recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Diogo Cão** (Vila Real, cca. 1452. – cca. 1486.) je bio portugalski istraživač i jedan od najvažnijih moreplovaca iz vremena velikih geografskih otkrića. Tokom 1480-ih godina, Cão je napravio dva putovanja uz zapadnu obalu Afrike, istraživši teritorij današnje Angola i Namibije. 

Cão je rođen u mjestu Vila Real (neki navode i mjesto Évora) negdje sredinom XV. vijeka kao vanbračni sin Álvara Fernandesa ili Gonçalvesa Cãa, međutim malo je podataka poznato o njegovom ranom životu. Zna se još da je bio oženjen i da je imao četvero djece. 

Kada je portugalski kralj João II. odlučio nastaviti ekspedicije Henrika Moreplovca, poslao je Cãa da nastavi s istraživanjem afričke obale, južno od ekvatora. Tokom svog prvog puta, na ljeto 1482. godine, Cão je otkrio rijeku Kongo, gdje je postavio kameni stup (*padrão*), kojim je uspostavio portugalski suverenitet na tom području. Nakon uspostave kontakta s lokalnim stanovništvom, Cão je nastavio ekspediciju i vjerojatno otkrio današnju Angolu, gdje je također postavio *padrão*. Iako to ostaje nejasno, Cão je tada vjerojatno zaključio ekspediciju i krenuo natrag prema Portugalu, gdje je svakako bio 1484. godine, kada mu je kralj podario različite beneficije. Na povratku je otkrio otok Annobón. 

Drugu ekspediciju započeo je 1848. godine, a ista je trajala do 1486.. Na toj mu se ekspediciji vjerojatno pridružio i Martin Behaim, međutim ta teza nikada nije potpuno potvrđena. Cão se vratio do Konga te je nastavio s postavljanjem stupova – jednog u Angoli, a drugog na Cape Crossu u današnjoj Namibiji. 

Njegova smrt također ostaje nerazjašnjena. Prema napomeni na jednoj od mapa koje je izradio Heinrich Hammer, Cão je umro kod Cape Crossa negdje oko 1486. godine; međutim, João de Barros navodi je Cão ne samo preživio taj put već se vratio u Portugal.

Izvori
------

* Barros, João de. *Décadas da Ásia*, Década I. bk. III. esp. ch. 3;
* Ruy de Pina, *Chronica d'el Rei D. João II.*;
* Garcia de Resende, *Chronica*;
* Luciano Cordeiro, *Diogo Cão* in *Boletim da Sociedade de Geografia de Lisboa*, 1892;
* E; G. Ravenstein, *Voyages of Diogo Cão, &c.*, in *Geog. Jnl.* vol. xvi. (1900), also *Geog. Jnl.* xxxi. (1908).
* António da Costa de Albuquerque de Sousa Lara, 2nd Count de Guedes, Vasco de Bettencourt de Faria Machado e Sampaio and Marcelo Olavo Correia de Azevedo, *Ascendências Reais de Sua Alteza Real a Senhora Dona Isabel de Herédia Duquesa de Bragança*, I, *pelos Costados Herédia, Bettencourt e Meneses da Ilha da Madeira*" (Universitária Editora, 1999)

Vanjske veze
------------

***Diogo Cão*** na Wikimedijinoj ostavi

* Diogo Cão

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 67259510
* LCCN: n91029019
* ISNI: 0000 0004 4887 8648
* GND: 118668242

 |
Područje zahvaćeno ustankom.
Turci spaljuju mošti sv.Save.

**Banatski ustanak** 1594. je bio jedan od tri najveća ustanka u srpskoj istoriji i najveći ustanak pre Prvog srpskog ustanka. Srbi u oblasti Banata (tada u sastavu otomanskog Temišvarskog ejaleta su 1594. započeli veliki ustanak protiv turske vlasti. Centar ustanka je bio oko Vršca, a njegov vođa je bio Teodor Nestorović, episkop Vršca. Druge dve vođe ustanka su bili ban Sava i vojvoda Velja Mironić.

Pozadina
--------

Novi bosanski paša Hasan Predojević je odmah po dolasku na funkciju krenuo u pohod i 1592. zauzeo Bihać i stvorio novi istoimeni sandžak. Predojević je 1593. krenuo u opsadu Siska, ali ga je prikupljena habzburška vojska teško porazila, a i on sam je poginuo.

Na pritisak janičara, Porta je krajem 1593. godine zauzela Vesprim, a pao je nakratko i Sisak. Ovim je otpočeo Dugi (ili Petnaestogodišnji) rat (1593-1606).

Ustanak
-------

Sitniji uspesi austrijske vojske u proleće 1594. su pokolebale turske vazalne kneževe, a Srbima u Banatu je pružilo priliku da podignu ustanak. Ustanak je počeo upadima srpskih hajduka iz Erdelja. Ispočetka su to bili sitniji napadi, ali zatim je Petar Majzaš spalio Vršac. Glavne turske snage zauzete su na severu braneći Ostrogon, pa su ustanici osvojili i Bečkerek, Bečej, Titel i Lipovu i razbili nekoliko manjih turskih vojski (zbog silnih poraza smenjena su dvojica temišvarskih paša). Srpski ustanici su noslili zastave sa likom svetog Save. Sinan-paša, koji je predvodio tursku vojsku, je naredio da se donese zelena zastava Muhameda iz Damaska da bi je suprotstavio zastavi Srba. Sinan-paša je takođe naredio da se kao čin odmazde spale posmrtni ostaci svetog Save.

Erdeljski knez Ištvan Batori je ustanicima tajno doturao pomoć, ali kako nije uspeo da nagovori svoju skupštinu staleža da se okrene protiv Turaka, odbio je da reaguje na proglašenje za srpskog kralja. Pošto je poslata austrijska vojska pod komandom Ferenca Balaša poražena i pošto je popustio pritisak na glavnom bojištu, spojile su se vojske budimskog i temišvarskog paše i razbile Srbe kod Bečkereka. Do kraja jula 1594. ceo Banat je ponovo pokoren. Mnogo srpskih ustanika je pobeglo u Erdelj, gde su stvorili novu episkopiju. Međutim, pošto je oblast Banata nakon propasti ustanka postala pusta, što nije odgovaralo turskim vlastima kojima je bilo potrebno stanovništvo na ovoj plodnoj zemlji, vlasti su obećale milost svakome ko se vrati. Srbi su se vratili, ali se milost nije odnosila na vođu ustanka, episkopa Teodora Nestorovića, koji je živ odran.

Povezano
--------

* Spaljivanje moštiju svetog Save

Literatura
----------

* Dušan Belča, Mala istorija Vršca, Vršac, 1997.
* Dr. Dušan J. Popović, Srbi u Vojvodini, 1997.
* Dr. Drago Njegovan, Prisajedinjenje Vojvodine Srbiji, Novi Sad, 2004.
* Vladislav Vulović, Prvi srpski ustanak-Ustanak Srba u Banatu 1594. godine Arhivirano 2008-06-26 na Wayback Machine-u
*Za ostala značenja, v. Banana republika (razvrstavanje).*
**Banana republika** je pejorativni izraz kojim se opisuje siromašna država kojom kleptokratski vlada diktator ili malobrojna klika, najčešće kao eksponent strane sile koja eksploatira njena prirodna bogatstva. Tim izrazom su se najčešće opisivale države Centralne Amerike nad kojima su u 20. vijeku dominirale SAD. Taj izraz je prvi godine 1904. upotrijebio iskoristio američki pisac O. Henry u svojoj knjizi *Cabbages and Kings*, temeljenoj na svojim iskustvima u Hondurasu. 

Karakteristike banana republika jesu ekonomska zaostalost, odnosno potpuna ovisnost nacionalne ekonomije o jednoj poljoprivrednoj kulturi - u slučaju Centralne Amerike bananama - koja se nalazi pod kontrolom stranih kompanija; oštra podjela društva na malobrojnu višu klasu koja drži svu vlast i bogatstvo u svojim rukama, nasuprot masa koje pripadaju nižoj klasi te široko rasprostranjena korupcija i potpuna nesposobnost državne uprave. Zbog niza društvenih proturječnosti, banana republike su endemski sklone ustancima, revolucijama i državnim udarima.

Karakteristike banana republika jest i nastojanje njihovih vlastodržaca da vanjskim manifestacijama moći sebi daju daleko veću važnost nego što je zapravo imaju, najčešće u obliku zvučnih titula, raskošnih uniformi, monumentalnih palača ili instaliranjem elemenata kulta ličnosti odnosno inzistiranja na nacionalističkoj simbolici u situaciji kada je država zapravo vazal neke strane sile ili korporacije, te republikanstvu i demokraciji u situaciji kada država zapravo više odgovara feudalnoj monarhiji. Takva su nastojanja u pravilu zahvalan materijal za društvenu satiru.

Nakon procesa dekolonizacije u drugoj polovici 20. vijeka, izraz se počeo koristiti za mnoge novostvorene države Azije i Afrike, a krajem 20. vijeka i za bivše komunističke, odnosno države nastale raspadom SSSR-a i bivše Jugoslavije.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* *Cabbages and Kings* Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u - zbirka priča O. Henryja (`en`)
**Dominus** je rimska titula, odnosno riječ koja u latinskom znači "gospodar" ili "vlasnik". Ispočetka su je koristili robovi kako bi oslovljavali svoje gospodare ili gospodarice (*domina*); kasnije se preko oslobođenika njena upotreba proširila i na slobodne građane koji su tako oslovljavali pripadnike sebi nadređene rimske elite. Od 80-tih, kada je tu praksu započeo Domicijan, *dominus* se koristi i kao jedna od titula rimskih careva, a što je ispočetka izazvalo otpor, s obzirom da su time ustavni aspekti monarhije karakteristični za principat počeli slabiti, a jačati karakteristike apsolutne monarhije, karakteristične za kasno Rimsko Carstvo. Taj se period upravo po tituli *dominus* danas naziva dominat.

*Dominus* se sa dolaskom kršćanstva počeo koristiti i kao jedan od naziva za Boga (od čega potiče fraza: "Gospodin Bog"), ali se također zadržala njena upotreba za kraljevska krv|vladare, najviše plemiće i feudalne gospodare, odnosno najviše crkvene velikodostojnike. Od te riječi potiče titula, odnosno riječ *don* koja se koristi u romanskim jezicima.

V. također
----------

* Gospodin
**Dimant** starogrčki:  ime je nekoliko ličnosti u grčkoj mitologiji.

Hekubin otac
------------

Dimant je bio frigijski kralj i otac Hekube, supruge trojanskog kralja Prijama. Homer kaže da je ovaj Dimant imao sina Asija, koji se borio i poginuo u trojanskom ratu, a koga ne treba mešati s Hirtakovim sinom Asijem, koji se takođe borio i izgubio život pod Trojom. Sholije kažu da je Dimant imao još jednog sina, Otreja, koji se borio protiv Amazonki jednu generaciju pre trojanskog rata. U sholijama uz Euripidove tragedije kao otac frigijskog Dimanta navodi se Ejonej, sin Protejev, a kao njegova supruga navedena je Eunoja, kći rečnog boga Sangarija. Zapravo, Dimant i njegovi frigijski podanci u uskoj su vezi s rekom Sangarijem, koja se uliva u Crno more. Etimologija imena "Dimant" nije poznata, a možda nije ni helenska.

Otac Megetov
------------

Ovaj je Dimant možda identičan s frigijskim. Prema Kvintu Smirnjaninu, bio je otac Trojanca Megeta, čiji su se sinovi borili pod Trojom.

Dorski Dimant
-------------

Treći Dimant bio je Doranin i predak plemena Dimanćana *(Dymanes)*. Njegov otac, Egimije, usvojio je Heraklovog Hila. Dimant i njegov brat, Pamfil, pokorili su se Hilu.

Feačanski Dimant
----------------

Četvrti Dimant spominje se u Homerovoj *Odiseji* kao jedan od Feačana čija je kći bila Nausikajina prijateljica.
Devadata ubija slona.
**Devadata** (*Devadatta*) je bio Buddhin bliski rođak. Pridružio se najprije njegovu prosjačkom redu, ali je uskoro pokušao da preuzme vlast među isposnicima. 

Devadata je bio Budin brat od ujaka, a monah je postao kada je jednom prilikom Buda posetio svoju domovinu. Marljivo je vežbao meditaciju i uspeo da ovlada raznim stupnjevima zadubljenja uma, koji kao svoj sporedni rezultat imaju i sticanje psihičkih moći. Međutim, postao je opsednut tim moćima i planovima da ih iskoristi i preuzme kontrolu nad monaškom zajednicom. Kada je Buda ostario, smatrao je da je došao njegov trenutak i počeo je da ga nagovara da se povuče, a da njega imenuje za svog naslednika. Buda je znao koliko je Devadatin um opijen željom za vlašću, te je odbio da to učini.

Kad je Devadatto odlučio da se otcijepi od Buddhe, zatražio je najprije od njega da prihvati deset dogmatskih stavova, koji bi sadržajno značili povratak u đainizam, a osnivaju se na vjerovanju da se određenim tjelesnim asketskim naporima mogu postići duhovni ciljevi. Buddho je odbio načelni pristanak, ali je rekao da tko god želi može da slijedi ta načela asketske strogosti (*dhutanga*).

Devadata je nakon raskola postao Budin zakleti neprijatelj, koji je planirao da formira svoju grupu sledbenika uz pomoć princa Ađatasatja, i da tako unese raskol u sangi, monaškoj zajednici.

Literatura
----------

* Kovačević, Branislav (2014). *Ovako sam čuo: Budino učenje na osnovu izvora u Pali kanonu*. Novi Sad–Beograd.

Izvori
------

1. 1 2  Kovačević 2014: str. 197–198
2. ↑

Vidi još
--------

***Devadata*** na Wikimedijinoj ostavi

* Sidarta Gautama
* Budina porodica
**Aulo Plaucije** (*Aulus Plaucius*, 1. vijek) bio je Rimsko Carstvo|rimski vojskovođa i političar, poznat po tome što je uspješno vodio rimske legije prilikom osvajanja Britanije te bio prvi rimski guverner Britanije.

O njegovom ranom životu se malo zna. Prvi put se spominje 24. kada je ugušio jedan manji ustanak robova u Apuliji. U drugoj polovici 29. je bio suffect konzul, a početkom Klaudijeve vladavine služio kao guverner Panonije. U tom periodu je sagradio put koji je spajao današnji Trst i Rijeku.

Godine 43. mu je Klaudije za invaziju Britanije povjerio četiri legije i 20.000 pomoćnih trupa, uglavnom Tračana i Batavaca. Vojska mu se pred sam polazak pobunila, jer se smatralo da se prelaskom Oceana na sebe navlači bijes bogova. Tek je dolazak Narcisa, Klaudijevog sekretara za koga se znalo da je nekada bio običan rob, uvjerio vojnike da mogu krenuti na pohod, jer je "sve moguće". Plaucije se iskrcao kraj današnjeg Richborougha u Kentu i nakon nekoliko manjih okršaja u na rijeci Medway porazio britskog vođu Karataka (a prema nekim izvorima i njegovoh brata Togodumna). S vojskom je napredovao na sjever do Temze te potom zatražio da Klaudije osobno dođe sa pojačanjima. Ta se odluka pokazala ispravnom, jer su se preostali Briti, impresionirani rimskom silom, predali bez borbe. Plaucije je nakon toga postao guverner Britanije, i na tom položaju ostao do 47. Po dolasku u Rim mu je priređen *ovatio*.

Plaucije je bio oženjen za Pomponiju Grecinu, za koju neki historičari drže da je bila prva rimska aristokratkinja preobraćena na kršćanstvo. Zbog toga što je Grecina 57. na porodičnom sudu oslobođena optužbi za "istočno praznovjerje" se ponekad špekulira da je i sam Plaucije prije toga postao kršćanin.

U popularnoj kulturi
--------------------

Plaucije se pojavljuje kao lik u romanu *Quo vadis* Henryka Sienkiewicza. On i Grecina su opisani kao skrbnici protagonistice Ligije koji potajno ispovijedaju krščanstvo. U holivudskoj ekranizaciji iz 1951. je prikazano kako zbog svoje kršćanske vjere umire mučeničkom smrću u Koloseumu.

Vanjske veze
------------

* Aulus Plautius at Roman-Britain.org
**Bakar(I) sulfat** je neorgansko hemijsko jedinjenje hemijske formule Cu2SO4, gde je oksidacioni broj bakra +1. Poznato je još i pod nazivom **kuprosulfat**.

Dobijanje
---------

Može se dobiti u reakciji metil- ili etil-sulfata i kuprosulfida u odsustvu vlage i na povišenoj temperaturi. Moguće je da se gradi i u reakciji kuprisulfata sa elementarnim bakrom, ali je za to izgleda potrebna visoka temperatura.

Fizička i hemijska svojstva
---------------------------

Ovaj sulfat je svetlozeleni prah, koji se u vodi razlaže na bakar i bakar(II)-sulfat:

{\displaystyle \mathrm {Cu\_{2}SO\_{4}\longrightarrow \;2CuSO\_{4}+Cu} }

Izvori
------

1. 1 2  Parkes G. D. Fil D. Melorova moderna neorganska hemija. Naučna knjiga, Beograd, 1973.

  


| * p
* r
* u
Jedinjenja bakra |
| --- |
| CuBr **•**  CuBr2 **•**  CuCN **•**  CuCO3 **•**  CuCl **•**  CuCl2 **•**  CuF **•**  CuF2 **•**  CuI **•**  Cu(NO3)2 **•**  CuN6 **•**  CuO **•**  Cu2O **•**  Cu(OH)2 **•**  CuS **•**  Cu2SO4 **•**  CuSO4 **•**  Cu2S **•**  Cu3(AsO4)2 **•**  Cu3P **•**  Cu5Si |
Princip rada živinog barometra. Pritisak atmosferskog vazduha djeluje na živu u otvorenoj posudi. Potisnuta živa iz suda ulazi u vertikalnu cijev. Visina stuba žive očitana na skali označava pritisak vazduha.
**Barometar** je uređaj koji se koristi za mjerenje vazdušnog pritiska.

Italijanski naučnik Galileo Galilej je 1640. dokazao da vazduh ima težinu. Evanđelista Toričeli (ital. *Evangelista Torricelli*) je odredio 1644. težinu atmosferskog vazduha ili vazdušni pritisak. Takođe je utvrdio da promjena pritiska vazduha mijenja visinu živinog stuba. S time su date osnove barometra.

Po načinu rada postoje dvije vrste: metalni i barometri sa tekućinom (tečnošću).

Barometar sa tekućinom (tečnošću)
---------------------------------

Barometri sa tekućinom često koriste stub žive za mjerenje, po Toričelijevom principu. To je staklena cijev na jednom kraju zatvorena, a na drugom uronjena u posudu sa živom (koja je otvorena za dejstvo atmosferskog pritiska). Pritisak vazduha pritiska živu u posudi, i tjera je u usku staklenu cijev, to više što je pritisak veći. Kako je na cijevi označena skala, pritisak atmosferskog vazduha se direktno očitava. Može se reći da težina živinog stuba održava ravnotežu sa pritiskom vazduha.

Iznad žive u cijevi se nalazi bezvazdušni *Toričelijev prostor* (vakuum) pa on ne utiče na visinu stuba žive. Na nivou mora visina živinog stuba je oko 760 milimetara.

Skala je u milimetrima žive, barima, milibarima, ili paskalima. Na visinu žive ponešto utiče i temperatura, što se kod profesionalnih uređaja uzima u obzir.

Konstrukcija može biti različita, sa posudom žive, samo sa savijenom cijevi, sa pomičnim i nepomičnim sudom i tako dalje.

Metalni barometar
-----------------

Moderni metalni (aneroidni) barometar.
Još se naziva aneroid ili holosterik. Burdonove i Vidijeve konstrukcije su najčešće. Osnovni element Vidijevog barometra je aneroidna vakuumska metalna kapsula koja mijenja dimenzije pod djelovanjem atmosferskog pritiska. Ove promjene se preko mehanizma prenose na kazaljku, koja pokazuje vrijednost na skali. Aneroidna kapsula ima unutrašnju oprugu.

Burdonov barometar je elastična spljoštena i spiralna vakuumska komora od gume ili sličnog materijala. Pritisak savija cjevčicu i ovo kretanje se prenosi na kazaljku skale preko mehanizma.

Metalni barometri su dobri za mjerenje promjene pritiska, ali vrijednosti nisu tačne kao kod živinih. Zbog lakog rukovanja i otpornosti koriste se u meteorologiji kao pomoćni uređaji, na avionima za mjerenje visine, i za određivanje približne nadmorske visine kod drugih uređaja.

Barograf
--------

Za bilježenje promjena pritiska kroz vrijeme, koristi se barograf — barometar s pridodatim uređajem za registraciju.

Vidi još
--------

* Barograf

Literatura
----------

* Vojna enciklopedija, Beograd, 1970. knjiga prva, strane 494 i 495.

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: **Barometers** |
|  | Potražite izraz ***Barometar*** u W(j)ečniku, slobodnom rječniku. |
**Deutsche Welle** ili **DW** je njemački javni međunarodni radiodifuzni servis. Servis je korisnicima dostupan u 30 jezika. Satelitski televizijski servis dostupan je na njemačkom, engleskom, španjolskom i arapskom jeziku. DW je član Europske radiodifuzne unije.

DW redovitno objavljuje vijesti na svojim internetskim stranicama, te uz to vodi i vlastiti centar za razvoj međunarodnih medija pod nazivom DW Akademie. Cilj je servisa predstavljanje Njemačke kao *„liberalne demokratske države utemeljene na vladavini prava"*, podučavanje njemačkog jezika te proizvodnja vjerodostojnih vijesti.

DW je zapoečeo sa djelovanjem 1953. godine. Sjedište mu se nalazi u Bonnu, gradu na obalama rijele Rajne u saveznoj državi Sjevernoj Rajni-Vestfaliji, koji je u razdoblju Hladnog rata funkcionirao kao administrativno sjedište i de facto glavni grad Zapadne Njemačke. Televizijska proizvodnja smještena je u Berlinu. Obje lokacije stvaraju online sadržaje za internetske stranice servisa.

DW zapošljava oko 4,000 osoba koje rade u preko 60 država širom svijeta. Prema vlastitim tvrdnjama, DW tjedno prati preko 100 milijuna gledatelja.

Vanjske veze
------------

* (`de`) www.dw.com/de
* (`sh`) www.dw.com/sr
* (`sh`) www.dw.com/hr
* (`sh`) www.dw.com/bs
Selo Tlingchadinna oko 1900.
**Dogrib** (Pasje Rebro; Flat-Side Dogs, Tlingchadinne, Thlingchadinne ('dog-flank people'), Tlicho, Tli cho Dinne, Tłı̨chǫ, Tłįchǫ, Plats-Côtes-de-Chien) je Athapaskan pleme nastanjeno između Velikog medvjeđeg jezera (Great Bear Lake) i Velikog ropskog jezera (Great Slave Lake) u Sjeverozapadnim teritorijima u Kanadi.

Karakteristike
--------------

Jezično i kulturno Dogribi su srodni plemenima Chipewyan, Deline, Mountain, Slavey i Yellowknife. Brojčano nikada nisu bili jaki. Mooney je procjenio da ih je 1670. bilo oko 1 200, i kasnije im je populacija u padu sve do sredine 20. vijeka, da bi 2005. iznosio 2 298. 

Kultura Dogriba pripada sub-arktičkom području. Nomadi su i lovci na karibue u područjima 'barren grounda', a prisutan je i ribolov. Nastamba Dogriba je kožni šator, no ako bi zime bile veoma oštre, gradili bi i nastambe od drveta ili od granja. Socijalna organizacija Dogriba su mnogobrojne, malene nezavisne bande, koje imaju vlastite teritorije, a i položaj žena mnogo je lošiji nego kod sjevernih plemena, na primjer Chipewyana. Glavni neprijatelji bijahu im Chipewyan, Cree, Yellofknife. Dogribi su pleme Yelloknife gotovo uništili masakriravši ih u krjem 18. ili početkom 19. vijeka. U svojim pustim predjelima ostali su relativno izolirani, do sredine 20. vijeka, kada su pojačane transportne i komunikacijske veze s ostalim krajevima Kanade. 

Dogribi su bili podijeljeni na 4 glavne skupine, to su: 

1. Lintchanre, sjeverno i istočno od sjevernog rukavca Velikog Ropskog jezera (Great Slave Lake).
2. Takfwelottine, jugoistočno od Velikog medvjeđeg jezera i na izvoru rijeke Coppermine.
3. Tsantieottine, na rijeci i jezeru La Martre.
4. Tseottine, duž južne obale Velikog medvjeđeg jezera.

Vanjske veze
------------

* Dogrib Arhivirano 2006-06-22 na Wayback Machine-u
* Thlingchadinne Indian Tribe History
* Dene First Nations: Dogrib[*mrtav link*]
Koordinate: 41° 10′ 07" SGŠ, 21° 28′ 57" IGD

**Dobruševo** (mak. *Добрушево*) je naselje u Republici Makedoniji, u južnom delu države. Dobruševo pripada opštini Mogila.

Do 2004. godine Dobruševo je bilo sedište istoimene opštine, koja je potom pripojena opštini Mogila.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Dobruševo je smešteno u južnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Bitolja, naselje je udaljeno 26 km severoistočno.

Dobruševo se nalazi u središnjem delu Pelagonije, najveće visoravni Republike Makedonije. Naseljski atar je mahom ravničarski, dok se dalje, na istoku, izdiže Selečka planina. Zapadno od naselja protiče Crna reka. Nadmorska visina naselja je približno 600 metara.

Klima u naselju je kontinentalna.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Dobruševo je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imalo 624 stanovnika.

Pretežno stanovništvo po poslednjem popisu su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Mogila

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Dobruševo*** na Wikimedijinoj ostavi

* www.mogila.gov.mk Zvanična stranica opštine Mogila

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Mogila |
| --- |
| **Mogila** • 
Alinci • 
Beranci • 
Budakovo •
Vašarejca • 
Gornja Čarlija • 
Donja Čarlija • 
Dedebalci • 
Dobruševo •
Donji Srpci • 
Ivanjevci • 
Loznani • 
Mojno • 
Musinci •
Novoseljani • 
Nošpal • 
Podino • 
Puturus • 
Radobor •
Sveti Todori • 
Trap • 
Trnovci • 
Crničani |  |
Ovo je članak o ranom uređaju za projekcije filmova.  Za dvorane za prikazivanje filmova, v. Bioskop.  
Eugen (lijevo) i Max Skladanowsky (desno) poziraju sa svojim Bioskopom (1934)
**Bioskop** je rani filmski projektor koga su 1895. napravili braća Emil i Max Skladanowsky te ga iskoristili za prve javne kino-projekcije u Njemačkoj. One su održane od jula do decembra iste godine, nešto ranije od mnogo poznatijih projekcija braće Lumiere u Parizu. Sistem braće Skladanowsky, međutim, nije koristio perforiranu filmsku vrpcu zbog čega je kvaliteta projekcije bila lošija u odnosu na Lumiereov Kinematograf. Max Skladanowsky je zbog toga 1896. otišao u Pariz kako bi se upoznao sa Lumiereovim modelom. Pri povratku je načinio modifikacije svog uređaja te otpočeo turneju po Njemačkoj, Nizozemskoj i Skandinaviji koja je trajala do 1897. Ona je završena kada su njemačke vlasti Skladanowskyma oduzele dozvolu za javno prikazivanje.

Usprkos toga, bioskop je ostavio snažan dojam na suvremenike a koji se dan-danas ogleda u tome da je u mnogim jezicima riječ "bioskop" sinonim za filmski projektor, ili, kao u Srbiji dvoranu u kojoj se prikazuju filmovi.
**Dioklecijanov akvadukt** je arheološki lokalitet u današnjem predgrađu Splita Solinu. Dioklecijanov akvadukt je najbolje očuvani objekt te vrste na tlu Hrvatske.

Historija
---------

Ovaj rimski akvadukt građen je istovremeno kad i Dioklecijanova palača (kraj 3. stoljeće - početak 3. stoljeće), njegova namjena bila je dovođenje većih količina pitke vode sa izvora rijeke Jadro do Dioklecijanove palače, i najvjerojatnije okolnih naselja. Od izvora rijeke Jadro do Palače akvadukt je dug oko 9 km, a visinska razlika krajnjih točaka iznosi 33 metra, to daje prosječni nagib kanala kojima je dovođena voda od 0,37%. Prosječan presjek kanala bio je 0,75 x 1,60 m, ali je varirao. Dioklecijanov akvadukt je prestao raditi već sredinom VI st. kada je i oštećen za provale Gota, nakon toga nije radio punih 13 stoljeća.

Obnovljen je za Austro-Ugarske (1877 - 1880 godine, za upravljanja Bajamontija). Uglavnom je zadržana izvorna trasa rimskog akvedukta i porušeni dijelovi su nanovo izgrađeni, ali se zbog štednje nije išlo na potpunu rekonstrukciju. U nadzemnim dijelovima akvadukt je pojednostavljen, smanjen je broj lukova (nosača), a na onim dijelovima akvadukta gdje je kanal išao po površini zemlje ili je ukopavan, antički zidani svod mijenjan je jednostavnijim ravnim kamenim pločama.

Od 1932 godine kada je proradila crpna stanica Kopilica, akavadukt više ne radi, jer su tad položene nove cijevi za dovod vode u grad Split, a starim akvaduktom je tekao samo višak vode. 1948 nakon epidemije tifusa, zabranjena je upotreba vode iz akvadukta za piće. Od 1979 akvadukt je potpuno prekinut ( nizvodno od križanja današnjih ulica Domovinskog rata i Puta Stinica)

Najimpresivniji i naljepši dio Dioklecijanovog akvadukta onaj nadzemni kod Dujmovače dug je 180 m, i visok 16,5 m. Momentalno se restaurira i trebao bi biti jedan lijepi impresivni spomenik na ulazu u Split.

Bibliografija
-------------

* Joško Belamarić: Dioklecijanov akvedukt, Ministarstvo kulture Republike Hrvatske, Uprava za zaštitu kulturne baštine, Konzervatorski odjel, 1999. Split, ISBN 953-6158-07-8.

Vanjske veze
------------

***Dioklecijanov akvadukt*** na Wikimedijinoj ostavi

* Dal-koning d.o.o.: Konzervatorski elaborat zaštite i obnove Dioklecijanovog akvedukta na lokaciji Brodarica-istok  Arhivirano 2008-12-21 na Wayback Machine-u
* Vjesnik, Joko Svalina: Dioklecijanovim akveduktom voda u rujnu[*mrtav link*]
* Vjesnik, Mira Jurković: Hrvatski kandidati za Unescovu listu svjetske baštine: Dioklecijanov akvedukt i starogradski ager[*mrtav link*]
**Barograf** je meteorološki instrument za registraciju promjena atmosferskog pritiska. Radi na principu barometra kojem je pridodat registracioni uređaj. 

* Barograf u kućištu.
* Aneroidne kapsule i veza s pisaljkom.
* Barograf bez kućišta.

Postoje metalni barometri i barometri sa živom. Metalni barometar po Rišaru (Richard) se sastoji od nekoliko spojenih aneroidnih kapsula, s kojima je povezano pero pisaljke. Promjena pritiska vrši promjene dimenzija kapsula, i pisaljka bilježi promjene na papirnu traku obavijenu oko valjka. Valjak vrlo sporo rotira pomoću satnog mehanizma, i ovim se dobija stalni zapis.

Valjak se okreće jednom dnevno, ili jednom sedmično, već zavisno od uređaja. Dobijena krivulja ili kriva se zove **barogram**.

Živini barometri su tačniji. Oni imaju plovak na površini žive, spojen sa pisaljkom. Površina žive mijenja visinu zavisno od atmosferskog pritiska. Postoje i konstrukcije živinih barometara na principu vage, ili očitavanja visine žive foto-električnim ili fotografskim putem.

Barograf se koristi u meteorološkim stanicama, a pri aerološkim mjerenjima je sastavni dio meteorografa. Koristi se i u avionima za mjerenje visine.

Vidi još
--------

* Barometar

Spoljašnje veze
---------------

***Barograf*** na Wikimedijinoj ostavi

Literatura
----------

* Vojna enciklopedija, Beograd, 1970. knjiga prva, pp. 494.
**Downland** ili **Downs** (što prevedeno znači brdovit, jer *downs* potječe od staroengleskog - **dūn** = brdo) je ime geološke formacije vapnenačkih brda karakteristične za jugoistočnu Englesku.

Najviše vapnenačkih brda Downsa ima po Berkshiru, Wiltshiru i sjevernom Hampshiru, sa granama koje se protežu na istok do West Sussexa, Surreya i Kenta. Sličan tip vapnenačkih brda po Lincolnshiru i Yorkshiru zove se **Wolds**.

Zaobljeni brežuljci Downsa su najčešće pokriveni samo travom, nekad su bili dobro pošumljeni, ali ih je djelovanje ljudi i intenzivno ovčarstvo ogolilo.

Nastanak
--------

Prije više od 125 milijuna godina područje jugoistočne Engleske bilo je veliko slatkovodno jezero, u koje se slivalo puno rijeka. Na dnu tog jezera od nataložene gline formirao se sloj sedimentnih stijena. Na kraju tog perioda more se probilo do jezera, pa su pijesak i sedimenti formirali daljnje tipove stijena.

Prije oko 90 milijuna godina ostaci morskih stvorenja i biljaka palih na morsko dno stvorili su novu vrstu stijena. 
Kosturi tih stvorenja imali su visoku količinu vapna u sebi, jer im je on bio potreban da stvore svoje školjke i oklope. Te nove vapnenačke stijene taložile su se otprilike 35 milijuna godina, stvarajući sloj debljine 300 metara. Unutar vapnenca formirao se i sloj kremena od ostataka drugih morskih organizama, kao što su radiolarije (vrsta planktona). Na kraju se more povuklo, ostavljajući vapnenačke stijene izložene atmosferi. 
Njih je kasnije pokrio tanki sloj gline, šljunka i pijeska.

Prije otprilike 60 milijuna godina desio se čitav niz masovnih pomicanja zemljine kore potiskujući slojeve stijena da se uzdignu i formiraju masive poput Alpa. Taj proces je na jugoistoku Engleske formirao veliku kupolu od stijena sa slojem vapnenca na vrhu.

Tokom sljedećih milijun godina centralna vapnenačka kupola Downsa je erodirala i snizila se, a ispod nje i sve ostale stijene. Danas je ova erozija najvidljivija po sjevernim klifovima South Downsa i južnim klifovima North Downsa. Između North Downsa i South Downsa leži Weald sa pješčanim brdima obraslim travomkao što Blackdown i Leith Hill. Iako glečeri nikad nisu prekrili jugoistočnu Englesku

vapnenačke stijene često su bile zaleđene, pa su led i voda izdubili su doline. Danas su te doline suhe, jer su oborine probile vapnenačke barijere i teku preko njih.

Ta prirodna drenaža omogućuje da je tlo Dowsa poprilično plodno u usporedbi s nekim drugim krajevima jugoistoka.

Povezano
--------

* South Downs
* North Downs
* Weald

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Downs*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15. 03. 2017.
2. 1 2 3 4 5  „*Formation of Chalk and the Downs*" (engleski). Slindon Estate. Pristupljeno 15. 03. 2017. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

* *Downs*(`en`)
**Drhtulja mrkulja** (lat. *Torpedo nobiliana*) riba je iz roda drhtulja. U upotrebi ima i drugo ime: ljubičasta drhtulja. 
Ima plosnato tijelo, okruglog oblika, debeli rep i veliku repnu peraju. Ima glatku kožu odozgo sivo plave boje, koja se prelijeva u tamnosmeđu i ljubičastu, dok joj je trbuh bijel. Živi na muljevitom i pjeskovitom dnu, na dubinama 10-350 m, iako zna zaći i na veće dubine , do 800 m. Kao i svoja manja rođakinja drhtulja šarulja i mrkulja je danju većinom ukopana, a samo joj oči vire iz pijeska ili mulja, a noću je aktivna. Hrani se ribama i račićima, hvatajući ih tako da ih paralizira elektricitetom koji ispušta. Električna pražnjenja mogu imati napon i do 220 V.

Rasprostranjena je u Mediteranu, bez Crnog Mora i Atlantiku od južnih obala Norveške pa sve do Rta dobre nade. U zapadnom Atlantiku prisutna je od Nove Škotske pa sve do juga Brazila. Mrkulja naraste do 180 cm duljine i 90 kg težine.

Izvori
------

1. ↑  (`en`) Electric Ray (habitas.org.uk)
2. ↑  (`en`) Atlantic torpedo (fishbase.org)

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Drhtulja mrkulja** |

  


***Drhtulja mrkulja*** na Wikimedijinoj ostavi
**Disko** (grenlandski: *Qeqertarsuaq*, danski: *Disko øer*) je veliki otok u Baffinovom zaljevu, uz zapadnu obalu Grenlanda. Ima površinu od 8.578 km2 , što je drugi najveći otok Grenlanda (nakon glavnog otoka Grenlanda) i jedan od 100 najvećih otoka na svijetu. Naziv Qeqertarsuaq znači Veliki otok (od *qeqertaq* = otok).

Zemljopis
---------

Otok ima duljinu od oko 160 km, uzdižući se na prosječnu visinu od 975 metara, dosižući maksimalnu visinu od 1919 m. Luka Qeqertarsuaq (nazvana po otoku, a također poznata kao *Godhavn*) leži na njegovoj južnoj obali. Blæsedalen dolina se nalazi sjeverno od Qeqertarsuaqa.

Otok je odvojen od poluotoka Nuussuaq na sjeveroistoku tjesnacem Sullorsuaq. Na južnoj strani otoka leži zaljev Disko, uvala otoka Baffin.

Povijest
--------

Erik Crveni bio je prvi zabilježeni posjetitelj otoka Disko u razdoblju između 982. i 985. a možda ga je koristio i kao bazu za ljetni lov i ribolov vikinških kolonista

Geologija
---------

Telursko željezo sa otoka
Mineralni depoziti, fosilni nalazi i geološke formacije čine to područje vrlo interesantnim. Jedna od geoloških karakteristika otoka je telursko željezo: pronađen je 22 tone teška gromada mješavine željeza i željeznog karbida (kohenita). Samo na nekoliko mjesta na Zemlji pronađeno je telursko željezo koje nije meteorskog porijekla.  

Na otoku postoje brojni topli izvori. U njima je otkrivena mikroskopska životinja Limnognathia, jedini poznati član svog reda.

Biološka raznolikost
--------------------

Nekoliko studija o meiofauni pokazalo je veliku intersticijalnu raznolikost mora oko otoka Disko. Na primjer, vrsta Gastrotricha Diuronotus aspetos se nalazi u zaljevu Iterdla  i Kigdlugssaitsut , a dosad su nađeni samo na otoku Disko. Ona je povezana s bogatom raznolikošću drugih Gastrotricha poput Chatonotus atrox, Halichaetonotus sp. Mesodasys sp. Paradasys sp. Tetranchyroderma sp. Thaumastoderma sp. i Turbanella sp.

Izvori
------

1. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2011-06-15. Pristupljeno 2013-11-30.
2. ↑  Nuussuaq, Saga Map, Tage Schjøtt, 1992
3. ↑  Bird, John M.; Goodrich, Cyrena Anne; Weathers, Maura S. (1981). "Petrogenesis of Uivfaq iron, Disko Island, Greenland". Journal of Geophysical Research 86 (B12): 11787–11805.
4. ↑  W. Klöck, H. Palme and H. J. Tobschall (1986). "Trace elements in natural metallic iron from Disko Island, Greenland". Zeitschrift Contributions to Mineralogy and Petrology 93 (3): 273–282.
5. 1 2   Balsamo, Guidi L, Ferraguti M, Pierboni L and Kritensen RM (2010). "Diuronotus aspetos (Gastrotricha): new morphological data and description of the spermatozoon". Helgoland Marine Research. 64 (1): 27–34.
6. ↑   Todaro MA, Blasamo M and Kritensen RM (2005). "A new genus of marine chaetonotids (Gastrotricha) with a description of two new species from Greenland and Denmark". J. Mar. Biol. 83: 1391–1400.

***Disko (otok)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Balkan's Let Get Up!** ili **BLGU** je međunarodna nevladina organizacija sa sjedištem u Beogradu koja je aktivna u Albaniji, Bosni i Hercegovini, Bugarskoj, Crnoj Gori, Hrvatskoj, Grčkoj, Kosovusporan status, Makedoniji, Rumuniji, Srbiji i Sloveniji. Svake godine organizacija provodi regionalni program građanskog obrazovanja koji je otvoren za sve zemlje u kojima je udruga aktivna. Program spaja teorijski i praktični dio u kojemu sudionici provode vlastite male projekte. Program nastoji podupirati demokratski razvoj na Balkanu kroz osnaživanje kapaciteta civilnog društva. Uprkos različitim putovima kroz koje su zemlje regije prošle u posljednjih nekoliko desetljeća, program se fokusira na sličnosti u povijesnim i suvremenim političkim i ekonomskim razvojima kao i na sličnosti u životnom okruženju i zajedničkim tradicijama koje stanovnici Balkana dijele. Jednogodišnji obrazovni program otvoren je za mlade između 18 i 27 godina. Teme koje su obrađivane na jednogodišnjem programu uključuju ekološki aktivizam, vrijednosti mira, upravljanje konfliktima, implementacija projekata. Kao dio i kroz suradnju sa *MitOst* mrežom iz Berlina udruga ostvaruje suradnju kao jedan od više sličnih regionalnih programa u okviru *Theodor-Heuss-Kolleg*-a koji uz BLGU uključuju *activEco* (Moldavija), *Bridge It!* (bivše sovjetske republike Baltika i Rusija), *Diversity School* (Gruzija), *EcoLab* (Armenija), *From Idea to Action* (Rusija/Sibir), *Khatwa* (Egipat), *Maysternya* (Ukrajina, Poljska i Bjelorusija), *New Horizons* (Sjeverni Kavkaz i ostatak Rusije), *Take the Chance* (Turska), *Time for Development* (Azerbejdžan) i *Social Leader Forum* (zemlje Kavkaza).

Izvori
------

1. ↑  www.mladiinfo.eu Balkans, Let’s Get Up! Programme (na engleskom); pristupljeno: 9. april 2016.
2. ↑  Alumniportal Deutschland Call for Application: Balkans, let's get up![*mrtav link*]; pristupljeno: 13. april 2016.
3. ↑  MitOst Aktuelles-Call for Applications 2014: Balkans, let's get up![*mrtav link*]; pristupljeno: 13. april 2016.
4. ↑  Univerzitet u Istočnom Sarajevu-Balkans, Let's Get Up! 2015[*mrtav link*]; pristupljeno: 13. april 2016.
5. ↑  Univerzitet Epoka-Balkans, Let's Get Up! Program; pristupljeno: 13. april 2016.
6. ↑  Bundeszentrale für politische Bildung-"Balkans, Let´s get up" von Anne Wiebelitz; pristupljeno: 13. april 2016.
7. ↑  Grad Novi Sad-Gradska uprava za sport i omladinu-Balkans – Let’s Get Up![*mrtav link*]; pristupljeno: 13. april 2016.

Vanjske veze
------------

* Balkan's Let Get Up! Arhivirano 2016-04-25 na Wayback Machine-u
* Flickr-fotografije sa projekta
* Balkan Youth is on Fire
* The Balkan Peninsula Project – Solidarity in ACTion
**Džafer es-Sadik** *(Abū ʿAbd Allāh Dschaʿfar ibn Muhammad as-Sādiq)*, potomak poslanika Muhammeda. Poznati učenjak vjerskih nauka, uključujući i misticizam. Također se tradicionalno smatra i pročelnikom takvih kozmoloških i tajnih nauka kao što je alhemija. Imao je kružok studenata u Medini, a dva osnivača sunnijskih pravnih škola, Malik ibn Enes i Ebu Hanifa, su pred njim studirali. Duodecimalne ši'ije ga smatraju osnivačem njihove pravne škole koja se po njemu nazova *Džaferijska*.

Duodecimalne ši'ije smatraju da je Poslanik imao nasljednike koji su trebali preuzeti njegovu funkciju, u posrednika između čovjeka i Boga. Ovi nasljednici-posrednici, poznati kao Imami, bili su potomci Alije ibn Ebi-Taliba. Prema ši'ijama, Džafer je šesti Imam. Doktrina imameta drži da se ta funkcija prenosi oporukom. Otuda, kaže se, Džafer je imenovao svog najstarijeg sina Ismaila kao imama da ga naslijedi. Onda je, stoji dalje, on povukao svoju oporuku u korist svog trećeg sina Musaa el-Kazima, nakon što je Abdullah, njegov drugi sin, umro bez djece. Oni koji su, unatoč tome, odabrali sa slijede Ismaila i njegovog sina postali su sedmoimamijske ši'ije (*seb'ije*), koje su se održale do današnjeg dana kao Ismailije. Oni koji su se odlučili da slijede Musaa el-Kazima postali su duodecimalne ši'ije (*isna 'ašerijje*).

Džafer je veoma važna figura u razvoju ši'izma. Prije njega, pokret je mahsuz imao posebnu političku prirodu sa imamima koji su više bili oslonačke tačke otpora Emevijama i kao fokus rivalskim težnjama. Nakon njega, pokret se transformrao pod uticajem razvoja novih religijskih prilika kojima je on bio glasogovornik i autoritativni utemeljitelj. Ovo je kondiciralo sa uplivom, ustvari, heterodoksnih doktrina seb'ija u islam što će kasnije biti iskistalizirano i poznato kao ismailizam.

U skladu sa tradicijom koja drži da je on izvorište ezoterijskih doktrina, drugo pored samog imama Alije, ši'ije tvrde da je Džafer posjedovao knjigu tajnog znanja Kitabul-džefr koja je bila poznata samo članovima poslanikove porodice.

Bez imalo potpadanja pod ovakve uticaje, ili prihvatanja ovakvih doktrina i uloge koju je Džafer imao za ši'izam, on se unatoč svemu ovome smatra velikim sufijom od sunnujskih mistika, a pojavljuje se značajnim silsilama ili inicijacijskim lancima sufijskih redova.

Povezano
--------

* Ismailizam
* Kitabul-džefr
* Seb'ije
* Šijitizam

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 100648969
* LCCN: n84033098
* ISNI: 0000 0001 1453 4634
* GND: 118680900
* SELIBR: 105531
* SUDOC: 137254059
* BNF: cb13769773b (podaci)
* CiNii: DA05508170

 |
**Dobrzyń nad Wisłą** (njemački: *Dobrin an der Weichsel*) je gradić od 2,117 stanovnika u sredini Poljske u Kujavsko-pomeranskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Dobrzyń leži na desnoj obali rijeke Visle, udaljen dvadesetek km istočno od Włocławeka.

Historija
---------

Dobrzyń je jedno od najstarijih poljskih naselja, dokumentiran još 1065. Nikao je kao feudalna utvrda, a vremenom je postao prijestolnica Regije Dobrzyń.

Poljski vojvoda Konrad Mazovski naselio je 1228. pruski viteški red (kasnije poznat kao Križari iz Dobrzyńa / Bratovština iz Dobrzyńa) da mu brane Mazoviju od upada pagana sa istoka.

Dobrzyń je gradska prava dobio kao grad Poljskog kraljevstva prije 1296. (vjerojatno 1239.) ali kako je bio pogranični grad sa Redovničkom državom Teutonskog viteškog reda u više navrata su ga zauzeli i njime vladali Teutonskog vitezovi (1233.-35, 1329.-43, 1391.-1404. i 1409).

Dobrzyń je od 1405. ponovno domena Kraljevine Poljske, pa se tokom 16. vijeka razvio kao trgovište sa robom iz Gdańska. 

Od 1773. nakon Prve podjele Poljske je dio Kraljevine Pruske, nakon tog je od 1807. dio napoleonskog Varšavskog vojvodstva, a od 1815. je u Kongresnoj Poljskoj.

Dobrzyń je danas trgovački centar poljoprivrednog kraja, sa nešto malih pogona prehrambene i drvne industrije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Poland:Kujawsko-Pomorskie*" (poljski). City population. Pristupljeno 24.05. 2021.
2. 1 2 3 4 5  „*Dobrzyń nad Wisłą*" (poljski). Encyklopedia PWN. Pristupljeno 24.05. 2021.

Vanjske veze
------------

***Dobrzyń nad Wisłą*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Dobrzyń* (`pl`)
*Za ostale upotrebe, pogledajte Drim (razvrstavanje)*
Rečno jezero Koman
Mesto gde se Drim uliva u Bojanu
**Drim** (alb. , mak.: *Дрим*) je reka na jugoistoku Balkana. Prosečni protok vode u Drimu je 352 m³/s. Sliv Drima pokriva teritoriju od 11.756 km², severnu i istočnu Albaniju, zapadnu Makedoniju i zapadni deo Metohije. Protiče kroz duboke klisure i nije plovan.

Reka Drim nastaje spajanjem Belog i Crnog Drima kod grada Kukes u severoistočnoj Albaniji. Od tog mesta do ušća u Jadransko more Drim je dugačak 160 kilometara. Sa Belim Drimom, ukupna dužina reke je 335 kilometara. Blizu Skadra, Drim se deli na dva rukavca (bifurkacija). Jedan od njih se uliva u Jadran južno od grada Lješ, a drugi, manji, uliva se u reku Bojana. Drugi rukavac je nastao 1858.

Reka Drim je od velikog značaja za albansku privredu, posebno za proizvodnju električne energije. Na reci su izgrađene 3 brane koje služe za proizvodnju struje. Veštačko jezero Fjerza je sa 73 km² najveće veštačko jezero u Albaniji. Naredno jezero u nizu ima površinu od 25 km².

Poslednji patrijarh srpski, pred drugo ukidanje Pećke patrijaršija 1766. Vasilije Jovanović-Brkić je u svojoj knjizi, napisanoj u Livornu 1771. godine *Opis turski oblasti i u njima hrišćanskih naroda, a naročito naroda srpskog* spominjao i rijeku Drim. Spomenuo je Crni Drim i drugu reku, Srpski Drim, koja dolazi iz pravca Dukađina i uliva se u Crni Drim.  Srpski Drim je današnji Beli Drim.
*Za ostale osobe s cognomenom "Albus" ili "Albinus", v. Albinus (cognomen).*
**Aulo Postumije Albin Magnus** (*Aulus Postumius Albinus Magnus*, 2. vijek pne.) bio je rimski vojskovođa patricijskog porijekla. Bio je brat Spurija Postumija Albina i vjerojatno sin Spurija Postumija Albina Magnusa.

Brat ga je imenovao propraetorom, odnosno komandantom rimskih snaga u Africi za vrijeme Jugurtinog rata godine 110. pne. One su krenule opsjesti Suthal, gdje su se nalazile Jugurtine riznice. Jugurta je umjesto toga s njim počeo pregovarati i ponudio mu novac da se povuče. Albin je pristao, ali je pri tome dozvolio da mu vojska bude opkoljena i napadnuta. Aulo je potpuno uništenje izbjegao ponudivši predaju te se zajedno s vojskom simbolički provukao ispod jarma, obećavši povlačenje iz Numidije za deset dana.

V. također
----------

* Postumia (gens)

Izvori
------

1. ↑  Smith, William (1867), „Aulus Postumius Albinus (21)",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, **1**, Boston: Little, Brown and Company, pp. 92, arhivirano iz originala na datum 2011-06-06, pristupljeno 2010-05-10
2. ↑  Salustije, *Jugurtin rat* 36—38
Svirač aulosa
**Aulos** (grčki: αὐλός, latinski: *tibia*, nalik fruli) jeste duvački instrument starih Grka, koji je orijentalnog porekla, najverovatnije iz Frigije. Aulos je nalik današnjem klarinetu ili oboi. U Grčkoj je postojalo nekoliko vrsta jednostrukih i dvostrukih aulosa na kojima su se mogli izvesti glavni tonaliteti. Aulos je bio omiljeni instrument satira.

Aulos se sastojao od cevi (koje su na kraju otvorene) sa rupicama. Na gornjem kraju aulos je imao dvostruki jezičak. Aulos je izrađivan od trske, šimšira, obične ili slonove kosti, ali nikada od metala. Klasični aulos se zapravo sastojao od dve potpuno odvojene cevi iste ili različite dužine (*diaulos* = dvostruki aulos), koje je svirač istovremeno držao u ustima. Verovatno je istovremeno sviranje na dvostrukom aulosu proizvodilo nekakvu vrstu heterofonije. Na desnom, dubljem aulosu, izvodila se melodija, a na levom, višem, pratnja. Broj rupica na aulosu nije bio stalan. Vremenom se taj broj povećavao: od četiri, na dvanaest, pa petnaest rupica.

Izvori
------

* Josip Andreis, *Historija muzike*, (1966.).

Vanjske veze
------------

***Aulos*** na Wikimedijinoj ostavi

* "Aulos i drama: Izvođački pregled", Filip Numen Arhivirano 2005-09-20 na Wayback Machine-u
* "Starogrčka muzika - Aulos, tonski primeri"
**Drhtulja obična** (lat. *Torpedo torpedo*) riba je iz porodice drhtulja. Ima nekoliko drugih naziva kod nas kao što su devetopjegna drhtulja , drhtulja kolobarka, botun drhtulja. Ima plosnato tijelo, okruglog oblika, debeli rep i veliku repnu peraju, kao i ostale drhtulje. Koža joj je glatka, smeđe boje koja se prelijeva ka boji cigle s mnoštvom svijetlijih pjegica na gornjem dijelu tijela. Trbuh joj je bijel. Najkarakterističnije obilježje na tijelu su velike eđe, skoro crne pjege po leđima. Ima ih točno devet, tri prednje su nešto manje, a stražnjih šest je veće. Hrani se ribama i račićima, hvatajući ih tako da ih paralizira elektricitetom koji ispušta. Električna pražnjenja mogu imati napon i do 200 V. Mužjaci narastu do 60 cm, a ženke su manje i narastu do 41 cm. Živi na muljevitom i pjeskovitom dnu, najčešće na dubinama do 70 m iako znaju biti i dublje, do 400 m. Rasprostranjena je u Mediteranu, i Atlantiku od Biskajskog zaljeva pa južno do Angole, a najčešća je u tropskom pojasu.

Izvori
------

1. ↑  (`en`) Common torpedo (fishbase.org)

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Drhtulja obična** |

***Drhtulja obična*** na Wikimedijinoj ostavi
**Camila** je meksički glazbeni soft-rock sastav, osnovan 2006. godine, koji djeluje u glavnom gradu Meksika, Ciudad de Méxicu. Čine ga tri člana, Mario Domm, Samo i Pablo Hurtado. Naziv sastava smislio je prijatelj koji ih je tako nazvao jer njihovo ime *Camila* znači *blizak Bogu*.

Uspjesi
-------

Njihov prvi singl, *Abrázame* (*Zagrli me*), postao je veliki hit nakon objavljivanja. Pjesma je puštana na radiostanicama i prije nego što je skupina dobila svoj naziv. 2006. godine, sastav je nominiran za najbolji sastav u nagradama latinoameričke glazbe *Lo Nuestro* (*Naše*). Ono što je uslijedilo nakon njihovog prvog singla bila je pjesma *Coleccionista de Canciones* (*Sakupljačica pjesama*), koja je bila i soundtrack meksičke telenovele *Las Dos Caras de Ana* (*Anin dvostruki život*). Prvi studijski album *Todo Cambió* (*Sve se promijenilo*) izdan je 2006. godine, a dobio je trostruku platinastu ploču od meksičke diskografske udruge AMPROFON za više od 300.000 prodanih primjeraka. Drugi album pod nazivom *Dejarte de Amar* (*Prestati voljeti te*), izašao u veljači 2010. godine, već je dobio zlatnu ploču za 30.000 prodanih primjeraka.

Vanjske veze
------------

* službene internetske stranice
* službeni YouTube kanal