recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Castle Point** je distikt i borough od 89,173 stanovnika na istoku Engleske u Grofoviji Essex.

Geografske karakteristike
-------------------------

Prostire se duž sjeverne obale estuarija rijeke Temze nedaleko od njena ušća.

Administrativni centar distikta je Thundersley kod grada South Benfleeta.

Teritorij Castle Pointa je nizina sastavljena od plimnih uvala i dreniranog zemljišta zaštićenog branama i nasipima.
Urbani centri distikta od Canvey Islanda na jugu do South Benfleeta na kopnu i sjeveru, doživjeli su 1960-ih i 70-ih enormni rast stanogradnje. Canvey Island nedaleko Londona, izrastao je početkom 20. vijeka u popularno ljetovalište, ali je kasnije postao poznat po svojim velikim naftnim i petrokemijskijskim pogonima.

Borough svoje ime duguje srednjovjekovnom zamku (castle) Hadleigh, koji je bio čest motiv slikaru Johnu Constablu i Otoku Canvey.

Historija
---------

Distikt Castle Point je formiran nakon administrativne reforme zemlje 1. aprila 1974. ujedinjenjem dotadašnih urbanih distrikta; Benfleet i Canvey Island.

Status borougha dobio je 1992.

Privreda
--------

Štamparstvo, izrada namještaja, graviranje uz povrtlarstvo na [Canvey Island]]u, na kom se nalazi i veliko skladište za ukapljeni plin, su osnove privrede distikta.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Romainville, Francuska
* Njemačka Köln, Njemačka
* Irska Grofovija Roscommon, Irska

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Castle Point (District, Essex)" (engleski). City population. Pristupljeno 28. 03. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Castle Point*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 29. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Castle Point*** na Wikimedijinoj ostavi

* Castle Point Borough Council (`en`)

| * p
* r
* u
Unitarne jedinice i Distrikti Grofovije Essex |
| --- |
| Unitarne jedinice | Southend-on-Sea · Thurrock |  |
| Distrikti | Harlow · Epping Forest · Brentwood · Basildon · Castle Point · Rochford · Maldon · City of Chelmsford · Uttlesford · Braintree · Colchester · Tendring |
**Bogadin** ili **Borovo**  (mađ. *Bogád*) je selo u južnoj Mađarskoj.

Zauzima površinu od 7,84 km četvorna.

Zemljopisni položaj
-------------------

Nalazi se na 46° 5' 4" sjeverne zemljopisne širine i 18° 19' 20" istočne zemljopisne dužine. Pečuh je 1 km zapadno, Kozar je 500 m južno, Rumenja je neposredni istočni susjed, Rid je 2 km sjeveroistočno, Elen (Lenda) je 4 km jugoistočno, Prekad je 3 km istočno, a Mišljen je 4,5 km jugozapadno.

Upravna organizacija
--------------------

Upravno pripada Pečuškom kotaru u Baranjskoj županiji. Poštanski broj je 7742.

Povijest
--------

Naseljen još u starorimsko doba.

Krajem 16. i početkom stoljeća Bogadin bilježi od stanovnika Race , Mađare i Hrvate.

Stanovništvo
------------

Bogadin ima 842 stanovnika (2001.).

Izvori
------

1. ↑  Folia onomastica croatica 14/2005. Živko Mandić: Hrvatska imena naseljenih mjesta u Madžarskoj,  (PDF)

Vanjske veze
------------

* (`hu`) Bogád önkormányzatának honlapja
* (`hu`) Bogádról a Dunántúli Napló Online-on Arhivirano 2016-03-13 na Wayback Machine-u
* Bogadin na fallingrain.com
Statua Bologhinea ibn Zirija
**Bologhine ibn Ziri** (? – 984) bio je prvi ziridski vladar Ifrikije, koji je vladao od 972. do smrti.

Bologhine je bio sin Ziri ibn Manada, praosnivača dinastije koji je za račun fatimidskih kalifa upravljao današnjim Alžirom i osnovao gradove Alžir, Miliana i Médéa. Nakon Zirijeve smrti u borbi protiv pobunjenih Berbera, Bologhine je naslijedio njegovo guvernersko mjesto i porazio berbersko pleme Zenata. Tada je uzeo veliki broj zarobljenika, koje je naselio u gradu Ašir od koga će se razviti suvremeni grad Alžir.

Nakon što su Fatimidi zauzeli Egipat, tamo su premjestili svoju prijestolnicu iz Mahdije. Bologhine ibn Ziri je tada imenovan namjesnikom u Ifrikiji sa sjedištem u Kairouanu te mu je dan zadatak da konsolidira njihovu vlast. Bologhine je u tome imao promjenjivog uspjeha; zbog nedostatka flote su se od fatimidske vlasti odmetnuli Kalbidi na Siciliji. Bologhine je, pak, napredovao na zapad prema obali Atlantika i vodio borbu protiv plemena/države Barghawata u današnjem Maroku. S druge strane, nije uspio osvojiti tvrđave Ceuta i Tanger, koje su ostale pod vlašću omejadskog Kordobskog Kalifata.

Bologhine je umro 984. pri povratku s jednog pohoda. Naslijedio ga je sin al-Mansur ibn Buluggin (984–995).

Prema njemu je nazvano Bologhine, jedno od predgrađa grada Alžira.
**Chama** (španjolski: *Río Chama*) je rijeka na zapadu Venecuele, duga 200 km, važna pritoka Jezera Maracaibo i najveća rijeka savezne države Mérida.

Karakteristike
--------------

Rijeka Chama izvire na obroncima planine Pico El Águila u Andama kod sela Páramo de Mucuchies u državi Mérida. Od izvora teče prema zapadu, preko široke doline u kojoj se nalazi i glavni grad Méride istoimena Mérida. Nakon relativno dugog ravnolinijskog toka u istom smjeru, rijeka skreće prema sjeveru i utječe u Jezero Maracaibo u državi Zulia.

Sliv rijeke Chame obuhvaća više od 3.517 km², to je većim dijelom poljoprivredni kraj, raznolike faune, ali je devedesetih ustanovljeno naglo smanjenje leptira - *Papilio polyxenes*, koji živi duž obala rijeke. Uzrok je najvjerojatnije sve veće zagađenje, uzrokovano sve većom urbanizacijom.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5   „*Río Chama*" (španjolski). Venelogia. Pristupljeno 27. 09. 2017.

Vanjske veze
------------

***Chama (rijeka u Venezueli)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Río Chama: desde el Páramo hasta el Lago de Maracaibo* na portalu Venelogia (`es`)
**Bombaški napadi u Amanu 2005.** se odnose na tri koordinirana samoubilačka teroristička napada koji su se 9. novembra 2005. odigrali u jordanskom glavnom gradu Amanu, a pri čemu su mete bila tri hotela u kojima su običavali okupljali ili odsjedati zapadni diplomati. Napad je izveden u 20:50, kada su počinitelji prsluke sa eksplozivom aktivirali u predvorjima hotela Grand Hyatt, Radisson i Days Inn. U napadima je, zajedno sa počiniteljima, poginulo 60 ljudi, a ranjeno ih je 115. Odgovornost za napad je preuzela Al-Qaeda u Iraku, iračka podružnica istoimene terorističke organizacije. Među žrtvama napada je bio poznati sirijsko-američki sineast Moustapha Akkad, koji je u Amanu bio pripremao film o Saladinu.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* BBC News report
* CBS News report
* CNN report
* Fox News report
* Jerusalem Post report
* MSNBC report
* New York Times report
* Reuters report Arhivirano 2005-12-31 na Wayback Machine-u
* RTÉ News report
* SBS Australia report[*mrtav link*]
* Woman bomber in Amman hotel blasts arrested
* Slide Show created by: Laith Al-Faraj
**Bowling** (škotsko-gelski: *Bolan*) je grad na zapadu Škotske od 5,500 stanovnika.

Bowling administrativno podpada pod Područno vijeće - Zapadni Dunbartonshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Bowling leži na sjevernoj obali rijeke u podnožju brda Kilpatrick, 5 km, istočno od Dumbartona.

Historija
---------

Smješten na cesti Glasgow - Dumbarton, Bowling je nikao 18. vijeku kao naselje vodeničara i pivara. 

Veliki poticaj razvoju mjesta bila je 1790. kad je otvoren Kanal Forth - Clyde a Bowling postao njegov zapadni ulaz. U to vrijeme se kanalom prevozilo puno ugljena i željezne rude pa se u Bowlingu ubrzo izgradila luka, a 1825. i brodogradilište. U to vrijeme je povezan parobrodom sa Lochgilpheadom.

Danas je Bowling poznat kao prolazno turističko naselje brojnih jahtaša.

Izvori
------

1. 1 2  „West\_Dunbartonshire" (engleski). City population. Pristupljeno 31. 01. 2015.
2. 1 2 3 4 5  „*Bowling*" (engleski). The Gazetteer for Scotland. Pristupljeno 31. 1. 2015.

Vanjske veze
------------

***Bowling, Dunbartonshire*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Bowling* na portalu The Gazetteer for Scotland (`en`)
**Boxtel** je grad i općina od 33,142 stanovnika, na jugu Nizozemske u Proviciji Sjeverni Brabant.

Geografske karakteristike
-------------------------

Boxtel se prostire duž lijeve obale rijeke Dommel, udaljen dvanaestak km južno od centra 's-Hertogenboscha. 
Od januara 1996. općina Boxtel se sastoji od samog Boxtela koji je centar i naselja Liempde i Lennisheuvel.

Historija
---------

Boxtel je prvi put dokumentiran početkom 12. vijeka kao Buochestelle.
Prvi grofovi od Boxtela bili su Gerard (1173.) i Willem (1239.), nakon tog je ta grofovija kao dio Brabantskog vojvodstva egzistirala puna četiri vijeka.

Posljednji grof od Boxtela umro je pod francuskom giljotinom 1794.

Za francuske vladavine na čelo općine dolaze gradonačelnici.

Boxtel je poznat po *Čudu Svete Krvi*. Prema legendi to se čudo dogodilo za mise održane oko 1380. godine, kad se slučajno srušio 
kalež sa bijelim vinom na oltarno platno koje se umrljalo crvenim mrljama.

Nakon tog su uzalud pokušali oprati u Dommelu, ali mrlje nisu nestale.

Nakon što je istražen taj čudesni događaj, kardinal Pileo di Prata Prata izdao je po nalogu pape Urbana VI- 25. juna 1380. povelju , kojom je dopustio da se 
sveto platno jednom godišnje pokaže vjernicima.
Tako je Boxtel postao mjesto hodočašća koje danas ponekad posjeti i 50.000 hodočasnika.

Nakon Nizozemske revolucije - 1648. platno je preseljeno u Hoogstraten, u strahu da će ga protestantska vlada zaplijeniti u Boxtel je vraćeno 1924. godine.

I danas se u spomen na to čudo, u nedjelju nakon Duhova odvija procesija po ulicama Boxtela.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Noord-Brabant, Province in Netherlands*" (engleski). City population. Pristupljeno 13.09.2022.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  „*Boxtel, een kennismaking*" (nizozemski). Heemkunde Boxtel. Pristupljeno 13.09.2022.

Vanjske veze
------------

***Boxtel*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Boxtel* (službene stranice) (`nl`)
**Chamacoco** /sami sebe zovu Öšhörö, Išïrï/, jedna od dviju glavnih grana Zamucoan Indijanaca (druga je Zamuco) nastanjenih na sjeveroistočnom Chacu duž rijeke Paraguay, u paragvajskom departmanu Alto Paraguay. Chamacoci se sastoje od više lokalnih skupina koje govore vlastitim srodnim jezicima i dijalektima. Predstavnici su im: Ebidoso, Horio i Tumereha, i srodni su ostalim južni predstavnicima porodice Zamucoan Tunacho, Imono i Caipotorade.

Lov i sakupljanje bilo je glavno zanimanje Chamacoca. Chamacoci su prema izvještajima ranih misionara imali vjeru u vrhovnu božicu koja je vladala nad duhovima *guara*, upravljala suncem i Chamacoce opskrbljivala vodom. Prema njihovim pričama, kaže Harold Osborne, jedna inačica govori da su prvi ljudi na zemlju došli iz podzemlja, pomoć konopca ispletenog od vlakana caraguate, dok su po drugoj izašli iz stabla kebrača (quebracho; veoma tvrdo drvo), odakle ih je oslobodio jedan čovjek, raskolivši deblo. 

Novija populacija iznosi 800 za Hório i Ebidóso, a Tumereha (Tomaráho) ne prelazi 200. Ukupnno ih je 1930. bilo preko 2.000

Izvori
------

1. ↑  Chamacoco - Orientation

Vanjske poveznice
-----------------

* Chamacoco Arhivirano 2007-02-20 na Wayback Machine-u
* Chamacoco
Cecilije iz Kalakte (fiktivni portret iz 1819. godine).
**Cecilije iz Kalakte** (starogrčki: , latinski:  ili *Caecilius Calantianus*, 1. stoljeće pne. – 1. stoljeće n.e.) bio je starogrčki retoričar, koji je živio u Rimu u Augustovo doba. Bio je rodom iz Kalakte na Siciliji, pa su ga zato zvali i **Kalaktin**. Prema bizantskoj enciklopediji *Sudi*, njegovi su roditelji bili robovi židovske vjere, a sam Cecilije, prije nego što je dobio rimsko državljanstvo, navodno je nosio ime **Arhagat** (Ἀρχάγαθος, *Archagathus*). Kvintilijan ga spominje zajedno s Dionizijem iz Halikarnasa kao istaknutog grčkog retoričara i gramatičara.

Što se tiče sfere njegova djelovanja u Rimu i njegovog uspjeha kao učitelja retorike, ništa se ne zna; ali, iz naslova jednog od njegovih djela, vidimo da je proučavao kako rimsko tako i grčko govorništvo. Napisao je velik broj djela o retorici, gramatici, a također i o povijesnim temama. Sva su ova djela sada izgubljena; ali bila su na visokom glasu kod retoričara i kritičara carskog razdoblja. Neka su njegova djela bila teoretskog karaktera, druga su bili komentari grčkih govornika, a neka druga su, pak, bila gramatičke ili povijesne vrste.

Djela
-----

Na temelju obavještenja u *Sudi* i kod drugih pisaca može se zaključiti da je Cecilije sastavio ova djela: *O retorici* (Περὶ ῥητορικῆς), *O retoričkim figurama* (Περἰ σχημάτων), *O stilovima desetorice govornika* (Περὶ χαρακτῆρος τῶν δέκα ῥητόρων), *O Antifontovom pisanju* (Περὶ Ἀντιφῶντος σύνταγμα), *Usporedba Demostena i Eshina* (Σύγκρισις Δημοσθένους καὶ Αἰσχίνου), *Usporedba Demostena i Cicerona* (Σύγκριδις Δημοσθένους καὶ Κικερῶνος), *O historiji* (Περὶ ἱδτορίας), *O razlici između atičkog i azijskog stila* (Τίνι διαφέρει ὁ Ἀττικός ζῆλος τοῦ Ἀσιανοῦ), *O Demostenu, njegovim autentičnim i krivotvorenim govorima* (Περὶ Δημοσθένους, ποῖοι αὐτοῦ γνήσιοι λόγοι καὶ ποῖοι νόθοι), *O onome što retoričari govore sukladno historiji i suprotno od historije* (Περὶ τῶν καθ᾽ ἱστορίαν ἢ παρ᾽ ἱστορίαν εἰρημένων τοῖς ῥήτορσι), *O robovskim ratovima* (Περὶ δουλικῶν πολέμων), *Dvije knjige protiv Frigijaca* (Κατὰ Φρυγῶν δύο, gdje vjerojatno napada bombasični azijanski stil), *Alfabetski popis riječi* (Ἐκλογὴ λέξεων κατὰ στοιχεῖον, kojim se *Suda* bogato služi, kako se navodi i u predgovoru te enciklopedije), *O uzvišenom* (Περὶ ὕψους, što je prvi spis tog naslova u antici, na koji je odgovorio anonimni pisac istoimenog djela, koje je sačuvano).

Literatura
----------

* Smith, William (1867), „Caecilius Calactinus", *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
Muškarac za tkalačkim stanom.
**Cañari** (Canyari; izgovor kanjari)su drevni indijanski narod nastanjen još i danas u južnom Ekvadoru, koji prema Rivetu i Loukotki čine samostalnu jezičnu porodicu. Kanjari su pali pod vlast države Inka, nekih 60 godina prije dolaska španjolskih konkvistadora, no nasuprot drugih plemena, oni su svoj identitet uspjeli sačuvati. Kanjari 1532. godine bradate Španjolce dočekaše kao osloboditelje od tiranije Inka, te ulaze sa njima u alijansu. 

Kanjari su naseljavali obje strane Kordiljera, osobito po njezinim plodnim dolinama. Kluturno i jezično Kanjari su bili veoma srodni, no nije bilo političke kohezije u nekoliko njihovih nezavisnih provincija. Njihova kultura je cvjetala od (400.–1532. n.e.). U grobovima vladajuće klase ostala je sačuvana odjeća i dekorativni objekti od zlata, srebra i bakra. Lončarija se javlja u dva stila poznata kao Cashaloma i Tacalshapa. Cashaloma se sačuvala najviše u dolini Cañar i u najjužnijem sektoru provincije Chimborazo, ukrašavana je crvenom i smeđom bojom, bijelim linijama i brazdama. Lončarija Tacalshapa pripada tradicionalmom kanjari-teritoriju. Tipične su joj boce i velike antropomorfne žare (urne).

Kanjari jezik prema novijoj klasifikaciji pripada porodici Yuncan, što bi značilo da su bili srodni plemenima drevnih Mochica i Chimua. Oni su jezično ipak kečuanizirani pa njihov quechua i pripada porodici Quechuan. Godine 1991. planinski kanjari kečua govori oko 100,00o ovih Indijanaca.

Vanjske poveznice
-----------------

* Pueblo Cañari
* Cañari Arhivirano 2008-09-19 na Wayback Machine-u
**Cecilija Metela** (*Caecilia Metella*, ? - cca. 80. pne.) bila je rimska plemkinja iz doba kasne Republike, poznata kao supruga diktatora Sule.

Bila je kći konzula Lucija Cecilija Metela Dalmatika. Prvi put se udala za političara Marka Emilija Skaura. S njim je imala dvoje djece: sina Marka Emilija Skaura, te Emiliju Skauru, koja će poslije postati druga Pompejeva supruga.

Nakon Skaurove smrti 89. pne. se udala za Sulu. Kada su na vlast u Rimu za vrijeme građanskog rata došli marijevci, bila je prisiljena bježati svom mužu koji je u Grčkoj vodio rat protiv Mitridata. Tamo mu je rodila sina Fausta Kornelija i kći Faustu. Nakon muževog trijumfalnog povratka u Rim postala je "prvom damom" Rima.

Nakon što je umrla, Sula je prekršio vlastite zakone protiv luksuza kako bi joj priredio raskošan pogreb.

V. također
----------

* Caecilia (gens)
* Caecilius Metellus
* Porodično stablo Caecilii Metelli

Literatura
----------

* Manuel Dejante Pinto de Magalhães Arnao Metello and João Carlos Metello de Nápoles, "Metellos de Portugal, Brasil e Roma", Torres Novas, 1998

***Cecilija Metela Dalmatika*** na Wikimedijinoj ostavi
**Cecilijan** (latinski: , fl. 310-e) je bio kršćanski biskup Kartage, poznat po tome što je svojim stavovima potakao donatističku šizmu u Sjevernoj Africi. Tadašnja kršćanska zajednica u toj rimskoj provinciji je početkom 4. vijeka bila teško pogođena Dioklecijanovim progonima, ali i unutrašnjim razdorom koji su izazvali njeni članovi koji su se, nastojeći očuvati život i porodice, javno odrekli svoje vjere. Pokušaj da se nakon završetka progona vrate u zajednicu je izazvao žestoko protivljenje fanatičnih *rigorista* koji su smatrali da se samo kršćani koji su beskompromisno spremni na mučeništvo trebaju smatrati pravim kršćanima; rigoristi su svoje protivnike nazivali *lapsima* (posrnuli) i *traditorima* ("izdajnicima"). Cecilijan je, kao i njegov prethodnik Mensurije, imao daleko umjerenije stavove. Nakon Mensurijeve smrti se, pak, protiv njega stvorila opozicija koju je vodila bogata kršćanska plemkinja po imenu Lucila. Na njenu stranu je stao i Sekund, biskup Tigiste i Cecilijanu nadređeni primat Afrike. Godine 311. je održan sinod na kome je Cecilijan ekskomuniciran, svrgnut i na njegovo mjesto postavljen Majorin. Cecilijan i njegove pristaše su, pak, odbile prihvatiti tu odluku.

U spor se zbog toga umiješao Miltijad biskup Rima (papa), kao i car Konstantin Veliki, koji je 313. ozakonio kršćanstvo u Carstvu. Obojica su presudila u korist Cecilijana, a Konstantin je u svojim ediktima izričito opisao Majorina i njegove pristaše kao "luđake". Godine 314. su te odluke potvrđene na Saboru u Arlesu, a 316. i pred carem osobno koji je, nastojeći riješiti spor, naredio da se crkvena imovina koje su kontrolirale Majorinove pristaše, te se predaju Cecilijanu. Raskol među sjevernoafričkim kršćanima se, međutim, nastavio.

Izvori
------

* Wace, Henry: A Dictionary of Christian Biography and Literature to the End of the Sixth Century A.D. with an Account of the Principal Sects and Heresies - Caecilianus

Vidi još
--------

* Donatizam
*Morus bassanus*
**Bluna** (*Morus bassanus*, donedavno *Sula bassana*) je vrsta morske ptice i najveći pripadnik porodice bluna.

Opis
----

Mladunci su tamnosmeđi tokom prve godine života, i postepeno dobijaju više i više bijele sve dok ne odrastu nakon pet godina.

Odrasli su dugi 81-110 cm i teški 2,2-3,6 kg i imaju raspon krila od 165-180 cm. Prije nego što operjaju, mlade ptice (sa oko 10 tjedana starosti) mogu težiti više od 4 kg. Perje im je bijelo sa crnim vrhovima pera na krilima. Kljun je lagan i plavkast. Oči su svijetloplave i okružuju ih gola crna koža. Tokom sezone parenja glava i vrat dobiju žućkastu boju.

Rasprostranjenost
-----------------

Njihov areal je Sjeverni Atlantik. Obično se gnijezde u velikim kolonijama, na liticama sa pogledom na more ili malenim kamenitim otocima. Najveća kolonija od 60 000 parova živi na otoku Bonaventure u Quebecu, ali 68% svjetske populacije se razmnožava oko Britanskog otočja. Selice su i većina ih zimuje na moru južnije u Atlantskom oceanu.

Kolonije bluna u Sjevernom Atlantiku

Ponašanje
---------

Parovi bluna mogu ostati zajedno nekoliko sezona. Izvode rituale dobrodošlice kod gnijezda istežući vrat i kljunove prema nebu i lagano se dodirujući kljunovima. 

Ove ptice su odlični ronioci koji poniraju prema vodi pri velikim brzinama. Iako su spretni letači, nespretno polijeću i sleću. Uglavnom jedu malene ribe (2,5-30,5 cm duge) koje su okupljaju u grupe blizu površine vode. Skoro svaku malenu ribu (koje čine 80-90% ishrane) ili druge malene životinje (lignje naprimjer) može pojesti. 

Iako je populacija bluna sada stabilna, broj im je nekada bio mnogo manji zbog gubljenja staništa, krađe jaja i ubijanja odraslih.
Predatori koji kradu jaja su neki galebovi, gavranovi i lisice. Jedini poznati neprijatelj odraslih je suri orao, iako veliki morski psi i tuljani rijetko uhvate blunu u moru.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **bluna** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **bluni** |
**Bowness-on-Windermere** je gradić na sjeverozapadu Engleske od 2,465 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Bowness-on-Windermere leži u Grofoviji Cumbria u Distriktu South Lakeland, na istočnoj obali Jezera Windermere, udaljen svega 1 kilometar od susjednog grada Windermere sa kojim je zapravo spojen pa zajedno imaju 8,245 stanovnika.

Historija
---------

Nekad je bio znan kao *Bulnes*, pa samo *Bulnes*, sufiks *on-Windermere* dodan mu je u 19. vijeku. Sve do dolaska željeznice 1847. za Kendal bio je selo, sa neslužbenim sajmom oko crkve sv. Martina.

Crkva sv. Martina, postala je parohijska još 1348. Današnja građevina podignuta je 1483. i temeljno restaurirana 1870.
Od tad je izrastao u turističko mjesto, sa vilama uz jezero.

Toliko je narastao, da je 1894. dobio status grada.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: North West England" (engleski). City population. Pristupljeno 16. 01. 2017.
2. ↑  „South Lakeland" (engleski). Office for National Statistics. Pristupljeno 16. 01. 2017. [*mrtav link*]
3. 1 2 3  „*Windermere and Bowness*" (engleski). Cumbrian historyl. Pristupljeno 16. 01. 2017.

Vanjske veze
------------

***Bowness-on-Windermere*** na Wikimedijinoj ostavi

* Bowness-on-Windermere (`en`)
**Cesarica** je ribarsko selo i ljetovalište u općini Karlobag u Ličko senjskoj županiji

Zemljopisni položaj
-------------------

Cesarica je smještena u predivnoj uvali podno Velebita u istoimenom kanalu, 7 km sjeverozapadno od Karlobaga i 55 km jugoistočno od Senja, pored Jadranske turističke ceste.

Povijest
--------

Malo će tko danas znati za ovaj biser na Hrvatskoj obali, ali ovo je selo do II. svjetskog rata i pogroma Hrvata nakon njega imalo i školu i crkvu i samostan... i bilo je prava Hrvatska „utvrda" marljivih i poštenih ljudi.

Gospodarstvo
------------

Gospodarstvo u Cesarici se zasniva na turizmu, poljodjelstvu i ribarstvu.

Današnja Cesarica više je vikend naselje nego mjesto gdje se živi.
Razvoj turizma i u ovom nekada „zabranjenom" kraju sve više privlači ljude željne mirnog odmora daleko od buke kafića i gradske vreve.

Stanovništvo
------------

U Cesarici prema popisu stanovništva iz 2001. godine živi 144 stanovnika većinom Hrvata katoličke vjeroispovjesti.

* 2001. - 144
* 1991. - 115 (Hrvati - 113, ostali - 2)
* 1981. - 143 (Hrvati - 125, Jugoslaveni - 15, ostali - 3)
* 1971. - 245 (Hrvati - 237, ostali - 8)

### Izvor

* CD rom: "Naselja i stanovništvo RH od 1857-2001. godine", Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Hrvatske, Zagreb, 2005.

Vanjske poveznice
-----------------

* Fotografije Cesarice[*mrtav link*]
Cesare Zavattini, 1975
**Cesare Zavattini** (Luzzara, 20. rujna 1902. – Rim, 17. listopada 1989), talijanski filmski scenarist.

Rođen samo godinu dana poslije svoga nerazdvojnog umjetničkog kompanjona Vittoria De Sice, 1902. godine. Zavattini ga je uspio nadživjeti punih petnaest godina, pišući u starijim godinama isključivo pjesme, drame i eseje. Govoriti o Zavattinijevu umjetničkom opusu znači prije svega govoriti o filmovima s kojima je zajedno s De Sicom promovirao talijanski neorealizam – smjer u talijanskoj kinematografiji pedesetih godina, koji je trajno obilježio i cjelokupnu talijansku kulturu i umjetnost toga doba, kao i svjetski film u cjelini. 

***Cesare Zavattini*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 114272767
* LCCN: n79039726
* ISNI: 0000 0001 2148 3118
* GND: 118808338
* SELIBR: 275649
* SUDOC: 027202860
* BNF: cb11929616g (podaci)
* BIBSYS: 90254874
* NLA: 35626473
* NDL: 00461766
* NKC: jn20000605702
* BNE: XX831422
* CiNii: DA08971998
* CONOR.SI: 76056419

 |
Rudnik Chuquicamata
**Chuquicamata**, među lokalnim stanovništvom također poznat kao *Chuqui*, je najveći otvoreni rudnik bakra na svijetu koji se nalazi na sjeveru Čilea u pustinji Atacama, 215 km sjeveroistočno od Antofagaste i 1.240 km sjeverno od glavnog grada Santiaga. Njegova dubina od 850 metara što ga čini drugim najdubljim otvorenim rudnikom na svijetu (prvi je Bingham Canyon Mine u Utahu, SAD). Chuquicamata je također značajan proizvođač molibdena.

Rudnik je osnovan 1911. godine, ali je već 1915. godine postao vlasništvo jednog američkog društva. Rudnikom upravlja čileansko državno poduzeće Codelco (Corporación del Cobre de Chile) koji posjeduje sva nalazišta bakra u državi. Trenutačno područje rudnika zauzima oko 8,000.000 m². Svake godine iskopa se oko 600.000 tona bakra. Pretpostavlja se da će se ruda moći vaditi do 1300 metara.

Vanjske veze
------------

* Codelco Chile - Chuquicamata Arhivirano 2011-07-26 na Wayback Machine-u

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Chuquicamata** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 244281907
* GND: 4532636-8

 |
**Bolgios** (grčli **Βόλγιος**, također **Bolgije** ili **Belgije**) bio je galski poglavica koji je godine 279. pne. vodio na Makedoniju i Iliriju prilikom koga je ubijen makedonski kralj Ptolemej Keraun.

Bolgios je bio dio velike galske ekspedicije koja je pod kraljem Kambaulom iz Panonije prodrla na Balkan. Ekspedicija se podijelila na tri grupe - prvu, koja je pod Keretrijem krenula na Tračane i Tribale; drugu, u kojoj su Bren i Akihorije išli na Peoniju; te Bolgiosovu, koja je išla na Makedoniju i Grčku.

Bahati makedonski kralj Ptolemej Keraun je potcijenio Bolgiosovu snagu, te je odbio ponudu Dardanaca od 20.000 najamnih vojnika. Bolgios je imao više poštovanja prema svom protivniku, te je prije bitke Ptolemeju ponudio da za određenu svotu odustane od pohoda. Ptolemej je to prezrivo odbio, zatraživši umjesto toga da mu Gali predaju oružje i taoce. Nekoliko dana kasnije je došlo do bitke u kojoj je Ptolemej zbačen sa svog bojnog slona, a nakon čega mu je odsječena glava i paradirana ispred keltske vojske.

Bolgios nije imao prilike uživati u pobjedi, s obzirom da su Makedonci pregrupirali pod Sostenom i nešto kasnije ga porazili. Međutim, tada je Bolgiosovim snagama u pomoć došao Brenov kontingent, porazio Sostena te nastavio pohod prema Grčkoj.

Izvori
------
**Sesil B. Demil** (engl. ; 12. avgust 1881 — 21. januar 1959) je bio američki filmski reditelj i producent nemih i zvučnih filmova. Najpoznatiji je po svojim melodramama i raskošnim istorijskim spektaklima. Među njegovim najznačajnijim filmovima su „Kleopatra" (1934), „Samson i Dalila" (1949), „Najveća predstava na svetu" (koji je 1952. dobio nagradu Američke filmske akademije za najbolji film) i „Deset zapovesti" (1956, njegov poslednji i najuspešniji film).

Demil je započeo svoju karijeru 1900. kao glumac u jednoj pozorišnoj trupi na Brodveju. Ponekad je sarađivao sa svojim bratom Vilijamom koji je bio dramski pisac. Proslavio se 1913. kao producent „Neopreznih godina" Lija Vilsona. Iste godine je počeo da režira neme filmove za studio „Paramaunt pikčrs" (*Paramount Pictures*). Nekoliko svojih nemih filmova je kasnije snimio u zvučnoj verziji i sa izmenjenim scenarijom. 

Često je angažovao iste glumce za svoje filmove poput Klodet Kolber, Glorije Svanson, Garija Kupera, Polet Godar i Čarltona Hestona, ali se i on sam pojavljivao u nekoliko filmova („Bulevar sumraka" Bilija Vajldera iz 1950. je jedan od primera). Imao je reputaciju tiranina na filmskom setu, jer je prezirao glumce koji nisu spremni da rizikuju svoje živote prilikom snimanja opasnih scena.

Demil je 1902. oženio glumicu Konstans Adams sa kojom je bio u braku sve do smrti. Par je dobio jedno dete, kćerku Sesiliju, a usvojio je još troje dece. Na snimanju svog poslednjeg filma 1956. u Egiptu Demil je doživeo skoro fatalan srčani udar od koga se nikad nije u potpunosti oporavio. 

Godine 1952. ustanovljena je nagrada za životno delo u koja nosi ime Sesila B. Demila, a čiji je on prvi dobitnik. Za svoj doprinos filmskoj industriji Demil je nagrađen zvezdom na Holivudskom bulevaru slavnih. Osvojio je nagradu Američke filmske akademije za životno delo, nagradu Irving Talberg kao i Zlatnog globusa za najboljeg reditelja.

Filmografija
------------

| Godina | Film | Nagrade Akademije | Nominacije Akademije |
| --- | --- | --- | --- |
| 1919 | *Male and Female* |  |  |
| 1926 | *The Volga Boatman* |  |  |
| 1927 | *The King of Kings* |  |  |
| 1928 | *Walking Back* |  |  |
| 1928 | *Skyscraper* |  |  |
| 1929 | *The Godless Girl* |  |  |
| 1929 | *Dynamite* |  |  |
| 1930 | *Madam Satan* |  |  |
| 1931 | *The Squaw Man* |  |  |
| 1932 | *The Sign of the Cross* |  |  |
| 1933 | *This Day and Age* |  |  |
| 1934 | *Four Frightened People* |  |  |
| 1934 | *Cleopatra* | 1 | 5 |
| 1935 | *The Crusades* | 0 | 1 |
| 1936 | *The Plainsman* |  |  |
| 1938 | *The Buccaneer* | 1 | 0 |
| 1939 | *Union Pacific* | 1 | 0 |
| 1940 | *North West Mounted Police* | 1 | 4 |
| 1942 | *Reap the Wild Wind* | 1 | 2 |
| 1944 | *The Story of Dr. Wassell* | 1 | 0 |
| 1947 | *Unconquered* | 1 | 0 |
| 1948 | *California's Golden Beginning* |  |  |
| 1949 | *Samson and Delilah* | 2 | 5 |
| 1952 | *The Greatest Show on Earth* | 2 | 5 |
| 1956 | *The Ten Commandments* | 1 | 7 |
|

Spoljašnje veze
---------------

* Sesil B. Demil na IMDb-u (`en`)
* Zvanična prezentacija (`en`)
***Booksa*** (igra riječima s (`en`) te "buksa") je knjižara i kavana u Martićevoj 14d u Zagrebu, zapravo književni klub vrlo neformalne i opuštene atmosfere. 

Nastala je tako što su tri djevojke, koje su nekad zajedno studirale anglistiku, napustile dobra radna mjesta i krenule u avanturu umjetnosti i prodaje knjiga. Grad Zagreb plaća najam prostora, a zauzvrat se ne toči alkohol, nego samo kava, sokovi, čajevi, kakao i cedevita. Cijene su simbolične. Par večeri svakog tjedna održavaju se književne večeri, promocije, koncerti i od nedavno kvizovi (svakog petka u 19h). Tada se može popiti i pivo, jer su vlasnice zaključile da domaći umjetnici i boemi ne bi preživjeli bez toga. 

Klub je zatvorenog tipa; potrebno se učlaniti. Članarinu je moguće otplatiti u kunama ili kupovinom knjiga u Booksinoj "najdražoj knjižari u gradu".

Vanjske poveznice
-----------------

* Stranica "Bookse"
* Zarez.hr Arhivirano 2004-06-01 na Wayback Machine-u - Svi u Booksu

Koordinate: 45°48′43″N 15°59′18″E﻿ / ﻿45.8118413214311°N 15.988347530365°E﻿ / 45.8118413214311; 15.988347530365
**Cecilija Metela** (*Caecilia Metella*, cca. 125. pne. - 89. pne.), čiji je nadimak bio **Balearika** (*Balearica*) bila je rimska plemkinja i jedna od najpoznatijih *matrona* kasne Republike.

Bila je druga kći Kvinta Cecilija Metela Balearika, konzula izabranog 123. pne. po kome je i dobila ime. Udala se za političara Apija Klaudija Pulhera, kome je rodila petoro djece - dvojicu sinova (Apije i Klaudije) te tri kćeri, Klaudiju Primu, Klaudiju Sekundu i Klaudiju Terciju, poznatu kao Klodija). Cecilija Metela je u Rimu stekla ugled svojom skromnošću i besprijekornim privatnim životom. Kada je bila po šesti put trudna, sanjala je da joj se obraća boginja Junona i žali da joj je zapušten hram. Shvativši san ozbiljno, dala je osobno počistiti hram zajedno sa cenzorom Lucijem Julijem Cezarom. Umrla je pri porodu, ali je dijete preživjelo i kasnije postalo poznato kao Publije Klodije.

V. također
----------

* Žene u Rimu
* Caecilia (gens)
* Caecilius Metellus
* Porodično stablo Caecilii Metelli
* Manuel Dejante Pinto de Magalhães Arnao Metello and João Carlos Metello de Nápoles, "Metellos de Portugal, Brasil e Roma", Torres Novas, 1998
**Blatačko jezero** je jezero u Federaciji BiH, u Bosni i Hercegovini. Nalazi se na planini Bjelašnica, kod sela Blaca. Od grada Konjica je udaljeno oko 20 kilometara. Pri najvećem vodostaju, dužina jezera je oko 400 metara a širina oko 150 metara. Dubina jezera je oko 4 metra. Nalazi se na 1.146 metara nadmorske visine.

Temperatura jezera je ljeti relativno znatna i dostiže 22 °C, a zimi je 4-5 mjeseci zaleđeno i prekriveno snijegom.

Jezero je okruženo pašnjacima. Preovladava niska vegetacija, te se ponekad javlja grmlje i bjelogorično drveće, pretežno bukva. U neposrednoj blizini je dio kanjona rijeke Rakitnice. Osim bogate prirode, oko jezera nalazi se sedam nekropola u kojima su prahistorijski tumuli, stećci, pravoslavno groblje i nišani.

Kulturni pejzaž Blatačko jezero sa dijelom kanjona rijeke Rakitnice, prahistorijskim grobnim gomilama, nekropolama sa stećcima i nišanima, proglašen je za nacionalni spomenik BiH.

Vanjske veze
------------

* Članak o jezeru na  Arhivirano 2008-05-07 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **jezeru** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |

  
Koordinate: 43° 37' 25" SGŠ 18° 6' 29" IGD


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
**Boto** (lat. *Inia geoffrensis*), lokalno i **boutu**, kojeg često nazivaju i **amazonskim riječnim dupinom**, riječni je dupin koji živi u rijekama Južne Amerike. Dok su se ranije dupini u Orinoku i Madeiri povremeno smatrali samostalnim vrstama, danas se misli da su to podvrste amazonskog dupina, bota.

Osobine
-------

Amazonski dupini su dugi oko 2-3 m a teški 100 do 160 kg. Boja im se s godinama mijenja. Mlade životinje su srebrno sive, dok starije životinje postaju ružičaste. Glave su im okruglaste s dugom njuškom koja izraženo podsjeća na ptičji kljun. Oči su im doduše zakržljle, ali još uvijek posjeduju vid. Među svim riječnim dupinima samo oni imaju tvrde, čekinjaste dlake na njuškama.

Rasprostranjenost
-----------------

Postoje tri prostorno razdvojene populacije, sve u rijekama sjevernog dijela Južne Amerike:

* *I. g. geoffrensis*, koji žive u Amazoni i njenim mnogim pritokama,
* *I. g. boliviensis*, koji živi u Rio Madre koja je, istina, pritoka Amazone, ali je od nje odvojena nizom brzica i vodopada,
* *I. g. humboldtiana*, koji živi u Orinoku i njegovim pritokama.

Način života
------------

Boto je samotnjačka životinja i rijetko ju se viđa s drugim pripadnicima svoje vrste. Izbjegava velike riječne tokove i rađe se zadržava u mirnim, stajaćim ili čak pomalo močvarnim rukavcima uz glavni tok. Tu mu nije potreban njegov ionako loš vid, nego se u potpunosti oslanja na svoje izvrsno razvijene sposobnosti eho-lociranja. Njihov prirodni sonar je vjerojatno najrazvijeniji među svim kitovima i uz njegovu pomoć lovi plijen koji se sastoji pretežno od malih riba. Ne rone dugo, i izlaze na površinu po zrak gotovo svakih pola minute. Manje su aktivni od oceanskih dupina i gotovo uopće ne iskaču iz vode.

Ostalo
------

Boto je od svih vrsta riječnih dupina najmanje ugrožen, no ipak ga IUCN vodi kao takvog. Povremeno se uplete u ribarske mreže ili zbog znatiželje u propeler. Regionalno ga ribari ubijaju smatrajući ga konkurentom u lovu riba. Amazonski dupini su potencijalno ugroženi i branama na rijekama kao i njihovim zagađivanjem.

Neki indigeni narodi u tim područjima vjeruju, da čovjek koji se utopi postaje boto. U tom svom novom životu on zadržava sposobnost da se povremeno vrati među ljude.

U donjem toku Amazone živi još jedna vrsta dupina, tukuši (*Sotalia fluviatilis*). To je dupin čija jedna, morska, podvrsta živi u Atlantiku uz obale Južne Amerike i povremeno zalazi u velike rijeke, dok druga, riječna (manja rastom), nastanje veće riječne tokove i jezera u porječju Amazone. Sasvim je različita vrsta od amazonskog riječnog dupina

Izvori
------

1. ↑  Životinje, velika ilustrirana enciklopedija, Mozaik knjiga, Zagreb, ISBN 953-196-088-7 str. 169

 
Wikivrste imaju podatke o:
***Inia geoffrensis***
**Borculo** je grad od 7,170 stanovnika na istoku Nizozemske u Provinciji Gelderland.

Geografske karakteristike
-------------------------

Borculo se prostire duž lijeve obale Rijeke Berkel, udaljen 61 km istočno od Arnhema.

Historija
---------

Borculova historija vezana je uz zamak koji su podignuli lokalni grofovi na istoimenom feudu na prelazu iz 11. u 12. vijek, uz koji je izraslo naselje.
Feud i naselje su 1360. postali domena Vojvodstva Gelre i vlasništvo porodice Van Bronckhorst. Ubrzo nakon tog Borculo je dobio gradska prava - 1375. godine.

Negdje oko 1760. zapušteni zamak se urušio, pa je pored njega podignuta ladanjska kuća.

Feud Borculo je zajedno sa ladanjskom kućom - 1777. kupio posljednji nizozemski stadtholder Willem V od Oranja. 
Zbog tog i današnji nizozemski kralj Willem-Alexander kao član Dinastije Oranje-Nassau nosi pored ostalih i titulu *Gospodar Borcula*.

Za vladavine Prvog Francuskog Carstva Napoleon je 1806. na tom imanju osnovao *Carsku ergelu*.
Ona je nakon Napoleonovog sloma postala vlasništvo Nizozemske države.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Borculo – Hof te Borculo Estate*" (engleski). Spannende Geschiedenis. Pristupljeno 06.11.2022.
2. 1 2 3 4  „*Borculo in Berkelland (Gelderland)*" (engleski). City population. Pristupljeno 6.11.2022.

Vanjske veze
------------

***Borculo*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Borculo Bruist* (turističke stranice) (`en`)
**Bristlecone borovi** su mala grupa stabala borova (porodica Pinaceae, rod *Pinus*, podsekcija *Balfourianae*) koja može doseći životni vijek dulji od bilo kog drugog danas poznatog živućeg organizma, odnosno do oko 5.000 godina. Postoje tri srodne vrste:

* Stjenjački bristleconski bor *Pinus aristata* u Coloradu, New Mexicu i Arizoni
* Greatbasinski bristelconski bor *Pinus longaeva* u Utahu, Nevadi i istočnoj Kaliforniji
* Bor lisičjeg repa *Pinus balfouriana* u Kaliforniji

Trenutno je najstariji živi orgnizam jedinka *Pinus longaevae* kojoj je dan nadimak "Metuzalem" (po Metuzalemu, najdugovječnijoj ličnosti iz Biblije), lociran u Bijelim planinama istočne Kalifornije, a koja je po mjerenjima uzoraka kore stara 4.700 godina. Služba za šume SAD odbija dati točan položaj "Metuzalema" u bristleconskom šumarku kako bi sačuvala stablo. Brisleconski bor stariji od "Metuzalema", zvan "Prometej", bio je posječen godine 1964. Ostale dvije vrste su također poznate po dugovječnosti, iako ne takvoj kao *P. longaeva*; primjercima obje vrste je izmjerena starost do 3.000 godina.

Bristleconski borovi rastu u izoliranim šumarcima na ili neposredno ispod linije drveća. Zbog niskih temperatura, suhog tla, snažnih vjetrova i kratke sezone rasta, stabla rastu prilično sporo. Drvo je prilično gusto i smolasto, te tako otporno na insekte, gljivice i druge moguće parazite. Kako drvo stari, tako veliki dio njegove kore umire; u prilično starim primjercima se često može pronaći samo prilično uzak pojas živog tkiva koje povezuje korijenje s nešto još uvijek živih grana.

V. također
----------

* Drevna šuma bristleconskih borova
* Dendrokonologija ili određivanje starosti po godovima

Literatura
----------

* Bailey, D. K. 1970. Phytogeography and taxonomy of Pinus subsection Balfourianae. *Ann. Missouri Bot. Gard.* 57: 210-249.
* Richardson, D. M. (ed.). 1998. *Ecology and Biogeography of Pinus*. Cambridge University Press, Cambridge. 530 p. ISBN 0-521-55176-5.

Vanjske veze
------------

* ARKive - images and movies of the bristlecone pine *(Pinus longaeva)* Arhivirano 2006-06-30 na Wayback Machine-u
* Bristlecone pine website
* Arboretum de Villardebelle Images of cones (scroll to bottom of page)
* Gymnosperm Database - *Pinus aristata*
* Gymnosperm Database - *Pinus longaeva*
* Gymnosperm Database - *Pinus balfouriana*
* Companion web site for Nova episode about the Methuselah Tree
* Prometheus: The Martyred One
* NOVA Online: Methuselah Tree (PBS television program, originally broadcast on December 11, 2001)
**Boris Trajkovski**
**Boris (Kiril) Trajkovski** (Monospitovo, 25. lipnja 1956. - Rotimlja, 26. veljače 2004.), makedonski političar i predsjednik Republike Makedonije od 1999. do svoje smrti 2004.

Rođen je u metodističkoj obitelji. Završio je Pravni fakultet u Skoplju, godine 1980. Specijalizira u SAD-u. Do 1997. vrši dužnost vođe pravne službe poduzeća *Sloboda* u Skoplju. Jednu godinu je šef kabineta skopskog gradonačelnika, a do 21. prosinca 1998. zamjenik ministra vanjskih poslova.

Poginuo je u zrakoplovnoj nesreći 2004. u Bosni i Hercegovini.

Poznat je kao borac za priznanje ustavnog imena Makedonije u svijetu. 2004. godine SAD su priznale Makedoniju pod njenim ustavnim imenom.

| * p
* r
* u
Predsjednici Severne Makedonije |
| --- |
| 
* Kiro Gligorov (1991—1995)
* Stojan Andov (v. d. 1995)
* Kiro Gligorov (1995—1999)
* Savo Klimovski (v. d. 1999)
* Boris Trajkovski (1999—2004)
* Ljupčo Jordanovski (v. d. 2004)
* Branko Crvenkovski (2004—2009)
* Đorge Ivanov (2009—)
* Stevo Pendarovski (2019 -) (izabran)

 |  |
**El Hedi ben Salem** (1935 - 1976) bio je marokanski glumac, najpoznatiji po nastupima u filmovima njemačkog sineasta Rainera Wernera Fassbindera, kome je također bio višegodišnji homoseksualni ljubavnik.

Rodio se u Tunisu, gdje mu se bio doselio otac, rodom iz Maroka. Porodica mu je bila relativno imućna, te je dobio dobro obrazovanje. Kada je imao 15 godina, oženio se za 13-godišnju Alžirku koja će mu roditi petoro djece. Kako bi uzdržavao porodicu, u dobi od 18 godina je po prvi put otišao u Francusku gdje je radio u tvornici; povremeno se vraćao u Tunis kako bi posjećivao porodicu.

Fassbindera je, prema nekim navodima, upoznao 1971. godine u jednoj pariškoj gej sauni. Njih dvojica su započeli strastvenu ljubavnu vezu, te ga je Fassbinder, koji će ga kasnije opisivati kao "kulturno čudo", počeo angažirati u svojim filmovima. Njegova najpoznatija uloza je marokanski imigrant Ali u znamenitoj melodrami *Svi drugi se zovu Ali*, gdje je Fassbinder dobro iskoristio to što Salem nije dobro poznavao njemački jezik. Njih dvojica su pozvali dvoje El Hedijevih sinova da žive sa njima, ali se život dvojice ljubavnika, kojima su dominirale sklonost alkoholu i drogama, nije pokazao dobrim po njih; mlađi Abd del Kader se nakon šest mjeseci vratio u Alžir, a stariji Hamdan je završio kod skrbnika, a kasnije i u popravnom domu.

El Hediju je, osim sklonosti alkoholu i drogama, privatni život zakomplicirala i temperamentni karakter. U zimu 1973/74. je prilikom jedne svađe trojicu ljudi isjekao nožem. Doznavši kako se protiv njegovog ljubavnika vodi kazneni postupak, Fassbinder ga je preko granice krišom prevezao u Francusku. Tamo se El Hedi počeo uzdržavati kriminalom, te je opljačkao draguljarnicu jednog svog rođaka. Uhapšen je te je umro u pritvoru; prema nekim izvorima je uzrok bio srčani udar koji ga je pogodio prilikom nogometne utakmice, a prema drugima je u ćeliji izvršio samoubistvo vješanjem.

Fassbinderu se godinama nitko nije usudio reći o El Hedijevoj sudbini. Za nju je doznao tek neposredno pred vlastitu smrt. *Querrelle*, jedan od njegovih posljednjih filmova, posvećen je uspomeni na El Hedija.

Filmografija
------------

* 1971: Händler der vier Jahreszeiten
* 1971: Die bitteren Tränen der Petra von Kant (nenaveden na špici)
* 1972: Wildwechsel
* 1972: Die Zärtlichkeit der Wölfe (rež. Ulli Lommel)
* 1973: Welt am Draht
* 1973: Angst essen Seele auf
* 1974: Martha
* 1974: Faustrecht der Freiheit

Vanjske veze
------------

* El Hedi ben Salem na IMDb-u (`en`)
* Filmkritik zu *Jannat 'Ali* Rudolf Waldemar Brem, Arabisches Filmfestival, Freunde der arabischen Kinemathek, Berlin e.V. 19. November 2011
* Filmkritik zu *Jannat 'Ali* auf 3sat.de, 12. November 2012
* Interview mit Viola Shafik zu El Hedi ben Salem Arhivirano 2015-12-21 na Wayback Machine-u auf 3sat.de, 12. November 2012

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 137849370
* LCCN: no97052010
* ISNI: 0000 0001 1482 0120
* GND: 137485387
* SUDOC: 08869996X
* BNF: cb14154619z (podaci)
* NKC: pna2011646511
* BNE: XX4995737

 |
Charrúa na konju, slika, Jean-Baptiste Debret (1768-1848)
**Charrúa**, indijanski narod porodice Charruan porijeklom iz Urugvaja, odakle su se nakon što su došli do konja prodrli u područje Argentine. Charrue po kulturi pripadaju području Pampa, kao i plemena Huarpe, Chana-Mbegua, Querandi, Minuane, Puelche, Pehuenche, Poya i Tehuelche. Staroj izvornoj charrua-kulturi ekonomija se temelji na lovu nandua i jelena, te sakupljanju divljeg voća, korijenja, nanduovih jaja. 

Uz obalu su Charrue imali kanue dužine 12 hvati (21.9 metara)i bavili se ribolovom sa mrežama a ribu su znali i sušiti i konzervirati za kasniju upotrebu.

Od oružja su imali bole, luk i strijelu sa kamenim vrškom, praćku i kratka koplja, koja su zamijenili dugim kopljem nakon što je uveden konj. Kolibice su im bili vjetrobrani od četiri u tlo zabijena kolca, prekrivene rogožinom od trave, bez stropova, da bi kasnije konstruirali kolibe od granja, dijelom prekrivene kožama. 

Odjeća se sastojala od krznenog ogrtača urešenog geometrijskim figuricama i kratke kožne suknjice. Tetoviranje je bilo uobičajeno, a kitili su se i perjem i nosili narukvice od ribljih kostiju.

Charrue su bili poligamni, ali ne često, dok rastave bijahu rijetke.
Brod podijeljen pregradama na dijelove kako bi se umanjila njegova potopljivost potopivost
**Pregrada** (engleski: ) u brodogradnji označava okomiti zid unutar brodskog trupa. Njegova glavna svrha jest strukturno ojačati trup, podijeliti ga na različite prostorije (za posadu, teret, gorivo i sl.), odnosno spriječiti potapanje broda u slučaju proboja brodske oplate. 

Pregrade se u historijskim zapisima prvi put spominju u Kini za vrijeme dinastije Song početkom 12. vijeka, a o njima je svjedočanstvo ostavio i Marko Polo, opisujući kineske džunke. Na Zapad su se proširile mnogo kasnije.

Vanjske veze
------------

***Brodska pregrada*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Britannica* definition
* *Merriam-Webster* definition
* WIPO Bulkhead for motor vehicle Arhivirano 2009-02-26 na Wayback Machine-u
* Canadian Armed Forces Glossary, see **Fire Zone**, page 5 of 14
* Det Norske Veritas Type Approval for a fire damper inside and A60 bulkhead Arhivirano 2016-04-07 na Wayback Machine-u
* Subject-related patent by Free Patents Online
* An example treatise on the use of A60 bulkheads onboard tankers Arhivirano 2008-02-28 na Wayback Machine-u.
**Brodokomerc** d.d. su ostaci nekadašnjeg moćnog trgovačkog lanca desetkovanog hrvatskom "privatizacijom". Sjedište je u Rijeci.

Povijest
--------

RK Korzo Između Municipija i gradskog tornja
Brodokomerc je u svojoj povijesti bio neposredno vezan uz dinamičan razvitak Rijeke i regije, njenih prodajnih kapaciteta, razvoj pomorske privrede, vanjske trgovine, hotelijerstva i ugostiteljstva na području Kvarnera, malograničnog prometa te prehrambene industrije.

Gradnja Brodokomercove RK Korzo početkom 1970-ih
S obzirom na mjesto koje je zauzimao razvoj jugoslavenske trgovačke flote u poratnim godinam, ukazala se potreba za jedinstvenom organizacijom, koja bi se bavila opskrbom brodova. Stoga je 20. I. 1947. vlada FNRJ donijela rješenje o osnivanju državnog privrednog poduzeća saveznog značaja, pod nazivom **Opskrba brodova** sa sjedištem u Rijeci i predstavništvom u Splitu, s 25 zaposlenih radnika.

Od 10. maja 1957. izmijenjen je naziv poduzeća u Brodokomerc. Osim glavne djelatnosti shipchandler (opskrbe brodova), Brodokomerc se bavi inozemnim zastupstvima i konsignacijskim skladištima.

Započeo je nezadrživi i dinamični rast Brodokomerca sve do "neodvisne" države Hrvatske.

Haludovo danas pod kapitalističkim režimom suverene Hrvatske
Trgovačko poduzeće Trgopromet pripojeno je Brodokomercu dana 4. III. 1965. godine. 

Hotelijersko poduzeće Kvarner iz Omišlja pripojeno je 22. XII. 1967. godine. 

Opće trgovačko poduzeće OTP Rijeka pripojeno je 1. oktobra 1968. godine i od onda nosi naziv OTP Brodokomerc. 

Početkom 1970. Brodokomerc gradi svoju Robnu kuću 'Korzo' (projekt riječkog arhitekte Igora Emilija), 

Hotelsko naselje Haludovo u doba "mraka"
Gradi se i Robna kuća na Vežici. 

Kraj Omišlja se (1969-72.) gradi luksuni hotelski kompleks Haludovo (projekt Borisa Magaša). 

U procesu restauracije kapitalima u Hrvatskoj 1990-ih, režim u Zagrebu nacionalizira i riječki Brodokomerc i doslovno ga poklanja HDZ-ovskom mešetaru Josipu Guciću kome ta moćna firma služi samo za izvlaćenje gotovine i gomilanje dugova pa nakon pokretanja postupka Država osniva Brodokomerc Nova kao dioničko društvo.

Vanjske veze
------------

* Službene web stranice