recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Gu Hongzhong** (kineski: ; pinyin: *Gù Hóngzhōng*) (937–975) bio je kineski slikar iz doba Pet dinastija i Deset kraljevstva, koji je u južnoj državi Južni Tang. O njegovom životu se malo zna i pretpostavlja se da je bio dvorski slikar cara Li Yua. Gu was je bio aktivan od 943. do 960. Najpoznatije djelo mu je slika *Noćno slavlje Han Xizaija* (韩熙载夜宴图), čiji je original izgubljen, ali koji se sačuvalo u obliku kopije izrađene u 12. vijeku za vrijeme dinastije Song.

Galerija
--------

Pola sekcije *Noćno slavlje Han Xizaija*, 12. vijek

Pola sekcije *Noćnog slavlja Han Xizaija*, 12. vijek

Izvori
------

1. ↑  The Private Realm of the Literati.
2. ↑  Ebrey, 148.

Eksterni linkovi
----------------

* Private Realm of the Literati, Department of Education
* Wang Qingsong on *The Night Revels of Han Xizai* Arhivirano 2010-03-16 na Wayback Machine-u
* *The Night Revels of Lao Li and Reviews* Arhivirano 2010-05-16 na Wayback Machine-u
* ChinaCulture.org on *The Night Revels of Han Xizai* Arhivirano 2006-12-11 na Wayback Machine-u

***Gu Hongzhong*** na Wikimedijinoj ostavi
**Zdeslav Vrdoljak** (Split, 15. ožujka 1971.), bivši hrvatski vaterpolist.

Igrao je HAVK Mladost iz Zagreba na poziciji napadača, do završetka sezone 2008./09. Igrao je i u Italiji. Sudjelovao je na olimpijskim igrama 1996. u Atlanti, kada je hrvatska vaterpolska reprezentacija osvojila srebrnu medalju. Nastupio je na Europskom prvenstvu u Sevilli 1997. a nakon toga nije nastupao za reprezentaciju deset godina. Vratio se u VK Mornar i postao ponajbolji igrač hrvatske lige. Ponovno je u reprezentaciji, dobivši poziv izbornika Ratka Rudića. Bio je kapetan na Svjetskom prvenstvu u Melbourneu 2007. kada je hrvatska reprezentacija osvojila zlatnu medalju. Proslavio je 36. rođendan, baš za vrijeme prvenstva.
Dvostruki je dobitnik je Državne nagrade za šport "Franjo Bučar", kao član reprezentacije 1996. te osobno 2007. godine. 

| * p
* r
* u
Sastav Hrvatske vaterpolske reprezentacije  na SP 2007. (prvaci) |
| --- |
| 
Frano Vićan |
Damir Burić |
Andro Bušlje |
Zdeslav Vrdoljak  |
Aljoša Kunac |
Maro Joković |
Mile Smodlaka |
Teo Đogaš |
Pavo Marković |
Samir Barać |
Igor Hinić |
Miho Bošković |
Josip Pavić |
izbornik: Ratko Rudić
 |
**Fenik** (starogrčki: ) bio je, u grčkoj mitologiji, sin Amintora i Kleobule (ili Hipodamije), učesnik u lovu na kalidonskog vepra, te vaspitač i savetodavac grčkog junaka Ahileja.

Mitologija
----------

### Homersko predanje

Prema Homerovoj *Ilijadi*, kad je Amintor doveo u kuću mladu ljubavnicu, majka je Fenika nagovorila da zavede devojku i razdvoji je od Amintora. Mladić je to i učinio, no otac je saznao za to i prokleo sina da ostane bez poroda. Fenik je tad napustio očev dom i zavičaj i otišao kralju Peleju, koji ga je srdačno primio i učinio kraljem Dolopljana. Fenik je vaspitavao Ahileja, a kad je ovaj odrastao, postao mu je veran savetodavac. U trojanskom ratu Fenik je stalno bio uz Ahileja, a Agamemnon ga je postavio za vođu izaslanstva koje je išlo kod gnevnog Ahileja i pokušalo da ga nagovori da se vrati u bitku. Na pogrebnim igrama priređenim u Patroklovu čast Ahilej je postavio Fenika za sudiju u trkačkom nadmetaju.

### Kasnije predanje

U kasnijem predanju pričalo se da je Amintorova ljubavnica (Ftija ili Klitija) zapravo pokušala da zavede Fenika, a kad ju je ovaj odbio, lažno ga je optužila za silovanje. Razgnevljeni Amintor oslepio je sina, a ovaj je onda pobegao kralju Peleju, u Tesaliju. Tamo mu je mudri kentaur Hiron vratio vid, a Fenik je od Hirona preuzeo mladog Ahileja na staranje. Nakon Ahilejeve smrti Fenik je pod Troju doveo njegovog sina Neoptolema, uz koga je ostao i nakon pada Troje. Fenik je umro u Trakiji, na putu ka Mološanima, i Neoptolem ga je pokopao uz najveće počasti. Neki kažu da je Fenik sahranjen u Ejonu u Makedoniji ili u Trahinu u Tesaliji.

Fenik je bio jedna od mitskih ličnosti koje su Grci smatrali izumiteljima alfabeta.

Literatura
----------

* Schmitz, Leonhard (1867), „Phoenix (2)",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, **1**, Boston, pp. 8
* Srejović, Dragoslav; Cermanović-Kuzmanović, Aleksandrina (1989). *Rečnik grčke i rimske mitologije*. Beograd: Srpska književna zadruga.
**Latgalci** (latvijski: *Latgaļi*, latinski: *Lethi*, *Letthigalli*, njemački: *Letti*) bilo je jedno od drevnih baltskih plemena.

Historija
---------

Njihova domovina bila je na istoku današnje Latvije, duž rijeke Zapadne Dvine i njezinih pritoka, sa centrom u Latgaliji. 
Zajedno sa Kuršima, Selima, Zemgalima i drugim asimiliranim plemenima koja su govorila finski (kao što su Esti, Livonci i Voti), smatraju se precima suvremenih Latvijaca.

Pojedinačna balska plemena može se razlikovati tek od 10. vijeka nove ere, iako su se ona vjerojatno formirala nešto vrijeme prije. Među tim plemenima su i Latgalci (koje su germanski Viteški redovi nazivali *Letti*, *Letts*, *Letten* ili *Lettigalians*), Livonci (jedino ugro-finsko pleme u toj grupi), 
Seli i Zemgali.

Latgalci se prvi put spominju u Livonskoj rimovanoj kronici, kao narod koji živi u utvrđenim naseljima pored jezera kao što je Āraiši, ali i po individualnim kućama po šumama.
Zna se da su formirali nekoliko plemenskih saveza, kao što su Koknese i Jersik koji se u pisanim izvorima nazivaju *regnum*, i Tālava i Atzele koji se spominju kao *terram*. 

Pod utjecajem Kijevske Rusije od 10. do 12. vijeka među njima se počelo širiti pravoslavlje.

Kurški, selijski i zemgalski jezici izumrli su između 1400.-1600. ili su latvizirani i litvanizirani, tako da su do danas preživjeli jedino Latvijski i Litvanski.

Latgalski jezik je vjerojatno postao lingua franca za vrijeme Sjevernih križarskih ratova zbog njihovog saveza sa Livonskim bratstvom mača. 
Latgalci su se kasnije stopili sa susjednim plemenima, čineći jezgru današnjih Latvijaca.

Od 1201. kad su njemački trgovci iz Bremena i Hamburga osnovali Rigu počinje dugi period germanskog utjecaja. 
Livonsko bratstvo mača je 1214. definitivno podjarmilo Latgalce.

Izvori
------

1. 1 2   „Latgalians" (engleski). DBpedia. Pristupljeno 5.01.2022.
2. 1 2   „Latgalians; Latgale; Lalvis; Letgola; Letygola" (engleski). World History. Pristupljeno 28.12. 2021.
3. 1 2   „Latvia (Latvija) / Livonia (Balts)" (engleski). Kessler Associates. Pristupljeno .5.01.2021.
4. 1 2   „dzelzs laikmets Latvijas teritorijā" (latvijski). Nacionālā enciklopēdija. Pristupljeno 28.12. 2021.

Vanjske veze
------------

* *Latgalians; Latgale; Lalvis; Letgola; Letygola* (`lt`)
LAMP skup programa (ovde zajedno sa Squid-om)
**LAMP** je akronim za skup paketa slobodnog softvera otvorenog koda koji se odnosi na prva slova:

* **L**inuks operativnog sistema
* **A**pači veb servera,
* **M**ySQL / **M**ariaDB sistema za upravljanje bazama podataka i
* **P**HP-a / (a ponekad **P**erla ili **P**ajtona). Ti programi su osnovne komponente za izgradnju održivog opšteg veb servera.

Precizna kombinacija softvera koji obuhvata LAMP paket može da varira, i to posebno u pogledu softvera za veb skriptovanje, npr. PHP može da bude zamenjen ili dopunjen Perlom i/ili Pajtonom.

Mada originalni autori nisu dizajnirali ove programe da namenski rade jedan s drugim, razvojna filozofija i setovi oruđa su zajednički i razvijeni su u tesnoj sprezi. Ova softverska kombinacija je zadobila popularnost jer je besplatna i tipa otvorenog koda, te je stoga lako adaptivna; kao i zbog sveprisutnosti njenih komponenti koje su sastavni deo većine današnjih Linuks distribucija. Kad se koriste zajedno, ovi programi formiraju skup tehnoloških rešenja koji podržava aplikacione servere.

* Nagios
* Snort

Spoljašnje veze
---------------

* LAMP server na Ubuntu Linuksu
* LAMP server na Debian GNU/Linuksu
* LAMP server na SUSE Linuksu
Logotip Centra
**LGBT centar Split** je gradska civilna platforma (od 2020. društveno-kulturni centar) utemeljena s ciljem okupljanja udruga LGBTIQ+ predznaka, zaradi stvaranja substancijalnijeg središta kulturnog i društvenog života LGBTIQ+ populacije na području Splita i okolice. Aktivnosti se organiziraju prvenstveno u prostorijama LGBT centra smještenom u staroj gradskoj jezgri Splita.

Platformu su u početku činile udruge queerANarchive, Queer Sport Split, Flomaster (ugašena), Domine, Uzgon, Rišpet (ugašena) i Platforma Doma mladih. Na načelima sudioničkom upravljanja i na vrijednostima inkluzivnosti, tolerancije, nenasilja, antifašizma i querfeminizma u Platformi su do danas aktivne udruge: Domine, queerANarchive, Queer Sport Split i Split Pride.

Programi platforme LGBT centra obuhvaćaju aktivnosti koje se tiču javnog zagovaranja, organiziranja javnih okupljanja, informiranja i edukacije zajednice i javnosti o temama iz LGBTIQ+ života, psihološke podrške te organiziranja društvenih i kulturnih događanja s ciljem promicanja LGBTIQ+ kulture. Djelovanje Platforme LGBT centra Split do sada su podržavali gradska uprava Splita, Savez udruga Klubtura, Europske snage solidarnosti i Zaklada Kultura Nova. 

Prostor LGBT centra Split otvoren je 24. svibnja 2014. kao prvi takve vrste u Dalmaciji. Nakon otvorenja, Centrom je upravljala udruga Rišpet koja se ponajviše posvetila javno-zagovaračkim aktivnostima.

Djelovanje
----------

Gaymes night promo u LGBT CentruGaymes night promo programa
LGBT Centar u svom djelovanju (unutar i van svog fizičkog prostora) organizira javno zagovaračke aktivnosti poput splitske Povorke ponosa, društveno kulturna događanja kao što su zabave, buvljaci i sportsko rekreativne aktivnosti, edukativne radionice, tribine i slično, a od 2019. godine Centar kontinuirano pruža i besplatnu psihološku pomoć LGBTIQ+ osobama. Gašenjem Rišpeta - LGBT centar preuzima gore spomenuta platforma udruga.

U 2022. godini LGBT centar Split ponovno započinje aktivni zagovarački i istraživački rad uz podršku Active Citizeship Fund-a.

Izvori
------

1. ↑  Ko smo, di smo? - LGBT Centar Split (2020-11-21).
2. 1 2   *Slobodna Dalmacija - LGBT centar Split: Gašenjem udruge Rišpet nije dovedeno u pitanje organiziranje gay parade*, 2019-10-18, pristupljeno 2020-09-12
3. ↑   *Slobodna Dalmacija - Upoznajte djevojke koje će i ove godine u Splitu organizirati gay paradu: Objavili smo datum kada će povorka proći ulicama i dobili 400 homofobnih uvreda i prijetnji. Iskreno, strahujemo od napada*. 2019-04-14. Pristupljeno 2020-09-26.
4. ↑

Vanjske veze
------------

* LGBT centar Split prvi web Arhivirano 28 October 2020[nepoklapanje datuma] na Wayback Machine-u
* aktualna web stranica LGBT centra Split
**Faktori razmene guanin nukleotida** (GEF) su komponente intracelularne signalne mreže. Faktor razmene guanin nukleotida stimulišu razmenu GDP za GTP da bi formirali aktiviranu formu, koja ima sposobnost prepoznavanja nizvodnih ciljeva, ili efektorskih proteina. GTPaza aktivirajući proteini (GAP) ubrzavanju intrinzičnu GTP-aznu aktivnost članova Ro familije da deaktiviraju prekidač. Oni dejstvuju kao aktivatori malih GTPaza. G proteini funkcionišu kao molekularni prekidači, koji su u neaktivnom stanju vezani za guanozin-difosfat (GDP). Njihova aktivacija zahteva disocijaciju GDP i vezivanje guanozin-trifosfata (GTP), koji je prisutan u aproksimativno 10-puta višoj koncentraciji u ćelijskoj citoplazmi. GEF proteini aktiviraju G proteine putem promovisanja razmene nukleotida. Stotine do sada opisanih GEF proteina manifestuju različite stepene specifičnosti. Neki od njih su sposobni da aktiviraju više G proteina iz različitih familija, dok su drugi samo sposobni da aktiviraju jednu specifičnu izoformu.

Vidi još
--------

* Faktor razmene nukleotida
* Guanin
* G proteini
**Enigmatski klub "Lavirint" Maglaj** (skraćeni naziv EK "Lavirint").

Razgovori oko formiranja kluba započeli su u ljeto 1982. godine, a posljednje pripreme izvršene su tokom novembra i decembra iste godine. Osnivačka skupština održana je 30. XII. 1982, a upis u registar udruženja građana pri SUP-u Maglaj obavljen je 6. I. 1983. godine. U sastav predsjedništva izabrani su Aladin Mahmutović (predsjednik), Namik Buturović, Radovan Bojanović (sekretar), Vesna Radović i Goran Panić. Oko kluba su se okupili sastavljači Salim Bečirović, Suad Hodžić, Nermina Jusufbašić, Adin Medžić, Perica Šarčević i dr.

Osnivanje kluba u Maglaju izazvalo je veliko zanimanje među mještanima, posebno među omladinom, pa je ubrzo broj članova narastao na 60. Klub je imao sjedište pri omladinskom domu u prostorijama stare osnovne škole "Sulejman Omerović-Car". Na Radio-Maglaju počelo je emitovanje muzičko-zabavne emisije "Muzičko ćaskanje", koju je uređivao i vodio A. Mahmutović, a u kojoj su veliki dio sadržaja ispunjavale razne zagonetke (ispunjaljke, radiorebus i sl.). U tvorničkom listu *Natron"* klub je dobio jednu stranicu, čije uređivanje je počelo od prvog broja u 1983. godini.

Program rada za 1983. godinu predviđao je saradnju sa drugim zagonetačkim klubovima iz tadašnje Jugoslavije, održavanje lokalnog prvenstva u rješavanju zagonetaka, učestvovanje na enigmatskim manifestacijama u zemlji, proširenje saradnje u enigmatskim i lokalnim listovima te učestvovanje u formiranju Saveza enigmatskih klubova (SEK) BiH i samoupravno povezivanje sa ZD "Čvorom". Izdana su i (najmanje) dva broja Lavirintovog biltena.

Izvori
------

* ???: *"Osnovan enigmatski klub"*,  *Oslobođenje*, ... 12421, .. - Sarajevo, 23. I. 1983. (< *"Lavirintov bilten"*,1, str. 3)
* Stjepan Horvat: *"I u Maglaju klub zagonetača"*,  *Zagonetač*, XIV, 292, 13 - Bjelovar, III. 1983.
* (Aladin Mahmutović): *(Svi tekstovi)*, *Lavirintov bilten*, I, 1, 1-4 - Maglaj, 25. IV. 1983.
* (Aladin Mahmutović): *(Svi tekstovi)*, *Lavirintov bilten*, I, 2, 1-2 - Maglaj, 15. VI. 1983.
* Anonim: *"Pismo - telefon"*,  *Zagonetač*, XIV, 295 (4), 14 - Bjelovar, VI. 1983.
**Ervig**, takođe poznat i kao **Eurik II**, bio je vizigotski kralj u Hispaniji između 680. i 687. godine. Na presto je došao tako što je smenio kralja Vambu tokom građanskog rata. Zavera se sastojala u tome što su Vambu omamili, zatim vezali i prisilili da se zaredi, i time onemogućili da ponovo postane kralj. Veruje se da je u toj zaveri učestvovao i sam Ervig zajedno sa nadbiskupom iz Toleda, Julijanom II (680—690), koji ga je miropomazao kao kralja.

Da bi obezbedio podršku klera i plemstva, vratio je posede onima koji su učestvovali u ranijim nemirima. Uz podršku biskupije, sazvao je XII sabor u Toledu 681. godine, kako bi ozakonio svoje uzurpiranje i završio jednom za svagda sa Vambinim pokušajima da se vrati na presto. Vamba je pokušavao da proglasi nevažećim svoje zaređenje, s obzirom da je bilo pod prinudom, međutim, na saboru se potvrdio Ervigov položaj na prestolu i odbacili svi Vambini zahtevi.

Ervig je takođe bio aktivan na zakonodavnom polju. Smanjio je neke poreze, a neke je i ukinuo. Odobrio je zakon kojim se narod obavezivao na vojnu službu, reformisao je neke zakone po kojima je favorizovao plemstvo i iznad svega, kler, s obzirom da je na presto došao uz pomoć nadbiskupa iz Toleda.

Takođe je ostao poznat po veoma oštrim zakonima protiv Jevreja. Neke od zabrana su bile da se ne smeju posedovati knjige koje nisu u skladu sa hrišćanskim učenjem, zabrana upražnjavanja jevrejskih običaja, obaveza da se krste, da ne mogu imati robove hrišćane i dr. Proglasio ih je nepoželjnim u kraljevstvu i pozvao na njihovo izbacivanje iz kraljevstva. Iako je sličan proglas izdao i Ervigov prethodnik, Vamba, ni jedan ni drugi nisu imali mnogo efekta. Jevrejska zajednica je opstala uprkos kolektivnom nasilju, diskriminaciji i maltretiranju. Godine 681. izdat je novi dekret po kome su svi Jevreji morali ili da se pokrste ili da napuste kraljevstvo. Od tog trenutka pa na dalje, Jevreji su zvanično bili diskriminisani, a monarhija je svim snagama pokušala da smanji tregovačke aktivnosti Jevreja. Jevreji su na to odgovorili sklapanjem saveza sa Saracenima koji su sve češće upadali na teritoriju Vizigotskog kraljevstva da bi pustošili i pljačkali, u zamenu za zaštitu od Vizigota.

S ciljem da osegura presto, udao je svoju kćerku za Egiku, Vambinog nećaka, želeći na taj način da ujedini dve porodice i time da izbegne pokušaje plemića koji su bili Vambine pristalice da povrate presto nakon njegove smrti.

Godine 687. Ervig se teško razboleo, te je odredio Egiku kao svog naslednika, a potom abdicirao u njegovu korist. Umro je 15. novembra iste godine.

Literatura
----------

* Collins, Roger. *Visigothic Spain, 409–711*. Blackwell Publishing, 2004.
* Murphy, Francis X. "Julian of Toledo and the Fall of the Visigothic Kingdom in Spain." *Speculum*, Vol. 27, No. 1. (Jan. 1952), pp 1–27.
* Thompson, E. A. *The Goths in Spain*. Oxford: Clarendon Press, 1969.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Vamba** | **Vizigotski kralj (680—687)** | Nasljednik:**Egika** |

***Ervig*** na Wikimedijinoj ostavi
**Enigmatsko srdašce** je mrežasta i kombinatorna zagonetka iz grupe križaljki.

**Enigmatsko srdašce** od riječi IGRALIŠTE
Rješenje **enigmatskog srdašca**

Pravila
-------

* Mreža (lik) enigmatskog srdašca ima oblik štita 3 x 5, tj. ima 3 + 5 + 5 + 5 + 3 polja.
* U rubna polja štita unaprijed se upisana slova, dok polja koja čine središnji kvadrat 3 x 3 popunjava rješavač.
* Iznad mreže unaprijed je upisana neka poznata devetoslovna riječ (ili sintagma).
* Zadatak je rješavača da slova iz zadane devetoslovne riječi (ili sintagme) rasporedi u središnji kvadrat (**srdašce**!), ali tako da s već upisanim slovima dobije tri vodoravne i tri okomite petoslovne opštepoznate riječi, najbolje imenice.
* Od sastavljača se zahtijeva da enigmatsko srdašce sastavi od šest poznatih riječi, najbolje od opštih imenica u jednini. Ako rješavač pri rješavanju koristi petoslovni rječnik ili atlas, može se dogoditi da pronađe i neko nuzrješenje.

Historijat
----------

U hrvatsku enigmatiku enigmatska srdašca lansirao je enigmatski časopis Feniks, preuzevši ideju od engleskih dnevnih novina "Daily Mail". Prvih devet srdašaca (s riječima Kostarika, materijal, poremećaj, ravnoteža, rukometaš, sanatorij, televizor, videoteka, vjeronauk) objavio je autor **Alfa** u broju 389 od 5. XI. 2009. godine.

Enigmatsko srdašce od riječi RADIOGRAFIJA

Mogućnosti
----------

Teoretski, moglo bi se sastaviti i enigmatsko srdašce na mrežu koja bi imala oblik štita 4 x 6, tj. koja bi imala 4 + 6 + 6 + 6 + 6 + 4 polja, u kojoj bi "srdašce" bilo kvadrat 4 x 4. Tada bi zadana riječ ili sintagma morala imati 16 slova, a od rješavača bi se tražilo da pronađe 8 šestoslovnih riječi.

Također je moguće i **spljošteno enigmatsko srdašce** (vidi sliku!) na mrežu 4 + 6 + 6 + 6 + 4 polja, u koje se upisuju tri šestoslovne i četiri petoslovne riječi.

Izvor i napomena
----------------

* Alfa: *"Novitet > Enigmatska srdašca"*, "Feniks", …, 389, 22 – Rijeka, 5. XI. 2009.
* Enigmatsko srdašce od riječi radiografija objavljeno je na Forumu Enigma cafe[*mrtav link*] (26. I. 2010). Rješenje: Aragon, mafija, gradić - urari, rafal, egida, Vojin.
**Ćuprilići** (alb. *Qyprilliu* ; tur. *Köprülü*) su bili plemićka obitelj albanskog podrijetla u Osmanskom carstvu. Njezini članovi su postali važni veziri, veliki veziri i časnici.

Koprulu Mehmed-paša
U sredini 17. stoljeća Osmansko carstvo je bilo u krizi. Kao prvo na dvoru, a potom počinjali su i prvi gubitci teritorija i pobune u Anatoliji. Istanbul je bio opkoljen od spahija i janjičara a sultan Mehmed IV je imao samo šest godina. 1656. godine Turhan sultanija je imenovala Koprulu Mehmed-pašu za velikog vezira. Bio je Albanac iz Berata, mada neki tvrde da Ćuprilići vuku korijene sa Crnog mora. Od Mehmed-paše počinje doba od dvadesetpet godina stabilonsti, obnova i reforma u Osmanskom carstvu.

Veliki veziri iz Ćuprilića su bili:

| Ime | Godine | Veliki vezir | pod sultanom |
| --- | --- | --- | --- |
| Koprulu Mehmed-paša | 1583 – 1661 | 1656 – 1661 | Mehmed IV |
| Koprulu Fazil Ahmed-paša | 1635 – 1676 | 1661 – 1676 | Mehmed IV |
| Merzifonlu Kara Mustafa-paša (posinak) | 1634 – 1683 | 1676 – 1683 | Mehmed IV,Sulejman II |
| Koprulu Fazil Mustafa-paša | 1637 – 1691 | 1689 – 1691 | Sulejman II,Ahmed II |
| Amkazade Koprulu Husejin-paša | umro 1702. | 1697 – 1702 | Mustafa II |
| Koprulu Numan-paša | umro 1719. | 1710 – 1711 | Ahmed III |

Druga polovica 17. stoljeća u Osmanskom carstvu kod nekih istoričara se spominje kao »Doba Ćuprilića«.

Iz iste dinastije bili su:

* Koprulu Abdullah Paşa (1684 – 1735), vrlo cijenjeni general;
* Mehmet Fuad Köprülü (1890 – 1966), književnik, akademik, povjesničar književnosti, političar i ministar Republike Turske.

Mnoga mjesta u Istanbulu i u Turskoj nose imena Ćuprilića. U Istanbulu se nalazi Biblioteka Köprülü (*Köprülü Kütüphanesi*), njezinu izgradnju je naručio 1661. Koprulu Mehmed-paša a okončana je 1678. Biblioteka sadrži fond od 3.790 rukopisa na turskom, arapskom i perzijskom, i od 1.500 tiskana djela.

Na Bosforu, nešto sjeverno od Anadoluhisarıja, nalazi se *yalı* (kuća na vodi) Amkazade Husejin-paše, izgrađen 1699. godine. Ovaj ljetnikovac je najstarija rezidencija u Istanbulu i u njemu su pripremljeni nacrti od dokumenta koji je predložen na Karlovačkom miru.

U Istanbulu kao i diljem Turske postoji više džamija koje se zovu *Köprülü Mehmet Paşa Camii* (Karabük, Istanbul, Malatya, Vezirköprü, Bilecik).

Okrug Vezirköprü u Samsunu dobiva ime (*vezir* – *köprü*) jer se Mehmet Köprülü oženio djevojkom iz te regije. Isti Mehmed-paša je ponovo osnovao grad Veles u Makedoniji. 

Članovi porodice Ćuprilića i dalje žive u Turskoj, Magrebu i u Sjedinjenim Državama.

Vidi također : Spisak velikih vezira Osmanskog carstva
***En folkefiende*** (sh. *Neprijatelj naroda*) je drama norveškog književnika Henrika Ibsena iz 1882. godine. Sastoji se od pet činova. Protagonist je dr. Stockmann, ugledni ljekar u popularnom lječilištu koji je upravo otkrio kako su toplice, o kojima ovisi gradska ekonomija, zagađene otpadnom vodom iz kožare čiji je vlasnik njegov brat. Radnja prikazuje kako o svemu tome nastoji upozoriti svoje sugrađane, ali se na užas suočava sa time da mu oni ne samo ne vjeruju, nego da odbace kao "pariju" i "neprijatelja naroda".

*En folkesfiende* prilikom premijere nije izazvala neku posebnu pažnju, ali se danas smatra jednim od najboljih Ibsenovih komada i jednom od najpopularnijih i najčešće izvođenih predstava. Navodi se da je bila jedna od inspiracija za znameniti američki film *Ralje*.

Ekranizirana je nekoliko puta, pri čemu je najpoznatiji istoimeni američki film iz 1978. godine sa Steveom McQueenom u glavnoj ulozi i indijski film *Ganashatru* u režiji Satyajita Raya. Godine 1969. je u SFRJ bila emitirana istoimena TV drama u produkciji RTV Beograd.

Vanjske veze
------------

***En folkefiende*** na Wikimedijinoj ostavi

* Besplatna e-knjiga: *An Enemy of the People* na Projektu Gutenberg
* Šablon:Librivox book
* *An Enemy of the People*: Study Guide
* Spark Notes
* *En folkefiende* na Internet Broadway Database
* *An Enemy of the People* na IMDb-u (`en`)

| * p
* r
* u
Henrik Ibsen |
| --- |
| Drame | 
* *Catilina*
* *Kjæmpehøjen*
* *Norma ili Ljubav jednog političara*
* *Ivanjska večer*
* *Gospođa Inger iz Estrota*
* *Gozba u Solhougu*
* *Olaf Liljekrans*
* *Hærmændene paa Helgeland*
* *Fjeldfuglen*
* *Komedija ljubavi*
* *Pretendenti na prijestolje*
* *Brand*
* *Peer Gynt*
* *Savez mladih*
* *Cezar i Galilejci*
* *Samfundets Støtter*
* *Et dukkehjem*
* *Gengangere*
* *En folkefiende*
* *Vildanden*
* *Rosmersholm*
* *Gospođa s mora*
* *Hedda Gabler*
* *Graditelj Solness*
* *Mali Eyolf*
* *John Gabriel Borkman*
* *Når vi døde vågner*

 |  |
| Poezija | 
* *Digte*
* *Terje Vigen*

 |
| Povezaneteme | 
* Suzannah Ibsen
* Ibsenovi citati u Oslu
* *The Oxford Ibsen*
* Centar za Ibsenove studije
	+ *Ibsenove studije*
* Ibsenov muzej u Oslu
* Park Peer Gynt u Oslu
* Norveška Ibsenova nagrada
* Međunarodna Ibsenova nagrada
* Ibsenova godina
* Drama *The Death of Little Ibsen*

 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* BNF: cb120007231 (podaci)

 |
*Genoveva u šumi*, autor: Adrian Ludwig Richter
**Genoveva Brabantska** (njemački: ; francuski: ; nizozemski: ) je izmišljeni lik plemkinje koja je bila protagonistica popularnih srednjovjekovnih legendi u Zapadnoj Evropi.

U većini verzija priče Genoveva je prikazana za vjerna i neporočna supruga trierskog palatina Siegfrieda koju za vrijeme njegovog odsutstva majordom Golo pokušava zavesti, a kada mu to ne uspije, lažno je optuži za preljub. Genoveva je potom osuđena na smrt, ali je krvnik u posljednji trenutak poštedi i omogući joj da se sinom skloni u Ardene gdje će sljedećih šest godina živjeti u jednoj pećini, pri čemu će ih hraniti jedan srndać. Na kraju ih muž, koji je u međuvremenu otkrio pravu istinu, prilikom lova sretne i vrati svome domu.

Većina historičara smatra da je Genovevin lik temeljen na stvarnoj ličnosti Marije Brabantske, supruge bavarskog vojvode Ludwiga II, koji je svoju suprugu dao pogubiti 1256. godine zbog preljuba, a što su trubaduri i usmena predaja kasnije pretvorili u priču o nedužnoj žrtvi nesporazuma. Iako su se slične priče pojavljivale u brojnim srednjovjekovnim pjesmama i sličnim tekstovima, lik Genoveve se pod svojim imenom prvi put spominje 1472. godine u tekstu Matthiasa Emmicha. Nakon toga je postao predmetom brojnih obrada u književnim i umjetničkim djelima.

Djela temeljena na legendi
--------------------------

* *Leben und Tod der heiligen Genoveva*, pjesma Ludwiga Tiecka (1799)
* "Genovefa", priča u zbirci *Das Buch der schönsten Geschichten und Sagen* Gustava Schwaba (1837)
* *Genoveva*, drama Christiana Friedricha Hebbela iz 1843. godine
* *Genoveva*, opera Roberta Schumana iz 1850. godine, temeljena na Hebbelovoj drami i Tieckovoj pjesmi
* *Geneviève de Brabant*, komična opera Jacquesa Offenbacha iz 1859. godine
* *Genoveva*, drama Mathilde Wesendonck iz 1866.
* *Geneviève de Brabant*, drama Erika Satiea iz 1899/1900.
* *Suor Angelica*, opera Giacoma Puccinija iz 1918. inspirirana Hebbelovoj dramom (po tvrdnji izdavača Casa Ricordi)
* Genoveffa di Brabante (film, 1947), italijanski film, rež. Primo Zeglio
* La Leggenda di Genoveffa, italijanski film iz 1952.
* Genoveffa di Brabante (film, 1964), italijansko-španski film iz 1964. godine, producent José Luis Monter

Izvori
------

1. ↑  *Genoveffa di Brabante* na IMDb-u (`en`)
2. ↑  *Genoveffa di Brabante* na IMDb-u (`en`)

***Genoveva Brabantska*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 32788049
* LCCN: no2016013578
* GND: 118538446
* SELIBR: 280991
* SUDOC: 116288655
* BNF: cb15082909k (podaci)
* BNE: XX946026

 |
**Karl Šmit-Rotluf** (nem. *Karl Schmidt-Rotluff*, Rotluf, Kemnic, 1884 – Berlin, 1976) je bio nemački slikar i grafičar jedan od glavnih predstavnika ekspresionizma. Godine 1905. u Drezdenu umetničku grupu Most.

Biografija
----------

Karl Šmit rođen je u mestu Rotluf kod Kemnica i od 1905. godine prozvao se Šmit- Rotluf. Sedmog juna 1905. godine osnovao je u Drezdenu umetničku grupu Most („") sa studentima arhitekture Ernst Ludvig Kirhnerom, Fricom Blejem i Erihom Henkelom. Novembra iste godine organizovao je izložbu grupe u Lajpcigu.

U početku je Karl Šmit Rotluf bio pod uticajem impresionizma. Za motive je uzimao severonemačke i skandinavske pejzaže. Godine 1911. preselio se u Berlin. U to vreme su veliki prostor u njegovim delima zauzele geometrijske forme. Nacisti su 1937. godine konfiskovali 608 radova Šmit Rotlufa iz muzeja i označili ih kao degenerisanu umetnost (). Posle Drugog svetskog rata postao je 1947. profesor na Akademiji likovnih umetnosti u Berlinu. Posvetio se sa posebnim afinitetom motivima kao što su zimski pejzaži i, u kasnijoj fazi, akvarelima svetlih boja.

Karakteristike
--------------

Pod uticajem dela Vinsenta van Goga, Emila Noldea i fovista odlikuje se njegovo slikarstvo (pre svega pejzaži, aktovi, portreti i druge figuralne slike) snažnim, neprelomljenim bojama bez direktne povezanosti sa predmetom, kao i jednostavnim uglastim oblicima. Tvrde ivice daju pečat njegovim drvorezima (sa pre svega religioznim temama), koje su sazdane na jakim crno-belim suprotnostima. 

  


***Karl Schmidt-Rottluff*** na Wikimedijinoj ostavi
„Criș" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Criș (razvrstavanje).

**Körös** čita se **Kereš** (rumunjski: *Criș* — Kriš, njemački: *Kreisch*) je rijeka u Mađarskoj duga 91,3 km, lijeva pritoka Tise.

Karakteristike
--------------

Körös se formira spajanjem *Bijelog* (rumunjski: *Crișul Alb*, mađarski: *Fehér-Körös*) i *Crnog Körösa* (rumunjski: *Crișul Negru*, mađarski: *Fekete-Körös*) kod grada Gyule, nedaleko od rumunjske granice.

Obje rijeke izviru u masivu Apuseni u Rumunjskoj. Crișul Alb je dug 235,7 km (od tog na Mađarsku odpada samo 9,8 km), a Crișul Negru 168 km (20,5 km u Mađarskoj). 

Od tamo rijeka pod imenom *Kettős-Körös* teče prema zapadu kroz Veliku mađarsku nizinu - Alfold u dužini od 37,3 km, do grada Gyomaendrőda gdje nešto prije prima pritoku *Crișul Repede* (mađarski: *Sebes-Körös*, što znači Brzak Kris)) dugu 209 km. Od tamo zaokreće prema jugozapadu i uz velike meandre teče do ušća u Tisu kod grada Csongráda.

Sliv Körösa velik je 27.537 km² od tog na Rumunjsku otpada 53% a na Mađarsku 47%.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Körös*" (mađarski). A Pallas Nagy Lexikona. Arhivirano iz originala na datum 2016-05-29. Pristupljeno 22. 04. 2016.

Vanjske veze
------------

***Körös*** na Wikimedijinoj ostavi

* Körös Arhivirano 2016-05-29 na Wayback Machine-u (`hu`)
Kačanička klisura
**Kačanička klisura** (albanski: *Gryka e Kaçanikut*) nalazi na krajnjem jugu Srbije, kroz nju protiče reka Lepenac u Makedoniju. 

To je uska rečna kotlina duga 24 kilometara od grada Kačanika do pograničnog gradića Đeneral Janković. Lepenac je tu klisuru probio između Šar planine i Skopske Crne Gore. Strme padine klisure, prekrivene su šumom, a tlo je sastavljeno od krečnjaka i škriljaca. Geološki klisura predstavlja nekadašnji glacijalni ostatak povezanih jezera koja su nekada postojala u Kosovskom basenu. Danas kroz klisuru prolazi magistralni put i železnička pruga Priština - Skoplje, i ona je jedina veza između Kosovog polja i Vardarske kotline.

* Za Karpoševog ustanka i Velikog turskog rata 1699. godine, u Kačaničkoj klisuri su otomanske snage uspele pobediti austrijsku vojsku, što je ostalo opevano u brojnim narodnim pesmama toga kraja. Nakon ovog poraza austrijska vojska generala Pikolominija povukla se natrag na sever a sa njom i dobar deo dotadašnjeg stanovništva Kosova (Velika seoba Srba).
**Zejneba Hardaga** (Sarajevo, 1918. – Jeruzalem, 1994.), bosanskohercegovačka pravednica među narodima bošnjačkog porijekla. Prva je žena i muslimanka uz svijetu koja je ponijela titulu pravednika.

Pravednica među narodima
------------------------

Fotografija koja je nastala 1941. godine, u jeku Drugog svjetskog rata, na kojoj Zejneba svojom odjećom sakriva žutu Davidovu zvijezdu koja se nalazi na lijevoj ruci Rifke Kavilio
Porodica Hardaga je bila islamske vjeroispovijesti. Spasili su jevrejsku porodicu tokom holokausta. Yosef Kavilio, Yosefova supruga i kćerka bili su prijatelji i poslovni saradnici s Hardagama. Tokom bombardovanja iz zraka, kuća im je bila uništena, a prvi koji im je pritekao u pomoć bio je upravo Mustafa Hardaga. "Naš dom je vaš dom", kazala je tada Zejneba Hardaga porodici Kavilio. Jedan period Kavilie su bile sa Hardagama. Jednog dana pripadnici Gestapa pojavili su se na vratima kuće porodice Hardaga kako bi provjerili njihove dokumente. Yosef Kavilio, njegova žena i kćerka krili su se u jednom velikom ormaru. Samo ih je čudo spasilo i nisu bili otkriveni. Hardage su nastavile štititi članove porodice Kavilio sve dok nisu otišli za Mostar, dio Bosne i Hercegovine koji je bio italijanskom kontrolom, gdje su Jevreji bili relativno sigurni. Poznata je fotografija nastala 1941. godine u jeku Drugog svjetskog rata, na kojoj Zejneba u Sarajevu, svojom odjećom sakriva žutu Davidovu zvijezdu koja se nalazi na lijevoj ruci Rifke Kavilio.

Međutim, Yosef Kavilio je ostao u Sarajevu i nacisti su ga priveli. Zbog velikog snijega, zatvorenici nisu mogli biti trasportovani iz Sarajeva u logor Jasenovac, te su čistili sarajevske ulice od snijega. Dok je šetala Sarajevo, Zejneba je jednom prilikom vidjela okovanog Yosefa. Donosila mu je hranu, ne samo njemu nego i ostalim zatvorenicima. Yosef je uspio pobjeći iz zatvora i vratio se u Hardagin dom. Obitelj ga je čuvala, njegovala i pomogla mu da ozdravi, jer je bio teško bolestan i promrzao. Vojska Nezavisne Države Hrvatske je često paradirala sarajevskim ulicama tražeći odbjegle zatvorenike, i Yosef je, ne želeći ugroziti Hardage, prebjegao u Mostar.

Nakon rata porodica Kavilio je 1948. godine otišla u Izrael. Tražili su od Yad Vashem muzeja da prepozna porodicu Hardagu u zbirci Pravednici među narodima. Godinu dana kasnije, Zejneba je otišla u Izrael i zasadila prvo drvo u spomen porodičnog imena. Pedesetak godina poslije, 1994. godine Sarajevo je bilo pod opsadom. Život porodice Hardaga bio je ugrožen. Uz pomoć Joint Distribution Committe, a na inicijativu obitelji Kavilio, Yad Vashem je tražio od predsjednika Bosne i Hercegovine Alije Izetbegovića da Hardage dođu Izrael, gdje su ih dočekali najviši zvaničnici te države, zajedno sa članovima porodice Kavilio.

Sarah Pećanac, Zejnebina kćerka, i njena obitelj su kasnije prešli na judaizam zbog svega što se dešavalo. Na taj način željela je iskazati čast Kavilio obitelji na svemu što su učinili jedni za druge.

Spoljašnje veze
---------------

* Zejneba Hardaga
**HK Jedinstvo** je hokejaški klub iz Zagreba.

Klupsko sjedište je na adresi Zagorska 5, Zagreb.

Povijest
--------

Utemeljen je 1948. godine, u zagrebačkom predjelu Trešnjevci. Osnivači su bili: *Abdon Fülepp*, *Franjo Lapaine*, *Ivan Miletić*, *Fedor Radoslav*, *Radoslav Škarica*.

Iste godine klub se pridruživa ŠD Jedinstvo, u kojem je bio sekcija za hokej na travi; 1949. odigrava prvu utakmicu.

Klupske boje
------------

Klupske boje su žuta i crvena. Dresovi su: crvena majica i crne hlačice. Pojavljivali su se u povijesti i prugasti dresovi.

Klupski uspjesi
---------------

Do 2007. godine, klub je osvojio više naslova državnih prvaka:

* na otvorenom (19):

1950. 1951. 1952. 1953. 1954. 1955. 1957. 1959. 1961. 1962. 1963. 1964. 1965. 1969. 1970. 1977. 1980. 1993. 2000. 

* dvoranska (4):

1983. 1986. 1994. 2006/07.)

Osvojeni kupovi:

* na otvorenom (6):

1965. 1968. 1970. 1994. 1997. 2003.

* dvoranski (4):

1993. 2001. 2004. 2006.)

Ostali naslovi:

* 7 puta naslova državnog prvaka za juniore
* 2 puta naslova državnog prvaka u kategoriji "ispod-16".

  

Valja istaknuti da je 1961. godine, pored brojnih inih športskih društava, i to iz "velikih" športova, HK Jedinstvo dobilo Nagradu fizičke kulture grada Zagreba za najbolje športsko društvo u Zagrebu.

Zanimljivosti
-------------

Juniorska momčad „Jedinstva" nastupa u seniorskoj konkurenciji pod imenom hokejski klub „Trnje".

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene klupske stranice
***Kultura cveta*** je srpski dokumentarni film snimljen 2013. u režiji Branka Radakovića, multimedijalnog umetnika koji je takođe potpisao fotografiju i režiju, i kome je ovo drugi dugometražni dokumentarni film u karijeri.

Dokumentarac je premijerno prikazan 28. aprila 2013. u Beogradu na Međunarodnom festivalu dokumentarnog filma Beldocs.

O nastanku filma
----------------

U leto 2011. se sasvim spontano rodila ideja za film i tada je reditelj krenuo sa intervjuisanjem određenih ljudi. Montažu je započeo u oktobru iste te godine, a dok ga je montirao, paralelno je uradio još neke intervjue.

U proleće 2012. snimio je producenta i predsednika Udruženja filmskih i TV radnika Vojvodine Srđana Ilića.

Posotojale su i duže i kraće pauze u montaži, što zbog autorovih privatnih problema, što zbog rada na drugim projektima, a dosta vremena oduzimala su mu i učešća na drugim festivalima.

Kritičari o filmu
-----------------

Nikola Franquelli je u svojoj kritici izneo i sledeće: "Mada, iako je tema ograničena na Srbiju, apsolutno je primjenjiva na cijeli svijet".

Olga Stojanović je u svom osvrtu, između ostalog, navela: "Sam Radakovićev poriv je jedan od onih iluzornih, ali relevantnih poduhvata koji ne pomažu, mada i ne 'odmažu' ucvalom cvetanju kulture. U stvarnosnom trenutku kada je kultura resor za karijerističke podele po redu izlaska na scenu, kada je kultura nagradjivačka bina, kada su urednici arbitralnih kulturnih rubrika majstori sopstvenog sumnjivog ukusa i majstorice umora – ovaj je film melem za oštećeno tkivo kulturnih opekotina trećeg stepena. Ironijsko cvetanje kulture u Radakovićevoj interpretaciji ove fenomenologije sučeljava se sa njenom medijskom i prezentativnom ništavnošću. Iako u autorovom delu nema anarhističkih tonova, ono je, na radost ove potpisnice, kontra-revolucija, osnosno KONTRAREVOLVERACIJA postojećeg stanja duhova i ništavnog etabliranog tela koje bi da nas robotizira u mračne tunele bez kraja i bezdušne auto -rute bez kuća i okućnica. Rečju, kultura nema više poslenike, već samo posrednike. Radaković je to provalio".

Izvori
------

1. ↑  Seecult
2. ↑  Kultura cveta - novi film Branka Radakovića na festivalu BELDOCS Cinema City
3. ↑  „Recenzija Nikole Franquellia MULJ". Arhivirano iz originala na datum 2013-10-10. Pristupljeno 2017-11-09.
4. ↑

Spoljašnje veze
---------------

* Kultura cveta na Internet Movie Database
* Kultura cveta u bazi Filmskog centra Srbije Arhivirano 2014-01-12 na Wayback Machine-u
* Kultura cveta Tačno
* Crnohumorni dokumentarac o srpskoj kulturi Kultura cveta 24 sata Arhivirano 2014-01-12 na Wayback Machine-u
* Kultura cveta SEEcult
* Kultura cveta - novi film Branka Radakovića na festivalu BELDOCS Cinema City
* Recenzija Mladena Milosavljevića Bruskin Arhivirano 2014-01-12 na Wayback Machine-u
* Recenzija Nikole Franquellia MULJ Arhivirano 2013-10-10 na Wayback Machine-u
* Recenzija Olge Stojanović RIZINGERIUM
**Emma Bovary** je glavni lik djela Gospođa Bovary pisca Gustava Flauberta

Emma Bovary umire kao provincijalka i kao preljubnica. Ipak, simbolizira čovjeka koji ne prihvaća svoju sudbinu (za razliku od Charlesa), čovjeka koji se bori za ostvarenje svojih snova i ideala. Ona tvrdoglavo brani svoj san, svoje iluzije, svoju zamisao o sreći i zadovoljstvu u životu. Emma je simbol slomljenog čovjeka pod teretom vlastitih htijenja i ambicija; predstavlja određenu topologiju ljudskog postojanja poput Don Quijotea, Hamleta ili Fausta. Ona je sanjarski dio čovječanstva i reprezentira tragični završetak takvih težnji. Neki će reći da ljudi koji žele ostvariti svoj san i po cijenu vlastitog života zaslužuju poštovanje, a ne osudu i podsmijeh. 

Istovremeno, ona je odraz jednog vremena i jedne društvene pojave koju objedinjuje pojam bovarizam – nemoćna čežnja pojedinca k visinama, neostvarivim ambicijama, bijeg iz svakodnevne dosade; Flaubertova težnja da izliječi sebe i čovječanstvo od snova, naivnosti, vlastitih zakona i iluzija, težnja da razbije ljudsku potrebu za sebičnim (možda!) samoostvarenjem, osobito na štetu drugih. Iz toga proizlazi njegov samootkrivajući usklik: 'Madame Bovary, to sam ja!' 

Dakle, Emma Bovary simbol je i ljudske osrednjosti i ograničenosti, nemogućnosti ostvarenja sebe i svojih vizija o sebi i svijetu u kojem čovjek ostvaruje svoje postojanje.
**Kulturna regija** je termin koji se uglavnom koristi u geografiji. Različite kulture često ne ograničavaju geografsko pokrov unutar granica nacionalne države ili na manje podjedinice države. Kada se 'kartira' kultura često se mora identificirati stvarna 'kulturna regija', te kada se to učini uviđa se da ona nosi malen odnos prema legalnim granicama povučenim običajem, ugovorima, poveljama ili ratovima.

Postoje različite vrste kulturnih regija koje se mogu prikazati. Karta kulture koja prikazuje 'religiju & folklor' može imati neznatno različit oblik od one koja, u istoj regiji, prikazuje 'odjeću i arhitekturu'.

**Formalna kulturna regija** je regija u kojoj jasno postoji homogeni kulturni identitet na širokoj raznolikosti razina. One se često pronalaze na kartama nad specifičnim bioregijama i odražavaju drevne migracije.

**Funkcionalna kulturna regija** je regija koja je uvelike nastala kao funkcija posjedovanja centralne kulturne središnjice (npr. samostan ili TV stanica).

**Vernakularna kulturna regija** je 'mentalna slika' regije koja postoji u mislima ljudi izvana.

**Aspiracijska kulturna regija** je 'mentalna slika' regije koja postoji primarno u mislima onih koji bi radili da je stvore u budućnosti. Na primjer, u nacionalističkim sukobima na Balkanskom polutoku pod vlašću Osmanskog Carstva ili u židovskoj dijaspori prije stvaranja Izraela.

Takve se regije mogu tijekom vremena širiti ili sažimati, a mogu se također promijeniti i kulturne vrijednosti.

Više informacija
----------------

* Regionalizam
* Bioregionalizam
* Duh mjesta
* Kulturni krajolik
* Duboka karta
* Kulturni turizam

***Kulturna regija*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Kulturni blokovi |
| --- |
| 
* Istočni svijet
* Zapadni svijet
* Islamski svijet
* Kršćanski svijet
* Arapski svijet
* Velika Indija
* Veliki Iran
* Sinosfera
* Jugosfera

 |
**Gulam** (arapski:  **غلمان** ‎; *ghilman*) (jedn. **ghulam** (arapski:  **غلام** ‎) je riječ koja doslovno znači "dečko" ili "mladić", a kojom se u kontekstu muslimanske historije označavalo vojnike u službi kalifa, pri čemu su se često pod time podrazumijevali robovi-vojnici pod njegovom neposrednom kontrolom.

Gulame je u svoju službu prvi uzeo abasidski kalif Al-Mutasim (vl. 833 - 842) nastojeći ih koristiti kao svoju ličnu gardu, nezavisnom od arapskih jedinica na koje se zbog plemenskih, političkih i drugih obzira nikada nije mogao u potpunosti osloniti. Većina gulama je bila regrutirana među turskim zarobljenicima iz Centralne Azije ili Kavkaza; među njima su se nalazili i robovi kojima je obećavana sloboda, ali i plaćene sluge. Kalifi i drugi vladari su ponekad inzistirali da gulami prakticiraju celibat, kako bi ih spriječili da zasnuju vlastite dinastije. U svakom slučaju, gulami su 860-ih postali svojevrsna "država u državi" te su uspjeli svrgnuti čak četiri abasidska kalifa.

Njihov model su kasnije koristili drugi muslimanski vladari, odnosno države, pri čemu su najpoznatiji primjer egipatski mameluci i osmanski janjičari.

Izvori
------

Eksterni linkovi
----------------

* Muslim Slave System in Medieval India: Ghilmans and Eunuchs Arhivirano 2012-02-15 na Wayback Machine-u
***La Grande Bouffe*** (sh. *Veliko žderanje*) je francusko-italijanski igrani film snimljen 1973. godine u režiji Marca Ferrerija. Po žanru je mješavina drame i crne komedije. Protagonisti, koje tumače Ugo Tognazzi, Philippe Noiret, Michel Piccoli i Marcello Mastroianni - su četvorica prijatelja koji, usprkos relativne financijske i profesionalne situiranosti, svaki na svoj način frustrirani i nezadovoljni životom te odlučuju zajednički izvršiti samoubistvo tako što će se prežderati na smrt. Radnja prikazuje kako je jedan od njih, kuhar Ugo, za tu svrhu pripremio gozbu u vili u kojoj će im se također pridružiti nekoliko prostitutki, te se cijeli proces pretvara u orgiju ekscesnog ponašanja.

Ferreri je film kasnije objasnio kao alegorijsku kritiku buržoazije, odnosno tadašnjeg konzumerističkog društva. Premijerno je prikazan na Kanskom festivalu čija je uprava te godine, potaknuta uspjehom *Posljednjeg tanga u Parizu*, odlučila u program uvrstiti po sadržaju "smjelije" filmove. *La Grande Bouffe* je tim kriterijima odgovarao prije svega po količini i eksplicitnosti scena seksa, ali i skatološkom humoru. Nakon premijere je izviždan, ali je svjedno dobio kritičarsku nagradu FIPRESCI, i danas se smatra jednim od najuspješnijih Ferrerijevih filmova. Smatra se kako je svojim pristupom imao značajan uticaj na nedugo potom snimljen Pasolinijev film *Salo*, sa kojim dijeli određene elemente radnje.

Uloge
-----

* Marcello Mastroianni : Marcello
* Philippe Noiret : Philippe
* Michel Piccoli : Michel
* Ugo Tognazzi : Ugo
* Andréa Ferréol : Andréa
* Monique Chaumette : Madeleine
* Florence Giorgetti : Anne
* Solange Blondeau : Danielle
* Michèle Alexandre : Nicole
* Cordelia Piccoli : Barbara
* Henri Piccoli : Hector
* Bernard Menez : Pierre
* Louis Navarre : Braguti
* Rita Scherrer : Anulka
* Jean Odoutan : Acteur
* Maurice Dorléac : Acteur
* Jérôme Richard : Acteur
* Eva Simonet : Actrice
* James Campbell : Acteur
* Gérard Boucaron : Acteur
* Simon Tchao : Acteur
* Patricia Milochevitch : Actrice
* Giuseppe Maffioli : Acteur
* Mario Vulpani : Acteur

Vanjske veze
------------

* *La Grande Bouffe* na IMDb-u (`en`)
**Ema Martina Luiđa Morano** (ital. *Emma Martina Luigia Morano*; 29. novembar 1899. − 15. april 2017) bila je italijanska superstogodišnjakinja koja je od smrti Marije Redaeli bila najstarija osoba u Evropi a od smrti Suzane Mušat Džouns, 12. maja 2016 pa sve do svoje smrti bila najstarija živa osoba na svetu. Nakon njene smrti, 15. aprila 2017. godine, titulu je nasledila Vajolet Braun. Ona je najstarija osoba koja je umrla u Italiji ikad i druga najstarija osoba u Evropi ikad. Takođe je bila zadnja živa osoba rođena u 1800-im godinama.

Rani život
----------

Morano 1900. godine
Rođena je 29. novembar 1899. Roditelji su joj bili Đovani Morano i Matilda Breskiani. Bila je najstarija od osmoro dece. Imala je 4 sestre i 3 brata. U njenoj porodici također je bilo dugovečnih članova: njena majka, tetka i nekolicina rođaka živeli su preko 90 godina, i jedna od njenih sestara, Angela Morano (1908−2011), umrla je u 102. godini života.

U oktobru 1926. udala se za Điovanija Martinuzija (1901−1978). Godine 1937. rođeno je njeno prvo i jedino dete, ali je umrlo kada je imalo 6 meseci. Njihov brak nije bio srećan, te se završava 1938. godine kada je Ema izbacila muža iz kuće. Međutim nije bilo razvoda i ostali su venčani sve do suprugove smrti, 1978. godine. aOtišla je u penziju sa 75 godina, a radila je kao radnik u industriji.

Kasni život
-----------

Za svoj 115. rođendan i dalje je živela sama u svojoj kući. Dana 2. aprila 2013. godine, postala je najstarija živa osoba u Italiji nakon smrti Marije Redaeli. Nakon što je premašila dob 114-godišnje Venere Pizinato u avgustu 2014. godine i Dine Manfredini (koja je umrla u SAD-u u avgustu 2015. godine, postala je najstarija osoba iz Italije ikada. Nakon smrti Amerikanke Suzane Mušat Džouns, 12. maja 2016. godine, postala je najstarija živa osoba na svetu i zadnja živa osoba rođena u 1800-im godinama.

Smrt
----

Umrla je 15. aprila 2017. godine u dobi od 117 godina i 137 dana. Njena smrt označila je kraj jedne ere, pošto je bila zadnja osoba rođena u 1800-im godinama.

Spoljašnje veze
---------------

***Emma Morano*** na Wikimedijinoj ostavi

* Najstarija žena na svetu voli meso, jaja, puter, ali ne i povrće (B92, 15. maj 2016)
* Jedina žena na svetu koja je rođena u 19. veku (B92, 8. jun 2016)
* Ema Morano čeka 117. rođendan i jede dva jaja dnevno („Politika", 1. novembar 2016)

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Marija Redaeli** | **Najstarija osoba u Evropi2. april 2013. — 15. april 2017.** | Nasljednik:**Ana Vela-Rubio** |
**Emirat Sicilija** je bila islamska država, formalno podložna Fatimidskom Kalifatu, koja je postojala na Siciliji od 965. do 1072. Nastala je zahvaljujući bizantsko-arapskim ratovima, odnosno osvajačkim pohodima koje je od početka 9. vijeka protiv tadašnjih bizantskih posjeda na Siciliji za račun abasidskih kalifa iz Ifrikije (današnji Tunis) poduzimala dinastija aglabidskih emira. Otok je gotovo u potpunosti prešao pod arapsku kontrolu, prije nego što su Aglabide svrgnuli šijitski Fatimidi koji su se proglasili novim kalifima. Njihova vlast na Siciliji, protiv koje su se često dizale pobune, je konsolidirana tek kada je sredinom 10. vijeka fatimidski kalif Ismail al-Mansur za emira imenovao Hasana al-Kalbija dinastiju Kalbida. Pod njome je sljedećih 100 godina Sicilija značajno prosperirala, postavši jednim od najbogatijih i najprosvjećenijih oblasti Evrope. Međutim, sredinom 11. vijeka je Emirat oslabljen, a što je omogućilo Normanima pod Robertom Guiscardom da zauzmu otok; posljednja muslimanska uporišta su pala 1091. Međutim, muslimansko stanovništvo na Siciliji se zadržalo još 150 godina, a tragovi arapske kulture i civilizacije još i dulje.

Izvori
------

* Previte-Orton, C. W. (1971). *The Shorter Cambridge Medieval History*. Cambridge: Cambridge University Press.

Vanjske veze
------------

***Emirat Sicilija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Sicily(Italy):A Great Centre of the Islamic Civilization Arhivirano 2010-06-16 na Wayback Machine-u