrata dao je dobro zagraditi. Uvidjevši da mu je uzaludan svaki otpor, ugovorio je 6. prosinca predaju s generalom Tomašićem, koji je slavodobitno ušao u Zadar.

Posljedice
----------

Za zasluge pri zauzimanju Zadra vojskovođu Tomašića pohvalio je sam car pismom što ga je vlastoručno napisao u Freiburgu 26. prosinca 1813. godine. Tomašić je još nagrađen Komanderskim križem Reda Marije Terezije i 8. kolovoza promaknut u čin podmaršala. Kao kruna svega, car je Tomašiću povjerio upravu u osvojenim zemljama, što je on obavljao 18 godina, pomirljivo i razborito, sve do svoje smrti.

Literatura
----------

* Vladimir Brnardić: Franjo Tomašić (1761.-1831.) Arhivirano 2013-09-23 na Wayback Machine-u Hrvatski vojnik br. 172/siječanj 2008.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
|  |    | Ovaj materijal je preuzet sa službenih stranica časopisa *Hrvatski vojnik*.Wikipedia ima **dozvolu** za korištenje materijala s te stranice pod GFDL licencom, uz uvjet isticanja izvora. |
**Paul Warfield Tibbets Jr.** (23. februar 1915 – 1. novembar 2007) bio je američki zrakoplovni oficir, najpoznatiji po službi u vojnom zrakoplovstvu u Drugom vsjetskom ratu, odnosno kao pilot *Enola Gay*, bombardera kojim je 6. augusta 1945. atomska bomba *Little Boy* bačena na Hiroshimu.

Tibbets se vojnom zrakoplovstvu priključio 1937. godine, a rat započeo vodeći protivpodmorničke patrole u Atlantiku. U februaru 1942. je imenovan zapovjednikom 340. bombarderske eskadrile te istakao nizom borbenih akcija u kampanji bombadiranja nacističke Njemačke. U februaru 1943. je vraćen u SAD gdje je sudjelovao u razvoju novog strateškog bombardera Boeing B-29 Superfortress. U septembru 1944. je imenovan zapovjednikom 509. kombinirane grupe koja će na kraju rata provesti atomske napade.

Tibbets je karijeru nastavio nakon rata, te je 1946. izveo znameniti nuklearni test na atolu Bikini, a početkom 1950-ih sudjelovao u razvoju novog strateškog bombardera Boeing B-47 Stratojet. Godine 1966. je napustio ratno zrakoplovstvo i radio za civilnu kompaniju Executive Jet Aviation gdje će se 1987. umiroviti.

Vanjske veze
------------

***Paul Tibbets*** na Wikimedijinoj ostavi

* Obituary, *The Daily Telegraph*, 2 November 2007
Diskoforos
**Poliklet** je vajar iz klasičnog perioda u umetnosti stare Grčke. On je zajedno sa Fidijom, Mironom i Kresilasom stvorio grčki klasični stil. 

Iako nije sačuvano ni jedno njegovo originalno delo, pisani izvodi navode na rimske mermerne kopije Polikletovih skulptura, preko kojih poznajemo njegovo delo. Ključni element njegovog stila je upotreba opuštene i izbalansirane poze izmeštenog težišta, koja je danas poznata kao kontrapost. Kontrapost je doprineo dotad neviđenoj naturalnosti skulpture, što ga je učinilo slavnim. Najpoznatije su njegove skulpture bogova i atletičara, livene u bronzi, pored monumentalne statue boginje Here načinjene od slonovače i zlata - Hrizelfantinska tehnika. 

Poliklet je svesno stvorio novi pristup skulpturi - napisao je delo o proporcijama - Kanon, gde je do detalja razradio prporciju i anatomiju tela. Čak je izlio u bronzi statuu mladića kao praktičan primer svog kanona. Na žalost, skulptura nije sačuvana. Iz pisanih izvora saznajemo da je, prema Polikletu, skulptura trebalo da bude sastavljena od jasno definisanih i proporcionalnih delova, baziranih na idealnoj matematičkoj proporciji i ravnoteži. Jasno je da se jako oslanjao na Pitagoru i intervale muzičke skale. 

Poliklet i Fidija predstavljaju prvu generaciju grčkih skulptora koji su imali svoju školu. Polikletova škola je trajala bar tri generacije. Poznato je dvadesetak skulptora koji su potekli iz ove škole, a izdvajaju se po primeni principa rvnoteže i diferencijacije pojedinih delova. Najpoznatiji učenici su bili Skopas i Lisip. 

Njegov sin, Poliklet mlađi, živeo je u 4.v.pne. Iako je bio takođe skulptor, najveću slavu je postigao kao arhitekta. On je projektovao veliko pozorište u Epidaurusu.

Dela
----

* Doriforos (kopljonoša), 450-440.g.pne. - uzor otelotvorenja klasičnog ieala ljudske lepote.
* Amazonka
* Hera
* Diskoforos
* Dijadumenos
* Hermes
* Astralizontes

***Poliklet*** na Wikimedijinoj ostavi
**Sir Paul Scoon**, GCMG, GCVO, OBE (4. 7. 1935 -) je bivši grenadski političar koji se nalazio na mjestu generalnog guvernera Grenade od 1978. do 1992. godine, poznat po tome što su mu prve godine mandata bile obilježene dramatičnim i nasilnim događajima. 

Godine 1979. je na Grenadi izveden marksistički puč prilikom koga je Scoon nakratko pritvoren. Scoon je, međutim, brzo našao zajednički jezik s vođom pučista i novim premijerom Mauriceom Bishopom, nagovorivši ga da zadrži državnopravne veze s Ujedinjenim Kraljevstvom i njegov položaj generalnog guvernera, zbog čega je Grenada tada postala jedna od rijetkih komunističkih država s monarhijskim državnim uređenjem. Godine 1983. su Bishopa svrgnuli i ubili radikalni marksisti, prilikom čega je Scoon ponovno pritvoren. To je američkoj vladi pod predsjednikom Ronaldom Reaganom pružilo povod za vojnu invaziju Grenade prilikom koje je marksistički režim svrgnut. Scoona su tom prilikom iz kućnog pritvora pustili američki mornarički specijalci te je, kao jedini međunarodno priznati predstavnik vlasti, imenovao Nicholasa Braithwaitea za novog premijera. 

Scoon je mjesto generalnog guvernera napustio 1992. godine. Svoj mandat je opisao u autobiografskoj knjizi *Survival for Service*.
**Panzer general II** je strateška kompjuterska igra iz 1997. godine.

Popularnost
-----------

Ova igra je napravljena kao nasljednik popularne potezne strategije Panzer general I iz 1994. godine. Tvorac igre je bila tvrtka Strategic Simulations, Inc (SSI). **Panzer general II** je bila najbolje prihvaćena igra iz serije general strategija ove softwerske kuće. Tijekom 2000. godine kada je časopis PC Gamer pravio popis najboljih igara svih vremena ova se popela na visoko 44 mjesto.

Način igranja
-------------

Na samom početku igre igrač mora izabrati koju će kampanju voditi. Izbor se u godini izdavanja nalazio u pet mogućnosti koje su bile:

* Kampanja Blitzkrieg od 1938. godine pa sve do njemačke pobjede u ratu ili 1945 godine.
* Kampanja Defending Reich nakon što je postalo očito da Njemačke neće dobiti rat igrač se trebao izborio za dobre mirovne uvjete
* Kampanja SAD kojom se trebalo osloboditi Europu
* Kampanja Velike Britanije kojom se kao i američkom trebalo osloboditi Europu.
* Kampanja SSSR tijekom koje se trebalo obraniti domovinu i potom osvojiti Berlin

Tijekom igre najprije strana koja ima napadačku zadaću povlači prvi poteze, dok druga strana to može samo promatrati. Potom drugi igrač povlači svoje poteze. Završni cilj oba igrača je da osvoje jedan od drugog točno određene točke na karti čime igra završava. Ako taj cilj nije ispunio niti jedan od protivnika tada se bitka uvijek smatra porazom ljudskog igrača. Sveukupno broj tih rundi zavisi od scenarija do scenarija. Sveukupno grupa tih scenarija čini jednu kampanju koja da bi se završila mora proći bez i jednog poraza. Pojedinačne scenarije je inače moguće igrati i putem interneta protiv ljudskog protivnika što je te 1997. godine igri uvećalo popularnost. Način igranja se svodi na činjenicu kako je potrebno osim osvajanja strateških točaka, osvajati i nevažna sela kako bi se dobivao novac za kupovanje nove vojne opreme, nadoknađivanje gubitaka u trenutačnoj ili modernizaciju. Ta modernizacija je nužna pošto igrač 1938 godine počinje s tenkovima Panzer I i Panzer II koji teško da mogu pobjediti pješadiju, da bi 1945 godine stigao do gotovo neuništivih Tigar II ili IS-2 tenka. Potpuno identična situacija je s zrakoplovstvom, topovima, protutenkovskom ili protuzračnom obranom.

Sadašnjost
----------

Fanovi ove igra bez obzira na njenu starost od nje nisu odustali tako da su tijekom godina dodavali razne zakrpe kojim se poboljšala grafika i količina kampanja. Posljednja velika besplatna zakrpa je iz kraja 2005. godine kojom se igri uspješno dodala još koja godina života. 

Popis država koje vojne snage se može danas voditi u kampanjama kojih ima više od 50 s možda i više od 500 borbi su:

* Jugoslavija
* NDH
* Bugarska
* Čehoslovačka
* Finska
* Mađarska
* Poljska
* Rumunjska
* Španjolska
* Slovačka
* Njemačka
* SSSR
* SAD
* Velika Britanija
* Francuska
* Italija
* Turska
* Portugal

Vanjske veze
------------

* adlerkorps Arhivirano 2016-11-01 na Wayback Machine-u - Web adresa s kojega se mogu skinuti sve zakrpe i kampanje.
* Builders Paradise Arhivirano 2006-10-22 na Wayback Machine-u Web adresa za skidanje zemljopisnih karti za scenarije.
* Panzer General II Download
**Lidija Bajuk** (Čakovec, 23. studenog 1965.), hrvatska pjesnikinja i kantautorica, jedna od vodećih ličnosti hrvatske *etno* glazbe. Rođena u Čakovcu, ali zbog razvoja karijere preselila je u Zagreb. Članica je Društva hrvatskih književnika i i Hrvatske zajednice samostalnih umjetnika.

Životopis
---------

### Rano doba

Lidija Bauk je usvojoj ranoj mladosti svirala violinu u glazbenoj školi, a sa gitarom se prvi puta srela kod svoje prijateljice koju je njezin bratić učio svirati. Nakon toga je u svom podrumu našla staru očevu gitaru na kojoj je napravila svoje prve glazbene korake, dok je novu gitaru dobila za svoj rođendan nakon što je imala saobračajnu nesreću. Dok je ležala u bolnici posudila je gitaru od prijateljice i čitavo vrijeme svirala u ležećem pložaju. Nakon povratka iz bolnice čekala ju je nova gitara koja je bila Proskurnjakov rad. 

### Glazbena karijera

Svoju glazbenu karijeru počinje kao predizvođač na koncertima američkih glazbenika poput Johna Mayalla (Ljubljana, Čakovec i Beograd 1987.) i Joan Baez (u Ljubljana i Zagreb 1989.). Objavljuje svoja četiri samostalna etno albuma *Zora-djevojka* (1997.), *Kneja* (1999.), *Tira les* (2001.) i kantautorski *Luna* (2005.).

Pored glazbenih albuma, napisala i nekoliko značajnih knjiga iz područja: etnologija i narodni običaji. Najpoznatije djelo nosi naslov **Kneja**, a koristi se kao dodatna literatura na studiju etnologije.

Međimurska narodna pjevačica Elizabeta Toplek (poznatija kao kultna Teta Liza) često ističe vrijednost Lidijina izričaja, posebno u današnje vrijeme kad se mnogo toga prodaje kao etno.

29. lipnja 2002. održava samostalni glazbeni nastup podrške u programu Gay Pride-a, na Zrinjevcu netom nakon bačenog suzavca. Lidija je gostovala na više kompilacijskih i autorskih albuma, a njezina diskografija bilježi četiri samostalna albuma.

Piše za hrvatski tjednik za kulturu Hrvatsko slovo.

Diskografija
------------

* *Zora-djevojka* (1997.)
* *Kneja* - LP (1999.)
* *Tira les* (2001.)
* *Luna* (2005.)

Bibliografija
-------------

* "Osmijeh je moja najbolja obrana" - pjesme (1991.)
* "Besput" - pjesme (1992.)
* "Razgovor s tišinom" - haiku (1995.)
* "Z mojga srca ružica" - bajkovite priče (1995.)
* "Vučica" - pjesme (1999.)
* "Kneja" - bajkovite priče (1999.)
* "Sandale na vodi" - pjesme (2000.)
* "Kneja - Vilinska šuma" - zbirka priča (2002.)

Izvori
------

1. ↑  lidijabajuk.com - Biografija Lidije Bauk
2. 1 2  dopmagazin.com Arhivirano 2008-11-16 na Wayback Machine-u - Intervju sa Lidijom Bauk, osvrt od 27. lipnja 2005.g. 12:39 h
3. ↑  Lidija Bajuk: Dnevnik. 7.-13. X. Potrudimo se očuvati najveće vrijednosti hrvatske tradicije, Hrvatsko slovo, petak, 18. studenoga 2011. str. 7.

Vanjske poveznice
-----------------

* Lidija Bajuk - koncerti
* Društvo hrvatskih književnika

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 62778587
* LCCN: n00065487
* ISNI: 0000 0000 1970 9707
* GND: 1124415130
* MusicBrainz: 9933970c-f938-4870-9152-5c1dfdb71b90
* NKC: js20211120018
* NSK: 000016791

 |
Koordinate: 41° 17′ 03" SGŠ, 22° 27′ 42" IGD

**Miletkovo** (mak. *Милетково*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Miletkovo je naselje u okviru opštine Đevđelija.

Prirodni uslovi
---------------

Miletkovo je smešteno u jugoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Đevđelije, selo je udaljeno 20 kilometara severno.

Selo Miletkovo se nalazi u istorijskoj oblasti Bojmija. Selo je na desnoj obali Vardara, u istočnom podnožju planine Kožuf, na približno 90 metara nadmorske visine. Istočno od naselja je ravnica, a zapadno se izdižu brda.

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Miletkovo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 117 stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju su etnički Makedonci.

Pretežna veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* gevgelija.gov.mk Zvanična stranica opštine Đevđelija

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Đevđelija |
| --- |
| **Đevđelija** • 
Bogorodica • 
Gabrovo • 
Davidovo • 
Kovanci • 
Konjsko • 
Mojin • 
Miletkovo • 
Miravci • 
Mrzenci • 
Negorci • 
Novo Konjsko • 
Petrovo • 
Prdejci • 
Sermenin • 
Smokvica • 
Huma |  |
**Misisagaikaniwininiwak** (Mille Lac Chippewa, Mille Lacs Chippewa, Misi-zaaga’igani Anishinaabeg; Ponegdje i Misisagaikaoiwininiwak), banda Chippewa Indijanaca sa jezera Mille Lacs u Minnesoti. Njihovo glavno selo Sagawamick nalazilo se na južnoj obali jezera i imalo je oko 300 stanovnika i oko 30 wigwama u svibnju 1900. U blizini sela nalazi se oko 60 humaka koji su mdewakantonskog porijekla (Hodge), plemena koje je sredinom 18. stoljeća protjerano od Chippewa, a koje danas oni koriste za obavljanje svojih potreba. Današnji rezervat prostire se na 61,000 akera i ima preko 1,000 stanovnika .

Zajednice
---------

Aazhoomog (Lake Lena, MN), Asiniganiing (Sandstone, MN), Chi-minising (Isle, MN), Gaa-Mitaawangaagamaag (Sandy Lake, MN), Gaa-zhiigwanaabikookaag (Hinckley, MN), Minisinakwaang (East Lake, MN), Misi-zaaga’iganiing (Mille Lacs, MN), Ne-zhingwaakokaag (Pine City, MN), Neyaashiing (Vineland, MN) .

Izvori
------

1. ↑  Mille Lacs Band of Chippewa Indians
2. ↑  Anishinaabe communities in the United States and Canada[*mrtav link*]
**LIBRIS** (*Library Information System*) je švedski nacionalni katalog koji vodi Nacionalna knjižnica Švedske u Stockholmu. Nudi mogućnost besplatnog pretraživanja informacija o 6,5 milijuna knjiga, časopisa, članaka, mapa, plakata, tiskane glazbe, elektronskih resursa itd. Osim bibliografskih zapisa, po jedan za svaku knjigu ili publikaciju, LIBRIS sadrži i normativnu kontrolu o autorima: za svaku osobu navodi se zapis koji povezuje ime, datum rođenja i zanimanje s jedinstvenim identifikacijskim brojem koji se koristi kao autorizacijska datoteka za osobna imena izvan Švedske.

Upotreba baze podataka LIBRIS
-----------------------------

Normativna kontrola omogućuje nam otkrivanje bibliografskih i normativnih podataka i pronalaženje svih djela autora pod svim oblicima imena pod kojima ista osoba objavljuje. Jer ponekad se u publikaciji pojavljuje objavljivanje autorskog imena (ili pseudonima), koje nije identično s onim imenom koje se najčešće pojavljuje na njegovim djelima. Identifikator LIBRIS rješava problem poteškoće u prepoznavanju određenog autora uzrokovan i činjenicom da se neka osobna prezimena mogu formalno promijeniti npr. nakon vjenčanja. Katalog knjižnice pruža pregled knjižničnih materijala i organizira se prema svojoj funkciji, koja potječe od specifičnih korisničkih potreba. Zadatak autorskog knjižničnog kataloga je da se u njemu sva djela jednog autora pokažu na jednom mjestu, bez obzira na ime kojim je potpisao svoj rad.

Vidi još
--------

* Virtualna međunarodna normativna datoteka (VIAF)
* Bibliotečna klasifikacija

Eksterni linkovi
----------------

* Nacionalna knjižnica Švedske: LIBRIS. - službena web stranica