recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Pangu** (P'an-ku, Pan Gu) je mitsko stvorenje, prvobitni kosmički div iz kineske mitologije.

Karakteristike
--------------

U istoriografskoj tradiciji i brojnim kineskim legendama mogu se prepoznati mnogi euhemerizovani bogovi stvoritelji. Kao primer može poslužiti mit o P’an-kuu. Ovaj mit poseduje sve odlike kosmogonijskog mita. Na početku je postojalo samo jedno veliko crno jaje. U tom jajetu je bio haos, pomešani jin i jang, nebo i zemlja. Unutar tog jajeta nalazilo se i prvo živo biće – Pangu. Pangu se obično predstavlja kao patuljak odeven u medveđu kožu ili pregaču od lišća, često je predstavljen sa dva roga, a u rukama je držao čekić i dleto. 

Ilustracija Pangua.

Mit o Panguu
------------

Kako se bojao da će se nebo i zemlja opet sjediniti, rukama je držao nebo a nogama podupirao zemlju. On je svakog dana rastao baš onoliko koliko bi se zemlja odvojila od neba. Kaže se da je kada se to jaje u kom je bio raspuklo, iz haosa isklesao svet, a za taj posao mu je trebalo osamnaest hiljada godina. Na kraju je umro da bi udahnuo život tom svom delu. Iz njegove glave nastale su planine, iz njegovog daha nastali su vetar i oblaci, iz njegovog glasa - grom, iz njegovih udova - četiri strane sveta, iz njegove krvi nastale su reke, iz njegovog mesa nastalo je tlo, iz njegove brade - sazvežđa, iz kože i kose biljke i drveće, iz zuba, kostiju i srži – metali i drago kamenje, iz njegovog znoja kiša, a od njegovih buva i vašiju - nastali su ljudi. Suština ovog mita objašnjava Stvaranje kao žrtvovanje jednog praiskonskog bića. Međutim, može se dokazati da je ovo kasni mit, da nije kineskog porekla i što je najvažnije, da je on odigrao malu ulogu u kineskom intelektualnom životu. Pričao se kao bajka, a ne kao sveti događaj, i za razliku od drugih mitova nije delovao formativno na duh vremena. Bio je to mit koji se nije obnjavljao.
Druge informacije govore, da je Pangu za stvorio ljude puno pre svoje smrti, a odlučio je da umre tek onda kada ih je naučio svemu što zna. A zapravo, da li je umro ili se izgubio, to nikada nije otkriveno.

Treba i spomenuti da je Pangu za sobom uvek vodio svoja četiri pomagača: feniksa, jednoroga, kornjaču i zmaja. Oni danas predstavljaju svete životinje Kine, koje su prema kineskom verovanju nastavile sa delovanjem uprkos smrti ili nestanku P’an-kua.

***Pangu*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kristofor** je bio katolički (protu)-papa, čiji je sporni pontifikat trajao od listopada 903. do siječnja 904. godine. Taj se pontifikat često smješta u tzv. *saeculum obscurum*, period historije papinstva u kojoj su pape bile tek marionete zakrvljenih klanova rimske aristokracije, a pape imali kratke pontifikate, prekinute nasilnim svrgavanjem ili ubistvima. O Kristoforovom životu ima malo podataka; zna se da je bio rodom iz Rima, da mu se otac zvao Leo, te da je prije pontifikata služio kao kardinal u jednoj rimskoj crkvi.

Njegov prethodnik Lav V je nakon samo 30 dana pontifikata ubijen; kontradiktorni podaci navode da ga je sam Kristofor dao ubiti kako bi postao papa. U svakom slučaju, i Kristofor je nakon nekoliko mjeseci skončao nasilnom smrću, iza koje je stajao novi papa Sergije III.

Kasnije historije su, usprkos nasilnog dolaska na vlast, Kristofora smatrale legitimnim papom. Službeni vatikanski popis *Annuario Pontificio* ga je izbacio tek početkom 20. vijeka, nakon čega se Kristofor smatra antipapom umjesto pape.

| * p
* r
* u
Antipape u Katoličkoj Crkvi |
| --- |
| 
sv. Hipolit •
Novacijan •
Feliks II. •
Ursin •
Elulalije •
Laurencije •
Dioskur •
Teodor II. •
Paskal I. •
Konstantin II. •
Filip •
Ivan VIII. •
Anastazije III. •
Kristofor •
Bonifacije VII. •
Ivan XVI. •
Grgur VI. •
Benedikt X. •
Honorije II. •
Klement III. •
Teodorik •
Albert •
Silvestar IV. •
Grgur VIII. •
Celestin II. •
Anaklet II. •
Viktor IV. •
Viktor IV. •
Paskal III. •
Kalist III. •
Inocent III. •
Nikola V. •
Klement VII. •
Benedikt XIII. •
Aleksandar V. •
Ivan XXIII. •
Klement VIII. •
Benedikt XIV. •
Feliks V.
 | Vatikanski grb |
**Most kralja Fahda** (arap. جسر الملك فهد‎; *Džisr al-Malik Fahd*) je autocestovni most nad Perzijskim zaljevom koji povezuje saudijski grad Khobar i otočnu državu Bahrein.

Planovi za gradnju potpisani su 8. srpnja 1981. godine, a sama izgradnja počela je godinu dana kasnije. Kamen temeljac je postavljen je 11. studenog 1982. godine prilikom ceremonije u kojoj su zajedno sudjelovali saudijski kralj Fahd bin Abdul Aziz i bahreinski šeik Isa bin Salman al-Kalifa. Gradnja je trajala sve do sredine 1986. godine, a autocesta je službeno puštena u promet 25. studenog 1986. godine.

Cijeli projekt u iznosu od 1,2 milijarde USD financirala je Saudijska Arabija, a građevinski izvođač bila je tvrtka *Ballast Nedam* iz Nizozemske. Autocesta ima četiri trake ukupne širine od 23 m i dug je 25 km. Most kralja Fahda sastoji se od pet konstruktivnih mostova koji se oslanjaju na male otoke. U cjelokupnu strukturu ugrađeno je 350.000 m³ betona i 147.000 tona čelika.

Vanjske veze
------------

* (`ar`)(`en`) Službene stranice Mosta kralja Fahda

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Most kralja Fahda** |
**Panhelenion** ili **Panhelenijum** (latinski:  je naziv za savez grčkih polisa osnovan godine 131/32. na poticaj rimskog cara Hadrijana prilikom njegovog posjeta Grčkoj. Hadrijan, poznat kao iskreni poklonik grčke kulture i jedan od najvećih filhelena među rimskim carevima, tu je instituciju zamislio kao svojevrsno oživljavanje političkih institucija iz klasičnog perioda, odnosno velikog panhelenskog saveza koji je prema Hadrijanovoj idealističkoj predodžbi u 5. vijeku pne. porazio Perzijsko Carstvo i tako spasio zapadni svijet. Savez je formalno sjedište imao u Ateni, a članovi su mu bili mnogi znameniti i nekoć moćni gradovi iz klasičnog perioda kao što su Sparta, Korint, Argos, Megara, Halkida, ali i kasnije osnovani gradovi kao Solun te pojedina naselja na Kreti. S obzirom da je Grčka već vijekovima bila pod rimskom vlašću, savez je imao više religijski nego politički karakter; godine 137. su u njegovoj organizaciji održane u Ateni održane Panhelenske igre po uzoru na drevne atenske Panateneje. Međutim, vrlo brzo su na vidjelo izašla tradicionalna suparništva i razmirice, tako da je ubrzo nakon smrti Hadrijana kao njegovog glavnog podupiratelja Panhelenion prestao postojati.

Literatura
----------

* Boardman, John; N.G.L. Hammond, D.M. Lewis, F. W. Walbank, A.E. Astin, J.A. Crook, Andrew Lintott, Elizabeth Rawson, Alan K. Bowman, Edward Champlin, Averil Cameron, Peter Garnsey (2005). *The Cambridge Ancient History*. Cambridge University Press. ISBN 0-521-26335-2.
**Kleonim** (kraj 4. i prva polovica 3. vijeka pne.) je bio spartanski princ, član dinastije Agijada. Bio je sin kralja Kleomena II, ali nakon očeve smrti 309/308. pne. nije naslijedio prijestolje, što se pripisivalo njegovoj okrutnosti i teškoj naravi. Ono je pripalo nećaku Areju I,

Godine 303. pne. je na čelu vojske najamnike u Italiji natjerao Lukance na predaju, a potom osvojio Korkiru. Međutim, nakon što se Korkira pobunila, godine 302. pne. je Kleonim pokrenuo novi pohod na Italiju. Iskrcao se u gradu Turije (čija lokacija nije utvrđena), ali se odatle povukao pod pritiskom nadmoćne rimske vojske. Kleonim je potom otplovio na sjever, gdje se iskrcao u zemlji Veneti|Veneti, a potom napredovao na jug, osvojivši Patavium (današnju Padovu). Međutim, odatle se morao povući kada mu je oluja uništila četiri petine flote.

Godine 293. pne. je Kleonim bio na čelu pohoda s ciljem da se osvoji Beotija, ali ga je morao prekinuti zbog intervencije dijadosi|dijadoha Demetrija Poliorketa.

Kleonim je nešto kasnije, sada već kao starac, oženio Hilonidu, lijepu kći Leotihide, člana kraljevske dinastije Eupatrida. Međutim, ona ga je prevarila s njegovim pranećakom i kraljem Akrotatom. Poniženi Kleonim se nastojao osvetiti tako što je otišao na dvor epirskog kralja Pira i nagovoriti ga da napadne Spartu. Pir je to godine 272. pne. učinio, ali su Spartanci pružili neočekivano žestok otpor te je Pir odustao od pohoda. Nakon toga Kleonimovo ime nestaje iz historijskih izvora.

Eksterni linkovi
----------------

* Cleonymus Arhivirano 2011-10-13 na Wayback Machine-u
Ilustracija Orsinijeve bombe iz 1858. godineDemon predaje Orsinijevu mobu radniku - reljef na Gaudíjevoj crkvi *Sagrada Familia*
**Orsinijeva bomba** je sferična bomba koja je umjesto fitilja ili vremenskog uređaja okružena malenim "rogovima" napunjenim živinim fulminatom. U slučaju udara pod bilo kojim kutem, oni bi se zapalili ili aktivirali glavni naboj.

Bomba je izumljena ili konstruirana za talijanskog atentatora Felicea Orsinija, koji je, zajedno sa pomoćnicima, bacio tri ovakve bombe na Napoleona III 1858. godine. Napad nije ubio ni cara ni caricu, ali je ubijeno osam, a ozlijeđeno čak 148 osoba, među kojima i sam Orsini. Prije samoga atentata, Orsini je bombu testirao u Putneyju, Sheffieldu i Devonu.

Godine 1893. španjolski anarhist Santiago Salvador bacio je dvije Orsinijeve bombe na ljude u kazalištu Liceu u Barceloni. Radilo se o osveti za pogubljenje anarhista Paulina Pallása, koji je ranije bacio bombu na generala Arsenija Camposa. Samo jedna bomba se aktivirala, ali je ubila 22, a ranila 35 osoba. Druga bomba je sačuvana te se danas smatra kako je upravo to bomba koja se nalazi u Muzeju gradske povijesti Barcelone. Bomba je korištena još jednom, 31. ožujka 1906. godine, kada je anarhist Mateo Morral bacio jednu Orsinijevu bombu na kraljevsku kočiju Alfonsa XIII i kraljice Victorije Eugenije na dan njihova vjenčanja u Madridu. Ubijeno je 28, a ranjeno preko 100 ljudi.

Antoni Gaudí je na fasadi svoje *Sagrade Familie* stavio reljef koji prikazuje demona koji radniku predaje Orsinijevu bombu.

Izvori
------

* Anderson, Benedict Richard O'Gorman (2005). *Under Three Flags: Anarchism And the Anti-colonial Imagination*, Verso Books, ISBN 1-84467-037-6.
* Larson, Susan; Woods, Eva (2005). *Visualizing Spanish Modernity*, Berg Publishers, ISBN 1-85973-806-0.

Vanjske poveznice
-----------------

*
Bejzbolska karta King Kellyja (N162) iz 1888. godine
**Michael Joseph "King" Kelly** (31. 12. 1857 - 8. 11. 1894.) bio je američki vrhunski bejzbol igrač s kraja 19. vijeka i jedna od najvećih sportskih zvijezda svog vremena. Često mu pripisuju populariziranje hit and run stil igre, a bio je poznat i po čestim uklizavanjima. Godine 1893. mu je posvećena popularna pjesma "Slide Kelly, Slide", a godine 1927. i igrani film s istim naslovom.

Kelly je rođen u gradu Troy u državi New York. Kelly je godine 1878. za *Cincinnati Reds*, ali je zbijzeda postao igrajući za *Chicago White Stockings* od 1880. do 1886. S Kellyjem u svom timu White Stockingsi osvojili pet prvenstava.

Kellyjevi izvrsni rezultati su se nakon sezone 1886. pretočili u jedan od najlegendarnijih transfera u historiji profesionalnog bejzbola, kada je Kelly prodan *Boston Beaneatersima* za tada basnoslovnu svotu od 10,000 $. Kelly je nastavio s izvrsnim igrama i za Beaneaterse, kod kojih je ostao sve do 1890. kada se priključio *Boston Redsima*, klubu u novoformirannoj i kratkotrajnoj Players League 1890. godine. Tamo je kao igrač i menadžer Redsima pomogao da osvoje prvenstvo.

Godine 1891. Kelly je bio menadžer tima *Cincinnati Porkers*.

Kelly se iz sporta povukao 1893. ukupno napravivši 1357 runova, 69 home runova, 950 RBI, i prosjek .308 u karijeri.

Iste je godine snimljena gramofonska ploča s pjesmom kojoj je naslov dao poklič navijača "Slide Kelly Slide!". Mnogi je historičari smatraju prvom pločom u historiji pop muzike.

Već prije toga je Kelly pokazao sklonost ka maksimalnoj eksploataciji svoje slave, pa se smatra jednim od prvih igrača koji je popularizirao davanje autograma. Također je napisao i knjigu *Play Ball*, koja se smatra prvom autobiografijom jednog igrača bejzbola.

Kao i mnoge sportske megazvijezde u godinama koje će doći, Kelly je bio sklon ekscesima i ekscentričnom ponašanju. U javnost je često odlazio praćen majmunom i japanskim sobarom, a bila je legendarna njegova sklonost piću, zbog koje su često morali odgađati utakmice.

Nakon završetka sportske karijere, namjeravao je započeti karijeru u vodviljima. U jesen 1894. se tako na putu u Bostonu prehladio, a poslije se ta prehlada razvila u upalu pluća. Dok su vozili u bolnicu, pao je s nosila i to prokomentirao s riječima: Ovo mi je posljednje uklizavanje." Umro je tri dana kasnije.

Godine 1945. je ušao u bejzbolsku Halu slavnih.

Vanjske veze
------------

* Baseball Hall of Fame Arhivirano 2007-04-27 na Wayback Machine-u
* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere
**Legio I Minervia** ("I minervinska legija", što je referenca na posvećenost rimskoj boginji Minervi) je bila rimska legija, osnovana od strane cara Domicijana godine 82. Bila je smještena u Donjoj Germaniji, a sjedište imala u gradu Bonna (današnji Bonn u Njemačkoj). Vodila je borbe sa Hati (narod)|Hatima, a 89. je ugušila ustanak rimskog guvernera Donje Germanije, zbog čega joj je Domicijan dao naslov *Pia fidelis Domitiana* (odana i vjerna Domicijanu). Od 101. do 106. se borila u dačkim ratovima pod komandom budućeg cara Hadrijana. Nakon toga je bila uglavnom smještena u Germaniji, iako su njeni odredi (vexillationes) tokom 2. i 3. vijeka sudjelovali u borbama na nekoliko ratište. U 2. i 3. vijeku je podržavala careve Septimija Severa, Elagabala, Aleksandra Severa i odmetnuto Galsko Carstvo. Godine 353. su Franci uništili Bonnu, te se pretpostavlja da je tada uništena i legija.

Eksterni linkovi
----------------

***Legio I Minervia*** na Wikimedijinoj ostavi

* livius.org account for Legio I *Minervia* Arhivirano 2014-06-17 na Wayback Machine-u
* (`de`) Legio I Minervia Pia Fidelis Arhivirano 2014-01-07 na Wayback Machine-u, German re-enactment group
* , German re-enactment group, reenacting not only the Legio I Minervia.
*Za ostala značenja, v. Legionar (razvrstavanje).*
Rimski vojnici s uniformama koje sadrže loricu segmentatu iz 1-3. vijeka, suvremena rekonstrukcija.
**Legionar** u najširem smislu označava pripadnika vojne ili paravojne formacije koja u svom nazivu sadrži naziv *Legija*.

U užem smislu se pod time prvenstveno podrazumijeva profesionalni pripadnik rimske vojske, odnosno rimskih legija od uvođenja marijevskih reformi 107. pne. Legionarom je mogao postati svaki punoljetni rimski građanin ispod 45 godina starosti, te je bio dužan služiti sljedećih dvadesetpet godina.

Rimski legionari su bili poznati po izuzetno strogoj disciplini, koju su njihovi pretpostavljeni - centurioni - održavali surovim kaznama. Isto tako su podvrgavani svakodnevnim vojnim vježbama, odnosno egzerciru, koji im je omogućavao ne da budu fizički i borbenim vještinama superiorni većini potencijalnih neprijatelja nego da izvode i najkompliciranije manevre na bojištu.

Legionari su se dijelili na dva tipa - *milites* - zaduženi za redovne vojničke zadatke, te *immunes*, vojnike posebno izvježbane i zadužene za inžinjerske, sanitetske zadatke ili poslugu opsadnih sprava. Potonji su ponekad bili pošteđeni redovnih vojničkih vježbi, ali se i od njih očekivalo da se po potrebi bore kao obični vojnici.
**Ida Kamińska** (18. septembar 1899 - 21. maj 1980) bila je poljska glumica jevrejskog porijekla, poznata kao jedna od najuglednijih ličnosti teatra na jidišu. 

Rođena je u Odesi u uglednoj glumačkoj porodici, te se glumi posvetila od najranijeg djetinjstva. U Poljsku se doselila zajedno sa svojim prvim mužem, glumcem Zygmuntom Turkowom sa kojim će imati kćer Ruth, ali i osnovati Jevrejski teatar u Varšavi. Za vrijeme njemačke invazije u jesen 1939. godine, bojeći se antisemitskih progona, Kaminska je sa porodicom prebjegla u Lavov koji je završio pod sovjetskom vlašću. To joj je omogućilo da preživi Holokaust koji će odnijeti živote njene rodbine. Nakon rata je uložila izuzetan trud da obnovi Jevrejski teatar. Godine 1966. je stekla svjetsku slavu nastupom u hvaljenom čehoslovačkom filmu *Obchod na korze* gdje je tumačila lik Jevrejke koja postaje žrtvom Holokausta. Dvije godine kasnije je, iz protesta zbog "anticionističke" kampanje tadašnjih komunističkih vlasti, emigrirala je u Izrael, a potom ostatak života provela u New Yorku.

Vanjske veze
------------

* Ida Kamińska na IMDb-u (`en`)
* Ida Kamińska na Internet Broadway Database (`en`)
* Ida Kamińska na Find a Grave
* Ida Kaminska and Meir Melman papers at the YIVO Archives
* Friends of Ida Kaminska Theatre Foundation archives at the American Jewish Historical Society

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 97943468
* LCCN: no93031688
* ISNI: 0000 0001 0928 0131
* GND: 118973800
* SUDOC: 029208688
* BNF: cb12088315w (podaci)
* NKC: pna2007389148

 |
Ovo je članak o seleukidskoj kraljici.  Za egipatsku kraljicu, v. Kleopatra VII.  
Kovanica *Kleopatre Tee*. Glava prikazuje rog izobilja. Grčki tekst *ΒΑΣΙΛΙΣΣΗΣ ΚΛΕΟΠΑΤΡΑΣ ΘΕΑΣ ΕΥΕΤΗΡΙΑΣ*. Datum ΖΠΡ je godina 187. seleukidske ere, što odgovara godini 126–125. pne.
Aleksandar Balas i Kleopatra Tea.
**Kleopatra Tea** (grčkiu : Κλεοπάτρα Θεά, što znači "Kleopatra Boginja") (cca. 164–121. pne.) također poznata po nadimku **Euergetis** ("Dobrotvorka") bila je seleukidska kraljica, koja je samostalno vladala od 125. pne. do 121. pne. Bila je kći egipatskog kralja Ptolemeja VI Filometora i njegove sestre Kleopatre II. Kraljicom je postala godine 150. pne. i nakon toga bila svjedok, odnosno sudionik brojnih previranja, dinastijskih sukoba, građanskih ratova i jačanja susjednog Partskog Carstva zbog koga se nekoć moćno Seleukidsko Carstvo svelo na područje današnje Sirije.

U popularnoj kulturi
--------------------

U BBC-jevoj TV-seriji *The Cleopatras* njen lik je tumačila Caroline Mortimer.

|  |
| --- |
| Kleopatra Tea **Seleukidska dinastija****Rođen/a:** 164. pne.  **Umro/la:** 121. pne. |
| Prethodi:**Demetrije II Nikator** | **Seleukidska kraljica**125–121. pne.*Antioh VIII Grip* | Slijedi:**Antioh VIII Grip** |
Antička Makedonija iz 336. god. pne.
**Klit** (stari grčki: Κλεῖτος),  bio je ilirski kralj iz plemena Dardanaca od 356-335. god. pne.

Prvi put pominje se zajedno sa Pleuratom I u vezi sukoba Aleksandra i njegovog oca Filipa II tokom 337. god. pne, kada se Aleksandar sklonio kod ilirskih kraljeva (*ad reges Illyriorum se contulerat – Justin*).

Borba sa Aleksandrom Makedonskim
--------------------------------

*Glavni članak: Bitka kod Peliona*
U vrijeme Aleksandrovog pohada po Balkanu, Klit je u savezu sa Taulantskim kraljem Glaukom, pokušao da se oslobodi makedonske vrhovne vlasti. Dok je Aleksandar bio na sjeveru u ratu sa |Tribalima Klit je preoteo makedonsko utvrđenje Pelion, negdje oko Ohridskog jezera. Kad je Aleksandar stigao na bojište iskopao je opkop u namjeri da spriječi sastavljanje dvije ilirske vojske, pošto Glauk nije još bio stigao sa svojim Taulantima. Taj dio plana nije uspio. Tada je Aleksandar izveo noćni napad na utvrđenje, što je za ono vrijeme bilo nezamislivo. Iliri su doživjeli poraz, a Klit se morao skloniti kod Taulanata (Arijan), čija država je bila na zapadu. Klitova ilirska kraljevina ili bar njen najveći dio bio je priključen Makedoniji, a najveći dio zarobljenih vojnika uključen je u makedonsku vojsku koja se spremala za rat sa Perzijom.

Nakon njegove smrti, Glauk je smatrao za prirodno da svojoj kraljevini pripoji i zemlju svog saveznika, pa se Glauk u izvorima naziva Ilirski kralj. Oko 300. god. pne na ilirskom tronu pojavio se Klitov sin Bardilis II.

Literatura
----------

* Greenwalt, William S. (2010). „Macedonia, Illyria, and Epirus". *A Companion to Ancient Macedonia*. Oxford, Chichester, & Malden: Wiley-Blackwell. str. 279–305. ISBN 978-1-4051-7936-2.
* Hammond, Nicholas Geoffrey Lemprière (1989). *The Macedonian State: Origins, Institutions, and History*. Oxford: Clarendon Press. ISBN 0-19-814883-6.
* Worthington, Ian (2008). *Phillip II of Macedonia*. New Haven and London: Yale. ISBN 978-0-300-12079-0.
* Miočević, Duje Rendić (1968). *Ilirski vladari u svjetlu numizmatičkih i epigrafskih izvora*. Historijski zbornik, Povijesno društvo Hrvatske, Zagreb. Arhivirano iz originala na datum 2020-01-30. Pristupljeno 2020-03-03.
* Papazoglu, Fanula (1969). *Porijeklo i razvoj ilirske države*. ANUBiH - DJELA KNJIGA XXX , CENTAR ZA BALKANOLOŠKA ISPITIVANJA Knjiga l. SARAJEVO. Arhivirano iz originala na datum 2020-07-14. Pristupljeno 2021-08-29.
* Mesihović, Salmedin (2014). *Historija Autarijata*. Filozofski fakultet Sarajevo. Arhivirano iz originala na datum 2016-03-21. Pristupljeno 2020-03-03.
Michele Cammarano: Cezarova smrt, 1798.
**Martovske** ili **Ožujske ide** (latinski: ) je u rimskom kalendaru bio naziv za 15. mart/ožujak. Na taj dan se u Rimu održavala svetkovina u čast boga Marsa i održavala vojna parada. Osim u martu, izraz ide se koristio i za 15. dan mjeseca maja, jula i oktobra, odnosno 13. dan u svim ostalim mjesecima.

Izraz martovske ide se očuvao i nakon rimskog doba, odnosno dobio novo značenje zato što upravo na taj datum - 15. marta 44. pne. - izvršen atentat na Julija Cezara. Prema Plutarhu je prije samog atentata Cezar od vidovnjaka bio upozoren da mu prijeti opasnost na Martovske ide, ali je to upozorenje zanemario. Na putu za Pompejev teatar je istog vidovnjaka sreo i podozrivo rekao kako su "Martovske ide došle", na što mu je vidovnjak odgovorio "Da, ali još nisu prošle". Nedugo potom je Cezar ubijen. Susret je dramatizirao William Shakespeare u svojoj drami *Julije Cezar*, odakle potječe i izreka "Čuvaj se Martovskih ida".

Otada Martovske ide služe kao izraz kojim se opisuje neka opasnost ili nevolja koja prijeti, a koja se ima dogoditi u točno određenom vremenu.

Eksterni linkovi
----------------

* Plutarch, The Parallel Lives, The Life of Julius Caesar
* Nicolaus of Damascus, Life of Augustus (translated by Clayton M. Hall)
**Lili Ivanova** (bugarski: *Лили Иванова*, Kubrat, 24. travnja 1939. ) je bugarska pjevačica. Zbog njenog doprinosa kulturi zemlje, često naziva "Primadona bugarske glazbe".

Lili Ivanova rođena je 24. travnja 1939. godine kao Liliana Ivanova Petrova u gradiću Kubratu. Završila je školu za medicinsku sestru u Varni, te je kratko vrijeme radila kao medicinska sestra. Njezina karijera kao pjevačice započinje u ranim 1960-im. Godine 1963. dobila je priznanje u Bukureštu. Lokalna publika obožavala je zvijezdu u usponu, a lokalna televizija emitira je njezine nastupe. Njen prvi album snimljen je iste godine. Njen drugi album "More mladosti" (bug. *Море на младостта*) snimljen je u Bugarskoj 1968. godine i sadrži devet pjesama. Njezin treći album snimljen je u Moskvi 1968.. Album "Kamino" snimljen od strane bugarskog Balkantona 1968. Pjevačica još uvijek izvodi pjesmu Kamino, jer omogućuje punu široku spektru njena glasa.

Ivanova osvaja prvu nagradu "Zlatni ključ" 1966. godine u Bratislavi. U godinama koje slijede ona prima više od 10 međunarodnih nagrada i brojna lokalna priznanja. Godine 1997. Međunarodna udruga žena nominira ju kao jedna od najpoznatijih žena u 20. stoljeću. Godine 1999. nagrađena je najvišom bugarskom državnom nagradom medaljom "Stara planina" za doprinos bugarskoj pop glazbi.

U razdoblju između 1981.-1987. živi i nastupa prije svega u Njemačkoj, tijekom tih godina snimila nekoliko albuma.

Tijekom burnih 1990-tih Ivanova je uspjela održati svoju karijeru. Nove albume snimila je 1993. 1995. i 1998. godine.

Najveći hit u karijeri pjesmu "Vjetrovi" snimila je 2000. godine. U godinama koje dolaze Ivanova nastupa u najvećim koncertnim događanjima u Bugarskoj. Nagrađena je zlatnom vinil pločom od Balkanton za prodaju 2 milijuna albuma za godinu dana (u Bugarskoj ima samo pet takvih zlatnih ploča). Ploču je vratila natrag kao čin protesta nakon što je Balkanton snizio kriterije za dobivanje takvog priznanja 1990. Prva je pjevačica iz Istočnog bloka koja je nastupila u pariškoj Olimpiji.

Izvor
-----

1. ↑  „Лили Иванова lili.bg". lili.bg. Arhivirano iz originala na datum 2016-11-07. Pristupljeno 13. rujna 2016.
2. ↑  „LILI IVANOVA variete francaise disco". Pristupljeno 13. rujna 2016. [*mrtav link*]

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica Lili Ivanove Arhivirano 2016-11-01 na Wayback Machine-u

***Lili Ivanova*** na Wikimedijinoj ostavi
**Samostan Klosterneuburg** (njemački **Stift Klosterneuburg**) je augustinski samostan u austrijskom gradu Klosterneuburgu u Saveznoj zemlji Donja Austrija.

Historija
---------

Taj samostan koji je prvi put dokumentiran 1108, osnovao je markgrof Leopold III. On je 1133. darovan augustincima. To je impresivni kompleks koji se sastoji od samostanskih zgrada i crkve Marijinog rođenja (Maria Geburt) podignute između 1114. - 1136. To je orginalno bila romanička 
trobrodna bazilika sa transeptom. Kasnije je restaurirana u gotičkom stilu, zapadna fasada dovršena je tek 1592 u kasnogotičkom stilu.

Za baroka joj je potpuno izmenjen enterijer freskama Johanna Michaela Rottmayra i štukaturama Santina Bussija (1680. - 1723), i restauracijim kora između 1723. i 1730.
Fasade je obnovio arhitekt Friedrich von Schmidt u 19. vijeku u neogotičkom stlu, on je dogradio i zapadne zvonike.

Od srednjovjekovnog samostana ostali su očuvani samo dijelovi, to su gotički klaustar (13. / 14. vijek), nekadašnji kapitelij sa gotičkim prozorima (13. - 15. vijek) i kapela Freisinger (ili Wehinger) iz 1394. restaurirana između 1869. - 1881.

Početkom 17. vijeka habsburgški vladari počeli su preuređivati samostan u baroknom stilu. Prve nacrte za proširenje napravio je Jakob Prandtauer 1706. Njegov rad nastavio je od 1730. Donato Felice d'Allio po narudžbi cara Karla VI, koji je od Klosterneuburga htio je napraviti svoju službenu rezidenciju (austrijski Escorial), ali njegov projekt je ostao nerealiziran, iako je u više navrata prekrajan i pojedostavljivan.

U samostanskoj riznici čuvaju se nadvojvodske krune (erzherzogshut) austrijskih vladara.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Klosterneuburg*" (engleski). Austria-Forum. Pristupljeno 12. 03. 2016.

Vanjske veze
------------

***Klosterneuburg (samostan)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice Samostana Klosterneuburg (`de`)
**Nambikwára do Norte** (Sjeverni Nambikwára), jedna četiri glavne grane brazilskih Nambikwara naseljenih u ranom 20. stoljeću u kišnim šumama Mato Grossa i Rondônije. Sjeverni Nambikwára su 1900. brojali oko 3,000 duša organizirani u nekih desetak lokalnih skupina ili plemena koje su govorile različitim dijalektima i među kojima je dolazilo i do međuplemenskih ratova. Njihov broj opada još u prvoj polovici 20 stoljeća zbog različitih bolesti koje su sa sobom donesli Brazilci, kao i zbog samih međuplemenskih sukoba. Oko 1965. broj im pada na svega pedesetak; 136 (1999; Ethnologue).

Sjeverni Nambikwára danas žive na rezervatima Pirineus de Souza (s 118 Mamaindê, Manduka i Sabanê, 1989), Vale do Guaporé (s 341 Mamaindê i Negarotê, uključujući i Hahaintesu, Waikisu i Wasusu, 1989) i Tubarão-Latunde na gornjem toku rijeke río Pimento Bueno gdje žive Latundê s gotovo nestalim plemenima Koaiá ili Kwazá i Aikaná. 

Lovci i sakupljači.

Plemenske skupine
-----------------

Lakondê, Latundê, Mamaindê, Negarotê, Tamaindé, Tarundé (?), Tawandê (Tagnaní ?), Tawitê (Tauite).

Jezik i dijalekti
-----------------

Sjeverni nambikwara, nazivan i mamaide imao je nekoliko dijalekta među kojima  *'Ethnologue'*  navodi mamaindé, negarotê, tawanxte, taxmainite, taxwensite, yalapmunxte (lacondê, latundê). Lévi-Strauss u svojim  *'Tužnim tropima'*  navodi kako skupine Sjevernih i Južnih nambikwara ne mogu adekvatno komunicirati sa skupinom Sabanê.

Vanjske poveznice
-----------------

* Nambikuára, Northern
* P. David Price, Real Toads in Imaginary Gardens: Aspelin vs. Lévi-Strauss on Nambiquara Nomadism[*mrtav link*]
**Biljke familije lanova (Linaceae)** su uglavnom zeljaste, retko žbunovi (rod *Tirpitzia*), kod kojih su listovi naizmenično ili naspramno raspoređeni, prosti, celi. Zalisci su uglavnom mali i neugledni, ponekad redukovani do žlezdi ili čak nedostaju. Cvasti su u osnovi cimozne (grozdaste). Cvetovi su mali do srednje veličine, hermafroditni (biseksualni, koseksualni), aktinomorfni, petomeri (četvoromeri kod roda *Radiola*) - čašičnih listića je 5, koji su slobodni ili fuzionisani pri osnovi, konvolutnih slobodnih kruničnih listića je 5. Prašnika je 5, srasli su osnovama, poseduju mali nektarozni disk van filamenta ili na unutrašnjoj osnovi kruničnih listića. Gineceum je natcvetni, 3-5 oplodnih listića (karpela) je sraslo u jedinstven plodnik, sa po dve ovule po karpeli, placentacija je aksilarna. Stubići su slobodni ili osnovama srasli, žig je glavičast. Plod je tipično čahura koja puca po septama (septicidalna kapsula). Osnovni broj hromozoma je h=6-13. Familija ima desetak rodova i oko 300 vrsta rasprostranjenih u umerenim i suptropskim regionima.

Definicija familije se kod nekih autora razlikuje, jer uključuju i familiju Hugoniaceae kao deo Linaceae (APG II, što je prihvaćeno i ovde) - tada bi se familija Linaceae delila u dve potfamilije (Linoideae, Hugonioideae). Ove dve familije/potfamilije su jasno morfološki različite, ali su genetički slične. Tahtadžan (1997) deli familiju Linaceae (ovde potfamilija Linoideae) u dva tribusa - Lineae (DC. ex Gray) Kitt. i Anisadenieae.

***Linaceae*** na Wikimedijinoj ostavi
Na fotografiji ovog šahovskog sata **zastavice** su crvene boje. Igrač čiji je sat sa desne strane je „na potezu", pošto mu je protivnik uključio sat. Pošto je ušao u poslednjih pet minuta vremena određenog za razmišljanje, kaže se da njegova zastavica „visi", odnosno da je u „oskudici vremena (cajtnotu)". Zastavica će pasti kada na ovom satu bude prošlo tri sata.
**Pad zastavice** je termin u vezi sa šahom.

Zastavica je uređaj na šahovskom časovniku, koji svojim padom signalizuje da je isteklo vreme predviđeno za razmišljanje. Obično je crvene boje. Sve što pokazuje zastavica, smatra se ispravnim u smislu Pravila šaha (šahovski sat sa očiglednim kvarom mora ranije biti zamenjen).

U standardnom šahu smatra se da je igraču „pala zastavica" kad tu činjenicu osnovano reklamira igrač ili sudija. Ako su obe zastavice pale, a nemoguće je ustanoviti koja je pala prva (ne znači da je prvo pala igraču koji u trenutku utvrđivanja ima više potrošenog vremena), partija će biti nastavljena, odnosno, partija će biti proglašena remijem.

Pad zastavice nije isto što i mat ili pat. Saglasnost o remiju važi i ako se posle toga ustanovi da je zastavica pala. Hipotetički slučaj može nastati ako su obe zastavice istovremeno pale, što se može dogoditi samo posle odigranog poteza. Partiju u tom slučaju gubi igrač čiji časovnik miruje, jer on nije stigao da završi potez.

Za zastavicu se kaže da počinje da „visi" kada šahista uđe u poslednjih pet minuta vremena predviđenog za razmišljanje.

Vidi još
--------

* Šah
* Ubrzani šah
* Brzopotezni šah
* Pravila šaha
* Šahovski sat
* Šahovski rekviziti

| * p
* r
* u
Šah |
| --- |
|  | Porijeklo • Pravila • Otvaranja • Strategija • Taktika • Završnice • Svjetski šampionat • Problemski šah |  |
Slatki namaz od Nutelle
**Namaz** je hrana koja se zbog svoje konzistencije lako maže na kruh i ostale proizvode od raznoraznih žitarica, poput lepinje, dvopeka, keksa npr. krekera, peciva od lisnatog tijesta ili palačinke.

Namazi mogu biti slatki ili slani, biljnog ili životinjskog porijekla. Također su mogući i miješani oblici. Priprema se industrijski i nalaze se u prodaji ili domaći namazi umiješani po raznim recepturama.

Slani namazi
------------

Humus
Slani namazi mogu se pripremiti od ribe (npr. konzervirane tune ili srdela, lososa), mesa (npr. Tatarski biftek od svježe sirove goveđe pisanice), jetre u obliku raznih pašteta, više ili manje pikantnih, ovisno o začinima koji se u njih dodaju.

Razni namazi biljnog porijekla poput humusa (orijentalnog namaza od slanutka), namazi sa svježim sirom ili gorgonzolom, crvenim lukom, a maslac ili margarin uobičajno mogu poslužiti kao samostalni namaz ili je temelj smjese.

Također i svinjska mast može poslužiti kao namaz ili osnova u koju se dodaju fino usitnjeni čvarci, panceta, papar i drugi začini. Od sitno nasjeckane pancete ili slanine uz dodatak peršina, češnjaka, soli, papra dobije se namaz (pešt ili zaseka) koji se može namazati ili se dodaje raznim jušnim jelima (maneštrama) od graha ili kiselog kupusa.

Vegetarijanski namazi obično se rade od svježeg tofua, raznih vrsta povrća (npr. patlidžana, avokada, romanescoa, gljiva, graha), s dodacima sjemenki (npr. bučinih, suncokretovih, sezamovih, bademovih) i raznim začinima. Omiljeni vegetarijanski nazamazi su maslac od kikirikija ili sezama. Također postoje i razne vrste namaza koje se rade od ekstrakta kvasca uz dodatak nekih drugih sastojaka, a najpoznatiji među takvim namazima su marmite, vegemite, promite, cenovis, te bovril.

Česti sastojak raznih namaza su sitno nasjeckani ukiseljeni krastavci, kapare, feferoni, hren, masline, češnjak, limunov sok, jaja (koja mogu biti i glavni sastojak nekog namaza), kiselo ili slatko vrhnje, majoneza, senf, razne vrste jestivih ulja, ocat, a od začina su najčešći sol, papar, ljuta ili slatka začinska paprika, svježi bosiljak, peršin, celer, sojin, worcester ili tabasco umak, konjak, vino.

U Meksiku se tradicionalno radi Guacamole, namaz (umak) kojemu je glavni sastojak avokado.

Slatki namazi
-------------

Slatki namaz od marmelade
Prirodni slaki namaz je med, javorov sirup, razne domaće ili industrijski pripremljene marmelade, džemovi, pekmezi, zatim maslac od kikirikija i maslac od lješnjaka, namazi od lješnjaka, rogača, ili čokolade. Neki od tih namaza premazuju se samostalno na vafle ili na kruh već premazan maslacem ili margarinom.

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Namaz** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Namazi** |

  


***Namaz (hrana)*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostala značenja, v. Koplje (razvrstavanje).*
Primitivno koplje i nož iz nacionalnog parka Mesa Verde
**Koplje** je drevno oružje koje se koristilo za lov, odnosno rat. Poznato je od paleolitika, a široko se koristilo sve do pronalaska i razvoja vatrenog oružja. Danas je bacanje koplja jedno od disciplina lake atletike.

Prva koplja su bile dugačke žašiljene motke od jednog komada. Kasnije se koplje sastojalo od drvenog kopljišta (3-6 m, debljine oko 4 cm, često opšivene čohom ili životinjskom kožom) i šiljka koji se sastojao od kamena, kosti, jelenjeg roga, a kasnije i raznih metala. Neka od kopalja su znala težiti i do 18 kg.

Bod koplja obično je bio na dva brida. Ispod boda se nalazila jabučica, a ispod šiljka su se pričvrščivale ponekad zastavice, pramenovi grive i sl.

Koplje se najčešće nosilo na ramenu, ili je kod jahača bilo zakačeno o zalakticu desne ruke, oduprto o desni stremen na kome se nalazila naprava za podbočivanje koplja.

V. također
----------

* Sulica
* Sarisa
* Helebarda
* Sinjska alka

***Koplje*** na Wikimedijinoj ostavi
| * p
* r
* u
PohodiNeoasirskog Carstva |
| --- |
| Uspon Neo-Asirije – Pohodi Ashurnasirpala II – Pohodi Shalmanesera III – Qarqar – Pohodi Tiglath Pilesera III – Pohodi Sargona II – Pohodi Sanheriba – Lahiš – Jeruzalem – Dijala – 1. Babilona – Pohodi Esarhaddona – Pohodi Ashurbanipala – Ashdod – Susa – Elam – 2. Babilon – Arrapha – Assur – Niniva – Harran – Karkemiš |

**Pad Harrana** se odnosi na babilonsku opsadu i osvajanje asirskog grada Harrana koje se zbilo 609. pne ili 608. pne.

Pozadina
--------

Godine 612. pne. su združene snage babilonskog kralja Nabopolasara i Medijaca osvojile asirsku prijestolnicu Ninivu. Ostaci asirske vojske su se povukli u grad Harran gdje se princ Ašur-ubalit proglasio kraljem. 

Iako je bio dugogodišnji neprijatelj Asiraca, egipatski faraon Psametih I im je odlučio priskočiti u pomoć, smatrajući kako će tako spriječiti Babilonce da ispune vakuum nastao propašću Asirskog Carstva, odnosno omogućiti Egiptu da stekne kontrolu nad Levantom i ponovno postane supersila.

Tok
---

Međutim, ta pomoć nije bila u stanju spriječiti novi babilonski pohod, čiji je cilj bilo osvajanje Harrana, a samim tim i konačno uništenje asirske države. Nabopolasar je bio uvjeren da jedino tako može spriječiti buduće prijetnje omrznutih Asiraca  Asirski ljetopisi ne bilježe nijedne događaje iza 610. pne. zbog čega su historičari zaključili da je opsada počela upravo tada. Opsada je potrajala dvije godine i na kraju je grad pao 609. ili 608. pne.. Pretpostavlja se da je na njenom kraju poginuo i sam Ašur-ubalit, iako se dio asirske vojske uspio skloniti u Karkemiš.

Posljedice
----------

Egipatski faraon Neho II je pokušao razbiti opsadu, zbog čega je 609. pne. poduzeo veliki pohod. On je doveo do bitke kod Megida i omogućio Egipćanima da preuzmu vlast nad Levantom. Međutim, Egipćani su stigli prekasno da spase Harran, ali su zato uspostavili niz uporišta, uključujući Karkemiš gdje su pružili utočište svojim asirskim saveznicima.

Oko Karkemiša su se sljedećih nekoliko godina vodile borbe s promjenjljivim ishodom. Na kraju su Babilonci pod princom Nabukodonosorom uspjeli u bitci kod Karkemiša odlučno pobijediti Egipćane i uspostaviti vlastitu hegemoniju nad Bliskim Istokom.
**Nacionalna akademija nauka Ukrajine** ili **NANU** (ukrajinski:*Національна академія наук України*) autonomna je javna institucija u Kijevu u Ukrajini fokusirana na razvoj nauke i tehnologije u toj zemlji. Jedna je od ukupno šest akademija u Ukrajini posvećenih različitim poljima ljudske aktivnosti. Akademija je pedeljena na veći broj odeljenja, sekcija, istraživačkih instituta, naučnih centara i potpornih tela.

Akademija je osnovana 1918. godine, a kroz istoriju je 5 puta menjala naziv. U periodu od 1918. do 1921. godine bila je poznata kao *Ukrajinska akademija nauka*, u periodu od 1921. do 1936. godine kao *Sveukrajinska akademija nauka*, od 1936. do 1991. godine kao *Akademija nauka Ukrajinske SSR*, od 1991. do 1993. godine kao *Akademija nauka Ukrajine* i od 1993. pod današnjim nazivom. U periodu od 1919. do 1991. godine akademija je bila republički ogranak Sovjetske akademije nauka.

Struktura i administracija
--------------------------

Nacionalna akademija nauka Ukrajine je po svom službenom formalnom statusu visoka samoupravna naučna organizacija Ukrajine osnovana na temelju državnog vlasništva. Autonomija akademije se održava kroz samoorganzaciju istraživača i članova po svim pitanjima vezanim za istraživanje, organizaciju, administraciju, financije, unutarnje izbore i međunarodnu suradnju. Članovi i članice akademije su podijeljeni na punopravne članove, dopisne članove i međunarodne članove. Najviše telo akademije je opšta skupština u čijem radu učestvuju punopravni i dopisni članovi. NANU je podeljena na 3 sekcije i 14 odeljenja, a uz njih postoji i 6 regionalnih odeljenja u raznim delovima zemlje. NANU je zaslužna za preko 90 % svih naučnih otkrića u Ukrajini.

### Sekcije

* Sekcija za fizikalno-tehnološke i matematičke nauke
	+ Odeljenje za matematiku
	+ Odeljenje za kompjutorske nauke
	+ Odeljenje za mehaničke nauke
	+ Odeljenje za fiziku i astronomiju
	+ Odeljenje za geonautiku
	+ Odeljenje za fizikalne i tehničke probleme nauka o materijalima
	+ Odeljenje za fizikalne i tehničke probleme elektroenergetike
	+ Odeljenje nuklearne fizike i elektroenergetike
* Sekcija za hemijske i biološke nauke
	+ Odeljenje za hemiju
	+ Odeljenje za biohemiju, fiziologiju i molekularnu biologiju
	+ Odeljenje za opštu biologiju
* Sekcija za društvene i humanističke nauke
	+ Odeljenje za ekonomiju
	+ Odeljenje za istoriju, filozofiju i pravo
	+ Odeljenje za književnost, jezik i umetnost

Vidi još
--------

* Ukrajinska kultura

Vanjske veze
------------

* www.nas.gov.ua/EN
**Liu Heita** (劉黑闥) (? - 623) je bio kineski ustanički vođa iz doba prijelaza sa dinastije Sui na dinastiju Tang. Ispočetka je bio oficir u vojsci pobunjenih seljaka pod Hao Xiaodemj (郝孝德), a kasnije se priključio gospodarima rata Li Miju i Wang Shichongu, prije nego što je konačno ušao u službu Dou Jiandea, sa kojim se sprijateljio. Nakon što je Dou poražen od strane cara Gaozua od Tanga, Liu Heita se ispočetka povukao u privatni život, ali je na kraju ipak digao ustanak protiv Tanga te uspio zauzeti najveći dio nekadašnje Douve teritorije sjeverno od Žute rijeke. Dinastija Tang je na njega poslala princa Li Shimina (budući car Taizong), koji ga je porazio; Liu se, međutim, iste godine vratio uz pomoć Istočnih Tujuea i povratio svoju teritoriju. Ovaj put je na njega krenuo krunski princ Li Jiancheng te ga porazio i natjerao u bijeg. Godine 623. se Liu Heita sklonio kod svog nekadašnjeg oficira Zhuge Deweija (諸葛德威), ali ga je ovaj izdao i dao pogubiti.

Izvori
------



| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi: **Dou Jiande (princ od Xije)**  |  **vladar Kine (Hebei)** 621–623 | Slijedi: **car Gaozu od Tanga**  |
**Nacionalnost** je izraz koji u najširem smislu označava pripadnost određenoj naciji. Na srpskohrvatskom govornom području i na srednjoevropskim jezicima se pod "nacijom" obično podrazumijeva etnička zajednica, pa nacionalnost u pravilu predstavlja sinonim za nečiji etnički identitet. U drugim jezicima se, pak, pod pojmom "nacija" podrazumijeva država, pa se ekvivalenti pojma nacionalnosti odnose prije svega na državljanstvo. 

Ponekad se kao sinonim za nacionalnost koristi i izraz narodnost. 

Nacionalističke ideologije, koje kao idealnu društvenu zajednicu promatraju nacionalnu državu kao sintezu nacije i države, pojam "nacionalnosti" shvaćaju na oba gore navedena načina.

Eksterni linkovi
----------------

* Grossman, Andrew. *Gender and National Inclusion*
* Trott, Philip D A. *Dual Nationality* Arhivirano 2006-10-08 na Wayback Machine-u
* White, Philip L. "Globalization and the Mythology of the Nation State," In A.G.Hopkins, ed. *Global History: Interactions Between the Universal and the Local* Palgrave Macmillan, 2006, pp. 257-284.
* Lord Acton, Nationality (1862)

Izvori
------

1. ↑  Votruba, Martin. „Nationality, ethnicity in Slovakia.". *Slovak Studies Program*. University of Pittsburgh. Arhivirano iz originala na datum 2014-09-25. Pristupljeno 2013-04-23.
**Lič** je selo u Gorskom kotaru smješteno u Ličkom polju, nedaleko od planine Viševice i umjetnog jezera Bajer. 

Lič su osnovale 49 obitelji Bunjevaca Krmpoćana 1605-1606 godine koje su pripadale skupinama Krmpotića, Sladovića i Vojnića, i uz dozvolu grofova Zrinskih podno brda Gradina uz Ličko polje, podigli sebi selo. Između 1608. i 1614. selo se počelo iseljavat natrag prema moru, da bi se ponovno naselilo novim bunjevačkim stanovništvom koje 1627. dolazi iz područja senjskog zaleđa. U drugoj seobi dođoše Deranje, Blaževići, Prpići, Tomići, Tomljanovići, Jovanovići, Pilipovići, Blaževići, Marasi, Krpani, Pavličevići, Pavelići (koji su uskoro opet otišli), Peričići, Šojati, Vukelići, Radoševići i Starčevići. Radoševići i Starčevići su i danas tamo najbrojnije stanovništvo, koje pretežno živi od poljoprivrede (krumpir).

U blizini se nalazi maleno jezerce Potkoš namijenjeno uzgoju riblje mlađi.

Galerija
--------

* Lič, pogled prema središtu sela iz pravca vikend-naseljaLič, pogled prema središtu sela iz pravca vikend-naselja
**Nada Obrić** (Zvornik, 6. 6. 1948.) srpska je pjevačica narodne muzike.

Biografija
----------

Osnovnu i srednju školu završila je u svom rodnom Zvorniku. Bavila se gimnastikom veoma uspešno, osvojila je prvo mesto u republici.
Studije prava završila je u Sarajevu, a kasnije se zaposlila i radila na pravnim poslovima u opštini Centar u Sarajevu.

Godine 1971. , kao članicu KUD-a "Slobodan Princip -Seljo", u kome je provodila svoje studentske dane primetio je Damjan Babić i ponudio da snimi ploču za zagrebački "Jugoton".

1979. snimila je long-plej ploču "Ne dozvoli da te druga voli", koja je prodata u dijamantskom tiražu. 1981.godine izdala je drugi album a pesma "Dugo te dugo očekujem" postala je apsolutni hit, i tada je morala da se odluči da li će raditi kao pravnik ili prelazi u muzičke vode. Ostala na samom vrhu estradne scene,sa preko 5.000.000 prodatih nosača zvuka.

Bila je vlasnica salona lepote NO-1 u Beogradu. Od 2004. uspešno se bavi autorskim i voditeljskim poslom na televiziji uređujući kultne emisije "Svet uspešnih" i "Zvezdana staza".

Diskografija
------------

```
   1972. - Neću drugu ljubav
   1977. - Pjesmom te zovem
   1979. - Pjevaj Nado veselo
   1980. - Kolo igra kod komšije
   1981. - Ne dozvoli da te druga voli
   1982. - Pogledaj me ti u oči - platinasti
   1983. - Čuvaj me - platinasti
   1984. - Nije lako bez tebe - dijamantni
   1986. - Suze ljubavi - dijamantni
   1987. - Najljepše pjesme (best of) (1981-1987) - zlatni
   1988. - Sad mi trebaš - dijamantni
   1989. - Kako ću sama - platinasti
   1990. - Najljepše pjesme 2 - zlatni
   1991. - Oprosti mi suzu - dijamantni
   1994. - Ozdravilo srce moje
   1997. - Došlo vreme
   2001. - Tako je život hteo
   2008. - Folk zvijezde zauvijek - best of
   2018. - 50 originalnih hitova
```
**Liči** (lat. *Litchi chinensis* - azijska trešnja) potječe iz jugozapadne Azije, sa juga Kine, Indonezije i Filipina.

Karakteristike
--------------

Liči je suptropska biljka, koja ljeti koristi visoku temperaturu i vlagu, a prezimi na hladnoći koja se ne spušta ispod tačke leđenja. Drvo je zimzeleno, sa tamnozelenim sjajnim listovima i naraste između 10 i 15 metara visoko. Danas je poznato oko 100 sorti ličija.

Plodovi ličija su u obliku jajeta i dugi su oko 3 do 5 centimetara. Njihova gruba, hrapava i krhka ljuska je crvena ili ružičasta, obrasla dužim dlačicama. Kad se osuši postane smeđkasta. Meso ploda je bijelo, slatko-kiselkasto, a u središtu ima jako veliku košpu. 
Plod je osjetljiv, pa se najčešće može naći konzerviran.

Rasprostranjenost
-----------------

Liči potiče iz jugozapadne Azije, sa juga Kine, Indonezije i Filipina.
Kinezi ga uzgajaju više od 3 000 godina, smatrajući ga najboljom bijlkom, koju su cijenili i kineski carevi. Nekada su se ličijem plaćali porezi, a danas se poklanja za Novu godinu. 

Uzgaja se još u Indiji, Južnoj Africi, Australiji i SAD.

Upotreba
--------

Da bismo ga pojeli, liči razbijemo kao i jaje i jedemo kao trešnje (odstrani se nejestiva košpa). Liči je izvrstan za voćne salate i odlično se kombinuje sa mangom, dinjama i trešnjama.

Drvo je dekorativno, pa se sadi i u vrtovima.

Hemijski sastav
---------------

Liči sadrži veliku količinu vitamina C i B, kalija, bakra, fosfora i magnezija.

Galerija
--------

* Zreli plodoviZreli plodovi
* Plodovi ličijaPlodovi ličija

Literatura
----------

* Boning, Charles R. (2006). „Lychee". *Florida's Best Fruiting Plants: Native and Exotic Trees, Shrubs, and Vines*. Sarasota, Florida: Pineapple Press, Inc.. str. 130–133.
* Hui, Y. H. (2008). „Lychee". *Handbook of Fruits and Fruit Processing*. New Delhi: Wiley India. str. 606–611. ISBN 978-81-265-1788-6.
* Kadam, S. S.; S. S. Deshpande (1995). „Lychee". u: D. K. Salunkhe and S. S. Kadam. *Handbook of fruit science and technology: production, composition, storage, and processing*. New York: M. Dekker. str. 435–443. ISBN 978-0-8247-9643-3.
* Rosengarten, Frederic (2004). „Litchi 'Nuts'". *The book of edible nuts*. New York: Dover Publications. str. 299–300. ISBN 978-0-486-43499-5.

Vanjske veze
------------

***Liči*** na Wikimedijinoj ostavi

* Elychee, Lychee fruit facts Arhivirano 2016-04-30 na Wayback Machine-u
* Fruits of Warm Climates: Lychee
* California Rare Fruit Growers: Lychee Fruit Facts Arhivirano 2008-09-13 na Wayback Machine-u
* Lychees in Australia
* Lychee production in Australia
* Lychees, longans and rambutans Crop management in Australia Arhivirano 2010-04-20 na Wayback Machine-u
**Korepeticija**, proba kontrabasiste uz pratnju klavira.
**Korepeticija** (lat. ***cum*** *sa* i ***repetere*** *ponavljati*) je:

1. ***Muzička proba*** soliste/a (instrumentalista, pevač ili igrač), hora ili igračkog ansambla, najčešće uz pratnju klavira.
Služi za: 1. *izučavanje nekog dela* ili 2. *uvežbavanje muzičara za budući javni nastup* u vidu:

a) koncerta soliste uz pratnju klavira, gitare, harmonike,
b) koncerta soliste sa orkestrom; baleta, opere, operete, mjuzikla itd. Na ovim probama klavir oponaša orkestar.
Svrha korepeticije je da se mnogim ponavljanjima uvežba *korelacija* između svih izvođača u muzičkom komadu. *Ulasci, tempo, dinamika, agogika, artikulacija, interpretacija, muziciranje, muzička memorija, psihička i fizička kondicija*, samo su neki delovi korepeticije.

Muzički komad, kompozicija, dobija svoj život, pravo značenje, smisao i postaje celina tek na probama uz pratnju klavira (ovo se, normalno, ne odnosi na komade bez pratnje, tzv. solo).

Korepeticija je važan faktor u razvoju svakog muzičara.

2. ***Muzički predmet*** u muzičkim školama i na muzičkim fakultetima, koji muzičara priprema za korepetitora.

Vidi još
--------

***Korepeticija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Štimovanje klarinetista i klarinet
* Transpozicija
* Fraziranje
* Zvučna viljuška
* Štimovanje
* Čitanje s lista