recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Umineko no Naku Koro ni*** (japanski: **うみねこのなく頃に**; srpskohrvatski: *Kada galebovi zaplaću*) je mini-album/EP kojeg je izdala Akiko Shikata kao službeni soundtrack za igru *Umineko no Naku Koro ni*. Album je izdan 29. kolovoza 2008. godine. Prodavan je po cijeni od ¥1,500, a ukupno je, u šest tjedana, prodan 11,518 primjeraka.

EP sadrži ukupno 6 skladbi na japanskom i (djelomično) talijanskom jeziku. Dvije od njih su čiste instrumentalne skladbe ("Kuro no Liliana ~Melancholia~" i "Umineko no Naku Koro ni -Alternative Instrumental Suites-"), dok su ostale četiri vokalno-instrumentalne. Ukupno trajanje albuma je 31:09 minuta.

Popis skladbi
-------------

| Br. | Skladba | Izvođač | Trajanje |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | "Fukkatsu no Hi ~Prologo~"   | Akiko Shikata | 1:21 |
| 2. | "Umineko no Naku Koro ni"   | Akiko Shikata | 4:42 |
| 3. | "Kiniro no Chousou ~Uruwashii no Bansan~"   | Akiko Shikata | 4:53 |
| 4. | "Katakoi"   | Akiko Shikata | 4:12 |
| 5. | "Kuro no Liliana ~Melancholia~"   | instrumentalna skladba | 3:45 |
| 6. | "Umineko no Naku Koro ni -Alternative Instrumental Suites-"   | instrumentalna skladba | 12:16 |

Uspjeh na top listama
---------------------

Na službenim Oriconovim top listama EP je boravila ukupno 6 tjedana startavši na 21. mjestu u prvom tjednu, tokom kojega je ostvarila prodaju od 6,553 primjeraka. Najbolji dnevni plasman bilo je 12. mjesto, ostvareno prvi dan dolska na ljestvice. Ukupno je prodano 11,518 primjeraka EP-a.

| Pon | Uto | Sri | Čet | Pet | Sub | Ned | Tjedan | Prodaja |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| - | 12 | 19 | 28 | - | 38 | - | 21 | 6,553 |
| - | - | - | - | - | - | - | 64 | 2,315 |
| - | - | - | - | - | - | - | 188 | 802 |
| - | - | - | - | - | - | - | 225 | 653 |
| - | - | - | - | - | - | - | 292 | 651 |
| - | - | - | - | - | - | - | 273 | 544 |

Vanjske veze
------------

* Oricon Profile
* Članak na Generasia.com
*Ovo je članak o kazališnom mjuziklu. Za istoimeni film v.* Irma La Douce

***Irma la douce*** je francuski mjuzikl iz 1956. godine za koju je muziku komponirala Marguerite Monnot, a libreto i scenario napisao Alexandre Breffort. Naslovna protagonistica je lijepa prostitutka u koju se zaljubi siromašni student Nestor la Fripe i, koji, nastojeći je spriječiti da se prostituira, preuzima lažni identitet bogataša kako bi je trajno "zakupio". Zaplet prati kako, suočen sa financijskim problemima, bude optužen za ubistvo vlastitog alter ega. Mjuzikl je premijerno prikazan u pariškom Théâtre Gramont 12. novembra 1956. te je postao veliki hit i neprekidno se prikazivao sljedeće četiri godine.

Dvije godine je postavljena engleska verzija na West Endu, a potom i na Broadwayu 1960. Godine 1963. je mjuzikl postao podloga za (ne-muzički) igrani film *Irma La Douce*, poznat i kao *Slatka Irma*.

Eksterni linkovi
----------------

* Internet Broadway Database
* Plot and other information at guidetomusicaltheatre.com
* Time Magazine review, October 10, 1960 Arhivirano 2013-07-21 na Wayback Machine-u
***Hooray for Captain Spaulding*** (sh. *Hura za kapetana Spauldinga*) je američka zabavna pjesma za koju je muziku komponirao Harry Ruby, a tekst napisao Bert Kalmar. Prvi put je izvedena na Broadwayu 1928. kao dio mjuzikla Animal Crackers, a njen tekst predstavlja slavljenje njenog junaka - kapetana Spauldinga. Mnogo je poznatija verzija u istoimenoj filmskoj adaptaciji iz 1930. godine, mada više ne postoji u originalnom obliku, s obzirom da je njen manji dio sa navodno seksualno sugestistvnim stihovima isječen i uništen 1935. nakon što se sadržaj svih hollywoodskih filmova nastojao uskladiti sa strogim cenzorskim kodeksom MPAA. Pjesma je, bez obzira na to, stekla status evergrina i svojevrsnog zaštitnog znaka za komičara Groucha Marxa kome je Spaulding bio najpoznatija uloga karijere. 1950-ih je poslužila kao službena muzička tema TV-kviza You Bet Your Life koji je vodio Groucho Marx, a kasnije je korištena i u drugim filmovima, uključujući komediju *Everyone Says I Love You* iz 1996. godine.

Vanjske veze
------------

* Tekst pjesme ()
**Horg**, knjiga (kratka proza) Milana Belegišanina, objavljena u Biblioteci Savremenici novosadskog "Prometeja". Sastoji se od četiri samostalne priče (*"Horg"*, *"Nadanov let"*, *"Susret"*, *Melem"*), koje su ipak duboko povezane, pa nije slučajno da im je autor dao zajednički naslov po prvoj od njih. Riječ je o zajedničkoj povijesti o mitskom jelenu Horgu, koji se pojavljuje u različitim vremenima, ali uvek na istom prostoru - u blizini manastira Rakovac.

Ocjena kritičara
----------------

"Jedino se patnjom vreme ne meri. Zato Belegišaninovi junaci jezde, razapeti na rogovima moćnog Horga, u večnosti, ne hajući mnogo što mi još ne znamo da je ta večnost svuda oko nas, ovde i sada, a ne u nekoj dalekoj budućnosti o kojoj se da bilo šta misliti. Zato ovde nije reč o mišljenju, već o patnji - isceliteljki." (Slobodan Nenin, "Politika", 16.08.1997).

---

**Izvor**:

* Milan Belegišanin: *"Horg"*, "Prometej", Novi Sad, 1997.
* Knjige Milana Belegišanina Arhivirano 2007-09-28 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 24151533758002772558

 |
***Larry King Live*** je bila američka talk show emisija koju je vodio Larry King, a koja se emitirala na programu TV-kanala CNN od 1985. do 2010. Predstavljala je najgledaniju i u historiji CNN-a najdugovječniju emisiju, koju je u prosjeku svake večeri gledalo preko milion ljudi.

Emitirala se iz CNN-ovih studija u Los Angelesu. Ponekad bi se emitirala i iz CNN-ovih studija u New Yorku, a ponekad i iz Washingtona, gdje je King prije angažmana na CNN-u bio stekao nacionalnu reputaciju kao radio-voditelj za Mutual Broadcasting System. King je svake večeri u emisiji intervjuirao jednu ili više istaknutih ličnosti, uglavnom celebrityje, političare i poslovne ljude.

Emisija je u prosjeku trajala po jedan sat, te se, ovisno o regiji, emitirala tri puta dnevno. Bila je dostupna i svjetskoj publici preko satelitskog kanala CNN International.

*Larry King Live* je na programu CNN-a zamijenila emisija *Piers Morgan Tonight*, talk show emisija koju od januara 2011. vodi britanski novinar i TV-voditelj Piers Morgan.

Izvori
------

1. ↑  „End Of Qtr Data-Q107 (minus 3 hours).xls" (PDF). Arhivirano iz originala na datum 2009-03-24. Pristupljeno 21. X 2010.

Eksterni linkovi
----------------

* Larry King Live Official Website
* 2005 Neilson Cable News TV Ratings / MediaBistro.com Arhivirano 2006-11-07 na Wayback Machine-u
* Lawsuit re. Lynn Redgrave interview
* *Larry King Live* na sajtu IMDb
*Za ostala značenja, vidi Crveni balon (razvrstavanje).*

***Le Ballon rouge*** (sh. *Crveni balon*) je francuski kratki igrani film snimljen 1956. u režiji Alberta Lamorissea, a koji se smatra jednim od najboljih i najuticajnijih filmova za djecu u historiji svjetske kinematografije. Protagonist filma, koga tumači Lamorisseov sin Pascal, je dječak koji na ulicama pariške četvrti Ménilmontant pronađe neobični crveni balon za koga se ispostavi da posjeduje vlastitu volju i da ga počinje pratiti. Radnja prikazuje kako se njih dvoje sprijatelje te prolaze niz pustolovina. *Le Ballon rouge* je nakon premijere dobio niz prestižnih nagrada, uključujući Zlatnu palmu za najbolji kratki film, ali i Oscar za najbolji originalni scenario, postavši jedini kratki film koji je dobio takvo priznanje. *Le Ballon rouge*, koji se odlikuje gotovo potpunim nedostatkom dijaloga, je stekao veliku popularnost širom svijeta.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *The Red Balloon* Arhivirano 2021-02-24 na Wayback Machine-u at Janus Films (official web-site)
* *The Red Balloon* na sajtu IMDb
* *The Red Balloon* na AllRovi-u
* *Le Ballon rouge* na filmskoj bazi podataka TCM
* *The Red Balloon* information site and DVD/Blue-ray review at DVD Beaver (includes images)
* *Le Ballon rouge* Arhivirano 2020-02-22 na Wayback Machine-u at *Cinefeed* ()
* *The Red Balloon* na YouTube (Janus Films account)
**Unchained Melody** je pjesma iz 1955 koju su komponirali *Alex North* (muzika) i *Hy Zaret* (stihovi). Ponovno je izdana 1965 u obradi američkog pop dueta The Righteous Brothers, nakon toga postala je jedna od pjesama sa najviše izvedbi u 20. vijeku, sa preko 500 varijanti na stotinjak raznih jezika

Alex North je komponirao tu pjesmu 1955, kao soudtrack za mračni zatvorski film *Unchained* (Neokovan), pjesmu je otpjevao *Todd Duncan*. Nakon njega muzičar *Les Baxter*, izdao instrumentalnu verziju pjesme za Capitol Records, koja se popela na # 2 na američkoj top ljestvici. Pjesmu je izveo i *Al Hibbler* za Decca Records (dosegla je # 3 na Billboard ljestvici), *Jimmy Young* snimio je svoju verziju koja se popela # 1 britanske ljestvice), *Roy Hamilton* snimio je za Epic Records svoju verziju koja je dosegla # 1 na R & B listi i # 6 na pop ljestvici. Nakon njih slijedile su stotine drugih izdanja.

Ipak najslavija verzija je ona iz 1965 u izvedbi Righteous Brothersa (zapravo pjesmu je otjevao samo jedan član tog dua Bobby Hatfield) pjesma je 
postala sastavni dio svakog američkog jukeboxa na kraju 20. vijeka.

Interes za nju ponovno je oživio kad je iskorištena 1990-ih u popularnom filmu Duh.

Lista poznatih muzičara koji su izveli "Unchained Melody"
---------------------------------------------------------

* 1956 - Harry Belafonte
* 1965 - The Righteous Brothers (Bobby Hatfield)
* 1968 - Sonny & Cher
* 1969 - Roy Orbison
* 1977 - Elvis Presley
* 1978 - Willie Nelson
* 1989 - U2
* 1997 - LeAnn Rimes
* 2002 - Gareth Gates
* 2005 - Cyndi Lauper
* 2006 - Il Divo
* 2006 - Barry Manilow

Muzički časopis Rolling Stone je *Unchained Melody* 2004, stavio na #365 od 500 
najboljih pjesama svih vremena.

Izvori
------

1. ↑  BBC NEWS | Entertainment | Music | Brothers in good company with hits.
2. ↑  Robert Rodriguez, The 1950s' Most Wanted: The Top 10 Book of Rock & Roll Rebels, *Brassey's*, str.90.

Vanjske poveznice
-----------------

* *Unchained Melody* na portalu Last.FM
* stihovi pjesme 'Unchained Melody' ()
***Terrain vague*** (sh. *Neodređen teren*) je francusko-italijanski crno-bijeli igrani film snimljen 1960. godine u režiji Marcela Carnea. Po žanru je drama, a predstavlja adaptaciju romana *Tomboy* američkog pisca Hala Ellsona. Radnja je smještena u pariška predgrađa gdje se među novosagrađenim stambenim zgradama nalaze ogromne parcele praznog zemljišta koje su postale utočište tinejdžerima koji se bave sitnim kriminalom. Protagonisti, koje tumače Danièle Gaubert i Maurice Caffarelli, su djevojka Dan i mladić Lucky, članovi bande čiji dotadađnji način života dolazi u pitanje nakon što njihov drug Babar (koga tumači Jean-Louis Bras) bude optužen da je policijski doušnik. *Terraine vague* je Carnéu, nakon izuzetnog uspjeha filma *Les Tricheurs*, predstavljao drugi pokušaj da se pozabavi životima i supkulturom mladih generacija. U tome je, međutim, imao daleko manje uspjeha i *Terrain vague* se danas smatra jednim od opskurnijih djela iz njegove filmografije.

Uloge
-----

* Danièle Gaubert: Dan
* Roland Lesaffre: Big Chief
* Maurice Caffarelli: Lucky
* Constantin Andrieu: Marcel
* Jean-Louis Bras: Babar
* Dominique Dieudonné: Brompot
* Denise Vernac: Marcelova majka

Vanjske veze
------------

* *Wasteland* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Marcel Carné |
| --- |
| 
* Bizarre, Bizarre
* Port of Shadows
* Hôtel du Nord
* Le Jour Se Lève
* Les Visiteurs du Soir
* Children of Paradise
* Gates of the Night
* La Marie du port
* Juliette, or Key of Dreams
* Thérèse Raquin
* Air of Paris
* Three Rooms in Manhattan
* Law Breakers

 |
***Ja, Ja, die Liebe in Tirol*** (sh. *Da, da, ljubav u Tirolu*) je zapadnonjemačka filmska komedija snimljena 1955. godine u režiji Geze von Bolvaryja. Predstavlja svojevrsni remake nijemog filma *Kohlhiesels Töchter* iz 1920. godine. Protagonist, koga tumači Gerhard Ridemann je berlinski pijanist koji sticajem okolnosti dođe u Tirol i tamo se zaljubi u jednu lijepu mještanku (koju tumači Doris Kirchner) te je misli oženiti. Radnja, međutim, pokazuje komplikacije koje nastanu zbog običaja da se prvo mora udati njena starija sestra (koju tumači Carla Hagen), a koju muči teška narav zbog koje od nje bježe muškarci. Iako je film snimljen u Cinemascope tehnici te sadržavao neke od muzičkih brojeva tada najpopularnijih izvođača s njemačkog govornog područja (uključujući Antona Karasa), kritika ga je, kao i slična ostvarenja tzv. *Heimatfilm* žanra tog vremena, loše ocijenila, te smatrala inferiornim nijemoj verziji.

Vanjske veze
------------

* *Ja, ja, die Liebe in Tirol* na sajtu IMDb
* *Ja, ja, die Liebe in Tirol* na filmportal.de ()
|  |
| --- |
| ***Oluja*** |
|  |
| **Giorgione**, oko 1505. |
| ulje na platnu , 79,5 × 73 cm |
| Galerija akademije, Venecija |

**Oluja**, slavno melankolično ulje na platnu renesansnog slikara Giorgionea. Ova malena slika, ali sažeta i bogata likovnim vrijednostima se danas nalazi u Galeriji akademije u Veneciji; jedno od najranijih djela zapadne umjetnosti s dominacijom pejzaža naspram likova.

Sliku je najvjerojatnije naručio bogati trgovac *Gabriele Vendramin*, jedan od najvećih patrona venecijanske umjetnosti, jer je zabilježeno da je bila u njegovom posjedu 1530. godine.

Detalj s nagom djevojkom

Odlike
------

Na slici je prikazan neobičan krajolik s obalom potoka, grmljem, drveće s raznim krošnjama, ruševine, zidovi, drveni most, dok se u daljini, iznad mističnih zgrada javlja oluja jednom munjom koja para tmurno nebo. Ispred je mlada žena koja doji dijete i svijetlim komadom halje krije svoju nagost, a na suprotnoj strani potoka mladić u vojnom ruhu s kopljem (ili štapom). Prije su samo pjesnici uspijevali prikazati ovakvu atmosferu nostalgije i skoro poganskog odavanja prirodi. Te je slika najsličnija pastirskoj pjesmi o neuzvraćenoj ljubavi koja je bila jako popularna u Giorgioneovo doba - „Arkadija", pjesnika Jacopa Sannazara.

Mnogi su historičari umjetnosti i pjesnici vjekovima tumačili ovu zagonetnu sliku. Za neke to je običan pejzaž s cigankom i vojnikom, a za druge Adam i Eva nakon progona iz Raja (a Božji gnjev je još prisutan u munji) ili ilustracija Merkura i Izide ili pak alegorija Parisova djetinjstva. Jedni su čak mislili da je tu umjetnik naslikao ispovijest o nelegitimnom djetetu, koje je bilo sam umjetnik – Giorgione.

Istina je da je ovo simfonijski skladno naslikana alegorija same prirode u zlaćanoj i ustreptaloj atmosferi. U prilog tvrdnje da slikar nije razvijao neku određenu temu je i prvi radiološki nalaz (Morassi, 1942.) koji je pokazao da je umjetnik prvotno na mjestu mladića naslikao nagi ležeći ženski lik. Dakle, slikar je na osnovu mašte mijenjao kompoziciju, kako bi je što potpunije, i likovno što skladnije, uobličio u toku rada.

Slika je utjecala na mnoga buduća djela, između ostalog na *Doručak na travi* E. Maneta.

Bilješke
--------

1. ↑  Prema historičaru Salvatoreu Settisu (Nils Büttner, Pejzažno slikarstvo, Abbeville Press Publishers, New York, str. 74.–77. ISBN 0-7892-0902-0)
2. ↑  John Rewald,Povijest impresionizma, MoMA, 1973. str. 85. ISBN 0-87070-369-2.

Veze
----

* Renesansno slikarstvo

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 181162265
* LCCN: n98074693
* GND: 4099196-9
* SUDOC: 027525716
* BNF: cb119547374 (podaci)

 |
Ovo je članak o pjesmi.  Za film, vidi Je t'aime moi non plus (film).  Za album, vidi Jane Birkin/Serge Gainsbourg.  

***Je t'aime… moi non plus*** je pop pjesma koju je 1967. napisao francuski muzičar Serge Gainsbourg. Zamišljena je kao duet, a tekst predstavlja dijalog dvoje ljubavnika koji opisuju fizički aspekt svoje veze. Gainsbourg ju je originalno mislio otpjevati i snimiti zajedno sa Brigitte Bardot, s kojom je tada imao vezu, ali je ona pod pritiskom muža odustala; umjesto toga ju je snimio sa svojom novom ljubavnicom, engleskom glumicom Jane Birkin. Njena izvedba, odnosno duboko disanje koje sugerira snošaj, u mnogo čemu je odgovarala ikonoklastičkom dobu seksualne revolucije, ali i izazvao brojne probleme sa cenzurom i zabrane u brojnim zemljama; tako je postala službeno zabranjena na britanskom BBC-ju, a Vatikan je dao službeno izopćio italijanskog distributera iz Katoličke crkve. Usprkos toga je postala veliki hit.

Kasnije su je obradili brojni izvođači. Na prostoru bivše Jugoslavije je poznata rock-verzija *Moja voljena* koju izvodi hrvatski pjevač Davorin Bogović.
***Osam hiljada lija Oblaka i Mjeseca*** (tradicionalni kineski: ; pinyin: *Bāqiān lǐ lù yún hé yuè*) je kineski igrani film snimljen 1947. godine u režiji Shi Dongshana i Wang Weiyija. Protagonistica, čiji lik tumači Bai Yang, je šangajska studentica koja se nakon izbijanja rata sa Japanom protiv volje porodice priključuje trupi putujućih glumaca koja zabavlja kineske vojnike. Radnja prati kako tokom godina upoznaje kolegu (koga tumači Tao Jin, sa kojim će se vjenčati, ali i nedaće koje je čekaju kada se nakon završetka rata vrati u Šangaj gdje vlada siromaštvo. Film, usprkos melodramatskih elemenata ima izraženo društveno angažiranu notu; to se posebno ističe u samoj završnici, gdje sudbina glavne protagonistice ostaje sasvim neizvjesna, a natpisom na ekranu koji od gledatelja traži da sami zamisle kakav će biti kraj, odnosno jesu li oni odgovorni za sudbinu likova protiv nje. Snimljen je nedugo nakon izuzetno popularnog filma *Proljetna rijeke teče na istok* u kome su također glavne zvijezde bile Bai Yang i Tao Jin. Godine 1999. ga je časopis Asia Weekly proglasio jednim od 100 najboljih filmova na kineskom jeziku.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Osam hiljada lija Oblaka i Mjeseca* na sajtu IMDb
*Za ostala značenja, vidi Jedanaesta zapovijed (razvrstavanje).*

***Jedanaesta zapovijed*** je jugoslavenski igrani film snimljen 1970. godine u režiji Vanče Kljakovića.

Radnja
------

Petnaestogodišnja Korana sama je u svom stanu svojih roditelja. Sprema se za izlazak, ali se u tom trenutku na vratima pojavljuje četrdesetogodišnjak, ratni drug njenog oca, njen stari prijatelj i „dadilja" iz detinjstva. Umesto susreta čoveka i deteta dolazi do susreta muškarca i žene. Razvija se kratka igra ljubavi i kolebanja, predomišljanja i ispitivanja, da bi se na kraju razišli svesni bezdane ljubavi, koja je osuđena da ostane samo prećutna uspomena.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Dragomir Bojanić | Drač Vuković - inženjer |
| Vesna Malohodžić | Korana Horvat |

Nagrade
-------

Vesna Malohodžić je za ulogu u filmu dobila sledeće nagrade

* Diploma žirija na Filmskom festivalu u Puli
* Nagrada za debi u Nišu
* Zlatna čivija za najbolju žensku ulogu

Izvori
------

1. ↑  „Jedanaesta zapovijed". filmski-programi.hr. Pristupljeno 24. 7. 2013.

Vanjske veze
------------

* *Jedanaesta zapovijed* na sajtu IMDb
**Up**, **Up Series** ili ***Seven Up!*** je serija britanskih dokumentarnih filmova koja se kontinuirano snima i originalno prikazuje na britanskim TV-mrežama od 1964. godine. Kroz njih se prati život 14 ljudi koji potiču iz različitih slojeva britanskog društva od vremena kada je svatko od njih bio star 7 godina. Osnovna zamisao tvorca Michaela Apteda jest dokumentirati klasne razlike u britanskom društvu, odnosno pokazati kako nečije klasno porijeklo određuje nečiji život. U tu se svrhu svaki sedam godina snima novi film kako bi se prikazale promjene u njihovim životima.

Popis filmova s datumom premijere
---------------------------------

Datumi se odnose na premijeru na britanskoj televiziji.

* *Seven Up!* (5. maj 1964), režija Paul Almond, naracija Douglas Keay
* *7 Plus Seven* (15. decembar 1970) režija i naracija Michael Apted (kao i svi preostali filmovi)
* *21 Up* (9. maj1977)
* *28 Up* (20/21. novembar 1984.)
* *35 Up* (22. maj 1991.)
* *42 Up* (21/22. jul 1998.)
* *49 Up* (15 - 22. septembar 2005.)

Eksterni linkovi
----------------

* *Seven Up!* na sajtu IMDb
* *7 Plus Seven* na sajtu IMDb
* *21 Up* na sajtu IMDb
* *28 Up* na sajtu IMDb
* *35 Up* na sajtu IMDb
* *42 Up* na sajtu IMDb
* *49 Up* na sajtu IMDb
* Transcript of a British Film Institute appearance and interview with Apted Arhivirano 2007-02-13 na Wayback Machine-u
* P.O.V. *49 Up* - PBS's site dedicated to the film
*Za ostala značenja, vidi Le Journal d'une femme de chambre (razvrstavanje).*

 Octave Mirbeau, Célestine, 1900
***Dnevnik jedne sobarice*** (fr. ) је francuski roman Oktava Mirboa, оbjavljen 1900, pri kraju Drajfusove afere. 

Kroz pogled jedne sobarice čijem oku ne izmiče nijedan porok njenih gospodara, Oktav Mirbo otkriva naličje pozorišnog dekora sveta i omogućava nam da prodremo iza kulisa vladajuće klase. Otkriva društveni pakao i moderno ropstvo koje predstavlja sudbina posluge. Pre Žan-Pola Sartra, on pokušava da izazove kod čitaoca pravu egzistencijalnu mučninu kako bi podstakao njegovu reakciju. 

*Dnevnik jedne sobarice* preveden je na srpski jezik pod tim naslovom 1904, a postoji i prevod pod naslovom *U vrtlogu strasti* bez oznake datuma. Postoje i tri filmske adaptacije ovoga romana - *Dnevnik jedne sobarice* čiji je autor Žan Renoar (1946) i *Dnevnik jedne sobarice*, čiji je autor Luis Bunjuel (1964), te *Dnevnik jedne sobarice* (2015), čiji je autor Benoa Žako.

Eksterni linkovi
----------------

***Le Journal d'une femme de chambre*** na Wikimedijinoj ostavi

* Оktav Мirbo, *Le Journal d'une femme de chambre*.



  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **književnosti** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**„U vazduhu"** (engl. ) je američki film iz 2009.

Kratak sadržaj
--------------

Ekspert u firmi, zadužen za otpuštanje radnika, doživljava korenitu promenu u životu. Njegovi život će na putu biti ugrožen kada je na domaku da dostigne deset miliona proputovanih milja i nedugo pošto je upoznao ženu svojih snova koja takođe često putuje.

Podaci o filmu
--------------

Reditelj je Džejson Rajtman, pisac Volter Kern, scenaristi Džejson Rajtman, Šeldon Terner, kompozitor Rolf Kent, snimatelj Erik Stilberg, producenti Džefri Kliford, Danijel Dubaki, Ajvan Rajtman, Džejson Rajtman, a montažer Dejna I. Globerman.

Uloge tumače Džordž Kluni (Rajan Bingam), Vira Farmiga (Aleks), Ana Kendrik (Natali), Džejson Bejtman (Krejg Gregori), Deni Makbrajd (Džim), Melani Linski (Džuli Bingam) i Stiv Istin (Samjuels).

Film je nominovan za nagrade BAFTA, Zlatni globus i Oskar.

citati
------

1. ↑  Abramowitz, Rachel (29. 11. 2009.). „Jason Reitman firmly at the controls in 'Up in the Air'". *Los Angeles Times*. Pristupljeno 29. 11. 2009.
2. ↑  Schuker, Lauren A.E. (27. 11. 2009.). „Director Jason Reitman on 'Up in the Air'". *Wall Street Journal*. Pristupljeno 29. 11. 2009.

Spoljašnje veze
---------------

* *U vazduhu* na sajtu IMDb
* U vazduhu нa PORT.rs ()
* 
* Arhivirano 2010-01-07 na Wayback Machine-u Zvanična prezentacija ()
***I promessi sposi*** (sh. *Zaručnici*) je italijanski crno-bijeli nijemi historijski film snimljen 1913. godine u režiji Eleuterija Rodolfija. Predstavlja treću po redu adaptaciju istoimenog romana Alessandra Manzonija. Radnja započinje 1628. godine u Lombardiji pod španskom vlašću i prikazuje kako će se seljak Renzo Tramagliano (čiji lik tumači Mario Voller-Buzzi) sticajem okolnosti i niza dramatičnih događaja razdvojiti od svoje zaručnice Lucie (čiji lik tumači Gigetta Morano). *I promessi sposi* je producirala torinska filmska kuća Ambrosio Film velikim dijelom motivirana nastojanjem da se iskoristi publicitet stvoren obilježavanjem 40. obljetnice Manzonijeve smrti. To je, pak, proizvelo utrku sa gradskim suparnikom Pascquali Film koji je istovremeno snimao vlastitu verziju. Na kraju je Pasquali Film dobio utrku i film premijerno prikazao nepunih mjesec dana prije Ambrosijevog. Usprkos toga, oba filma su se u nizu gradova i zemalja prikazivala istovremeno, ponekad i u istim dvoranama, što je izazivalo veliku konfuziju i kod publike i kod kritike.

Literatura
----------

* Gian Piero Brunetta: *Storia del cinema italiano. 1895 - 1945*. Editori Riuniti, Roma, 1979
* Aldo Bernardini: *Cinema muto italiano - III° - arte, divismo e mercato 1910 - 1914*. Laterza Edit. Roma - Bari, 1982
* Cristina Bragaglia: *Il piacere del racconto. Narrativa italiana e cinema 1895 - 1990*. La Nuova Italia Edit. Firenze, 1993. ISBN 88-221-1248-2
* Aldo Bernardini, Vittorio Martinelli: *il cinema muto italiano - i film degli anni d'oro 1913*. Numero speciale di *Bianco e Nero* edito dal Centro Sperimentale di Cinematografia e da ERI - Ediz RAI, 1994

Vanjske veze
------------

* *I promessi sposi* na sajtu IMDb
***La Folle Journée, ou Le Mariage de Figaro*** (srpskohrvatski: *Ludi dan, ili Figarov pir*) je komedija u pet činova koju je 1778. godine napisao Pierre Beaumarchais. *Figarov pir* je drugi dio Beaumarchaisove trilogije u Figaru, nastao nakon *Le Barbier de Séville*, a prije *La Mère coupable*.

Radnja *Figarova pira* nastavlja se direktno na radnju *Seviljskog brijača*, a smještena je tri godine nakon prvoga dijela. Figaro je zaručen za Suzanne, također sluškinju na dvoru grofa Almavive. Grof Almaviva, kojemu je Figaro lukavo omogućio sklapanje braka s Rosine, pokazuje interes za Suzanne nakon što mu je bračni život pomalo dosadio. Grof planira iskoristiti svoje "pravo prve bračne noći" kako bi spavao sa Suzanne prije nego Figaro s njom ode na medeni mjesec. Svojim lukavstvom, Figaro mora spasiti situaciju i riješiti ju u svoju korist.

Kako navodi u predgovoru komedije, Beaumarchais je djelo napisao na zahtjev Louisa Françoisa, princa od Contija. *Figarov pir* je imao izrazito politički kontekst te se iz suvremene perspektive smatra Beaumarchaisovim najvažnijim djelom. Figarov govor protiv aristokracije iz petoga čina danas mnogi smatraju nagovještajem Francuske revolucije. Revolucionar Georges Danton je rekao da je drama "pobila plemstvo", dok je Napoleon Bonaparte za nju rekao da je "već pokrenuta revolucija".

Zahvaljujući uspjehu *Seviljskog brijača*, *Figarov pir* je bio izrazito uspješan te se danas vjeruje kako je u prvih dvadeset izvedbi predstava zaradila više od 100,000 franaka. Publika je masovno dolazila na predstave, a premijera je navodno bila toliko puna da je trolje ljudi poginulo. Komedija je poslužila kao osnova za Mozartovu operu *Le nozze di Figaro* iz 1786. godine.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 312330687
* LCCN: n83040489
* GND: 4323525-6
* SUDOC: 02800373X
* BNF: cb119926701 (podaci)
* NLA: 35063408

 |
**"The Adventure of the Sussex Vampire"** (srpskohrvatski: *Vampir iz Sussexa*) je jedna od 56 kratkih priča o Sherlocku Holmesu što ih je napisao Arthur Conan Doyle. Priča je premijerno izdana 1924. godine u *Strandu*, uz ilustracije Howarda Elcocka, a sačinjava sastavni dio zbirke *The Case-Book of Sherlock Holmes*.

Slučaj
------

Sherlock Holmes dobiva dva neobična pisma u kojima se spominju vampiri. Sljedećeg jutra, posjećuje ga gospodin Robert Ferguson, koji je uvjeren kako je njegova druga supruga, inače peruanskog porijekla, sisala krv njihovoj netom rođenoj bebi. Iz prvog braka, Ferguson ima i petnaestogodišnjeg sina, Jacka, koji je kao dijete pretrpio tešku ozljedu zbog koje prilično otežano hoda. Druga gospođa Ferguson, Jackova pomajka, često je tukla mladića, mada gospodinu Fergusonu nije jasno zašto bi to činila. Otkako ju je Ferguson uhvatio u onome što je mislio da je sisanje krvi, ona se zaključala u sobu i odbija izaći. Pristup sobi ima jedino Dolores, sluškinja gospođe Ferguson, također Peruanka, koja joj nosi hranu.

Čak i prije nego s Watsonom posjeti dom Fergusonovih u Sussexu, Holmes zaključi što je posrijedi i jasno odbija ikakvo postojanje vampira. Na put odlazi samo kako bi emprijski potvrdio ono što je već uspješno deducirao iz iznesenih mu činjenica.

Kada stignu u Sussex, Dolores objavi kako je njezina gazdarica bolesna, na što dr. Watson ponudi svoju liječničku pomoć. U sobi susretne ljutitu ženu. Govori kako je sve uništeno i kako će radije žrtvovati sebe nego slomiti suprugovo srce. Također zahtijeva da vidi svoje dijete, koje je od ozloglašenog incidenta u rukama babice, gospođe Mason. Holmes pregleda oružje iz Južne Amerike koje je izloženo po kući te upozna djecu. Dok se Ferguson brine o mlađem djetetu, Watson uoči kako Holmes gleda kroz prozor, ali mu nije jasno zašto to čini.

Kada Holmes konačno odluči razjasniti cijeli slučaj, gospođa Ferguson je presretna - od samoga je početka htjela da netko drugi kaže istinu i oslobodi je svih optužbi. Počinitelj zločina je Jack, Fergusonov mlađi sin, koji je bio iznimno ljubomoran na svog mlađeg polubrata. Holmes je to deducirao, a potvrdu je dobio kada je promatrao Jackovo lice na prozoru dok je Ferguson brinuo za mlađeg sina. Jack je prema bratu ispaljivao otrovne strelice, što objašnjava scenu s isisavanjem krvi - gospođa Ferguson htjela je isisati otrov iz svog djeteta. Ozljede koje su imitirale vampirski ugriz nastale su, tako, zbog strelica, a ne djelovanja vampira. Slučaj je tako uspješno riješen.

Vanjske poveznice
-----------------

 djela koja se odnose na The Adventure of the Sussex Vampire na Wikizvoru

| * p
* r
* u
Arthur Conan Doyle - *The Case-Book of Sherlock Holmes* |
| --- |
| 
* "The Mazarin Stone"
* "Thor Bridge"
* "The Creeping Man"
* "The Sussex Vampire"
* "The Three Garridebs"
* "The Illustrious Client"
* "The Three Gables"
* "The Blanched Soldie"
* "The Lion's Mane"
* "The Retired Colourman"
* "The Veiled Lodger"
* "Shoscombe Old Place"

 |
| 
* *A Study in Scarlet*
* *The Sign of the Four*
* *The Adventures*
* *The Memoirs*
* *The Hound of the Baskervilles*
* *The Return*
* *The Valley of Fear*
* *His Last Bow*
* *The Case-Book*

 |
***I've Got You Under My Skin*** je zabavna pjesma koju je 1936. napisao američki kompozitor Cole Porter. Napisao je za potrebe filmskog mjuzikla *Born to Dance* gdje ju je izvela Virginia Bruce. Stekla je veliku popularnost i iste godine bila nominirana za Oscar za najbolju pjesmu. Iste godine su se pojavile brojne verzije, od kojih je ona Hala Kempa došla na top-liste u novembru iste godine. Poslije su je izvodili i snimali brojni eminentni izvođači kao Ella Fitzgerald i Perry Como, te tako učinili evergrinom i jednom od najpopularnijih djela iz opusa Colea Portera. Posebno mjesto je dobila u opusu Franka Sinatre, koji ju je prvi put snimio 1946. godine, a posljednji put 1993. u duetu sa Bonom Voxom.

Godine 1990. je Neneh Cherry snimila verziju za potrebe albuma *Red Hot + Blue* namijenjenog prikupljanju sredstava za borbu protiv AIDS-a. U njemu je originalni naslov ("Imam te ispod kože" na srpskohrvatskom) nastojala iskoristiti kako bi stvorila svijest o opasnosti koju predstavlja ta bolest te promovirala sigurni seks. Video-spot, u kome se pojavljuje polugoli muški plesač odjeven u kondom, je izazvao kontroverze.

Izvori
------

* Cole Porter's "I've Got You Under My Skin" Piano Solo Arhivirano 2013-02-22 na Archive.is-u
***Utamaro i njegovih peta žena*** ili ***Pet žena oko Utamaroa*** (*Utamaro o meguru gonin no onna*) je japanski crno-bijeli film snimljen 1946. godine u režiji Kenjija Mizoguchija, poznat kao prvi Mizoguchijev film napravljen nakon Drugog svjetskog rata, odnosno pod režimom američke okupacije.

Radnja se događa u 18. vijeku, kada mladi samuraj (čiji lik tumači Kotaro Bando) bude razbješnjen tvrdnjom kako su drvorezi u stilu *ukiyo-e* superiorni službenoj dvorskog umjetnosti, te odluči njegovog predstavnika, slavnog umjetnika Kitagawu Utamaroa (čiji lik tumači Minosuke Bando) izazvati na dvoboj. Umjetnik, koji većinu vremena provodi u bordelima, samuraja izazove na dvoboj slikanjem.

*Utamaro* je bio jedan od rijetkih filmova historijske ili *jidai geki* tematike čije je snimanje dozvolila tadašnja američka vlast, smatrajući ih previše povezanim sa u nedavnim ratom kompromitiranim japanskim militarizmom. Kasniji kritičari su, pak, Mizoguchijev film, koji se ističe scenom u kojoj Utamaro slika na leđima gejše, smatrali svojevrsnom Mizoguchijevom autobiografijom, s obzirom da su i on i Utamaro imali prilične sličnosti u biografijama (sklonost prikazu "problematičnih" slojeva društva, portretiranju žena i problema sa cenzurom).

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Utamaro and his Five Women, by Freda Freiberg at Senses of Cinema
* *Utamaro and His Five Women* na sajtu IMDb

| * p
* r
* u
Filmovi koje je režirao Kenji Mizoguchi |
| --- |
| 1920-e | 
* *Tokyo March* (1929)

 |
| 1930-e | 
* *The Water Magician* (1933)
* *Orizuru Osen* (1935)
* *Osaka Elegy* (1936)
* *Sisters of the Gion* (1936)
* *The Story of the Last Chrysanthemum* (1939)

 |
| 1940-e | 
* *The 47 Ronin* (1941)
* *Utamaro and His Five Women* (1947)
* *The Love of the Actress Sumako* (1947)

 |
| 1950-e | 
* *Portrait of Madame Yuki* (1950)
* *Miss Oyu* (1951)
* *The Lady of Musashino* (1951)
* *The Life of Oharu* (1952)
* *Ugetsu* (1953)
* *A Geisha* (1953)
* *Sansho the Bailiff* (1954)
* *The Woman in the Rumor* (1954)
* *The Crucified Lovers* (1954)
* *Princess Yang Kwei-Fei* (1955)
* *Tales of the Taira Clan* (1955)
* *Street of Shame* (1956)

 |
*Za ostale upotrebe, v. Oxygen (razvrstavanje).*

***Oksigen*** (Oxygen) je jugoslovenski naučnofantastični film snimljen 1970. godine na slovenačkom jeziku u režiji Matjaža Klopčiča po scenariju Dimitrija Rupela. Iako mu se radnja odigrava u bliskoj budućnosti i u neimenovanoj zemlji, kritika ga je kasnije tumačila kao politički angažovanu alegoriju na nedavne studentske demonstracije.

Kratak sadržaj
--------------

Omladina usamljenog ostrva pokušava da smeni Vlast koja želi da ih spoji sa velikim Kontinentom.
Novinar i njegova žena pomažu Omladini koja pobeđuje na presudnom Kongresu , što njegova žena plati glavom.
Lepa špijunka pokušava da pridobije novinara za Vlast,ali se između njih rađa ljubav.
Zbog izneveravanja ideja Kontinenta špijunka strada a Omladina ostrva od naivne prošlosti hipijevskih manifestacija i prerasta u otvorenu borbu.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Stevo Žigon |  |
| Dušica Žegarac |  |
| Dare Ulaga |  |
| Malgorzata Braunek |  |

Spoljašnje veze
---------------

* *Oksigen* na sajtu IMDb
***Journey to the Centre of the Earth*** je drugi album engleskog klavijaturista i kompozitora Ricka Wakemana, koji je u maju 1974. izdala diskografska kuća A&M Records. Album predstavlja snimku drugog od dva koncerta održanih 18. januara 1974. u londonskoj dvorani Royal Festival Hall. Njegov koncept se temelji na znamenitom Verneovom SF-romanu *Putovanje u središte Zemlje*, a pjesme opisuju kako njegovi protagonisti na čelu sa profesorom Lindenbrokom putuju u središte Zemlje. Pjesme uz Wakemena izvodi Londonski simfonijski orkestar, zbor English Chamber Choir, te grupa muzičara koju je Wakeman lično odabrao za projekt; ugledni glumac David Hemmings je angažiran kao narator. 

Wakeman je originalno zamislio projekt kao studijski album, ali se ispostavilo kako je njegova cijena previsoka, te se umjesto toga snimio 40-minutni koncert uživo. Nakon što su riješeni brojni financijski i tehnički problemi, *Journey to the Centre of the Earth* je doživio veliki uspjeh, kako kod kritike, tako i kod publike, došavši na visoka mjesta top-lista u nizu država, uključujući američki *Billboard* 200, gdje je završio na br. 3. Ukupno je prodano 14 miiona primjeraka širom svijeta. Godine 1999. je Wakeman izdao nastavak *Return to the Centre of the Earth*.

Literatura
----------

* Wakeman, Rick (1995). *Say Yes! An Autobiography*. Hodder & Stoughton. ISBN 978-0-340-62151-6.
* Wooding, Dan (1978). *Rick Wakeman: The Caped Crusader*. Granada Publishing Limited. ISBN 0-586-04853-7.
* Shuker, Roy (2005). *Popular Music The Key Concepts* (2nd izd.). Routledge. ISBN 0-415-34769-6.
* Snider, Charles (2008). *The Strawberry Bricks Guide to Progressive Rock* (1st izd.). Lulu.com. ISBN 978-0-6151-7566-9.
*Za ostale upotrebe, v. Jud Süß.*
***Jud Süß*** (sh. *Jevrej Süss*) je historijski roman njemačkog književnika Liona Feuchtwangera objavljen 1925. godine. Naslovni protagonist je Joseph Süss Oppenheimer, jevrejski bankar koji je u 18. vijeku bio siva eminencija na dvoru virtemberškog vojvode Karla Alexandera. Radnja prikazuje kako prosvijećeni Süss stvara modernu i efikasnu državu, ali s vremenom dolazi u sukob sa pohotnim i izopačenom vladarom, nakon čije smrti će postati žrtva spletke i lažnih optužbi.

Feuchtwanger je u svom romanu Süssa opisao kao svojevrsnu preteču Prosvjetiteljstva i modernih, liberalnih ideja, odnosno kao tragičnog junaka koji je spreman žrtvovati život za plemenite ideale. Motiv za pisanje je djelomično bilo i bujanje antisemitizma u tadašnjoj Weimarskoj Republici.

Godine 1927. je Feuchtwanger roman adaptirao u kazališnu predstavu. Nove kazališne adaptacije su napisali i engleski pisac Ashley Dukes i češko-jevrejski pisac Paul Kornfeld. Godine 1934. je u Britaniji snimljena ekranizacija pod naslovom *Jew Süss*.

Neke od motiva filma je, pak, koristio i zloglasni *Jud Süss* iz 1940. godine, koji se smatra jednim od najpoznatijih primjera antisemitske propagande u filmovima Trećeg rajha, te u kome je Süss prikazan kao monstrum.

Vanjske veze
------------

* Zur Wirkungsmacht der 'ikonischen Figur' „Jud Süß" (Tagungsbericht)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 181811560
* GND: 4099179-9

 |
Za oksfordski zbor, vidite članak The Arcadian Singers.
***The Arcadians*** je britanski mjuzikl originalno izveden u Londonu 1909. godine. Tekst za njega su napisali Mark Ambient i Alexander M. Thompson, libreto Arthur Wimperis, a muziku Lionel Monckton i Howard Talbot. Radnja je opisivala pustolovine modernog londonskog pustolova koji leteći avionom zaluta u mitsku Arkadiju te tamošnje jednostavne ali "čiste" stanovnike nastoji upoznati s modernim, ali iskvarenim životom 20. vijeka. U muzičkom stilu je komad predstavljao kombinaciju "uzvišene" komične opere 19. vijeka i "sirovijih" music hallova karakterističnih za Britaniju početkom 20. vijeka. Kao takva je doživjela ogroman uspjeh, te se smatra najboljom muzičkom komedijom edvardijanske ere. Godine 1927. je prema njenim motivima snimljen nijemi film.

Napomene
--------

Eksterni linkovi
----------------

* Libretto
* Complete MIDI files Arhivirano 2008-10-09 na Wayback Machine-u
* Information about the 1910 NY production
* Information about a modern production of *The Arcadians* Arhivirano 2011-07-25 na Wayback Machine-u
* 1909 NY Times review
* List of longest running plays in London and New York
* Reviews of the 2004 Bel-Etage recording of Monckton works, including *The Arcadians* Arhivirano 2006-09-04 na Wayback Machine-u
* 1999 recording of *The Arcadians* from Ohio Light Opera
* 1968 recording of highlights from *The Arcadians* Arhivirano 2011-07-16 na Wayback Machine-u with June Bronhill
|  |
| --- |
| ***Judin poljubac*** |
|  |
| **Giotto di Bondone**, 1305. |
| freska , 200 × 185 cm |
| Kapela Arena, Padova |

**Judin poljubac**, freska u Kapeli Arena u Padovi, slikara Giottoa di Bodonea je remek-djelo slikarstva 14. vijeka; visoke gotike i preteča renesansnog slikarstva.

Historija
---------

Giotto predstavlja značajnu inovativnu struju u talijanskom slikarstvu ranog 14. vijeka koje se udaljava od bizantske tradicije i teži obnoviti umjetnost klasične antike. Njegovo najznačajnije djelo je Kapela Arena (*Capella degli Scrovegni*) u Padovi koju je Giotto potpuno oslikao 1303.-1307. godine prizorima iz života Isusa Krista, Djevice Marije, vrlinama i monumentalnim Posljednjim sudom.

Odlike
------

Detalj s Kristom i Judom.
Motiv *Judina poljubca* predstavlja trenutak kada Juda izdaje Isusa tako što rimskim vojnicima, koji su ga došli uhapsiti, otkriva njegov identitet poljupcem. Giottov prikaz ove stare teme je u renesansi doživio reputaciju prve životno realistične slike u zapadnom slikarstvu. Na slici doslovno ne postoji pejzaž jer je potpuno ispunjena likovima koji su organizirani oko središnjeg događaja. Nekoliko događaja se zbiva istovremeno: Juda ljubi Krista, Petar siječe uho Malhusu kojme jedan vojnik vuče odjeću, netko se sprema udariti toljagom Krista, veliki svećenik gestom upućuje, a ostali drže baklje i gledaju. Oni se slobodno kreću na slici poput glumaca na pozornici oko dramatičnog sraza Krista i Jude u središtu slike. Ova dva glavna lika se gledaju oči u oči dok su njihove glave uokvirene tamnim kacigama. Veliko zbijeno Judino tijelo, bolje rečeno njegov veliki žuti plašt je prikazan posve sumarno odrezano i teško, poput ostalih likova na slici. Giotto ne traga za konkretnošću tkanine, kože, mišića, ne usitnjava formu kao što to čine njegovi suvremenici, već uspostavlja plaštem prekrivena tijela kao jedinstvene skulpturalne mase. To postiže kontinuiranom obrisnom linijom i jakim kjaroskurom.

Koplja i baklje iza Kristove glave se šire radijalno i poput aureole ističu glavni lik. Ovom pokrenutom i dramatičnom scenom Giotto prije svega gradi kazališnu scenu i želi naslutiti slijedeće događaje i Isusovu mučeničku smrt. Upravo zbog zanimanja za masu ljudskog lika i pokušaj prikazivanja dubokih emocija u realističnom okružju, Giotto je najvažniji pionir renesanse.

### Kompozicija

Kvadratično polje podijeljeno je na dva pojasa. Gornji pojas je plava ploha na kojoj se križaju linijski moblici prikazanjih baklji u raspršenoj kompoziciji, a donji je gusto ispunjen prividom zbijenih masa sudionika prizora Kristova uhićenja. Osim te, nameće se i podjela na tri plana: prednji s artikuliranim likovima u jednom redu, drugi s gusto grupiranim kacigama, i treći s posve apstraktnom plošnom pozadinom.

Izvori
------

1. ↑  Edi Baccheschi, *L'opera completa di Giotto*, Rizzoli, Milano 1977.
2. ↑  Jadranka Damjanov, Likovna Umjetnost 2. Školska knjiga, Zagreb, str. 124.

Vanjske veze
------------
**Jugoslavijo, Volim Te**, je jugoslavenska domoljubna pjesma iz 1980 godine. Pjesma je izdana na singl ploči Tereze Kesovije u 40.000 primjeraka. Tekstopisac pjesme je Ivica Krajač, a producent Nikica Kalogjera.

Tekst
-----

  

*Jugoslavijo, Jugoslavijo,  

Jugoslavijo, volim te.  

Divna zemljo, Jugoslavijo,  

zemljo moja slobodna.  

  

Najljepše cvijeće uvijek  

krasi tvoje pute.  

U tvojoj kosi vijenac-  

osam divnih boja, k'o duga.  

Vjerujem u te, zemljo ponosna i gorda,  

u tvoju djecu čista srca, čiste duše.  

  

Na toplom krilu  

tvojih planina i voda,  

volimo istu zemlju,  

istu majku, a to si ti.  

  

Jugoslavijo, Jugoslavijo,  

Jugoslavijo, volim te.  

Divna zemljo, Jugoslavijo,  

zemljo moja slobodna.  

  

I svaki onaj pastir  

s proplanka i brijega  

što ima samo  

tvoje nebo i svoj ponos,  

tvrđi od kamena,  

što svugdje oko njega.  

On ima srce, što je spremno  

umrijet za te, majko.  

  

Kad vidim Dubrovnik  

i dotaknem mu zide,  

ja ne znam zašto  

suze naviru mi same.  

Najljepši grad na svijetu  

oči moje vide  

i želim šapnut',  

-Hvala što sam rodila se ovdje.  

  

Jugoslavijo, Jugoslavijo,  

Jugoslavijo, volim te.  

Divna zemljo, Jugoslavijo,  

zemljo moja slobodna.*
***Julia*** je američki televizijski sitkom koji se originalno emitirao na programu mreže NBC od 1968. do 1971. godine. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Diahann Carroll je bila Julia Baker, crna bolničarka kojoj je muž kao zrakoplovni pilot poginuo u vijetnamskom ratu te je bila prisiljena kao samohrana majka odgajati svog šestogodišnjeg sina.

*Julia* se među historičarima američke televizije danas smatra važnom, jer je bila jedna od prvih serija čiji je lik bio crne boje kože, ali i samohrana majka, pa je samim svojim konceptom predstavljala otklon od dotadašnje konzervativne prakse. U dijelu crnačke je, međutim, bila predmetom žestokih napadima, pogotovo među radikalno lijevim krugovima koji su zamjerali da je Julia prikazana kao pripadnica srednje klase i kao takva, daleko od siromaštva, rasizma i drugih problema koji su mučili tadašnje američke crnce. Seriju je, između ostalog, napao radikalni crni pjesnik Gil Scott-Heron u svojoj pjesmi *The Revolution Will Not Be Televised*. Usprkos toga, *Julia* je tokom emitiranja bila nominirana te i osvojila nekoliko nagrada.

Vanjske veze
------------

***Julia (TV serija)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Julia* na sajtu IMDb
**Paranoid** je drugi album britanskog heavy metal sastava Black Sabbath, koji je 1970. godine izdao Vertigo Records. Album sadrži neke od najpoznatijih pjesama grupe, kao što su "Paranoid", "Iron Man" i "War Pigs".

Album je definiran kao klasik heavy metal žanra. Samo u SAD-u je prodato preko četiri milijuna kopija ovog albuma, što ga je učinilo najprodavanijim albumom Black Sabbatha.

Snimanje
--------

Album je sniman u Regent Sound studiju i Island studiju u Londonu. Hit koji dijeli isto ime s albumom - "Paranoid", napisan je u studiju u posljednji trenutak. Kao što je bubnjar Bill Ward objasnio: *Nismo imali dovoljno pjesama za album, a Tony je samo svirao "Paranoid" na gitari, i to je bilo to. Stvaranje pjesme je trajalo 20-25 minuta*. Pjesma je bila napisana bez namjere da bude uspješan hit za bend, već samo da bi popunila album.

Glazba i tekst
--------------

U usporedbi s njihovim prethodnim albumom, pjesme s Paranoida su dorađenije, manje improvizirane. Ipak, sadržaj tekstova je jednako mračan. Istražuju se teme kao što su rat, droga, duševne bolesti, ZF i horor. Za mnogo se pjesama s albuma može reći da su socijalne tematike. Magazin "Spin" je napisao da je bend vidio heavy metal kao način da pokažu užas propalog društva.

Tekst uvodne pjesme "War Pigs" raspravlja o ratu i o onima koji ratuju. Često se za nju kaže da je protestna pjesma.
**The Beast from 20,000 Fathoms** američki je film fantastike iz 1953. koji je režirao Eugène Lourié a glavne uloge tumače Paul Christian, Paula Raymond i Cecil Kellaway. Radnja se odvija oko divovskog fiktivnog dinosaura, *Rhedosaurusa*, kojeg je iz ledenog sna na Arktiku probudio atomski test, te se potom čudovište uputilo morem prema New Yorku. Radnja se zasniva na kratkoj priči *The Fog Horn* koju je 1951. napisao Ray Bradbury, dok je specijalne efekte napravio Ray Harryhausen. To je jedan od prvih filmova o čudovištima koji su pomogli nadahnuti sljedeću generaciju filmova o istima, te ga neki uzimaju i kao inspiraciju za japanski film *Godzilla*, pošto oboje na simboličan način govore o opasnostima nuklearnih eksplozija i njihovim posljedicama.

Radnja
------

Na ledenom Arktiku, američka vojska provede testiranje nuklearne eksplozije nazvano *Operacija Eksperiment*. Eksplozija oslobodi 30 metara dugačkog dinosaura, *Rhedosaurusa*, koji je bio okovan u ledu. Jedini svjedok gmaza, Tom Nesbitt, je pronađen prekriven snijegom te vojska pretpostavi da bunca i da je samo umislio čudovište. Ipak, dinosaur odlazi u more, uništava brod i svjetionik u Maineu. Kako se javljaju izjave očevidaca, Nesbitt je uvjeren da se radi o istom dinosauru kojeg je vidio u ledu. Paleontolog Elson i njegova pomoćnica Lee Hunter mu počinju vjerovati. Elson smatra da se dinosaur vraća u područje rijeke Hudson, ispod koje su pronađeni fosili *Rhedosaurusa*.

U podmornici, Elson ugleda zvijer, ali ga ono ubija. Najzad, dinosaur ispliva na površinu i izađe na luku u Manhattanu, gdje izazove paniku ljudi. U napadu dinosaura, nastrada 180 ljudi, 1.500 je ranjeno a nekoliko zgrada je oštećeno. Pukovnik Jack Evans stiže sa vojskom te uspiju otjerati dinosaura natrag u more. Dinosaur se pojavi na obali Coney Islanda, u zabavnom parku. Snajperist Stone dobiva zadatak upucati dinosaura sa rijetkim radiokativnim izotopom, zbog čega ima veliki pritisak ne promašiti. Stone uspijeva upucati dinosaura u ranu, koji potom umire.

Glavne uloge
------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Paul Christian - Profesor Tom Nesbitt
* Paula Raymond - Lee Hunter
* Cecil Kellaway - Dr. Thurgood Elson
* Kenneth Tobey - Pukovnik Jack Evans
* Donald Woods - Kapetan Phil Jackson
* Ross Elliott - George Ritchie
* Steve Brodie - Narednik Loomis
 | * Jack Pennick - Jacob Bowman
* Michael Fox - Doktor
* Lee Van Cleef - Corporal Jason Stone
* Frank Ferguson - Dr. Morton
* King Donovan - Dr. Ingersoll
* James Best - Charlie
 |

Izvori
------

1. ↑  Jones, Stephen (1995). *The Illustrated Dinosaur Movie Guide*. London: Titan Books. str. 42. ISBN 1-85286-487-7.
2. ↑  Robert Hood. „A Potted History of Godzilla". Pristupljeno 2008-02-09.

Vanjske poveznice
-----------------

* *The Beast From 20,000 Fathoms* na sajtu IMDb
* *The Beast from 20,000 Fathoms* na AllMovie-u ()
* *The Beast from 20,000 Fathoms* na filmskoj bazi podataka TCM
* The Beast From 20,000 Fathoms na Rotten Tomatoes