recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Za za remake serije koja je prikazan 2007. godine, vidite članak Bionic Woman (2007 TV serija).

***The Bionic Woman*** je američka science fiction TV serija koja je predstavljala spin-off popularne TV-serije *The Six Million Dollar Man*. Naslovnu ulogu je tumačila Lindsay Wagner kao Jaime Sommers, profesionalna tenisačica koja je teško ozlijeđena u padobranskoj nesreći, a nakon toga pomoću bioničkih kiruških implanata pretvorena u kiborga sa superiornom snagom, brzinom i sluho u odnosu na normalne ljude. 

Serija se originalno emitirala na programu ABC-a od 1976. do 1977. godine, da bi je NBC prikazivao od 1977. do 1978.

Godine 2007. je snimljena nova serija pod nazivom *Bionic Woman*.

Pregled
-------

Jaime Sommers se kao lik prvi put pojavila 1975. godine u dvodijelnoj epizodi serije *The Six Million Dollar Man* pod nazivom "Bionic Woman". Ona je bila stara ljubav protagonista Seana Austina, a veza, obnovljena nakon Austinovog povratka u rodni grad, je prekinuta padobranskom nesrećom. Austin je uspio svoje pretpostavljene nagovoriti da Sommers podvrgnu istom bioničkom postupku. Međutim, Sommersino tijelo je, za razliku od Austinovog, odbacilo bioničke implante i ona je umrla.

Producenti serije su ubrzo nakon epizode shvatili da je lik Jaime Sommers izuzetno popularan, te su odlučili ne samo da ga "ožive" kroz zamrzavanje nego i da mu daju vlastitu seriju, čije je emitiranje započelo početkom 1976. godine.

Sommers je tako i sama postala tajni agent OSI, živeći pod krinkom učiteljice u gradu Ojai u Kaliforniji. Kao i Austin, i ona je koristila svoje bioničke mogućnosti - veću brzinu, fizičku snagu i superioran sluh - kako bi se borila protiv kriminalaca, terorista i ludih znanstvenika. Sommers i Austin su često surađivali, odnosno preko crossovera bili likovi u partnerskim serijama, ali je njihov odnos bio na čisto poslovnoj bazi. Sommers je, naime, kao sporedni efekt bioničke procedure, dobijala napade glavobolje svaki put kada bi se sjetila ili pokušala sjetiti ljubavne prošlosti sa Austinom.

Serija se, isto kao i *Six Million Dollar Man*, prestala snimati 1978. godine. Oba glavna lika su se, međutim, ponovno pojavila u zajedničkom nastvaku, odnosno tri televizijska filma - *The Return of the Six Million Dollar Man and the Bionic Woman* (1987), *Bionic Showdown* (1991) i *Bionic Ever After?* (1994).

Eksterni linkovi
----------------

* The Bionic Wiki,  eksterni wiki
* *The Bionic Woman* na sajtu IMDb (pilot-film)
* *The Bionic Woman* na sajtu IMDb (series)
* *The Bionic Woman* na TV.com
* The Single, Working Women of 1970s Television: The Bionic Woman Arhivirano 2008-05-09 na Wayback Machine-u
**Vasilij Aleksandrovič Kudinov** (ruski: Василий Александрович Кудинов; Iljinka, 17. veljače 1969. – Astrahan, 11. veljače 2017.) je bio sovjetski i ruski rukometaš i reprezentativac koji je igrao na poziciji lijevog vanjskog.

Profesionalnu karijeru započeo je 1987. godine u klubu Dinamo Astrahan, gdje je igrao do 1993. godine. Tada prelazi u francuski US Ivry HB, gdje je proveo četiri godine i, uz jedno nacionalno prvenstvo i kup, došao do polufinala EHF-ovog Kupa pobjednika kupova 1997. godine. Na kraju te sezone seli u Njemačku, prvo u VfL Hameln, a onda 2000. godine u SC Magdeburg, s kojim će postati njemački prvak i osvojiti EHF Kup. Na kraju iste sezone prelazi u japanski klub Honda Suzuka, gdje igra do 2004. godine i osvaja tri naslova prvaka; godine 2004. se vraća u Astrahan. Nakon jedne sezone, Kudinov se 2005. povukao u mirovinu.

Njegova reprezentativna karijera započela je 1990. godine u reprezentaciji Sovjetskog Saveza, a nastavila se 1992. godine kroz ZND, odnosno Ujedinjeni tim na Olimpijskim igrama, a završila je igranjem za Rusiju. Kudinov je bio dio legendarne ruske generacije koja je postala europski (1996.), dvostruki svjetski (1993. 1997.) i dvostruki olimpijski (1992. kao Ujedinjeni tim, 2000.) prvak, a 1994. godine je s 50 golova bio prvi najbolji strijelac u historiji EHF Eura.

Umro je 11. veljače 2017. u Astrahanu, šest dana prije 48. rođendana.

Njegov sin, Sergej, također je profesionalni rukometaš i ruski reprezentativac.

| * p
* r
* u
Najbolji strijelci EHF Eura |
| --- |
| 
1994: Rusija Kudinov • 
1996: Njemačka Knorr • 
1998: Češka Filip • 
2000: Ukrajina Velikij • 
2002: Island Stefánsson • 
2004: Hrvatska Džomba • 
2006: Slovenija Rutenka • 
2008: Danska Christiansen / Hrvatska Balić / Francuska Karabatić • 
2010: Češka Jícha • 
2012: Severna Makedonija Lazarov • 
2014: Španija Cañellas • 
2016: Španija Rivera • 
2018: Češka Zdráhala • 
2020: Norveška Sagosen • 
2022: Island Magnússon
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 1126154380947530290694

 |
Koordinate: 41° 19′ 03" SGŠ, 22° 41′ 29" IGD

**Buluntulija** (mak. *Buluntuli*, tur. *Buluntulu*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Buluntulija je naselje u okviru opštine Valandovo.

Prirodni uslovi
---------------

Buluntulija je smeštena u jugoistočnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Grčkom (6 km istočno od sela). Od najbližeg grada, Valandova, naselje je udaljeno 15 kilometara istočno.

Naselje Buluntulija se nalazi u istorijskoj oblasti Bojmija. Naselje je položeno u južnoj podgorini planine Belasice, na približno 440 metara nadmorske visine. 

Mesna klima je izmenjena kontinentalna sa značajnim uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Buluntulija je prema poslednjem popisu iz 2002. godine bila bez stanovnika.

Većinsko stanovništvo u naselju bili su Turci, a pretežna veroispovest mesnog stanovništva islam.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.valandovo.gov.mk Zvanična stranica opštine Valandovo

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Valandovo |
| --- |
| **Valandovo** • 
Ajranlija • 
Arazlija • 
Bajrambos • 
Balinci • 
Baraklija • 
Bašalija • 
Bašibos • 
Brajkovci • 
Buluntulija • 
Vejselija • 
Gradec • 
Grčište • 
Dedeli • 
Đulelija • 
Josifovo • 
Kazandol • 
Kočulija • 
Marvinci • 
Pirava • 
Plavuš • 
Prsten • 
Rabrovo • 
Sobrija • 
Tatarlija • 
Terzelija • 
Udovo • 
Čalaklija • 
Čestevo |  |
Za druge opsade Carigrada, vidite članak Opsada Carigrada.

**Druga arapska opsada Carigrada** se odigrala od 717. do 718. te je predstavljala kulminaciju bizantsko-arapskih ratova, odnosno konačni pokušaj Arapa da pod Omejadskim Kalifatom unište Bizantsko Carstvo osvajanjem njegove prijestolnice Konstantinopola (Carigrada). Pokrenuta je više od četiri decenije nakon prve neuspjele opsade, odnosno u trenutku kada je Bizant bio značajno oslabljen unutrašnjim sukobima i stalnim nasilnim smjenama careva. Arapske snage je vodio daroviti vojskovođa Maslama ibn Abd al-Malik, koji se prije toga istakao uspješnim osvajanjima bizantskih uporišta u Maloj Aziji; njegove snage su bile podržane snažnom mornaricom koja se probila u Mramorno more, te je Carigrad u ljeto 717. bio opkoljen sa kopna. Carigradski bedemi su se, međutim, pokazali previše snažnim za kopneni napad, a dugotrajna opsada, uključujući zimu i bolesti, su iscrpile napadače. Bizantincima su, pak, u pomoć stigli Bugari pod kanom Tervelom koji su Arape udarili u leđa; kombinacija bugarskih napada s kopna, i bizantskog korištenja grčke vatre u kome je potpuno uništena arapska flota je prisilila Arape da se u ljeto 718. povuku. Iako će Arapi nakon opsade nastaviti ofanzive i preotimanja bizantskih teritorija, druga opsada Carigrada se tradicionalno smatra prekretnicom bizantsko-arapskih ratova; ona se zajedno sa bitkom kod Poitiersa smatra početkom kraja muslimanskih osvajanja, odnosno zaustavljanjem arapsko-muslimanskih pokušaja da osvoje ranosrednjovjekovnu Evropu.

Izvori
------

1. ↑  George C. Kohn, *Dictionary of Wars*, (Infobase Publishing, 2007), 136.
2. ↑  Stanley Sandler, *Ground Warfare: An International Encyclopedia*, Vol.1, (ABC-CLIO, 2002), 140.
3. ↑  McCormick, M. (2001). *Origins of the European Economy: Communications and Commerce, A.D. 300-900*. New York: Cambridge University Press. str. 412. ISBN 0521661021.

Literatura
----------

* R.G. Grant, *Battle: A Visual Journey Through 5,000 Years of Combat* (DK Publishing Inc. New York, 2005), p. 74
* Jonathan Harris, *Constantinople: Capital of Byzantium* (Hambledon/Continuum, 2007), pp. 49-50. ISBN 978 1847251794
* Stephen Turnbull, *The Walls of Constantinople, AD 324–1453*, Osprey Publishing, ISBN 1-84176-759-X.
* Khalid Yahya Blankinship, *The End of the Jihad State* (2003)
* John Julius Norwich, *A Short History of Byzantium* (Penguin, 1995), p. 110
**Leeuwarden** (zapadnofrizijski: *Ljouwert*) je glavni grad nizozemske provincije Friesland. Grad prema podacima iz 2019. ima 92.760 stanovnika.

Geografija
----------

Leeuwarden leži na sjeveru Nizozemske, na križanju kanala Harinxma i Dokkumer Ee.

Historija
---------

Leeuwarden se formirao u ranom srednjom vijeku kao luka na Middelzeeu, nekadašnjem plitkom estuariju koji je isušen još u 13. vijeku. Status grada dobio je 1435. godine, a od 1504. postao je prijestolnica Frizije. Od 1582. do 1747. grad je bio rezidencija frizijskih vladara dinastije Oranje-Nassau, predaka današnje nizozemske kraljevske porodice. Leeuwarden je od 16. do 18. vijeka bio poznati centar zlatarstva i svilarstva, a i danas je privredni centar Frieslanda.

Znamenitosti
------------

Najveće znamenitosti Leeuwardena su renesansni Kanselarij, palača koja je orginalno bila sjedište frizijske vlade i suda, stara tržnica Waag iz 1598. godine, Gradska vijećnica (Stadhuis) iz 1724. i nedovršeni zvonik Oldehove, crkve sv. Bonifacija iz 1529. godine, visok 40 metara i blago nagnut poput onog u Pisi. Grad ima i brojne muzeje od kojih su najznačajniji Muzej Frizije (Fries Museum), ujedno najveći provincijski muzej u državi, u kom se pored stalnog postava održavaju i brojne kvalitetne izložbe. Također, tu je i Muzej Princessehof koji izlaže keramičku orijentalnu umjetnost, te Muzej Pier Pander u kom su izložena djela tog kipara.

Privreda
--------

Leeuwarden je značajni željeznički čvor i poznato tržište stoke (Frieslandhal). Centar je kraja u kom se proizvode velike količine mlijeka, a ima i brojne pogone za njegovu preradu. Grad je i veliki administrativni, obrazovni i financijski centar.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Leeuwarden*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 19. 1. 2014.

Vanjske veze
------------

***Leeuwarden*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada ()
* *Leeuwarden* na portalu Encyclopædia Britannica ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 246095857
* LCCN: n78095681
* GND: 4074085-7
* BNF: cb11954952k (podaci)
* NKC: ge516038

 |
Dvodimenzionalna analogija zakrivljenosti prostor–vremena.
**Hermann Minkowski** (Aleksota, danas dio Kaunasa, 22. lipnja 1864. – Göttingen, 12. siječnja 1909.), njemački matematičar i fizičar. Doktorirao je (1885.) na Sveučilištu u Königsbergu (danas Kalinjingrad). Bio je profesor na sveučilištima u Bonnu, Kalinjingradu, Zürichu i Göttingenu. Bavio se problemima matematičke fizike. Razvio je geometrijsku metodu rješavanja problema iz teorije brojeva. Najznačajniji mu je rad *Prostor i vrijeme* (njem. *Raum und Zeit*, 1907.), u kojem je dao geometrijsko objašnjenje kinematike posebne teorije relativnosti. Po njem se četverodimenzionalni prostor događaja posebne teorije relativnosti prostor–vrijeme često naziva prostor Minkowskoga. Po njem su nazvani krater na Mjesecu (Minkowski (krater)) i planetoid (12493 Minkowski).

Einsteinova teorija gravitacije
-------------------------------

*Glavni članak: Opća teorija relativnosti*
Tretirajući vrijeme kao varijablu ekvivalentnu prostornim varijablama, Einstein je, slijedeći put što ga je pokazao Hermann Minkowski, izgradio pojam četverodimenzionalnoga prostora – prostorno vremenskoga kontinuuma. Geometriju takva prostora određuje materija, a gravitacija je samo posljedica geometrije fizikalnoga prostora. Drugim riječima, gravitacija je samo posljedica činjenice da kontinuum prostor - vrijeme nije ravan, nego zakrivljen. Čestica materije ubačena u svemir ne bi se gibala po pravcu, kako to traže Newtonove jednadžbe, nego po takozvanoj geodetskoj liniji, koja fizički predstavlja (vremenski) najkraću stazu između bilo kojih dviju točaka u svemiru. Zrake svjetlosti također se ne šire pravocrtno, nego se i one ponešto savijaju u gravitacijskom polju (gravitacijske leće).

Izvori
------

1. ↑   **Minkowski, Hermann**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2019.
2. ↑   "Tehnička enciklopedija", glavni urednik Hrvoje Požar, Grafički zavod Hrvatske, 1987.
**Čamoro jezik** (čam. *Finu' Chamorro* ili *Chamoru*; ISO 639-3: cha), jezik naroda Čamoro (Čamoroi) sa otoka Guam i dijelom na Sjevernomarijanskim Otocima. Govori ga preko 76.000 ljudi, od čega 62,500 na Guamu (1991 Bender and Rehg) i 14,205 na Sjevernomarijanskim Otocima (1990), uglavnom na Saipanu i nešto na ostalima Rota (1,502; 1990), i Tinian (1,231; 1990). 

Čini zasebnu skupinu unutar malajsko-polinezijskih jezika.

Primer teksta
-------------

Član 1 Univerzalne deklaracije o ljudskim pravima

```
Todo taotao siha man mafanago libertao yan pareho gi dignidad yan derecho siha, 
man manae siha hinaso yan consiencia yan debe de ufatinas contra uno yan otro gi 
un espiritun chumelo.

```

### Osnovni izrazi

* Guahan - Guam
* Si Yu'os ma'ase - hvala
* Hafa adai - zdravo

WikipediaWikipedia
***Čamoro jezik*** nа Wikipediji

Izvori
------

1. ↑  Chamorro

* Rafael Rodríguez-Ponga. *Del español al chamorro: Lenguas en contacto en el Pacífico*. Madrid, 2009, Ediciones Gondo, www.edicionesgondo.com
**Pietro Ciscutti** (Maniago kraj Udina, 18. februara 1822. – Pula, 17. januara 1890.), puležanski graditelj, poduzetnik, filantrop.

Rođen je 1822. godine, a s dvadeset godina dolazi u Pulu gdje u početku radi kao kovač. Ubrzo širi područje svoga rada te otvara privatnu ljevaonicu i dobiva posao izrade metalnih konstrukcija za hale ratne luke u Puli. Bavio se obnavljanjem i izgradnjom novih kuća koje je prodavao ili iznajmljivao. Dio novca koji je zaradio uložio je u Pulu, grad u kojem je živio.

Kupivši skoro ruševnu kuću kraj crkve Gospe od Milosrđa (*Chiesa di Madonna della Misericordia*), napravio je u njoj prvo pulsko kazalište *Teatro Nuovo* (Novo kazalište). Porastom broja stanovnika Teatro Nuovo postaje premalo kazalište za Pulu pa odlučuje graditi potpuno novu zgradu. Ovo novo kazalište zvalo se *Politeama Ciscutti*, a danas se u njemu nalazi Istarsko narodno kazalište. Politeama Ciscutti izgrađena je 1871. godine što je dvadesetak godina prije kazališta u Rijeci, Splitu i Zagrebu. Primalo je 800 gledalaca.

Danas u Puli jedna ulica koja vodi prema kazalištu koje je svojim novcem izgradio Ciscutti nosi naziv njemu u čast.

Više informacija
----------------

* Istarsko narodno kazalište
**Rio Grande** je grad od 193,020 i općina od 212,881 stanovnika. na jugu Brazila

Geografske karakteristike
-------------------------

To je najstariji grad u Saveznoj državi Rio Grande do Sul koji se nalazi na krajnjem jugu Lagune Patos, na poluotoku pored urugvajske granice i izlaza na Atlantski ocean.udaljen 204 km južno od administrativnog centra Porto Alegra.

Historija
---------

Luka
Današnji grad je osnovan 1737. kao vojnički garnizon da spriječi dalnji prodor Španjolaca na sjever.
Do 1751. je toliko narastao da je dobio status vile pa je i nazvan *Vila do Rio Grande de São Pedro*. Kao takav je 1760. postao administrativni centar nove Kapetanije Rio Grande de São Pedro. 
Ali su se sukobi između Portugala i Španjolske, oko teritorija na jugu nastavili, pa su ga 1751. Španjolci zauzeli i držali pod svojom vlašću do 
1776. kad su ga Portugalci ponovno zauzeli. 
Za vrijeme okupacije administracija kapetanije je 1773. premještena u Porto Alegre.

Vila do Rio Grande de São Pedro je 1835. dobila status grada i novo ime Rio Grande. 
Iste godine je vraćena administracija iz Porto Alegra pa je do 1845 bio prijestolnica carske provincije.
Kad je provincijska administracija definitivno premještena u Porto Alegre, izgubio je političku važnost, ali je nastavio živjeti kao velika oceanska luka.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „Rio Grande Municipality in Rio Grande do Sul" (engleski). City Population. Pristupljeno 06.01.2024.
2. 1 2 3 4 5  „Municipality in Rio Grande do Sul" (engleski). City Population. Pristupljeno 06.01.2024.
3. 1 2 3  „*Rio Grande, Cidade Histótica*" (portugalski). Prefeitura Municipal do Rio Grande. Pristupljeno 06.01.2024.

Vanjske veze
------------

***Rio Grande, Rio Grande do Sul*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Prefeitura Municipal do Rio Grande* (službene stranice) ()
Stranica iz najstarijeg prepisa (1348)
**O pismenima** (starosl. О писмєньхъ) je staroslovenski traktat s kraja 9. veka koji je napisao anonimni autor, poznat pod pseudonimom Crnorizac Hrabri (Hrabri Monah). Crnorizac u spisu prenosi da Stari Sloveni pre Kirila i Metodija nisu imali knjiga, već su se koristili crtama i rezama. Nakon primanja hrišćanstva, upotrebljavali su grčka i rimska slova „bez ustrojenja", sve dok im Konstantin Filozof (Kiril) nije sastavio azbuku:

> Прѣждє оубѡ словѣнє нє имѣхѫ книгъ, нѫ чрътами и рѣзами чьтѣхѫ и гатаахѫ, погани сѫщє. кръстившє жє сѧ, римъсками и гръчьскыми писмєны нѫждаахѫ сѧ (писати) словѣнску рѣчь бєз оустроєниа ... ащє ли въпросиши словѣнскыꙗ букарѧ глаголѧ кто вы писмєна створилъ єсть или книгы прѣложилъ, то вьси вѣдѧть. и отвѣщавшє рєкѫть. святыи костантинъ философъ, нарицаємыи кирълъ. тъ намь писмєна створи и книгы прѣложи. и мєѳодиє братъ єго.
> 
> – Чръноризьць Храбръ, *О писмєньхъ*

> Prije Slaveni ne imahu knjiga, nego crtama i rezama čitahu i gatahu, budući pagani. Krstivši se, rimskim i grčkim pismenima prinuđahu se (pisati) slovensku riječ bez ustrojenja ... A ako zapitaš pismene slovenske govoreći ko vam je slova načinio ili knjige preveo, to svi znaju. I odgovorivši reći će: sveti Konstantin Filozof, zvani Ćiril, taj nam i slova načini i knjige prevede. I Metodije, brat njegov.
> 
> – Crnorizac Hrabar, *O pismenima*

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **O pismenima** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

Vanjske veze
------------

* О писменехь

1. ↑  Černorizec Hrabr, O pismenehь Arhivirano 2009-06-02 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 24. 4. 2013.
Spomenik srpanjskim žrtvama
**Srpanjske žrtve** je naziv za žrtve pokolja koji se zbio 29. 7. 1845. godine u Zagrebu prilikom protumađaronskih prosvjeda.

Povijest
--------

Na pripremama skupštine zagrebačke županije 1845. godine krivotvoreni su potpisi, kako bi bilo više mađarona a manje narodnjaka. Kraljevom naredbom popis plemića za skupštinu napravljen je prema onim iz 1835. godine, što je također išlo na ruku mađaronima. Skupština je počela s radom 28. 7. dan kasnije, 29. 7. 1845. na Trgu svetog Marka u Zagrebu oko 19 sati oficir je ranio Mirka Bogovića, potom su vojnici zapucali na zapovijed pukovnika. Poginulo je 10 (15) ljudi te ranjeno tridesetak ljudi. Prvi hitac ispaljen je iz kuće mađaronskog odvjetnika Tadije Ferića koja se nalazila na kutu Trga svetog Marka i Mletačke ulice.

Na pogrebu srpanjskih žrtava se okupilo mnoštvo naroda te su demonstrirali odlučnost u borbi protiv mađarskog hegemonizma u Hrvatskoj. Žrtve su pokopane na Jurjevskom groblju, a potom premještene na Mirogoj.

Izvori
------

1. ↑  Hrvatski narodni preporod, Zora, Matica hrvatska, Zagreb, 1965. str. 57
45°53′33″N 16°18′38″E﻿ / ﻿45.89250°N 16.31056°E﻿ / 45.89250; 16.31056

Zračni koridori iznad Hrvatske 1976. i prikaz rute leta **BA 476** (crveno) i **JP 550** (zeleno)
Grob nekih od poginulih putnika na zagrebačkom Mirogoju
**Zrakoplovna nesreća iznad Vrbovca** pokraj Zagreba dogodila se 10. rujna 1976. godine. To je najveća i najteža zrakoplovna nesreća koja se dogodila u hrvatskom zračnom prostoru i jedna od većih u svijetu. Nesreća se dogodila kada se zrakoplov British Airwaysa Hawker Siddeley Trident 3B, na letu 476 s londonskog aerodroma Heathrow prema zračnoj luci Yeşilköy, Istanbul, sudario u zraku sa zrakoplovom Inex-Adria Avioprometa Douglasom DC-9  na letu 550 sa splitske zračne luke prema zračnoj luci Köln-Bonn (tadašnja Zapadna Njemačka). Nesreća se dogodila u 11:14 sati, a poginulo je svih 176 putnika i članova posade obaju zrakoplova.

Izvori
------

* () Završno izvješće o nesreći (9/1982)( Arhivirano 2012-06-02 na Wayback Machine-u) - 2. istražna komisija Saveznog odbora za prijevoz i telekomunikacije
	+ Annexes( Arhivirano 2012-06-02 na Wayback Machine-u)
* () izvješće o nesreći (5/1977)( Arhivirano 2012-06-02 na Wayback Machine-u) - Savezno izvršno vijeće - Savezna uprava za civilnu zračnu plovidbu Savezni komitet za promet i veze
	+ Annexes( Arhivirano 2012-06-01 na Wayback Machine-u)
* *Razvoj tehnologije povećao sigurnost u zraku*, Vjesnik, 9. rujna 2006.
* ((en)) Izvješće Aviation Safety Network za let British Airways 476
* ((en)) Izvješće Aviation Safety Network za let Inex-Adria Avropromet 550

***Zrakoplovna nesreća kraj Zagreba 1976.*** na Wikimedijinoj ostavi
**Mecklenburg** je ime sjevernonjemačke dinastije, koja je od srednjeg vijeka do 1918. vladala 
Mecklenburgom, a od 1364. do 1389. i Švedskom, kad je nijihov predstavnik Albert (1384. - 1412.) bio švedski kralj.

Historija
---------

Dinastiju je osnovao Pribislav knez Bodrića - zapadnoslavenskog plemenskog 
saveza, koji se preobratio na kršćanstvo i 1167. postao vazal saksonskog vojvode 
Heinricha Lava i kao nagradu za to dobio pravo da kao leno zadrži Mecklenburg sa titulom 
vojvode. Porodica mu se tokom vremena potpuno germanizirala tako da se vode kao Nijemci.

Vojvode od Mecklenburga su 14. vijeku počele zahtjevati švedski tron na osnovu toga što su dvije žene skandinavskih
monarha bile iz njihove porodice. Naročito su inzistirali na pravu na norveški tron jer je to bilo jedino skandinavsko kraljevstvo u kojem je pravo na tron bilo isključivo - nasljedno, i nije ovisilo o izboru. 

Na kraju im je to uspjelo u Švedskoj, gje je Albertova majka Eufemija Eriksdotter bila žena Magnusa IV Erikssonona kog je Albert svrgnuo s trona.

Albert je zbačen pa se vratio u Mecklenburg i vladao njime, kao vojvoda. Dinastija se tokom vremena podjelila na dvije grane; Mecklenburg-Schwerin i Mecklenburg-Strelitz.

Izvori
------

1. ↑  „*Kingdom of Sweden*" (engleski). European Heraldry. Pristupljeno 02. 09. 2015. [*mrtav link*]
2. ↑   „*Birger Jarl, Ruler of Sweden*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 02. 09. 2015.

Vanjske veze
------------

* The Grand Ducal House of Mecklenburg-Strelitz ()

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Mecklenburg (dinastija)** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Antony Hegarty** je engleski muzičar, poznat kao pevač grupe Antony and the Johnsons.

Biografija
----------

Rođen je u Sussexu, 1971. godine, ali se već 1977. preselio u Amsterdam, a odatle u Californiju 1981.

Kao tinejdžer voleo je britanski synthpop, a posebno izvođače kao što su Mark Almond, Alison Moyet i Boy George.

Godine 1990. seli se na Manhattan, gde završava studije eksperimentalnog teatra na New York University i osniva kolektiv *Blacklips Performance Cult* sa Johannom Constantine.

Prvi album sa grupom, pod nazivom *Antony and the Johnsons*  izdaje 1998. godine. A drugi album *I Am a Bird Now*  osvaja Mercury Music Prize za najbolji album 2005. godine.

Anthony je sarađivao sa Lou Reedom na pesmi *Animal Serenade*. Takođe, sarađivao je i sa Brianom Ferryjem, Halom Willerom i sa Rufusom Wainwrightom. Na poslednjem albumu pevačice Björk, *Volta*, Anthony je sarađivao na dve pesme.

Takođe, Anthony je jedan od muzičara koji su radili na filmu *Leonard Cohen: I'm Your Man* o Leonardu Cohenu.

***Anohni*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 66215020
* LCCN: no2005115054
* ISNI: 0000 0000 4463 5359
* GND: 137656831
* SUDOC: 132609517
* BNF: cb150111206 (podaci)
* BIBSYS: 7025728
* MusicBrainz: 91b67275-db2c-4fc2-b51f-82978aeb5c41
* NLA: 58800265

 |
**Semih Şentürk** (srpskohrvatski: ) (İzmir, 29. travnja 1983.), turski nogometaš i reprezentativac koji trenutno igra za turski klub Fenerbahçe na poziciji napadača.

Svoju nogometnu karijeru započeo je u Fenerbahçe PAF-u, omladinskoj momčadi Fenerbahçea i rano je pokazao svoj talent. Kada se priključio prvoj momčadi Fenerbahçea, nije igrao cijele utakmice, no kada bi ušao, postizao bi, često jako važne, pogotke pri samom kraju utakmice. Ta sposobnost ubrzo mu je donijela status prvotimca. Kada su Ümit Özat i Tuncay Şanlı napustili Fenerbahçe, Semih je postao novi dokapetan momčadi. U sezoni 2007/08, Semih je igrao kao regularni prvotimac i postigao je 17 golova u sezoni čime je izborio poziciju najboljeg strijelca te sezone.

U reprezentaciju je prvi put pozvan 2006. godine, a izbornik Fatih Terim pozvao ga je na EURO 2008. što se pokazalo kao izrazito dobar potez. Prvu utakmicu na EURO-u odigrao je protiv Švicarske, gdje je ušao kao zamjena u 46. minuti, i već 11 minuta poslije poravnao rezultat na 1:1. Kasnije je Turska još i pobijedila. Slično je ponovio i u 1/4 finalu kada u 122. minuti poravnava protiv Hrvatske na 1:1, te uvodi utakmicu u jedanaesterce nakon kojih prolaze u 1/2 finale. U polufinalnoj utakmici potiv Njemačke, gdje je Turska povela 1:0, pa su Nijemci došli na 2:1, Semih je nakon Sabrijeve asistencije lukavo prevario Lehmanna i u 86. minuti postigao pogodak za 2:2, no to nije bilo dovljno jer je Lahm u 90. minuti postigao pogodak za 3:2, koji je Nijemcima osigurao finale, a Turcima ispadanje. No, unatoč porazu, mnogi ovu utakmicu svrastavaju među najljepše na EURO-u.

| * p
* r
* u
Sastav Turske  na  UEFA Euru 2008. |
| --- |
| 1 Rüştü • 2 Servet • 3 Hakan • 4 Gökhan Zan • 5 Emre • 6 Mehmet Topal • 7 Mehmet Aurélio • 8 Nihat • 9 Semih • 10 Gökdeniz • 11 Tümer • 12 Tolga Zengin • 13 E. Güngör • 14 Arda • 15 E. Aşık • 16 U. Boral • 17 Tuncay • 18 C. Kâzım • 19 Ayhan • 20 Sabri • 21 Erdinç • 22 Hamit Altıntop • 23 Volkan • Izbornik: Terim | Turska |
**Volkan Demirel** (Istanbul, 27. listopada 1981.), turski vratar i reprezentativac koji trenutno igra za Fenerbahçe. 

Karijeru je započeo u klubu Kartalspor u kojem je skupio 51 nastup. Godine 2002. prešao je u Fenerbahçe gdje igra i danas, a do sada je skupio 368 nastupa. Debi u novom klubu imao je protiv Samsunspora, a odigrao je i jednu utakmicu za omladinsku momčad Fenerbahçea. 

Uvelike je doprinio uspjehu kluba, kako u domaćoj ligi, tako i u Europi. U četvrtfinalnoj utakmici Lige prvaka 2007/08 protiv Seville, Volkan je obranio čak 3 jedanaesterca tijekom izvođenja istih. Upravo zbog toga ga je UEFA proglasila herojem utakmice, unatoč lošem startu utakmice tijekom kojeg je primio 2 gola u 9 minuta igre.

Međunarodna karijera
--------------------

U reprezentaciju je po prvi put pozvan 2004. a sada redovito igra kao prvi vratar reprezentacije. Na tom mjestu je naslijedio legendarnog Rüştüa Reçbera. Izbornik Fatih Terim pozvao ga je na EURO 2008. gdje je u 3 utakmice primio čak 5 pogodaka, no njegova momčad je prošla u četvrtfinale. U trećem kolu faze po skupinama, protiv Češke, Volkan je u 92. minuti dobio crveni karton zbog guranja Jana Kollera. Tu utakmicu Turska je dobila 3 - 2. Kažnjen je sa jednom utakmicom neigranja, pa ga je u utakmici protiv Hrvatske (koju je Turska pobijedila 3 - 1 nakon izvođenja jedanaesteraca) zamijenio Rüştü Reçber koji je imao nekoliko izvrsnih obrana. No, UEFA je objavila povećanje kazne neigranja na dvije utakmice tako da će Rüştü braniti gol reprezentacije i u polufinalu protiv Njemačke.

Vanjske poveznice
-----------------

* Profil fenerbahce.org

  


| * p
* r
* u
Sastav Turske  na  UEFA Euru 2008. |
| --- |
| 1 Rüştü • 2 Servet • 3 Hakan • 4 Gökhan Zan • 5 Emre • 6 Mehmet Topal • 7 Mehmet Aurélio • 8 Nihat • 9 Semih • 10 Gökdeniz • 11 Tümer • 12 Tolga Zengin • 13 E. Güngör • 14 Arda • 15 E. Aşık • 16 U. Boral • 17 Tuncay • 18 C. Kâzım • 19 Ayhan • 20 Sabri • 21 Erdinç • 22 Hamit Altıntop • 23 Volkan • Izbornik: Terim | Turska |



***Volkan Demirel*** na Wikimedijinoj ostavi
**Alain Portes** (Béziers, 31. listopada 1961.) je bivši francuski rukometaš i reprezentativac te aktualni izbornik reprezentacije Alžira. 

Kao sin bivšeg reprezentativca, Portes je karijeru započeo u očevom klubu da bi ga ubrzo uočio i kupio USAM Nîmes. Portes će u klubu provesti cijelu karijeru te će osvojiti nekoliko nacionalnih prvenstava i kupova. Za reprezenhtaciju je debitirao 1983. godine, a nakon dolaska Daniela Costantinija 1985. Portes je postao jedan od članova prve uspješne francuske generacije. U devet godina igranja za reprezentaciju, Portesov najznačajniji uspjeh svakako je osvajanje brončane medalje na Olimpijadi 1992. u Barceloni, što je bilo prvo međunarodno odličje za Francusku. Nakon toga se povukao iz reprezentacije i još nekoliko godina igrao u Nîmesu. 

Nakon umirovljenja, Portes je započeo trenersku karijeru, a prvi angažman imao je kao trener ženskog rukometnog kluba HBC Nîmes. Godine 2006. postao je trener svog kluba, USAM Nîmes, gdje je ostao tri godine, kada je preuzeo Tunis, a zamijenio ga je Laurent Puigsegur. Tunis je vodio do 2013. godine, nakon čega se vratio u Francusku i preuzeo žensku reprezentaciju. Iako je solidno krenuo u svom vođenju ekipe koja se nalazila u fazi rekonstrukcije, Portes je nakon Svjetskog prvenstva 2015. postao žrtva serije osobnih napada i prijetnji, zbog čega je u siječnju 2016. godine odstupio s mjesta izbornika. Od 2019. godine nalazi se na klupi reprezentacije Alžira.

| * p
* r
* u
Sastav Tunisa  na  Olimpijskim igrama 2012. – 8. mjesto |
| --- |
| 
* 3 Hedoui
* 4 Toumi
* 6 Tej
* 7 Touati
* 8 Hmam
* 9 Bannour
* 10 Alouini
* 12 Maggaiz
* 16 Helal
* 17 Jallouz
* 19 Sanai
* 20 Megannem
* 21 Ayed
* 22 Boughanmi
* 31 Chouiref
* Izbornik: Portes

 | Tunis |
**Andrej Golić** (Banja Luka, 10. veljače 1974.), umirovljeni francuski rukometaš i reprezentativac rođen u Bosni i Hercegovini. Igrao je na poziciji srednjeg vanjskog.

Životopis
---------

Rođen je 10. veljače 1974. u Banja Luki, gdje je i započeo svoju rukometnu karijeru - igrao je u lokalnom Borcu. Njegov otac, rukometni trener, bio je Srbin, a majka mu je bila Makedonka. Sa 15 godina debitirao je u prvoj momčadi Borca, a bio je član legendarne klupske generacije koja je osvojila IHF Kup. Godine 1991. odlazi u Francusku gdje postaje član kluba USAM Nîmes, gdje je njegov otac bio trener. U Nîmesu igra do 1995. kada potpisuje za Montpellier HB, klub u kojem je doživio vrhunac svoje klupske karijere. Igrajući s reprezentativnim kolegama Martinijem i Anquetilom, osvojio je EHF-ovu Ligu prvaka 2003. pobjedivši Portland San Antonio u kojem je igrao također jedan reprezentativni kolega, Jackson Richardson. Kada ga je Montpellier počeo sve rjeđe koristiti tijekom utakmica, potpisao je jednogodišnji ugovor sa Zagrebom, gdje igra do travnja 2007. kada, zbog ozljede koljena, odlazi u mirovinu.

Francusko državljanstvo dobio je 1998. godine, otkad postaje regularni član Costantinijeve momčadi. Sudjelovao je u osvajanju zlata na svjetskom prvenstvu u Francuskoj, a ima i dvije bronce sa prvenstava u Portugalu i Tunisu. Za reprezentaciju je sakupio 149 nastupa i postigao 368 pogodaka, od kojih je 60 bilo iz sedmeraca.

| * p
* r
* u
Sastav Francuske  na  IHF Svjetskom prvenstvu 2001. – 1. mjesto |
| --- |
| 
* 1 Gaudin
* 2 Fernandez
* 4 Dinart
* 5 G. Gille
* 6 B. Gille
* 8 Narcisse
* 9 Anquetil
* 10 Golić
* 11 Girault
* 12 Martini
* 13 Puigségur
* 16 Omeyer
* 17 Richardson
* 18 Abati
* 19 Cazal
* 20 Plantin
* Izbornik: Costantini

 | Francuska |
Za ostale osobe s istim imenom, v. Magnus Andersson.

**Per Magnus Andersson** (Linköping, 17. svibnja 1966.) je umirovljeni švedski rukometaš i reprezentativac. Igrao je na poziciji srednjeg vanjskog. Andersson je bio nesumnjivo jedan od najboljih igrača svoje generacije te jedan od najzaslužnijih za uspjeh švedske reprezentacije tokom 90-ih godina.

Igračka karijera
----------------

### Klupska karijera

Profesionalnu karijeru započeo je 1985. godine u IF Saabu, odakle je 1987. godine potpisao za HK Drott. Nakon četiri godine, odlazi jednu sezonu u norveški Stavanger Håndball, odakle je na jednu sezonu prešao u TuS Schutterwald u Njemačkoj. Godine 1993. ponovo se vraća u HK Drott, gdje ostaje dvije godine, nakon čega ponovo odlazi u TuS Schutterwald. Nakon dvije sezone u Schutterwaldu i jedne u GWD Mindenu, Andersson se 1998. ponovo vratio u HK Drott, gdje igra čak pet sezona. Tokom 2001. godine je bio na posudbi u CB Ademar Leónu, a 2003. je najavio umirovljenje. Ipak, u drugoj polovici sezone 2002-03, Andersson je odigrao tri utakmice za HSG Nordhorn, nakon što su se Ljubomir Vranješ i Maik Machulla ozlijedili. Nakon te tri utakmice, Andersson se definitivno povukao iz aktivnog rukometa. 

### Reprezentativna karijera

Reprezentativnu karijeru započeo je 1988. godine te je do 2003. skupio 307 nastupa i postigao 922 gola. Sa reprezentacijom je bio dvostruki svjetski prvak (1990. 1999.), četverostruki europski prvak (1994. 1998. 2000. 2002.) te trostruki dobitnik srebrne medalje na Olimpijskim igrama. Na EHF Euru 1994. je proglašen za prvog najkorisnijeg igrača u historiji tog natjecanja, a bio je i najbolji srednji vanjski na turniru.

Trenerska karijera
------------------

Anderssonova trenerska karijera započela je još 2001. godine, kada je dvije godine obnašao funkciju trenera-igrača u HK Drottu. Klub je napustio 2005. kada preuzima danski FCK Håndbold. S klubom je 2007. godine bio treći, ali je već sljedeće sezone osvojio prvenstvo, a u svojoj posljednjoj sezoni, 2010. godine, osvojio je i nacionalni kup. Tokom ljeta iste godine preuzima klupu Austrije, ali sporazumno raskida ugovor već 2011. godine nakon neuspjelih kvalifikacija za EHF Euro 2012. u Srbiji. Kratko trenira AG København, međutim tokom 2012. godine postaje pomoćnik izbornika švedske U-21 reprezentacije, a nešto kasnije i trener kluba Hästö IF. Klub napušta već sljedeće sezone kada odlazi u HK Malmö, gdje također ostaje samo jednu sezonu. Tokom 2014. preuzima njemački Frisch Auf Göppingen, gdje radi do 2017. godine. Sljedeće godine preuzima FC Porto.

Uspjesi
-------

### Igrač

#### HK Drott

* Elitserien: 1987–88, 1989–90, 1990–91, 1993–94, 1998–99, 2001–02 (trener-igrač)

#### Švedska

* IHF Svjetsko prvenstvo: 1990. 1999.
* EHF Euro: 1994. 1998. 2000. 2002.

### Trener

#### FCK Håndbold

* Danmarksmesterskabet: 2007–08
* DHF's Landspokalturnering: 2009.

Vanjske poveznice
-----------------

***Magnus Andersson (rukometaš)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Profil na SportsReference.com Arhivirano 2009-11-30 na Wayback Machine-u
**Josip Skoko** (Mount Gambier, Australija, 10. prosinca 1975.), je umirovljeni australski nogometaš i reprezentativac.

Karijera
--------

Nakon North Geelong Warriorsa, prešao je, zajedno sa Steveom Horvatom, u redove splitskog Hajduka, godinu nakon nastupa *Bilih* u četvrtfinalu Lige prvaka. Te sezone cilj je bio ponavljanje prošle, međutim, to se nije ni približno dogodilo. Svejedno, tokom igranja u Hajduku postao je ljubimac igrača iskažavši se vrlo dobrim igrama koje su mu donijele nagradu Hajdučko srce 1998. poziv u reprezentaciju, te unosan, milijun eura težak, transfer u belgijski Genk. Do danas je Skoko ostao jedini dobitnik Torcidine nagrade rođen izvan granica Hrvatske.

U Genku je nastavljen njegov uspon, te je tako 2002. kao kapetan Genka osvojio naslov prvaka države, a kasnije nastupio i u Ligi prvaka gdje pamti dvoboje sa madridskim Realom i Romom. Nakon Belgije, redovito nastupa za turski Gençlerbirliği s kojim 2004. dolazi do najboljih 16 momčadi Kupa UEFA, gdje je nakon produžetaka bolja bila Valencia. Na početku sezone 2005./06. Skoko kao slobodan igrač prelazi u engleski Wigan. U prvih se šest mjeseci nije uspio izboriti za mjesto među prvih 11, te 7. siječnja odlazi na posudbu u niželigaša Stoke. 

Sezone 2006./07. nakon odlazaka dvojice bitnih igrača iz kluba, uspio je Skoko doći do sigurnog mjesta među prvih 11. Na kraju sezone dugo je pregovarao oko novog ugovora, te usprkos upornosti Hajduka da ga vrati, ipak na kraju potpisao na još 1 godinu. Odrađuje još tih godinu dana nakon kojih zbog isteka radne dozvole napušta Englesku, te se nakon višetjednih pregovora vraća u Split potpisavši skupi dvogodišnji ugovor sa Hajdukom. U drugoj se splitskoj avanturi pokazuje kao veliko pojačanje, čineći sa Andrićem najbolji par obrambenih veznih u ligi i najjaču kariku momčadi.

Reprezentacija
--------------

Još tokom igranja u Hrvatskoj dobio je poziv za reprezentaciju, i to 1997. za dvoboj sa Makedonijom. 2000. nastupio je sa Socceroose na Olimpijskim igrama u Sydneyu. Od tad igra manje-više redovito sve do 2007. nastupivši pritom na Svjetskom prvenstvu 2006.

| * p
* r
* u
Sastav Australije  na  FIFA Svjetskom prvenstvu 2006. |
| --- |
| 1 Schwarzer • 2 Neill • 3 Moore • 4 Cahill • 5 Čulina • 6 Popovic • 7 Emerton • 8 Skoko • 9 Viduka (c) • 10 Kewell • 11 Lazaridis • 12 Čović • 13 Grella • 14 Chipperfield • 15 Aloisi • 16 Beauchamp • 17 Thompson • 18 Kalac • 19 Kennedy • 20 Wilkshire • 21 Sterjovski • 22 Milligan • 23 Bresciano • Izbornik: Hiddink | Australija |


***Josip Skoko*** na Wikimedijinoj ostavi
**Radojko Avramović** (Sjenica, 29. novembar 1949) jeste bivši jugoslovenski fudbaler i sadašnji fudbalski trener. Igrao je na poziciji golmana.

Karijeru je započeo u drugoligašu Borcu iz Čačka, iz kojeg kao afirmisani golman prelazi u Rijeka za koju je u periodu 1975-1979 odigrao 162 prvenstvene utakmice. Sa Avramovićem na golu, Rijeka osvaja Kup Jugoslavije 1977/78. i 1978/79. Kao internacionalac igrao je u engleskom klubu Nots Kauntiju (1983-1984). Sledeću sezonu 1984/85. takođe igra u engleskom klubu Koventri sitiju. Golmansku karijeru završava u OFK Beogradu.

Za reprezentaciju Jugoslavije odigrao je je samo jednu utakmicu. To je bilo 25. novembra 1978. na utakmici Balkanskog kupa u Skoplju protiv selekcije Grčke, koja je završena rezultatom 4:1 za Jugoslaviju. 

Po završenoj fudbalskoj karijeri bavi se trenerskim radom. Kao trener i selektor reprezentacije radio je u Omanu, Kuvajtu i Singapuru. Sa reprezentacijom Singapura osvojio je Prvenstvo jugoistočne Azije 2007. godine, a predvodio ju je i u kvalifikacijama za Svetsko prvenstvo 2010. godine i za Azijski kup 2011. godine. 2012. godine proglašen je za najboljeg trenera Jugoistočne Azije.

Spoljašnje veze
---------------

* Profil na sajtu fudbalske reprezentacije SrbijeArhivirano 2015-09-24 na Wayback Machine-u
* Radojko Avramović novi selektor Mjanmara
**Johann Friedrich Overbeck** (\* Lübeck, 3. jul 1789. – † Rim, 12. novembar, 1869. bio je njemački slikar poznat kao neformalni lider romantičarsko - religioznog pokreta - nazarenaca.

Biografija
----------

*Johann Friedrich Overbeck* počeo je studirati slikarstvo na Likovnoj akademiji u Beču ali se ubrzo razočarao akademskim pristupom u nastavi, zbog tog je zajedno sa šest istomišljenika - 1809. osnovao udruženje - **Lukasbund** (Lukasbrüderschaft) po uzoru na nekadašnje srednjovjekovne bratvštine. Ono je za cilj imalo obnovu umjetnosti na temeljima vjerskog zanosa i iskrenosti ranokršćanstva. Umjetnički ideali bili su im slikari 
renesanse Albrecht Dürer, Perugino i rani Rafael. 

*Overbeck* se sa dijelom članova svoje bratvštine preselio u Rim 1810. i tamo potpuno posvetio slikarstvu i vjerskoj meditaciji, živjeći poput monaha u svojoj maloj zajednici. Ona se sveg prihvaćala kolektivno, tako su oslikali *Casu Bartholdy* 1816. ciklusom fresaka na temu *Prodaje Josipa*, i paviljon u *Vili Massimo* u Rimu. Najbolji *Overbeckov* rad iz tog perioda je freska *Stigme sv. Franje* u kapeli Porziuncola u Assisiju koju je naslikao 1829. *Overbeck* je slikao precizniznim obrisima, a plohe ispunjavao jasnim, jarkim bojama, akcentirajući detalje iz kršćanske simbolike. 

Alegorijska slika *Italija i Germanija* (Neue Pinakothek, München 1828.)
Kako je stario slikarstvo mu je vremenom postalo sve blijeđe i stereotipnije, ali je bez obzira na pad kvalitete - ipak je vršilo velik uticaj na slikare religioznih tema 19. vijeka, naročito na sličan slikarski pokret - **Prerafaelite**. 

Od početka 20. vijeka ponovno je porastao interes za *Overbecka*, ali novo vrijeme više je cijenilo njegove rane radove, grafike i crteže, nego njegovo freskoslikarstvo. 

Zbog slave koja ga je pratila kao vrsnog slikara religioznih tema, angažirao ga je biskup Josip Juraj Strossmayer - da napravi freske za novu Đakovačku katedralu, ali je on uspio prije svoje smrti nacrtati samo - kartone (radne skice), pa je zbog tog 1870. angažirao druge slikare da po *Overbeckovim* kartonima oslikaju katedralu. 

* Kuriozum iz njegove biografije, je da se preobratio na katoličanstvo 1813. iako je odrastao u porodici čiji su članovi vjekovima bili protestanski pastori.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Johann Friedrich Overbeck*" (engleski). Encyclopedia Britannica. Pristupljeno 03. 11. 2012.
2. ↑  „*Katedrala Sv. Petra u Đakovu* "(hrvatski). Đakovačko osječka nadbiskupija. Arhivirano iz originala na datum 2014-07-10. Pristupljeno 29. 11. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Johann Friedrich Overbeck* (na portalu Encyclopedia Britannica) ()
* *Friedrich Overbeck* (na portalu History of Art) Arhivirano 2017-09-04 na Wayback Machine-u ()

***Johann Friedrich Overbeck*** na Wikimedijinoj ostavi
**Josip Tonžetić** (Hutin kod Karlovca, 28. ožujka1930. - Zagreb, 9. siječnja 2022. hrvatski klarinetist i pedagog.

Biografija
----------

**Josip Tonžetić** je rođen u Hutinu kod Karlovca, 28. ožujka 1930. godine.

Studije klarineta upisao je 1946. a završio je 1954. godine na *Muzičkoj akademiji* u Beogradu u klasi renomiranog profesora *Brune Bruna*. 1959. godine osvojio je 1. nagradu na Natjecanju muzičkih umjetnika Jugoslavije.

Godinu dana se usavršavao (1963/1964.) u Parizu kod čuvenog profesora *Ulysse Delécluse*.

  

Od 1950. do 1959. je bio prvi klarinetist orkestra Beogradske opere, a od 1959. do 1972. je svirao na mjestu prvog klarinetista orkestra opere HNK u Zagrebu i Zagrebačke filharmonije. Na Muzičkoj akademiji u Zagrebu predavao je od 1960. do 2000. a od 2000. do 2011. iz mirovine kao vanjski suradnik.

Izvođačka djelatnost
--------------------

Uspješno je nastupao kao solist na klarinetu. Solistički je nastupao sa Zagrebačkom, Slovenskom, Skopskom i Beogradskom filharmonijom, sa Simfonijskim orkestrom RTZ-a te brojnim komornim sastavima.

Pedagoška djelatnost
--------------------

Autor je udžbenika "29 etida za klarinet" tiskanog 1995. godine koji se i dalje koristi u srednjim glazbenim školama u Hrvatskoj i na Muzičkoj akademiji u Zagrebu. Autor je ciklusa od 9 emisija "Razvoj klarineta od orkestra do sola" emitiranog 1990. godine na Hrvatskom radiju. Na Muzičkoj akademiji u Zagrebu predaje klarinet honorarno od 1960. Godine 1965. postaje docent, 1974. izvanredni profesor, 1985. redoviti profesor, a od 2000. do 2011. iz mirovine predaje kao vanjski suradnik. U njegovom razredu je diplomiralo sedamdeset troje studenata, trojica su završili magisterij, a dvojica usavršavanje. Bio je dugogodišnji voditelj ciklusa Mladi za mlade Hrvatske glazbene mladeži koji je javnosti predstavljao istaknute studente Muzičke akademije u Zagrebu. Zbog velikih zasluga u radu Muzičke akademije, 2021. godine dobio je Dekanovo priznanje.

Diskografija
------------

Od mnogih snimki za radio i televiziju u privatnoj nakladi izdao je CD "Josip Tonžetić" s djelima Gerald Finzi, Johannes Brahms, Louis Spohr i Tihomil Vidošić. Zapise sa CD-a moguće je poslušati na linku. U kompilaciji 12 ploča Antologija hrvatske glazbe koju je izdala Matica Hrvatska 1973. godine, kao član Duhačkog kvinteta izvodi djelo Aubade skladatelja Milo Cipra.

Napisi i literatura
-------------------

* *Leksikon jugoslavenske muzike*, Zagreb, 1984, sv. I, 467.
* *40 godina Fakulteta muzičke umetnosti (Muzičke akademije) 1937-1977*, Univerzitet umetnosti u Beogradu, Beograd, 1977, 106 str.
* *50 godina Fakulteta muzičke umetnosti (Muzičke akademije)*, Univerzitet umetnosti, Beograd, 1988, 167 str.

Veze
----

* Bruno Brun

Izvori
------

1. ↑  *Muzička akademija u Beogradu*
2. ↑  V. Peričić, *Studenti profesora Bruno Bruna*
3. ↑  *Ulysse Delécluse* Arhivirano 2014-03-18 na Wayback Machine-u, Pristupljeno 16. 7. 2013.

Spoljašnje veze
---------------

* Sve o klarinetu Arhivirano 2013-12-07 na Wayback Machine-u
* Muzička scena - *klarinet*
**Eli Ben-Dahan** (hebr. אלי בן דהן; Casablanca, 11. 2. 1954. – ), izraelski rabin i političar, član 19. i 20. saziva Kneseta.

Biografija
----------

Ben-Dahan je rođen 1954. u marokanskom gradu Casablanci, tada pod francuskim protektoratom, kao najstariji među petero braće. U dobi od dvije godine zajedno s porodicom emigrirao je u Izrael i nastanio se u gradu Beershebi. Pohađao je ješive Nativ Meir i Merkaz ha-rav gdje se školovao za rabina, a kasnije je odslužio vojni rok u Izraelskim obrambenim snagama i postao major artiljerijskog korpusa. Visoko obrazovanje započeo je na Koledžu Touro i završio na Hebrejskom univerzitetu u Jeruzalemu. Zaredio se za rabina uz asistenciju Šaloma Mesasa, Avrahama Šapire i Mordekaja Elijahua. Godine 1978. bio je među osnivačima Haspina, izraelskog naselja na Golanskoj visoravni, a 1983. preselio se u Beit El na Zapadnoj obali i upravljao uredom vrhovnog rabina pri ministarstvu religijskih poslova sljedećih šest godina. Tokom 1980-ih imenovan je direktorom rabinskih sudova pri ministarstvu pravde i obnašao je tu dužnost do 2010. godine. Ben-Dahan je član Jevrejskog doma, radikalne desničarske stranke s kojom je ušao u 19. i 20. saziv Kneseta. Obnašao je dužnost zamjenika ministra religijske službe, a zatim i zamjenika ministra obrane. Njegovu političku karijeru obilježili su kontraverzni ispadi u vidu uvredljivih opaski na račun nejevreja i nazivanja Palestinaca "životinjama", što je naišlo na osude i na međunarodnom nivou i unutar Izraela, osobito kod lijeve i umjerene opozicije. Ben-Dahan živi u Har Homi u Istočnom Jeruzalemu, oženjen je i ima devetoro djece.

Vanjske veze
------------

* () Eli Ben-Dahan na stranicama Kneseta
**Abulhasan Banisadr** (perz. ابوالحسن بنی‌صدر, Hamadan, Iran, 22. 3. 1933 – Pariz, Francuska, 9. 10. 2021.) bio je iranski političar i prvi predsjednik Islamske Republike Iran. Rođen je u Hamadanu na zapadu Irana i studirao je na Univerzitetu u Teheranu i Sorboni u Parizu. Iako je sin ajatolaha koji je podržavao puč iz 1953. godine, Banisadr je podržavao ideje svrgnutog premijera Muhameda Mosadeka i bio je aktivan u antimonarhističkim organizacijama kao što su Nacionalni Front i Pokret za oslobođenje. Nakon revolucije, Banisadr je 4. 2. 1980. kao nezavisan kandidat izabran za prvog predsjednika Irana. Sredinom sljedeće godine došlo je do unutarnjih političkih sukoba prilikom kojih su marksisti predvođeni MEK-om pokušali srušiti vladu, a Banisadrova podrška neuspješnom puču rezultirala je oduzimanjem predsjedničkih ovlasti od strane parlamenta i rahbara (Homeinija). Banisadr potom uz pomoć MEK-a odlazi u Francusku gdje se angažira kao protuvladin aktivist u tzv. Iranskom nacionalnom vijeću otpora. Njegov nasljednik na mjestu predsjednika Muhamed-Ali Radžai ubijen je u MEK-ovom terorističkom napadu niti mjesec dana nakon preuzimanja dužnosti. Umro je 9. 10. 2021. godine u Parizu nakon duge i teške bolesti.

Povezano
--------

* Predsjednik Irana

Literatura
----------

* () Abrahamian, Ervand (2008). *A History of Modern Iran*. Cambridge, U.K.; New York: Cambridge University Press, str. xviii, 181. i 187, ISBN 9780521821391, OCLC 171111098.

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Abulhasan Banisadr** |

| * p
* r
* u
Predsjednici Irana |
| --- |
| 
* Abulhasan **Banisadr** (1980–1981)
* Muhamed-Ali **Radžai** (1981)
* Ali **Hamenei** (1981–1989)
* Akbar Hašemi **Rafsandžani** (1989–1997)
* Muhamed **Hatami** (1997–2005)
* Mahmud **Ahmadinežad** (2005–2013)
* Hasan **Ruhani** (2013–2021)
* Ibrahim **Raisi** (2021–danas)

 | Iran |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 47553206
* LCCN: n79121475
* ISNI: 0000 0001 1797 8281
* GND: 118506412
* SELIBR: 277314
* SUDOC: 029468604
* BNF: cb121090045 (podaci)
* BIBSYS: 90556096
* NKC: xx0225597
* CiNii: DA06105996

 |