recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Amajlija** (turski *hamaylı* od arapskog *ḥamā’il*, plural od ḥamīla=opasač od sablje) ili **amulet** (od latinskog *amulētum*=privjesak), **talisman** je predmet za koji se vjeruje da svojom trajnom snagom štiti od zlih sila i nevolja koje one mogu izazvati, kao što je bolest, nesreća...

Karakteristike
--------------

To je najčešće privjesak (ukras) često ispisan čarobnom zakletvom ili simbolom koji pomaže nositelju ili ga štiti od zla kao što je bolest ili Crna magija.

Amajlije se uglavnom nose, ali se mogu staviti kao zaštita i na neko mjesto u domu, štali, pa čak i na životinjima.

Prirodne amajlije su mnogobrojne i kojekakve od dragulja, metala, do životinjskih zubi, kandži, kosti sve do biljaka. 
Ručno napravljene amajlije podjednako su raznovrne, od religijskih medaljona do malih figurica.
Vjernici pretpostavljaju da amajlije crpe svoju moć iz povezanosti sa prirodnim silama, vjerskim institucijama ili zato jer su napravljene u pravo vrijeme uz adekvatni ritual.

Historija
---------

Neandertalci i drugi prahistorijski stanovnici koristili su prirodne amajlije, a kod sahrana figurice Paleolitskih Venera od kojih su neke stare 25 000 godina prijenove ere - najstarije amalije koje je čovjek stvorio.

U Antičkom Egiptu jedna od najčešćih amajlija bio je balegar (skarabej), kog su nosili i živi i mrtvi. Balegar je simbolizirao život - možda zato što je gurao kuglu izmeta koja je identificirana sa suncem, za koju se vjerovalo da ima jajašca insekta, ili možda zato što mu je hijeroglif bio isti kao i 
glagol - *postati*. Pa se vjerovalo da može obnoviti srce umrlog u narednom životu.

U srednjem vijeku kršćanske amuleti bili su najčešće relikvije svetaca i pisma za koja se govorilo da su poslana sa neba.

Među Židovima je vladao običaj da amajlije priprema rabin, a kod muslimana nošenje malih torbica sa ajetima iz Kur'an, Allahovim imenenima ili svetim brojevima.

Kršćani kao amajlije nose križeve ili raspela, a figurice Madone katolici često drže po domovima.

Popularni tip amajlije je *Privjesak za sreću* kao što je zečja šapa.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Hamajlija*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMK. Pristupljeno 3.10. 2020.
2. 1 2  „*Amulet*" (engleski). Merriam Webster. Pristupljeno 3.10.2020.
3. 1 2 3 4 5  „*Amulet, talisman*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 3.10. 2020.

Vanjske veze
------------

***Amajlija*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Hamajlija* (`sh`)
* *Amulet, talisman* (`en`)
**Aleksandar II** je bio kralj Epira i sin Pira i Lanase, kćeri sicilijanskog tiranina Agatokla.

Svog oca je naslijedio godine 272. pne. te nastavio njegov rat s makedonskim kraljem Antigonom II Gonatom. U tome je imao uspjeha te protjerao Antigona iz Makedonije, ali ga je potom porazio Demetrije II te svrgnuo ne samo s makedonskog, nego i s epirskog prijestolja. Utočište je našao u Akarnanija|Akarnaniji te tamo kao izgnanik stekao veliku popularnost. Odatle je povratio vlast u Epiru, najvjerojatnije uz pomoć Etolskog saveza. Potom je oženio vlastitu sestru Olimpijadu i s njom imao dva sina - Pira i Ptolemeja - te kći Ftiju. Nakon što je Aleksandar godine 242. pne. umro, Olimpijada je postala regenticom te Ftiju dala udati za Demetrija.

Maurijski car Ašoka spominje Aleksandra kao jednog od vladara kojima je poslao izaslanike s namjerom da ga preobrate na budizam. O ishodu ekspedicije, međutim, nema nikakvih podataka u zapadnim izvorima.

Izvori
------

* Connop Thirlwall, *History of Greece,* vol. viii
* Johann Gustav Droysen, *Hellenismus*
* Benediktus Niese, *Geschichte der griechischen und makedonischen Staaten*
* Karl Julius Beloch, *Griechische Geschichte* vol. iii.
**Pawumwa** (Pawunwa), pleme američkih Indijanaca porodice Chapacuran nastanjeno u ranom 20 stoljeću uz rijeku Guapore na zapadu Brazila, Mato Grosso. U ranom 20 st. Posjetio ih je J. D. Hasemann (1912.) u selima na gornjem toku rijeke São Miguel po kojemu ih ima oko 300; 100 (1986; prema SIL-u). U Boliviji žive na sjeveroistoku departmana Beni. 

Kod Pawumwa je uobičajena perforacija nosnog septuma kroz koji je provučen maleni štapić. Prevencija je protiv bolesti

Hasemannovi Pawumwa Indijanci izgleda da su identični sa plemenom Wanyam, Uanham isl.

Literatura
----------

* Chamberlain, Alexander F. 1912. The linguistic position of the Pawumwa Indians of South America. AA 14: 632-635.
* Hasemann, J.D. 1912. Some notes on the Pawumwa Indians. AA 14: 333-349.

Izvori
------

1. ↑  „A. Fabre, Chapakura". Arhivirano iz originala na datum 2012-11-25. Pristupljeno 2012-11-25.
2. ↑  Hans Kelsen, Society and nature: a sociological inquiry
3. ↑  Handbook of So. Am. Indians

Vanjske poveznice
-----------------

* The Linguistic Position of the Pawumwa Indians of South America
* Some notes on the Pawumwa Indians, (Quelques notes sur les Indiens Pawumwa), J. D. Haseman.
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Cao*.*
**Cao Song** (? - 193) bio je kineski velikodostojnik iz doba kraja dinastije Han, poznat kao otac gospodara rata Cao Caoa. Prvotno mu je prezime bilo "Xiahou", ali ga je promijenio u "Cao" kada ga je usvojio dvorski eunuh Cao Teng.

Godine 193. se Cao Song, u vrijeme kaosa koji je zahvatio Kini za vrijeme kraja dinastije Han, vraćao u rodnu provinciju Yanzhou. S obzirom da je put trebao voditi kod provinciju Xuzhou, njen guverner Tao Qian je Cao Songu ponudio pružiti zaštitu u obliku 500 vojnika pod Zhang Kaijem. Cao Song je prihvatio ponudu, ali je Zhang Kai, bivši komandant Žutih turbana iskoristio priliku da ubije Cao Songa i njegovu pratnju, te ih sve potom opljačka. Cao Cao je Tao Qiana držao odgovornim za smrt svog oca, te je u znak odmazde pokrenuo vojni pohod protiv njega.

V. također
----------

* Popis ličnosti Tri kraljevstva

Izvori
------

1. ↑  de Crespigny, Rafe (2007). *A biographical dictionary of Later Han to the Three Kingdoms (23–220 AD)*. Brill. str. 48. ISBN 978-90-04-15605-0.
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* Cao*.*
**Cao Shuang** (? -249) je bio regent kineske države Cao Wei, jednog od Tri kraljevstva. Bio je sin proslavljenog generala Cao Zhena i bio u dalekom srodstvu sa Cao Caom, osnivačem države i njenog vladajućeg klana. Godine 239. ga je umirući car Cao Rui postavio da zajedno sa proslavljenim vojskovođom Sima Yijem služi kao regent maldobonom caru Cao Fangu. Između dvojice ko-regenata se razvilo žestoko suparništvo, potaknuto dijelom i time što je Sima Yi svojim vojničkim uspjesima stekao popularnost. Nasuprot tome, Cao Shuang je 244. doživio katastrofu u pohodu na državu Shu Han. Usprkos toga, Cao Shuang je, koristeći svoje porijeklo i pomoć braće Cao Xija i Cao Xuna, nastojao ojačati svoj položaj na račun Sima Yija. Činilo se da je u tome uspio kada se Sima Yi 247. povukao sa dvora, navodno zbog bolesti i senilnosti. U stvarnosti je Sima Yi pripremao teren za puč koji je izveden početkom 249. kada je Cao Shuang zajedno sa braćom otišao posjetiti Gaopinške grobnice. Sima Yi je iznenada došao u prijestolnicu Luoyang i izdao ukaz kojim se Cao Shuang optužuje za izdaju i pokušaj svrgavanja cara. Cao Shuang se nekoliko dana nećkao hoće li na Sima Yija krenuti oružjem ili pregovarati; odlučio se za potonje i vratio u Luoyang. Tamo ga je Sima Yi uhapsio i pogubio.

V. također
----------

* Popis ličnosti Tri kraljevstva

Napomene
--------

Izvori
------

* Chen Shou. *Zapisi Tri kraljevstva.*

| * p
* r
* u
Znamenite ličnosti države Cao Wei |
| --- |
| Carevi | 
 Cao Pi **•**  Cao Rui **•**  Cao Fang **•**  Cao Mao **•**  Cao Huan  |
| Carice | 
 *Carica Wuxuan* **•**  Carica Wende  **•**  Carica Mingdao **•**  Carica Mingyuan **•**  Carica Huai **•**  Carica Zhang **•**  Carica Wang **•**  Carica Bian **•**  Carica Bian **•**  *Carica Wenzhao*  |
| Regenti | 
 Cao Shuang **•**  Sima Yi **•**  Sima Shi **•**  Sima Zhao **•**  Sima Yan  |
| Savjetnici | 
 Chen Jiao **•**  Chen Qun **•**  Chen Tai **•**  Dong Zhao **•**  Hua Xin **•**  Jia Chong **•**  Jia Kui **•**  Jia Xu **•**  Ma Jun **•**  Pei Xiu **•**  Wang Bi **•**  Wang Lang **•**  Wei Guan **•**  Xiahou Xuan **•**  Yu Huan **•**  Zhong Yao  |
| Generali | 
 Cao Hong **•**  Cao Ren **•**  Cao Xiu **•**  Cao Zhen **•**  Deng Ai **•**  Gongsun Yuan **•**  Guanqiu Jian **•**  Guo Huai **•**  Hao Zhao **•**  Man Chong **•**  Meng Da **•**  Tian Yu **•**  Wang Ling **•**  Wen Pin **•**  Xiahou Shang **•**  Xu Huang **•**  Zang Ba **•**  Zhang He **•**  Zhang Liao **•**  Zhong Hui **•**  Zhuge Dan  |
| Ostali | 
 Cao Zhi  **•**  Huan Fan **•**  Liu Hui **•**  Sedam mudraca Bambusovog gaja  |
**Tatjana Đorđević - Cica** (Beograd, 3. marta 1985) je srpska pevačica rok muzike. Široj javnosti najbolje poznata kao učesnik emisije *Idol* i kao pevačica beogradskog rok benda Strip.

Počeci
------

Tatjana je počela da se bavi muzikom još kao dete, sa trinaest godina je učestvovala i pobedila na dečijem festivalu „Deca pevaju hitove" 1998. godine. Godine 2000. osvaja drugo mesto na festivalu „Prvi glas Jugoslavije" sa pesmom „Zajdi, zajdi", s kojom 2001. osvaja drugo mesto na takmičenju „Prvi glas Srbije". 

Godine 2002. učestvuje u popularnoj dečjoj muzičkoj emisiji „Bajone Ekspres" gde je sa pesmom „Ti samo budi dovoljno daleko" postaje hit nedelje, a potom i hit meseca oktobra. Na kraju godine Cica je postala hit godine zajedno sa svom decom pobednicima hita meseca. Godinu dana kasnije Tatjana osniva svoj prvi bend „Zabranjena zona" i učestvuje na takmičenju „Rok invazija beogradskih gimnazija". Tatjana osvaja nagradu za najbolji vokal, dok bend osvaja drugo mesto. Tokom 2003. i 2004. Cica učestvuje u emisiji „Idol" gde prolazi u finale. Po završetku serijala odlazi na turneju sa ostalim finalistima.

Posle turneje, usedila je saradnja sa Mirkom i Snežanom Vukomanović koji su autori pesme „Ko je kriv" sa kojom je Tatjana učestvovala na festivalu „Beovizija" i „Europ(j)esma". Od 2006. godine Tatjana je članica beogradske rok grupe „Strip" kada je i snimljen spot za pesmu „Đuka" u kome je prvi put predstavljena javnosti kao pevačica te grupe. Ubrzo zatim Cica počinje snimanje svog prvog studijskog albuma, a drugog grupe „Strip" pod nazivom „Psihomehaničar" sa koga su do sada izdata dva singla, „Psihomehaničar" i „Štiklom u čelo."

Spoljašnje veze
---------------

* Cica u Stilu Arhivirano 2011-07-16 na Wayback Machine-u
**Regia Aeronautica** (prevedeno **Kraljevska ratna avijacija**) bila je ratna avijacija oružanih snaga Kraljevine Italije, od 28. marta 1923. do 17. juna 1946.

Historija
---------

Službeno je osnovana dekretom kralja Vittoria Emanuela III, a prestala je postojati pod tim imenom nakon referenduma kojim je odlučeno da će Kraljevina Italija biti republika. Italija je bila jedna od rijetkih država koja se mogla pohvaliti jednom od najstarijih tradicija u avijaciji. Još 1884. kopnena vojska Armija Kraljevine Italije (Regio Esercito) imala je komponentu *Servizio Aeronautico*, sa sjedištem u Rimu. Tako da je 1911. za Talijansko-turskog rata za Libiju, Italija kao prva u svijetu upotrijebila avione za izviđanje i bombardiranje.

Na razvoj talijanske avijacije utjecala je knjiga generala Giulija Douheta *Il dominio dell'aria; saggio sull'arte della guerra aerea*, objavljena u Rimu 1921. u kojoj se tvrdi da pobjeda u modernom ratu zavisi o ratnoj avijaciji. Benito Mussolini koji je silno želio da Italija postane svjetska sila i od svog dolaska na vlast 1922. silno je ulagao u avijaciju, pa je ona od početnih stotinjak dogurala do 2600 aviona pred Drugi svjetski rat.

Tokom 1930-ih Regia Aeronautica bila je uključena u svoju prvu kampanju u Abesinskom ratu 1935. godine, a nakon tog u Španjolskom građanskom ratu (1936–1939) na strani pučista Francisca Franca.
U tom ratu zajedno sa pilotima Luftwaffe imali su priliku testirati taktiku i avione. U to vrijeme niknulo je puno poduzeća vezanih uz aeronautiku, dok su talijanski piloti postavljali brojne rekorde: Francesco Agello 1933. brzinski, a Mario Pezzi 1938. visinski.

Za Drugog svjetskog rata piloti Regie borili su se od ledenih ravnica Sovjetskog Saveza, Atlantika sve do pustinja Sjeverne Afrike, ali najviše po Mediteranu. Nakon Kapitulacije Italije 8.septemba 1943. Regia se podjelila na dva dijela, većina pilota nastavila se boriti na strani Mussolinijeve Talijanske Socijalne Republike i osovinskih snaga sve do kraja rata 8. maja 1945. godine. Regia Aeronautica i pored relativno velikog broja aviona je patila od brojnih slabosti, jer većina njih nije letjela zbog lošeg održavanja, pored tog ti avioni bili su inferiorni u odnosu na savezničke. Iznimke u floti bili su torpedni bombarder Savoia-Marchetti SM.79 i lovački avion Macchi C.202.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   „*Regia Aeronautica*" (engleski). Global Security. Pristupljeno 10. 12. 2019.
2. 1 2   „*Regia Aeronautica*" (engleski). Comando Supremo. Pristupljeno 10. 12. 2019.

Vanjske veze
------------

***Regia Aeronautica*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Regia Aeronautica* (uniforme) (`en`)
* *Regia Aeronautica* (`it`)
*Za glavni grad Zimbabvea v. Harare*

**Harari narodna nacionalna regionalna država** je jedna od devet etničkih podjela (*kililoch*) u Etiopiji. Nekada poznata pod nazivom **Regija 13**, kao glavni grad ima Harar.

Demografija
-----------

Prema procjenama Centralne statističke agencije Etiopije (CSA) iz 2005. godine, Harari ima ukupno 196.000 stanovnika, od čega 100.000 muškaraca i 96.000 žena. 74.000 ili 37,8% su stanovnici ruralnih, a 122.000 ili 62,2% gradskih područja. S procijenjenom površinom od 311,25 kvadratnih kilometara, ova regija ima procijenjenu gustoću od 629,72 stanovnika po kvadratnom kilometru.1

Ove procjene se temelje na popisu stanovništva iz 1994. godine, u kome je popisao 131.139 stanovnika a omjer muškaraca i žena bio 1:1. U doba popisa 76.378 stanovnika je živjelo u gradskim, a 54.761 u ruralnim područjima; to je jedina regija gdje većina stanovništva živi u gradskim područjima.

Etničke grupe u regiji uključuju pripadnike naroda Oromo (52.3%), Amhara (32.6%), Harari (7,1%) i Gurage (3,2%). Harari jezik je službeni jezik države.

Vjerski sastav stanovništva je ukazao da su 60,3% muslimani, 38,2% pravoslavni kršćani, 0,9% protestanti, 0,55 katolici i 0,1% sljedbenici drugih religija.2

Ekonomija
---------

Etiopska CSA je godine 2005. procijenila da su seljaci Hararija posjedovali ukupno 31.730 goveda (manje od 0,1% ukupnog broja u Etiopiji), 3.440 ovaca (manje od 0,1%), 26.910 koza (0,21%), 6.320 magaraca (0,25%), 31.430 peradi svih vrsta (0,1%) i 670 košnica (manje od 0,1%).3

Predsjednici Izvršnog odbora
----------------------------

* Haji Gotu 1990-e
* Abdulahi Idris Ibrahim 199x - septembar 1999.
* Ghazali Mohammed septembar 1999 - september 2000
* Nuria Abdulahi (predsjednica) September - October 2000
* Fuad Ibrahim October 2000 - 3.10. 2005
* Murad Abdulhadi (HNL) 3.10. 2005 - danas

(Ovaj popis se temelji na informacijama s Worldstatesmen.org.)

V. također
----------

* Hararghe

Bilješke
--------

1. CSA 2005 National Statistics, Table B.3.
2. FDRE States: Basic Information, Harrari Arhivirano 2007-01-19 na Wayback Machine-u (accessed 12 March 2006)
3. CSA 2005 National Statistics, Tables D.3 - D.5.

Vanjski linkovi
---------------

* Harar Network
* Regional maps of Ethiopia at UN-OCHA


|  |  |
| --- | --- |
| Administrativna podjela Etiopije | Flag of Ethiopia |
| **Regije** |
| Afar | Amhara | Benišangul-Gumuz | Gambela | Harari | Oromija | Somali | Regija Južnih naroda, narodnosti i etničkih grupa | Tigraj |
| **Posebni gradovi** |
| Adis Abeba | Dire Dava |
| **Provincije prije 1995** |
| Arsi | Bale | Gamu-Gofa | Godžam | Bedžemder | Hararge | Ilubabor | Kaffa | Šoa | Sidamo | Tigraj | Velega | Volo |
**Studentska mirovna nagrada** dodjeljuje se jednom u dvije godine studentu ili studentskoj organizaciji koja je ostvarila značajan doprinos u stvaranju mira i promociji ljudskih prava. Nagrada se dodjeljuje u ime svih studenata u Norveškoj, a za nju je zadužen Ured studentske mirovne nagrade u Trondheimu, koji imenuje Nacionalno vijeće za nominacije s predstavnicima sveučilišta i fakulteta u Norveškoj, kao i neovisni Odbor za mirovnu nagradu koji istu i dodjeljuje. Svečanost dodjele održava se tijekom Međunarodnog studentskog festivala u Trondheimu (ISFiT).

Vijeće
------

Od 2010. Odbor za mirovnu nagradu ima devet članova, i čine ga četiri predstavnika iz Nacionalne unije studenata u Norveškoj (NSO), jedan predstavnik Međunarodnog fonda za pomoć studentima i akademcima (SAIH), i četiri stručnjaka koji nisu studenti.

Između ostalih, članovi Odbora za 2011 godinu su: Ole Danbolt Mjøs, bivši predsjednik Odbora Nobelove nagrade za mir, Børge Brende, bivši ministar trgovine i industrije i trenutni glavni tajnik norveškog Crvenog križa, urednik vijesti u Norveškoj radiotelevizijskoj korporaciji (NRK) Gro Holm, Vigdis Lian, ravnatelj norveške komisije UNESCO-a, predsjednica Nacionalne unije studenata u Norveškoj (NSO) Anne Karine Nymoen i predsjednik Međunarodnog fonda za pomoć studentima i akademcima (SAIH), Runar Myrnes Balto.

Neki od prijašnjih članova su i: bivši premijer i direktor Centra za mir i ljudska prava Oslo Kjell Magne Bondevik, direktor NUPI-a Jan Egeland, bivši direktor Međunarodnog instituta za istraživanje mira (PRIO) Stein Tønnesson, bivši ministar vanjskih poslova i predsjednik norveškog Crvenog križa, Thorvald Stoltenberg.

Nominacije
----------

Vijeće za nominacije prima nominacije svih zainteresiranih strana. Nominirani trebaju biti studenti ili studentske organizacije. Vijeće za nominacije čine studenti s raznih sveučilišta i fakulteta u Norveškoj.

Nagrada
-------

Od 2010. dobitnik nagrade prima 50 000 NOK (oko 5000 eura) i pozvan je na svečanost dodjele nagrade tijekom Međunarodnog studentskog festivala u Trondheimu (ISFiT). Dobitnik ili odabrani predstavnik nakon toga putuje po norveškim gradovima i dobiva priliku upoznati se s humanitarnim organizacijama i istaknutim političarima. Novac za nagradu dodjeljuje se iz neovisnog fonda koji vodi Studentska dobrotvorna organizacija u Trondheimu.

Dobitnici
---------

* 1999. – ETSSC, studentska organizacija u Istočnom Timoru i Antero Benedito da Silva
* 2001. – ABFSU, studentska organizacija u Burmi i Min Ko Naing
* 2003. – ZINASU, studentska organizacija u Zimbabveu
* 2005. – ACEU, studentska organizacija u Kolumbiji
* 2007. – Charm Tong (25) iz Burme
* 2009. – Elkouria «Rabab» Amidane (23) iz Zapadne Sahare
* 2011. – Duško Kostić iz Hrvatske

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene stranice
* ISFiT-ove stranice
**Amadeo I** (Torino, 30. maj 1845. – Torino, 18. januar 1890.) bio je prvi španjolski kralj iz savojske dinastije, koji je vladao od 16. novembra 1870. do svoje abdikacije 11. februara 1873. nakon koje je proglašena Prva Španska Republika.

Biografija
----------

Amadeo je rođen kao drugi sin budućeg sardinijskog kralja Vittoria Emanuela II (kasnijeg talijanskog kralja), kao Amadeo I, vojvoda od Aoste.

Nakon rušenja kraljice Isabel II u septembru 1868. istaknuo je kandidaturu na upražnjeni španjolski tron. Njegovu kandidaturu podržavali su tadašnji španjolski premijer Juan Prim i regent Francisco Serrano. S druge strane tome su se protivili republikanci i Isabelin sin Alfonso Burbonski (kasniji kralj Alfonso XII).

Nakon što ga je parlament (Cortes) izabrao za kralja, Amadeo je stigao u Španjolsku 30. decembra 1870. na isti dan kad je u atentatu ubijen Prim.

Uskraćen Primove podrške i bez pomoći od niza kratkotrajnih ministara, Amadeo se suočio sa neprestanim nemirima. S druge strane rasla je podrška Alfonsu uz istovremenu agitaciju republikanaca, kulminacija je bila izbijanje Trećeg karlističkog rata (1872–1876).

Zbog svega tog čim su mu to prilike dopustile Amadeo je dobrovoljno abdicirao i vratio se u Italiju.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **Kralj Španjolske (1870. - 1873.)** | Nasljednik: |
| **Isabel II** | **Alfonso XII** |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Amadeus king of Spain*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 14. 1. 2020.

Vanjske veze
------------

***Amadeo I od Španije*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Amadeus, king of Spain* (`en`)

| * p
* r
* u
Monarsi Španije |
| --- |
| Spisak |
| Bandera del Rey de España | 
* Carlos I
* Felipe II
* Felipe III
* Felipe IV
* Carlos II
* *nadvojvoda Carlos (III)* (osporavan)
* Felipe V
* Luis I
* Felipe V
* Fernando VI
* Carlos III
* Carlos IV
* Fernando VII
* José I
* Fernando VII
* Isabel II
* Amadeo I
* Alfonso XII
* Alfonso XIII
* Juan Carlos I
* Felipe VI

 | Escudo de armas del monarca de España |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 15592526
* LCCN: n86094965
* ISNI: 0000 0000 9921 1246
* GND: 120110059
* SUDOC: 103470824
* BNF: cb11992115h (podaci)
* NKC: jx20140407001
* BNE: XX1189767

 |
**Thrasimund I** ili **Transamund I** (? - 703) bio je vojvoda od Spoleta koji je vladao od 663. do 703. Prije dolaska na mjesto vojvode je langobardski velmoža, odnosno grof Kapue. Na tom mjestu se istakao kao vjerni sljedbenik Grimoalda I od Beneventa. 

Thrasimund je pomogao Grimoaldu u preuzimanju langobardskog prijestolja. Grimoald mu je zauzvrat dao ruku svoje kćeri te vojvodstvo Spoleto nakon smrti vojvode Atto. Thrasimund je vladao zajedno sa svojim bratom po imenu **Wachilapus**. Nakon vladavine koja je trajala gotovo četiri decenije naslijedio ga je sin Faroald II.

Izvori
------

1. ↑  „northvegr.org". Arhivirano iz originala na datum 2003-11-04. Pristupljeno 2003-11-04.

Literatura
----------

* Paul the Deacon. *Historia Langobardorum* Arhivirano 2007-02-12 na Wayback Machine-u.
* Hodgkin, Thomas. *Italy and Her Invaders*. Volume VI.

| Kraljevske titule |
| --- |
| **Uspražnjen/na** | **grof Kapue**???-663 | **Uspražnjen/na** |
| Prethodi:**Atto** | **vojvoda Spoleta**663–703*Wachilapus* | Slijedi:**Faroald II** |
TenisTenis
**Takmičenja u tenisu na Olimpijskim igrama 2008.** u Pekingu Kina održana su u Olimpijskom Grin tenis centru u periodu od 10. avgusta do 17. avgusta, u muškoj i ženskoj konkurenciji pojedinačno i u parovima. 

Glavni stadion koji po idejnom rešenju podseća na cvet prima 10.000 gladalaca. Ostala tri stadiona imaju kapacitete od 4.000, 2,000 i 1,400 sedišta. Površina celog teniskog kompleksa, sa još nekoliko teniskih terena obuhvata 26.514  .

U pojedinačnoj konkurenciji učestvovala su 64 tenisera odnosno teniserke, a u igri parova po 32 para.

Za olimpijsku vizu je merodavna bila svetska rang lista koja je objavljena 9. juna 2008. godine, posle odigranog Rolan Garosa. Na osnovu rang liste pravo na učešće su imali po 48 prvoplasiranih odnosno po deset najboljih dubl igrača i igračica. Uslov je bio da svaka zemlja može poslati najviše četiri predstavnika pojedinačno i dva u igri parova. 

Komisija u kojoj je bio po jedan predstavnik MOK, Asocijacije Nacionalnih olimpijskih komiteta i Međunarodne teniske federacije dodelila je po dve takozvane specijalne pozivnice (vajld kard) u obe konkurencije. Dobli su ih Rafael Aravelo (Salvador), Komlava Logli (Togo), Stefani Fogt (Lihtenštajn) i Kara Blek (Zimbabve). Tako je zadovonjeno načelo olimpijskog pokreta da se pruži šansa malim državama, pa su Salvador, Togo i Lihtanštajn prvi put imali predstavike na teniskom turniru. Preostala mesta je dodelio olimpijski deo Međunarodne teniske federacije (ITF) vodeći računa o rang listi i o zastupljenosti kontinenata (geografski princip).

Osvajači medalja
----------------

| Disciplina | Zlato | Srebro | Bronza |
| --- | --- | --- | --- |
| Muškarci pojedinačno | Rafael Nadal  Španija | Fernando Gonzalez  Čile | Novak Đoković  Srbija |
| Muški parovi | Rodžer Federer Stanislas Vavrinka  Švicarska | Simon Aspelin Tomas Johanson  Švedska | Bob Brajan Majk Brajan  Sjedinjene Američke Države |
| Žene pojedinačno | Jelena Dementjeva  Rusija | Dinara Safina  Rusija | Vera Zvonarjova  Rusija |
| Ženski parovi | Serena Vilijams  Venus Vilijams  Sjedinjene Američke Države | Anabel Medina Gariges Virhinija Ruano Paskval  Španija | Ci Jen Đe Dženg  Kina |

Bilans medalja
--------------

|  | Država | Zlato | Srebro | Bronza | Ukupno |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  Rusija | 1 | 1 | 1 | 3 |
| 2 |  Španija | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 3 |  Sjedinjene Američke Države | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 4 |  Švicarska | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 |  Čile | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 6 |  Švedska | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 |  Kina | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 8 |  Srbija | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  | Ukupno (7) | 4 | 4 | 4 | 12 |

Spoljašnje veze
---------------

***Tenis na Olimpijskim igrama 2008.*** na Wikimedijinoj ostavi

* ITF - Tenis na Olimpijskim igrama 2008.

Tenis na Letnjim olimpijskim igrama 2008.

muškarci pojedinačno |
muški parovi |
žene pojedinačno |
ženski parovi

 

| * p
* r
* u
Tenis na Olimpijskim igrama |
| --- |
| 
* 1896
* 1900
* 1904
* 1908
* 1912
* 1920
* 1924
* 1968 d
* 1984 d
* 1988
* 1992
* 1996
* 2000
* 2004
* 2008
* 2012

 |  |
**Studija sifilisa Pelkola** (1932–1972), isto tako poznata kao Javnozdravstvena studija sifilisa ili **Eksperimenti(i) u Tuskegeeju** bila je klinička studija, izvedena u Tuskegeeju u američkoj federalnoj državi Alabami, gdje 399 ispitanika (plus 200 ispitanika kontrolne grupe bez sifilisa), uglavnom siromašnih i nepismenih crnih napoličara, postalo predmetom proučavanja simptoma i terapije sifilisa. 

Studija je došla na zao glas jer je izvedena bez dužne pažnje prema ispitanicima, te je dovela do promjena u odnosu prema pacijentima u kliničkim studijima. Pojedinci koji su sudjelovali u Studiji sifilisa u Tuskegeeju nisu bili pristali uz punu svijest o posljedice te nisu bili obaviješteni o svojoj dijagnozi; umjesto toga im je govoreno da imaju "lošu krv" te da će dobiti besplatno liječenje, besplatni prijevoz do klinike, jedan topli obrok dnevno i, u slučaju smrti, 35 US$ (kasnije 50 US$) za troškove pogreba.

Do godine [[1947]. penicilin je postao standardni lijek za sifilis. Prije ovog otkrića, sifilis se često razvijao u kroničnu, bolnu i ponekad fatalnu bolest različitih organa. Umjesto da sve pacijente zaražene sifilisom liječe penicilinom i prekinu istraživanje, naučnici u Tuskegeeju su odbili dati penicilin i informacije o pencilinu, samo u svrhu da mogu nastaviti proučavati kako se sifilis širi i ubija ljude. Sudionici su također bili spriječeni da uđu u programe liječenja sifilisa koji su bili dostupni drugim ljudima u istoj oblasti. Proučavanje se nastavilo do godine 1972, kada je *curenje* štampi dovelo do njegovog obustavljanja. 

Studija sifilisa u Tuskegeeju se često navodi kako jedan od najvećih etičkih prekršaja, odnosno kršenja povjerenja između pacijenta i liječnika prilikom kliničkih studija u SAD. Studija sifilisa u Tuskegeeju je dovela do Izvještaja Belmont i stvaranja Nacionalnog odbora za humanističke istrage, odnosno stvaranja Odbora za reviziju institucija.

Vanjski linkovi
---------------

* CDC Tuskegee Syphilis Study timeline
* CDC Tuskegee Syphilis Study Page
* University of Virginia: The Troubling Legacy Of The Tuskegee Syphilis Study Arhivirano 2008-05-17 na Wayback Machine-u
* NPR: Remembering Tuskegee: Syphilis Study Still Provokes Disbelief, Sadness
* Internet Resources on the Tuskeegee Study Arhivirano 2007-02-09 na Wayback Machine-u
* IMDB pagefor "Miss Evers' Boys"
* New York Times review[*mrtav link*]of HBO movie "Miss Evers' Boys".
* National Archives and Records Administration Holdings Arhivirano 2007-03-11 na Wayback Machine-ulocated at the Southeast Region (Morrow, Ga).
* Mary Harper; Leader in Minority Health
* Harriet Washington, author of "Medical Apartheid: The Dark History of Medical Experimentation on Black Americans from Colonial Times to the Present" on Democracy Now! (Ogg Vorbis recording, interview transcript Arhivirano 2007-03-14 na Wayback Machine-u)

***Studija sifilisa u Tuskegeeju*** na Wikimedijinoj ostavi
Rimsko Carstvo godine 117.
**Pax Romana** (na latinskom: "Rimski mir) je naziv za period historije rimske države, odnosno Rimskog Carstva od kraja 1. vijeka pne. do kraja 2. vijeka, a koje je karakterizirao dugotrajan izostanak većih oružanih sukoba na njenoj teritoriji, bilo da je riječ o invazijama barbarskih naroda ili ne-rimskih država, bilo o građanskim ratovima. Takve okolnosti su stvorile uvjete za dotada nezabilježen razvoj prometnih veza na Mediteranu i Južnoj Evropi, a zajedno sa njim i procvat ekonomije, te širenje rimske, odnosno antičke kulture koja je upravo u doba Pax Romane doživjela svoj tehnološki vrhunac. 

Izraz, odnosno koncept "Pax Romane" je u 18. vijeku prvi upotrijebio britanski historičar Edward Gibbon u svom kapitalnom djelu *The History of the Decline and Fall of the Roman Empire*. Zahvaljujući njemu se početak tog period tradicionalno smješta u 30. pne. kada je Oktavijan pobijedio Marka Antonija u posljednjem od građanskih ratova koji su označili sumrak Rimske Republike te tokom kasnije dugogodišnje vladavine udario temelje novom političkom sistemu čija je glavna značajka bila inzistiranje na stabilnosti. Kao završetak perioda se, isto tako zahvaljujući Gibbonu, obično uzima godina 180. kada je nakon smrti prosvijećenog cara-filozofa Marka Aurelija na vlast došao njegov tiranski i iracionalni sin Komod. Rim je u tom periodu, doduše, vodio ratove, a u provincijama bi se povremeno pojavili i ustanci; međutim, većih sukoba u unutrašnjosti samog Carstva nije bilo - jedini izuzetak je bio kaotični građanski rat u Godini četiri cara 68/69. zbog koga neki historičari kao početak "prave" Pax Romane navode tek njegov završetak. Po sličnim kriterijima se kao kraj Pax Romane ponekad navodi 193. godina i početak građanskih ratova vezanih uz Godinu pet careva.

Gibbonov koncept Pax Romane je u kasnijim vijekovima ne samo dao historičarima da koriste slične izraze za slične fenomene u drugim prostorima i vremenima, nego i služio za opravdavanje imperijalizma, odnosno argumente prema kojima jedino vlast ili hegemonija svjetske sile, odnosno carstva nad malim i etnokulturno heterogenim entitetima može omogućiti nesmetan razvoj civilizacije. Takve ideje se mogli vidjeti i u neposrednoj prošlosti kada se proces globalizacije pod dominacijom SAD krajem 20. vijeka uspoređivao sa Pax Romanom.

V. također
----------

* Pax Sinica
* Pax Mongolica
* Pax Hispanica
* Pax Britannica
* Pax Americana
* Red i zakon

Eksterni linkovi
----------------

* www.unrv.com/early-empire/pax-romana.php
* Pax Romana Discussion group
Teritorija ilirski plemena u susjedstvu Epira i Makedonije
**Taulanti** (grčki: Ταυλάντιοι) su bili jedno od najvećih ilirskih plemena. Prema grčkoj mitologiji, Ilirijus je bio začetnik ilirskog naroda a Taulas (Tαύλας) je bio jedan od njegovih šest sinova i rodonačelnik budućeg plemena Taulanti. Naseljavali su dio obale Jadranskog mora oko današnje sjeverne Albanije, odnosno grada Epidamnus (Drač). Važniji gradovi su bili Epidamnus, Apolonija, Damastion, Albanopolis, Dimale, Skodra (Skadar), Ulcinium (Ulcinj) i Rizon (Risan).

Kraljevina Taulanata
--------------------

*Glavni članak: Glauk*
Taulanti su značajnu ulogu odigrali u IV i III stoljeću pne. kada su vladali Ilirskim kraljevstvom, prethodno uspostavljenim od strane Dardanaca, također ilirskog plemena.

Njihov vladar Glauk, nazivan u grčkim izvorima kralj Taulanata 335-317. pne, udružio se sa ilirskim (dardanskim) kraljem Klitom u pobuni protiv Aleksandra Makedonskog. Poslije zajedničkog poraza kod Peliuma, njegova država je ostala nezavisna.

Godine 323. godine pne. koristeći slabosti makedonske države poslije Aleksandrove smrti uspijeva vratiti sve zemlje koje su od Dardanaca osvojili Makedonci. Kasnije su Iliri osvojili i Epidamnus i Apoloniju, grčke kolonije osnovane još u VII stoljeću pne.

U izvorima (Plutarh, Justin, Diodor), koji se odnose na period 317. – 302. god. pne Glauk se izričito naziva kao kralj Ilira. Nakon smrti kralja Klita, Glauk je svom kraljevstvu prisajedinio zemlje svog bivšeg saveznika. Prestiž ilirskog imena bio je takav da je ono preovladalo u ujedinjenom kraljevstvu. Od tog vremena ilirska kraljevina se prostirala od Epira i Makedonije do jadranske obale. 

Glauka je na ilirskom prijestolu zamijenio Bardilis II koji udaje kćerku za epirskog kralja Pira i kao miraz daje onaj dio kraljevine koji je nekad pripadao Taulantima, koji nikad kasnije nisu obnovili svoju moć.

Južno ilirsko pleme Ardijejci je imalo svoje kraljevstvo koje je bilo veoma moćno i uticajno u III i II stoljeću p.n.e, naoročito pod kraljem Agronom i nešto manje u vrijeme kraljice Teute i Scerdilaidasa, Agronovog brata. Taulanti su, uz Daorse, tražili savez sa Rimom kako bi se izvukli iz dominacije Ardijejeca. 

Rimski hroničar Livije navodi da je oko 167. godine p.n.e, nakon sukoba protiv Rima, Gencije, posljednji kralj Ilira poražen a Ilirija podijeljena na tri dijela. Kao nagradu za podršku, Rim je Daorse, Piruste i Taulante (uz ova tri plemena i Dalmati su otkazali podršku Genciju) oslobodio plaćanja poreza a njihove su zajednice zadržale nezavisnost.

Literatura
----------

* Cabanes, Pierre (1988). *Les illyriens de Bardylis à Genthios 1 csillagozás IVe-IIe siècles avant J.-C.*. Amazon (French) Paperback.
* Bojanovski, Ivo (1988). *BOSNA I HERCEGOVINA U ANTIČKO DOBA*. ANUBiH, Sarajevo.
* Danijel Dzino, Illyrian policy of Rome in the late Republic and early Principate, 2005
Pogled na 1. paviljon, siječanj 2013.
**Studentsko naselje Stjepan Radić** središnje je studentsko naselje u Zagrebu te ujedno i najveće takvog tipa u Republici Hrvatskoj. Nalazi se na adresi *Jarunska 2* u zagrebačkom gradskom naselju Horvati. Smješteno je nedaleko lijeve obale rijeke Save, pa je stoga i popularno prozvano **Sava**.

Karakteristike
--------------

Naselje se sastoji od 11 paviljona za smještaj studenata, upravne zgrade i pratećih objekata, a ukupno broji 4.031 krevet. Poslijednja dva paviljona otvorena su 2010. godine. Prometno je dobro povezano sa ostatkom grada – ovdje prometuju tramvajske linije 5, 7, 14 i 17 te gradska autobusna linija 109 (ime postaje je *Studentski dom Stjepan Radić*), a u blizini se nalazi i prometno čvorište *Savski most* (tramvaji, prigradski autobusi i taksiji). Popratni sadržaji objekata su: 

* fitness centar
* kino dvorana,
* učionice,
* škola stranih jezika,
* liječnička i stomatološka ordniacija,
* plesna dvorana,
* dva restorana studentske prehrane i pizzeria,
* caffe Slastičarna,
* poštanski ured.

Također, neposredno u blizini naselja nalazi se i Športski park Mladost te Kineziološki fakultet.

Izvori
------

* SN Stjepan Radić na službenim web stranicama SCZG-a
* Vijesti o otvorenju novih paviljona Arhivirano 2010-09-14 na Wayback Machine-u, Jutarnji.hr
**Adalla od Sille** (? - 184, vl. 154–184) bio je osmi po redu vladar Sille, jednog od Tri kraljevstva Koreje. Poznat je pod imenom **Adalla Isageum**, pri čemu *isageum* označava kraljevsku titulu Sille. Bio je potomak osnivača države Hyeokgeosea, i prezime mu je bilo Bak.

Bio je sin kralja Ilseonga, te oženjen za kćer kralja Jime. Bio je posljednji član klana Bak koji će vladati Sillom - sve do stvaranja Ujedinjene Sille.

Prema *Samguk Sagiju* njegova je vladavina obilježena teritorijalnom ekspanzijom. Godine 157. je postavio put preko Haneuljae (u današnjem Mungyeongu), a 159. i na prijevoju Jungnyeong (danapnji Yeongju), čime se Silla proširila sjeverno od planina Sobaek. Godine 167. je ratovao sa korejskom državom Baekje zbog pružanja utočišta izdajniku sa dvora Sille. Također se bilježi da je održavao dobre odnose sa državom Wa u Japanu, koji su 158. poslali izaslanstvo. Godine 173. je još jedno izaslanstvo poslala kraljica Himiko.

Umro je bez muških nasljednika, pa je narod za novog kralja izabrao Beolhyua, pripadnika klana Seok.

Vjeruje se da je sahranjen u kompleksu Samneung kraj Namsana u centralnom Gyeongjuu.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**Ilseong od Sille** | **Kralj države Silla**154 - 184 | Slijedi:**Beolhyu od Sille** |
Lauppertova naslovnica knjige Ignjatija Čivića Rohrskoga: „Basne i kratke pripoviesti od različitih klasičnih spisateljah", Karlovac, 1844.
**Adalbert Lauppert - Peharnik** (Zagreb, 1820. – Graz, 1903.) hrvatski je vojni časnik, slikar, grafičar i ilustrator, o kojem je poznato relativno malo.

Ilustracija Adalberta Laupperta Peharnika za knjigu Ignjatija Čivića Rohrskoga: „Basne i kratke pripoviesti od različitih klasičnih spisateljah", Karlovac, 1844. str. 357 (basna: Lisica i roda)

Životopis
---------

Rodio se u Zagrebu 1820. godine, gdje je završio humaniora na Akademiji. 

Godine 1838. služi kao kadet u Varaždinsko-križevačkoj krajiškoj pukovniji. 

Pohađa i vojničku školu u Bjelovaru.

1843. premješten je u Četvrtu slunjsku krajišku pukovniju. 
U to vrijeme nastaje djelo po kojem je najpoznatiji: litografske ilustracije za knjigu basni Ignjatija Čivića Rohrskog „Basne i kratke pripoviesti od različitih klasičnih spisateljah", tiskane u Karlovcu 1844. 
Radi se o crtežima za naslovnice četiriju knjiga (svazaka) Čivićeve originalne, kapitalne zbirke, te još 16 ilustracija samih basni. 
Lauppertovi prikazi su dani u slobodnom prostoru, u kojem "lebde", što je običaj još od rokokoa. Otisnuti su na posebnim listovima, te su zato često bili vađeni iz knjiga, pa stoga od svega nekoliko sačuvanih primjeraka knjige, niti jedan nema sve ilustracije. 
Same litografije otisnute su u Beču, u tada poznatom "Kamenorezu M. Trentsenskog". 
U osmišljanju svojih ilustracija, Lauppert se izgleda najviše oslanjao na znamenite Grandvilleove ilustracije Jean de La Fontainevoih Basni, izdane 1838. 

Josip Bratulić navodi da je Čivićeva knjiga s Lauppertovim ilustracijama "prva hrvatska sustavno ilustrirana knjiga", misleći tu vjerojatno na one od 19. st. do danas. Stoga ne čudi da su o njoj pisali: Artur Schneider (1929.), Olga Maruševski (1975. i 1988.) i Marija Vrbetić (1988.).

Godine 1848. Lauppert sa Slunjskom pukovnijom sudjeluje u brojnim vojnim pohodima i bitkama u Italiji, a iste godine sudjeluje i u znamenitom proboju hrvatske vojske kod Legrada.

U Zagrebu u vojnom štabu kao major 1865. obnaša čast krilnog banova poručnika.

Umirovljen je 1878. a umro 1903. u Grazu.

Lauppertove ilustracije za naslovnice pojedinih svezaka Čivićeve knjige
-----------------------------------------------------------------------

* 
* 
* 
*

Lauppertove ilustracije basni prvog sveska Čivićeve knjige
----------------------------------------------------------

* 
* 
* 
* 
*

Literatura
----------

* Josip Bratulić: Pogovor, u: Ignjatije Čivić Rohrski: Basne i kratke pripoviesti od različitih klasičnih spisateljah, Karlovac, 1811. pretisak iz 2003. str. VII-VIII
**Rusko-turski rat 1568.-1570.** (ruski: *Русско-турецкая война 1568. -1570.*), je naziv za niz okršaja od 1568. do 1570.g. između Ruskog carstva (Moskovsko Carstvo) i Osmanskog carstva. Uzrok rata bila je aneksija Astrahanskog Kanata i grada Astrahana od strane ruskog cara Ivana Groznog, 1556. godine.

Historija
---------

Sultan Selim II. je bio pokretač neprijateljstava sa svojim budućim sjevernim rivalom, kad je 1568. odlučio umjetnim kanalom spojiti rijeke Volgu i Don, i na taj način zaobići Astrahan i tako učvrstiti svoju vlast nad crnomorskim primorjem. Zbog tog je u ljeto 1569. poslao veliku vojsku pod vodstvom *Kasim Paše* od 15 000 janjičara, 2 000 spahija i nekoliko hiljada asapa i akindžija, da opkoli grad Astrahan. Sigurnost radova na kanalu, trebala je čuvati vojska od 50 000 Tatara, dok je osmanska flota opsjedala utvrdu Azov na ušću Dona u Azovsko more.

Osmanske snage uspjele su djelomično razoriti Astrahan, kog su sa dvije strane štitile vode Volge, ali ga nisu uspjele zauzeti.
Komandant Astrahana knez *Petar Obolenski* - pričekao je rezervne snage poslate u pomoć, nakon tog je sa svojom posadom od 15 000 ljudi, izjurio iz grada i porazio napadače, razjurio radnike i Tatare, pritom mu je pomogla oluja koja je uništila osmansku flotu.

### Kraj rata i mirovni ugovor

Na početku 1570. car Ivan poslao je svog ambasadora u Istanbul i zaključio mir sa sultanom, na osnovu tog mirovnog ugovora Osmansko Carstvo je priznalo Ruskom carstvu pravo na Astrahan. Ipak taj mir nije dugo potrajao, jer je već 1571. otpočeo novi Rusko-krimski rat u kom je tatarska vojska napala i spalila Moskvu.

Izvori
------

1. ↑  „*Astrakhan Khanate*" (engleski). The Free Dictionary. Pristupljeno 29. 05. 2012.
2. 1 2 3 4  „*Ottoman-Russian War over Astrakhan, 1569*" (engleski). World History at KMLA. Pristupljeno 29. 05. 2012.
3. ↑  „*Russo-Crimean Wars*" (engleski). The Free Dictionary. Pristupljeno 29. 05. 2012.

Vanjske veze
------------

* Astrakhan Khanate (`en`)
* World History at KMLA

| * p
* r
* u
Rusko-turski ratovi |
| --- |
| Zastava Ruskog Carstva | 
Rusko-turski rat (1568–1570) • 
Rusko-krimski rat (1571–1572) • 
Rusko-turski rat (1676–1681) • 
Rusko-turski rat (1686–1700) • 
Krimske bitke (1687–1689) • 
Azovske bitke (1695–1696) • 
Rusko-turski rat (1710–1711) • 
Rusko-turski rat (1735–1739) • 
Rusko-turski rat (1768–1774) • 
Rusko-turski rat (1787–1792) • 
Rusko-turski rat (1806–1812) • 
Grčki rat za nezavisnost (1821–1829) • 
Rusko-turski rat (1828–1829) • 
Krimski rat (1853–1856) • 
Rusko-turski rat (1877–1878) • 
Kavkaska kampanja (1914–1917, Prvi svjetski rat) • 
Sovjetsko-turski rat (1917–1918)
 | Zastava Osmanskog Carstva |
**Rusko-turski rat 1710.-1711.** bio je za Rusko Carstvo samo južna epizoda puno većeg ratnog sukoba, tzv. Velikog sjevernog rata sa Švedskom i susjednim baltičkim državama.

Tok rata
--------

Rat između Rusije i Otomanskog carstva izbio je poslije ruske pobjede nad Švedskom u Bitci kod Poltave. Nakon poraza ranjeni švedski kralj Karlo XII. pobjegao je s bojnog polja, uz pomoć Austrije i francuskih diplomata, u grad Bender (Moldavija) pod okrilje turskog sultana Ahmeda III.

On je uspio uvjeriti sultana da objavi rat Rusiji 20. novembra 1710, s druge strane ruski car Petar Veliki, kao odgovor na tursko odbijanje, da im se isporuči Karlo XII. naredio je napad na Moldaviju, nadajući se da će to biti laka ofenziva jer će usput potaknuti lokalno kršćansko stanovništvo na ustanak. Ofenzivu na Moldaviju vodio je Boris Šeremetev, to je bila nabrzinu i loše organizirana kampanja, jer vojska od 38 000 vojnika imala municije za samo tri dana borbe.

Odlučna bitka ovog rata otpočela je kod mjesta Stanilešti, kod rijeke Prut, 18. jula 1711. gdje je rusku vojsku, koju je vodio sam ruski car Petar Veliki, dočekala puno brojnija vojska Velikog vezira paše Baltadži Mehmeta (oko 120.000 turskih vojnika i 70.000 Krimskih Tatara), opkolila je i porazila. Petar I. nije imao izlaza i morao je zatražiti primirje.

Rat je završio 21. jula 1711. potpisivanjem Mira iz Pruta, po kojem je sultan u svojim zahtjevima prema Rusiji bio relativno umjeren i razočarao švedskog kralja Karla XII. koji je u tom vidio priliku za konačnu likvidaciju Rusije. Na osnovu klauzala tog ugovora, Rusija se morala povući iz Azova i Taganroga, porušiti nekoliko graničnih utvrda u tom dijelu. Car Petar Veliki, se također morao obavezati da se neće miješati u unutrašnje poslove Poljsko-litvanske unije (Država dviju naroda).

Izvori
------

1. ↑  „*Russo-Turkish Wars of the 17th-19th Centuries*" (engleski). The Free Dictionary. Pristupljeno 19. 05. 2012.

Vanjske veze
------------

* Russo-Turkish Wars of the 17th-19th Centuries (`en`)

| * p
* r
* u
Rusko-turski ratovi |
| --- |
| Zastava Ruskog Carstva | 
Rusko-turski rat (1568–1570) • 
Rusko-krimski rat (1571–1572) • 
Rusko-turski rat (1676–1681) • 
Rusko-turski rat (1686–1700) • 
Krimske bitke (1687–1689) • 
Azovske bitke (1695–1696) • 
Rusko-turski rat (1710–1711) • 
Rusko-turski rat (1735–1739) • 
Rusko-turski rat (1768–1774) • 
Rusko-turski rat (1787–1792) • 
Rusko-turski rat (1806–1812) • 
Grčki rat za nezavisnost (1821–1829) • 
Rusko-turski rat (1828–1829) • 
Krimski rat (1853–1856) • 
Rusko-turski rat (1877–1878) • 
Kavkaska kampanja (1914–1917, Prvi svjetski rat) • 
Sovjetsko-turski rat (1917–1918)
 | Zastava Osmanskog Carstva |
**Rublja** (ruski: *рубль*; simbol: **₽**) je nacionalna valuta Ruske Federacije a ranije i Ruskog Carstva i Sovjetskog Saveza. Rublja se deli na 100 kopejki. Sadašnji međunarodni kod valute je **RUB** (ranije ***RUR***). Ruska rublja se koristi osim u Rusiji i u separatističkim regionima, Abhaziji i Južnoj Osetiji.

Rublje izdaje Banka Rusije. Inflacija u 2005. je iznosila 12.7%.

Papirne novčanice se izdaju u apoenima od 5, 10, 50, 100, 500, 1000 i 5000 rubalja a kovani novac u apoenima od 1, 5, 10 i 50 kopejki kao i 1, 2 i 5 rubalja.

Etimologija i istorija
----------------------

Po svemu sudeći drevna reč *рубль* znači "zakivak". Prema legendi, veliki knez, je 1071, poslao jednog čoveka pod imenom Jan Višatić, u grad Beloozero kako bi istrebio magove. Jednog od njih ubio je zakivkom. Rublja kao reč za novčanu jedinicu potiče od glagola *rubiti* tj. *seći*. U 13. veku u Novgorodu reč *rubalj* označava jedan od delova napola isečene grivne (komad srebra od 200 grama). Rublja se od 1897. vrednosno vezuje za zlato. U Sovjetskom Savezu valuta se takođe zvala *rublja* i bila je vezana za zlato ali je promena rublji u zlato bila nemoguća. Danas rublja nema definisanu vrednost u zlatu. Rublja je devalvirana 1998. i od tada je relativno stabilna.

Povezano
--------

* Spisak valuta

Vanjske veze
------------

***Ruska rublja*** na Wikimedijinoj ostavi

* Banka Rusije

| * p
* r
* u
Valute Evrope |
| --- |
| Afrika • Azija • Južna i Sjeverna Amerika • Oceanija |
| Evropska unija | 
* bugarski lev
* češka kruna
* danska kruna
* euro
* mađarska forinta
* poljski zlot
* rumunski lej
* švedska kruna

 |
| Istočna Evropa | 
* armenski dram
* azerbejdžanski manat
* bjeloruska rublja
* gruzijski lari
* moldavski lej
* kazaški tenge
* ruska rublja
* *pridnjestarska rublja*
* ukrajinska grivnja

 |
| Južna Evropa | 
* albanski lek
* bosanskohercegovačka konvertibilna marka
* makedonski denar
* *malteški scudo*
* srpski dinar
* turska lira

 |
| Sjeverozapadna Evropa | 
* britanska funta
* farska kruna
* gibraltarska funta
* gernzijska funta
* islandska kruna
* džerzijska funta
* manska funta
* norveška kruna
* švicarski franak

 |
**Car Wen od Liu Songa** ((劉)宋文帝, **(Liu) Song Wen-di**) (407–453), osobno ime **Liu Yilong** (劉義隆), nadimak **Che'er** (車兒), bio je kineski car iz dinastije Liu Song. Bio je treći sin osnivača dinastije cara Wua (Liu Yu). Nakon očeve smrti 422. je prijestolje preuzeo njegov stariji brat Liu Yifu pod imenom car Shao. Godine 424. su dvorski službenici, uvjereni kako Shao nije dostojan carske titule, izvršili puč, svrgnuli i nešto kasnije ubili cara Shaoa, a na prijestolje doveli Liu Yilonga koji je uzeo ime car Wen. Nedugo potom je, iako zahvalan zbog dolaska na prijestolje, Wen dao pogubiti zavjerenike, smatrajući svojom dužnošću da osveti brata.

Wen je vladao 29 godina, a taj je period kasnije postao poznat "administracija Yuanjia" (元嘉之治), te se smatra dobom kada je južna Kina uživala mir i prosperitet. Wen se istakao kao izuzetno sposoban vladar, koji je inzistirao na moralnim kvalitetama i efikasnosti svojih potčinjenih, a sam pokazao veliku štedljivost, ali i spremnost da brine o dobrobiti svojih podanika. Sa druge strane, Wen se pokazao daleko manje sposobnim u vojnim pitanjima, a njegova sklonost da se iz daleke prijestolnice petlja o detalje vođenja ratnih operacija je dovela do niza neuspjeha u sukobima sa suparničkom državom Sjeverni Wei. Oni su pred kraj Wenove vladavine izazvali velika razaranja. U međuvremenu se protiv Wena okrenula i vlastita porodica, odnosno njegov sin krunski princ Liu Shao, koji je 453. pokušao čaranjem izazvati očevu smrt. Wen mu je pokušao oduzeti titulu, na što je Liu Shao reagirao dvorskim pučem u kome je Wen ubijen. Međutim, manje od godinu dana kasnije je Liu Shao svrgnut od mlađeg brata Liu Juna koji je preuzeo prijestolje kao car Xiaowu.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Car Shao od Liu Songa**  |  **car Liu Songa** 424–453 | Slijedi: **Liu Shao**  |

Izvori
------

* *Knjiga Songa*, vol. 5.
* *Historija Južnih dinastija*, vol. 2 Arhivirano 2008-04-19 na Wayback Machine-u.
* *Zizhi Tongjian*, vols. 118, 119, 120, 121, 122, 123, 124, 125, 126, 127.