recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Štavljenje** je kemijska obrada sirovog životinjska krzna ili kože kako bi ga se pretvorilo u materijal koji se da koristiti - u savitljivu kožu.

Sredstvo za štavljenje istiskuje vodu iz međuprostoru između proteinskih vlakana i sljepljuje ta vlakna zajedno. Za štavljenje se najčešće koriste tri sredstva biljni tanini, mineralne soli, kao što su krom sulfati i riblje ulje ili životinjsko ulje.

Historija
---------

Najstariji sistem štavljenja bazira se na kemijskom djelovanju biljnog materijala koji sadržava tanin ili taninske kiseline, na sadržaj proteina. Štavljenje biljem izgleda da se prakticira još od prahistorije.

Za antike Hebreji su štavili hrastovom korom, Egipćani sa mahunama nilske agacije. 
Rimljani su koristili kore, određenih stabala i njihove plodove a Arapi kore i korjenje.

U Evropi je tokom srednjeg vijeka ponovno obnovljeno znanje štavljenja posredstvom Španjolske. Do 18. vijeka ponovno se počelo cijeniti kao odlična sredstva za štavljenje; hrastove kore, sumak, hrast šiškar i štitarke. Metoda štavljenja ostala je u osnovi nepromijenjena do danas, svodi se na namakanje koža u bačvama od više jakih lužina ili tekuća ekstrakti biljnog tanina.

Štavljenje krom(III) sulfatom otpočelo je krajem 19. vijeka, to je vjerojatno bila prva promjena u metodi proizvodnje kože u proteklih 2000 godina.

Primjenjuju se dvije metode. Kod metode dvostrukog namakanja se kože najprije namaču u blagoj otopini krom(III) sulfata. Kod drugog namakanja koriste se natrijum tiosulfat i druge kiseline koje reagiraju sa krom(III) sulfatom da se dobije bazični krom(III) hidroksid, koji se polaže na vlakna kože.

U puno više korištenoj metodi jednostrukog namakanja, kože se namaču u rotirajućim [[bubanj|bubnjevima ispunjenim jakom otopinom krom(III) sulfata, a koriste se i natrijum aluminosilikat i cirkonijum.

Štavljenje uljem je drevna metoda koja se koristi za štavljenje mekanih i poroznih koža kao je divokozina i jelenska, koje se mogu više puta namočiti i osušiti, bez štetnih efekata. Riblje ulje posipa na kožu a zatim se snažno lupa mehaničkim čekićem. Kože se zatim suše u pećima, a oksidirano ulje spaja kožna vlakna.

Dvije glavne sirovine za štavljenje su; životinjske kože i biljni tanini, a njih ima gotovo svugdje. Kao rezultat toga, štavljenje se proširilo po čitavom svijetu i bilo jedna od prvih industrija.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  „*Tanning*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 26. 01. 2017.

Vanjske veze
------------

***Štavljenje*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Tanning* (`en`)
**Siče** je naseljeno mjesto u Republici Hrvatskoj u općini Nova Kapela u Brodsko-posavskoj županiji.

Jezik
-----

Rješenjem Ministarstva kulture Republike Hrvatske na listi zaštićenih kulturnih dobara nematerijalne kulturne baštine našao se i govor posavskoga sela Siče.

Geografija
----------

Siče se nalaze na južno od Nove Kapele i autoceste Bregana - Lipovac. Susjedna naselja su Seoce na istoku i Magić Mala na zapadu.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2011. godine Siče su imale 306 stanovnika. 

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Izvori
------

1. ↑  Sačuvajmo prošlost za budućnost[*mrtav link*]
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
3. ↑  Popis stanovništva Republik Hrvatske 2011. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Siče** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Nova Kapela |
| --- |
| Batrina • Bili Brig • Donji Lipovac • Dragovci • Gornji Lipovac • Magić Mala • Nova Kapela • Pavlovci • Seoce • Siče • Srednji Lipovac • Stara Kapela |
**Stara Sušica** je mjesto u Hrvatskoj. Nalazi se u Primorsko-goranskoj županiji.

Zemljopis
---------

**Stara Sušica** se nalazi u Gorskom kotaru, na području Općine Ravna Gora. Smještena je 5 km istočno od Ravne Gore. Okružena je brdima, šumama i livadama.

Stanovništvo
------------

Prema popisu iz 2001. godine, Stara Sušica ima 292 stanovnika u 113 domaćinstava. Od ukupnog broja stanovnika, 45% je muškaraca (132), a 55% žena (160). 

Pripada poštanskom uredu **51314 Ravna Gora**.

Povijest
--------

U prošlosti je Stara Sušica, kao i Ravna Gora, u nekoliko navrata jako stradala od Turaka. Najteže je bilo poslije Krbavske bitke kada su stanovnici poubijani, odvedeni u roblje ili su pobjegli preko Kupe u Sloveniju. Crkvica sv. Antuna Padovanskog u Staroj Sušici je opljačkana i spaljena, ali stari frankopanski grad koji su Frankopani u srednjem vijeku imali u Staroj Sušici, nije zauzet. 

Početkom XVII. stoljeća u Staru Sušicu i Ravnu Goru počinju se vraćati starosjedioci, koji su pobjegli pred Turcima, ili njihova djeca. Njihovo naseljavanje pomogli su knezovi Zrinski.

Nekada je Sušica bila plemićki posjed, i u jednom trenutku imala je najviše stanovnika u današnjoj općini . Sušičani nisu živjeli od zemlje i poljoprivrede. Bili su stolari, kolari, staklari ili radnici u pilani. 

U Staroj Sušici postojala je staklana, a uzvodno od nje, uz potok, bila je i pilana (ali u različito vrijeme, na kraju XIX. i početku  XX. stoljeća), koja je i dvorac i imanje, uključujući tvornicu pokućstva opskrbljivala električnom energijom.

Gospodarstvo
------------

Ljudi se bave poljoprivredom, a u novije doba i uzgojem krumpira.

Obrazovanje
-----------

Zgrada škole sagrađena je 1884. godine i u njoj se odvija nastava u područnoj školi koju pohađa svega nekoliko učenika 1.-4. razreda (u školskoj godini 2010./2011. pohađalo ju je troje učenika). Po završetku 4. razreda učenici putuju u matičnu školu, OŠ "Dr. Branimir Marković", u Ravnu Goru.

Dvorac u Staroj Sušici
Kapela svetog Antuna Padovanskog u Staroj Sušici
Jezerce u Staroj Sušici

Znamenitosti
------------

### Frankopanski dvorac u Staroj Sušici

Dvorac u Staroj Sušici izgradili su Frankopani. Smješten je na rubu crnogorične šume. U XIX. stoljeću kupio ga je grof Laval Nugent, a 1890. godine kupili su ga riječki trgovci Feliks i Josip Neuberger. 

Najprije je izgrađeno samo zdanje, zgrada na "dvi vade", a kula i toranj su nadograđeni na prijelazu iz XIX. u XX. stoljeće. Tek je tada dvorac zadobio konačni oblik. 

Dvorac je restauriran u romantičnom duhu svoga vremena. 

### Kapela sv. Antuna Padovanskog u Staroj Sušici

Kapela sv. Antuna Padovanskog u Staroj Sušici sagrađena je 1874. godine, nakon što su Turci 1568. godine spalili tadašnju crkvu. Kapela se nalazi nasuprot dvorca. Jednostavna je građevina višestranog svetišta, a iznad ulazne fasade ima zvonik.

Izvori
------

1. ↑  Herljević, A. Ravna Gora. Rijeka: 1965.

Vanjske poveznice
-----------------

* Službene web stranice Općine Ravna Gora
* Web stranice Turističke zajednice općine Ravna Gora Arhivirano 2011-07-21 na Wayback Machine-u
**Vonjače** (Latinski: *Anacardiaceae*) je velika porodica biljaka iz dikotiledonog razreda, 
Vonjače imaju oko osamdesetak rodova i oko 870 listopadnih i zimzelenih vrsta stabala i grmova.

Najveći dio vonjača potječe iz tropskih i suptropskih krajeva svijeta, ali nekoliko vrsta raste u područjima umjerene klime. 
Nekoliko vrsta je ekonomski važno.

Karakteristike
--------------

Jedna od najvećih karakteristika te porodice je smolasta kora i fluid koji potamni kad se izloži zraku.
Jednostavni ili perasto složeni listovi raspoređeni su izmjenično. Sitni neugledni cvjetovi često su grupirani na vrhovima stabljika ili u pazušcima listova. Cvjetovi su dvospolni ili jednospolni (jednodomni ili dvodomni). Brojne vrste daju jestive plodove, a tkivo ploda je koštunica.

Od jestivih vrsta najpoznatije su; pistacija (*Pistacia vera*) i Indijski orah (*Anacardium occidentale*) sa svojim orašastim sjemenkama, a nakon tog voćni; mango (*Mangifera indica*), jamajska šljiva (*Spondias mombin*) i divlja šljiva (*Harpephyllum caffrum*).

Zbog korisnih smola i ulja poznati su; Tršlja (*Pistacia lentiscus*) i Smolasto drvo (*Toxicodendron vernicifluum*), a zbog tanina drvo - Kebračo. 
Peruanski papar (*Schinus molle*) i nekoliko vrsta rujeva popularni su u hortikulturi kao dekorativne biljke.

Tri vrste su toksične; Otrovni bršljan (*toxicodendron radicans*), Atlanski hrast (*Toxicodendron pubescens*) i otrovni ruj.

### Vonjače po Balkanu

Po Balkanu rastu; Obični ruj (*Cotinus coggygria*), Tršlja (*Cotinus americanus*), Smrdljika (*Pistacia terebinthus*), a puno rijeđe Grozdasti ruj (*Rhus coriaria*), (mjestimično podivljao), sjevernoamerički Kiseli ruj (*Rhus typhina*) i vrlo rijetko Toxicodendron vernix (Otrovni ruj), koji na dodir izaziva osip na koži.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Vonjače*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 01.09.2018.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Anacardiaceae*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 01.09.2018.

Vanjske veze
------------

***Vonjače*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Vonjače* (`sh`)
* *Anacardiaceae* (`en`)
Vanja Radauš: Bacač diska (bronca, postavljen 1957. kraj križanja Maksimirske ceste i Svetica u Zagrebu.)
Grob Vanje Radauša na Mirogoju
**Vanja Radauš** (Vinkovci, 29. travnja 1906. - Zagreb, 24. travnja 1975.), hrvatski kipar, slikar i pisac.

Studirao u Zagrebu na Akademiji. Izlaže od 1931. 1932. postaje članom grupe Zemlja. U prvom razdoblju (1932.-43.) stvarao pod utjecajem Rodina i Bourdellea. Od 1936. radi seriju crteža "Dance macabre" a 1937. decalcomanije koje prethode našoj nefigurativnoj umjetnosti lirske orijentacije...

Bavio se književnošću.

Vanja Radauš je na nagovor skladateljice Ivane Lang izradio kip Vatroslava Lisinskog koji se i danas čuva u Glazbenoj školi Vatroslava Lisinskog u Zagrebu.

Pjesništvo
----------

Nekoliko pjesama Vanje Radauša je uglazbila skladateljica Ivana Lang.

  

Ciklus Bezimenoj (op.75): 

* Da li se svjetovi gase
* Da li je ovo oblak u mojoj sobi
* Svejedno da li su pravci krivulje
* Prošla je godina

te pjesmu Prosula se sunčina (op.85), i Lisinskom (op.65).

Petrica i galženjaki (bronca), 1973. Dvorac Oršić u Gornjoj Stubici

Poveznice
---------

* Pobuna Hrvata u mjestu Villefranche de Rouergue, skulptura

Izvori
------

1. ↑  'Muzički informativni centar'[*mrtav link*]

Vanjske poveznice
-----------------

* Poštanska markica i biografija na www.posta.hr Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u

***Vanja Radauš*** na Wikimedijinoj ostavi

Šablon:Mrva-biogj
Koordinate: 41° 05′ 25" SGŠ, 21° 44′ 08" IGD

**Staravina** (mak. *Staravina*)je naselje u Republici Makedoniji, u južnom delu države. Staravina pripada opštini Novaci.

Staravina je do 2004. godine bila sedište istoimene opštine, koja potom pripojena opštini Novaci.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Staravina je smešteno u krajnje južnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Grčkom (12 km južno od sela). Od najbližeg većeg grada, Bitolja, naselje je udaljeno 50 km istočno.

Staravina se nalazi u južnom delu visokoplaninske oblasti Marijovo, kao jedno od najzabačenijih, ali i etnički najčistijih delova pravoslavnog slovenskog življa na tlu Makedonije. Naselje je položeno na omanjoj visoravni, od koje se južno izdiže planina Nidže. Zapadno od sela protiče Crna reka, koja u ovom delu toka pravi veliku klisuru. Nadmorska visina naselja je približno 840 metara.

Klima u naselju je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Gradešnica je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 23 stanovnika. 

Pretežno stanovništvo su etnički Makedonci (96%), a ostalo su Srbi.

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Novaci

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Staravina*** na Wikimedijinoj ostavi

* http://opstinanovaci.gov.mk/ Zvanična stranica opštine Novaci

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Novaci |
| --- |
| **Novaci** • 
Armatuš • 
Baldovenci • 
Bač • 
Biljanik • 
Brod • 
Budimirci • 
Brnik • 
Veleselo • 
Vranjevci • 
Germijan • 
Gnjeotino • 
Gnjilež • 
Gornji Aglarci • 
Gradešnica • 
Grumazi • 
Gruništa • 
Dalbegovci • 
Dobroveni • 
Dobromiri • 
Donji Aglarci • 
Donje Orehovo • 
Živojno • 
Zović • 
Iveni • 
Makovo • 
Meglenci • 
Novo Selo • 
Orle • 
Paralovo • 
Petalino • 
Polog • 
Rapeš • 
Ribarci • 
Skočivir • 
Slivica • 
Sović • 
Staravina • 
Suvodol • 
Tepavci |  |
**Vanyume** (Beñemé) /naziv Mohave Indijanaca, nepoznatog je značenja/, pleme američkih Indijanaca porodice Shoshonean, uže skupine Serrano, nastanjenih več nekih 2,500 godina duž rijeke Mohave u području pustinje Mohave, Kalifornija. Njihov jezik, član porodice Shoshonean, uže skupine Takic, najsrodniji je sa jezikom Indijanaca Kitanemuk. 

Vanyume su bili maleno miroljubivo pleme, lovci i sakupljači žira, čiji broj nije nikada iznosio više od 250 ljudi (1700), od kojih ih je 2000. preostalo oko 50. Od njihovih sela poznata su po imenu *Atongaibit*, *Cacameat*, *Guacaibit* i *Topipapit*, a imali su ih još najmanja dva.
U kontakt sa Europljanima dolaze možda 1771. utemeljenjem misije San Gabriel Arcangel. No 1776 njihovim područjem prolazo otac Garces koji ih naziva Beñemé, a nalazi ih duž rijeke Mohave. Kasnije će (1806) otac José Maria de Zalvidea pokrstit neke od njih, vjerojatno stanovnike sela Guacaibit, a četiri godine kasnije (1810) Španjolci odvode stanovnike sela Topipapait na misiju San Fernando. Vanyume će najviše stradati 1819. godine kada su ih napali Mohave i mnoge poklali, i nakon ovog gubitka više se brojčano nikada nisu oporavili. Od 250 koliko ih je bilo 1800. njihov broj se po procjeni od 1900 pa do 2000. kreće na oko 50.
Danas dijelom žive sa Fernandeño Indijancima, a jedan dio (Mojave River Band Of Vanyume Indians) živi u Hesperiji, gdje su se 1996. vratila šestorica iz plemena Vanyume.

Vanjske poveznice
-----------------

* Vanyume Arhivirano 2007-09-26 na Wayback Machine-u
* Santa Clarita Valley History In Pictures
* Antelope Valley Indian Peoples
Sugawara no Michizane; slika čiji autor Kikuchi Yōsai
*Ovo je japansko ime; porodično ime je* Sugawara*.*
**Sugawara no Michizane** (菅原 道真, ***Sugawara no Michizane***? 1. august 845 – 26. mart 903), također poznat kao **Kan Shōjō** (菅 丞相), bio je unuk Sugawara no Kiyotomoja (770–842) (poznatog kao Owari no suke i Daigaku-no kami), odnosno japanski učenjak, pjesnik i političar iz Heianskog perioda. Smatra se jednim od najvećih pjesnika svog doba, a specijalnost mu je bila poezija na kineskom.

Odrastao je u porodici uglednih intelektualaca; otac Sugawara no Koreyoshi je vodio vlastitu školu u kojoj su obrazovali aristokrati. U državnu službu je ušao oko 870. te se istakao diplomatskom korespondencijom, uključujući korejsku državu Balhae. Oko godine 886. je poslan kao guverner u Sanuki, gdje nije imao nekog uspjeha, ali ga je kasnije car Uda brzo unaprijedio nakon što je kritizirao dotle svemoćnog regenta Fujiwara no Mototsunea sa kojim je car došao u sukob.

Njegovo napredovanje, koje je kulminiralo 894. godine, imalo je dalekosežne posljedice po Japan; kada je 894. imenovan za ambasadora, caru je predložio da se prekinu dotadašnja praksa slanja službenih izaslanstva u Kinu. Historičari to tumače time da Sugawara, iako je savršeno poznavao kinesku književnost i pismo, nije bio u stanju izgovarati kineske riječi, pa je, u nastojanju da izbjegne sramotu, predložio prekid odnosa sa Kinom, koristeći kao izgovor evidentno slabljenje dinastije Tang. Car je savjet poslušao, pa su Japan i Kina više vijekova bili bez službenih kontakata.

Nakon što je car Uda umro, Sugawara je došao u nemilost, te ga je suparnik Fujiwara no Tokihira uspio 901. degradirati i poslati na mjesto lokalnog guvernera u zabačenom mjestu Daizafu. Sugawara je dvije godine kasnije umro. Ubrzo nakon toga su se zaredale epidemije, suše, te su umrli sinovi cara Daigoa. Nakon što je carska palača opetovano pogođena gromovima i poplavama, carski dvor je to protumačio bijesom Sugawarinog duha. Kako bi ga umirili, u Kjotu su sagradili šintoističko svetište Kitano Tenman-gū. 70 godina kasnije je Sugawara dobio titulu Tenjin-sama ili *kami* učenjaštva, te se štuje kao božanstvo.

Izvori
------

Literatura
----------

* Kitagawa, Hiroshi and Bruce T. Tsuchida (1975). *The Tale of the Heike.* Tokyo. ISBN 0-86008-188-5.
* Morris, Ivan (1975). *The Nobility of Failure: Tragic Heroes in the History of Japan.* London: Secker & Warburg. ISBN 978-0-436-28809-8.

***Sugawara no Michizane*** na Wikimedijinoj ostavi
**Sičice** su naseljeno mjesto u Republici Hrvatskoj u općini Vrbje u Brodsko-posavskoj županiji.

O naselju
---------

U Sičicama se nalazi crkva Svetog Andrije u sastavu Požeške biskupije, Područna škola Ljudevit Gaj, te Dobrovoljno vatrogasno društvo osnovano 1955. godine

Zemljopis
---------

Sičice se nalaze na križanju županijskih cesta Nova Gradiška -Sičice – Vrbje, Sičice - Dolina i nerazvrstane ceste. Udaljene su 10km južno od Nove Gradiške, susjedna sela su Dolina na jugu, Ljupina na sjeveru i središte općine Vrbje na istoku.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2011. godine Sičice su imale 391 stanovnika, dok su 2001. godine imale 517 stanovnika od toga 515 Hrvata. 

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Izvori
------

1. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr
2. ↑   Popis stanovništva Republik Hrvatske 2011. www.dzs.hr]

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Sičice** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Vrbje |
| --- |
| Bodovaljci • Dolina • Mačkovac • Savski Bok • Sičice • Visoka Greda • Vrbje |
**Emberá-Wounaan** (španjolski: *Comarca Emberá-Wounaan*) je jedna od 4 
Domorodačkih regija sa statusom provincija koje postoje u Panami.

Karakteristike
--------------

Regija se nalazi na jugoistoku Panamske prevlake, sastoji se od dvije enklave na teritoriju Provinciji Darién.
Veća na sjevera graniči sa Domorodačkom regijom Guna Yala i Kolumbijskim departmanom Chocó, a manja na jugu 
je potpuno okružena sa Provincijom Darién. 

Emberá-Wounaan ima površinu od 4,394 km², na kojoj je 2020. živilo 13,016 stanovnika.

Regija je administrativno podjeljena na 2 okruga (distrikta); Cémaco i Sambú.
Administrativni centar regije je naselje Unión Chocó.

Historija
---------

Domorodačka regija Emberá-Wounaan je osnovana 1983. na teritoriju Provincije Darién. Data je na upravljanje autohtonim indijancima Čoko (Embera) i Noanama koji imaju lokalnu samoupravu i isključivo pravo na zemljište. 

Obje indijanske zajednice pripadaju istoj jezičnoj porodici - Chocoan.

U vrijeme Španjoskog kolonijalnog perioda polunomadski Čoki i Noaname, bili su poznati pod drugim imenima, kao što su: Citares, Zirambiraes, Citabiraes, Chocoes...
Na teritorij Panamske prevlake ušli su 18. vijeku iz kolumbijske regije Chocó. 
Najnovije studije pokazuju da su prije dolaska Kolumbiju vjerojatno živjeli u Brazilu.

Izvori
------

1. ↑  „*Panama: Administrative Division*" (engleski). City population. Pristupljeno 10.2.2023.
2. 1 2  „*Historia*" (španjolski). Gobernación de la comarca Emberá Wounaan. Pristupljeno 10.2.2023.

Vanjske veze
------------

***Emberá-Wounaan*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gobernación de la comarca Emberá Wounaan* (`es`)
**Äänekoski** je grad i općina od 19,909 stanovnika, u sredini južne Finske u Regiji Centralna Finska.

Geografske karakteristike
-------------------------

Äänekoski leži na jugozapadu Jezera Keitele, u njegovom rukavcu Ala Keitele, udaljen 40 km sjeverno od administrativnog centra regije Jyväskyle.

Historija
---------

Äänekoski je bio vjekovima malo selo, njegov razvoj u grad počeo je 1897. kad su startali radovi na gradnji hidroelektrane i tvornice celuloze i papira, tako da je početkom 20. vijeka već imao 800 stanovnika, a 1907. - 
1700. Tad je izgrađena prva drvena crkva, koju je projektirao arhitekt Yrjö Blomstedt.
Nakon tog je 1911. postao općina, a 1927. podignuta je bolnica.

Općina je 1932. transformirana, tako da su Äänekoski i susjedni Suolahti proglašeni 
trgovištima a ostatak općine je dobio status seoske općine. Nakon administrativne reforme provedene 
1969. Općina Äänekoski je ponovno ujedinjena u jednu cjelinu.

Äänekoski je status grada dobio 1973. odtad je izrastao u moderan grad. Grad se proširio 1993. kad mu je pripojen Konginkangas i 2007. kad su pripojeni Suolahti i 
Sumiainen.

Privreda
--------

Äänekoski je Industrijski grad u kom djeluje tvornica celuloze i papira. Metsä Fibre, tvornica 
traktora Valtra i tvornica prehrambenih artikala Valio.

Gradovi prijatelji
------------------

|  |  |
| --- | --- |
| * Švedska, Örnsköldsvik
* Danska, Brande
* Norveška, Sigdal
 | * Ukrajina, Alušta
* Rusija, Boroviči
* Rusija, Sestroreck
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Finland: Central Finland" (engleski). City population. Pristupljeno 27. 10. 2015.
2. ↑  „*Pukkimäen historia*" (finski). Arkistot. Pristupljeno 27. 10. 2015.
3. 1 2 3 4  „*Äänekoski 1900-2011*" (finski). Arkistot. Pristupljeno 27. 10. 2015.

Vanjske veze
------------

***Äänekoski*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice grada* (`fi`)
Šin
**Šin** ili **Sin** (שין) je 21. slovo hebrejskog pisma i ima brojčanu vrijednost od 300. Znak Šin-a stoji po međunarodnoj fonetskoj abecedi za dva zvuka: [ʃ] i [s]. Točka na desnoj strani slovo označava izgovor Šin, točka na lijevoj strani označava izgovor Sin. Ta točka se u bez vokalnom stilu pisanja ne koristi, što je uobičajeno za moderno hebrejsko pismo. 
Pretpostavlja se da sa Sin-om se označivao zvuk između s i θ. Nekoliko aramejske riječi , hebrejske riječi koriste umjesto sa Sin sa slovom Tav. 

Primijer:
שלש, *Šaloš* → תלת, *Tlath* (Brojčana riječ za "Tri").

Osim toga se može naslutiti da su izvorni Sin i Šin bili jako slični i da se od mnogih stanovnika Izraela nije pravila razlika (→ Šibolet). Daljnji znak za tu teoriju može i služiti starohebrejsko plemensko ime Isahar, kod kojeg nije jasno da li se izgovara kao [ʃ] ili kao [s].

Povijest
--------

Sin je suglasnik, čiji je pismeni oblik nastao iz stilizirane slike zuba (Feničko pismo). Šen (שן) znači zub na hebrejskom. Grčko slovo Sigma i latinsko slovo S imaju isto podrijetlo.

Primjeri
--------

* שמש (šemeš): Sunce
* שבת šabbat, Sabat
* שלמה Salomon
* שושנה šošanna = Ljiljan
* שטן satan Sotona ("Protivnik")
* שם šem: Šem
* שמואל šmu'el Samuel
* שמעון Šimun
* שמשון Samson
* שרה Sara ("Princeza")

Šifra znaka
-----------

|   | Unicode | HTML | izgledovisi o pregledniku | poveznice((eng.)) |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| k. točka | naziv | kod | entitet |
| slovo *ש* | U+05e9 | HEBREW LETTER SHIN | `&#x05e9;` | *nema* | ש | detaljni podacitest preglednika |

 Moguće je da se slova u gornjoj tablici neće ispravno prikazati ako odgovarajući fontovi nisu instalirani na vašem računalu i preglednik (*browser*) nije ispravno podešen. Poveznice *test preglednika* omogućuju provjeru ispravnosti prikaza i postavki računala.

U standardu ISO 8859-8 simbol ima kod 0xf9.

| * p
* r
* u
Hebrejsko pismo |
| --- |
| 
Alef א ·
Bet ב ·
Gimel ג ·
Dalet ד ·
He ה ·
Vav ו ·
Zajin ז ·
Het ח ·
Tet ט ·
Jod י ·
Kaf כ ך ·
Lamed ל ·
Mem מ ם ·
Nun נ ן ·
Sameh ס ·
Ajin ע ·
Pe פ ף ·
Cade צ ץ ·
Kof ק ·
Reš ר ·
Šin ש ·
Tav ת
 |
Koordinate: 41° 52′ 36" SGŠ, 21° 01′ 60" IGD

**Stenče** (mak. *Stenče*) je naseljeno mesto u Republici Makedoniji, u severozapadnom delu države. Stenče pripada opštini Brvenica.

Geografski položaj
------------------

Naselje Stenče je smešteno u severozapadnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Gostivara, naselje je udaljeno 12 km severoistočno.

Stenče se nalazi u gornjem delu istorijske oblasti Polog. Naselje je položeno u istočnom delu Pološkog polja. Zapadno od naselje se pruža polje, dok se ka istoku izdiže Suva gora. Zapadno od sela protiče Vardar. Nadmorska visina naselja je približno 570 metara.

Klima u naselju je umereno kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2002. godine Stenče je imalo 150 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%). 

Većinska veroispovest u naselju je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Brvenica
* Spisak sela u republici Makedoniji

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Stenče*** na Wikimedijinoj ostavi

* Opština Brvenica na sajtu ministarstva za lokalnu samoupravu Makedonije Arhivirano 2007-09-30 na Wayback Machine-u (`mk`)

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Brvenica |
| --- |
| **Brvenica** • 
Blace •
Volkovija •
Donje Sedlarce •
Đurđurnica •
Miletino •
Radijovce •
Stenče •
Tenovo •
Čelopek |  |  |
*Historia romana*, 1600
**Marko Velej Paterkul** (*Marcus Velleius Paterculus*, cca. 19. pne. - cca. 31), također poznat i kao **Velej**, a za koga neki moderni historičari koriste i ime **Gaj Velej Paterkul** (*Gaius Velleius Paterculus*) bio je rimski historičar iz doba ranog Carstva. Poticao je iz ugledne kampanijske porodice te od mladosti proveo vrijeme u vojsci napravivši uspješnu karijeru. Za zasluge je nagrađen mjestom kvestora godine 8. i pretora godine 15. Poznat je prije svega po *Kompendiu rimske historije* - djelu u dvije knjige gdje opisuje historiju svih antičkim Rimljanima poznatih naroda od pada Troje do Livijine smrti (29). Tekst je većim dijelom sačuvan te se, usprkos hagiografskog odnosa prema Cezaru, Augustu i Tiberiju, smatra pouzdanim izvorom historijskih podataka. Vjeruje se da je Paterkul godine 31. pogubljen zajedno sa Sejanom kao njegov pristaša.

Eksterni linkovi
----------------

* Velleius Paterculus: History of Rome (Latin original, English translation)
* Livius.org: Marcus Velleius Paterculus
**Yax Nuun Ayiin I** je bio vladar majanskog grada-države Tikal u bazenu Peten, za vrijeme ranog klasičnog perioda mezoameričke kronologije krajem 4. vijeka.

Ponekad se naziva i kao **Kralj Kvrgonosi** ili **Kvrgava njuška**, a što potiče prije vremena kada su glifovi dešifrirani fonetski.

Na prijestolje Tikala je stupio 13. septembra 379, nedugo nakon ranijeg kralja Jaguarove šape, vjerojatno ubijenog od strane teotihuakanskih osvajača. Bio je sin Atlatl Cauaca, gospodara grada Teotihuacan u centralnom Meksiku. Postavljanje teotihuakanskog plemića na prijestolje Tikala označava vrhunac teotihuakanske hegemonije nad područjem centralnih Maja.

Yax Nuun Ayiin je vjerojatno bio dijete u vrijeme stupanja na prijestolje, a rane godine vladavine su, po svemu sudeći, bile u znaku Siyaj K'ak'a, jednog od očevih generala koji je vjerojatno služio kao regent.

Njegovu grobnicu, poznatu kao "Grobnica 10", su otkrili arheolozi Univerziteta Pensilvanije.

Kao vladar Tikala ga je, najvjerojatnije oko godine 425, naslijedio sin Siyaj Chan K'awiil, također poznat kao Olujno nebo.
**Yaudanchi** (Yaulanchi, Nutaa; nazivi u pluralu glase Yauedchani, Yawilchini, Nuchawayi), pleme američkih Indijanaca porodice Mariposan nastanjeno u blizini nacionalnog parka Sequoia u Kaliforniji u okrugu Kern, koji zajedno sa plemenima Bokninuwad, Wükchamni, Yokod i Gawia pripadaju skupini yokutskih plemena Tule-Kaweah Chukchansi. 

Hodge Yaudanche locira uz rijeku Tule i kod Portervillea, na području današnjeg rezervata Tule River, gdje im i danas žive potomci.
Yaudanchi ili Nutaa čije ime označava 'istočnjake' ili 'gorane' ('easterners, uplanders'—Garces) imali su svoja sela u dolini rijeke Tule uz North Fork i Middle Fork. Glavno zimsko središte bilo je Shawahtau kod Springvillea, a ostala su bila Ukun'ui (Ukunui) i možda Uchiyingetau i na Tule River rezervatu Tungoshud. 

U proljeće i rano ljeto Yaudanchi su sakupljali sjemenje u blizini Lindsaya, a u kasno ljeto i jesen nalazili bi se sa ostalim plemenima na teritoriju Koyetija kod Portervillea zbog ribolova i lova na jelene.

Izvori
------

1. ↑  The Yokuts Indian Tribes of Sequoia National Park Region
2. ↑  Hodge
3. ↑  The Yokuts Indian Tribes of Sequoia National Park Region
„Nordmark" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Nordmark (razvrstavanje).
Sjeverna marka (označena crveno) između Billunške marke na sjeveru i Saksonske istočne marke (Lužičke marke) na jugu
**Sjeverna marka** (njemački: ) je bila marka, odnosno granična pokrajina Svetog Rimskog Carstva, smještena na sjeveroistoku današnje Njemačke. Nastala je 965. podjelom dotadašnje prostrane Marce Geronis ili Saksonske istočne marke, te sadržavala njen sjeverni dio (koji otprilike odgovara današnjoj njemačkoj saveznoj pokrajini Brandenburg). Njena teritorija je bila osvojena od Venda (polapskih Slavena), ali je njemački nadzor nad tim područjem de facto prestao nakon Velikog slavenskog ustanka 983. Otada je titula sjevernog markgrofa imala uglavnom titularno značenje sve dok nju nije dobio Albrecht Medvjed 1134. On je godine 1147. u Vendskom križarskom ratu uspio proširiti teritorije na istok, a nakon gušenja još jednog ustanka stvorio Markgrofoviju Brandenburg.

Literatura
----------

* Reuter, Timothy. *Germany in the Early Middle Ages 800–1056*. New York: Longman, 1991.
* Thompson, James Westfall. *Feudal Germany, Volume II*. New York: Frederick Ungar Publishing Co. 1928.
***The Story of Joanna*** (sh. *Priča o Joanni*) je američki pornografski film snimljen 1975. godine u režiji Gerarda Damiana. Predstavlja neslužbenu adaptaciju znamenitog erotskog romana *Priča o djevojci O.*. Naslovna protagonistica, čiji lik tumači Terri Hall, je naivna mlada djevojka koja se zbog ljubavi prema izopačenom bogatašu (čiji lik tumači Jamie Gillis) upušta u bizarne sadomazohističke aktivnosti. Film je snimljen u tzv. Zlatno doba porno filma, kada su se, na vrhuncu seksualne revolucije, porno-režiseri pokušavali po kvaliteti i umjetničkim ambicijama natjecati sa mainstream ostvarenjima, odnosno eksperimentirati sa sadržajem. *The Story of Joanna* je, zbog, toga sadržavao i kratku gej scenu u kojoj batler (čiji lik tumači Zebedy Colt) pruža felacio glavnom muškom liku. Kritičari su, pak, zapazili da je u film uložen iznenađujuće visok budžet, odnosno korišten originalni muzički soudntrack koji se oslanjao na opus Johanna Sebastiana Bacha.

*The Story of Joanna* je bio među nekoliko američkih klasičnih porno-filmova koji su krajem 1980-ih imali kino-distribuciju u Jugoslaviji. Distributer je tada iz njega izbacio gej scenu i to objasnio strahom od homofobne reakcije publike.

Paralelno sa *The Story of Joanna*, u Francuskoj je snimljena redovna i "meka" ekranizacija romana pod naslovom *Histoire d'O*.

Uloge
-----

* Jamie Gillis ... Jason
* Terri Hall ... Joanna
* Zebedy Colt ... Griffin
* Juliet Graham ... Gena
* Steven Lark ... Plesač

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *The Story of Joanna* na IMDb-u (`en`)
* Novelization
***The Streets of San Francisco*** (Ulice San Francisca) je bila američka policijska TV-serija koja se originalno emitirala na programu mreže ABC od 1972. do 1977. Protagonisti su bili dvojica inspektora (detektiv) policije San Francisca - iskusni poručnik Mike Stone (koga je glumio Karl Malden) i njegov mladi partner Steve Keller (koga je glumio Michael Douglas). Serija je uživala veliku popularnost, ali se Douglas nakon uspjeha filma *Let iznad kukavičjeg gnijezda* 1975. odlučio posvetiti karijeri filmskog producenta; zato je njegov lik postepeno nestao iz serije, a zamijenio ga je novi detektiv po imenu Dan Robbins (koga je glumio Richard Hatch). Promjena se nije dopala gledateljima, pa je serija gubila gledanost dok snimanje nije obustavljeno 1977.

Godine 1992. je na programu mreže NBC emitiran TV-film *Back to the Streets of San Francisco* koji je predstavljao njen nastavak.

Eksterni linkovi
----------------

* *The Streets of San Francisco* na IMDb-u (`en`) (Series)
* karlmalden.de - German Infoside Arhivirano 2011-07-19 na Wayback Machine-u
* *The Streets of San Francisco* na IMDb-u (`en`) (1972 Pilot)
* *Back to the Streets of San Francisco* na IMDb-u (`en`) (1992 TV Movie)
* Episode Guide for all seasons Arhivirano 2010-10-07 na Wayback Machine-u
***The Starlost*** je kanadska science fiction televizijska serija koja se od 1973. do 1974. godine originalno emitirala na programu CTV-a. Njen tvorac je bio znameniti pisac Harlan Ellison, a radnja je bila smještena na golemi generacijski brod zvan *The Ark* (Arka) nekoliko vijekova nakon što je lansiran sa Zemlje koju je zadesila nepoznata kataklizma. Protagonisti su bili troje mladih ljudi koji istražuju brod, čiji su stanovnici nesvjesni da zapravo putuju u svemiru. Serija je tokom produkcije imala velike tehničke probleme, prvenstveno vezane uz nedovoljno usavršene specijalne efekte, prenizak budžet i "zaglupljivanje" originalnog scenarija, a što je nagnalo Ellisona kao i glavnog naučnog savjetnika Bena Bovu da se odreknu projekta. Snimanje je prekinuto prije kraja prve sezone; neke od njih su 1980-ih premontirane u nekoliko dužih TV-filmova.

Eksterni linkovi
----------------

* *The Starlost* na IMDb-u (`en`)
* *The Starlost: Deception* na IMDb-u (`en`)
* *The Starlost: The Alien Oro* na IMDb-u (`en`)
* *The Starlost: The Beginning* na IMDb-u (`en`)
* Episode titles & Original airdates
* Episode guide with original airdates, synopses, and cast & crew credits Arhivirano 2009-02-24 na Wayback Machine-u
* "The Starlost" fansite Arhivirano 2010-11-26 na Wayback Machine-u
* Episodes 1, 4, 6, 7 & 8 at GUBA[*mrtav link*]
**John Fife Symington III** (rođen 12. 8. 1945. u New Yorku) je američki poslovni čovjek i republikanski guverner države Arizona poznat po tome što je 1997 prisiljen na ostavku zbog osude za krivično djelo.

Fife Symington potječe iz jedne od najuglednijih američkih porodica, porijeklom iz Marylanda. Njegov pradjed je bio čelični magnat Henry Clay Frick, a otac mu je od 1969. do 1971. godine bio američki ambasador u Trinidadu i Tobagu. Njegova supruga Ann Ollin Pritzlaff, nasljednica Korporacije Ollin, je đakonica Američke episkopalne crkve.

Nakon što je na Harvardu diplomirao historiju nizozemske umjetnosti, za vrijeme vijetnamskog rata je služio u američkom ratnom zrakoplovstvu. Godine 1976. je osnovao vlastitu tvrtku - Symington Company - te se počeo baviti prodajom nekretnina.

Symington se 1990. godine kao član Republikanske stranke kandidirao za guvernera, te s 44 % glasova pobijedio na preliminarnim izborima. Njegov demokratski protukandidat je bio Terry Goddard, kojeg je na izborima tijesno pretekao, ali nije dobio nužnih 50 % glasova, pa je 26. 2. 1991. morao ići u drugi krug izbora koje je pobijedio s 52 % glasova.

Symingtonov prvi mandat je bio u sjeni optužbi za financijske nepravilnosti vezane uz propast kreditno-štednog udruženja Southwest Savings and Loans, ali je bez obzira na to stekao veliku popularnost među glasačima i glatko pobijedio na izborima 1994. godine.

Drugi mandat su označile daleko ozbiljnije optužbe vezane uz iznudu, davanje lažnih financijskih podataka i bankovnu prevaru. Symington je formalno optužen, a godine 1997. proglašen krivim. U skladu s ustavom Arizone, koji zabranjuje vršenje guvernerske dužnosti osuđenim osobama, Symington je bio prisiljen napustiti položaj.

Godine 1999. je ta presuda oborena na federalnom sudu zbog procesnih nepravilnosti, a godine 2001. je Symington formalno aboliran ukazom predsjednika Billa Clintona donesenim na posljednji dan njegovog predsjednikovanja (afera Pardongate).

Nakon napuštanja guvernerskog mjesta, Symington se posvetio kulinarstvu i osnovao Arizona Culinary Institute. Godine 2005. je dao naznake da bi se mogao vratiti u politiku, odnosno pokušati ponovno dobiti guvernerski položaj. Međutim, od toga je brzo odustao, a 2006. je doživio prvi izborni poraz u pokušaju da postane predsjednik Republikanske stranke u svom izbornom okrugu.

Početkom 2007. je izazvao dosta pažnje tvrdnjom da je 1997. godine za vrijeme tzv. Svjetala u Phoenixu ugledao NLO.

Vanjske veze
------------

* *Arizona Republic* special report on Fife Symington
* *Arizona Republic* biography of Fife Symington
* Pro-Symington website; tracks positive news coverage
* Summary of the government's investigation
* Scottsdale Culinary institute
* Arizona Culinary institute
Farnavaz I
**Farnavaz I** (gruzijski:  također navođen i kao P'arnavaz ili P'arnawaz) je bio prvi kralj Kartlije, drevnog gruzijskog kraljevstva poznatog kao Iberija u antičkim izvorima, a kome srednjovjekovni gruzijski pisci pripisuju osnivanje Kartliskoj kraljevstva i Parnavazijanske dinastije. O njemu ne postoje podaci u ne-gruzijskim izvorima niti podaci iz njegovog vremena ukazuju da je on bio prvi od gruzijskih kraljeva. Srednjovjekovni izvori o njemu su puni legendarnih simbola te je za pretpostaviti da je Parnavaz "akumulirao legende" i postao uzorni pred-kršćanski monarh gruzijskih ljetopisa. Prema podacima iz srednjeg vijeka, većina historičara Parnavazovu vladavinu smješta u 3. vijek pne.: 302-237. pne. prema princu Vakhushtu, 299-234. pne. prema Cyrilu Toumanoffu i 284-219. prema Pavlu Ingorokvi.

Napomene
--------

1. ↑  Rapp, p. 276.
2. ↑  Rapp, p. 274.

Izvori
------

* Rapp, Stephen H. (2003), *Studies In Medieval Georgian Historiography: Early Texts And Eurasian Contexts*. Peeters Bvba ISBN 90-429-1318-5.
* Rayfield, Donald (2000), *The Literature of Georgia: A History*. Routledge, ISBN 0-7007-1163-5.
* Suny, Ronald Grigor (1994), *The Making of the Georgian Nation: 2nd edition*. Indiana University Press, ISBN 0-253-20915-3.
* Toumanoff, Cyril (1963), *Studies in Christian Caucasian History*. Georgetown University Press.
* Yar-Shater, Ehsan (ed. 1983), *The Cambridge History of Iran*. Cambridge University Press, ISBN 0-521-24693-8.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Azon**  |  **Kralj Iberije** cca. 299 - 234. pne. | Slijedi: **Saurmag I**  |
**Šesnaest prefektura** (pojednostavljeni kineski: ; tradicionalni kineski: ; pinyin: *Yānyún Shíliù Zhōu*) je naziv za regiju u sjevernoj Kini koja se prostire od današnjeg Pekinga na zapad do Datonga. Većinom predstavlja pojas koji je (u pravcu sjever-jug) širok od 110 do 160 km. Predstavlja strateški važno područje današnjih provincija Hebei i Shanxi koje je u prošlosti, odnosno periodu Pet dinastija i Deset kraljevstava i kasnije, bilo predmetom sukoba između kitanske dinastije Liao na sjeveru i kineskih Shatuo turskih i Han dinastija Kasniji Tang, Kasniji Jin, Kasniji Han, Kasniji Zhou i Song.

Šesnaest prefektura su nastale od devetnaest prefektura, odnosno od sistema tvrđava i garnizona namijenjenih obrani carske Kine od nomada iz stepa na sjeveru, a koje je sagradila dinastija Tang. Sistem se uspio očuvati i nakon pada dinastije Tang 907. godine, ali je 936. godine Shi Jingtang, osnivač dinastije Kasniji Jin, predao ta područja Kitanima kao protivuslugu za pomoć koju su mu pružili prilikom rušenja prethodne dinastije Kasniji Tang.

Kitani su područja, na kojima su dobili vlast nad sjedilačkim kineskim podanicima, reorganizirali tako da su osnovali dvije prijestolnice, odnosno dva posebna područja (od njih pet unutar svog carstva). Tzv. Zapadna prijestolnica je postao današnji Datong, a Južna prijestolnica današnji Peking. Iz nje je pokrenut pohod kojim je 946. svrgnuta dinastija Kasniji Jin.

Godine 960. je na vlast u sjevernoj Kini došla dinastija Song, čiji su vladari bili orijentirani na ponovno ujedinjenje Kine, te su nastojali s Kitanima imati dobre odnose. Jedina smetnja trajnom miru bila je podrška Kitana separatističkoj državi Sjeverni Han, odnosno nastavak kontrole nad Šesnaest prefektura, koje je dinastija Song smatrala integralnim dijelom kineske teritorije. Nakon što su pokorene južne države i Sjeverni Han, dinastija Song je 979. pokrenula pohod na Šesnaest prefektura, zaustavljen u bitci na rijeci Gaoliang, te još jedan, razbijen 986.

Sukobi između dinastije Liao i dinastije Song su nastavili sve do 1004. kada je potpisan sporazum kojim se dinastija Song obavezala plaćati godišnji danak i priznala vlast dinastije Liao nad Šesnaest prefektura. One su pod vlašću Liaoa ostale sve do stvaranja jurčenske dinastije Jin u 12. vijeku.

Literatura
----------

* Mote, F.W. (1999). *Imperial China: 900-1800*. Harvard University Press. str. 11, 13, 68–71, 106–109. ISBN 0-674-01212-7.
**Čanbajšanj** (kineski: *長白山地*, *Changbai Shan*, korejski: *Changbaek-sanjulgi*) je veliki planinski masiv na granici Sjeverne Koreje i kineskih provincija Liaoning i Jilin. Ime masiva na kineskom znači *Zauvijek Bijele planine*, a na korejskom *Planine bijelih vrhova*.

Geografija i geologija
----------------------

Masiv Čanbajšanj prostire se po osi sjeveroistok-jugozapad sve do poluotoka Liaodonga i Shandonga u Žutom moru. Gorje se geološki sastoji uglavnom od drevnih granitnih i metamorfnih stijena koje su razbijene sa nekoliko velikih ulegnuća. Istočni dijelovi masiva bili su mjesto znatne vulkanske aktivnosti u posljednjih nekoliko geoloških razdoblja, što je rezultiralo formiranjem brojnih ugaslih vulkana i kraterskih jezera. Teren masiva je jako neravan, a planine ispresjecane dubokim kanjonima brojnih rijeka i njihovim dolinama.

Godišnja količina padalina kreće se od 760 do 1270 mm. Cijelo područje je pod čvrstim snježnim pokrivačem dva mjeseca godišnje, a viši vrhovi, koji se kreću od 1500 do 2400 m nadmorske visine, prekriveni su snijegom više od šest mjeseci godišnje. Čitav kraj je pokriven gustim mješovitim bjelogoričnim i crnogoričnim šumama, a alpski pašnjaci prostiru se tek iznad visine od 2000 m.

Na masivu Čanbajšanj ima znatnih količina zlata, željeza, bakra, magnezita, grafita, i drugih rijetkih metala. Rezervat prirode Čanbajšanj osnovan je 1960. na površini od 2200 km² i ima raznoliku floru i faunu, s brojnim kraterskim jezerima, visokim vodopadima i gejzirima.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Changbai Mountains*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 16. 1. 2013.

Vanjske veze
------------

***Čanbajšanj*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Changbai Mountains* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85022506
* BNE: XX4800347

 |
Split
Međunarodni **festival mediteranskog filma Split (FMFS)** šestodnevna je smotra filmova s područja Mediterana koju splitska, ali i hrvatska publika, nema priliku vidjeti u redovnoj kino distribuciji. 

Festival se održava zadnjeg tjedna svibnja u kinoteci *Zlatna vrata* tijekom dana, a u večernjim satima na otvorenome, u prekrasnom ambijentu ljetnog kina *Bačvice*, udaljenom svega nekoliko metara od mora.

Glavni natjecateljski program čine dugometražni i kratkometražni filmovi mediteranske regije. Žiri profesionalaca dodjeljuje nagradu *Udica festivala* najboljem filmu iz obje kategorije. Popratni program festivala sastoji se od tematske retrospektive, dječjeg programa, koncerata, zabave, izložbi te raznih predavanja.

1. FMFS
-------

Kino Bačvice
Prvi FMFS održao se od 27.-31. svibnja 2008. godine i posjetilo ga je više od 6000 filmofila, uz 30 domaćih i stranih gostiju, te više od 50 akreditiranih novinara. 

"Udicu" prvog Festivala mediteranskog filma Split dobio je francuski film *"Skafander i leptir"* Juliana Schnabela.

Pobjednik kratkometražne konkurencije španjolski je film *"Nitbus"* u režiji Juanja Gimeneza, a posebno priznanje žirija dodijeljeno je alžirsko-francuskom filmu *"Žuta kuća"* Amora Hakkara.

2. FMFS
-------

Kino Bačvice
Drugi FMFS održao se od 25.-30. svibnja 2009. godine.

3. FMFS
-------

Treći se FMFS održavao 24. - 30. svibnja 2010. godine. Prema odluci festivalskog žirija, u sastavu: Rosalind Galt, Hrvoje Turković i Brian Daniel Willems, pobjednik FMFSa 2010. u konkurenciji dugometražnog filma je *"Očnjak"* Giorgosa Lanthimosa, a najbolji kratkometražni film ovogodišnje konkurencije je *"Tulum"* redatelja Dalibora Matanića.

Filmovi su nagrađeni "Udicom", skulpturom čiji je autor Robert Jozić. Po prvi put je predstavljen program *FilmInkubator*, u kojem su se održavale razne radionice i tečajevi. 

Značajne su bile dječje radionice, pod vodstvom Tonija Mijača i Nere Miočić, koje su se održale u osnovnim školama "Blatine-Škrape" i "Lučac". Na radionicama su djeca snimila svoje filmove:

1. škola "Blatine-Škrape" je snimila igrani film - komediju *"Veliko Otvaranje"*
2. škola "Lučac je snimila dokumentarni film *"Kad su mama i tata bili ja"*

Vanjske poveznice
-----------------

* Službena stranica FMFS-a
**Većinska vlada** je izraz koji se koristi za vladu, odnosno izvršnu vlast u državi s parlamentarnim sistemom, a koja je sačinjena isključivo od predstavnika jedne stranke, odnosno na osnovu apsolutne parlamentarne većine koju čine predstavnici jedne jedine stranke.

Većinska vlada je karakteristična za države koje koriste većinski izborni sistem, odnosno u kojima postoji dvostranačje. Nju je, s druge strane, prilično teško stvoriti u državama s proporcionalnim izbornim sistemom gdje je vjerojatnije da će vlada biti koalicijska, odnosno sastavljena od više stranaka.

Većinske vlade su, po samoj prirodi stvari, bile norma u jednopartijskim sistemima, pa se stoga na njih često gleda sa sumnjom u urođenu autoritarnost i samovolju kada se pojave u višestranačkim sistemima. S druge strane, pogotovo u zemljama westminsterskog sistema, većinske vlade se u dijelu javnosti preferiraju u odnosu na koalicijske jer omogućavaju donošenje važnih odluka bez potrebe za kompromisima i "razvodnjivanjem" predizbornog programa.

Nakon uvođenja višestranačja na prostoru bivše Jugoslavije su većinske vlade imali jedino Srbija pod SPS-om (1990-93) i Hrvatska pod HDZ-om (1990-2000).

U današnjoj Evropi primjere većinske vlade predstavlja Mađarska gdje je na izborima 2010. Viktor Orban na čelu stranke Fidesz osvojio apsolutnu većinu u Parlamentu, te Poljska gdje je od izbora 2015. na vlasti desničarska stranka Pravo i pravda.

V. također
----------

* Vladajuća stranka
**Cezarov građanski rat** označava sukob između Gaja Julija Cezara i Gneja Pompeja, koji je trajao od 49. do 46. godine st. e. U nekim izvorima se za njega koristi izraz **Drugi rimski građanski rat**.

Nakon raspada prvog trijumvirata Cezar je januara 49. st. e. suprotno odluci senata, sa jednom legijom prešao reku Rubikon, koja je galske provincije delila od Italije. Samim tim počeo je građanski rat, jer je pojava prokonzula s vojskom u Italiji bila nezakonita. Glavne Pompejeve snage nalazile su se, međutim, u Hispaniji, pa je on zajedno sa velikim delom senatora pobegao u Grčku, nakon čega se cela Italija našla u Cezarovim rukama. Posle kratkog boravka u Rimu Cezar je krenuo u Hispaniju, gde je potukao Pompejeve trupe i prinudio ih na predaju. Po povratku iz Hispanije Cezar je proglašen za diktatora, ali je na toj dužnosti proveo svega 11 dana. On je definitivno vratio prava svima onima koje je Sula bio proskribovao, sproveo je izbore za konzule i vratio diktatorska ovlašćenja. Krajem 49. st. e. krenuo je u Grčku i iskrcao se u Epiru. U bici kod Farsale (48. st. e.) Pompej je bio potučen do nogu, ali je još uvek imao vojsku i flotu u Africi. Pompej se tako iskrcao na obali Egipta, računajući na podršku egipatskog kralja, ali se njegova nada izjalovila: plašeći se komplikacija, egipatski kralj izdajnički udesi da Pompeja ubiju.

Građanski rat se, međutim, time nije završio. Cezar je, idući za svojim protivnikom, došao u Egipat, gde se u to vreme vodila dinastička borba za vlast između Kleopatre i njenog mlađeg brata Ptolemeja Dionisa. Stigavši u Egipat Cezar je stao na Kleopatrinu stranu nadajući se, po svoj prilici, da će ga kraljica nagraditi ne samo svojom ljubavlju nego i novcem neophodnim za rat. Vojska i narod u Aleksandriji opredelili su se za kralja i otpočeli opsadu dvora u kome je bio Cezar. Međutim, Cezaru je stiglo pojačanje i on je u bici kod Nila (48. st. e.) odneo pobedu: Ptolemej Dionis je poginuo i vlast je pripala Kleopatri. U međuvremenu su se ostaci Pompejeve vojske i flote okupili u Africi, gde su primili nove regrute i odrede afričkih saveznika. Cezar je iskrcao svoju vojsku u Africi i kod Tapsa se sukobio sa pompejevcima, kojima je tada zadao presudan poraz (46. st. e.). Pompejevi sinovi Gnej i Sekst Pompej pokušali su da obrazuju novu vojsku u Španiji, ali je Cezar kod Munde uništio i poslednje njihove snage.

***Cezarov građanski rat*** na Wikimedijinoj ostavi