recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Juraj I. Danilovič** (oko 1285. - 2. studenoga 1325.) je bio knez Moskve od 1303 (veliki knez od 1319.), veliki knez Vladimira od 1319. i knez Novgoroda od 1322.

Nasljedstvo i rat
-----------------

**Juraj I.** je bio najstariji sin Danijela, kneza Moskve, kojega naslijeđuje s mongolskim dopuštenjem u trenutku njegove smrti 5. ožujka 1303. Od njega on naslijeđuje i rat protiv Andreja III. čijom smrću sljedeće godine se raspada Danijelov savez s Mihajlom od Tvera što označava početak višedesetljetnog rata između Tvera i Moskve za veliko kneževstvo Vladimira koji nakratko završava porazom Moskve. U trenutcima dok mu se prijestolnica 1315. godine nalazila pod opsadom **Juraj** putuje na dvor Zlatne Horde tražeći kao vjerni vazal pomoć protiv "podmuklog" neprijatelja. On u tome postaje tako uspješan da ubrzo dobiva ruku Agafe kćerke tamošnjeg vladara. Kao miraz **Juraju** s pridružuje jedna mongolsku vojsku koja treba poslužiti za uništenje protivnika. U bitci koja uslijeđuje Mihajlo od Tvera pobjeđuje mongolsku vojsku i zarobljava ženu od Juraja. Kako ona u zarobljeništvu uskoro umire vladar Zlatne Horde na poticaj moskovskog kneza zbog toga događaja osuđuje na smrt i pogubljuje Mihajla čineći tako Juraja najmoćnijim ruskim knezom.

Omrznuti vazal
--------------

Kako bi se ta mongolska odluka dodatno pojačala 1319. godine Zlatna Horda daruje zadatak Moskvi da skuplja godišnji danak od ruskih vazala koji su joj dužni isplaćivati svi tamošnji knezovi. Tim činom Moskovska država doživljava svoj brzi preobražaj u veliko kneževstvo važnije od drugih sličnih. S razlogom ili ne taj novac na kraju postaje Jurijeva propast pošto ga osvjetoljubivi sin Mihajla od Tvera optužuje za potkradanje Zlatne Horde. U iščekivanju suđenja pred kanom **Juraj I.** je ubijen od atentatora 2. studenoga 1325. godine.

Ovaj knez je tijekom svoga života bio fantastično omrznut zbog svog dobrovoljnog sluganskog položaja prema Mongolima i njegovom bezrazložnom pogubljenju Konstantina kneza od Rjazana. Niti današnji povjesničari to stajalište nisu pretjerano promijenili iako priznaju da bez njega Moskovsko kneževstvo nikada ne bi preraslo u Rusko carstvo jer osnovni uvjet za to su bile financije koje su neumjerno ojačane skupljanjem danka za Zlatnu Hordu.

Nasljeđivanje **Juraja I.** nikada nije bilo dovedeno u pitanje pošto je on kao i njegov brat Ivan I. veliki knez Moskve imao neupitnu podršku 300 000 mongolskih vojnika Zlatne Horde.


|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik: | **veliki knez Moskve** | Nasljednik: |
| **Danijel, knez Moskve** | **Ivan I. veliki knez Moskve** |
**Iž** (talijanski: *Eso* ili *Eso Grande*) je otok u Jadranskom moru u Hrvatskoj, koji administrativno podpada pod grad Zadar u Zadarskoj županiji.

Geografske karakteristike
-------------------------

Iž je jedan od otoka Zadarskog arhipelaga, dug 12,3 i širok 2,6 km u smjeru sjeverozapad-jugoistok, na kom je 2011. živjelo 559 stanovnika. 
Leži između Ugljana na istoku te Rave i Dugog otoka na zapadu.

Građen je od krednih vapnenaca i dolomita, najviše brdo ima 168 metara.

Otok ima površinu od 17,59 km², a dužina njegove obale iznosi 35,222 km.

Ispred zapadne i istočne obale leže brojni otočići; Beli, Fulija, Glurović, Knežak, Kudica, Mali, Mrtovnjak, Rutnjak, Sridnji, Temešnjak. Oko 60% površine je pokriveno borovom šumom.

Jedina dva naselja Veli Iž (376 st.) i Mali Iž (183 st.) leže na istočnoj obali.

Malobrojni stanovnici bave se pomorstvom, ovčarstvom, maslinarstvom, vinogradarstvom, ribarstvom i turizmom. Veli Iž ima marinu koja može primiti do dvjestotinjak brodova i crkvu Sv. Petra i Pavla iz 14. vijeka, sa elementima romanike.

Otok je poznat je po tradiciji grnčarstva koja se održala do danas - Iški lopiž.

Historija
---------

Otok je bio naseljen još od prahistorije, tragovi Ilirske gradine i rimskog naselja. U srednjem vijeku bio poznat pod imenom Ez, tad je bio pod vlašću zadarske komune, koja ga je kao feud dala ženskom benediktinskom samostanu sv. Marije, a kasnije u zakup zadarskoj aristokraciji (porodice; Benja, Fanfonja, Nassi, Soppe, 
Civalleli, Grisogono).

Od 1409. Iž je u sastavu Mletačke Republike.
Za mletačko-turskih ratova tokom 15. i 16. vijeka, na otok se doselilo puno izbjeglica iz kopna, naročito iz Ravnih kotara.

Iž je za Drugog svjetskog rata bio poznat po snažnom antifašističkom pokretu.

Transport
---------

Otok je povezan dnevnim brodskim linijama sa Zadrom.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Coastline length and aeras of island...*" (engleski). Geoadria. Pristupljeno 18. 05. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  „*Iž*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija. Pristupljeno 14. 05. 2017.
3. ↑  „*Tankerkomerc Marina Veli Iz*" (hrvatski). Croatia Yachting. Pristupljeno 18. 05. 2017.
4. 1 2 3  „*Otok Iž*" (hrvatski). Adriatic. Pristupljeno 14. 05. 2017.

Vanjske veze
------------

***Iž*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Otok Iž na karti Jadrana* (`sh`)

| * p
* r
* u
Naseljeni otoci u Hrvatskoj |
| --- |
| 
Biševo • 
Brač • 
Cres • 
Čiovo • 
Drvenik Mali • 
Drvenik Veli • 
Dugi otok • 
Hvar • 
Ilovik • 
Ist • 
Iž • 
Kaprije • 
Koločep • 
Kornat • 
Korčula • 
Krapanj • 
Krk • 
Lastovo • 
Lopud • 
Lošinj • 
Male Srakane • 
Mljet • 
Molat • 
Murter • 
Olib • 
Ošljak • 
Pag • 
Pašman • 
Premuda • 
Prvić • 
Rab • 
Rava • 
Rivanj • 
Sestrunj • 
Silba • 
Susak • 
Šipan • 
Šolta • 
Ugljan • 
Unije • 
Vele Srakane • 
Vir • 
Vis • 
Vrgada • 
Zlarin • 
Zverinac • 
Žirje
 |
Ovo je članak o drevnom gradu u Kariji.  Za informacije o njegovom mitskom osnivaču, v. Kaunos (mitologija).  
Teatar u Kaunosu
Pogled iz Teatra prema staroj luci u Kaunosu.
Ulica u Kaunosu
Drevni teatar u Dalyanu u Turskoj
**Kaunos** (karijski: **Kbid**;
likijski: **Khbide**; starogrčki: **Καῦνος**; latinski: **Caunus**) je bio grad u drevnoj Kariji, dijelu Anadolije, udaljen nekoliko kilometara zapadno od suvremenog grada Dalyan u provinciji Mugla u Turskoj. Kaunos je po predaji osnovao Kaunos, sin Miletosa i Kijane na južnoj obali Karije, nasuprot Rodosa. Kasnije je pripadao distriktu Rodosa poznatom kao **Peraea**, **Peræa Rhodiorum** (latinski) "Rodska obala", u podnožju planine Tarbelos. Njegova akropola je zvana *Imbros*. Poznat je po tome što je izvozio, uglavnom u Rim, dragocjene smokve. Bio je dom slavnog slikara Protogena. Pripadao je Hrisaorijanskoj ligi.

Ruševine grada se nalaze kraj Dalyana, na desnoj obali drevnog Kalbisa. Među njima su teatar, velika pravokutna zgrada koja je mogla biti hram, ostale zgrade nejasne namjene, bizantska crkva i grobovi uklesani u stijenu.

Izvori
------

1. 1 2  Adiego, I.J.; Chris Markham, Translator (2007), „Greek and Carian",  Christidis, A.F.; Arapopoulou, Maria; Chriti, Maria, *A History of Ancient Greek From the Beginning to Late Antiquity*, Cambridge University press, p. 762, ISBN 0-521-83307-8 . Translator Chris Markham.

Eksterni linkovi
----------------

***Kaunos*** na Wikimedijinoj ostavi

* Gocek Informations Centre (www.thegocek.com) Arhivirano 2019-01-15 na Wayback Machine-u
* Herodotus Project: Extensive B+W photo essay of Caunus

Koordinate: 36°49′31″N 28°37′23″E﻿ / ﻿36.82528°N 28.62306°E﻿ / 36.82528; 28.62306
Koordinate: 32°32′36″N, 44°25′20″E

Ištarina kapija u muzeju Pergamon u Berlinu
Aurosi s kapije, nestale pločice su zamijenjene
**Ištarina kapija** (asirski: ܕܵܪܘܲܐܙܲܐ ܕܥܵܐܫܬܲܪ  translit: *Darwaza D'Ishtar*, arapski:بوابة عشتار) je osma kapija za unutrašnji grad Vavilon. Sagrađena je oko 575.godine pre nove ere po naređenju kralja Nabukodonosora na sjevernoj strani grada. 

Bila je posvećena vavilonskoj boginji Ištar. Kapija je sagrađena od plavo glaziranih opeka i redova bareljefa *sirrush* (zmajevi) i turovi. 

Krov i vrata kapije su napravljeni od cedrovine prema natpisu posvećenja. Krioz vrata je oprolazio Procesijski put obilježen zidovima s naslikanim lavovima (oko 120 njih). 

Kroz Procesijski put su svake Nove godine vođene statue božanstava. 

Kapija se ispočetka, zajedno sa Zidiniama Babilona, smatrala jednim od Sedam svjetskih čuda, sve dok je nije zamijenio Svjetionik u Aleksandriji.

Rekonstrukcuija Ištarine kapije i Procesijskoh puta je napravljena u Pergamon muzeju u Berlinu od materijala koje je iskopao Robert Koldewey. Rad na rekonstrukciji je dovršen 1930-ih. Ona uključuje plaketu s natpisom. Visoka je 14 metara i široka 30 metara. Iskopavanje je izvršeno u periodu 1902-1914 i tada je iskopano 15 m temelja.

Manju reprodukciju kapije je u Iraku dao sagraditi Sadam Husein kao ulaz u nikada dovršeni muzej.

Eksterni linkovi
----------------

***Ištarina kapija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Video of Pergamon Museum's Ishtar Gate
* Pictures of lion & dragon, Röhsska museum, Gothenburg Arhivirano 2008-12-19 na Wayback Machine-u
**Izgubljena generacija** (engl. ) je izraz koji u najširem smislu sve ličnosti istog ili bliskog godišta u nekoj zemlji ili svijetu koje su u njihovom djetnijstvu, mladosti ili najboljim godinama pogodili rat, prirodne katastrofe ili ekonomska kriza, a što ih je zbog prerane smrti, bolesti, obogaljenja, siromaštva ili psiholoških trauma spriječilo da, za razliku od svojih predaka ili potomaka, ostvare svoj puni potencijal. 

U užem smislu se, prvenstveno u Evropi ili zapadnom svijetu pod tim izrazom podrazumijevaju generacije muškaraca rođene od sredine 1880-ih do početka 1900-ih, tj. one koje su bile dovoljno zrele da, bilo kao dobrovoljci bilo kao regruti sudjeluju u prvom svjetskom ratu gdje su bili izloženi neočekivano visokoj smrtnosti, ranjavanju te psihološkim traumama. Taj je izraz popularizirao američki književnik Ernest Hemingway u svom romanu *Sunce se ponovno rađa*. U još užem smislu se koristi za američke književnike koji su, poput njega, 1920-ih živjeli i radili u Parizu.

Od početka globalne recesije krajem 2000-ih, a pogotovo početkom 2010-ih, taj se izraz sve više koristi za generacije mladih koji su u tom periodu završili školovanje, ali se bez obzira na stručne kvalifikacije suočavaju sa dugotrajnom strukturnom nezaposlenošću.

Literatura
----------

* Meyers, Jeffrey (1985). *Hemingway: A Biography*. London: Macmillan. ISBN 0-333-42126-4.
* Fitch, Noel Riley (1985). *Sylvia Beach and the Lost Generation: A History of Literary Paris in the Twenties and Thirties*. Norton. ISBN 0-393-30231-8.

| * p
* r
* u
Kulturne generacije zapadnih društava |
| --- |
| Izgubljena generacija • Najveća generacija • Tiha generacija • Bejbi bum generacija • Generacija X • Milenijalci (Generacija Y) • Generacija Z |
**Legendarni Pokémoni** (**伝説のポケモン** *Densetsu no Pokémon*) su Pokémoni u Pokémon franšizi. Dok raličite igre, animirane serije i manga stripovi ne govore koji su Pokémoni Legendarni, činjenica je da su svi oni veoma rijetki, do tačke da su neki jedinstveni, te svi imaju neobične i izvanredne moći, čak i po Pokémon standardima.

U videoigrama
-------------

U raznim Pokémon videoigrama, "Legendarni Pokémon" je umjetnički izraz; Legendarni Pokémon nije samo individualni Pokémon o kojem su pisane legende, već posebna i jedinstvena vrsta Pokémona koja se razlikuje od ostalih Pokémona u ključnim stvarima.

Neki su Pokémoni jedinstveni i individualni; pojavljuju se samo jednom u cijeloj igri. U pravilu, oni su skriveni posebni Pokémoni koje igrač mora pratiti i pronaći, no neki Pokémoni, poput Mewa, ne mogu se pronaći bez da se Pokémon prethodno prenio na drugu igru, ili ako nije otključan u jednom od brojnih Nintendovih sponzoriranih događaja. Noviji razvitak Pokémon igara jest da se pojedinim Legendarnim Pokémonima da veća i značajnija uloga u zapletu; na primjer, *Pokémon Sapphire* videoigra fokusira se na trud kriminalne organizacije da upotrijebi Kyogrea da poplavi kopno, te na taj način proširi oceane.

Takvi se Pokémoni ne mogu uzgajati, kao što je to moguće sa "običnim" Pokémonima. Legendarni su Pokémoni obično (ali ne i uvijek) veoma moćni; najčešće su najmoćniji Pokémoni u igri zapravo Legendarni Pokémoni. Manaphy je zasada jedini Legendarni Pokémoni koji se može uzgajati, no njegov uzgoj rezultirat će sasvim novim Pokémonom, Fioneom, koji se više ne može razviti ni na koji način u Manaphyja.

U animiranoj seriji
-------------------

U Pokémon animiranoj seriji, Legendarni su Pokémoni bliži sa svojom sastavnom definicijom; Legendarni su Pokémoni u animeu su, jednostavno rečeno, oni Pokémoni koji uz sebe imaju vezane neke legende. Takvi su Pokémoni često jedinstveni i veoma moćni, te su i sami često jedni od glavnih likova u seriji, najčešće kao nekontrolirane sile prirode. U Pokémon filmovima, na primjer, Mewtwo je periodičan lik, sa velikom ulogom u filmu *Pokémon: The First Movie*, kao i u nekoliko epizoda *Pokémon Hronika*.
| **Kanipahu** |
| --- |
| Otac | Kaniuhu |
| Majka | Hiliamakani |
| Supruga | Hualani |
| Djeca | KanaloaKalapaKalahumoku I |

**Kanipahu** (vladao od 1215. do 1245.) je bio kralj otoka Havaji (havajski *Hawaiʻi*) na drevnim Havajima, iz dinastije Pili. 

Bio je sin kralja Kaniuhua i kraljice Hiliamakani te je oca naslijedio na tronu. Djed mu je bio Kukohou.

Kanipahu je oženio ženu zvanu Alaʻikauakoko. Njihovi sinovi su bili Kanaloa (nazvan po jednom bogu) i Kalapa.

Premda je Kanipahu bio zakoniti vladar otoka, svrgnuo ga je čovjek zvan Kamaiole. Kanipahu je pobjegao na otok Molokai, gdje je živio kao podanik kraljice Hualani, koja se kasnije za njega udala te mu rodila jedno dijete, sina zvanog Kalahumoku.

Kalapa je poslije postao kralj Havaja.

Izvori i bilješke
-----------------

1. ↑  Alaikauakoko je također bila supruga kralja Lakone od Oahua.
2. ↑  Moguće je da je Kalapa zapravo bio Kanipahuov unuk, a ne sin.
3. ↑  Catherine C. Summers, *Molokai: A Site Survey*, *Pacific Anthropological Records*. Honolulu, HI: Department of Anthropology, Bernice P. Bishop Museum, 1971.
4. ↑  „*Hualani's family*". Arhivirano iz originala na datum 2020-08-10. Pristupljeno 2018-05-27.
5. ↑  David Malo. *Hawaiian Antiquities*, Honolulu: Bishop Museum Press, 1951.
*Za ostala značenja, v. Išbara Kagan (razvrstavanje).*
**Išbara Kagan** (*Ishbara Qaghan*, staroturski:  , Ϊšbara qaγan, 沙缽略可汗/沙钵略可汗, Pinyin: shābōlüè kěhàn, Wade-Giles: sha-po-lüeh, alternativna imena: Shapolo, puno ime: **Il Kül Shad Bagha Ishbara Qaghan** 伊利俱盧設莫何始波羅可汗/伊利俱卢设莫何始波罗可汗, osobno ime: 阿史那攝圖/阿史那摄图, āshǐnà shètú, a-shih-na she-t'u) bio je prvi sin Issik Qaghana, unuk Bumin Qaghana i peti kagan prvog Istočnog Turkijskog Kaganata (581 - 587)

Na prijestolje ga je imenovala plemenska skupština (kurultaj), odbivši odluku njegovog strica i prethodnika Taspar Qaghana koji je prijestolje ostavio svog nećaku Tuliju (Talopien), sinu Muqan Qaghana. Turski plemenski oci su smatrali da su time prekršeni običaji nasljeđivanja od starijeg brata na mlažćeg brata. Išbarino imenovanje je osporio Tulijev brat Jotan, kao i Tardu, koji je kao yabgu (pod-kagan) vladao zapadnim dijelovima Kaganata. Takvu nestabilnost su iskoristili Kinezi, odnosno dinastija Sui, koja je potpirivala međusobne sukobe te tako osigurala svoje sjeverne granice.

Išbara je imao relativno dobre veze s Kinom. Bio je oženjen za princezu Qianjin iz dinastije Sjeverni Zhou (preteče dinastije Sui). Temeljem toga je uživao podršku dinastije Sui.

|  |
| --- |
| Išbara Kagan **Klan Ashina** |
| Prethodi: **Taspar Qaghan**  |  **Kagan Turkijskog Kaganata** 581 - 587 | Slijedi: **Bagha Qaghan**  |

Izvori
------

### Fusnote

1. ↑  Kultegin’s Memorial Complex, TÜRIK BITIG
2. ↑  Lovell, Julia (2007). *The great wall: China Against the World, 1000 BC - AD 2000*. Grove Press. str. 354. ISBN 0802142974.

### Literatura

* The Turks / editors, Hasan Celal Güzel, C. Cem Oğuz, Osman Karatay. Other author Güzel, Hasan Celâl. Oğuz, Cem. Karatay, Osman, 1971- Ocak, Murat. Imprint Ankara : Yeni Türkiye, 2002. ISBN 975-6782-55-2 (set)
**Iđirot** (*Acorus calamus*), jedna od nekoliko vrsti biljaka jednosupnica iz porodice Acoraceae, red Acorales, koja se donedavno klasificirala u red žabočunolikih (Alismatales). 

Druge poznate vrste roda *Acorus* su *Acorus gramineus* Sol. ex Aiton, *Acorus americanus* (Raf.) Raf. *Acorus triqueter* Turcz. ex Schott, *Acorus latifolius* Z.Y.Zhu i *Acorus xiangyeus* Z.Y.Zhu.

Kako je veoma ljekovit poznat je pod mnogim narodnim nazivima kao mirišljivi šaš, vodeni božur, mirisni korijen, mirisava trska, sabljar, komuš, kalamus, babat i vodena sabljica. Biljka je ovisna o vodi pa raste uz močvare, jezera i bare. Iđirot cvate od lipnja do kolovoza, izuzetno je ljekovita i aromatična a može narasti do jedan metar visine. Ima dug horizontalni korijen debljine palca na kojem leži puzeći podanak iz kojeg rastu dugi zeleni kopljati listovi

Neki njegovi varijeteti danas se smatraju posebnim vrstama:

* *Acorus calamus* var. *americanus* = *Acorus americanus* (Raf.) Raf.
* *Acorus calamus* var. *angustatus* = *Acorus triqueter* Turcz. ex Schott

Galerija
--------

* Biljka u svom prirodnom staništuBiljka u svom prirodnom staništu
* 
* 
* cvast cvast
* shema pojedinačnog cvijetashema pojedinačnog cvijeta
* poprečni prjesek kroz plodnicupoprečni prjesek kroz plodnicu
* sjemenkesjemenke
* 
*

Izvori
------

1. ↑  „IĐIROT (Acorus calamus)". Arhivirano iz originala na datum 2013-02-25. Pristupljeno 2015-06-22.

***Iđirot*** na Wikimedijinoj ostavi

Wikivrste ima informacije vezane uz:
***Acorus calamus***
**Letícia Román**, pravim imenom **Letizia Novarese** (12. august 1941 - ) je bivša italijanska filmska glumica. Rođena kao dijete uglednog kostimografa Vittorija Nina Novaresea i glumice Giulianne Ganni, karijeru je započela nakon završetka školovanja u Švicarskoj, nastupivši 1960. godine u hollywoodskom filmu *G.I. Blues* gdje joj je partner bio Elvis Presley, tada na vrhuncu popularnost. Nakon toga je uglavnom radila u domovini, nastupivši, između ostalog kao naslovna protagonistica trilera *La ragazza che sapeva troppo* koji se često navodi kao prvi *giallo* film. Nakon što je nekoliko godina uglavnom nastupala u TV-serijama, krajem 1960-ih se odlučila povući iz svijeta glume i posvetiti se financijama, osnovavši poduzeće na Beverly Hillsu.

Izabrana filmografija
---------------------

* *G.I. Blues* (1960)
* *Pirates of Tortuga* (1961)
* *Gold of the Seven Saints* (1961)
* *Charge of the Black Lancers* (1962)
* *Pontius Pilate* (1962 film)
* *La ragazza che sapeva troppo* (1963)
* *Fanny Hill* (1964)
* *Marry Me, Cherie* (1964)
* *Who Wants to Sleep?* (1965)
* *When the Grapevines Bloom on the Danube* (1965)
* *Flaming Frontier* (1965)
* *The Spy in the Green Hat* (1967)

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Letícia Román na IMDb-u (`en`)
**Kay Summersby** (23. novembar 1908 – 20. januar 1975) bila je pripadnica britanskih ženskih pomoćnih jedinica u Drugom svjetskom ratu, poznata kao vozačica i privatna sekretarica američkog generala i savezničkog vrhovnog zapovjednika Dwighta Eisenhowera. Summersby, koja je prije rata radila kao manekenka, je u Eisenhowerovoj službi bila od maja 1942. do novembra 1945. godine, a nedugo poslije toga je uz Eisenhowerovu pomoć dobila američko državljanstvo i transfer u američku vojsku koju je 1947. napustila sa činom kapetana. Priroda odnosa Summersby sa Eisenhowerom, koji je u to vrijeme bio oženjen i koji će nekoliko godina kasnije postati američki predsjednik je postala predmetom brojnih špekulacija; iako je sama Summersby nedugo pred smrt izjavila da je odnos bio intimne prirode, o tome još uvijek traju rasprave među historičarima.

Vanjske veze
------------

* Papers of Barbara Wyden (desk calendar diaries kept by Kay Summersby 1944–1945), Dwight D. Eisenhower Presidential Library

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 67705509
* LCCN: n50006272
* ISNI: 0000 0001 1663 7629
* SUDOC: 194444961
* BIBSYS: 90596543
* NDL: 00450510
* NKC: xx0111132

 |
**Fanokle** (starogrčki: ) bio je jedan od najboljih helenističkih grčkih elegijskih pesnika. O vremenu kada je živeo nema pouzdanih podataka, ali se na temelju njegovog pesničkog stila može pretpostaviti da je bio savremenik Hermesijanakta, Filete s Kosa i Kalimaha, odnosno da je živeo u doba Aleksandra Velikog, tj. u 3. veku pne. Elegijska poezija tog vremena uglavnom je obrađivala teme iz svakodnevnih grčkih običaja i života, velikim delom u obliku ljubavnih povesti, čiji su glavni likovi preuzeti iz stare mitologije.

Plutarh naziva Fanokla "čovekom ljubavi" (ἐρωτικὸς ἀνήρ), što je izraz koji dosta dobro opisuje njegovo pesništvo. Čini se da je napisao jednu pesmu, pod naslovom *Ljubavne pripovesti ili lepi dečaci* (Ἔρωτες ἢ Καλοί, odnosno, na latinskom, *Cupidines*). Drugi naslov, καλοί, opisuje sadržinu pesme: ona je, naime, bila posvećena pederastičnoj ljubavi bogova i heroja prema lepim dečacima. Sačuvan je jedan poveći odlomak s početka pesme, u kome se opisuje Orfejeva ljubav prema Kaleju i osveta koju je Orfej zato pretrpeo od ljubomornih Tračanki. Iz preostalih pet fragmenata i iz navoda drugih antičkih pisaca doznaje se da je pesma opevala Kiknovu ljubav prema Faetontu, Dionisovu ljubav prema Adonisu, Tantalovu ljubav prema Ganimedu te Agamemnonovu ljubav prema mladom Arginu; no u svakom od tih slučajeva ljubavnika je naposletku pogađala kazna. Odlomak koji je sačuvan filolozi smatraju jednim od najsavršenijih i najlepših primeraka elegijske poezije koji je iz antike došao do nas, pa čak boljim od Hermesijanaktove poezije, zbog jednostavne lepote jezika i glatkoće stiha. U nekim se fragmentima zapažaju etiološki elementi, što može ukazivati na vezu s Kalimahovim pesništvom, ali Fanoklov je jezik jednostavniji i neposredniji i ima više zajedničkog s Hermesijanaktom.

Pretpostavlja se da je svaka ljubavna epizoda u pesmi bila uvedena izrazom *ē' hōs* (ἠ' ὡς = "ili kao što on"), oponašajući tako izraz *ē' hoiē* (ἢ οἵη = "ili kakva je"), koji se iznova ponavlja u pesmi *Katalog žena*, koja se u antici pripisivala Hesiodu.

Literatura
----------

* Đurić, Miloš N. (1990). *Istorija helenske književnosti*. Beograd: Zavod za udžbenike i nastavna sredstva.
* Hornblower, Simon; Spawforth, Antony (2003). *The Oxford Classical Dictionary*. New York: Oxford University Press.
* Smith, Philip (1867), „Phanocles",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, Boston
**Čista stranka prava** je naziv za nacionalističku političku stranku koja je u Hrvatskoj 1895. godine osnovana nakon raskola u Stranci prava. Raskol je izazvala struja na čelu s Josipom Frankom koja se zalagala za ublažavanje dotadašnjeg beskompromisnog zalaganja za nezavisnu hrvatsku državu, odnosno sve jače oslanjanje na Beč i carsku vladu. Toj struji, koja će se kasnije nazivati **frankovcima**, je pristupio i osnivač Stranke prava Ante Starčević.

Za razliku od ostalih pravaša, koji su zadržali oštar kurs prema Beču, a od 1905. ušli u Hrvatsko-srpsku koaliciju, frankovci postaju režimska stranka. 1908. sudjeluju u napadima na političare Koalicije za vrijeme Veleizdajničkog procesa, što je dio njenih članova natjerao da je napuste i stvore novu Starčevićevu stranku prava a 1910. napuštaju tradicionalni Starčevićev antiklerikalizam i 1910. se uz pomoć katoličkih intelektualaca transformiraju u Kršćansko-socijalnu stranku prava. Frankovci godinu dana kasnije mijenjaju ime u Stranka prava.

Čvrsto stajanje u habsburšku dinastiju je teško pogodilo frankovce nakon prvog svjetskog rata i stvaranja južnoslavenske države kojoj su se žestoko bili protivili. Frankovci postaju ne samo progonjeni od strane novog režima, nego i marginalizirani u običnom narodu koji se uglavnom opredijelio za Hrvatsku pučku seljačku stranku. Od 1929. veliki dio frankovaca prelazi u redove ustaškog pokreta.

Današnja Hrvatska čista stranka prava, osnovana 1992. godine, se naslanja na tradicije Čiste stranke prave.
**Ljeto morskog psa** (engleski: ) je izraz kojim se tradicionalno opisuje način na koji su vodeći američki mediji u ljeto 2001. pratili napade morskih pasa na kupače i surfere na američkim obalama, odnosno u javnosti stvorili pogrešan dojam o povećanoj i neobičnoj učestalosti tog fenomena. Povod za početak praćenja bio je napad morskog psa na 8-godišnjeg dječaka Jessieja Arbogasta koji se 4. jula 2001. zbio u plićaku plaže na otoku Santa Rosa u blizini Pensacole na Floridi; bizarni i dramatični detalji tog događaja, koji je koincidirao s napadom na američkog turista na Bahamima koji je pri tome izgubio nogu, potakao je vodeće američke novine i TV-kuće da posvete enormni prostor napadima morskih pasa na ljude, odnosno prijetnji koji su predstavljali za kupače. U tome su se posebno isticale TV-kuće koje su iz helikoptera prikazivale stotine morskih pasa koji plivaju tik do plaža prepunih s kupačima. 30. jula 2001. je časopis *Time* izdao na naslovnoj stranici objavio da je ljeto 2001. "ljeto morskog psa". Praćenje napada morskih pasa se nastavilo, pa je imalo i političke posljedice, s obzirom da je u Floridi donesen zakon kojim je zabranjeno hranjenje morskih pasa u prirodi. Priče o morskim psima su došle u drugi plan američkih medija tek nakon terorističkih napada na New York i Washington početkom septembra.

Kasnije statističke analize, odnosno podaci International Shark Attack Filea su pokazali da je u cijelom svijetu godine 2001. zabilježeno ukupno 76 napada morskih pasa na ljude, a od čega 5 sa smrtnim ishodom; godinu dana ranije je bilo 85 napada i 12 sa smrtnim ishodom. Istraživački novinar John Stossell je u svojoj knjizi *Give Me a Break* opsesiju američkih medija morskim psima u ljeto 2001. godine objasnio nedostatkom atraktivnih vijesti u odnosu na ranija ljeta. Ljeto morskog psa se danas često navodi kao jedan od najzloglasnijih primjera medijskog cirkusa u suvremenom svijetu.

V. također
----------

* Sezona kiselih krastavaca
* Medijski cirkus
**Fertilitet** (od latinskog *fertilitas* =plodnost) u prvom redu upravo to i znači **plodnost**, sposobnost jedinke za razmnožavanje.

Karakteristike
--------------

Pod tim terminom se u demografiji, podrazumjeva broj živorođene djece u odnosu na broj fertilnih žena. Fertilni period, ili period *prokreacije*, označuje u životu žene ono doba kad je ona fiziološki sposobna rađati. 
Premda su dokumentirani slučajevi da je djevojčica od 6,5 godina rodila, kao i neke žene stare 59 - 63 g, smatra se da su žene fertilne od 15. do 49. godina. Procent žena sposobnih za rađanje sa 14. godina iznosi 1,4 %, sa 15. - 4,6 %, a zatim naglo raste pa sa 17. iznosi 33,9 %, a sa 18. - 61,5 %, kulminacija se dosiže sa 22. godine - 93 %. Nakon tog počinje postepeno padati, pa sa 30. iznosi 87,2 %, sa 35. - 80,5 %, sa 40. - 69,9 %, 45. - 38,1%, a sa 50. - 1,2%. 
Negdje oko 53. godine života žene praktički gube sposobnost rađanja.

Fertilitet predstavlja stvarnu plodnost (broj rođene djece) za razliku od potencijalnog (broja djece) fiziološke plodnosti (fekonditet), od koje je redovito niži.

Nivo fertiliteta zavisi o čitavom nizu različitih faktora: bioloških (dobna struktura stanovništva, procent fertilnih žena, sterilitet, period laktacije i slično); sociološko-ekonomskih (obrazovanje, religija, tradicija, kontrola rađanja, stupanj urbanizacije, privreda); psiholoških (želja za potomstvom).

Istraživanja o fertilitetu jasno su pokazala: da žene koje nisu zaposlene imaju u pravilu više djece nego one koje to jesu, kao i to da siromašnije i manje obrazovane žene imaju više djece. Najviše djece rađaju žene u agrarnim, privredno nerazvijenim sredinama tu se fertilitet približava nivou fekonditeta.

Za razliku od tog u industrijaliziranim krajevima fertilitet snažno opada.

Povezano
--------

* Stopa plodnosti
* Natalitet
* Neplodnost

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Fertilitet*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 28. 9. 2018.
2. ↑  „*Fertility, human reproduction*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 28. 9. 2019.

Vanjske veze
------------

* *Fertilitet* na portalu Leksikografski zavod Miroslav Krleža (`sh`)
**KK Kvarner 2010** je hrvatski košarkaški klub iz Rijeke. Nastupa u Prvoj hrvatskoj košarkaškoj ligi.

Nastanak kluba
--------------

Klub je osnovan 2010. godine spajanjem dva riječka košarkaška kluba, *KK Jadran* i *KK Torpedo*. Klub je neizravni nasljednik starog KK Kvarnera koji je u sezoni 2008./2009. ugašen zbog dugova. Želeći da grad Rijeka ponovno ima respektabilni košarkaški klub, *KK Jadran* i *KK Torpedo* se spajaju u jedan klub i tako nastaje **KK Kvarner 2010**.

Originalni Kvarner
------------------

Košarkaški Klub „Kvarner" osnovan je 1946. godine u Rijeci i kroz povijest je mijenjao imena zbog sponzorskih ugovora u *Košarkaški Klub „Istravino"*, *Košarkaški Klub „Croatia Line"*, *Košarkaški Klub "Sava osiguranje"*, *Košarkaški Klub „Triglav Osiguranje"*, a do 2009. nastupao je pod imenom *Košarkaški Klub „Kvarner Novi Resort"*.

KK Kvarner bilježi uspjehe kao što su dva finala Jugoslavenskog kupa 1977. i 1981.

Kvarner je sudjelovao u premijernoj sezoni regionalne lige (nastupao pod imenom KK Triglav osiguranje) gdje je završio na 10. mjestu sa omjerom 5-17 te je nažalost napustio ligu nakon jedne sezone.

KK Kvarner 2010
---------------

Sezone 2008./2009. KK Kvarner zbog nagomilanih dugova i loših rezultata (pali su čak u A2 ligu) prestaje s radom te se klub gasi.
2010. godine se *KK Jadran* i *KK Torpedo*, u želji za jakim gradskim klubom, spajaju u jedan klub i tako nastaje KK Kvarner 2010.

Prva sezona novog kluba je bila 2009./2010. Klub se natjecao u A2 ligi. Kvarner postaje prvak A2 lige i zaslužuje promociju u A1 ligu. Prve sezone u prvoligaškom društvu zauzima 6. mjesto s omjerom 9-9. Sezona 2011./2012. je prošla malo gore te Kvarner završava na 10. mjestu s omjerom 8-12. Ta, može se reći katastrofalna sezona, budi igrače i upravu Kvarnera te se klub polako diže i oslanja na vlastite igrače da bi već naredne sezone 2012./2013. osvojio 2. mjesto sa samo jednom pobjedom manje od prvog Zagreba i plasirao se u ligu za prvaka Hrvatske.

U ligi za prvaka Kvarner zauzima 5. mjesto te se neuspijeva kvalificirati u polufinale zbog gore razlike u koševima sa KK Jolly JB iz Šibenika.
Liga za prvaka kreće obećavajuće nakon što je Kvarner u svojoj dvorani držao aktualnog prvaka Cibonu *"u šaci"* te je tek na kraju utakmice Cibona uspjela slomiti otpor Kvarnera i pobjediti rezultatom 84-86.
Za ostale osobe s istim imenom, v. Lizija.
Lizija
**Lizija** (Greek: Λυσίας, Lysias; rođen cca. 445. pne.; umro cca. 380. pne.) bio je starogrčki logograf (pisac govora), poznat kao jedan od desetorice atičkih oratora uključenih u tzv. "Aleksandrijski kanon" koji su u 3. vijeku pne. sakupili Aristofan iz Bizantija i Aristarh sa Samotrake.

Iako Dionizije iz Halikarnasa tvrdi da je Lizija rođen 459. pne. te da je bio među kolonistima koji su 443. pne. osnovali Turij, većina historičara vjeruje da se rodio 445. pne. te da je kao 15-godišnjak u Turij došao oko 430. pne. Prema tradiciji, tamo se navodno sprijateljio s velikim historičarom Herodotom. Tamo je studirao retoriku, ali je zbog svojih pro-atenskih stavova godine 412. pne. zajedno s bratom Polemarhom prognan u Atenu nakon propasti atenske sicilijanske ekspedicije. Odatle je godine 404. pne. pobjegao kada su ga Tridesetorica tirana osudila na smrt. Ostatak života je proveo kao profesionalni pisac govora.

Do suvremenog doba su očuvana 34 govora koje je napisao Lizija, 3 su sačuvana u fragmentima, a 127 je poznato samo po imenu. Lizija je poznat po tzv. "jednostavnom" stilu retorike koji je izbjegavao "velike" fraze i inzistirao na jeziku običnog čovjeka. Zbog toga su njegovi govori od velikog zanimanja za historičare jer daju uvid u svakodnevni život Atene.

Vanjske veze
------------

***Lizija*** na Wikimedijinoj ostavi

* Djela čiji je autor Lizija na Projektu Gutenberg

| * p
* r
* u
Atički oratori |
| --- |
| 

Antifon | 
Andokid | 
Lizija | 
Izokrat | 
Isej | 
Eshin | 
Likurg | 
Demosten | 
Hiperid | 
Dinarh
 |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 183417170
* LCCN: n50000909
* ISNI: 0000 0004 3356 9586
* GND: 11872987X
* SELIBR: 205903
* SUDOC: 028942639
* BNF: cb120673784 (podaci)
* BIBSYS: 90195433
* NLA: 35317492
* NDL: 00470773
* NKC: jn19990210397
* BNE: XX924906
* CiNii: DA0132038X
* CONOR.SI: 39195747
* NSK: 000645091

 |
*Za ostala značenja, v. Fedra (razvrstavanje).*

  

**Fedra** (grč. **Φαίδρα**, *Phaídra*) u grčkoj mitologiji kći je Minosa i Pasifaje, a žena junaka Tezeja koji je bio kralj Atene.

Mitologija
----------

### Fedra i Hipolit

Fedra i Hipolit, mramorni sarkofag, 3. stoljeće, Louvre
Fedra, Tezejova druga žena, rodila mu je dva sina - Demofona i Akama. Dok su oni još bili djeca, Fedra se zaljubila u Hipolita, Tezejeva sina kojeg je imao s Hipolitom. Hipolit je ismijao Afrodita te je ona za kaznu natjerala Fedru da se zaljubi u nj.

Druga, Euripidova inačica mita govori da je Fedrina dadilja rekla Hipolitu da se Fedra zaljubila u nj, ali da on ne smije odati tko mu je to rekao. Kako bi se osigurala da će dostojanstveno umrijeti, Fedra je pisala Tezeju da ju je Hipolit silovao prije nego što se objesio. Tezej joj je povjerovao te je iskoristio jednu od svoje tri želje koje je dobio od Posejdona. Kletva je uzrokovala da se Hipolitovi konji uplaše morskog čudovišta i da odvedu svog jahača u smrt. Artemida je poslije Tezeju rekla istinu.

Treća inačica mita govori da je Fedra rekla Tezeju da ju je Hipolit silovao, a Tezej ga je potom ubio. Fedra je zatim počinila samoubojstvo zbog grižnje savjesti jer nije htjela da Hipolit umre.

U posljednjoj inačici, Fedra je rekla Tezeju da ju je Hipolit silovao, ali se nije ubila, Dioniz je poslao divljeg bika koji je preplašio Hipolitove konje.

Literatura
----------

Mit o Fedri i Hipolitu ispripovijedan je u Euripidovoj tragediji *Hipolit*, a u rimskoj književnosti obradio ga je Seneka Mlađi u svojoj tragediji *Fedra*.

Godine 1677. francuski dramaturg Jean-Baptiste Racine napisao je tragediju pod naslovom *Phèdre*.

Eksterni linkovi
----------------

***Fedra*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fedra u grčkoj mitologiji (`en`)
**Kandža** (lat *Unguicula*) je savijena rožnata izraslina na prstima ekstremiteta kralježnjaka, kao što su vodozemci, gmazovi, ptice i mnogi sisavci. One su homologne noktima kod ljudi i čovjekolikih majmuna, kao i kopitima i papcima kod kopitara.

Analogni organ kod beskralješnjaka su isto kandže.

Sisavci
-------

Koštana podloga kandže je distalni članak (*Phalanx distalis*) prsta, koji se naziva i *Os unguiculare*. Na granici prema normalnoj koži je uz "korijen" kandže duboko uvučen žljeb (*Vallum*). U tom udubljenju koža ima vrlo fine runje čija epiderma tvori glavni dio stijenke kandže. Na stijenkama kože su najfiniji listići koji osiguravaju "sidrenje" korijena kandže. Na mali okruglasti jastučić s donje strane je prevučen mekom rožnatom tvari. 

Kod mačaka su kandže uglavnom uvučene u kožne nabore. Jedna elastična tetiva (*Ligamentum dorsale longum*) drži kandžu pasivno uvučenom. Pomoćna tetiva (*Ligamentum dorsale breve*) drži kandžu postrano uz srednji članak. Povlačenjem donje tetive kandže se izvlače iz kožnih nabora. Zahvaljujući tom mehanizmu mačje kandže se kod hodanja ne troše, i zadržavaju oštrinu. Osim toga, uklanjanjem postranih površinskih slojeva rožnate stijenke kandže one ih neprekidno ponovo oštre. 

Nasuprot tome, drugi sisavci s kandžama ih ne mogu uvući, pa se pri hodanju troše. Mnoge domaće životinje nemaju uvjete da dovoljno troše svoje kandže, pa njihov rast premašuje tošenje. Zbog toga često postoji potreba da im se kandže skraćuju.

Ptice
-----

Većina ptica ima kandže samo na nožnim prstima. Od recentnih ptica još jedino nojevke (npr. nojevi i emui) imaju kandže i na završecima "prstiju" na krilima. 

Ptice koriste svoje kandže pri slijetanju i da bi se držale za grane drveća. Ptice grabljivice svoje kandže koriste prije svega za hvatanje, držanje i ubijanje plijena. 

I kod ukrasnih ptica je također, radi nedovoljnog trošenja, često neophodno redovno podrezivanje kandžica.

Porijeklo riječi
----------------

Za kandžu se u hrvatskom također koristi riječ *pandža*, koja je povijesno izvedena iz nje. Iako su službeno te riječi sinonimi, postoje nijanse u primjeni - "kandža" se češće koristi za ptice, a "pandža" za životinje (i ljude, pa odatle prezime Pandžić).

Potrebno je malo objasniti porijeklo riječi *kandža*. To je europski turcizam grčkog podrijetla. Do nas je došao preko talijanskog *gancio*, zapravo mletačkog *ganzo*, pa se tako u hrvatskim obalnim krajevima dugo govorilo "ganac". Izvorna turska riječ *kanca* (čita se "kandža") znači "željezna kuka".

***Kandža*** na Wikimedijinoj ostavi
**KK Osijek II 2006** je košarkaški klub iz Osijeka. Sjedište je u športskoj dvorani Zrinjevac u Reisnerovoj 46 a.

Povijest
--------

Vrhunac športskih rezultata bile su godine hrvatskog osamostaljenja. Tad je djelovao pod imenom **Olimpija**, a nosio je ime sponzora Slavoninga i Kandita.
1995./96. Olimpija je postigla svoj najveći uspjeh, kad je bila četvrta u prvenstvu, iza Cibone, Splita i Zrinjevca. 
Zadnji veliki uspjeh bio je kad je igrao u Kupu Radivoja Koraća 1996./97. Igrao je u sastavu Igor Bertanjoli, Krešimir Dodig, Nenad Duvnjak, Zoran Helbich, Krešimir Kostelac, Bruno Petrović, Dražen Sužnjević, Damir Voloder, Frazier Lynell Johnson, Dražen Tankosić, Dražen Anzulović, Vladimir Krstić i Nikola Radulović.

Od 2006. godine djeluje kao **Osijek II 2006.**

Poznati igrači
--------------

* Vladimir Krstić
* Zvonimir Ridl
* Ivan Tomas, hrv. reprezentativac, srebrni s SP 2001. potpisao ugovor za 1998.-99.
* Hrvoje Perinčić (1997.-98.)
* Ivica Žurić
* Joško Vukičević
* Damir Voloder

Poznati treneri
---------------

* Vinko Jelovac, najuspješniji trener Osijeka i Slavonije i Baranje 1995.

Priznanja
---------

* Najuspješniji športski kolektiv Osijeka i Slavonije i Baranje 1995.

Izvori
------

1. ↑  FIBA Europe
2. ↑  Linguasport Croacia
3. ↑  Eurobasket Povijest KK Osijek II 2006
4. ↑  Euroleague.net
5. 1 2 3  Eurobasket Bivši igrači
6. 1 2  Zajednica športskih udruga Grada Osijeka[*mrtav link*] PRIZNANJA I NAGRADE OSJEČKIM ŠPORTAŠIMA, ŠPORTSKIM KOLEKTIVIMA I ŠPORTSKIM DJELATNICIMA NA TRADICIONALNIM DODJELAMA „ŠPORTAŠ GODINE" U RAZDOBLJU 1992.-2008.

Vanjske veze
------------

* Scout Worldbasket[*mrtav link*] Croatia
***Livonska rimovana hronika*** (njemački: ) bio je ljetopis napisan na gornjonjemačkim jezicima od strane anonimnog pisca. Pokriva period od 1180. do 1343. i sadrži mnoge detalje o Livoniji — današnjoj Estoniji i Latviji.

Stara Hronika
-------------

*Rimovana hronika* sastavljena je da bi ju čitali vitezovi križari Livonskog reda za vrijeme objeda. Njena primarna funkcija bila je nadahnjivanje vitezova i legitimiziranje baltičkih križarskih ratova. Kao takva, prožeta je elementima romantike i pretjerivanjem u svrhu drame. Međutim, A. Murray sumnja u to. On predlaže da su vitezovi tokom objeda čitali dijelove Biblije ili Božje riječi, kako bi 'dobili duhovnu kao i tjelesnu hranu'. Toga je u *Hronici* bilo malo. Također postoji činjenica da je *Hronika* pisana na gornjonjemačkom, a većina vitezova u Livoniji u to vrijeme govorilo je donjonjemački. To bi značilo da bi se svakako patili da razumiju pročitano. Murray tvrdi da je, zbog svog slikovitog izlaganja bitaka i fokusa na vojne pohode vjerojatnije služila kako bi se dopala mentalitetu onih koji bi volontirali za službu u Bratstvu mača ili Teutonskim vitezovima i kako bi ih potakla da se pridruže tim redovima.

Mlađa Hronika
-------------

Drugu rimovanu hroniku, poznatu kao *Mlađa livonska rimovana hronika*, napisao je na donjonjemačkom Bartholomäus Hoeneke, kapelan gospodara Livonskog reda, pri kraju 1340-ih. Ta hronika pripovijeda da su Estonci pobili vlastito plemstvo i pozvali Livonski red u Estoniju, koji ih je zauzvrat pobio 1343. godine. Izvornik je izgubljen, ali su opstala prepričavanja u prozi.

Izdanja
-------

* *Fragment einer Urkunde der ältesten livländischen Geschichte in Versen*. Ed. Lib. Bergmann. Riga 1817
* *Livländische Reimchronik*. Ed. Franz Pfeiffer. Stuttgart 1844 (; Reprint: Amsterdam 1969)
* *Livländische Reimchronik*. Mit Anmerkungen, Namenverzeichnis und Glossar. Ed. Leo Meyer. Paderborn 1876 (Reprint: Hildesheim 1963)
* *Atskaņu hronika*. Transl. Valdis Bisenieks, ed. Ēvalds Mugurēvičs. Riga 1998
* *Liivimaa vanem riimkroonika*. Transl. Urmas Eelmäe. Tallinn 2003

Sekundarna literatura
---------------------

* Hartmut Kugler: *Über die "Livländische Reimchronik" : Text, Gedächtnis und Topographie*. In: Brüder-Grimm-Gesellschaft: *Jahrbuch der Brüder-Grimm-Gesellschaft*, svezak 2 (1992), str. 85–104.
* *Ditleb von Alnpeke*, u: *Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrten-Lexikon der Provinzen Livland, Estland und Lettland*, ed. J. F. v. Recke i C. E. Napiersky. svezak I: *A-F*, Mitau 1827, online.
* Alan V. Murray: *The structure, genre and intended audience of the Livonian Rhymed Chronicle*. U: *Crusade and conversion on the Baltic frontier, 1150-1500*. ed. Alan V. Murray, Aldershot 2001, str. 235–251.
**Livonski rat** kog Šveđani zovu *Livländska kriget* (1558. -1583), dugogodišnji vojni sukob, u kojom se Carska Rusija bezuspješno borila protiv koalicije sastavljene od Kraljevine Poljske, Velike kneževine Litvanije i Kraljevine Švedske za kontrolu nad tadašnjom Velikom Livonijom, u kojoj su pored Livonije bile i Estonija, Kurlandija i otok Saaremaa (Oesel).

U Velikoj Livoniji vladao je Red braće po maču, - Livonski red grana Teutonskog viteškog reda.

Tok rata
--------

Ruski car Ivan IV Grozni koji je želio povećati izlaz na Baltičko more, iskoristio je 
slabost Livonskog viteškog reda i 1558. krenuo na invaziju Livonije. Njegova vojska je vrlo brzo 
zauzela Narvu i Dorpat (Tartu) i stala opsjedati Reval.
Livonski viteški red shvatio je da sam ne može zadržati ruski napad, pa je sam sebe raspustio - 1561. a 
svoj posjed Livoniju predao pod litavsku zaštitu, uz to su Kurlandiju dali 
Poljskoj, Estoniju - Švedskoj, a Saaremu
Danskoj.

Na taj način je Ivan IV Grozni koji je htio zadržati osvojene krajeve po Livoniji, morao zaratiti i sa Švedskom i 
Litvom.

Rusi su u početnoj fazi rata bili uspješniji i 1563. zauzeli Polock, u litavskoj Belorusiji, a do 1566. 
i veći dio Litvanije sve do Vilniusa. Zbog tog je Velika kneževina Litvanija zatražila prekid neprijateljstava i 
ponudila mirovni sporazum, koji je ruski Zemski Sobor ("skupština") odbio. No kako se rat razbuktavao, 
stanje u Rusiji se pogoršavalo, jer je Rusija počev od 1560 prolazila kroz teške unutrašnje društvene i ekonomske 
potrese, dok je Litva jačala, ušavši 1569. u političku uniju s Poljskom, a nakon tog izabravši 1576. novog kralja
Stefana Batoryja.

Batory je pokrenuo niz kampanja protiv Rusije, preotivši im Polock - 1579. a 1582. poduzeo je opsadu Pskova. Nakon tog su te iste 1582. Carska Rusija i Velika kneževina Litvanija sklopile Mir u Jam-Zapoljskom. 

Po tom sporazumu Rusija je morala vratiti sve litvanske teritorije, koje je prethodno zauzela i odreći se svih teritorijalnih pretenzija prema Livoniji. Nakon tog je Rusija 1583. sklopila i mirovni sporazum sa Kraljevinom Švedskom, na osnovu kojeg joj je morala prepustiti nekoliko svojih gradova u Finskom zaljevu svom jedinom izlazu na Baltičko more i odreći se teritorijalnih 
pretenzija prema Estoniji.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7   „*Livonian War*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 30. 09. 2015.

Vanjske veze
------------

***Livonski rat*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Livonian War* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Jakob Petelin Gallus
**Jakob Petelin Gallus** ili **Jacobus Gallus** (latinski: Iacobus Gallus Carniolus) (Šentviška Gora, 1550. - Prag, 18. srpnja 1591.) je slovenski skladatelj. 

Najvjerojatnije se rodio u Šentviškoj Gori, u današnjoj Sloveniji (tada Sveto Rimsko Carstvo). Vjeruje se, da se školovao u samostanu u Stični, koji je nastariji slovenski samostan. U mladosti je otputovao u Donju Austrija i boravio u samostanu u Melku. Kasnije je živio u Pragu, Wroclawu i Olomoucu. 

Gallus je autor brojnih moteta, najpoznatija mu je zbirka 374 moteta, namijenjenih za pjevanje svakoga dana u liturgijskoj godini. Veća zbirka radova je "Harmoniae Morales", izbor od 53 madrigala. Gallus je bio suvremenik Palestrine i Orlanda di Lassa. 

Tijekom života bio je uspješan i cijenjen skladatelj, ali je u domovini tijekom stoljeća pao u zaborav. Na području Slovenije, njegova djela oživjeli su skladatelji Josip Mantuani i Kamilo Mašek. Između 1985. i 1996. Slovenska akademija znanosti i umjetnosti izdala je njegova djela u dvadeset svezaka.
**Jean Henri Becays Ferrand** ili **Jean Marie Begais Ferrand de la Caussade** (10. septembar 1736 – 28. novembar 1805) bio je francuski vojskovođa koji se istaknuo na početku Rata Prve koalicije

Rođen u plemićkoj porodici, još kao dijete se priključio kraljevskoj vojsci i njenoj pukovniji*Normandie*, te kao 10-godišnji dječak sudjelovao u Ratu za austrijsko nasljedstvo, boreći se kod Lauffelda i Bergen op Zooma. Poslije toga je sudjelovao i u Sedmogodišnjem ratu, te je godine 1760. teško ranjen u Kloster Kampena. Za svoje je zasluge dobio čin kapetana.

Nakon Revolucije je godine 1791. dobio čin pukovnika te mjesto zapovjednika tvrđave Valenciennes. Sljedeće je godine, nakon izbijanja Rata Prve koalicije, zapovijedao lijevim krilom Sjeverne armije u bitci kod Jemappesa. U proljeće 1793. godine mu je njen zapovjednik Charles François Dumouriez nakon tajnog sporazuma sa Austrijancima dao nalog da preda tvrđave Condé-sur-l'Escaut i Valenciennes, a što je Ferrand odbio učiniti. Nakon bitke kod Famarsa se Ferrand sa dijelom ljudstva našao u Valenciennesu koga je branio tokom dvomjesečne opsade. Ona je završena njegovom predajom, uz uvjet da sa ljudstvom bez oružja napusti grad. Ferrand je zbog toga, ali i plemićkog porijekla, došao pod sumnju Odbora javnog spasa te je uhapšen i zatvoren. Za razliku od mnogih kolega je uspio preživjeti jakobinsku strahovladu te je pušten nakon termidroskog prevrata. Napoleon ga je godine 1800. godine imenovao prefektom Meuse-Inférieure, sa koga se mjesta povukao zbog lošeg zdravlja.

Literatura
----------

* Broughton, Tony. „Generals Who Served in the French Army during the Period 1789 to 1814: Fabre to Fyons". The Napoleon Series. Pristupljeno 27 May 2012.
* Mullié, Charles (1852) (fr). *Biographie des célébrités militaires des armées de terre et de mer de 1789 a 1850*. Paris.
* Smith, Digby (1998). *The Napoleonic Wars Data Book*. London: Greenhill. ISBN 1-85367-276-9.

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 69047553
* ISNI: 0000 0000 0253 7611
* SUDOC: 171241460
* BNF: cb12567374m (podaci)

 |
**Kancelarija za inostrane i poslove Commonwealtha** (engl. ), kolokvijalno poznata pod nazivom **Foreign Office**, je odeljenje Vlade Ujedinjenog Kraljevstva koje funkcioniše kao ministarstvo inostranih poslova. Foreign Office je zadužen za brigu o zaštiti britanskih interesa u svetu. Ovo je vladino telo nastalo 1968. godine kada su objedinjene dotadašnje *Kancelarija za inostrane poslove* (*Foreign Office*) i *Kancelarija za poslove Commonwealtha* (*Commonwealth Office*).

Osoba na čelu ovoga vladinog tela koja *de facto* obnaša funkciju ministra inostranih poslova prema kontinentalnom modelu, u britanskom sistemu nosi funkciju Državnog sekretara za inostrane i poslove Commonwealtha (engl. ), kolokvijalno Sekretar za inostrane poslove (engl. ). Posle referendum o članstvu u EU 2016. godine i dolaska na vlast vlade na čijem je čelu Theresa May, na položaju državnog sekretara nalazi se bivši londonski gradonačelnik i član Konzervativne partije Boris Johnson. Položaj Sekretara za inostrane poslove smatra se jednim od četiri najprestižnija imenovanja u okviru britanske vlade uz položaj premijera, sekretara za unutrašnje poslove (policija) i kancelara državne kase (finansije).

Odgovornosti kancelarije
------------------------

Službeno su kao prioritetni zadaci Foreign Offica definisani:

* Garantovanje nacionalne bezbednosti Ujedinjenog Kraljevstva kroz aktivnosti suprotstavljanja terorizmu i širenju oružja kao i kroz aktivnosti na ublažavanju konflikata.
* Izgradnja prosperiteta za Ujedinjeno Kraljevstvo kroz povećanje izvoza i investicija, otvaranje novih tržišta, osiguranje pristupa resursima i promovisanje održivog globalnog rasta.
* Potpora britanskim državljanima u svetu kroz sistem modernih i efikasnih konzularnih usluga.

Vanjske veze
------------

***Kancelarija za inostrane i poslove Commonwealtha*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanični veb-sajt‍ Uredi na Wikidati