recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Izborni knez** (njemački: *Kurfürst*, množina: *Kurfürsten*) službeno latinski: *princeps elector imperii* ili samo *elector*, bio je princ Svetog Rimskog Carstva koji je imao pravo biti član izbornog tijela — elektorata, koje je biralo careve Svetog rimskog carstva, odnosno rimsko-njemačke kraljeve.

Način rada i pravila odredio im je car Karlo IV svojom Zlatnom bulom 1356.

Historija i karakteristike
--------------------------

Najvećim dijelom historije Svetog rimskog carstva (počevši negdje od oko 1273.) bilo je sedam kneževa izbornika, i to 3 duhovna 
i 4 svjetovna.
Duhovni (crkveni) izbornici bili su:

* Nadbiskup Mainza
* nadbiskup Triera
* nadbiskup Kölna

Svjetovni izbornici bila su 4 vladara:

* Kralj Bohemije
* Grof palatin Rajnskog palatinata
* Vojvoda Saksonije
* Markgrof Brandenburga

Formalno su uvijek birali rimskog kralja, koji je krunjen u Njemačkoj, a koji je postajao car Svetog rimskog carstva tek kad bi ga 
okrunio papa. Karlo V. Habsurški bio je posljednji okrunjeni car - svi carevi nakon njega bili 
su samo izabrani carevi.

Kasnije su dodani novi kneževi izbornici i to iz Vojvodstva Bavarske (1623. - 1778.), Elektorata Hanover (od 1708) i Hessen-Kassela (od 1803).

Tokom 15. vijeka i nakon njega, carevi Svetog rimskog carstva birani su gotovo isključivo od pripadnika Habsburške dinastije i to uglavnom iz redova nadvojvoda, tako da se u 17. vijeku ta formalno izborna monarhija pretvorila u nasljednu monarhiju.

Izbor rimskih careva dokinuo je Napoleon Bonaparte dokidanjem carstva - 1806. Nakon tog su jedino vladari Hessen-Kassela i nadalje do kraja 19. vijeka nastavili koristiti titulu - izborni knez.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6   „*Elector*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 10. 10. 2014.

Vanjske veze
------------

***Izborni knez*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Elector* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
**Kama** (*Vulpes chama*) je vrsta lisice iz porodice pasa raširena na prostorima južne Afrike. Zovu ju još "kapska lisica", "kama lisica" kao i "lisica srebrnih leđa".

Opis
----

Ova lisica ima crno do srebrno-sivo krzno s laganim žućkastim odsjajem na bokovima i trbušnoj strani. Vrh repa je uvijek crn. Od vrha njuške do početka repa je dugačka od 45 do 61 cm, rep joj je dug 30-40 cm. U ramenima je visoka 28-33 cm a teži između 3,6 do 5 kg.

### Životni prostor

  

Kama lisica živi u jožnoj Africi, od Zimbabvea do Angole. Zadržava se pretežno na prostorima otvorene savane i polupustinja.

### Način života

To je životinja koja je aktivna pretežno noću. Lovi u savanama i stepama, najčešće pojedinačno, ali ju se u lovačkim pohodima može sresti i u paru. Kao većina lisica, i ova je svežder. Hrani se malim sisavcima, gmazovima i strvinom, te voćem i kukcima.

Kama postaje spolno zrela s devet mjeseci, a životni vijek joj iznosi 10 godina.

Vanjske poveznice
-----------------

### Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Vulpes chama** |
Kamayura Indijanci u svome selu na rezervatu Xingu, sviraju na uruá-flaute.
**Kamayurá** (Camaiurá, Kamaiurá), indijanski narod u dolini rijeke Xingu u brazilskoj državi Mato Grosso, 800 kilometara sjeverozapadno od Brazilije. Jezično čine skupinu, jezik kamayura, porodice Tupi-Guarani, dio Velike porodice Tupian. Preci Tupian plemena u području Xingua, smatra se da su porijeklom iz države Maranhão, odakle su doselili negdje početkom 17. stoljeća. Plemena u ovom gornjem toku Xingua pripadaju različiti porodicama, a po lokalitetu svi zajedno prozvani su imenom Xinguanos. Populacima im iznosi 279 (1995 AMTB)

Vanjske poveznice
-----------------

* Hands Around the World: Kamayura Indians
* Slike
* Kamayurá jezik Arhivirano 2008-07-04 na Wayback Machine-u

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uTupian: Tupí-Guaraní |
| --- |
|  |
| Guaraní • Guarayu-Siriono-Jora • Kamayurá • Kawahib • Kayabi-Arawete • Oyampi • Tenetehara • Tupi |

 |

|  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uTupí-Guaraní: Kamayurá |
| --- |
|  |
| Kamayurá |

 |
**Denton** je grad od 36,667 stanovnika na sjeverozapadu Engleske u grofoviji Greater Manchester.

Administrativno podpada pod metropolitanski borough Tameside.

Geografske karakteristike
-------------------------

Denton koji leži udaljen svega 8 km istočno od centra Manchestera, tokom historije bio je dio grofovije Lancashire.

Historija
---------

Postoji najmanje dva objašnjenja za ime Denton, koja se svode na to da je to značilo *Naselje u dolini* (Dane Town) jer je *den* značilo - dolina, a *ton* (town) - naselje. Denton se spominje u nekoliko dokumenata iz 14. vijeka, pod imenom Denton-subter-Danerhaugh. U Dentonu se tokom 17. vijeka razvila izrada šešira, na bazi proizvodnje pamučnih tkaninau, tako da je negdje oko 1920. gotovo pola gradskog stanovništva radilo na njihovoj izradi.

Zna se da je 1660-ih bio selo od 500 stanovnika, čiji je broj do 1801. porastao na 2.500. da bi ih 1841. već bilo 7.000, a 1950. više od 25.000. Veliki porast stanovnika tokom 19. vijeka bio je rezultat toga što je Denton postao predgrađe Manchestera.

Nakon usvajanja zakona u parlamentu 1765. proširena je i poboljšana cesta iz Stockporta preko Dentona do Ashtona, a najvažnija cesta koja povezuje Denton sa *vanjskim svijetom*, prema Manchesteru, izgrađena je nakon usvajanja zakona parlamentu - 1818. Željeznica je stigla do grada u oktobru 1882. iako treba reći da je još od 1853. postojala privatna željeznička pruga do Stockporta kojom se prevozio ugljen iz rudnika oko Dentona.

Lokalne uprave gradova Dentona i Haughtona odlučile su se 1884. ujediniti, što je i realizirano 1894. nakon što je to odobrila skupština grofovije Lancashire, pa je odtad to postao *urbani distrikt Denton*.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Montigny-le-Bretonneux, Francuska (od 1992.)
* Njemačka Kierspe, Njemačka (od 2012.)

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: North West England" (engleski). City population. Pristupljeno 22. 4. 2017.
2. 1 2 3 4  „Township Information - Denton" (engleski). Tameside Metropolitan Borough Council. Pristupljeno 22.4. 2017.
3. ↑  „*Tameside*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 22. 4. 2017.
4. 1 2  „Denton Town Twinning Association" (engleski). Tameside Metropolitan Borough Council. Pristupljeno 22.04. 2017.

Vanjske veze
------------

***Denton, Greater Manchester*** na Wikimedijinoj ostavi

* Denton (`en`)
**Istočni Slaveni** ili **Sloveni** su zbirni naziv za Ruse, Bjeloruse i Ukrajince. Oko 55.000 Rusina se identificira posebnom nacijom, dok se ostatak smatra subetnosom ukrajinske nacije. Istočnoslavenske kulture i jezici su međusobno slični no razlike postoje i one su često veće nego kod nekih drugih naroda koji imaju vrlo blisku zajedničku povijest. Svi današnji istočnoslavenski narodi i subetnosi potiču od takozvane staroruske nacije koja se razvijala u sklopu Kijevske Rusi. Korijenito razdvajanje na zasebne narode odvilo se tek u kasnom srednjem vijeku, kao posljedica mongolskog pustošenja zemlje. 

Rusi su u 13. stoljeću dospjeli pod autokratsku mongolsku vlast, a Ukrajinci i Bjelorusi kao Ruteni (slavenizirani oblik: Rusini) u 14. stoljeću dolaze pod poljsko-litavsku vlast. Okupacija staroruskih zemalja dovela je do bitnih vjerskih, kulturnih i političkih razlika među spomenutim narodima već u 15. i 16. stoljeću, što se odrazilo na formiranje tri različite moderne nacije. Razdvajanje na posebne nacije do danas nije završeno s obzirom da se oko 55.000 Rusina deklarira kao posebna nacija. Pritom treba spomenuti da se oko 7 milijuna Ukrajinaca u Galiciji, Bukovini i Zakarpatju sve do sredine 20. stoljeća identificiralo u etničkom smislu Rusinima. 

U Rusiji također posebnu pažnju plijeni velika naglašenost i često izjašnjavanje regionalnog identiteta stanovnika pa se mnogi službeno evidentirani Rusi u privatnom životu izjašnjavaju u regionalnom kontekstu kao u etničkom.

### Etno-kulturna podjela

**A Bjelorusi**
Bjeloruski Poliščuci (Paljaščuci): Pinčuki oko grada Pinska; Brešuki oko grada Bresta. Imaju snažnu regionalnu identifikaciju.
**B) Rusi**
b1. Starovjerci (Lipovski Rusi, Lipovjani)
b2. Pomori
**C Rusini**: Imaju snažnu regionalnu identifikaciju no u popisu stanovništva Poljske i Slovačke izjašnjavaju se dvojako etničkim Ukrajincima i Rusinima. Dio pripadnika se smatra ukrajinskim subetnosom; Oko 55.000 Rusina u svijetu se izjašnjava kao posebna nacija;
Lemki
Bojki
Huculi
**D Ukrajinci**
Ukrajinski Poliščuci: subetnička grupa Ukrajinaca.

Izvori
------

1. ↑  „Rusnak". Arhivirano iz originala na datum 2008-05-08. Pristupljeno 2012-01-09.
***Cui bono*** je latinska poslovica, odnosno izraz koji doslovno znači "u čiju korist" ili "kome u prilog", a koja se koristi kako bi se kroz mogući motiv moglo špekulirati o počinitelju nekog zločina ili poticatelju nekog događaja.

Etimologija
-----------

Izraz je koristio rimski orator i državnik Marko Tulije Ciceron u svom govoru *Pro Roscio Amerino*, pri čemu je izraz *cui bono* pripisao konzulu i cenzoru Luciju Kasiju Longinu Ravili.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| "| *L. Cassius ille quem populus Romanus verissimum et sapientissimum iudicem putabat identidem in causis quaerere solebat 'cui bono' fuisset.*
Znameniti Lucije Kasije, koga su Rimljani znali smatrati vrlo poštenim i mudrim sucem, imao je običaj u parnicama stalno pitati "u čiju korist" se nešto zbilo. | "|

Još jedan primjer Ciceronovog korištenja izraza "*cui bono*" nalazi se u obrani Milona, tj. u govoru *Pro Milone*. U njemu spominje "Kasijevu maksimu": "neka se primijeni Kasijeva maksima".

Izvori
------

1. ↑  Pro Roscio Amerino
2. ↑  Cicero, Pro Milone 32.3)
| Dalmatinac |
| --- |
|  |
| Alternativno ime |
| 

|  |
| --- |
| Dalmatinac |

 |
| Zemlja porekla |
| Hrvatska |
| Klasifikacija |
| 

|  |  |
| --- | --- |
| FCI: | Grupa 6 Sekcija 3 #153 |
| AKC: | Non-sporting |
| ANKC: | Grupa 7 (Non-Sporting) |
| CKC: | Grupa 6 - Non-Sporting Dogs |
| KC(UK): | Utility |
| NZKC: | Non-sporting |
| UKC: | Companion Breeds |
|

 |
| Odgajivački sajtovi (спољне повезнице) |
| FCI, AKC, ANKC Arhivirano 2007-10-19 na Wayback Machine-u, CKC Arhivirano 2004-09-03 na Wayback Machine-uKC(UK), NZKC, UKC |

**Dalmatinski pas** (**dalmatinac**, **dalmatiner**) veoma je stara pseća pasmina lako prepoznatljiva po bijeloj dlaci s karakterističnim crnim mrljama ili mrljama boje jetre. Poznati točkasti sloj dlake jedinstven je za dalmatinske pse; nijedna druga čistokrvna pasmina nema ovakve jedinstvene točkaste oznake. Pasmina je dobila ime po hrvatskoj pokrajini, Dalmaciji, za koju se vjeruje da je izvorno mjesto dalmatinskog psa.

Povijest pasmine
----------------

Nađene su slike točkastih pasa nalik dalmatinskim psima stare više od 4000 godina. Postoji nekoliko naziva za ovoga psa, ali najčešće ga zovu jednostavno *dalmatiner*. Danas je isključivo kućni ljubimac, a prije se koristio kao lovac u čoporima, aporter divljači i lovac za ptice, katkad i za čuvanje stada i lovac štetočina. Bio je i pratnja vatrogasnim kolima. Instinkt goniča i danas je zadržao.

Obilježja
---------

Dalmatiner je veseo i razigrani pas; odan je svojoj obitelji i treba mu društvo. Srednje je veličine i veoma je izdržljiv. Pun je energije i otvoren, ali može biti agresivan prema drugim mužjacima. Traži mnogo kretanja i obilno se linja, te mu zimi može biti hladno. Oči su okrugle i sjajne te mogu biti jantarne, plave ili smeđe boje ili bilo kombinacija tih boja. 

Tijelo je snažno i mišićavo. Uši su priljubljene uz glavu i mogu biti u raznim kombinacijama crne i bijele. Rep je snažan i sužava se prema vrhu i lagano je zakrivljen prema gore. Dlaka je kratka, gusta i sjajna, a mrlje se u pravilu ne bi smjele dodirivati i preklapati. Naraste oko 50-60 cm, a težina mu može biti oko 25-30 kg. Dalmatineri mogu puno pojesti te imaju dubok glas. Ženke mogu biti veoma plodne i prosječno okote 8 mladunaca. 

Imaju sklonost da se okote gluhi, te je potrebno dobro provjeriti štene prije uzimanja. Prosječan životni vijek pasmine je od 12 do 14 godina.

Srodnik je istarskom kratkodlakom goniču i posavskom goniču. Srodnost dalmatinskog psa i istarskog kratkodlakog goniča je dokazana i veterinarskim istraživanjima Tadije Peraića:„Istarski gonič komparativna istraživanja krvne slike", 1991. i Čedomira Labure: „Istarski gonič istraživanja nekih, dijagnostickih znacajnih biokemijskih parametara u serumu", 1992.: velika podudarnost fizioloških vrijednosti koncentracije mokraćne kiseline kod obiju pasmina, kao i vrlo slične genetske formule za boju, čime se dokazalo zajedničko podrijetlo obiju pasmina

Vanjske veze
------------

***Dalmatinac (pas)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dalmatian colour variations and the genetic background
* Dalmatian Club of America
* British Dalmatian Club Arhivirano 2007-05-18 na Wayback Machine-u
**Istoćni Timbira** (Timbira Orientais), jedan od dva glavna ogranka istočnobrazilskih Timbira Indijanaca, koji se dalje granaju na dvije skupine, sjevernu (Timbira Orientais do norte) i južnu (Timbira Orientais do sul). Zajedno sa zapadnim ogrankom Timbiras Ocidentais (obuhvaćaju Apinayé) ili Zapadnim Timbirama kolektivno su nazivani Timbira.

Sjeverna skupina Timbira Orientais Indijabaca sastoji se od tri glavna plemena, to su Timbira de Araparytíva sa rijeke Gurupy koji govore jezikom gurupy a žive danas na rezervatu Alto Turiaçu; Crenyé ili Creyé ili Krẽyé de Bacabal, 43 (1919); Kukóekamekra.

Južna skupina *Timbira Orientais do sul* sastoji se od plemenskih grupa koje govore svaka svojim jezicima i dijalektima.Obuhvaća: Krẽyé de Cajuapára; Krikatí; Gavião do Maranhão ili Gavião-Pukobyé; Gaviões (ili Gavião do Mãe Maria, Parkatêjê); Crepumcateye ili Creapimcatage; Krahô; Põrekamekra (Porecamecra, Purecamecran)); Carateye; Nyurukwayé (Norocoage); Chakamecra (Sacamecran, Matteiro); Kanela s: Kénkateye, Apâniekra, Ramkókamekra .

Vanbjske poveznice
------------------

* Timbira
Gregory Olsen odgovara na pitanja koja mu postavljaju djeca u Splitu, u subotu, 25.8.2007. na drugom od ukupno 3 predavanja za djecu
Per Wimmer
Tokarev i Olsen pričaju o zajedničkom boravku u svemiru
**Dalmatinsko Svemirsko Ljeto** je zajedinčki naziv za niz događaja i manifestacija vezanih uz astronomiju i svemirske znanosti koji će se odvijati u kolovozu 2007. u Splitu u okolici. Oni su objedinjeni nazivom "Dalmatinsko svemirsko ljeto 2007".

Projekt vodi mlada generacija hrvatskih svemirskih znanstvenika, okupljena oko Zavoda za fiziku na Sveučilištu u Splitu i Društva znanost.org. 

Koordinator projekta je dr. Bojan Pečnik  Arhivirano 2007-09-22 na Wayback Machine-u, hrvatski astrofizičar sa instituta AIU Jena, Jena, Njemačka, a u projektu sudjeluju i mnogi drugi hrvatski astrofizičari i ostali znanstvenici (Dejan Vinković, Ana Bedalov, Željko Ivezić, Mario Jurić, Petar Mimica...)

Ovaj niz događanja dio je opsežnije inicijative naziva "Astrofizička inicijativa u Dalmaciji" (ApID Arhivirano 2018-12-14 na Wayback Machine-u). ApID je opsežan program pokretanja astrofizičkog centra izvrsnosti u Dalmaciji.

Serijom aktivnosti vezanih na razne svemirske teme želi se javnosti predstaviti ApID projekt, koji objedinjuje nastavu svemirskih znanosti pri Zavodu za fiziku, vrhunske znanstveno-istraživačke projekte, te opsežne programe promocije znanosti u javnosti i školama.

Projekt uključuje slijedeća događanja:

* Škola astrobiologije projekta "Nebo na poklon"
* Svemir izbliza
* Modeliranje zvjezdanih sustava (međunarodni kongres astrofizičara)
* Ljudski boravak u svemiru (javni nastupi troje astronauta) ( Arhivirano 2007-09-09 na Wayback Machine-u)
* 3. forum hrvatskih astronoma

U sklopu foruma "Ljudski boravak u svemiru", u Splitu gostuju 3 astronauta:

* SAD Gregory Olsen (3. od 5 "svemirskih turista")
* RUS Valerij Tokarev
* SAD Ed Lu

Vanjske poveznice
-----------------

***Dalmatinsko svemirsko ljeto*** na Wikimedijinoj ostavi

* Arhivirano 2017-05-13 na Wayback Machine-u
**Kamata** je trošak pozajmnjivanja novca i kompenzacija poverioca za odricanje od sopstvene potrošnje i rizike koje preuzima kada poverava svoj novac drugima. Bez kamata bi bilo vrlo malo kredita, pa bi stoga bi ekonomska aktivnost bila manja. 

Kamata je poznata od najstarijih civilizacija, kao što je sumerska. Bila je zabranjena propisima mnogih religija, uključujući islam, a i danas kamatu odbacuje hriscanstvo. Razlog je uvek isti: navodno zelenaštvo. Ove zabrane se oduvek zaobilaze domišljatim rešenjima, kao što je učešće zajmodavca u zajedničkom poslu sa zajmoprimcem.

Postoji više razloga zbog kojih zajmodavac naplaćuje kamatu i koji istovremeno predstavljaju determinante visine kamatene stope:

* *odloženo raspolaganje novcem*: budući da svaki čovek više voli da jednom sumom raspolaže danas, a ne u budućnosti (teorija vremenske preferencije), to je potrebno da zajmoprimac nadoknadi zajmodavcu to odloženo raspolaganje,
* *rizik pozajmljivanja*: uvek postoji opasnost da zajmodavac neće u celini ili delimično primiti nazad onoliko koliko je pozajmio, na primer zato što zajmoprimac nije u stanju ili da neće da vrati pozajmnjeno, ili je došlo do promena kurseva valuta i smanjenja vrednosti potraživanja itd; stoga zajmiodavac traži povećanu kamatnu stopu (premija za rizik) u odnosu na potpuno siguran zajam,
* *oportunitetni trošak*: ukoliko zajmodavac pozajmi zajmoprimcu novac, tada je propustio priliku da investira u sve druge poslovne mogućnosti, što znači i da je propustio da od njih ostvari dobit; to odricanje mora biti nadoknađeno,
* *inflaciona očekivanja*; da inflacija, koja obezvređuje novac, ne bi smanjila vrednost pozajmice koju dužnik vrati, to je potrebno da se unapred u zajam ugradi mehanizam koji će štititi poverioca; to se obično čini povećanjem kamatne stope u odnosu na onu koja bi bila primenjena u svetu bez inflacije,
* *preferencija likvidnosti*: pojedinci više vole da raspolažu kapitalom u likvidnom obliku, tj. u obliku koji može odmah ili u kratkom roku, a po potrebi, biti korišćen (novac, državne obveznice, akcije), nego u obliku koji traži vreme i novac da postane raspoloživ (dugovi).

Kamata se obično izražava kao godišnja kamatna stopa: iznos kamate koja će biti isplaćena tokom jedne godine podeljen je iznosom pozajmljenog novca.

Nominalna kamatna stopa je ona koja je zapisana u ugovoru između stranaka. Realna kamatna stopa je predstavlja prilagođavanje nominalne kamatne stope za inflaciju. Na primer, ukoliko je nominalna kamatna stopa 10%, a inflacija 6%, tada je realna kamatna stopa 4%.

Kamata je samo jedan od oblika dobiti na finansijskim tržištima, odnosno na tržištu investicija. Drugi su prinosi od obveznica, kapitalna dobit od akcija, profit od kursnih razlika i slično. Budući da su sva finansijska tržišta međusobno povezana i da konkurišu jedna drugima, to i visina kamatne stope zavisi od prinosa na drugim tržištima, kao i što sama utiče na prinose na drugim tržištima.

***Kamata*** na Wikimedijinoj ostavi
Engleska 878. godine: Danelag prikazan žutom bojom
**Danelag** (engleski: , na temelju izraza korištenog u *Anglosaksonskoj kronici*; također poznat i kao **Danelagh**; staroengleski: *Dena lagu*; danski: ) je naziv dijelove današnje Engleske na kojima se u ranom srednjem vijeku primjenjivalo "dansko pravo", odnosno koji su bili pod danskom (vikinškom) vlašću.. Izraz se koristio nasuprot područja poznatih kao "mercijsko" ili zapadnosaksonsko pravo", odnosno onih na kojima su anglosaksonski vladari uspjeli sačuvati svoju vlast. Mada je područje poznato kao Danelag nastalo nakon vikinške invazije u drugoj polovici 9. vijeka, sam izraz se prvi put počeo koristiti tek u 11. vijeku. 

Dio historičara, pak, pod tim izrazom podrazumijevaju međunarodnopravni režim, odnosno seriju sporazuma kojima su Anglosaksonci i Vikinzi odredili granice svojih područja, kao i regulirali međusobne odnose, a od kojih su najpoznatiji Sporazum iz Wedmorea 878. i Sporazum Alfreda i Guthruma 884/886.

Danelag je u geografskom smislu sadržavao područja nekadašnje Kraljevine Northumbrije, kao i Istočne Anglije, te tzv. Pet oblasti (općina), koja otprilike odgovaraju okolici današnjih gradova Leicester, Nottingham, Derby, Stamford i Lincoln. 

Danelag se, međutim, nije dugo održao. Njegova područja su postala metom napada drugih Vikinga, a potom i Anglosaksonaca. Početkom 10. vijeka su toliko oslabila da su se dobrovoljno stavila pod zaštitu Edwarda Starijeg, kralja ujedinjene Engleske.

Izvori
------

1. ↑  "Staroengleska riječe *Dene* ‘Danes’ se odnosila na Nordijce općenito, iako su većina osvajača Engleske uistinu bili porijeklom iz današnje Danske, uz određenu primjesu Vikinga iz Skandinavije v. Roger, *Old English: A Historical Linguistic Companion*, p.187, n.12. Cambridge University Press, 1994.

Eksterni linkovi
----------------

* News Item: BBC Blood of the Vikings
* BBC Viking History Links

Koordinate: 54°N 1°W﻿ / ﻿54°N 1°W﻿ / 54; -1
**Fernando Armindo Lugo Mendes** (San Solano, 30. svibnja 1951.) je paragvajski političar i biskup Rimokatoličke Crkve.

Rodio se u selu San Solano 1951. godine. Zaređen je za svećenika 15. kolovoza 1977. godine. Pet godina radio je kao misionar u Ekvadoru. Tamo se upoznao s teologijom oslobođenja. Kada se vratio u Paragvaj, državne vlasti tražile su od Crkve, da ga prognaju iz Paragvaja. Poslan je na dodatni studij u Rim. U međuvremenu se promijenila vlast pa se vratio u domovinu. Zaređen je za biskupa 17. travnja 1994. godine. Imao je nadimak "biskup siromašnih".

Godine 2005. odlučio je prestati biti svećenikom, kako bi se bavio politikom, najviše zbog bolje preraspodjele zemljišta, kako bi siromašni dobili svoj dio i smanjenja korupcije. Vatikan mu to dugo vremena nije dopuštao. Poslije pobjede na predsjedničkim izborima u travnju 2008. godine, postao je predsjednikom Paragvaja. Kao predsjednik trudio se pomagati siromašnima, poticao je gradnju jeftinih stanova, besplatno liječenje za siromašne i socijalnu pomoć. Parlament Paragvaja ga je 21. lipnja 2012. prisilio na ostavku, što je većina latinomeričkih vlada proglasila nezakonitim činom i vojnim udarom, ali nije pomoglo i napustio je vlast.

Eksterni linkovi
----------------

***Fernando Lugo*** na Wikimedijinoj ostavi

* Official website Arhivirano 2011-02-07 na Wayback Machine-u
* Fernando Lugo on Catholic Hierarchy
* Feb. 27, 2007 New York Times article on Lugo's possible candidacy
* Feb. 22, 2007 article on Lugo from Worldpress.org
* Dec. 30, 2006 Daily (Maybe) blog on background to Lugo's presidential bid
* Lugo Wins Election at AP
* April 18, 2008 article on Lugo and Paraguay elections from The Christian Science Monitor
**Kamāmalu Kalani-Kuaana-o-Kamehamalu-Kekuaiwa-o-kalani-Kealii-Hoopili-a-Walu** (o. 1802. Kawaihae, Havaji - 8. srpnja 1824. London, Ujedinjeno Kraljevstvo) bila je princeza i kraljica Havaja, supruga i polusestra kralja Kamehamehe II.

Biografija
----------

Kamāmalu je rođena oko 1802. godine na Havajima. Njezin je otac bio kralj Kamehameha I. Veliki, te je njezino ime skraćenica od *Kamehamehamalu* - "sjena usamljenoga", budući da je Kamehameha bio "usamljenik".

Preko svog je oca bila unuka Kekuʻiapoiwe II.

Njezina je majka bila kraljica Kalākua Kaheiheimālie, a teta Kaʻahumanu; obje su bile udate za istog muškarca. Njezin je djed po majci bio Keeaumoku Pāpaiahiahi.

Imala je sestru Kīnaʻu, te su se obje udale za svog brata Kamehamehu II. koji je naslijedio oca na prijestolju Havaja. Kamāmalu mu je bila najdraža žena, ali nisu imali djece.

Na jeziku je imala tetovažu jer je bila duboko pogođena kad je kraljica Keōpūolani umrla 1823. godine. Kamāmalu je rekla: "He eha nui no, he nui roa ra ku‘u aroha." - "Velika bol uistinu, velika je moja ljubav."

1823. Kamāmalu i Kamehameha posjetili su London i kralja Đuru IV. te je ona bila u središtu pozornosti. Nažalost, dobila je ospice i umrla u Londonu 1824. godine, 8. srpnja. Kamehameha je bio u velikoj tuzi te je umro vrlo skoro.

Tijela kralja i kraljice odvezena su na Havaje gdje su pokopana.

Vanjske poveznice
-----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Kamāmalu** |
Za igrača NFL-a, v. Joseph Jefferson (američki fudbal).  Za političara iz Južne Karoline, v. Joseph H. Jefferson.  
Joseph Jefferson
**Joseph Jefferson**, poznat i kao **Joe Jefferson** (20. februar 1829 – 23. april 1905), bio je američki glumac. Odrastao u glumačkoj porodici, slavu je stekao 1859. ulogom Ripa van Winklea u kazališnoj predstavi temeljenoj na istoimenoj priči Washingtona Irvinga. Uloga je bila tako uspješna da ju je Jefferson nastavio glumiti do kraja života, bez skoro ikakve izmjene u repertoaru. Nju je ponovio i u istoimenom nijemom filmu, jednom od prvih igranih filmova snimljenih u SAD.

Vanjske veze
------------

* Joseph Jefferson na IMDb-u (`en`)
* Joseph Jefferson Writing on Acting Arhivirano 2004-05-04 na Wayback Machine-u
* Birthplace
* Joseph Jefferson na Find a Grave
* Rip Van Winkle, complete downloadable 1896 film
* Joseph Jefferson Photograph part of the Nineteenth Century Notables Digital Collection at Gettysburg College[*mrtav link*]
* „Jefferson, Joseph". *Appletons' Cyclopædia of American Biography*. 1892.
* Rines, George Edwin, ur. (1920). „Jefferson, Joseph". *Encyclopedia Americana*.
Dio Evansove rekonstrujkcije minojske palače u Knososu. Ovo je Bastion A na Sjevernom ulazu, poznat po freskama bika iznad nje.
**Knosos** (stgrč. *Κνωσός* [*Knōsós*]) je najveće arheološko nalazište iz brončanog doba na Kreti, koje je vjerojatno predstavljalo ceremonijalno i političko središte Minojske civilizacije i kulture. Danas predstavlja popularno turističko odredište, jer se nalazi u blizini glavnog grada Herakliona, a masovno, a ponekad i kreativno je "nadograđen", kako bi se učinio pristupačnim povremenim posjetiteljima na način koji to polje neoznačenih ruševina ne mogu biti.

Grad Knosos je očuvao važnost u klasičnom i rimskom periodu, ali mu se stanovništvo za vrijeme 9. vijeka preselilo u novosagrađeni arapski grad Ḫandaq (suvremeni Heraklion). U 13. vijeku se zvao Makryteikhos 'Dugi zid'; episkopi Gortyna su sebe nastavili zvati episkopima Knososa do 19. vijeka. Danas se, pak, naziv koristi isključivo za arheološko nalazište smješteno u predgrađu Herakliona.

Literatura
----------

***Knosos*** na Wikimedijinoj ostavi

* Benton, Janetta Rebold and Robert DiYanni.*Arts and Culture: An introduction to the Humanities*, Volume 1. Prentice Hall. New Jersey, 1998. [Pages 64-70]
* Bourbon, F. *Lost Civilizations* Barnes and Noble, Inc. New York, 1998. [Pages 30-35]
* CALENDAR HOUSE: Secrets of Time, Life & Power in Ancient Crete's Great Year. 2007: researched/written/published (CD) by Dr. Jack Dempsey.

Eksterni linkovi
----------------

* Hellenic Ministry of Culture Arhivirano 2007-06-17 na Wayback Machine-u
* British School at Athens Knossos Pages Arhivirano 2007-03-03 na Wayback Machine-u. This site contains an Activex tour with moving panoramas through the palace.
* Aegean Prehistory Online at Dartmouth
* Knossos on Wikimapia
**Josipovac** je prigradsko naselje grada Osijeka u Hrvatskoj, koji administrativno pripada Osječko-baranjskoj županiji. Nalazi se zapadno od Osijeka.

Stanovništvo
------------

Naselje ima 4.395 stanovnika. Zadnjih godina u Josipovcu je zabilježen porast broja stanovnika.

Kultura
-------

U Josipovcu se nalazi veoma važno arheološko nalazište. Nalazište se nalazi na gradilištu autoceste A5 na čvoru Josipovac.

Promet
------

Autocesta A5, otvorena 17. travnja 2009. ima svoje čvorište u Josipovcu. Time je Josipovac postao važno prometno križište za grad Osijek. Osim autoceste kroz Josipovac prolazi i željeznička pruga Osijek-Zagreb. U Josipovcu postoji željeznička stanica.

Kultura
-------

U Josipovcu djeluju dvije župe: Sv. Josip i Sveti Luka. Sveti Josip nalazi se u starom Josipovcu. Sveti Luka nalazi se u novijem dijelu Josipovca i jedan dio Višnjevčana ide u župu Svetog Luke.

Sport
-----

U Josipovcu djeluje NK Radnik, nogometni klub koji se trenutačno natječe u 2. ŽNL. Osim njega postoji i boćarski klub Sveti Luka. Iz Josipovca potječe poznati hrvatski nogometaš Jurica Vranješ.

***Josipovac*** na Wikimedijinoj ostavi
**Josipdol** /ime prema caru Josipu II po kojem je nazvana i "Jozefinska cesta"/, naselje na krajnjem sjeveru Like u istoimenoj općini, smješten u Ogulinsko-plašćanskoj dolini. Zbog gravitiranja prema gradu Ogulinu od kojeg je udaljen svega desetak kilometara pripojen je današnjoj Karlovačkoj županiji. U novije vrijeme Josipdol se spojio sa obližnjom Munjavom u kojoj je podignut novi hotel 'Josipdol' i nova pošta, dok je stara pošta u blizini željezničke postaje u Josipdolu srušena. Crkva sv. Josipa u klasicističkom stilu izgrađena je 1785. U okolini dominiraju Treskavac i Veljun, a na manjem, ribolovno uzgojnom potoku Munjavi, koji ga dijeli od Carevog Polja, Josipdol je imao dva mlina u kojima je mlinar svoje uslugu naplačivao u dijelu brašna (ujam). Stanovništvo živi od poljoprivrede i stočarstva. Cestom i prugom spojen je dalje prema sjeveru i jugu zemlje. 

  


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Josipdol |
| --- |
| Carevo Polje • Cerovnik • Istočni Trojvrh • Josipdol • Modruš • Munjava • Munjava Modruška • Oštarije • Sabljaki Modruški • Salopeki Modruški • Skradnik • Trojvrh • Vajin Vrh • Vojnovac |
**Josip Kolumbo** (1905-1930) je bio mašinbravarski radnik, jugoslovenski komunist i jedan od sedmorice sekretara SKOJ-a.

Biografija
----------

Rođen je 11. novembra 1905. godine u Kutjevu, kod Osijeka.

Kao bravarski radnik u Zagrebu je učestvovao u radničkim štrajkovima. Godine 1922. postao je član SKOJ-a. Godinu dana kasnije zapošljava se u Železničkoj radionici u Nišu, u kojoj je izabran za sekretara SKOJ-a, a ubrzo i za člana Pokrajinskog komiteta SKOJ-a za Srbiju. Više puta je hapšen i zatvaran.

Krajem 1927. godine, Partija ga šalje na studije u Moskvu na Sverdlovski univerzitet. U Jugoslaviju se vraća u vreme šestojanuarske diktature i stupa na dužnost političkog sekretara Centralnog komiteta SKOJ-a.

Zajedno sa Perom Popovićem Agom, organizacionim sekretarom CK SKOJ-a, upao je u policijsku zasedu, 14. avgusta 1930. godine, u Zagrebu i u sukobu s policijom poginuo.

Sahranjen je u Grobnici narodnih heroja na Zagrebačkom groblju Mirogoj.

U popularnoj kulturi
--------------------

U TV-seriji *Sedam sekretara SKOJ-a* je njegov lik tumačio Enver Petrovci.

Literatura
----------

* **Mala enciklopedija Prosveta**, Beograd 1959. godina

  



|  |  |
| --- | --- |
|  | Sedam sekretara SKOJ-a |
|  Josip Debeljak | Josip Kolumbo | Pavle Marganović | Janko Mišić | Mijo Oreški | Pero Popović Aga | Zlatko Šnajder  |
Koordinate: 42° 04′ 25" SGŠ, 21° 07′ 25" IGD

**Jegunovce** (mak. *Јегуновце*) je naselje u Republici Makedoniji, u severnom delu države. Jegunovce je sedište istoimene opštine Jegunovce.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Jegunovce je smešteno u severnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Tetova, naselje je udaljeno 17 km severoistočno.

Jegunovce se nalazi u donjem delu istorijske oblasti Polog. Naselje je položeno u severnom delu Pološkog polja. Oko naselja pruža se polje, a istočno se izdiže Žeden planina. Vardar protiče istočno od naselja. Nadmorska visina naselja je približno 390 metara.

**Klima** u naselju je umereno kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Jegunovce je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 846 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (95%), a ostalo su mahom Cigani i Srbi.

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Jegunovce

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Jegunovce*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.opstinajegunovce.gov.mk Zvanična stranica opštine Jegunovce
* Mape, aerodromi i vremenska situacija lokacija (Fallingrain)

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Jegunovce |
| --- |
| **Jegunovce** • 
Belovište •
Vratnica •
Žilče •
Jažince •
Jančište •
Kopance •
Orašje •
Podbređe •
Preljubište •
Raotince •
Rataje •
Rogačevo •
Siričino •
Staro Selo •
Tudence •
Šemševo |  |
Ovo je članak o kralju po imenu Jehu.  Za proroka po imenu Jehu, v. Jehu (prorok).  Za grad u Paragvaju, v. Yhú.  
Jehu, sin Omrijev, kleči pred stopalima Šalmanasara III na Crnom Obelisku.
**Jehu** ili **Juj** (hebrejski: **יְהוּא**, moderni: *Yehu* tiberijski: *Yəhû* ; "Gospod je On") je bio kralj Izrael, sin Jošafatov, i unuk Nimšijev. William F. Albright mu je vladavinu datirao u period 842. pne.-815. pne. dok ga je E. R. Thiele smjestio u period 841. pne.-814. pne.. Glavni izvor za njeovu vladavinu su *2 Kraljevi* 9-10.

Jehu je bio jedan od izraelskih generala u vojsci kralja Jehorama, koji je izgubio bitku kod Ramoth-Gileada protiv Aramejaca. Neposredno nakon poraza, ranjeni Jehoram je otišao u Jezreel da se oporavlja, gdje ga je nešto kasnije došao posjetiti kralj Ahazija od Jude. U međuvremenu je prorok Elišej poslao jednog svog učenika na zbor generala, a učenik je prolio uljanicu na Jehuovu glavu, pomazavši ga tako za kralja. Potom su svi drugi generali priznali Jehua za kralja.

Jehu je odmah potom otišao u Jezreel gdje je ubio i Jehorama i smrtno ranio Ahaziju. Potom je došao u kraljevsku palaču i zapovijedio da se Jezabela baci kroz prozor. Njeno smrskano truplo su potom pojeli psi. Zavladavši Jezreelom, Jehu je u Samariju poslao zapovijed da mu se pošalju glave svih prinčeva Omrida. Potom je u tom gradu poubijao sve vjernike boga Baala i srušio njihov hram.

Iako se ispočetka činilo da Jehu namjerava, za razliku od svojih prethodnika, biti vjeran židovskog vjeri, kasnije je počeo štovati zlatnu telad. O njegovoj daljog vladavini se malo zna, osim da ga je porazio aramejski kralj Hazael.

To je Jehua vjerojatno primoralo da se ponudi kao vazal asirskom kralju Šalmanasaru III koji su taj događaj i Jehuov lik zabilježili na Crnom obelisku.

| Kraljevi Izraela |
| --- |
| * + **Saul/Šaul**
	+ Išbošet/Isvostej
* + **David**
	+ **Solomon**
* + Jeroboam I
	+ Nadab
* + Baaša/Vasa
	+ Elah/Ela/Ila
* + Zimri/Zimrije
* + Omri
	+ Ahab
	+ Ahazija
	+ Joram/Jehoram
* + Jehu
	+ Jehoahaz
	+ Joaš/Jehoaš
	+ Jeroboam II
	+ Zaharija
* + Šalum
* + Menahem
	+ Pekahija
* + Pekah
* + Hosea/Hošea/Osija

---

Ova kutijica: pogledaj • razgovor • uredi |

Izvori
------

1. ↑  Jehuov otac nije bio njegov suvremenik kralj Jošafat od Jude, čiji je otac bio kralj Asa od Jude. Jehu se općenito opisuje kao sin Nimšijev, vjerojatno zato što je Nimši bio znamenitiji, i zato da bi ga ne bi miješalo s kraljom Jude (*R’Wolf*)". Scherman, Nosson, *ed.*, "I-II Kings", *The Prophets*, 297, 2006. See (*2 Kraljevi* 9:2)

|
|  |
| Jehu **Kuća Jehošafat** |
| Prethodi:**Jehoram** | **Kralj Izraela**Albright: 842. pne. – 815. pne.Thiele: 841. pne. – 814. pne.Galil: 842. pne. – 815. pne. | Slijedi:**Jehoahaz** |

***Jehu*** na Wikimedijinoj ostavi
**John Nash'** (\* London, 1752 - † Cowes, Otok Wight, 13. maj 1835.) bio je engleski arhitekt i urbanist, poznat kao autor Regent’s Parka i Regent Streeta, podignutih u duhu klasicizma kog često zovu - *regent stil*, po Georgu tadašnjem Princu od Walesa koji je u to vrijeme vladao kao regent umjesto svog oca Georga III.

Biografija
----------

Školovao se kod arhitekta Roberta Taylora, nakon tog je počeo raditi u građevinski poduzetnik i arhitekt u Londonu. Nakon bankrota - 1783. preselio se u Wales i radio kao arhitekt na projektiranju skromnijih kuća, pa se uspio financijski oporaviti. Krajem 1790-ih vratio se u London i počeo raditi kao neformalni partner pejzažnog arhitekta Humphrya Reptona. Od 1798. radi za Princa od Walesa (budućeg kralja Georga IV). Ti poslovi donjeli su mu pravo bogatsvo pa si je u Cowesu na Otoku Wight podigao neogotički dvorac (počeo graditi 1798.), koji je utjecao na gotički preporod.

Kad je 1811. park Marylebone vraćen na kruni, Nash je angažiran da na tom zemljištu podigne Regent’s Park. 
On je osmislio projekt koji je uključivao prokapanje kanala, izgradnju jezera, veliki pojas šume i botanički vrt. A uz sam rub parka ulazne arkade sa trgovinama i dva naselja vila na istočnom i zapadnom ulazu, koje je nakon njegove smrti dovršio njegov asistent James Pennethorne.

Nakon tog je radio na izgradnji Regent Streeta, duž kojeg je podigao kolonade (srušene 1848.) sa efektnim kružnim spajanjem kod Piccadilly Circusa, kog je završio oko 1825.

Između 1813. - 1815. Nash je bio zaposlen kao glavni dvorski arhitekt, nakon tog je do 1822. radio na preuređenju Kraljevskog paviljona u Brightonu palači po uzoru na Taj Mahal, čiji su se troškovi popeli do astronomskih visina.

Između 1827. - 29. radi na preuređenju londonskog Parka St. James i na rekonstrukciji Buckinghamske palače (koja je počela 1821.). Kad je George IV umro - 1830. Nash je smijenjen tako da nije mogao dovršiti projekt, i stavljen pod istragu vezanom uz troškove i konstrukcijske nedostatke. Otpušten je - 1831. pa se povukao u Cowes gdje je proživio u tišini posljednje godine svog života.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*John Nash*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 08. 02. 2017.

Vanjske veze
------------

***John Nash (arhitekt)*** na Wikimedijinoj ostavi

* John Nash na portalu architecture.com Arhivirano 2016-04-08 na Wayback Machine-u(`en`)
**Fernando I od Aragona** ( - oko 1379. - Igualada, 2. april 1416.) poznat i pod imenima *Od Antequere*, *Infante od Antequere* ili *Fernando Iskreni* bio je aragonski kralj od 1412. do svoje smrti 1416.

Njegova puna vladarska titula je glasila kralj Mallorce, Valencije, Korzike, Sardinije i Sicilije, regent Kraljevine Kastilje, vojvoda; Neopatrie i Atene i grof; Barcelone, 
Roussillona i Cerdañe.

Biografija
----------

Fernando je rođen kao drugi sin kastilijanskog kralja Juana I i Leonor, koja je bila kći Pedra IV od Aragona.

Budući da je njegov stariji brat Enriquea III bio previše bolešljiv, Fernando je bio taj koji je poveo vojsku u rat protiv Maura iz 
Granade. Kada je Enriquea III
umro 1406. njegov sin prijestolonasljednik Juan bio je dijete, 
pa su kao ravnopravni regenti vladali Enriqueova žena kraljica Catalina od Lancastera i Fernando, koji je na račun toga ishodio mjesta u
kraljevskom savjetu za svoje sinove.
Fernando je 1410. uspio zauzeti važnu utvrdu Emirata Grenade - Antequeru, taj podvig mu je osigurao izbor na aragonski
tron koji je ostao upražnjen nakon smrti kralja Martina 1412.

Fernandov izbor na kraju je ispao rezultat kompromisa dogovorenog u Caspi 1412- između više strana kako bi se prekinuo opasni interregnum.
Katalonci su više bili za njegovog rivala, ali ga je spasila podrška aragonskog antipape Benedikta XIII i 
zalaganje Vincente Ferrera.

Ono što je paradoksalno je da on nakon što je izabran, prestao podržavati Antipapu Benedikta XIII, pa je time pomogao da se okonča 
Velika Zapadna šizma, isto tako prihvatio je zahtjev Katalonije - 1413. da se ograniče kraljevski prerogativi 
na način koji nije koji nije primjenjen u Kastilji.

Čak i nakon odlaska u Aragon zadržao je kontrolu nad granicama Emirata Grenada i pozicijom svojih sinova u Kastilji. 
Njegovim stupanjem na tron završen je dugi period katalonske dominacije na politički život Krune Aragona, koju je njegov nećak Juan II uveo u sferu utjecaja Kraljevine Kastilje.

Fernando je svojim sinovima u Kastilji osigurao takve položaje, da su ih zvali *Aragonski infanti*. Oni su svojim silnim moćima radikalno utjecali na vladavinu Juana II u Kastilji.

Kad je umro 1416. naslijedio ga je sin Alfonso V od Aragona.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Ferdinand I, king of Aragon*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 8.6. 2019.
2. 1 2  „*Fernando I de Aragón*" (španjolski). Nubeluz. Arhivirano iz originala na datum 2019-06-07. Pristupljeno 8.6. 2019.

Vanjske veze
------------

***Fernando I od Aragona*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Fernando I de Aragón* Arhivirano 2019-06-07 na Wayback Machine-u (`es`)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Aragonski kralj (1412. - 1416.)** | Nasljednik: |
| **Martin od Aragona** | **Alfonso V od Aragona** |
*Za ostala značenja, v. Galipolje (razvrstavanje).*
Satelitski snimak poluostrva Galipolje
**Galipolje** (tur. *Gelibolu Yarımadası*, grč. *Καλλίπολις, Χερσόνησoς Θράκια*) je poluostrvo u turskoj Trakiji, u evropskom delu Turske. Zapadno je Egejsko more, dok je na istoku moreuz Dardaneli. Poluostrvo je dugo oko 90 km (pravac jugozapad - severoistok). Širina mu je do 20 km. Najviša tačka je na 420 metara.

Sama reč *Galipolje* potiče iz grčkog jezika gde *Καλλίπολις* znači „lepi grad".

Istorija
--------

U antičko doba je Galipolje bilo poznato kao Trakijski Herson. Posle razornog zemljotresa 1354. grčki grad na poluostrvu je opusteo, a naselili su ga Turci iz Anadolije. Time je Galipolje postalo prva turska naseobina u Evropi i baza za njihovo osvajanje Balkana.

Galipolje je bila baza britanskih i francuskih snaga koje su se 1854. borile u Krimskom ratu.

Poluostrvo je poznato po Galipoljskoj operaciji u Prvom svetskom ratu (februar 1915— januar 1916). U ovoj operaciji Britanci su, uz pomoć svojih trupa iz Australije i Novog Zelanda, pokušali da poboljšaju savezničku poziciju na istoku zauzimanjem turskih moreuza i izbacivanjem Turske iz rata. Turcima su u odbrambenoj strategiji pomagali nemački vojni stručnjaci.

Izvori
------

1. ↑  Crowley, Roger. 1453: *The Holy War for Constantinople and the Clash of Islam and the West*. New York: Hyperion, 2005. p 31 ISBN 1-4013-0850-3.

***Galipolje*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 216145542505796641546
* LCCN: sh85052846
* NKC: ge489600

 |
Italija godine 1000. Kalbidska područja na Siciliji označena zelenom bojom.
**Kalbidi** (italijanski: ) je naziv za dinastiju šijitskih muslimanskih vladara Emirata Sicilije koji su vladali od 948. do 1053. godine.

Začetnik dinastije je bio Hasan al-Kalbi, koga je 948. za guvernera Sicilije imenovan od strane fatimidskih kalifa sa sjedištem u Ifrikije (današnji Tunis). Emiri su postepeno sticali sve više autonomije u odnosu na centralnu vlast, pogotovo kada su Fatimidi sjedište svoje države premjestili u Egipat. Prvih decenija su uspješno vladali, tek čak izvodili napade na južnu Italiju, pri čemu je postignuta velika pobjeda nad njemačkim i kršćanskim snagama u bitci kod Capo Colonne 982. Međutim, pod Jusofom al-Kalbijem je došlo do početka slabljenja dinastije, koja je našla suparnike u dinastiji Zirida iz Afrike. U 11. vijeku se emirat našao rastrzan između više frakcija, od kojih su neke čak uživale podršku kršćanskog Bizanta. Dinastija je izumrla sa Hasanom al-Samsamom 1053. U to vrijeme je emirat bio razbijen na više državica, što su uskoro iskoristili Normani pod Rogerom I i 1061. zauzeli Siciliju.

Vladari
-------

* Hassan al-Kalbi (948-954)
* Ahmad ibn Ḥasan (954-969)
* Abū l-Qāsim ʿAlī ibn al-Ḥasan (969-982)
* Jabir al-Kalbi (982-983)
* Jafar al-Kalbi (983-985)
* Abd-Allah al-Kalbi (985-990)
* Yusuf al-Kalbi (990-998)
* Ja'far al-Kalbi (998-1019)
* al-Akhal (1019-1037)
* Abdallah (1037-1040)
* Hasan as-Samsam (1040-1053)

Eksterni linkovi
----------------

* Sicily(Italy):A Great Centre of the Islamic Civilization Arhivirano 2010-06-16 na Wayback Machine-u

Literatura
----------

* Michele Armari: *Storia dei musulmani di Sicilia,* Romeo Prampolini, Catania, 1933-1939 (Italian)
**Jeffrey Robert MacDonald** (12. oktobar 1943 - ) je bivši američki ljekar i oficir Zelenih beretki, poznat po tome što su mu godine 1970. u bazi Fort Bragg ubijeni trudna supruga Colette Stevenson i kćeri Kimberly (r. 1964) i Kristen (r. 1967). MacDonald, koji je tokom incidenta ozlijeđen, tvrdio je da je to posljedica napada hipika; istraga vojne kriminalističke policije je, međutim, ukazala na njega kao počinitelja. Nakon dugotrajnog postupka, kompliciranog MacDonaldovim izlaskom iz vojske i sporom oko nadležnosti, MacDonald je 1979. na civilnom federalnom sudu proglašen krivim za ubistvo i osuđen na doživotni zatvor. Nastojeći javnost uvjeriti u svoju nedužnost, MacDonald je angažirao publicista Joea McGinnisa da o njegovom slučaju napiše knjigu; McGinnis je, međutim, u svojoj knjizi *Fatal Vision* iz 1983. godine MacDonalda opisao kao "narcisističkog psihopata" i stvarnog krivca, a što je izazvalo građansku parnicu i kontroverze u američkim novinarskim krugovima. 

Prema McGinnisovoj knjizi je 1984. snimljena istoimena televizijska miniserija gdje je MacDonaldov lik tumačio Gary Cole.

Vanjske veze
------------

* The Jeffrey MacDonald Case This website is maintained by friends and family of Jeffrey MacDonald
* The Jeffrey MacDonald Case This extensive website contains 3D views, Exhibits and Findings, and much more.
* The Jeffrey MacDonald Information Site Arhivirano 2014-01-09 na Wayback Machine-u This website presents trial transcripts, grand jury testimonies, depositions, declarations, CID reports, FBI reports, psychological and psychiatric evaluations and other documents pertaining to the case.
* Crime Library feature Arhivirano 2014-04-03 na Wayback Machine-u
* The Washington Post, 12/09/2012 Weingarten, G Arhivirano 2013-01-17 na Wayback Machine-u
**Fernan Leže** (fr. *Fernand Léger*), (\*4. februar 1881. - †17. avgust 1955.), bio je francuski slikar, koji je pošao od kubizma, grafičar i keramičar.

Mladost i školovanje
--------------------

Rođen je u jednoj seljačkoj porodici. Posle mnogo godina rada (studij arhitekture u Kanu (Caenu)) kao arhitektonski crtač on je oko 1900. otišao u Pariz na Monmartr u četvrt gde su obitavali slikari i tu se nastanio. Posle vojske (1902. - 1903.) završio je studije na Ekol de Art Dekoratifs (fr. *École des Arts Décoratifs*) i Akademiju Julian u Parizu. Pored toga radio je u jednom arhitektonskom birou kao retušer fotografija.

Impresionistički i kubistički uticaji
-------------------------------------

Posle impresionističkih početaka on se zainteresovao i opredelio za okruženje kubizma i pod uticajem Sezana, Braka i Pikasa. Svoje radove izlaže u Galeriji Kanvajler kod trgovca umetninama takozvanog Daniela- Henri Kanvajlera koji je njega "otkrio" lično 1910. Posle rata 1914.- 1917. i njegovog ranjavanja počinje njegova "mehanička perioda" inspirisana ratnom mašinerijom. 1924. godine zamislio je i režirao "Mehanički balet" jedan nenarativan film sa fotografijom Mana Reja.

Mehanistička faza
-----------------

Tokom Drugog svetskog rata emigrirao je i živeo u SAD u Njujorku. Posle 1945. godine član je KP Francuske i bio je inspirisan svetom rada i gradskim životom. Slikao je fabrike, čelične konstrukcije- traverzne, željezničke pruge, figure radnika, sportista i natecatelja, šofera i akrobata a njegov dekorativni način izražavanja obdržava monumentalne forme i ritam modernog života. Tvorac je različitih zidnih dekoracija, mozaika, vitraža, tapiserija, keramika pozorišnih dekoracija za scene, plakata... Predstavlja industrijski pejzaž koji je stabilan i nije statičan zasnovan na čistim geometrijskim formama i predstavlja "mehaničku utopiju". Le Korbizijeove "mašine za stanovanje" odražavaju stavove Korbizjeovoga prisnog prijatelja Fernana Ležea sa kojim je sarađivao.

Značaj umetnika
---------------

Na Bienalu u Sao Paolu dobio je 1955. nagradu za slikarstvo. Ubrzo zatim umro je u svome novouređenom ateljeu u Žif sir Ivet (fr. *Gif- sur- Yvette* ) pored Pariza gde je i sahranjen na mesnom groblju. Posthumno su njegova dela izlagana na izložbi Dokumenta Kaselu.

Literatura
----------

1. Enciklopedija Britanika, Narodna knjiga, Politika Beograd 2005,
2. Istorija umetnosti H.W. Jonson Beograd 1982.
3. PSN Československa akademia vied Praha 1962,
4. Enciklopedija Leksikografskog zavoda, Zagreb 1966. 5 Leksikon JLZ, Zagreb 1974.
5. Maxers Lexikon online

Spoljašnje veze
---------------

* Artcyclopedia - Links to Léger's works
* Artchive - Biography and images of Léger's works
* Ballet Mecanique - Watch Fernand Léger's Short Film

***Fernand Léger*** na Wikimedijinoj ostavi