recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tihomir Purda** (1969 - ) je hrvatski ratni veteran rodom iz Vukovara, poznat po tome što je njegovo hapšenje i postupak izručenja Srbiji zbog navodnih ratnih zločina počinjenih tokom bitke za Vukovar izazvao dotada nezapamćeni val nezadovoljstva, demonstracija i nereda u Hrvatskoj. 

Purda je bio pripadnik hrvatskih oružanih formacija koje su branile Vukovar 1991. te je tokom bitke zarobljen od strane JNA i srpskih paravojnih formacija, a kasnije prebačen u logor Stajićevo i Sremsku Mitrovicu. Tokom boravka u logorima su tadašnje beogradske vlasti protiv njega vodile krivični postupak zbog ubistva ranjenog i zarobljenog pripadnika JNA. Purda je te navode priznao, iako je kasnije tvrdio da je taj iskaz dao uslijed višemjesečnog mučenja. Godine 1992. je pušten tokom razmjene zarobljenika. Nakon završetka rata se oženio i dobio dvoje djece. 

5.1. 2011. Purda je uhapšen nakon što je kod Orašja prešao granicu BiH, a kao razlog je navedena međunarodna tjeralica temeljena na zahtjevu srpskog Tužiteljstva za ratne zločine. Ispostavilo se kako se protiv Purde, ali i protiv još dvojice hrvatskih veterana bitke za Vukovar - Petra Janjića "Tromblona" i Danka Maslova - od 2004. godine vodio postupak na temelju iskaza danih u zarobljeništvu. Kasnije je srpska vlada objavila kako je o istrazi još 2007. godine uredno obavijestila hrvatske vlasti i od nje zatražila suradnju. Purda o svemu nije bio obaviješten, te mu je hapšenje došlo kao iznenađenje; ministar unutarnjih poslova RH Tomislav Karamarko je, pak, tvrdi da je Purda bio upozoren na tjeralicu. 18.2. 2011. je Krivično vijeće Suda u BiH donijelo rješenje kojim je odobreno Purdino izručenje u Srbiju.

Ti su događaji izazvali lavinu negodovanja u Hrvatskoj, s obzirom da su od velikog dijela javnosti shvaćeni kao nacionalno poniženje, odnosno izraz krajnje nebrige hrvatskih vlasti prema ratnim veteranima. Širom Hrvatske su se održavali skupovi potpore Purdi, ali i demonstracije protiv vlade Jadranke Kosor. 

3.3. 2011. srpsko Tužiteljstvo za ratne zločine objavilo kako odustaje od progona, te je Purda pušten i vraćen u Hrvatsku.

Izvori
------
***Vjesnik za arheologiju i historiju dalmatinsku*** (akr. **VAHD**) je znanstveni časopis i glasilo Arheološkoga muzeja u Splitu. U njemu se objavljuju članci iz područja arheologije, epigrafike, povijesti i povijesti umjetnosti, najviše s prostora Dalmacije, te bibliografija knjiga, članaka i recenzija. Osnovan je 1878. pod naslovom *Bullettino di archeologia e storia dalmata* i njegovi prvi urednici bili su M. Glavičić i J. Alačević. Od 1884. Glavičića na mjestu urednika mijenja F. Bulić koji je od 1888. do 1925. bio i vlasnik časopisa. Godine 1920. časopis je promijenio naziv u *Vjesnik za arheologiju i historiju dalmatinsku* i nosi ga do današnjeg dana, s izuzetkom perioda od 2005. do 2013. kada je izdavan pod nazivom *Vjesnik za arheologiju i povijest dalmatinsku* (VAPD). Jedan je od najstarijih i najznačajnijih arheoloških časopisa u Hrvatskoj, a kao znanstvena publikacija u kategorizaciji časopisa Nacionalnog vijeća za znanost ocijenjen je najvećom ocjenom (A1). Nakon Bulića, urednici su bili M. Abramić, D. Rendić-Miočević, M. Suić, M. Nikolanci, B. Gabričević, Ž. Rapanić, B. Kirigin, N. Cambi, E. Marin, Z. Buljević i D. Kliškić. Od osnutka do 2017. godine publicirano je 110 brojeva ovog časopisa.

Vanjske veze
------------

* *Vjesnik za arheologiju i historiju dalmatinsku* na Portalu znanstvenih časopisa Republike Hrvatske (Hrčak)
* *Vjesnik za arheologiju i povijest dalmatinsku* na Portalu znanstvenih časopisa Republike Hrvatske (Hrčak)
* *Vjesnik za arheologiju i historiju dalmatinsku* u Hrvatskoj enciklopediji (LZMK)
* *Bullettino di archeologia e storia dalmata* na portalu Nacionalne i sveučilišne knjižnice u Zagrebu
* *Vjesnik za arheologiju i historiju dalmatinsku* na stranicama Muzejskog dokumentacijskog centra
Zastava Kolumbije
Civilna zastava Kolumbije
Mornarička zastava Kolumbije
**Zastava Kolumbije** je usvojena 26. novembra 1861. Zastava je trobojka, žute, plave i crvene boje. Žuta boja zauzima gornju polovinu zastave, a druge dvije po jednu četvrtinu.

Francisco de Miranda je prva osoba koja je osmislila zastavu sa ove tri boje, oslanjajući se primarno na boje koje je koristio Kristofer Kolumbo na svojoj zastavi, ali i Goetheovu toeriju o osnovnim bojama. Ove boje na zastavi dijele Kolumbija, Ekvador i Venecuela. 

Ipak smatra se da ove boje nose i dodatna značenja. tako je žuta simbol resursa zemlje, plava okeana koji okružuju ovu zemlju, a crvena krvi prolivene u borbi za nezavisnost.

***Zastava Kolumbije*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Zastave država i teritorija Južne Amerike |
| --- |
| Afrika • Azija • Evropa • Oceanija • Sjeverna Amerika |
| Samostalne države | 
* Argentina
* Bolivija
* Brazil
* Čile
* Ekvador
* Gvajana
* Kolumbija
* Paragvaj
* Peru
* Surinam
* Urugvaj
* Venezuela

 |
| Zavisni teritoriji | 

|  |  |
| --- | --- |
| Francuska | Francuska Gvajana |
| Nizozemska | 
* Bonaire
* Curaçao

 |
| Ujedinjeno Kraljevstvo | 
* Falklandski otoci
* Južna Georgia i arhipelag Južni Sandwich

 |

 |
**Nacionalni park Coiba** na jugozapadu Paname, prostire se na Otoku Coiba i 38 manjih otoka i po okolnom moru u Zaljevu Chiriqui.

Karakteristike
--------------

Park se prostire na više od 270,125 hektar od tog 216,500 ha po moru, i 53,625 ha po otocima. Pored zaštićene morske zone, postoji i tampon zona od dodatnih 160,700 ha.

Zaštićene od hladnih vjetrova i efekta El Niña, tropske prašume na Coibi su stanište brojnih endemskih vrsta sisavaca, ptica i biljaka, zbog stalne evolucije novih vrsta. One su i posljednji egzil za brojne ugrožene vrste životinja kao što je kukmasti orao (Morphnus guianensis).

Park je izvanredan prirodni laboratorij za naučna istraživanja, a more pruža ključnu ekološku vezu sa tropskim istočnim Tihim oceanom za tranzit i opstanak pelagičnih riba i morskih sisavaca.

Historija
---------

Park je osnovan zakonom 26. jula 2004.

UNESCO je 2005. uvrstio Nacionalni park Coiba na Lista svjetske baštine u Americi.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Coiba National Park and its Special Zone of Marine Protection*" (engleski). Unesco. Pristupljeno 4.2. 2023.
2. ↑  „*Coiba Island*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 5.2. 2023.

Vanjske veze
------------

***Coiba (nacionalni park)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Coiba National Park* (službene stranice) (`en`)

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Panami |
| --- |
|  | 
Nacionalni park Coiba • Nacionalni park Darién • Internacionalni park La Amistad1) • Arheološki lokalitet Panamá Viejo i historijski centar grada Panamá • Utvrde na karipskoj obali Paname: Portobelo i San Lorenzo
 | Panamska zastava |
| 
1) Zajednička svjetska baština Paname i Kostarike
 |
*Za ostala značenja, v. Sedam sekretara SKOJ-a (razvrstavanje).*
Policijski snimak ubijenih sekretara SKOJ-a Janka Mišića i Mije Oreškog koji su pali u sukobu sa policijom 27. jula 1929. u Samoboru.
**Sedam sekretara SKOJ-a** je naziv za sedmoricu mladih jugoslavenskih komunista koji su 1920-ih i 1930-ih bili sekretari, odnosno vodili Savez komunističke omladine Jugoslavije (SKOJ), podmladak tada ilegalne Komunističke partije Jugoslavije. Svi su umrli mladi za vrijeme šestojanuarske diktature - bilo u oružanim obračunima s policijom Kraljevine Jugoslavije, bilo uslijed mučenja i zatvaranja. Zbog toga su stekli status mučenika među jugoslavenskim komunistima, a poslije drugog svjetskog rata su ih vlasti FNRJ pokopale u Grobnici narodnih heroja u Zagrebu. Po njima je nazvana jedna od najprestižnijih nagrada u komunističkoj Jugoslaviji, a njihova je sudbina bila predmet i TV-serije snimljene 1981. godine.

Sedam sekretara SKOJ-a su bili:

* Josip Debeljak
* Josip Kolumbo
* Pavle Paja Marganović
* Janko Mišić
* Mijo Oreški
* Pero Popović Aga
* Zlatko Šnajder

Tokom staljinističke čistke 1930-ih, stradalo je još nekoliko sekretara SKOJ-a (Grgur Vujović, Vilim Horvaj, Nikola Kotur), ali oni nisu stekli sličan status mučenika u SFR Jugoslaviji.

  



|  |  |
| --- | --- |
|  | Sedam sekretara SKOJ-a |
|  Josip Debeljak | Josip Kolumbo | Pavle Marganović | Janko Mišić | Mijo Oreški | Pero Popović Aga | Zlatko Šnajder  |
**Čamdžića kuća u Lukavcu** predstavlja jednu od rijetkih sačuvanih brvnara sa čardakom u Bosni i Hercegovini Proglašena je 2016. god. za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine. Nalazi se u Ulici Avde Mujkića, u Čamdžića mahali na brežuljku zapadno od centra Puračića.

Historija
---------

Datira iz osmanskog perioda. Ne postoje tačni podaci o vremenu nastanka. Prema etnologu i historičaru Milenku Filipoviću, koji je ovu kuću uvrstio na popis rijetkih kuća tuzlanskog kraja (popis iz tridesetih godina XX vijeka), kuća je izvedena krajem 16. vijeka. Filipović je to zaključio, između ostalog, na osnovu evidentiranih „demira" – šipki na prozorima, koji su na ovoj kući izvedeni od drveta. Postoji i pretpostavka da je kuća izvedena tek sredinom 19. vijeka, odnosno od strane bega izbjeglice iz Budimpešte, nakon revolucije iz 1848. godine.

Kuća je u privatnom vlasništvu porodice Čamdžić iz Puračića. Autentični izgled je većinom sačuvan do danas, osim drvenog pokrova, koga je vlasnik zamijenio limenim. U oštećenom je stanju. Ne koristi se u stambene svrhe.

Opis
----

Pripada starim bosanskim kućama, sa čardakom među rogovima. Tlocrtna osnova je dimenzija 7,90 x 5,33 m. Spratnost iznosi suteren + prizemlje + čardak + tavan. Sagrađena je na četiri kamena na koje se oslanja drvena konstrukcija. Prostor između četiri temeljna kamena ispunjen je manjim kamenjem koje je vezano ilovačom i krečom. Dimenzije suterena iznose 3,47 m x 5,33 m, a ulaz predstavljaju drvena vrata dimenzija 90 x 165 cm. Djelimično ukopana magaza u suterenu i danas služi kao ostava. Zidovi suterena su drveni, a pod je sastavljen od nabijene zemlje i kamena. Na kući su očuvani drveni demiri, te sistem zatvaranja vrata – mandal.

Tokom osmanskog perioda osvjetljenje u kući vršilo se pomoću luča, kasnije pomoću svijeća od goveđeg loja. Tokom austrougarskog perioda osvjetljenje se počelo vršiti pomoću gasnih, petrolejskih i karabitnih lampi. S obzirom da je u Puračiću tokom tridesetih godina XX vijeka izgrađena električna centrala, Čamdžića kuća je snabdjevena i električnom energijom.

Vanjski linkovi
---------------

* Zavod za zaštitu i korištenje kulturno-historijskog i prirodnog naslijeđa TK - Čamdžića kuća Arhivirano 2020-09-24 na Wayback Machine-u


|  |  |
| --- | --- |
|  | ***Portal Bosna i Hercegovina***  |
**Patrijarh Sava V** je bio patrijarh pećke patrijaršije (1399.-1406?). Nasledio je pećkog patrijarha Jefrema nakon njegove smrti.

Patrijarh Sava V se potpisivao kao patrijarh Srba i Grka.

Život
-----

Za njegova života odigrao se Boj na Rovinama 1395. godine, i kod Nikopolja 1396. godine, u kojima su vojnici Stefana Lazarevića učestvovali kao turski vazali protiv hrišćana. Nakon velike turske pobede, njegov gospodar Vuk Branković je uhvaćen, zatočen i ubrzo umire u turskoj tamnici, a čitava Oblast Brankovića, zajedno sa Pećkom patrijaršijom pada pod tursku vlast.

On je obavio sahranu patrijarha Jefrema 1399. godine, podigao mu grobnicu i nasledio ga na patrijaršijskom tronu. Posle sedam godina proglasio ga za svetitelja. To je opisano i pridodato Žitiju sv. Jefrema, koje je napisao episkop Marko iz Hvosna.

Patrijarh Sava V umro je 7. aprila, ali se ne zna tačno koje godine.

Literatura
----------

* „Sava V". *Narodna enciklopedija*. Zagreb: Bibliografski zavod. 1927.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Danilo III** | **patrijarh srpski1399—1406.** | Nasljednik:**Danilo IV** |

  


p • r • uPoglavari Srpske pravoslavne crkve

**Žičko-pećki arhiepiskopi (1219-1337):**  
Sveti Sava • Arsenije I Sremac • Sveti Sava II • Danilo I • Joanikije I • Jevstatije I • Jakov • Jevstatije II • Sveti Sava III • Nikodim • Danilo II • Joanikije II
  
**Pećki patrijarsi (1346-1463):**  
Joanikije II • Sava IV • Jefrem • Spiridon • Danilo III • Sava V • Danilo IV • Kirilo • Nikon • Teofan • Nikodim II • Arsenije II
  
**Pećki patrijarsi (1557-1766):**  
Makarije Sokolović • Antonije Sokolović • Gerasim Sokolović • Savatije Sokolović • Jerotej Sokolović • Filip Sokolović • Jovan • Pajsije Janjevac • Gavrilo I Rajić • Maksim Skopljanac • Arsenije III Crnojević • Kalinik I • Atanasije I • Mojsije Rajović • Arsenije IV Jovanović • Joanikije III Karadža • Atanasije II Gavrilović • Gavrilo II Sarajevac • Gavrilo III • Vikentije Stefanović • Pajsije II Grk • Gavrilo IV Grk • Kirilo II • Vasilije Jovanović-Brkić • Kalinik II Grk
  
**Karlovački mitropoliti i patrijarsi (1690-1920):**  
Arsenije III Crnojević • Isaija Đaković • Sofronije Podgoričanin • Vikentije Popović • Mojsije Petrović • Vićentije Jovanović • Arsenije IV Jovanović • Isaija Antonović • Pavle Nenadović • Jovan Đorđević • Vićentije Jovanović Vidak • Mojsije Putnik • Stefan Stratimirović • Stefan Stanković • Josif Rajačić • Samuilo Maširević • Prokopije Ivačković • German Anđelić • Georgije Branković • Lukijan Bogdanović
  
**Beogradski mitropoliti (1831-1920):**  
Melentije Pavlović • Petar Jovanović • Mihailo Jovanović • Teodosije Mraović • Inokentije Pavlović • Dimitrije Pavlović
  
**Patrijarsi Srpske pravoslavne crkve (1920- ):**
  
Dimitrije • Varnava • Gavrilo (V) • Vikentije (II) • German • Pavle • Irinej
Tommy Bond (bejzbol)
**Thomas Henry Bond**  (2.4. 1856 - 24.1. 1941.) bio je američki igrač bejzbola iz 19. vijeka koji je igrao kao pitcher. 

Rođen je u Granardu u Irskoj, a profesionalnu karijeru je godine 1874. započeo u Brooklyn Atlanticsu. Godinu dana kasnije je nastupao za Hartford Dark Blues, a u redovima tog kluba je sudjelovao u prvoj sezoni National Leaguea 1876. 

Godine 1877. se priključio Boston Red Capsima. Te je godine postao dobitnik prve 
pitcherske Trostruke krune, s obzirom da je bio najbolji u National Leagueu po broju pobjeda (40), ERA (2.11) i strikeoutima (170).

U Boston Red Capsima je igrao do 1881. godine. Zatim je nastupao za *Worcester Ruby Legs* (1882), *Boston Reds* (1884) i *Indianapolis Hoosiers* (1884).

Kao pitcher je za vrijeme svoje desetogodišnje karijere imao omjer pobjeda i poraza 234-163, 386 potpunih igara u 408 utakmica gdje je bio početni pitcher, 42 shutouta, a ERA mu je iznosi 2.31.

Kada je godine 1941. umro, bio je posljednji preživjeli profesionalni igrač koji je nastupio u prvoj sezoni NL.

Vanjski linkovi
---------------

* Baseball-Reference.com - statistike i analiza karijere
* Baseball Library
* The Deadball Era
**Čaplja žličarka**, **bijela žličarka** ili **bijeli kašikar** (lat. *Platalea leucorodia*) je ptica iz porodice ibisa.

Može doseći duljinu do 1,0 m i težiti oko 1 – 1,2 kg. Raspon krila je 115 – 135 cm. Uglavnom je bijele boje, dok su kljun i noge crni.

Gnijezdi se u Južnoj Evropi, rjeđe u u Zapadnoj Evropi, a također i u Aziji i Sjevernoj Africi. Čaplje žličarke iz Evrope zimuju u Srednjoj i Istočnoj Africi, a azijske u Indiji i Kini.

Živi u vlažnim područjima u kolonijama od 6 do 160 ptica. Odgovaraju joj slatkovodna staništa, područja slane vode i rijeke.
Hrani se malim ribama, žabama, ličinkama kukaca, rakovima, a ponekad i vodenim biljkama. Gnijezde se u šašu, grmlju i u gnijezdima nisko nad vodom. Obično ima tri do šest jaja, koja paze oba roditelja od 21 do 25 dana. Mladunce paze i hrane također oba roditelja. 

Ima tri podvrste: *Platalea leucorodia leucorodia* kao najčešća povrsta, *Platalea leucorodia balsaci* u Mauretaniji i *Platalea leucorodia archeri* na obalama Crvenog mora i Somalije.

U Hrvatskoj se gnijezde u Krapjem Đolu kraj rijeke Save i na nekim ribnjacima u Slavoniji. S ukupnom populacijom manjom od 200 parova, žličarka je jedna od najugroženijih vrsta ptica močvarica na području Republike Hrvatske i zato je zaštićena Zakonom o zaštiti prirode.

Galerija
--------

* MladunciMladunci
* Na poštanskoj marki SSSR-aNa poštanskoj marki SSSR-a
* Na slici Hieronymusa BoschaNa slici Hieronymusa Boscha
* 
* Museum specimen - île Kiji, MauritaniaMuseum specimen - île Kiji, Mauritania

Izvori
------

1. ↑   Arhivirano 2011-09-14 na Wayback Machine-u Preuzeto 26. 8. 2012.

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Čaplja žličarka** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Čaplja žličarka** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Čaplja žličarka** |
**Sava Grujić** (Kolari, 25. nov/stud. 1840. – Beograd, 3. nov/stud. 1913), srpski vojnik, političar i diplomata. Bio je predsednik Vlade (odn. Ministarskog saveta) u pet navrata, pod tri vladara iz dve dinastije.

Vojna karijera
--------------

Vojnu akademiju (tj. srednju vojnu školu) upisao je 1856. u Srbiji. Vojne studije 1861. nastavlja u Pruskoj, gde ostaje do 1863. U Rusiju odlazi 1864, gde će dovršiti vojne studije i ostati do 1870. 

U Srbiji 1876. dobija čin pukovnika, učestvuje u Srpsko-turskim ratovima 1876-78 i prvi put ulazi u vode politike, imenovanjem za ministra vojnog (4.11.1876 - 1.10.1878). U tom periodu je knezu Milanu (kasnijem kralju) predložio osnivanje Vojnog muzeja, o čemu je ovaj doneo ukaz 22. avgusta 1878. Biće proizveden u generala 1887.

Politička i diplomatska karijera
--------------------------------

G. 1879. postaje prvi poslanik Srbije u Bugarskoj, u Atinu je poslan 1882. u Petrograd 1885. Opet je postavljen za ministra vojske 3.6. - 19.12. 1887. nakon čega postaje predsednik vlade pod kraljem Milanom Obrenovićem. do 14.4.1888. 

Ubrzo nakon Milanove abdikacije, Grujić postaje prvi predsednik Ministarskog saveta maloletnom kralju Aleksandru Obrenoviću, od 23.2.1889. do 11.2.1891. a takođe je držao i resor inostranih dela i zastupao ministra vojnog od 16.3.1890. Nakon ovoga je opet u diplomatiji, kao poslanik Srbije u Carigradu 1891-93. Kralj Aleksandar u proleće 1893 raspušta namesnike i samostalno preuzima vladavinu, a Grujić najesen opet nakratko zauzima više funkcija - predsednik vlade, ministar vojni i zastupnik ministra inostranih dela - od 23.11. 1893. do 12.1. 1894. 

Državnim poslovima se vraća posle Majskog prevrata 1903, pod kraljem Petrom. Predsednik Državnog saveta postaje juna 1903. a zatim i predsednik Vlade (21.9.1903 - 27.11.1904). Poslednji put je predsednik Ministarskog saveta i ministar vojni od 1. marta do 17. aprila 1906. a zatim predsednik Državnog saveta do 1910.

Dela
----

Osim državničkog rada, Sava Grujić je i autor brojnih rasprava iz istorije ratova i diplomatije.

Jedna ulica u beogradskom naselju Diplomatska kolonija (južno od Zvezdinog stadiona) zove se Generala Save Grujića.

Povezano
--------

* Spisak predsednika Vlada Srbije
*Za ličnosti sa sličnim imenima v. Thomas Thompson.*
Tommy G. Thompson
**Tommy George Thompson** (19.11. 1941.-) je američki republikanski političar poznat kao dugogodišnji guverner savezne države Wisconsin i sekretar za zdravstvo i socijalne službe u administraciji predsjednika Georgea W. Busha. 

Thompson je rođen u gradu Elroy u Wisconsinu, gdje mu je otac vodio benzinsku stanicu i malu lokalnu trgovinu. Nakon što je diplomirao pravo na Pravnom fakultetu Univerziteta u Wisconsinu, posvetio se politici te godine 1966. bio izabran za zastupnika u državnoj skupštini.

Godine 1986. je izabran za guvernera, a na tom položaju je ostao četrnaest godina, izborivši tri dodatna mandata i postavši najdugovječniji guverner u historiji te države. Na tom položaju se istakao cijelim nizom reformi kojima je Wisconsin postao jednom od najboljih američkih država po pitanju socijalnog i zdravstvenog osiguranja.

Tako stečeni ugled je privukao pažnju Republikanske stranke na nacionalnoj razini, pa se Thompson godine 1996. spominjao kao mogući potpredsjednički kandidat u izbornoj kampanji Boba Dolea. Međutim, to je mjesto pripalo Jacku Kempu, a Thompson je umjesto toga služio u kampanji. Godine 2000. se Thompson, pak, spominjao kao mogući predsjednički kandidat. I ovog puta je Thompson odbacio te špekulacije te služio u Bushovoj kampanji.

Godine 2001. ga je Bush imenovao sekretarom za zdravstvo i obrazovanje. 3.12. 2004. je najavio ostavku i služio do 26.1. 2005. kada je Senat potvrdio njegovog nasljednika, Michaela O. Leavitta. 

Nakon napuštanja administracije, Thompson je postao jednim od članova upravnog odbora VeriChip korporacije, koja istražuje mogućnost implatiranja identifikacijskih čipova u tijela američkih građana.

Od augusta 2005. se spominje mogućnost da bi se Thompson mogao natjecati za kandidaturu Republikanske stranke na predsjedničkim izborima 2008. godine, što je Thompson i najavio u proljeće 2007. godine.

Vanjski link
------------

* U.S. Department of Health and Human Services

***Tommy Thompson*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Predsjednici Nacionalnog udruženja guvernera |
| --- |
| 
* Willson
* McGovern
* Walsh
* Spry
* Capper
* Harrington
* Allen
* Sproul
* Cox
* Trinkle
* Brewster
* McMullen
* Dern
* Case
* Pollard
* Rolph
* McNutt
* Peery
* Cochran
* Stark
* Vanderbilt
* Stassen
* O'Conor
* Saltonstall
* Maw
* Martin
* Caldwell
* Hildreth
* Hunt
* Lane
* Carlson
* Lausche
* Peterson
* Shivers
* Thornton
* Kennon
* Langlie
* Stanley
* Stratton
* Collins
* Boggs
* McNichols
* Powell
* Rosellini
* Anderson
* Sawyer
* Reed
* Guy
* Volpe
* Ellington
* Love
* Hearnes
* Moore
* Mandel
* Evans
* Rampton
* Ray
* Andrus
* Askew
* Milliken
* Carroll
* Bowen
* Busbee
* Snelling
* Matheson
* J. Thompson
* Carlin
* Alexander
* Clinton
* Sununu
* Baliles
* Branstad
* Gardner
* Ashcroft
* Romer
* Campbell
* Dean
* T. Thompson
* Miller
* Voinovich
* Carper
* Leavitt
* Glendening
* Engler
* Patton
* Kempthorne
* Warner
* Huckabee
* Napolitano
* Pawlenty
* Rendell
* Douglas
* Manchin
* Gregoire
* Heineman
* Markell
* Fallin
* Hickenlooper
* Herbert

 |

  

{{Lifetime|1941||Thompson, Tommy]]
**Sava Savanović** je lik iz priče Milovana Glišića (1847–1908) „Posle devedeset godina" u kome je on predstavljen kao vampir po legendi koja se priča u ovom kraju.

Legenda
-------

Po toj legendi, veruje se da je seljak Sava Savanović iz tog kraja, posle svoje smrti živeo u staroj vodenici u selu Zarožje, u opštini Bajina Bašta. Legenda govori da je kao „vampir" ubijao i pio krv ljudi koji bi došli da melju žito. Kada bi ljudi dolazili na vodenicu on bi im isisao krv i ubio bi ih .

Mlin
----

Posljednjih nekoliko decenija, mlin Save Savanovića je u vlasništvu porodice Jagodići i često se naziva „Jagodića vodenica". Radila je do kasnih 1950-ih kad je zatvorena i ugašena. Vodenica privlači posjetioce, ali stanovnici sela još nisu uspjeli da od mlina naprave uspješno turističko odredište.

Uticaj na kulturu
-----------------

Lik Save Savanovića se spominje u priči Milovana Glišića „Posle devedeset godina" i u srpskom horor filmu „Leptirica" iz 1973. godine, koji je inspirisan Glišićevom pričom, kao i u knjizi „Strah i njegov sluga" Mirjane Novaković.

Vidi još
--------

* Vampir
* Petar Blagojević
* Arnaut Pavle
* Leptirica

Spoljašnje veze
---------------

* Podaci o narodnim vjerovanjima na nezvaničnom sajtu sela Zarožje Arhivirano 2010-01-31 na Wayback Machine-u
* Milovan Glišić „Posle devedeset godina"
* Srušila se vodenica vampira Save („Politika", 20. novembar 2012)
* B92 u srpskoj vampirskoj postojbini (B92, 30. novembar 2012)
* Pismo Save Savanovića „s onog sveta" planetarni hit („Večernje novosti", 5. decembar 2012)
* Srpski vampir zastrašio svet („Alo", 7. decembar 2012) Arhivirano 2012-12-10 na Wayback Machine-u
**Ópata**, grupa plemena Taracahitian Indijanaca iz sjeverozapadnog Meksika, Sonora. Teritorij ovih izuzetno ratobornih Indijanaca prostirao se u vrijeme dolaska Španjolaca uz obale rijeke Sonora i do između Río Bavispe, a zalazili su se u južnu Arizonu, gdje su ratovali sa Apačima. U borbi su se koristili otrovnim strelicama, ratnim toljagama i kopljima. Španjolski misionari pokrstili su ih u ranom 17. stoljeću. Ópate su napredni ratari koji irigaciju, i sprovode je u područjima gdje je to potrebno. Glavne kulture su im kukuruz, grah, čili-papričice i drugo. 

Slično kao i Tarahumare, poznati su kao trkači na duge staze. Među njima su postojale i misije Aconchi, Arizpe (Arispe) i Guepavérachi. U novije vrijeme preostalo ih je oko 300. Plemena Batuc i Nacosura koja su govorila vlastitim dijalektima pripadaju užoj grupi Ópata Teguima.

Ime
---

Ime Ópata znači "gente hostil", "enemigos" ('neprijateljsaki narod', 'neprijatelji').

Plemena
-------

Opata vlastiti ijele se na 3 glavne skupine, viz.: 

* Ópata Tegüis (Tegui ili Segui) sa selima: Opodepe, Terapa, Cucurpe, Alamos i Batuco.
* Ópata Tegüimas (Teguima), sela: Sinoquipe, Banamichi, Huepaca, Aconchi, Babiacora, Chinapa, Bacuachi, Cuquiarachi i Cumpas.
* Opata Cogüinachis (Coguinachi), sela: Toniche, Matape, Oputo, Oposura, Gluasavas, Bacadeguachi, Nacori (otro), Mochopa.

Pleme <u>***Eudeve***</u> na jugu Ópata teritorija njihov su ogranak. Za Indijance <u>***Jova***</u> sa gornje Río Yaqui, koji su imali sela Bacaniyagua, Baipoa ili Baypon, Natora, Oparrapa, Orasaqui, Sereba, i Setasura, neki drže (Manuel Orozco y Berra) da također pripadaju Ópate, Swanton ih smatra tek srodnima.

Povezano
--------

* Rayon

Izvori
------

1. ↑  Opata (Hodge)

Vanjske veze
------------

* Geografía de las lenguas y carta etnográfica de México
* Opatas
Podiceps cristatus
**Ćubasti gnjurci** (lat. *Podiceps cristatus*) su vrsta ptica iz porodice gnjuraca (Podicipedidae). On je najveći i najpoznatiji pretstavnik skupine ptica vodarica.

Opis
----

Ćubasti gnjurci su dugi između 46 i 51 centimetar a raspon krila im je od 59 do 73 centimetra. Teški su od 800 do 1400 grama. Ptice su ljeti, u svom svadbenom ruhu, vrlo prepoznatljive: plivaju sredinom jezera i svajo toliko nestaju na duže urone (do jedne minute!). Imaju dugi vrat, bijele obraze, crne glave i na njima smeđecrvene i crne ćube.Dobio je ime po perju koje mu strši na vrhu glave.Prsti na nogama obrubljeni su mu kožnim naborima. Zatiljak i leđa su im smeđi. Pripadnici oba spola izgledaju jednako. U opasnosti ćubu priljube uz glavu. Kad nisu u svadbenom ruhu, nemaju šarenu ćubu i liče nekim plijenorima.

Glasaju se često i glasno, zvukom koji zvuči kao kek-kek-kek.

Ćubasti gnjurci u vrijeme parenja
 *Podiceps cristatus*

Životni okoliš
--------------

Ćubasti gnjurci nastanjuju vode u nizinama cijele Europe (osim sjeverne Skandinavije i Islanda). Istočna populacija su selice koje zimuju na obalama zapadne i južne Europe. U srednjoj Europi ćubasti gnjurci su uglavnom stanarice koje u razdoblju kad je jezero duže vrijeme zamrznuto, skitaju obalom.

Ishrana
-------

Ćubasti gnjurci hrane se pretežno ribama koje love roneći. No, osim njih, love i male beskralješnjake, a jedu i sjemenke.

Podizanje mladunaca
-------------------

U vrijeme parenja ćubasti gnjurci ponašaju se vrlo upadljivo, što se ponekad naziva "ples pingvina": par se prsa uz prsa uspravlja na vodi, trese glavama i udara nogama po vodi. 

Gnijezdo grade na vodi od dijelova biljki koje plutaju, a skrivaju ga u biljkama koje rastu uz obalu. U njemu leže 27 do 29 dana na 3-4 jaja. Pilići su potrkušci i odmah mogu samostalno plivati pa čak i roniti. No u prvo vrijeme jedan od roditelja ih uglavnom nosi skrivene u perju na leđima. Imaju bijele pruge na glavi i leđima.

Vanjske veze
------------

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Ćubasti gnjurac** |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Ćubasti gnjurac** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Ćubasti gnjurac** |
**Torrens** je australska rijeka koja teče kroz državu Južnu Australiju i utječe u Južni ocean kod grada Adelaide, duga 85 km.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Torrens* izvire na obroncima Planine Pleasant, dijela Masiva Adelaide u državi Južna Australija. Od izvora gotovo pravolinijski teče prema zapadu preko doline do grada Adelaide i svog ušća u Južni ocean u Zaljevu sv. Vincenta.

Karta *Sliva rijeke Torrens*
*Torrens* sa svojim pritokama ima sliv velik oko 508 km², danas je gotovo čitav njegov tok pretvoren u rekreacionu zonu. Rijeka *Torrens* je značajna za snabdijevanje pitkom vodom milionskog Adelaidea, zbog tog su u njenom gornjem toku podignuta akumulaciona jezera Millbrok, Kangaroou i Hope Valley. U prošlosti se njena dolina, beskupulozno krčila od šuma za dobijanje obradivih polja i gradnju kuća, tako da je radikalno izmjenjen njen nekadašnji krajolik. *Torrens* ima pet povremenih pritoka, koje ljeti presuše.

Izvori
------

1. 1 2 3   „*Torrens River*" (engleski). Commonwealth of Australia , Bureau of Meteorology. Pristupljeno 24. 01. 2012.

Vanjske veze
------------

* *Torrens River* na portalu Commonwealth of Australia , Bureau of Meteorology (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
*Za ostale upotrebe, v. Bitka kod Châtillona.*

**Druga bitka kod Châtillona** se odigrala 11. oktobra 1793. godine na zapadu Francuske za vrijeme Vandejskog rata između snaga republikanske vlade na jednoj, i vandejskih kontrarevolucionarnih pobunjenika na drugoj strani. Do nje je došlo dva dana nakon Druge bitka kod Moulin-aux-Chèvresa u kojoj su republikanci bili zauzeli Châtillon, neslužbeni "glavni grad" pobunjeničke teritorije. Sljedeći dan su vođe pobunjeničke Armije Anjoua i Haut-Poitoua zaključili da bi to mogao biti koban udarac po moral njihovih trupa, te su odlučili smjesta izvršiti kontranapad, uzdajući se uz dodatnim pojačanjima stvorenu brojčanu nadmoć. Pobunjenici su uspjeli iznenaditi republikanske prethodnice koje su marširale prema Choletu i Mortagneu te ih odbaciti prema gradu, gdje je glavnina republikanskih snaga još uvijek slavila pobjedu. Iznenađeni republikanci su pobjegli iz grada, ali ih pobunjenici nisu gonili, nego su umjesto toga počeli slaviti i opijati se. Republikanski general Westermann se nije htio pomiriti sa porazom, nego je organizirao manju grupu husara, grenadira i pješadinaca te njome iste večeri izvršio smjeli prepad na grad. Branitelji, koji su najvećim dijelom bili pijani, nisu bili u stanju odmah organizirati otpor, a što je omogućilo Westermannovim ljudima da im nanesu velike gubitke, počnu paliti grad ali i da bez milosti ubijaju civile, uključujući žene i djecu. Pobunjenici su se nakon konfuzne borbe reorganizirali i krenuli u kontranapad, a nakon čega je Westermann shvatio da se ipak mora povući. Ta je nominalna pobjeda, međutim, pobunjenicima malo značila, s obzirom da je grad, na čijim su ulicama bile na hiljade leševa, zahvatio nekontrolirani požar, te su se počeli povlačiti prema Mortagneu. Tako bitka, u kojoj je smrtno ranjen mladi republikanski general René François Lecomte, nije imala pravog pobjednika.

Literatura
----------

* Émile Gabory (2009). *Les Guerres de Vendée*. éditions Robert Laffont. Gabory. , p.271-273.
* Charles-Louis Chassin, *La Vendée Patriote (1793-1800)*, Tome III, édition Paul Dupont, 1893-1895, p.198-202.
* Jean Tabeur (2008). *Paris contre la Province, les guerres de l'Ouest*. Economica. Tabeur. , p.141.
* Yves Gras (1994). *La Guerre de Vendée (1793-1796)*. Economica. Gras. , p.82.
* Charles-Louis Chassin et Léon Hennet (1902). *Les volontaires nationaux pendant la Révolution*. Volontaires. , p. 354-355. tekst na portalu gallica
Kovanica s likom Seleuka II. Glava prikazuje boga Apolona na tronošcu te grčki natpisΒΑΣΙΛΕΩΣ ΣΕΛΕΥΚΟΥ (od kralja Seleuka).
**Seleuk II Kalinik** (grčki: Σέλευκος Β' Καλλίνικος , ? - 225. pne.), poznat i kao **Seleuk II Pogon** bio je vladar Seleukidskog Carstva od 246. pne. do 225. pne.

Bio je sin i prijestonasljednik kralja Antioha II i kraljice Laodike. Na kraju drugog sirijskog rata mu se otac razveo od majke kako bi se, u sklopu mirovnog sporazuma, mogao oženiti za egipatsku princezu Bereniku, kći kralja Ptolemeja II. Tada je Seleuk razbaštinjen, a prijestolje određeno za Berenikinog sina. Nedugo nakon Ptolemejeve smrti godine 246. pne. Antioh se odlučio pomiriti sa Laodikom i došao k njoj u Efez, gdje je naglo umro. Laodika je tvrdila da je na samrti proglasio Seleuka prijestonasljednikom, a nju regenticom. Tada su Laodikini pristaše, da bi osigurali prijestolje, likvidirali Bereniku i njenu djecu, što je Berenikin brat, Ptolemej III iskoristio kao povod za treći sirijski rat.

Rat je krenuo izuzetno loše po Seleuka, koji je iste godine izgubio niz obalnih gradova i sjevernu Siriju, te su egipatske snage došle na domak prijestolnici Antiohiji. Tada je Laodika inzistirala da Seleuk svog mlađeg brata Antioha Hijeraksa postavi ko-regenta i prepusti mu vlast u Maloj Aziji. Seleuk je nakon toga uspio vratiti dio izgubljenih teritorija, ali je potom Antioh proglasio nezavisnost, a vlastitom bratu objavio rat. 

Pokušaj da brata kazni je oko 235. pne. doživio težak neuspjeh u bitci kod današnje Ankare. Nakon toga se Seleuk okrenuo na istok, nastojeći eliminirati prijetnju koju je predstavljala novostvorena partska država. O rezultatima tog pohoda postoje kontradiktorne tvrdnje u antičkim izvorima - po jednima je Seleuk doživio fijasko i čak bio zarobljen od partskog kralja Arsaka, dok je po drugima uspio natjerati Parte da ga priznaju kao svog sizerena.

Oko godine 228. pne. je Antioh Hijeraks pokušao napasti Seleukidsko Carstvo, ali je poražen uz pomoć pergamskog kralja Atala. Nedugo potom je Seleuk poginuo prilikom pada s konja. Seleuk je bio oženjen za princezu Laodiku, s kojom je imati dva sina - Seleuka Kerauna i Antioha Velikog, koji će obojica postati kraljevi.

Vanjske veze
------------

***Seleuk II Kalinik*** na Wikimedijinoj ostavi

* Seleucus II Callinicus entry in historical sourcebook by Mahlon H. Smith

|  |
| --- |
| Seleuk II Kalinik **Seleukidska dinastija****Rođen/a:**  ?  **Umro/la:** 225. pne. |
| Prethodi:**Antioh II Teos** | **Seleukidski kralj**246–225. pne. | Slijedi:**Seleuk III Keraun** |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 6158156374138407710005
* GND: 1156051193

 |
*Ovo je kinesko ime; porodično ime je* 王 (Wang)*.*
 Za ostale upotrebe, v. Wang Meng (razvrstavanje).
Wang Meng
**Wang Meng** (王猛, pinyin Wáng Měng) (325–375), kurtoazno ime **Jinglüe** (景略), formalno **Markiz Wu od Qinghea** (清河武侯), bio je premijer države Raniji Qin pod carem Fu Jiānom, poznat po tome što se zahvaljujući njegovoj upravi država od relativno male teritorije u današnjoj provinciji Shaanxi, te dijelovima Gansua, Shanxija i Henana proširila na gotovo cijelu teritoriju nekadašnje Kine sjeverno od rijeke Huai. Zbog toga ga se smatra jednim od najvećih državnika u kineskoj historiji.

Odrastao je kao siromašan Kinez u Yechengu, prijestolnici Wu Hu države Kasniji Zhao, te bio prisiljen za život zarađivati izradom sanduka. Usprkos inteligencije i darovitosti, nije mu dopušteno da se školuje, te je otišao živjeti kao pustinjak na planinu Huayin, odnosno teritoriju Di Fu klana, koji će kasnije osnovati državu Raniji Qin. Godine 355. se Wang Meng sreo sa Fu Jianom, tada još uvijek samo Di princom, te postao njegov glavni savjetnik. Kada je 357. Fu Jian svrgnuo svog rođaka Fu Shenga i preuzeo vlast, Wang Meng je postao premijer. 

Wang Meng se istakao reformama kojima je poboljšana uprava države, ali i odlučnim suzbijanjem arogancije plemstva. Godine 369. je iskoristio invaziju dinastije Jin na državu Raniji Yan, kako bi sa njom sklopio savez; zauzvrat je država Raniji Yan obećala državi Raniji Qin predati prijestolnicu Luoyang. Kada je obećanje iznevjereno, Wang Meng je iskoristio to kao izgovor za rat protiv Ranijeg Yana koji je zimi 370. završio zarobljavanjem cara Murong Weija i pripajanjem njegove države Ranijem Qinu. Umro je u ljeto 375. ali njegovi nasljednici nisu mogli spriječiti kasniji kolaps države kojoj je služio.
**Dolac** je mala uvala smještena tri kilometra sjeverno od Primoštena, omeđena morem i brežuljcima, koja je sedamdesetih godina prerasla u vikend naselje.

Geografija
----------

Dolac je smješten između *Bilog* (također malog naselja) na sjeveru i *Autokampa Adriatic* na jugu. Podijeljen je na južni dio, *Kuvajt*, koji se smjestio u blizini brda*Vela glava*, i sjeverni, *Kaliforniju*, dolinom nekadašnje lokve cipala kojom se danas protežu kuće i sportsko igralište. Sjeverni dio Doca je površinom veći i napučeniji, ali time ne i "politički" i gospodarstveno znatno utjecajniji.. Iznad Doca na istoku nadvija se se brdo *Veli vrh*, a na sjeveru prema *Bilom* *Koštenjača*.
Dio same uvale Dolac pripada kampu.

Povijest
--------

Dolac se prvi put spominje imenom Bosanski Dolac i može se okarakterizirati kao mjesto odakle je krenulo naseljavanje Primoštena i primoštenske okolice. Naime, primoštenski preci, bogumili iz Bosne, tj. njihovih 80 obitelj, bježeći ispred Turaka u XI. i XII. st. stigli su u Šibenik i tamo zatražili zaštitu od šibenske vlastele. Šibenčani su ih prihvatili te ih prevezli u deset morskih milja udaljenu uvalu koja od tih vremena nosi ime *Bosanski Dolac*. *Bosanski Dolac* bio je krševito područje pa su se nakon nekog vremena zaputili na istok, par kilometara od mora, gdje grade naselje i crkvicu. Tako je nastalo najstarije primoštensko naselje *Prhovo*, zatim *Široke*, *Kruševo*, a naposljetku i sam *Primošten*. Stoljećima je Dolac bio tek usputna stanica ribara i težaka primoštenskog kraja da bi svoj novi život otpočeo 70-ih godina XX. stoljeća kada su vikendaši otpočeli izgradnju kuća. Dio Doca u tom razdoblju dobiva vodu te se ironično samoproziva *Kalifornija*. 80-ih kuće na južnoj strani Doca grade uglavnom zaposlenici naftnih kompanija, stoga se prozivaju *Kuvajt*. Donesen je urbanistički plan, a mjesto dobiva i lučicu, igrališta, kafiće, restorane i živi uglavnom ljeti kada su predivne, gotovo netaknute plaže pune turista i domaćih ljudi.

Šport
-----

Dolac danas ima višenamjensko sportsko igralište koje prvenstveno služi odigravanju divljih nogometnih utakmica, nedavno su dograđene i tribine, a obasjava ga i svjetlost dvaju reflektora.
U planu je i izgradnja amaterskog balotališta na istom igralištu. Okolna brda pružaju užitak rekreativcima crosserima, a more plivačima.
Za pojam u modernoj politici, v. Sto dana (politika).
**Sto dana** (francuski: ) je naziv za kratkotrajni period historije Francuske koji je počeo 1. marta 1815. sa povratkom bivšeg cara Napoleona I u Francusku, a završio 22. juna 1815. sa njegovom drugom abdikacijom, odnosno konačnim završetkom francuskog Prvog carstva i početkom Druge burbonske restauracije.

Napoleon je godinu dana ranije bio svrgnut nakon poraza u ratu protiv Šeste koalicije, te je obnovljena stara monarhija pod dinastijom Bourbona, a Napoleon protjeran na otok Elbu, kojim je nominalno upravljao kao vladar. Novi rojalistički režim je, međutim, brzo postao nepopularan, a pobjednički saveznici Šeste koalicije na međusobnim pregovorima u Beču došli na rub oružanog sukoba. Napoleon je to iskoristio kako bi se iskrcao na francuskom tlu i munjevito preuzeo vlast. Ta je vlast, međutim, bila kratkotrajna; povratak Napoleona je ujedinio dotle posvađane saveznike, koji su se udružili u novu Sedmu koaliciju i porazili Napoleona u bitci kod Waterlooa. Nakon toga je Napoleon abdicirao te je prognan na Svetu Helenu, a u Francuskoj je ponovno uspostavljena monarhija.

Literatura
----------

***Sto dana*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dominique de Villepin, *Les Cent-Jours : ou l'esprit de sacrifice*, Perrin, 2001. ISBN 2-262-01397-7 Comprend une chronologie détaillée et une abondante bibliographie.
* Jean Tulard, *Les vingt jours*, Fayard, 2001
* Emmanuel de Waresquiel, *Cent Jours : la tentation de l'impossible, mars-juillet 1815*, Fayard, 2008, ISBN 978-2213621586
* Jean-Marie Thiébaud, *Les Corps francs de 1814 et 1815 - La double agonie de l'Empire - Les combattants de l'impossible* (en collaboration avec Gérard Tissot-Robbe), préface de Jean Tulard, Paris, S.P.M. collection Kronos, 2011, 714 p. ill. (ISBN 978-2-901952-82-4)
* Achille Tenaille de Vaulabelle, *Le retour de l'île d'Elbe*, 1873, 93p. Lachaud et Burdin, Paris

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Prva burbonska restauracija** | **Period historije Francuske** | Slijedi:**Druga burbonska restauracija** |
**Lipički Wandelbahn** je natkriveno šetalište u Lipiku.

Godine 1893. u Lipiku je, u neposrednoj blizini Kursalona, izgrađeno natkriveno šetalište Wandelbahn - specifičan prostor perivoja koji je bio glavni korzo ne samo lječilišta, nego i cijeloga Lipika. Sagrađen je opekom, a velika šetnica izvedena je od željezne konstrukcije i lijevanih željeznih stupova s kapitelima.

Stupovi nose lukove ispunjene željeznom ukrasnom rešetkom koja doseže do krova trijema.

Za Wandlbahn su pisali da je izgrađen u drvu i metalu, lagan poput vrtne sjenice. Zanimljiva je i priča o šetnjama i ispijanju "tri puta po dva deci termalne mineralne vode na dan". Tijekom povijesti Wandelbahn nije značajnije mijenjao svoju osnovnu namjenu, a to su odmor i zabava. 

Tijekom godina na Wandelbahnu su svoje mjesto našli i brijači i trgovci, kasnije frizerski saloni i caffe-barovi, a izgradnjom novog hotela Lipik, Wandelbahn je dobio automatsku kuglanu i disco-bar. Upravo je diskoteka u osamdesetim godinama dvadesetog stoljeća privlačila ljude koji su proputovali desetke i stotine kilometara u potrazi za dobrom zabavom 

Kao i Kursalon u Lipiku, Wandelbahn je teško nastradao 1991. godine. Danas čeka obnovu.

Povezano
--------

* Lipik

Vanjske veze
------------

* Službene stranice grada Lipika
**Zuruahã** (Zuruahá, Suruwaha, Sorowaha, Índios do Coxodoá) je indijansko pleme jezične porodice Arauan naseljeno na rijekama Juruá, Jutaí i Purus u brazilskoj državi Amazonas. Prvi kontakt sa njima uspostavljen je 1980. Godine 1996. preostalo ih je tek 144 nastanjenih na 'Terra Indígena Zuruahã' (239.070 hektara). Lovci i sakupljači. Sastoje se od više lokalnih grupa:

* Adamidawa na igarapé Pretinho,
* Jokihidawa na igarapé Pretão,
* Korobidawa kod Cuniuá
* Masanidawa na slapovima Riozinho,
* Nakydanidawa na igarapé do Índio,
* Sarakoadawa na igarapé Coxodoá,
* Tabosorodawa na igarapé Watanaha (pritok Pretão),
* Ydahidawa na igarapé Arigó (pritok Riozinho)
* Yjanamymady igarapé São Luiz,
* Zamadawa gronji Riozinho.
* Zuruahã rio Cuniuá,

Pleme je na zlu glasu zbog svog infanticidnog običaja zakapanja žive djece koja imaju neku tjelesnu manu, o čemu je snimljen i dokumentarni film 'Hakani'.

Izvori
------

1. ↑  „Maizes on Mission". Arhivirano iz originala na datum 2009-07-23. Pristupljeno 2014-08-06.

Vanjske poveznice
-----------------

* Zuruahã

Šablon:Arauan
**Dolar** je službeno ime valute nekoliko zemalja i područja na svijetu, uključujući Australiju, Kanadu, istočne karipske otoke, Liberiju, Hong Kong, Novi Zeland, Singapur i SAD. Označava se oznakom **$**.

 Novčanica od jednog američkog dolara
Dolar se bio također korišten u Škotskoj tokom 17. stoljeća, gdje se tvrdi da je to izum Sveučilišta St. Andrews.

Riječ dolar dolazi od riječi **thaler** - talir, iz malog češkog rudarskog naselja **Sankt Joachimthalers** (dolina sv. Joakima). I naselje i dolina ležali su na bogatim nalazištima srebra, od kojeg se nekad kovao srebrni novac (*Joachimtalers*) s likom Sv. Joakima. Ime srebrnjaka Joachimtalers je kasnije skraćeno na talers - taliri. Engleski thaler je preko Velike Britanije stigao u Ameriku.

Španjolski dolar je ime korišteno za španjolski srebrenjak, peso, 8 dijelova srebrenjaka, koji je bio široko rasprostranjen kao sredstvo plaćanja u španjolskim kolonijama Novog svijeta.

Znak dolara
-----------

Porijeklo znaka **$** nije točno utvrđeno. Postoji mnogo objašnjenja znaka. Neki smatraju da potječe od broja osam (osam dijelova španjolskog dolara), neki opet misle da su to Heraklovi savijeni stupovi itd. Najprihvatljivija teorija glasi da je to rezultat promjene od meksičkog ili španjolskog "**P's**" kao oznake za pesos. Ova terija se temelji na proučavanju starih rukopisa, gdje se slovo "S" pisalo preko slova "P" i razvilo se u "**$**". 

Države koje rabe dolar kao sredstvo plaćanja, obračuna i razmjene:

* Australija
* Barbados
* Bahami
* Belize
* Bermudski otoci
* Brunej
* Fidži
* Karibi
* Kanada
* Kajmanski otoci
* Hong Kong
* Jamajka
* Liberija
* Namibija
* Novi Zeland
* Singapur
* Solomonski Otoci
* Surinam
* Tajvan
* Trinidad i Tobago
* SAD
* Zimbabve

***Dolar*** na Wikimedijinoj ostavi
**Sto dana** ili **period od sto dana** (njemački: ) je naziv za običaj, odnosno neslužbeno "pravilo" prema kome se mediji i opozicija u modernim, odnosno "pristojnim" demokratskim državama moraju ustručavati od kritiziranja ili pozivanja na odgovornost nove vlasti koja je netom izabrana ili stupila na vlast. "Sto dana" se odnosi na okvirni period od tri mjeseca kada nova vlast treba dovršiti tehničke poslove oko tranzicije (imenovanja novih kadrova u državnoj upravi i sl.), pravilno procijeniti stanje u državi te formulirati vlastite metode i ciljeve upravljanja za sljedećih nekoliko godina, a bez da su njeni predstavnici moraju trošiti vrijeme i resurse na obranu od "politikantskih" optužbi.

Literatura
----------

* Michael Träm: *Führung braucht Zeit. Der Mythos der ersten 100 Tage*. Econ, 2002, ISBN 3-430-19141-6

Eksterni linkovi
----------------

* Zusammengefasste Berichterstattung nach Ablauf der 100-Tage-Frist (Schuster, Christian H./Moras, M. (2006): „Rückschau: 100 Tage Merkel", Artikel, poli-c) (`de`)
* Kurzhintergrund aus der taz: 100-tage-frist (`de`)
**Österreichischer Rundfunk** (doslovno: *Austrijska radiodifuzija*), poznatija pod skraćenicama **ÖRF** odnosno **ORF** je austrijska državna kompanija za javni radiotelevizijski program. Sjedište joj je u Beču.

S radom je započela godine 1923. kao *Radiokomunikacijska kompanija* (RAVAG) i redovni program počela emitirati u februaru 1924. Do 1934. je s mrežom radio-odašiljača uspjela svojim programom pokriti cijelu teritoriju Austrije. Godine 1938. je nakon Anschlussa prestala s radom te ju je preuzeo Reichs-Rundfunk-Gesellschaft (RRG), radio-mreža Trećeg Reicha. Obnovili su je godine 1945. Saveznici nakon okupacije Austrije kao Radio-Beč, ali je tek 1958. objedinjavanjem dotadašnjih radio-stanica dobila današnji oblik.

Grane
-----

### Televizija

#### Programi

ORF televizija je pokrenula sljedeće programe:

* ORF 1
* ORF 1 HD
* ORF 2
* ORF SPORT PLUS
* TW1

Eksterni linkovi
----------------

* Službena stranica
* Ö1 Međunarodne Arhivirano 2007-10-22 na Wayback Machine-u informacije o programu Ö1.
* Austrijski sajtovi za emitiranje
* Austrijski DVB-T multipleksi
**Yonatan** "**Yoni**" **Netanyahu** (13. mart 1946 - 4. jul 1976) bio je oficir Izraelskih obrambenih snaga poznat po zapovijedanju elitnom specijalnom jedinicom Sayeret Matkal tokom spektakularnog prepada na aerodrom Entebbe, a u kojoj je poginuo, ali koja je usprkos toga završila spektakularnim uspjehom.

Rođen je u SAD gdje je i odrastao i školovao za univerzitetskog profesora, Yonatan se izraelskim snagama priključio 1967. godine za vrijeme Šestodnevnog rata. Njegov brat Benjamin Nethanyahu je kasnije postao premijer, a brat Iddo Nethanyahu, koji je također služio u Sayeret Matkalu, je ugledni ljekar.

Netanyahu se danas u Izraelu slavi kao heroj, a bio je i jedan od ključnih likova u nekoliko filmova temeljenih na operaciji Entebbe. U *Victory at Entebbe* ga glumi Richard Dreyfuss, u *Raid on Entebbe* ga glumi Stephen Macht, a u izraelskom filmu *Operation Thunderbolt* ga glumi Yehoram Gaon.

Vanjske veze
------------

***Yonatan Netanyahu*** na Wikimedijinoj ostavi

* "Raid on Entebbe" na YouTube video, Israel TV short, 1 min.
* "Operation Thunderbolt" na YouTube video documentary, 9 min. part 1
* "Operation Yonatan" na YouTube video clips, 3 min.
* Memorial site
* isayeret.com – The Israeli Special Forces Database

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 37820640
* LCCN: n78059921
* ISNI: 0000 0000 6681 9706
* GND: 123249120
* SUDOC: 096184817
* BNF: cb120447574 (podaci)
* BNE: XX5663399

 |