recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Помпејева ера - ćirilicom
Pompejeva bista
Gradovi Dekapolisa (crvenim slovima)
**Pompejeva era** ili **Pompejanska era**, bila je kalendarska era koju su koristili helenistički gradovi u rimskoj Palestini, naročito u gradovima Dekapolisa (skupina od 10 do 14 grčkih gradova, svi sem jednog istočno od reke Jordan). Godine su se brojale od osvajanja rimskog generala Pompeja 63. pne.. Pre nego što su jevrejski Hasmonejci osvojili te gradove u 2. st. pne. mnogi su bili autonomni polisi. Rimljani su im vratili autonomiju, što je bilo ravno "novom osnutku" gradova, pa su tu godinu postavili za početnu tačku svojih kalendara. Neki gradovi među njima, poput Filadelfije (današnji Aman u Jordanu), usvojili su ovu eru, mada nikada nisu bili pod hasmonejskom vlašću.

Kada arheolozi pronađu pompejanske datume na novčićima i natpisima nekog grada, koriste ih kao dokaz za članstvo tog grada u savezu Dekapolis. Međutim, neki gradovi koje su antički pisci naveli kao članove, nisu koristili pompejanske datume. Naročito je Damask nastavio računati datume po seleukidskoj eri.

U regionu je ova era korišćena dugo nakon nestanka saveza, tokom vizantijskog perioda, pa čak i neko vreme nakon muslimanskog osvajanja Sirije tokom 630-tih. Tako se u jednoj crkvi u Hildi kod Amana nalazi natpis sa Pompejevom godinom 750, odn. 687. n.e..

Odnos Pompejeve i naše ere
--------------------------

1 PE = 63. pne.
63 PE = 1. pne.
64 PE = 1. n.e.
699 PE = 636. n.e. (Bitka na Jarmuku - odlučujući poraz Vizantinaca u Siriji)
2072 PE = 2009. n.e.

Takođe pogledati
----------------

* Španska era

1. ↑  Kasher, Aryeh (1990). Jews and Hellenistic Cities in Eretz-Israel. Mohr Siebeck, 131. ISBN 3-16-145241-0. Google Book Search,. Accessed 26 August 2008.
2. ↑  Kasher, 176.
3. ↑  Smallwood, Mary (2001). The Jews Under Roman Rule: From Pompey to Diocletian : A Study in Political Relations. BRILL, 29n. ISBN 0-391-04155-X. Google Book Search,. Accessed 26 August 2008.
4. ↑  Najjar, M. and Said, F. (1995). A New Umayyad Church at Khilda – Amman. Online:. Accessed 26 August 2008.
Za ostale Rimljanke s istim imenom, v. Pompeia.
Pompeia u "Promptuarii Iconum Insigniorum "
**Pompeja Sula** (*Pompeia Sulla*, sredina 1. vijeka pne.) bila je rimska plemkinja iz doba kasne Republike, najpoznatija kao druga supruga Julija Cezara.

Rodila se kao kći konzula Kvinta Pompeja Rufa i Kornelije, kćeri diktatora Sule. Cezar se za nju oženio godine 67. pne. nedugo nakon povratka s kvestorske službe u Hispaniji, odnosno godinu dana nakon smrti svoje prve supruge Kornelije Cinile.  Historičari vjeruju kako je Cezarovi motivi za brak bili prije svega političke prirode - kao Marijev nećak je ženidbom za unuku Marijevog smrtnog neprijatelja Sule nastojao simbolizirati nacionalno pomirenje koje će kasnije biti temeljem njegovog političkog programa. 

Godine 63. pne. je Cezar izabran za pontifex maximusa te je dobio službenu rezidenciju u Via Sacri. U njoj je godine 62. pne. održana svetkovina Bona dee na kojoj je muškarcima tradicionalno bio zabranjen pristup. Međutim, prilikom njenog održavanja je među sudionicama otkriven zloglasni političar Publije Klodije Pulher, koji je u Cezarovu kuću došao prerušen u ženu. Klodije je navodno namjeravao iskoristiti prigodu da zavede Pompeju. Klodiju je zbog svetogrđa suđeno, ali je proglašen nedužnim. Usprkos toga Cezar je skandal iskoristio da se razvede od Pompeje, navevši da "Cezarova supruga mora biti iznad svake sumnje".
Sameh
**Sameh** (סמך) je 15. slovo hebrejskog pisma i ima brojčanu vrijednost od 60. Izgovor Sameh-a je identičan s hebrejskim slovom Šin.

Povjest
-------

Grčko slovo Ksi, indirektno grčko slovo Hi i latinsko slovo X odgovaraju hebrejskom slovu Sameh.

Primjeri
--------

* סידור: Sidur (židovski molitvenik)
* סדום (sedom): Sodoma
* סין (sin): Kina
* ספרד ([sefarad): Španjolska, odatle naziv za španjolske Židove - Sefardi

Šifra znaka
-----------

|   | Unicode | HTML | izgledovisi o pregledniku | poveznice((eng.)) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| k. točka | naziv | kod | entitet |
| slovo *ס* | U+05e1 | HEBREW LETTER SAMEKH | `&#x05e1;` | *nema* | ס | detaljni podacitest preglednika |

 Moguće je da se slova u gornjoj tablici neće ispravno prikazati ako odgovarajući fontovi nisu instalirani na vašem računalu i preglednik (*browser*) nije ispravno podešen. Poveznice *test preglednika* omogućuju provjeru ispravnosti prikaza i postavki računala.

U standardu ISO 8859-8 simbol ima kod 0xf1.

| * p
* r
* u
Hebrejsko pismo |
| --- |
| 
Alef א ·
Bet ב ·
Gimel ג ·
Dalet ד ·
He ה ·
Vav ו ·
Zajin ז ·
Het ח ·
Tet ט ·
Jod י ·
Kaf כ ך ·
Lamed ל ·
Mem מ ם ·
Nun נ ן ·
Sameh ס ·
Ajin ע ·
Pe פ ף ·
Cade צ ץ ·
Kof ק ·
Reš ר ·
Šin ש ·
Tav ת
 |

***Sameh*** na Wikimedijinoj ostavi
Detalj sa Stele H u Copánu na kojoj je prikazan kralj Uaxaclajuun Ub'aah K'awiil.
**Uaxaclajuun Ub'aah K'awiil** (također poznat i po nazivima **"18-Zec"** ili **"Osamnaest Zec"**), bio je vladar moćnog majanskog grada-države Copán u današnjem Hondurasu (čije je klasično majansko ime vjerojatno bilo *Oxwitik*). Vladao je od 6. januara 695 do 3. maja 738. Potakao je izgradnju znamenite "Hijeroglifskog stepeništa" kao i Hrama 22 ("Planina održivosti"). O njegovoj vladavini i života se relativno malo zna, ali je 3. maja 738. Copán doživio katastrofalan poraz u sukobu sa suparničkim gradom-državom Quiriguá, te je Uaxaclajuun zarobljen i odrezana mu je glava po po nalogu K'ak' Tiliw Chan Yopaata (Cauac Nebo), tamošnjeg vladara. Nakon ovog poraza Uaxaclajuun Ub'aah K'awiil je zamijenjen od strane novog vladara po imenu K'ak' Joplaj Chan K'awiil ("Dimni majmun").

Fusnote
-------

1. ↑  Stuart 1996.
2. ↑  Coe 1999, p.31.

Literatura
----------

**Stranica Šablon:Refbegin/styles.css nema sadržaj.**

Coe, Michael D. (1999). *The Maya*. Ancient peoples and places series (6th edition, fully revised and expanded izd.). London and New York: Thames & Hudson. ISBN 0-500-28066-5. OCLC 59432778. 
Stuart, David (1996). „Hieroglyphs and History at Copán". Peabody Museum of Archaeology and Ethnology. Arhivirano iz originala na datum 2008-12-16. Pristupljeno 19. 01. 2011.
| **Drevna Mezopotamija** |
| --- |
| Eufrat – Tigris |
| Asirologija |
| **Gradovi / kraljevstva** |
| **Sumer**: Uruk – Ur – Eridu |
| Kish – Lagaš – Nippur |
| **Akadsko Carstvo**: Akkad |
| Babilon – Isin – Susa |
| **Asirija**: Assur – Niniva |
| Dur-Sharrukin – Nimrud |
| **Babilonija** – **Kaldeja** |
| **Elam** – **Amoriti** |
| **Huriti** – **Mitanni** |
| **Kasiti** – **Urartu** |
| **Kronologija** |
| Sumerski kraljevi |
| Asirski kraljevi |
| Babilonski kraljevi |
| **Jezik** |
| Klinasto pismo |
| Sumerski – Akadski |
| Elamski – Hurijski |
| **Mitologija** |
| Enûma Elish |
| Gilgameš – Marduk |

**Ubaid** je kultura iz južne Mezopotamije koja se javila u periodu od cca. 5000 (ili 5500) do 4000. pne. u području sadašnjeg Iraka, između rijeka Tigris i Eufrat, a postupno ju je zamijenila kultura Halaf. Ova kultura starija je od sumerske a kroz svoje faze razvoja nastali su gradovi Adab, Eridu, Kish, Kullab, Lagash, Larsa, Nippur, i Ur. Negdje tek 3250. pne. na ubajidsko područje prodiru Semiti iz Arapske i Sirijske pustinje i nastanjuju se na njemu. 

Nosioci kulture Ubaid bili su farmeri i ribari, a najpoznatiji po lončarstvu. Tipična lončarija uključuje zdjele i figurice od terakote, koje prvi iskopava Sir Leonard Woolley 1923 i 1924. godine. U svojim brodovima narod kulture Ubaid ribario je Tigrisom, Eufratom i Perzijskim zaljevom. Polja su natapali a žetva se vršila srpovima od kremena, kasnije evoluira u keramički koji je mnogo krhkiji, ali jeftiniji. Ribarilo se iz brodova po Eufratu, Tigrisu i Perzijskom zaljevu. Ostali tragovi ubajidske kulture su velika svetišta posvećena bogu Ninhursagu.

Vanjske poveznice
-----------------

* PreHistoric Ubaid Culture (5500-4000 BC)

***Ubaid*** na Wikimedijinoj ostavi
**Chunyu Qiong** (? -200) bio je kineski vojskovođa iz doba kraja dinastije Han koji je služio gospodara rata Yuan Shaoa. Godine 195. je upravo zahvaljujući njegovom savjetu Yuan Shao propustio priliku da pod svoju zaštitu stavi mladog cara Xiana, a što je sljedeće godine iskoristitio Yuan Shaov suparnik Cao Cao. Kada se Yuan Shao 200. sukobio sa Cao Caom, Chunyu Qiongu je povjerena trećina Yuanove vojske, sa kojom je sudjelovao u bitci kod Bome. U odlučnoj bitci kod Guandua je držao strateški važno skladište hrane kod Wuchaoa, gdje je iznenada napadnut od Cao Caoa i poražen, pri čemu mu je u borbi odrezan nos, a on sam zarobljen. Cao Cao mu je ispočetka htio poštediti život, ali ga je savjetnik Xu Yuo uvjerio da će se Chunyu zbog odrezanog nosa htjeti osvetiti, pa je na kraju pogubljen.

V. također
----------

* Popis ličnosti Tri kraljevstva

Literatura
----------

* Chen, Shou. *Sanguo Zhi*
* de Crespigny, Rafe. "To Establish Peace: being the Chronicle of the Later Han dynasty for the years 189 to 220 AD as recorded in Chapters 59 to 69 of the Zizhi tongjian of Sima Guang". Volume 1. Arhivirano 2006-10-04 na Wayback Machine-u Faculty of Asian Studies, The Australian National University, Canberra. 1996. ISBN 0-7315-2526-4.
* Luo, Guanzhong. *Romance of the Three Kingdoms*
* Sima, Guang. *Zizhi Tongjian*
**Veliko ropsko jezero** (engleski: **Great Slave Lake**), je veliko slatkovodno jezero u Sjeverozapadnim teritorijima u Kanadi.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Veliko ropsko jezero* ima površinu od 27 200 km², njegova maksimalna dužina je 480 km u smjeru sjeveroistok - jugozapad, a široko je 109 km u smjeru sjeverozapad - sjeveroistok. Jezero leži na 156 m nadmorske visine, a najveća dubina mu iznosi 614 m, a prosječna 41m. 

*Veliko ropsko jezero* puni vodom najviše Rijeka Slave, a nešto manje Hay i manji vodotoci, a njegove vode otiču rijekom Mackenzie do Boforovog mora udaljenog oko 1 650 km sjeveroistočno. 
*Veliko ropsko jezero* je najdublje jezero u Sjevernoj Americi, sa svojih 614 m, i drugo po veličini jezero u Sjeverozapadnim teritorijima. 

*Veliko ropsko jezero* svoj današnji oblik dobilo je glacijacijom.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Great Slave Lake, Northwest Territories*" (engleski). Encyclopedia\_of\_Earth. Pristupljeno 12. 02. 2013.

Vanjske veze
------------

***Veliko ropsko jezero*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Great Slave Lake, Northwest Territories* na portalu Encyclopedia\_of\_Earth (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **jezeru** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
Predsjednik Truman iznosi svoju doktrinu o ograničavanju utjecaja komunizma
**Trumanova doktrina** je američki vanjskopolitički plan o zaustavljanju širenja komunizma davajući Turskoj i Grčkoj ekonomsku pomoć. Dobivši potporu republikanaca koji su imali većinu u Kongresu, predsjednik Truman je iznio doktrinu 12. ožujka 1947. U doktrini je pisalo da će SAD dati Turskoj i Grčkoj vojnu i ekonomsku pomoć da ne bi pale u sovjetsku sferu. Doktrina je promijenila američke vanjskopolitičke odnose prema SSSR-u od detanta, kako je George F. Kennan to nazvao, do politike zaustavljanja širenja komunističkog utjecaja. Iznošenje doktrine se smatra početkom Hladnog rata, a ona samo će svoj konačni oblik stalnog ratnog stanja dobiti 30.9.1950.

Osnovne točke dokrine
---------------------

Suprotno "miroljubivosti" i navodnoj zaštiti mira Trumanove doktrine definitivni poslovi koji u nju spadaju su određeni s National Security Council Report broj 68 30.9.1950. godine i oni glase:

* Zaštita zapadne hemisfere i savezničkih područja kako bi se razvile njihove ratne sposobnosti
* Izgradnja i zaštita američkih mobilnih vojnih baza dok se grade snage za ofenzivne operacije
* Vršenje ofenzivnih operacija kako bi se uništile vitalne ratne mogućnosti SSSRa i držanje neprijatelja u defanzivi do trenutka razvoja pune ofanzivne snage SADa
* Obrana i održavanje linija komunikacija potrebnih za obavljanje ranije navedenih poslova
* Davanje pomoći saveznicima za obavljanje ranije navedenih poslova.

Za stvaranje i održavanje Trumanove doktrine u skladu s ovim smjernicama po proceni NSC broj 68. potrebno će biti uvećati američki vojni budžet za gotovo 400 %

Izvori
------

1. ↑  Nash, Gary B. Julie Roy Jeffrey, John R. Howe, Peter J. Frederick, Allen F. Davis, Allan M. Winkler, Charlene Mires, and Carla Gardina Pestana. The American People, Concise Edition Creating a Nation and a Society, Combined Volume (6th Edition). New York: Longman, 2007 p829.

Vanjske poveznice
-----------------

* Truman Library website with papers related to the Truman Doctrine Arhivirano 2008-09-30 na Wayback Machine-u
* Full text of the speech Arhivirano 2004-12-04 na Wayback Machine-u
* Text of NSC 68
*Za ostale upotrebe, v. Petar Radovanović (razvrstavanje).*

**Petar Radovanović** (1882 (?)—1945), sindikalista i partijski radnik.

Biografija
----------

Petar Radovanović rođen je oko 1882. godine u Zlotu, istočna Srbija. Kao mlad rudar u Senjskom rudniku prišao je radničkom pokretu i 1905. godine, nakon osnivanja prve organizacije Srpske socijaldemokratske stranke (SSDS) u tom kraju (Zaječar), postao je njen član. Kao jedan od najistaknutijih socijalističkih agitatora u istočnoj Srbiji, od 1912. do 1914. godine bio je poslanički kandidat na listi SSDS-a.

Na Kongresu ujedinjenja 1919. godine, učestvovao je kao predstavnik svoga kraja. Takođe je bio delegat i na Vukovarskom kongresu 1920. godine. Na izborima za Ustavotvornu skupštinu 1920. godine, bio je zamenik nosioca okružne liste Komunističke partije Jugoslavije za timočki okrug.

Nakon donošenja Obznane, bio je hapšen i progonjen. Kad su osnovani Nezavisni sindikati, Petar Radovanović je bio član Oblasnog odbora za nišku oblast i sekretar Saveza rudara za istočnu Srbiju. 1928. godine bio je delegat na kongresu Crvene sindikalne internacionale, održanom u Moskvi. Na Četvrtom kongresu KPJ, održanom 1924. godine u Beču, izabran je za člana Centralnoga komiteta KPJ. Posle 1929. godine bio je često hapšen i pod prismotrom policije. Ostao je aktivan u revolucionarnom radničkom pokretu sve do pred rat 1941. godine, kada se teško razboleo.

Umro je 1945. godine od posledica bolesti.

Literatura
----------

* **Enciklopedija Jugoslavije** (knjiga sedma), „Jugoslavenski leksikografski zavod", Zagreb, 1968. godina
**Truro** je rijeka na jugozapadu Engleske u Grofoviji Cornwall duga 6,4 km, pritoka Rijeke Fal.

Karakteristike
--------------

Rijeka Truro se formira u gradu Truro, gdje se spajaju rijeke Kenwyn, koja dolazi sa zapada i Allen koji dolazi sa sjevera. Nakon svega 6,4 km toka prema jugu uvire u estuarij Rijeke Fal zvan **Carrick Roads**.

Jaružanjem rijeke omogućeno je manjim brodovima da doplove do luke u Truru iz Falmoutha, ali samo za plime.

Pretpostavlja se da ime rijeke - Truro, vodi porijeklo od kornvolske riječi *Tri-veru*, a to je značilo tri rijeke, koje zajedno formiraju Truro, a to su; Kenwyn, Allen i Tinney.

Danas ih se u Truru nemože vidjeti jer su njihova korita prekrivena cestama, iako se tragovi Allena mogu vidjeti iza katedrale i ulice Svete Marije, a tragovi Kenwyna kod trga kraljice Viktorije i keja Lemon.

Kako Truro ima relativno usko korito, poplave su bile uobičajena pojava ranih godina, najnovija se dogodila 1988.
Od tad je radi odbrane od poplava, podignuto nekoliko brana, jedna od njih na rijeci Kenwyn, kod Novog mlina i jedna na samoj rijeci Truro pored parka Boscawen, tradi zaštite od visoke plime.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Truro River (part 1)*" (engleski). Cornwall - Tide's Reach. Pristupljeno 29. 12. 2016.
2. 1 2 3 4 5  „*Geography*" (engleski). Totally Truro. Arhivirano iz originala na datum 2016-11-15. Pristupljeno 28. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Truro (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Geography* Arhivirano 2016-11-15 na Wayback Machine-u (`en`)
**Birgül Oğuz** (Istanbul, 1981) je turska spisateljica.

Život
-----

Rođena je u Istanbulu, a studirala je komparativnu književnost i kulturalne studije na Univerzitetu Bilgi. Također je pohađala Univerzitet u Edinburghu 2006. Trenutno radi na doktoratu iz engleske književnosti na Univerzitetu Boğaziçi, a također predaje književnost na akademiji Moda Sahnesi i Nazım Hikmet u Istanbulu.

Godine 2007. je debitirala knjigom *Fasulyenin Bildiği* a 2012. je objavila *Hah*, prozu koja je 2014. osvojila Nagradu Europske unije za književnost. Brojne njezine kratke proze su objavljene na turskim književnim časopisima.

Godine 2020. objavila je rad *İstasyon* za tursku nakladu Metis.

Djela
-----

* *Fasulyenin Bildiği* (2007)
* *Hah* (2012)
* *İstasyon* (2020)

Izvori
------

1. 1 2 3  (`en`) „European Union Prize for Literature : Birgül Oğuz". Pristupljeno 16. 10. 2022.

Bibliografija
-------------

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 288240934
* LCCN: no2018159480
* ISNI: 0000 0003 9390 1969
* GND: 1084212919

 |
**Premijer Brazila**, službeno **Predsjednik Vijeća ministara** (portugalski: *Presidente do Conselho de Ministros*) je bio predsjednik vlade tokom dva perioda kada je Brazil imao parlamentarni sustav vlasti. Institucija premijera nije bila inherentna brazilskoj političkoj zbilji tako da su oba pokušaja uspostavljanja iste dovela do hibridnog modela koji nije adekvatno funkcionirao u praksi te koji je svaki puta spremno ukinut. 

Prvi parlamentarni sustav uveo je car Pedro II, kojemu ustav nije nalagao formiranje vlade. Pedro je kao šef egzekutive trebao imati ministre-savjetnike, no odlučio se formirati pravu vladu, čijeg je predsjednika osobno imenovao. Pedrov prvi premijer bio je Manuel Alves Branco. Najznačajniji premijer u historiji Brazila bio je Luís Alves de Lima e Silva, vojvoda od Caxiasa, koji je služio čak tri mandata. Pedrov parlamentatni sustav izdržao je 42 godine njegove vladavine, a ukinut je 1889. godine kada je, zajedno s Carstvom, svrgnut i posljednji premijer, Afonso Celso. 

Drugi puta je parlamentarni sustav uveden 1961. godine, kada je parlamentarna opozicija izglasala ustavni amandman netom prije nego je predsjednik João Goulart trebao prisegnuti. Iako nije bio pobornik tog sustava, Goulart nije mogao prisegnuti prije nego ga je prihvatio. Za prvog premijera je predložio Tancreda Nevesa, a nakon njega su tu funkciju obnašali još samo Francisco de Paula Brochado da Rocha i Hermes Lima. Funkcija je konačno ukinuta u siječnju 1963. nakon plebiscita. 

***Premijer Brazila*** na Wikimedijinoj ostavi
**Vera Vladen** (Zagreb, 17. ožujka 1921. - Duga Resa, 2. ožujka 2006.), hrvatska slikarica.

Životopis
---------

Rođena je 17. ožujka 1921. u Zagrebu. Otac joj je Milan Vladen iz Donjeg Miholjca, a majka Hermina Achleiter, rođena Bečanka, gdje je i upoznala budućeg supruga dok je ovaj tamo boravio na studiju kemije. Živjeli su u Zagrebu od 1918. i imali tri kćeri Zoru, Veru i Nedu. Vera je osnovnu školu završila u Samostanskoj ulici (sadašnja Varšavska) od 1927. do 1931. Gimnaziju – licej – pohađala je četiri godine od 1931. do 1935. na Gornjem gradu u sadašnjoj VI. gimnaziji. Potom je od 1935. do 1939. pohađala trgovačku akademiju, gdje je i maturirala.

Po završetku mature se zaposlila u talijansko-hrvatskoj banci u Preobraženskoj ulici (preko puta Pravoslavne crkve). u kojoj je radila godinu dana. U međuvremenu se razbolila, pa je morala poći u bolnicu u Klenovnik. Liječenje je trajalo četiri mjeseca, a oporavak godinu dana.
Nakon oporavka se zaposlila i radila u banci u Jurišićevoj ulici na uglu s Palmotićevom (Wienerbankverein). Tamo joj je bilo strašno, kako veli, jer nije voljela onaj posao. Poslije godine dana rada, morala je opet prekinuti posao zbog bolesti. Tako je provela godinu dana na liječenju u bolnici od 1942. do 1943. godine, a od 1943. do 1946. bila na oporavku. Od 1947. do 1951. studirala je na Akademiji likovnih umjetnosti u Zagrebu, na kojoj je i diplomirala. Trebala je ići još dvije godine na specijalizaciju, ali ju je omelo slabo zdravlje. Živjela je i djelovala samozatajno i daleko od očiju javnosti u Zagrebu. Umrla je 2. ožujka 2006. u bolnici produženog liječenja u Dugoj Resi, a pokopana je u obiteljskoj grobnici na Mirogoju.

Izvori
------

O njoj do sada nitko nije pisao. Jedini izvor su osobna svjedočanstva vrlo malog broja ljudi koji su je poznavali i tekst darovnice kojim svoja djela ostavlja Karmelskom samostanu Majke Božje Remetske. Njene slike i crteži su u pripravi za ekskluzivnu premijeru u javnosti upravo na wikipediji - čeka se samo dozvola za postavljanje od strane urednika wikipedije.
Beringov kopneni most za vrijeme Wisconsinske glacijacije. Granice današnjeg kopna su označene smeđom bojom.
**Beringov kopneni most**, isto tako poznat kao **Beringija**, je naziv za danas potopljeni kopneni most koji je postojao za vrijeme posljednjeg (pleistocenskog) ledenog doba te tako stvarao kopnenu vezu između Sjeverne Amerike i Azije.

Pored Beringovog, u isto vrijeme su slični kopneni mostovi su spajali Australiju, Tasmaniju i Novu Gvineju, odnosno azijsko kopno sa Sumatrom, Javom i Borneom, te Britansko Otočje s ostatkom evropskog kontinenta. 

Beringov kopneni most je važan, jer su preko njega u Sjevernu Ameriku prije 10.000 godina došli prvi ljudi. Točna ruta kojom su se kretali nije jasna, jer su arheološki i drugi tragovi potopljeni nakon završetka ledenog doba i dizanja razine mora.

V. također
----------

* Wisconsinska glacijacija
* Pleistocen
* Geološka kronologija

Vanjske veze
------------

* Bering Land Bridge National preserve
* What is Beringia?
* D.K. Jordan, "Prehistoric Beringia" Arhivirano 2008-12-25 na Wayback Machine-u
* Paleoenvironmental atlas of Beringia: includes animation showing the gradual disappearance of the Bering land bridge
* Yukon Beringia Interpretive Centre
* Paleoenvironments and Glaciation in Beringia Arhivirano 2004-12-12 na Wayback Machine-u
* introduction to "A Material Case for a Late Bering Strait Crossing Coincident with Pre-Columbian Trans-Pacific Crossings" Arhivirano 2005-03-05 na Wayback Machine-u
* An animation of the flooding of the Bering land bridge over the last 20,000 years
**Premijer Australije** (službeni naziv: *Prime Minister of the Commonwealth of Australia*) je najviše rangirani krunski ministar, šef kabineta i Vlade Australije, kojega na poziciju imenuje Generalni guverner Australije. Funkcija premijera je, *de facto*, najjača politička funkcija u Australiji. Ipak, unatoč činjenici da se nalazi na samom vrhu političke hijerarhije, funkcija premijera ne spominje se u australskom Ustavu te postoji isključivo preko nepisanih ustavnih konvencija. 

Osim u iznimnim slučajevima, australski premijer je u pravilu predsjednik političke stranke ili koalicije koja drži većinu u Predstavničkom domu. Jedini slučaj kada je senator izabran za premijera je onaj Johna Gortona, koji se subsekventno odrekao svoje pozicije u Senatu te postao izabrani član Predstavničkog doma. Senator George Pearce također je, tokom 1916. godine, obnašao funkciju premijera, ali isključivo kao vršitelj dužnosti dok je Billy Hughes bio izvan zemlje. 

Od svibnja 2022. godine, premijer je Anthony Albanese, predsjednik Laburističke stranke koji je na poziciju došao nakon pobjede na parlamentarnim izborima.

| * p
* r
* u
Premijeri Australije |
| --- |
| 
* Edmund Barton
* Alfred Deakin
* Chris Watson
* George Reid
* Alfred Deakin
* Andrew Fisher
* Alfred Deakin
* Andrew Fisher
* Joseph Cook
* Andrew Fisher
* Billy Hughes
* Stanley Bruce
* James Scullin
* Joseph Lyons
* Earle Page
* Robert Menzies
* Arthur Fadden
* John Curtin
* Frank Forde
* Ben Chifley
* Robert Menzies
* Harold Holt
* John McEwen
* John Gorton
* William McMahon
* Gough Whitlam
* Malcolm Fraser
* Bob Hawke
* Paul Keating
* John Howard
* Kevin Rudd
* Julia Gillard
* Kevin Rudd
* Tony Abbott
* Malcolm Turnbull
* Scott Morrison
* Anthony Albanese

 |  |
Bista Atala I, *cca.* 200 BC  
(Pergamski muzej, Berlin)
**Atal I** (grčki: ), poznat po nadimkom ***Soter*** (grčki: , "Spasitelj"; 269. pne. – 197. pne.) ke bio vladar, a kasnije i kralj Pergama, od 241 pne. do 197. pne. Bio je rođak i usvojeni sin prethodnog vladara Eumena I, odnosno prvi član Atalidske dinastije koji se proglasio kraljem (238. pne.) Bio je sin Atala i Antiohide, seleukidske sirijske princeze.

Atal je poznat po tome što je izvojevao veliku pobjedu nad Galaćanima - keltskim plemenima koja su se bila iz Trakije naselila u Maloj Aziji, te pljačkala, pustošila i ucjenjivala maloazijske države i polise. Pobjeda, koja je inspirirala znamenitu statuu Gal na samrti, Atalu je dala nadimak "Soter" (spasitelj). Atal je kasnije postao poznat i kao vjeran i efikasan saveznik Rimljana te po ulozi koju je igrao u prvom i drugom makedonskom ratu boreći se protiv Filipa V. Vodio je brojne pomorske operacije protiv makedonskih ciljeva na Egeju, anektiravši Pergamu otoke Eginu u prvom i Andros u drugom makedonskom ratu.

Umro je godine 197. pne. nedugo prije završetka drugog makedonskog rata, u dobi od 72 godine, nekoliko mjeseci nakon što je doživio moždani udar obraćajući se beotijskom ratnom vijeću. Imao je sretan porodični život sa suprugom i četiri sina. Naslijedio ga je sin Eumen II.

Izvori
------

1. ↑  Hansen, p. 26. Livy, 33.21–22, says that Attalus died in the consulship of Cornelius and Minucius (197 BC) at the age of 72, having reigned 44 years. Polybius, 18.41, also says that he lived 72 and reigned 44 years. Strabo, 13.4.2, says that he reigned 43 years.
2. ↑  Strabo, 13.4.2, says that he was the cousin of Eumenes. Pausanias, 1.8.1, probably following Strabo, says the same. But modern writers have concluded that Strabo had skipped a generation; see Hansen, p. 26.
3. ↑  Strabo, 13.4.2; Polybius, 18.41; Hansen, p. 28; Austin, p. 396; Kosmetatou, p. 161.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Eumen I**  |  **Atalidski vladar**  | Slijedi: **Eumen II**  |
Koordinate: 41° 18′ 43" SGŠ, 21° 16′ 11" IGD

**Birino** (mak. *Бирино*) je naselje u Republici Makedoniji, u zapadnom delu države. Birino pripada opštini Kruševo.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Birino je smešteno u zapadnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Prilepa, naselje je udaljeno 35 km zapadno.

Birino se nalazi na zapadnom obodu Pelagonije, najveće visoravni Republike Makedonije. Naselje je položeno na južnim visovima Buševe planine. Nadmorska visina naselja je približno 1.070 metara.

Klima u naselju je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2002. godine Birino je bilo bez stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su bili etnički Makedonci.

Većinska veroispovest u naselju bilo je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Kruševo

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Birino*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.krusevo.gov.mk Zvanična stranica opštine Kruševo

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Kruševo |
| --- |
| **Kruševo** • 
Aldanci • 
Ariljevo • 
Belušino • 
Birino • 
Borino • 
Bučin • 
Vrbovec • 
Gornji Divljaci • 
Donji Divljaci • 
Jakrenovo • 
Miloševo • 
Norovo • 
Ostrilci • 
Presil • 
Pusta Reka • 
Saždevo • 
Sveto Mitrani • 
Selce |  |
Zastava Portorika (1895), koju su prihvatili pokreti i organizacije za nezavisnost Portorika, uključujući Portorikansku stranku nezavisnosti (PIP).
Portorikanska stranka nezavisnosti (PIP)
**Portorikanska stranka nezavisnosti** (španski: *Partido Independentista Puertorriqueño*, **PIP**; engleski: *Puerto Rican Independence Party*) je portorikanska politička stranka koja se zalaže za nezavisnost Portorika od Sjedinjenih Američkih Država. Ona je jedna od tri vodeće, i druga najstarija registrirana politička stranka u Portoriku. 

Oni koji prihvaćaju ideologiju PIP-a se obično u lokalnom žargonu nazivaju *independentistas*, *pipiolos*, a ponekad u anglosferi jednostavno *pro-independence activists'.*

### Historija

Stranku je 20.10. 1946. osnovao Gilberto Concepción de Gracia.  On je držao kako je pokret za nezavisnost izdan od strane Narodne demokratske stranke koja je odustala od nezavisnosti i počela se zalagati za "slobodnu asocijaciju" Portorika sa SAD.

Vanjske veze
------------

* Portorikanska stranka nezavisnosti Arhivirano 2012-07-12 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 146761057
* LCCN: n81003236
* ISNI: 0000 0001 2150 5348

 |
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Qian*.*
Oltar kraljevima Qiana na Zapadno jezero (Hangzhou), Hangzhou.
**Qian Chu** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Qián Chù*), rođen kao **Qian Hongchu** (錢弘俶), (929–988) bio je posljednji kralj južnokineske države Wuyue, koji je vladao od 947. do 978.

Na vlast je došao nakon što mu je prethodnik, brat po imenu Qian Zong, svrgnut u državnom udaru. U to vrijeme je Wuyue bila na vrhuncu svoje moći, te uključivala područja današnjeg Zhejianga, Jiangsua, Shanghaija i Fujiana. Nastavio je politiku svojih prethodnika te se, za razliku od drugih južnokineskih vladara u periodu Pet dinastija i Deset država, nikada nije proglasio carem, nastojeći iskazati nominalnu odanost carevima u sjevernoj Kini. Time je izbjegao ratna pustošenja i posvetio se izgradnji ekonomske i druge infrastrukture, stvorivši od doline Yangtzea buduće glavno ekonomsko središte Kine.

Za vrijeme vladavine je Qian Chu u Hangzhouu podigao pagodu Leifeng.

Dosljedan nastojanju da svoju državu i podanike poštedi rata, Qian Chu se, suočen sa nastojanjima sjeverne dinastije Song da ponovno ujedini Kinu, odlučio godine 978. dobrovoljno odreći vlast. Kako bi dodatno odobrovoljio svoje vlastodršce i iskazao odanost, odlučio se sa 300 članova porodice preseliti u sjevernu prijestolnicu Kaifeng. Tamo je umro nakon jedne gozbe,

Imao je sedam godina, od kojih je jedan kasnije postao kancelar u službi dinastije Song.

Izvori
------

### Napomene

### Literatura

* Mote, F.W. (1999). *Imperial China (900-1800)*. Harvard University Press. str. 15. ISBN 0-674-01212-7.
* New Lin'an editorial team (30. 03. 2004.). „Wuyue's creator - King Qian" (Chinese). New Lin'an. Arhivirano iz originala na datum 2007-02-05. Pristupljeno 24. 02. 2007.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Qian Zong (錢倧)**  |  **kralj Wuyuea** 947–978 | Slijedi: **nema (kraljevstvo ukinuto)**  |
**Atal** (na grčkom **Aτταλoς**; 4. vijek pne.), sin Andromena Stimfejca, bio je Makedonija (antička)|makedonski oficir u vojsci Aleksandra Velikog. Za vrijeme pohoda na Aziju je godine 330. pne. zajedno s braćom Amintom i Simije optužen za sudjelovanje u zavjeri Filote, ali je naknadno oslobođen. Godine 328. pne. je zajedno s Poliperhonom čuvao Baktriju, a kasnije sudjelovao u Aleksandrovom pohodu na Indiju. Godine 323. pne. je nakon Aleksandrove smrti postao blizak suradnik regenta Perdike, zahvaljujući ženidbi za njegovu sestru Atalantu. Godine 321. pne. sudjelovao je u Perdikinom pohodu na Egipat protiv Ptolomeja komandirajući flotom. Perdika je nakon neuspjelog napada ubijen u vojničkoj pobuni, isto kao i Atalanta. Atal je, pak, izbjegao tu sudbinu te s flotom otplovio u Tir i skupio Perdikine pristalice. Međutim, umjesto da pokuša preuzeti vlast, otišao je u Kariju gdje je porazio rodosku flotu, ali ga je potom porazio i zarobio Antigon I Monoftalmos.

Izvori
------

* Smith, William (editor); *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, "Attalus (2)", Boston, (1867)
**Predsjednički izbori u Kambodži 1972. godine** održali su se 4. lipnja 1972. godine te su do danas jedini predsjednički izbori u historiji te zemlje. Izbori su održani dvije godine nekon što su pučisti svrgnuli princa Sihanouka i uspostavili Kmersku Republiku. Predsjednički izbori održani su u periodu kada je Lon Nol, nakon što je marginalizirao svoje političke oponente (među kojima su bili Sisowath Sirik Matak te In Tam), nastojao konsolidirati vlast u politički turbulentnom periodu. 

Nedugo nakon sazivanja izbora, In Nam i Keo An (koji je bio sihanukist) su obznanili kako se namjeravaju kandidirati, što je izazvalo veliko iznenađenje kod Lona, a kojemu je dodatno doprinijela i činjenica da njegovi protukandidati nisu htjeli povući svoje kandidature unatoč pritisku. Lon se, doduše, nije imao razloga bojati ishoda jer su izbori bili namješteni u njegovu korist; vjerojatno je da bi u suprotnome pobjednik bio In Nam.

Ukupna izlaznost bila je 57.6% (1,059,505 birača), a Lon je osvojio 578,560 glasova (54.9%); In Tam je s 24.4% glasova osvojio drugo mjesto, dok je posljednji bio Keo An s 20.6% glasova. Iako je ishod izbora bio otprije poznat, isti su otkrili kako postoji prilično velika masa ljudi nezadovoljnih Lonovom diktaturom, što će biti vidljivo i u narednom razdoblju.

Rezultati
---------

| Kandidat | Stranka | Glasova | % |
| --- | --- | --- | --- |
|   | **Lon Nol** | **Sangkum Sathéaranakrâth** | **578,560** | **54.9** |
|   | In Tam | Demokratska stranka | 257,496 | 24.4 |
|   | Keo An | Republikanska stranka | 217,174 | 20.6 |
| Nevažećih glasova | 6,275 | 0.1 |
| **Ukupno** | **1,059,505** | **100** |
| Izvor: Nohlen *et al.* |
**Portsea** (Engleski: *Portsea Island*) je otok (danas samo poluotok) na jugozapadu Engleske u Grofoviji Hampshire na kom leži grad Portsmouth.

Karakteristike
--------------

Portsea leži između dvije uvale La Mancha; *Portsmouth Harbour* na zapadu i *Langstone Harbour* na istoku.

Dug je 7,2 km i širok od 3.2 do 5.6 km, a ukupna površina mu iznosi 188 km². Od kopna je odvojen uskim kanalom, koji je odavno premošćen brojnim mostovima.

Historija
---------

Portsea se za ranog srednjeg vijeka zvao *Portus eg*, a to je bila sintagma od latinskog *portus* = luka i saksonskog *eg* = otok. Vremenom se zaboravilo značenje tog eg pa su ljudi otok počeli zvati Portuseg Island, i na kraju Portsea Island. 
Od kad je kralj Richard I 1194. podigao prvo naselje Portsmouth i čitav otok se počeo nazivati - **Portsmouth Common** (Zajednički Portsmouth).

Kralj Henrya VII, podigao je pored tod starog Portsmoutha brodogradilište, koje je od njega bilo odvojeno poljima, ali se tokom 16 i 17. vijeka značajno proširilo.

Sve do kraja 17. vijeka Portsea je bio čisto ruralan kraj sa oranicama. Stari Portsmouth bio je malo naselje na zapadu otoka. 

Prve kuće u Portseu izgrađene su krajem 17. vijeka, a od 1764. postao je parohija.

Predgrađe Portsea je ubrzo prerastaslo stari Portsmouth, pa je 1792. promjenjeno ime otoka iz Portsmouth Common u Portsea, jer je 1793. imao 3050 kuća

Oko 1801. u Portseu je živjelo oko 25.000 ljudi, a Starom Portsmouthu samo oko 7.000. Ta dva naselja su spojena krajem 18. vijeka kad su bedemi Portsmoutha prošireni i obuhvatili i Portsea.

Izvori
------

1. 1 2  „*Portsmouth*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 11. 2016.
2. 1 2  John Bartholomew. „*Portsea Island*" (engleski). Vision of Britain. Pristupljeno 24. 11. 2016.
3. 1 2 3 4  Tim Lambert. „*A brief history of Portsea, Portsmouth*" (engleski). Localhistories. Pristupljeno 24. 11. 2016.
4. 1 2  „*Portsea Island*" (engleski). Peter Higginbotham. Pristupljeno 24. 11. 2016.

Vanjske veze
------------

***Portsea Island*** na Wikimedijinoj ostavi

* *A brief history of Portsea, Portsmouth* (`hu`)
Za instituciju slična naziva u Francuskoj, v. Zastupnički dom (Francuska).

**Predstavnički dom** (francuski: *Chambre des représentants*) je bio donji dom parlamenta Francuske tokom Stotinu dana vladavine Napoleona I. Struktura i organizacija Predstavničkog doma uređeni su Poveljom iz 1815. godine, koja je propisivala da Predstavnički dom ima 629 izabranih zastupnika čiji je mandat trajao pet godina. Gornji dom, prema Povelji, bio je Dom perova. 

Izborni kolegij za izbor predstavnika organiziran je 30. travnja 1815. a izbori su održani 8. i 22. svibnja. Prvi saziv doma sa zasjedanjem je započeo 3. lipnja, samo dva dana nakon što je Povelja potvrđena na plebiscitu. Tri primarne parlamentarne skupine bili su liberali, jakobinci i bonapartisti. Za predsjednika doma izabran je Jean-Denis Lanjuinais, a za potpredsjednika Gilbert du Motier de La Fayette. 

Djelovanje Predstavničkog doma bilo je kratkoga vijeka. Na samom kraju Stotinu dana, nakon Napoleonova poraza kod Waterlooa, Predstavnički dom je caru uputio zahtjev za abdikaciju. Dana 22. lipnja, Dom je izabrao tri - Carnota, Fouchéa i Greniera - od planiranih pet članova Vladine komisije koja je trebala izabrati novu vladu, a sljedećega dana je potvrdio Napoleona II kao francuskog cara. 

Nakon što je Sedma koalicija došla do Pariza, Predstavnički dom se 3. srpnja predao. Dana 8. srpnja, vlasti Restauracije zabranile su predstavnicima sastajanje. Predstavnički dom je službeno ukinut 13. srpnja 1815. godine temeljem uredbe Louisa XVIII. 

Poredak kakvog je propisivala Napoleona Povelja ukinut je još tokom 1815. godine, kada je vraćeno stanje uređeno Poveljom iz 1814. godine. Predstavnički dom je ukinut, a vraćen je Zastupnički dom.
Portorikanci u širem smislu predstavljaju stanovnike Portorika, dok se u užem i češće korištenom smislu
taj izraz koristi za etničku grupu koja je nastala na tom karipskom otoku.

Portorikanci svoje porijeklo vuku od drevnih Taino domorodaca, afričkih robova, kao i evropskih doseljenika koje je španska vlada doseljavala u 19. vijeku. 

Nakon špansko-američkog rata, Portorikanci su dobili američko državljanstvo, te su ga iskoristili kako bi se naselili u matičnom području SAD, uglavnom u New Yorku. Tamo su postali većina u mnogim područjima, od kojih je najpoznatiji Spanish Harlem, te su kroz desetljeća održali vlastiti etnički identitet, bilo putem korištenja španskog jezika i salsa kuhinje.

Portorikanci su po vjeri uglavnom rimokatolici, iako je u posljednje vrijeme među njima zabilježen porast protestantizma, pogotovo u obliku raznih pentekostalnih i adventističkih crkava.

Dan-danas se mnogi znameniti Amerikanci, iako su rođeni i odrasli na matičnom području SAD, s ponosom nazivaju Portorikancima. Jedna od najpoznatijih među njima je poznata glumica Jennifer Lopez.

***Portorikanci*** na Wikimedijinoj ostavi
**Ubijen u akciji** ( **KIA** ) klasifikacija je broja žrtava koju vojska obično koristi za opisivanje smrti vlastitih boraca od neprijateljskih snaga.  Ministarstvo odbrane Sjedinjenih Država, na primjer, kaže da oni koji su izjavili da KIA nisu morali pucati iz oružja, već su ubijeni zbog neprijateljskog napada. KIA uključuju one koji su ubijeni prijateljskom vatrom usred borbe, ali ne i iz incidenata poput slučajnih nesreća vozila, ubistava ili drugih ne-neprijateljskih događaja ili terorizma. KIA se može primijeniti i na borbene trupe na frontu i na pomorske, zračne i potporne trupe. Neko ko je ubijen u akciji tokom određenog događaja označen je sa † ( bodežom ) pored svog imena da označi njegovu smrt u tom događaju ili događajima. 

Dalje, KIA označava osobu koja je ubijena u akciji na bojnom polju, dok je **umrla od rana** ( **DOW** ) povezana s nekim ko je preživio da bi stigao do medicinske ustanove. Organizacija Sjevernoatlantskog pakta (NATO) takođe koristi DWRIA, a ne DOW, za "umrlu od rana primljenih u akciji". Međutim, u prošlosti su se vojnici i povjesničari koristili bivšom skraćenicom.[*nedostaje referenca*]

**PKIA** znači **pretpostavljeni ubijeni u akciji**. Ovaj se izraz koristi kada je osoba izgubljena u borbi, u početku je nestao u akciji (MIA), ali nakon što nije pronađen, kasnije se pretpostavlja da nije preživjeo.  To je tipično za pomorske bitke ili obračune u drugim neprijateljskim okruženjima u kojima je teško oporaviti tijela. Velik broj ubijenih vojnika u akciji otišao je neidentificiran u Prvom svjetskom ratu, poput sina britanskog pjesnika Rudyarda Kiplinga, što je potaknulo formiranje Komisije za ratne grobove Commonwealtha .

NATO definicija
---------------

NATO definira ubijenog u akciji ili stradalnika u bitci kao borca koji je ubijen izravno ili koji umire od rana ili drugih povreda prije nego što je stigao u medicinsku ustanovu ili pomoć svojih drugova.
Canaletto veduta Kanala Grande i bazilike Santa Maria della Salute iz 1730.
**Veduta** (talijanski: *pogled*, *vidik*) je slika ili grafika koja detaljno prikazuje dio grada ili arhitektonske objekte u pejzažu, koji put uz ljudske likove i čitave skupine. Kod veduta je najbitnija perspektiva, kojom se ostvaruje privid prostornosti i stvarnosti prikaza.

Historija nastanka žanra
------------------------

Ovaj žanr pejsažnog slikarstva razvio se u Flandriji, gdje su slikari poput Paula Brilla počeli slikati *vedute* već početkom 16. vijeka. Tako da su se već u 17. vijeku holandski slikari razvili čitavu paletu prepoznatljivih motiva gradova i pejzaža svojih ravnica da udovolje zahtjevima svoje bogate srednje klase, jedan od najboljih primjera za to je slika Johannesa Vermeera *Pogled na Delft* iz 1661.

Johannes Vermeer, Pogled na Delft, oko 1661.
Kad je posjet Rimskom forumu i Kanalu Grande postao obligatni dio evropske turneje bogatih Engleza, ti prizori postali su standarni slikarski motiv. Od sredine 18. vijeka Venecija je postala poznata kao centar *vedutista*. Najpoznatiji slikari toga žanra bili su Canaletto i Francesco Guardi i članovi njihovih porodica. Canaletto se otisnuo i po ostalim gradovima Evrope do Londona i naslikao ih, a njegov nećak Bernardo Bellotto zabilježio je Dresden i Varšavu.

U drugim dijelovima Italije u 18. vijeku, taj žanr dobio je nove motive, Giovanni Paolo Pannini bio je prvi vedutist koji se specijalizirao za slikanje rimskih ruina. Vremenom je Pannini počeo slikati potpuno izmišljene pejzaže koje su zvali *capricci* i *vedute ideate* ili *veduta di fantasia*. Drugi veliki vedutist Giambattista Piranesi bio je prije svega majstor za *vedute ideate*, grafičke listove u bakropisu, a njegove *Vedute di Roma* odštampane su u mnogim verzijama.

Pri kraju 19. vijeka, puno osobniji impresionistički pejzaži potiskuju dotad preovladavajuće topografski točne prizore, ali i njih uskoro potiskuju fotografske panorame.

Galerija poznatih veduta
------------------------

* Giovanni Antonio Canal zvan Canaletto: Duždev Bucintoro u Veneciji na dan uzašašćaGiovanni Antonio Canal zvan Canaletto: *Duždev Bucintoro u Veneciji na dan uzašašća*
* Bernardo Bellotto zvan Canaletto: Pogled sa novoga mosta na VeronuBernardo Bellotto zvan Canaletto: *Pogled sa novoga mosta na Veronu*
* Francesco Guardi: Duždeva palača u VenecijiFrancesco Guardi: *Duždeva palača u Veneciji*
* Giovanni Paolo Pannini: Koloseum i Trijumfalna kapija cara Konstantina u RimuGiovanni Paolo Pannini: *Koloseum i Trijumfalna kapija cara Konstantina u Rimu*

Izvori
------

1. ↑  Rudolf Wittkower: *Art and Architecture in Italy, 1600-1750*, str. 501

Literatura
----------

* Roberto Longhi: *Viviano Codazzi e l’invenzione della veduta realistica*

Vanjske veze
------------

***Veduta*** na Wikimedijinoj ostavi

* Veduten Arhivirano 2010-02-01 na Wayback Machine-u (`de`)
**Samoubilački napad** je izraz kojim se opisuje nasilni čin koji za cilj ima izazvati smrt jedne ili većeg broja osoba, odnosno veliku materijalnu štetu, a koji se izvodi na način koji izaziva neizbježnu smrt samog počinitelja, a koji se time unaprijed upoznat i pomiren, čime takav čin istovremeno predstavlja i samoubistvo. 

Samoubilačke napade mogu izvoditi pojedinci, kao i grupe više osoba. U prošlosti su se smaoubilački napadi znali koristiti u konvencionalnim sukobima, bilo u taktičke svrhe, bilo kao dio strategije (pri čemu su najpoznatiji primjer japanske kamikaze u Drugom svjetskom ratu. Danas se samoubilački napadi najčešće vezuju uz terorističke aktivnosti ilegalnih paravojnih formacija, odnosno kao sredstvo tzv. asimetričnog ratovanja kojim slabija strana nastoji, prije svega psihološki, iscrpiti onu koja je brojčano i tehnički jača. Samoubilački napadi se obično vezuju uz militantne oblike islamskog fundamentalizma, iako su korišteni i od ne-islamskih, odnosno nacionalističkih organizacija, pa su tako predstavljali omiljenu taktiku Oslobodilačlih tigrova tamiskog Elama, separatističkog pokreta koji je okupljao pretežno hinduske Tamile u Šrilakanskom građanskom ratu od 1983. do 2009. godine.

Prema jednoj studiji 1981. i 2006. odigralo se sveukupno 1.200 samoubilačkih napada, koji su činili tek 4% svih terorističkih napada, ali su odnijeli 32% sveukupnih žrtava terorizma (14.599 osoba). Najpoznatiji i najspektakularniji teroristički čin u modernoj historiji, napadi 11. septembra 2001. su također predstavljali samoubilački napad.

Vidi još
--------

* Taran

Izvori
------

1. ↑  Hassan, Riaz (3 September 2009). „What Motivates the Suicide Bombers?". *YaleGlobal*. Yale Center for the Study of Globalization.

Eksterni linkovi
----------------

* Suicide Bombers – Why do they do it, and what does Islam say about their actions?
* Women Armed for Terror, nytimes.com
* Study: Female suicide bombers seek atonement, ynetnews.com
* Defending the Transgressed Fatwa against suicide bombing by Shaykh Muhammad Afifi al-Akiti
* "Erased In A Moment", hrw.org
**Samopoštovanje** (**samopouzdanje** ili **vjera u sebe**) podrazumjeva u psihologiji evaloaciju ili dojam osobe samoj o sebi. Može se odnositi na lik i sposobnosti pojedinca, sjećanja na zbivanja iz prošlosti i vlastite percepcije. Na samopouzdanje mogu utjecati vanjski čimbenici, ukoliko pri određenim uvjetima postoji dovoljno objektivnih razloga, kao što je kompetentnost, dostatna znanja ili iskustva, ponavljanje sličnih aktivnosti u sličnim situacijama i slično.

Samopoštovanje je osim toga i moralno-politička kategorija koja primjerice daje pojedincu osjećaj da se u određenoj situaciji osjeća "u pravu" odnosno da se založi ili bori za zvoj stav ili ostvarenje svojega prava.

Stupanj samopouzdanja ovisi uglavnom u normalnim slučajevima o u različitim kvalifikacijama za određene aktivnosti i o vremenskim promjenama (npr. emocijama ili umoru).

Pretjerano samopoštovanje se može međutim i razviti u umišljenost što kod drugih osoba prouzročuje odbojnost.

Pozadina
--------

Osnova za siguran odnos s okolišom je usko je vezana za samopouzdanje i samopoštovanje. Samopostovanje se razvija u toku normalnog razvoja u djetinstvu:

1. na postizanje učinaka − osobito onima koji vode kod dijeteta do ugodnih i pozitivnih iskustva ili osjećaja;
2. stjecanje ugleda i priznavanja (kao poseban oblik društvenog djelovanja);
3. identificiranje s ključnm osobama koje imaju potrebno samopouzdanje reagiraju pozitivno na dijete;

Nacionalno samopoštovanje
-------------------------

Samopoštovanje na nacionalnoj razini je usko povezano s domoljubljem.

Vanjske poveznice
-----------------

* Portal alfa[*mrtav link*]
* Vaše zdravlje Arhivirano 2009-02-28 na Wayback Machine-u
* Vaše zdravlje
* Samopoštovanje kod djeteta Arhivirano 2007-09-22 na Wayback Machine-u
Pogled na Zemlju s oko 30.000 metara visine.
**Visoka atmosfera** ili **bliski svemir** je dio Zemljine atmosfere koji je između 20 i 100 km iznad morske razine. Obuhvaća stratosferu, mezosferu i donje slojeve termosfere. Prostire se od Armstrongove crte iznad koje ljudi moraju nositi odijelo pod tlakom da bi preživjeli, sve do Kármánove crte gdje pravila astrodinamike preuzimaju ulogu zakona aerodinamike da bi se uopće moglo nastaviti letjeti. Stoga je područje visoke atmosfere iznad visina na kojima lete komercijalni zrakoplovi, ali ispod visina na kojima kruže sateliti.

Pojmovi "gornje atmosfere" i "bliskog svemira" se općenito smatra istoznačnicama, premda neki autori dijele i to dvoje kao različite. Ondje gdje je to slučaj, slojevi bliži Kármánovoj crti nose naziv "bliskog svemira", a ostali slojevi između donjih slojeva atmosfere i bliskog svemira nazivaju se gornja atmosferea.

Upotreba
--------

Područje je vrlo zanimljivo za vojna izviđanja, znanstvena istraživanja te komercijalne namjene kao komunikacije i u zadnje vrijeme turizam. Letjelice koje lete do bliskog svemira su visokoatmosferski baloni, blimpovi, rockooni, rakete za sondiranje te zrakoplov Lockheed U-2.

Pojave
------

* polarna svjetlost
* noćni svijetleći oblaci
* meteori
* visokoatmosferska sijavina, ionosferski bljesak
* polarni stratosferski oblak
* ozonski omotač
* atmosferski val

Izvori
------

1. ↑  Oblaci koji svijetle noću[*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* Crometeo
* Near Space as a Combat Effects Enabler Arhivirano 2011-09-29 na Wayback Machine-u
* United States Air Force[*mrtav link*]
* Lack of Persistent Platforms Hurts US Military Arhivirano 2009-01-06 na Wayback Machine-u
* Defensetech.org
* Near Space Systems
* American Digital Networks Arhivirano 2007-09-28 na Wayback Machine-u
* Parallax.com Arhivirano 2008-10-12 na Wayback Machine-u
* Space Data Corporation
* The B.H.A.L.D.I. Project Arhivirano 2017-02-11 na Wayback Machine-u
* Bloon Near-space flight
* www.justinhamel.com