recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
Koordinate: 38°24′29″N 29°27′41″E﻿ / ﻿38.40806°N 29.46139°E﻿ / 38.40806; 29.46139

Turska provincija Uşak
**Pepuza** (grčki Πέπουζα) je bilo drevno naselje u maloazijskoj pokrajini Frigiji (danas turska provincija Uşak).

Od sredine 2. veka, do sredine 6. vijeka, Pepuza je bila središte starohrišćanske crkve montanista, koja se širila čitavim rimskim carstvom. Pepuza je bila i sedište montanističkog patrijarha. Montanisti su Pepuzu, središte pokreta, proglasili Novim Jerusalimom, zbog čega su prvobitno nazivani Pepuzijancima.

Pepuza i obližnji grad Timion su u antici privlačili gomile hodočasnika iz celog Rimskog carstva. Žene su imale bitnu i emancipovanu ulogu u montanizmu. One su mogle da postanu sveštenici i episkopi.

U 6. veku, oko 550. godine, uz podršku cara Justinijana, biskup Jovan Efeški je predvodio ekspediciju u Pepuzu radi uništenja montanističkog svetilišta, ustanovljenog pored grobova Montana, Priscile i Maksimilije. Ivan Efeški je dao spaliti mošti začetnika montanizma, kao i njihove crkve. Tada je Pepuza opustošena, a montanistička zajednica u Papuzi istrebljena.

Naučnici su tražili izgubljene lokacije Pepuze i Timiona još od 19. veka. Počev od 2001. godine, Peter Lampe sa Univerziteta u Hajdelbergu i njegov tim su započeli iskopavanja u oblasti drevne Frigije i pronašli brojna antička naselja. Jedno od tih naselja je identifikovano kao sveto mesto drevnog montanizma, Pepuza.

Izvori
------

1. 1 2  Tomislav J. Šagi-Bunić - Povijest kršćanske literature (svezak I) (scribd)
2. ↑  Peter Lampe, Die montanistischen Tymion und Pepouza im Lichte der neuen Tymioninschrift, u: *Zeitschrift für Antikes Christentum* 8 (2004) str. 498-512

Literatura
----------

* Peter Lampe, Die montanistischen Tymion und Pepouza im Lichte der neuen Tymioninschrift, in: *Zeitschrift für Antikes Christentum* 8 (2004) 498-512
* W. Tabbernee/Peter Lampe, *Pepouza and Tymion: The Discovery and Archaeological Exploration of a Lost Ancient City and an Imperial Estate* (deGruyter: Berlin/New York, 2008) ISBN 978-3-11-019455-5

Spoljnje veze
-------------

* University of Heidelberg: The Discovery of Pepouza and Tymion Arhivirano 2005-03-26 na Wayback Machine-u
* Video clip

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 306366690

 |
**Revolucija 1905. godine**, također poznata pod nazivom **Prva ruska revolucija**, bio je niz masovnih demonstracija, štrajkova, pobuna i političkih previranja u Ruskom Carstvu od 1905. do 1907. godine, odnosno sukob između pristaša i protivnika tadašnjeg apsolutističkog autokratskog režima na čelu sa carem Nikolajem II. Ti su događaji imali mnogobrojne uzroke, vezane uz demografske, ekonomske i kulturne promjene u Rusiji tokom 19. vijeka, ali najviše u tome što političko uređenje nije adekvatno odgovorilo na izazove modernizacije, industrijalizacije i uvođenja kapitalizma. Ti su se procesi negativno odrazili na široke slojeve stanovništva, odnosno postali plodno tlo za ideologije nacionalizma i socijalizma koje su nudile alternativu postojećem poretku. Decenijama akumulirano nezadovoljstvo je, pak, eksplodiralo kada je Rusija doživjela niz neočekivanih poraza u ratu sa Japanom i režim izgubio veliki dio svog dotadašnjeg autoriteta. Iako je Nikolaj uspio zadržati kontrolu nad oružanim snagama i time zaustavio pokušaje vlastitog nasilnog obaranja, nakon nekoliko mjeseci je bio prisiljen na kompromis sa umjerenim frakcijama revolucionara, odnosno reforme temeljem kojih je Rusija postala ograničena ustavna monarhija i uveden višepartijski sistem. Do 1907. su pokušaji daljih i radikalnijih reformi zaustavljen, ali problemi koji su doveli do revolucije nisu riješeni, pa će tinjajuće nezadovoljstvo za vrijeme prvog svjetskog rata eskalirati u još jednoj, ovaj put uspješnoj revoluciji 1917. godine.

V. također
----------

* Mladoturska revolucija
* Xinhai revolucija
Theodor Fontane
**Theodor Fontane** (Neuropin, 30. decembar 1819. - Berlin, 20. septembar 1898.) bio je njemački književnik i novinar

Porijeklom je iz obitelji francuskih emigranata hugenota. Radio je kao apotekar, a zatim novinar, ratni dopisnik i pozorišni kritičar. Bio je sekretar *Akademije umjetnosti u Berlinu*. Po uzoru na engleske i škotske balade piše sjetne lirske sastavke s motivima iz zavičaja i pruske historije. Tek kao 60-godišnjak počinje pisati romane i pokazuje se kao klasičan slikar berlinskog građanstva. Jedan je od najznačajnih njemačkih romantičara realizma. Njegovim remek-djelom smatra se *"Effi Briest"* (1894), jedan od najslavnijih njemačkih romana svih vremena, koji je između ostaloga utjecao na *"Obitelj Buddenbrook"* Thomasa Manna.

Djela
-----

***Theodor Fontane*** na Wikimedijinoj ostavi

* "U nepovrat"
* "Zabune, zablude" (Irrungen Wirrungen, 1888.)
* "Moje djetinjstvo"
* "Gospođa Jenny Treibel" (Frau Jenny Treibel, 1893.)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 41840061
* LCCN: n79018924
* ISNI: 0000 0001 2129 6195
* GND: 118534262
* SELIBR: 187147
* SUDOC: 027320812
* BNF: cb11903061s (podaci)
* BIBSYS: 90058886
* ULAN: 500317800
* MusicBrainz: 3230c408-15b3-4399-a6f0-a35e9378fa93
* NLA: 35092066
* NDL: 00439803
* NKC: jn19990002341
* BNE: XX870419
* CiNii: DA01539795
* RKD: 306300
* CONOR.SI: 10885475
* NSK: 000079497

 |
**Podbel** (konjski lopuh, kozja brada, repuh, marta, belo kopitnjakovo lišće, konjsko kopito) ili lat. Tussilago farfara je biljka iz porodice glavočika (Asteraceae).

Višegodišnja zeljasta biljka sa većim brojem stabala koji su pokriveni ljuspastim, zelenim ili ružičastim listićima. Na vrhu stabaoceta je zlatnožuta cvast glavica. Krupni, zeleni listovi na dugačkim drškama obrazuju se posle cvetanja.

Upotrebljava se cvet, koji se sakuplja na početku cvetanja i listovi kada su potpuno razvijeni. Koristi se za lečenje bronhitisa, laringitis i astme. Lekovitost podbela na disajne organe zasniva se u njegovom sadržaju sluzi, koja oblaže upaljenu sluzokožu čime sprečava njeno nadraživanje i smiruje kašalj. Koristi se i za pojačano znojenje i izbacivanje mokraće, a spolja kod kožnih bolesti (rane, uboji, čirevi).

Kod upotrebe podbela se savetuje izuzetna opreznost zato što neki njegovi sastojci (pirolizinalkaloidi) deluju hepatotoksično, genotoksično i kancerogeno. Ovi alkaloidi se slabo rastvaraju u vodi, pa se čaj može koristiti bez velike bojazni, ali u strogo određenim dozama i vremenskom intervalu (dnevno 3-4 šolje čaja ne duže od 4 nedelje).

Spoljašnje veze
---------------

* BioNet škola

Literatura
----------

* Gostuški, R: Lečenje lekovitim biljem, Narodna knjiga, Beograd, 1979.
* Grlić, Lj: Enciklopedija samoniklog jestivog bilja, August Cesarec, Zagreb, 1986.
* Djuk, A, Dž: Zelena apoteka, Politika, Beograd, 2005.
* Jančić, R: Lekovite biljke sa ključem za određivanje, Naučna knjiga, Beograd, 1990.
* Jančić, R: Botanika farmaceutika, Službeni list SCG, Beograd, 2004.
* Jančić, R: Sto naših najpoznatijih lekovitih biljaka, Naučna knjiga, Beograd, 1988.
* Kojić, M, Stamenković, V, Jovanović, D: Lekovite biljke jugoistične Srbije, ZUNS, Beograd 1998.
* Lakušić, D: Vodič kroz floru nacionalnog parka Kopaonik, JP Nacionalni park Kopaonik, Kopaonik, 1995.
* Marin, P, Tatić, B: Etimološki rečnik, NNK Internacional, Beograd, 2004.
* Mindel, E: Vitaminska biblija, FaMilet, 1997.
* Mišić Lj, Lakušić R: Livadske biljke, ZUNS Sarajevo, ZUNS Beograd , IP Svjetlost, 1990
* Stamenković, V: Naše neškodljive lekovite biljke, Trend, Leskovac
* Tucakov, J: Lečenje biljem, Rad, Beograd, 1984.
**Tuzlanski muftiluk**, muftijstvo je Islamske zajednice koje djeluje na području Bosne i Hercegovine. Sjedište muftijstva je u Tuzli. Trenutačni muftija je Vahid ef. Fazlović (od 2012.).

Organizacija
------------

Položaj Tuzlanskog muftiluka u okviru Islamske zajednice u Bosni i Hercegovini
Tuzlanskom muftiluku pripada 23 medžlisa Islamske zajednice i to su: Banovići, Bijeljina, Bosanski Šamac, Bratunac, Brčko, Čelić, Gornja Tuzla, Gračanica, Gradačac, Janja, Kalesija, Kladanj, Modriča, Odžak, Orašje, Puračić (Lukavac), Srebrenica, Srebrenik, Teočak, Tuzla, Vlasenica, Zvornik i Živinice, koji su dalje podijeljeni na džemate. Džemati čine najmanje organizacione jedinice Islamske zajednice.

Na području Tuzlanskog muftiluka djeluje i šest ustanova Islamske zajednice u Bosni i Hercegovini. To su: Behram-begova medresa u Tuzli, Institut za društvena i religijska istraživanja u Tuzli, Specijalna knjižnica "Behram-beg" u Tuzli, Agencija za certificiranje halal kvalitete u Tuzli, Centar za rehabilitaciju ovisnika o psihoaktivnim supstancama u Tuzli i Vrtić Evlad u Brčkom.

Muftije
-------

*Glavni članak: Muftija*
Nepotpuna lista:

| # | Ime i prezime | Mandat započeo | Mandat završen | Napomene |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Ibrahim ef. Maglajlić | 1914. | 1925. |  |
| 2. | Šefket ef. Kurt | 1925. | 1933. |  |
| 3. | Husein ef. Mujić | 1975. | 1987. |  |
| 4. | Husein ef. Kavazović | 1993. | 2012. |  |
| 5. | Vahid ef. Fazlović | 2012. | *Trenutačno* |  |

Spoljašnje veze
---------------

* Službene stranice Tuzlanskog muftiluka

|  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 

| p • r • uIslamska zajednica u Bosni i Hercegovini |
| --- |
|  |
| **Muftijstva** | • Banjalučki muftiluk • Bihaćki muftiluk • Goraždanski muftiluk • Mostarski muftiluk • Sarajevski muftiluk • Travnički muftiluk • Tuzlanski muftiluk • Vojni muftiluk • Zenički muftiluk • |
|  |
| **Mešihati** | • Islamska zajednica u Hrvatskoj • Islamska zajednica u Republici Sloveniji • Islamska zajednica u Srbiji (Beogradski muftiluk • Novosadski muftiluk • Preševski muftiluk • Sandžački muftiluk) • |
|  |
| **Dijaspora** | • Islamska zajednica Bošnjaka u Australiji • Islamska zajednica Bošnjaka u Zapadnoj Evropi • Islamska zajednica Bošnjaka Sjeverne Amerike • |

 |
**Pejzaži u Dauriji** su strogi rezervat prirode smješten na južnom dijelu u Zabajkalskom kraju u Sibiru, Rusija, na granici sa Mongolijom. Rezervat je osnovan 1987. godine radi zaštite suhih stepa i močvara južnog Sibira. Graniči sa rezervatom biosfere Dornod Mongol u Mongoliji, stepskog područja odmah na jugu.

Klima u rezervatu je subarktička, suva i hladna zima s mjesečnim padavinama manjim od jedne desetine najvlažnijeg ljetnog mjeseca i sa blagim ljetom (samo 1-3 mjeseca iznad 10 °C).

Svjetska baština
----------------

Pejzaži u Dauriji su 2017. godine uvršteni su na listu UNESCO-ove svjetske baštine.

Rezervat obuhvata površinu 222.965 hektara, od čega oko 173.201 hektara čini tampon zonu koja pokriva i jezera Barun-Torey i Zun-Torey. Glavna površina je oko 49.764 hektara i podeljena je na 9 dijelova. 

Glavna prirodna vrijednost područja leži u:

* netaknutim stepskim sistemima (uključujući šumske stepe),
* isprepletenim vlažnim livadama i poplavnim ravnicama,
* konvergenciji u tri florističke provincije
* kombinaciji ekoloških kompleksa koji proizlaze iz cikličkih klimatskih i hidroloških varijacija tokom godine.

Izvori
------

1. ↑  „Rusija, spomenici upisani na listu svjetske baštine". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 19. 1. 2023.
2. ↑  „Pejzaži u Dauriji - br.1448". *UNESCO: Svjetska baština - whc.unesco.org*. Pristupljeno 9. 4. 2023. (`en`)

***Područje Dauria*** na Wikimedijinoj ostavi
Oltar u kapeli Samostana Sigurata
Izlošci u samostanskom muzeju
**Sigurata** je pučki naziv za crkvu i samostan Preobraženja Kristova na Prijekomu u Dubrovniku, ulica *Od Sierurate 13*. Naziv se razvio od latinskog imena ove crkve *Transfi gruratio Domini* (Preobraženje Kristovo), od kojeg su se u dugogodišnjoj uporabi u izgovoru ispuštanjem nekih glasova - tranSfIGURATio - razvili nazivi Sigrurat, Sikurat, Sigrurata, Sikurata. U pisanim ispravama prvi put se spominje 1. travnja 1281. godine.  Sagrađena je na uzvišenom mjestu s kojega se pruža pogled na cijeli grad. Crkva Preobraženja Kristova pripada predromaničkom južnodalmatinskom tipu jednobrodnih crkava s pravokutnom apsidom, pojasnicama i kupolicom koja je izvana kvadratična i neožbukana. Crkva je danas trobrodna, a dva su joj bočna broda, sudeći prema profilaciji portala i prozora pridodana krajem 17. stoljeća, možda neposredno nakon potresa 1667. godine. U ovoj je crkvi bilo sjedište bratovštine kovača i kotlara već u 14. stoljeću, a najvjerojatnije i od samog njenog početka. Najstariji grob te bratovštine u ovoj crkvi (sada ispred crkve) je iz 1423. godine, a najmlađa su dva groba iz 1808. (sada također ispred crkve). U ovoj je crkvi neko vrijeme bilo sjedište i bratovštine češljara vune, koje je zaštitnik sv. Vlaho, na što podsjeća nadgrobna ploča s natpisom: "S. DE FRATERNITA DE PETENATORI", sada ispred crkve, te mala slika sv. Vlaha uljem na platnu, sada u zbirci. Samostan je 1900. godine temeljito popravljen i tom mu je prilikom dograđen još jedan kat nad obje zgrade. Veliku obnovu samostan je doživio 1932. godine kada su mu nadograđena još tri kata nad obje zgrade.

Zbirka
------

Unutar samostana nalazi se zbirka umjetnina.

* predmeti svakodnevne upotrebe, stvari i alati kojima su se koristile trećoredice sv. Franje koje se prvi put spominju 1. travnja 1284. godine
* dva tkalačka stana iz 18. stoljeća
* improvizirano ognjište
* slika sv. Vlaha iz 19. stoljeća
* češljara vune
* greben[*pojasniti*]
* vaga ručne izrade iz 18. stoljeća
* liturgijski predmeti
* slike (15.-19. stoljeće)

Izvori
------

1. ↑  www3.ssfcr.org Arhivirano 2014-09-03 na Wayback Machine-u, "Muzej - Sigurata u Dubrovniku", pristupljeno 27. svibnja 2014.
*Za ostale upotrebe, v. Trgovište (razvrstavanje).*

**Trgovište** (bugarski: *Търговище*) je grad u istočnoj Bugarskoj. Prema podacima iz 2008. godine, imao je 42.468 stanovnika. Do 1934. godine grad se zvao **Eski Džumaja**.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad se nalazi u sjeveroistočnom dijelu Bugarske. Od glavnoga grada Sofije Trgovište je udaljeno 339 km, a od najbližeg većeg grada, Šumena udaljen je 41 km.

Historija
---------

Trgovište je za bugarske prilike mlad grad, ali je područje grada bilo naseljeno još u vrijema Tračana. Zatim su sljedila razdoblja vladavine više civilizacija: Rimsko Carstvo, Bizant, Srednjovijekovna Bugarska, Osmansko Carstvo.

Grad je osnovan i prvi put javlja u pisanim zapisima Otomanskog carstva iz 1573 godine, ali se naselje veoma brzo razvilo u trgovački centar i postalo značajan grad. Godine 1878 Trgovište je pripojeno nonoosnovanoj državi Bugarskoj.

Stanovništvo
------------

Prema procijeni stanovništva iz 2008 godine u gradu živi 42.468 stanovnika.
Većina gradskog stanovništva su Bugari kojih ima 55%, puno ima i Turaka koji čine 35% stanovništva i Roma kojih ima 6%. Posljednjih 20-ak godina grad gubi stanovništvo zbog udaljenosti od glavnih tokova razvoja u zemlji. 

Većina vjernika u gradu su pravoslavci, njih 60%, a manjina su muslimani - 40%.

Gradovi prijatelji
------------------

* Njemačka Cottbus
* Rumunjska Târgovişte
* Rusija Smolensk
* Portugal Santa Maria da Feira
* SAD Waterloo, Iowa
* Grčka Kozani
* Francuska Suresnes

Vidi još
--------

* Oblast Trgovište

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica grada Trgovišta

Izvori
------

1. ↑  (`bg`) Population Chart from Directorate General: Civil Registration and Administrative Services

  


| Gradovi u Bugarskoj The flag of Bulgaria |
| --- |
| Ajtos | Asenovgrad | Blagoevgrad | Botevgrad | Burgas | Ćustendil | Dimitrovgrad | Dobrič | Dupnica | Gabrovo | Gorna Orjahovica | Goce Delčev | Harmanli | Haskovo | Jambol | Karlovo | Karnobat | Kazanlak | Krdžali | Lom | Loveč | Montana | Nova Zagora | Panađurište | Pazardžik | Pernik | Petrič | Pleven | Plovdiv | Razgrad | Ruse | Samokov | Sandanski | Sevlijevo | Silistra | Sliven | Smoljan | Sofija | Stara Zagora | Svištov | Šumen | Trgovište | Trojan | Varna | Veliko Trnovo | Velingrad | Vidin | Vraca |

***Trgovište (Bugarska)*** na Wikimedijinoj ostavi
Ojlerov dijagram koji pokazuje  
 *A* je podskup skupa *B*
Venov dijagram koji pokazuje  
 *A* je podskup skupa *B*
U matematici, a posebno u teoriji skupova, skup *A* je **podskup** skupa *B* ako se *A* *sadrži* unutar *B*. Pritom *A* može biti jednak *B*.

Definicije
----------

Ako su *A* i *B* skupovi, i svaki element iz *A* takođe element iz *B*, onda:

* *A* je **podskup** skupa *B*, u oznaci {\displaystyle A\subseteq B},

ili ekvivalentno
* *B* je **nadskup** skupa *A*, u oznaci {\displaystyle B\supseteq A}.

Ako je *A* podskup od *B*, ali *A* nije jednak *B* (to jest, postoji barem jedan element u *B* koji ne postoji u *A*), onda 

* *A* je takođe **pravi** podskup od *B*; ovo se zapisuje kao {\displaystyle A\subsetneq B}.

ili ekvivalentno
* *B* je pravi nadskup od *A*; ovo se zapisuje kao {\displaystyle B\supsetneq A}.

Za svaki skup *S*, relacija inkluzije ⊆ je parcijalno uređenje na skupu 2*S* svih podskupova od *S* (partitivni skup od *S*).

Simboli ⊂ i ⊃
-------------

Ponekad se zapisuje *A* ⊂ *B* umesto *A* ⊆ *B* da se označi da je *A* podskup od *B*. Slično, ponekad se piše *A* ⊃ *B* da se označi da je *A* nadskup od *B*. Po ovoj konvenciji, ako je sve šta znamo da je *A* ⊂ *B*, još uvek je moguće da su *A* i *B* jednaki skupovi.

Nekad se simboli ⊂ i ⊃ koriste da označe *prave* podskupove ili nadskupove umesto {\displaystyle \subsetneq } i {\displaystyle \supsetneq }. Ovo korišćenje čini simbole ⊆ i ⊂ analogne simbolima ≤ i <. Na primer, ako *x* ≤ *y* onda *x* može biti jednako *y*, ali ne mora, ali ako je *x* < *y*, onda *x* sigurno nije jednako *y*, već je strogo manje od *y*. Slično, ako se uzme da ⊂ znači pravi podskup, onda ako *A* ⊆ *B*, sledi da *A* može ali ne mora biti jednako *B*, ali ako *A* ⊂ *B*, onda *A* sigurno nije jednako *B*.

Primeri
-------

* Skup {1, 2} je pravi podskup skupa {1, 2, 3}.
* Svaki skup je podskup samog sebe, ali nije pravi podskup samog sebe.
* Prazan skup, u oznaci ∅, je takođe podskup svakog datog skupa *X*. Prazan skup je uvek pravi podskup, izuzev sebe samog.
* Skup {*x* : *x* je prost broj veći od 2000} je pravi podskup skupa {*x* : *x* je neparan broj veći od 1000}
* Skup prirodnih brojeva je pravi podskup skupa racionalnih brojeva, a skup tačaka na duži je pravi podskup skupa tačaka na pravoj na kojoj ta duž leži. Ovo su kontraintuitivni primeri kod kojih su i deo i celina beskonačni, i deo ima isti broj elemenata kao celina.
Pogled iz zraka na Trg žrtava fašizma.
**Trg žrtava fašizma** je trg u užem središtu grada Zagreba. Planiran je s okolnim ulicama 1923. na mjestu nekadašnjeg sajmišta istočno od Draškovićeve ulice, kao i središte novoga istočnog dijela grada sustavno i planski izgrađivanoga 1920-ih i 1930-ih. 

Na Trg žrtava fašizma slijevaju se ulice Franje Račkoga sa sjeverozapada, kneza Višeslava s jugoistoka, s istočne strane započinje veliki potez Ulice Kralja Zvonimira, a na sjeveroistoku se ulijeva mala Ulica popa Dukljanina, oblikujući vrijedan mikrourbanistički sklop.

Nazivi trga
-----------

Novoprojektirani trg prvo se zvano **Trg N**, a 1927. ime mu je promijenjeno u **Trg Petra I. osloboditelja** (Karađorđevića). Od 1941. se zvao **Trg III**, a od 1942. **Trg Kulina bana**. Od 1946. do 1990. zvao se **Trg žrtava fašizma**, od 1990. do 2000. **Trg hrvatskih velikana**, a 2000. mu je ponovno vraćeno ime **Trg žrtava fašizma**.

Izgled trga
-----------

Projektirani kvadratni oblik trga izgrađen je reprezentativnim četverokatnicama stambene i dijelom poslovne namjene. Automobilski i tramvajski promet teče obodom trga, a u središnjem je zelenom prostoru smještena zgrada kružna tlocrta s kolonadom po obodu i niskom kupolom, izgrađena 1938. prema projektu Ivana Meštrovića za Dom umjetnosti. Godine 1941. zgrada je preuređena u džamiju, podignuta su tri minareta i fontana ispred ulaza prema projektu arhitekta Stjepana Planića. Minareti su 1948. uklonjeni, a zgrada je 1949. prenamijenjena u Muzej revolucije naroda Hrvatske. Na početku 1990-ih, zgrada je vraćena Hrvatskom društvu likovnih umjetnika i 2003. preuređena u prvotno stanje.

Na sjevernoj strani trga (br. 3) nalazi se poslovno-stambena zgrada arhitekta Viktora Kovačića iz 1922. a cijelu južnu stranu trga zatvara veliki peterokatni blok građen 1933. kao stambena zgrada JAZU, koju su izveli arhitekti Edo Šen i Milovan Kovačević. Danas se u njoj nalazi Studentski dom Ivana Meštrovića.

Tramvajska pruga iz Ulice Franje Račkoga, oko trga i dalje u Zvonimirovu izgrađena je 1935. a spoj od Draškovićeve ulice Mislavovom do trga izgrađen je 1946. godine.

Literatura
----------

* *Zagrebački leksikon (M-Ž)*. "LZMK", Zagreb 2006. godina, 434.-436. str.
Porodica Timuquanan.
**Timuquanan** je ime bivše porodice indijanskih jezika u povijesno doba raširena na područjima Floride i susjedne Georgije. Powell ovu porodicu drži za samostalnu. Kasnije se tretira kao jedna od skupina porodice Muskhogean. Tek se u novije vrijeme drži da bi mogla biti ogranak porodice Arawakan, točnije grane Taino, inače nekada rasprostranjenih po Velikim Antilima. Kao vješti pomorci neka Taino plemena dolutala su skroz na obale Floride koju su držali u svojim rukama do najezde Europljana i prodirućih Seminola, koja su se ugnijezdila na floridskom poluotoku. Većina ovih plemena što su se naselila na američkom kopnu nestala su u ratovima, a ostaci su deportirani na Kubu. 

Njihovih potomaka ima i danas, a sebe drže da su porijeklom od starih Taina. Predstavnici bivše Timuquanan porodice, koja je dobila ime po Timucua Indijancima su: Acuera, Fresh Water, Icafui, Mocoço, Ocale, Onatheaqua, Osochi, Pohoy, Potano, Saturiwa, Surruque, Tacatacuru, Tawasa, Timucua (Utina), Tocobaga, Yui, Yufera, Yustaga.

Vanjske poveznice
-----------------

* Timuquanan Family
**Tina Erceg** (Split, 3. svibnja 1988.) je hrvatska gimnastičarska reprezentativka. Članica je gimnastičarskog kluba Marjan.

Športska karijera
-----------------

Gimnastikom se bavi od 7 godine u Kaštelima.
Državna je reprezentativka. Sudjelovala je na nekoliko juniorskih i seniorskih prvenstava te na OI 2008. godine.

Športski uspjesi
----------------

Hrvatska:

* državna prvakinja: 2000. (preskok, greda, razboj)

Na svjetskom kupu u Mariboru 2005. osvojila je srebro za vježbu na parteru. 2006. je na svjetskom kupu u Mariboru osvojila srebro na razboju i broncu na prijeskoku. Na otvorenom prvenstvu Nizozemske je osvojila zlato u preskoku 2004. godine.

Izborila je pravo sudjelovati na OI 2012.

Izvori
------

1. ↑  „Erceg's competition results at the International Gymnastics Federation". Arhivirano iz originala na datum 2007-03-30. Pristupljeno 2014-07-26.
2. ↑  „Osobne stranice". Arhivirano iz originala na datum 2010-04-07. Pristupljeno 2014-07-26.
3. ↑  HRT[*mrtav link*] I Tina Erceg izborila OI, 11. siječnja 2012.

Vanjske poveznice
-----------------

* Osobne stranice Arhivirano 2010-04-07 na Wayback Machine-u
* Međunarodni gimnastički savez Arhivirano 2012-05-29 na Wayback Machine-u
Prosvetiteljstvo je opšti duhovni i misaoni pokret evropskog građanstva, koji se javlja u XVIII veku, usmeren protiv svake vrste prinude dogmatskog autoriteta, predrasuda i praznoverja, a za trijumf kritičkog uma u umetnosti, nauci i politici. Prosvetiteljstvo je bilo ideja vodilja svim socijalnim revolucijama. 

Kako je počelo da stiče svoje poklonike, nailazilo je i na oštre kritičare, a najuporniji među njima bili su očevi evropske konzervativne misli, De Mestr (Joseph de Maistre), De Bonal (Louis de Bonald) i Edmund Berk (Edmund Burke). Polazeći od pretpostavke o nesavršenosti ljudske prirode, konzervativci u prosvetiteljstvu vide početak haosa, bezakonja i moralne degradacije, naglašavajući neophodnost postojanja autoriteta, hijerarhijske organizacije društva i tradicije. 

Od samog pojavljivanja na istorijskoj sceni, fašizam se oslanja na klasično konzervativnu kritiku prosvetiteljstva, s tim što je on radikalizuje. Idejama prosvetiteljstva fašizam suprotstavlja ekstremni nacionalizam, iracionalizam, misticizam, slepu veru u nepogrešivost autoriteta, kolektivizam i apologiju sile. „*Tog dana je, može se reći, umro Hegel*", pisao je nacistički pravni teoretičar Karl Šmit (Carl Schmitt), misleći na dan kada je Adolf Hitler postao kancelar Nemačke, što je po njemu označilo definitivni trijumf antiprosvetiteljstva u Evropi. Bitan segment borbe protiv prosvetiteljstva jeste i insistiranje fašista na iracionalizmu, koji postaje svojevrstan teološki koncept. Na mesto građanina dolaze sledbenik ili neprijatelj, u zavisnosti od rasnog materijala koji nose u krvi, a borba između njih dobija mitske razmere. Svaka vrsta privatnosti se ukida, a ideologija postaje sveprisutna u ljudskom životu.

Napomena
--------

* Sadržaj članka je preuzet iz publikacije *Mesta stradanja i antifašističke borbe u Beogradu 1941–44.* Arhivirano 2014-12-17 na Wayback Machine-u objavljene pod Creative Commons licencom.

Literatura
----------

* Todor Kuljić, Fašizam, Beograd, 1985.
* Endru Hejvud, Političke ideologije, Beograd, 2005;
* Đerđ Lukač, Razaranje uma: put iracionalizma od Šelinga do Hitlera, Beograd, 2006;
**Velibor Gligorić** (Ripanj, 27. jul 1899 — Beograd, 3. oktobar 1977) je bio književni i pozorišni kritičar, profesor Univerziteta u Beogradu, urednik mnogih istova, a od 4. novembra 1965. do 16. decembra 1971 obavljao je dužnost presednika SANU.

Biografija
----------

Rođen je od oca Dimitrija Gligorića Sokoljanina (1869-1913), učitelja poreklom iz Donje Ljuboviđe, i majke Stane, rođene Đurđević, učiteljice iz Novog Sada. Studije prava je počeo u Francuskoj, a završio ih 1924. u Beogradu. Radio je kao službenik u Ministarstvu trgovine i industrije Kraljevine Jugoslavije, 1926-1941, a nakon Drugog svetskog rata kao direktor Drame Narodnog pozorišta u Beogradu, 1945-1948 i kao upravnik Jugoslovenskog dramskog pozorišta u Beogradu, 1948-1958; 

Bio je profesor Filozofskog fakulteta u Beogradu i imao je titulu  Beogradskog Univerziteta.

Dopisni član SANU, na Odeljenju literature i jezika, postao je 14. jun 1955. a redovni 30. januar 1958. Funcioju Sekretara SANU obavljao je od 15. april 1960 do 21. decembar 1961, podpredsednika od 21. decembra 1961 do 4. novembra 1965, a predsednik je bio od 4. novembra 1965 do 16. decembra 1971.

Godine 1969. bio je predsednik Saveta jugoslovenskih akademija nauka i umetnosti.

Dobitnik je Sedmojulske nagrade, 1960; Nagrade AVNOJ-a, 1968; Vukove nagrada, 1969. Ordena zasluga za narod sa zlatnom zvezdom, 1964; Ordena Republike sa zlatnim vencem, 1969; Ordena bratstva i jedinstva 1. Reda i Ordena rada 1. Reda.

Sahranjen je u Aleji zaslužnih građana na Novom groblju.

Dela
----

* Kritike, Beograd, Prosveta, 1945
* Srpski realisti, Beograd, Prosveta, 1960
* U Vihoru, fragmenti, ogledi, studije, Beograd, Nolit, 1962
* Ogledi i studije, Beograd, Prosveta, 1963
* Branislav Nušić, Beograd, Prosveta, 1964
* Portreti, Beograd, Prosveta, 1965
* Hronika jednog doba / V. Grigorić / Beograd : Srpska književna zadruga , 1965
* Jakov Ignjatović, predavanje održano na Kolarčevom narodnom univerzitetu, Beograd, izd. Kolarčev narodni univerzitet, 1949
* Kritički radovi Velibora Gligorića, priredila Hatidža Krnjević, Novi Sad, Matica srpska, 1983

Spoljašnje veze
---------------

* Biografija na sajtu SANU Arhivirano 2011-10-09 na Wayback Machine-u


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| prethodnik**Ilija Đuričić** | **Predsednik Srpske akademije nauka i umetnosti*****1965 — 1971*** | sledbenik**Pavle Savić** |
Varoš gledan sa zvonika Crkve sv. Dujma

**Varoš** ili **Veli varoš**, (nazivan i *Varoš Sv. Križa*) jedan je od najstarijih dijelova grada Splita.

Nastao je istovremeno s drugim starim splitskim predgrađima - *varošima* - Dobri, Manuš, Lučac. Smjestio se zapadno od tadašnjeg Splita, u podnožju opjevanog brda *Merjana* (Marjan). Razvio se izvan tadašnjih bedema koji su okruživali srednjevjekovni Grad, oko prastare crkve *Sv. Mikule* iz ranog srednjeg vijeka. Kasnije su na njegovom području izgrađene crkva *Sv. Križa* i čuveni samostan Sv. Frane, kojeg je po predaji utemeljio sam Sv. Franjo Asiški. Sjeverno se pruža dio Splita zvan Špinut, na istoku su Dobri i Grad, a s juga Tomića stine, Matejuška, Solurat, Sustipan, Meje, Zvončac ...

Varoške skaline
Poznat je po težačkim kućama, malim i tijesnim kaletama, koje su svjedok života tadašnjeg puka.

Poznati Varošani
----------------

* Vicko Krstulović
* Miljenko Smoje
* Ivo Sanader

***Veli Varoš*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Splitski gradski kotarevi |
| --- |
| 
Bačvice  •
Blatine-Škrape  •
Bol  •
Brda  •
Firule  •
Grad  •
Gripe  •
Kman  •
Kocunar  •
Lokve  •
Lora  •
Lovret  •
Lučac-Manuš  •
Mejaši  •
Meje  •
Mertojak  •
Neslanovac  •
Plokite  •
Pujanke  •
Ravne njive  •
Sirobuja  •
Split 3  •
Sućidar  •
Šine  •
Špinut  •
Trstenik  •
Varoš  •
Visoka  •
Žnjan-Pazdigrad
 | Grb Grada Splita |
**Klement VII**, rođen kao *Robert od Ženeve* (Robert de Genève), bio je antipapa katoličke crkve, od 1378. do 16. septembra 1394. kao prvi u nizu antipapa na samom početku Velike zapadne šizme koja je trajala punih četrdeset godina.

Biografija
----------

Njegova crkvena karijera počela je 1361. kad je postao biskup Thérouanna u Grofoviji Artois, od 1368. je nadbiskup Cambraija, a od 1371. je kardinal.
Između 1376. i 1378. djeluje kao papinski legat po Sjevernoj Italiji, kao vodio je napad i orobljavanje Cesene 1377. kad je masakrirano 4.000 antipapinskih pobunjenika u ratu protiv Republike Firence.

Robert je bio lider kardinala koji su proglasili izbor nepopularnog talijanskog pape Urbana VI. nevaljalim, i u Fondiju, na teritoriju Papinske Države 20. septembra 1378. kao svog kandidata izabrali Roberta, koji je uzeo ime Klement VII.

Njegovo ustoličenje u oktombru bilo je okidač za Veliku zapadnu šizmu koja je trajala od 1378. do 1417. Već krajem iste godine iskristaliziralo se da je Francuska stala na stranu Klementa, dok se Kraljevina Engleska opredjelila za Urbana VI. slično su reagirale i ostale evropske zemlje, pa je nastao kaos. Istočne crkve su manje više većinom stale uz Klementa.

Klement se nadao da će uz pomoć francuskih najamnika koji su opsjedali rimsku utvrdu Sant’Angelo, istjerati Urbana VI. iz Vatikana. Kad je Sant’Angelo konačno zauzet u aprilu 1379. Klement se povukao u Napuljsko Kraljevstvo, gdje ga je kraljica Giovanna I priznala za papu. Ali kako su Napolitanci favorizirali Urbana VI. Klement se uskoro preselio u Avignon.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Clement (VII)*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

* *Clement (VII)* (`en`)

| * p
* r
* u
Antipape u Katoličkoj Crkvi |
| --- |
| 
sv. Hipolit •
Novacijan •
Feliks II. •
Ursin •
Elulalije •
Laurencije •
Dioskur •
Teodor II. •
Paskal I. •
Konstantin II. •
Filip •
Ivan VIII. •
Anastazije III. •
Kristofor •
Bonifacije VII. •
Ivan XVI. •
Grgur VI. •
Benedikt X. •
Honorije II. •
Klement III. •
Teodorik •
Albert •
Silvestar IV. •
Grgur VIII. •
Celestin II. •
Anaklet II. •
Viktor IV. •
Viktor IV. •
Paskal III. •
Kalist III. •
Inocent III. •
Nikola V. •
Klement VII. •
Benedikt XIII. •
Aleksandar V. •
Ivan XXIII. •
Klement VIII. •
Benedikt XIV. •
Feliks V.
 | Vatikanski grb |
*Ovaj članak govori o bivšem kardinalu Gregoriju Contiju, antipapi godine 1138. Za antipapu u periodu 1159–1164, v. Antipapa Viktor IV*

  

**Viktor IV** (? - iza aprila 1139) bio je kratkotrajni antipapa koji je stolovao 1138.

Rodio se kao u mjestu Ceccano kao **Gregorio Conti**. Papa Paskal II ga je oko 1102. učinio kardinalom-svećenikom crkve SS. XII Apostoli, ali ga je 1112. smijenio zbog Contijeve kritike Paskalove politike prema caru Heinrichu V. Na mjesto kardinala ga je vratio Kalist II godine 1122/23. Nakon Izbora za papu 1130 se priključio antipapi Anakletu II (1130–38) nakon čije smrti je izabran za njegovog nasljednika u martu 1138. Međutim, nakon samo dva mjeseca ga je Bernard od Clairvauxa nagovorio da se odrekne svoje titule i Inocenta II prizna kao legitimnog papu. Inocent ga je ispočetka ponovno postavio za kardinala crkve SS. Apostoli, ali je na Drugom lateranskom saboru u aprilu 1139. smijenjen zajedno sa svim nekadašnjim pristašama Anakleta II. Poslije se povukao u priorat S. Eusebio u Fontanelli. Datum smrti nije poznat, a nasljednik u crkvi SS. Apostoli se prvi put spominje 4. januara 1157.

Literatura
----------

* Hans Walter Klewitz, *Reformpapsttum und Kardinalkolleg*, Darmstadt 1957

| * p
* r
* u
Antipape u Katoličkoj Crkvi |
| --- |
| 
sv. Hipolit •
Novacijan •
Feliks II. •
Ursin •
Elulalije •
Laurencije •
Dioskur •
Teodor II. •
Paskal I. •
Konstantin II. •
Filip •
Ivan VIII. •
Anastazije III. •
Kristofor •
Bonifacije VII. •
Ivan XVI. •
Grgur VI. •
Benedikt X. •
Honorije II. •
Klement III. •
Teodorik •
Albert •
Silvestar IV. •
Grgur VIII. •
Celestin II. •
Anaklet II. •
Viktor IV. •
Viktor IV. •
Paskal III. •
Kalist III. •
Inocent III. •
Nikola V. •
Klement VII. •
Benedikt XIII. •
Aleksandar V. •
Ivan XXIII. •
Klement VIII. •
Benedikt XIV. •
Feliks V.
 | Vatikanski grb |
**Američki geološki zavod** (engl. *United States Geological Survey*, **USGS**) je znanstvena agencija vlade Sjedinjenih Američkih Država. Znanstvenici zavoda bave se proučavanjem reljefa Sjedinjenih Država, njegovih prirodnih bogatstava i prirodnih katastrofa koje ih ugrožavaju. Glavne znanstvene discipline zavoda su biologija, geografija, geologija i hidrologija, a njeni članovi bave se isključivo znanstveno-istraživačkim radom i nemaju nikakve ovlasti za donošenje propisa. Zavod je podređen američkom Ministarstvu unutrašnjih poslova i predstavlja njegovu jedinu znanstvenu agenciju. Godine 2009. USGS je zapošljavao 8670 osoba i godišnji proračun zavoda iznosio je 1,1 milijarda USD. Sjedište Američkog geološkog zavoda nalazi se u gradu Restonu u saveznoj državi Virginiji, a glavne podružnice su u Lakewoodu (Colorado) i Menlo Parku (California).

Povezano
--------

* Geologija

Vanjske veze
------------

* (`en`) Službene stranice Američkog geološkog zavoda

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Američki geološki zavod** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 127757303
* LCCN: n80092173
* ISNI: 0000 0001 2154 6924
* GND: 1008577-4
* SELIBR: 133917
* SUDOC: 027944387
* BNF: cb11987842b (podaci)
* BIBSYS: 90105130
* ULAN: 500255652
* NLA: 36534465
* NDL: 00745203
* NKC: ko2002149874
* BNE: XX140059
* CiNii: DA04025648
* NSK: 000573852

 |
**Berenika od Kilikije** (28 - ?), također poznata i kao **Julija Berenika** (*Julia Berenica*), a ponekad navođena i kao **Bernika** (*Bernica*), bila je judejska (jevrejska) princeza iz Herodijanske dinastije, poznata po svom burnom ljubavnom životu. Rodila se kao kćer kralja Heroda Agripe I, a kralj Herod Agripa II joj je bio brat. Za vrijeme Velikog jevrejskog rata je započela ljubavnu vezu sa rimskim vojskovođom Titom. On ju je, međutim, nakon stupanja na carsko prijestolje pod pritiskom Senata dao protjerati. Što se poslije dogodilo sa Berenikom, nije poznato.

Eksterni izvori
---------------

### Primarni izvori

* Josephus, *Antiquities of the Jews*, English translation
* Josephus, *The War of the Jews*, Book II, English translation
* Tacitus, *Histories*, Book 2, English translation
* Cassius Dio, *Roman History*, Book 65, Chapter 15, English translation
* "The 'New Cleopatra' and the Jewish Tax" Arhivirano 2009-12-26 na Wayback Machine-u Biblical Archaeology Society

### Slike

* Coinage of Berenice at Wildwinds.com


***Berenika (kćer Heroda Agripe I)*** na Wikimedijinoj ostavi
Idealna rekonstrukcija skulptura zapadnog timpana Partenona, Atena, oko 438. god. pne.
**Timpan** (od grčke riječi „timpanon") ili **zabatno polje** je za naziv za trokutnu površinu između vodoravne i dviju kosih greda vijenca grčkog i rimskoga hrama kvadratične osnove. 

Neukrašeni timpan crkve svetog Vitala, Venecija, 1737. god.
Pojam timpan označava i trokutasto polje zabata koji se nalaze iznad niša, prozora i vrata, kojim završavaju edikule, stele i oltarne pregrade.

Timpan ili zabatno polje često je ukrašeno skulpturama ili reljefima, premda može biti i prazno.

Nakon klasičnog razdoblja antike, timpan se često javlja u sakralnoj arhitekturi od romanike nadalje iznad glavnih, a često i iznad bočnih ulaznih vrata crkava. 
Takvi timpani, u pravilu skulpturalno ili reljefno ukrašeni, umjesto dviju kosih greda koje su u klasičnoj arhitekturi slijedile rub krova, iznad vodoravne grede imaju lučni završetak, te se nazivaju lunete.

Središnji dio njihova dvoslivnog gređa zabata ponekad može biti prekinut, čineći tako površinu timpana djelomično neomeđenom, što stvara mjesto za reljefnu dekoraciju koja se, osobito u baroku, širi znatno izvan zabatnoga polja.

Literatura
----------

* Jadranka Damjanov; Ksenija Radulić: Timpan, Umjetnost (Likovne umjetnosti), 3. izdanje, Zagreb, 1967. str. 255.
* Aleksandar Stipčević: Timpan, Enciklopedija likovnih umjetnosti, sv. 4, Zagreb, 1966. str. 423.

***Timpan (arhitektura)*** na Wikimedijinoj ostavi
**BBC Cymru Wales** (spajanje en. *BBC Wales* i vel. *BBC Cymru*) je ogranak BBC-ja za Wales. Osnovan 1964. godine, BBC Wales ima sjedište u Caerdyddu, i izravno zapošljava oko 1.200 ljudi za snimanje velikog raspona programa za televiziju, radio i onlajn usluge i na engleskom i na velškom jeziku.

Usluge
------

### Televizija

BBC Cymru Wales je odgovoran za dva televizijska kanala - BBC One Wales i BBC Two Wales. Na ova dva kanala prikazuju se raznoliki programi na engleskom, uključujući i poznatu emisiju vijesti *BBC Wales Today*, koja emituje nekoliko biltena tokom dana uz glavni večernji program. 

### Radio

BBC Cymru Wales takođe upravlja sa dvije radio stanice koje pokrivaju cijelu zemlju. BBC Radio Wales je mreža na engleskom jeziku, koja emituje različite lokalne programe približno 20 sati dnevno, a uživo prenosi BBC World Service kad se stanica ne emituje. BBC Radio Cymru je mreža na velškom jeziku, koja također emituje svoje programe oko 20 sati dnevno, a uživo prenosi BBC Radio 5 tokom noći.

### Online i interaktivno

BBC Cymru Wales održava svoje dvije male mrežne stranice na BBC Online, a i snabdijeva druge oblasti BBC Online vijestima. Pored toga, vijesti se obezbjeđuju i za interaktivni servis BBC Red Button. 

### BBC-jev Nacionalni orkestar Walesa

BBC Cymru Wales zapošljava orkestar na puno radno vrijeme, BBC-jev Nacionalni orkestar Walesa, koji održava koncerte u Caerdyddu, Abertaweu i drugim krajevima Walesa. Većina koncerata orkestra je snimljena za puštanje na BBC Radio 3, BBC Radio Wales i BBC Radio Cymru.

Povijest
--------

Prvo emitovanje u Walesu bilo je 13. februara 1923. godine sa radio stanice 5WA, koja je kasnije postala dio BBC-jevog regionalnog programa, a 1939. godine BBC Home Servicea. Tokom ovog vremena, područje se opsluživalo iz raznih sjedišta u Walesu. Tokom Drugog svjetskog rata, regionalne usluge su sve obustavljene i emitovale su se preko Home Servicea iz Londona, mada je ponešto velškog sadržaja bilo uključeno. BBC-jev odjel u Bangoru bio je domaćin odjeljenju BBC Variety tokom rata, iako ova činjenica nikad zvanično nije objavljena.

Izvori
------

1. ↑  „Rhodri Talfan Davies, Director, BBC Cymru Wales". *About the BBC*. BBC. Pristupljeno 21.5.2012.
2. 1 2  „Our History 1923-1966". *About BBC Cymru Wales*. BBC Cymru Wales. Pristupljeno 22.5.2012.

Vanjske veze
------------

***BBC Cymru Wales*** na Wikimedijinoj ostavi

* BBC Cymru  na BBC Online
* BBC Cymru na Twitteru
* BBC Wales  na BBC Online
* BBC Wales na Twitteru
* *60 Years of Broadcasting*

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 127195099
* LCCN: nr95042808

 |
**Berengar** (? - iza 25. decembar 1096) bio je normanski katolički redovnik i svećenik, koji je služio kao biskup Venose u Italiji. Bio je sin normandijskog plemića po imenu Arnaud d'Échauffour, a u mladosti je postao redovnik u benediktinskom samostanu Saint-Evroul-sur-Ouche. Tamo je bio učenik opata opata Thierrija. 

Berengar se kasnije priključio svom tetku Robertu de Grantmesnilu koji je, poslije svađe sa vojvodom Guillaumeom (William Osvajač) u januaru 1061. otišao u progonstvo u Rim. Tamo se zajedno sa tetkom sredo sa papom Nikolom II. Sljedeće godine je normanski vođa Robert Guiscard na novoosvojenim područjima Kalabriji Robertu donirao zemlju na kojoj je osnovan samostan Sant'Eufemia. Sljedeće godine je Guiscard Berengaru dodijelio crkvu SS Trinità di Venosa i imenovao opatom; dotična je bila mauzolej porodice Hauteville. Tu je odluku kasnije potvrdio papa Aleksandar II. Godine 1093. ili 1094. je papa Urban II Berengara imenovao biskupom. 

Berengar je najpoznatiji po spisima koje je napisao između 1078. i 1078. protiv učenjaka Berengara od Toursa.

Izvori
------

* Ghisalberti, Alberto M. *Dizionario Biografico degli Italiani: IX*. Rome, 1967.
* Morin, G. "Bérenger contre Bérenger." *Récherches de théologie ancienne et médiévale*. IV, 2 (1932), pp 109–133.
*Gajzerihova pljačka Rima*, slika Karla Brijulova iz 1836.
**Pljačka Rima 455. godine**, također poznata i kao **Vandalska** ili **Gajzerihova pljačka Rima** je započela 2. juna 455. neposredno nakon što su Vandali pod kraljem Gajzerihom bez otpora ušli u Rim te ga podvrgli masovnoj pljački. Gajzerih je u pohod na Rim krenuo nastojeći iskoristiti metež u koji je tadašnje Zapadno Rimsko Carstvo palo nakon ubistva cara Valentinijana III. Kasnoantički izvori se razilaze oko toga da li su Vandali bili manje nasilni od Vizigota za vrijeme ranije pljačke, ali se slažu da su bili temeljitiji, s obzirom da je pljačka trajala dvije sedmice te da nisu bile pošteđene ni crkve. Gajzerih je grad napustio s bogatim plijenom i velikim brojem zarobljenika među kojima su se nalazili i vodeći plemići i dostojanstvenici. Događaj, iako manje šokantan od vizigotske pljačke, ostavio je duboki dojam na suvremenike i stvorio percepciju o Vandalima kao bezobzirnim barbarskim pljačkašima koji traje do današnjeg dana, odnosno stvorio podlogu za suvremenu riječ vandalizam.
„Think tank" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Think tank (razvrstavanje).
**Trust mozgova** ili, rjeđe **think tank** (na engleskom doslovno "rezervoar misli") je izraz koji u najširem smislu podrazumijeva formalni ili neformalni skup naučnika, učenjaka ili vrhunskih stručnjaka za neku oblast koji redovno daju stručno mišljenje i savjete određenom pojedincu, organizaciji ili cijeloj javnosti. U užem smislu se pod time podrazumijevaju neprofitne organizacije posvećene istraživačkom radu i/li zastupanju te lobiranju određene ideje ili ideologije.

Etimologija
-----------

Izraz "trust mozgova" (engleski: ) potiče od "trusta mozgova", odnosno naziva koji je američka štampa godine 1932. dala grupi pravnih i ekonomskih stručnjaka koje je tadašnji demokratski predsjednički kandidat Franklin Roosevelt okupio kao savjetnike za svoju izbornu kampanju za predsjednika SAD. Nakon izborne pobjede je njegov "trust mozgova" zadržao svoju savjetničku ulogu i značajno pomogao formuliranju dalekosežnih ekonomskih i zakonodavnih reformi koje će kasnije biti poznate kao New Deal.

Vanjske veze
------------

* On Think Tanks: a free resource for think tanks
* The Economist Magazine and NPR's Marketplace report: "Under the Influence: Think Tanks and The Money That Fuels Them" Arhivirano 2005-06-06 na Wayback Machine-u
* Foreign Policy Research Institute, Think Tanks and Civil Societies Program directory of over 5000 think tanks and research on the role and impact of think tanks.
* PBS: *Think Tank with Ben Wattenberg*: "Thinking About Think Tanks" – interview with Christopher DeMuth, President of AEI, October 13, 2005
* Enrique Mendizabal (Research Associate at the Overseas Development Institute on the definition of think tanks: towards a more useful discussion -a new way of studying think tanks that focuses on their functions rather than form.
* 2009 Global Think Tank Rating Arhivirano 2011-06-08 na Wayback Machine-u
* Network Functions Approach Arhivirano 2012-08-03 na Wayback Machine-u
* Fundación Ethos
* Vivekananda International Foundation
* Rakshak Foundation Arhivirano 2012-12-04 na Wayback Machine-u
**Abdulah al-Mahdi Bilah** (arapski: عبد الله بن الحسين بن أحمد بن عبد الله بن محمد بن اسماعيل بن جعفر المهدي‎; *Abdullah al-Mahdi Billah*; ? - 934), često navođen kao **Ubaid Alah** ili **Ubeid Alah**, je bio ismailitski vođa koji je početkom 10. vijeka u Sjevernoj Africi osnovao dinastiju Fatimida, odnosno prvi šijitski kalifat u historiji islama.

Bio je sin Rabi Abdullaha, desetog ismailitskog imama, koji je u Sjevernog Afriku bio poslao propovjednika po imenu Abu Abdulaha al-Šija. Al-Ši je svojim propovijedima među lokalnim Berberima počeo pripremati veliki ustanak protiv Abasidskog Kalifata, odnosno Aglabida, njima podložne dinastije ifrikijskih emira. Kada je ustanak izbio, Ubaid Alah je otputovao u Sjevernu Afriku kako bi se pridružio ustanicima. Međutim, aglabidski emir Zijadat Alah III ga je zarobio i utamničio u Sijilmasa. Odatle je izbavljen zahvaljujući al-Šiju i njegovim sljedbenicima. Godine 909. su Aglabidi poraženi, a Ubaid Alah je preuzeo njihovu palaču u gradu Raqqadah kraj Kairuana.

Dvije godine poslije je došlo do sukoba između al-Šija, koji je za sebe tražio svjetovnu vlast. On je završen al-Šijevim pogubljenjem. Ubaid je potom nastavio širiti moć svoje države, te je uspio pokoriti Maroko i okončati dinastiju Idrisida. Nastavak ekspanzije prem istoku, odnosno Egiptu, nije dočekao. Nju je nastavio njegov sin i nasljednik Muhammad al-Qa'im Bi-Amrillah.

Izvori
------

* Hitti, Philip K. (1970). „A Shi'ite Caliphate in Egypt: The Fatimids". *History of The Arabs*. Palgrave Macmillan. str. 617–619. ISBN 0-06-106583-8.

Eksterni linkovi
----------------

* Imam al-Mahdi, the 11th Fatimi Imam. Arhivirano 2006-02-10 na Wayback Machine-u
* Institute of Ismaili Studies London. Arhivirano 2007-04-26 na Wayback Machine-u

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **osnivač**  |  **Fatimidski kalif** 909–934 | Slijedi: **Muhammad al-Qaim Bi-Amrillah**  |

| * p
* r
* u
Fatimidski kalifi |
| --- |
| Abadullah al-Mahdi • al-Qa'im • al-Mansur • al-Muizz • al-Aziz • al-Hakim • az-Zahir • al-Mustansir • al-Musta'li • al-Amir • al-Hafiz • az-Zafir • al-Faiz • al-Adid |
Uapuatov hijeroglif
**Uapuat** ili **Ophius** je egipatski bog.

Uloga
-----

Uapuat ima glavu psa te se često miješa s Anubisom. On je gotovo nepoznat u egipatskom panteonu. Njih se može razlikovati samo kad su im imena napisana hijeroglifima, no, međutim, oba boga imaju veze s mrtvima, ali dok Anubis štiti mumije te balzamira, Uapuat vodi duše mrtvih. Ipak, Egipćani su prikazivali Anubisa kako vodi duše, što znači da je na kraju Uapuat nestao, a zamijenio ga je Anubis. Anubisa se obično prikazuje kako nosi ankh i štap, dok Uapuata sa strijelma (iako ga se ponekad prikazuje bez predmeta). Uapuat je ratnik i brani Raa, Sunce, od zmije Apop, te je bog koji "otvara putove".

***Uapuat*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Egipatska mitologija |
| --- |
| Eneada Heliopolisa | Atum • Šu • Tefnut • Geb • Nut • Oziris • Izida • Set • Neftis |
| Ostala veća božanstva | Amon • Anubis • Apop • Apis • Aton • Bat • Bast • Thoth • Hator • Horus • Khepri • Khonsu • Ma'at • Min • Neit • Ptah • Ra • Sekhmet • Set • Sobek • Uapuat • Heryshaf |
| Ogdoada Hermopolisa | Amon • Amaunet • Huh i Hauhet • Kuk i Kauket • Nun |
| Ratna božanstva | Anhur • Bast • Maahes • Pakhet • Sekhmet |
| Deificirani koncepti | Khonsu • Hapy • Ma'at • Min • Renenutet • Šai • Hu • Saa |
| Ostala božanstva | Bes • Hnum • Seker • Sešat • Tawaret |