recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
|  |
| --- |
|  *Ovo je glavno značenje pojma **Crveni patuljak**. Za druga značenja, v. Crveni patuljak (TV serija).* |

**Crveni patuljci** su manje aktivne, hladnije zvijezde, slabije po masi od sunca. Najbrojnija su vrsta zvijezda u Mliječnom putu - prema nekim procjenama, i do 80% zvijezda su ovog tipa.

Karakteristika
--------------

Crvene zvijezde su dio glavnog niza i spektralnog tipa M. Imaju između 8 i 57 posto sunčeve mase. Da imaju manju masu, ona ne bi bila dovoljno velika da uputi fuziju vodika i postao bi smeđi patuljak. Zvijezde s malo većom masom su narančasti patuljci spektralnog tipa K. 

Masa tipičnog crvenog patuljka spektralnog tipa M je oko 10 posto mase sunca, ima oko 10 posto radijusa sunca.

Kako crveni patuljak nema puno mase, fuzija vodika u centru zvijezde događa se jako sporo, a zbog toga je i "produkcija" energije niska. Temperatura tih zvijezda je oko 2200 do 3800 kelvina (Sunce ima temperaturu oko 5800 kelvina na površini). Zato te zvijezde emitiraju vecinom infracrveno svjetlo.

Transport energije iz centra objekata do površine funkcionira samo preko termike jer je gustoća crvenog patuljka veća u odnosu na sunce (zbog manjeg pritiska svjetla i niže temperature). Fotoni producirani u centru nikad ne dođu do površine.

### Daljnji razvoj

Dojam jednog umjetnika: Planet koji kruži oko crvenog patuljka.
Promjena vodika u helij u centru zvijezde zbog manjeg pritiska se sporije dešava nego na primjer u suncu, vrijeme i dužina života takve zvijezde može trajati od nekoliko desetaka milijardi godina do nekoliko bilijuna godina. To je i jedan od razloga zašto toliko tih zvijezda ima u svemiru.

U trenutku kad je fuzija vodika u helij okončana zvijezda se skupi. Oslobođena gravitacijska energija pretvara se u toplinu. Ta nova energija se konvekcijski transportira k površini i tu omogućuje još jedno vrijeme takozvano gorenje oklopa, tijekom kojega se vodik opet pretvara u helij. Poslije toga crveni patuljak pređe u fazu bijelog patuljka ali nikad u fazu crvenog diva jer mu je masa premalena.

### Motrenje

Crveni patuljci su slabog sjaja, pa na našem nebu ni jedan nije dovoljno sjajan da bi ga se vidjelo golim okom. Najbliža zvijezda (osim Sunca naravno) je crveni patuljak Proxima Kentaur (Proxima Centauri] spektralnog tipa M5 i udaljena je 4,24 svjetlosnih godina. Od 30 najbližih zvijezda, dvadeset su crveni patuljci.

Poveznice
---------

* Spektralna klasa

Izvori
------

1. ↑  Nola Taylor Redd (27. travnja 2012). „Odds of Finding Alien Life Boosted by Billions of Habitable Worlds". Space.com. Pristupljeno 4. ožujka 2013.
2. ↑  „Alienplanet.de". Arhivirano iz originala na datum 2008-01-23. Pristupljeno 2013-03-04.
3. ↑  "Sterngucker" iz BR-Online

Literatura
----------

* Alpert, Mark (2005): *Red Star Rising*. Scientific American, November 2005, p. 15.

Vanjske poveznice
-----------------

* Crveni Patuljci
Sveti mučenik Teodot Ankirski
**Teodot Ankirski** je bio krčmar koji je pružao utočište prognanim hrišćanima u Ankari krajem 3. veka.

Teodot je držao krčmu u Ankiri, glavnom gradu Galatije (danas Ankara, Turska) za vreme cara Dioklecijana. Bio je oženjen. Njegova krčma je bila sklonište progonjenim hrišćanima. Tajno je slao pomoć razbeglim hrišćanima po planinama, i tajno prikupljao tela poginulih i sahranjivao. U to vreme na sud je izvedeno i mučeno za Hrista sedam devojaka, koje su potom utopljene u jezeru. Tih sedam mučenica su: Tekusa, Aleksandra, Klavdija, Faina, Efrasija, Matrona, i Julija. Teodot je izašao noću, izvadio njihova tela iz jezera i sahranio ih je. 

Međutim neko ga je izdao sudiji, i sudija ga je stavio na teške muke, koje je on sve junački izdržao. Prema predanju, kada mu je mučitelj celo telo pretvorio u rane, i zube mu kamenjem razdrobio, naredio je da se mačem poseče. Kada je izveden na gubilište, mnogi hrišćani su plakahu za njim, a sveti Teodot im je govorio: "*Ne plačite, braćo, za mnom nego proslavite Gospoda našeg Isusa Hrista, koji mi pomože svršiti podvig i dušmana pobediti*". Posle toga je posečen 303. godine. Neki sveštenik je časno sahranio telo mučenikovo na jednu uzvišicu izvan grada. Na tome mestu kasnije je podignut hram u ime svetog Teodota. 

Pravoslavna crkva slavi svetog mučenika Teodot sa sedam devojaka mučenica 18. maja po julijanskom, a 31. maja po gregorijanskom kalendaru, a svetog mučenika Teodota slavi i 7. juna (20. juna).

Literatura
----------

* Ohridski prolog, Vladika Nikolaj Velimirović

Spoljašnje veze
---------------

* (`en`) St. Theodotus
* (`en`) St. Theodotus of Ancyra (Katolička enciklopedija)
* (`sh`) Sveti mučenici Teodot i sedam devojaka mučenica (Ohridski prolog)
Logotip *WHW kolektiva***Što, kako & za koga/WHW** (kolokvijalno *WHW kolektiv*, eng. **What, How & for Whom/WHW**) je kustoski kolektiv koji djeluje u Zagrebu, Beču i Berlinu. Članice kustosice su: Ivet Ćurlin, Ana Dević, Nataša Ilić i Sabina Sabolović te dizajner i publicist Dejan Kršić. Od 2003. godine WHW kolektiv vodi Galeriju Nova, neprofitnu galeriju u centru Zagreba u vlasništvu Grada.

Povijest
--------

Prvi projekt ovog kolektiva je organiziranje velike skupne izložbe 2000. godine povodom 152. godišnjice objavljivanja Komunističkog manifesta. Na toj su izložbi sudjelovali brojni domaći i međunarodni autori raznih generacija, a kustosice su već prilikom tog prvog projekta nastupile s tezama da je potrebno usvojiti i problematizirati kontinuitet progresivnog umjetničkog djelovanja.
Uslijedio je projekt *Broadcasting* godine 2001.-2002. koji je bio posvećen Nikoli Tesli. Godine 2008. *WHW kolektiv* je dobio Nagradu za kulturu i teoriju Igor Zabel koju dodjeljuje *Erste zaklada*.
Godine 2018. *WHW kolektiv* inicira *WHW Akademiju*. To je nezavisni, besplatni, interdisciplinarni studijski program za mlade umjetnike. Godine 2019. članice kolektiva Ivet Ćurlin, Nataša Ilić i Sabina Sabolović imenovane su za umjetničke direktorice Kunsthalle u Beču.

Odabrane izložbe
----------------

U velike međunarodne izložbene projekte kolektiva ubrajaju se:

* Collective Creativity, Kunsthalle Fridericianum, Kassel, 2005. godina;
* 11. Istanbulski bijenale, What Keeps Mankind Alive?, Istanbul, 2009. godine;
* One Needs to Live Self-Confidently… Watching, Hrvatski paviljon 54. bijenalea u Veneciji, 2011. godine;
* Really Useful Knowledge, Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofia, Madrid, 2014. godine;
* David Maljković: Retrospektiva po dogovoru, Galerija Nova i različite lokacije u Zagrebu, 2015. godine;
* Janje moje malo (Sve što vidimo moglo biti i drugačije), serija izložbi na različitim lokacijama u Zagrebu (2016. i 2017. godine) i Londonu (2017. godine) u suradnji s Kathrin Rhomberg i Emily Pethick.

Izvori
------

1. ↑  Ana Dević.
2. ↑  Maroje Mrduljaš (ur.) *Dizajn i nezavisna kultura*. Savez udruga Klubtura, UPI-2M PLUS, Kurziv - Platforma za pitanja kulture, medija i društva, 2010. p. 102. ISBN 9789539599414.
3. ↑  Igor Zabel Award for Culture and Theory. Archived from the original on 2022-12-17. Preuzeto 2023-03-01.
4. ↑  O nama.
5. ↑  Izniman uspjeh hrvatskih kustosica; od lipnja dolaze na čelo bečkog Kunsthallea.

Vanjske poveznice
-----------------

* Mrežna stranica *WHW kolektiva*
* 
*
**Kvint Salvidijen Ruf** (*Quintus Salvidienus Rufus*, ? - 40. pne.) je bio rimski vojskovođa iz doba kraja Republike. Usprkos skromnog porijekla, stekao je naklonost mladog aristokrata Oktavijana te zajedno sa Agripom postao član kruga njegovih najbližih prijatelja i suradnika. Kada je godine 44. pne. Oktavijan u Apoloniji čuo za Cezarovu smrt, Salvidijen je bio u njegovom društvu. Salvidijen je ubrzo postao jednim od Oktavijanovih komandanata u građanskim ratovima. Godine 42. pne. se na čelu Oktavijanove flote bez uspjeha borio protiv Seksta Pompeja. Kada se nakon bitke iz Filipa Oktavijan iz Grčke vraćao u Rim, Salvidijenu je povjerio šest legija da s njima ide u Hispaniju. Te je legije Salvidijen vratio u Italiju nakon izbijanja Fulvijinog rata godine 41. pne. S njima je uništio grad Sentinum te tako obeshrabrio druge gradove da stupaju na stranu Fulvijinih pobunjenika. On i Agripa su potom Fulviju i Lucije Antonije (brat Marka Antonija)|Lucija Antonija opkolili u Peruziji i prisilili na predaju.

Poslije završetka rata je Oktavijan Salvidijena imenovao guvernerom Galije s jedanaest legija te odredio za konzula za 39. pne. Međutim, Salvidijen je, čuvši da se Marko Antonije s Istoka vraća u Rim, zaključio kako se sprema novi rat, odnosno da će Antonije pokušati svrgnuti Oktavijana. Zbog toga je poslao ponudu Antoniju da mu u tome pomogne. Antonije je, međutim, preferirao sporazum sa Oktavijanom, te je, nastojeći pokazati dobru vjeru, kolegi trijumviru razotkrio Salvidijenovu izjavu. Salvidijen je uhapšen i doveden pred Senat zbog veleizdaje. U jesen 40. pne. je proglašen krivim te pogubljen ili počinio samoubistvo.
**Univerzitetski grad**  je spomenik parkovske arhitekture i zaštićeno područje prirode u Banjoj Luci, Bosna i Hercegovina. Predstavlja najznačajniji parkovski prostor u Banjoj Luci. Nalazi se na području Mjesne zajednice Borik. Nastao je kao austrougarska kasarna u širem centru Banja Luke. Projektovan je u mješovitom stilu, kombinovanjem pejzažnog izraza sa manjim učešćem geometrijskog stila.

Zaštićeno područje
------------------

Zaštićeno područje upravljanja resursima – kategorija VI proglašeno je 2016. god. odlukom gradske skupšine. Površina područja je 27,38 hektara, režimi zaštite su II i III nivoa, a za upravljanje je zadužen "Institut za genetičke resurse". 

Kao najznačajnija vrijednost izdvaja se drvored 99 stabala platana, dužine 270 metara, a zatim se izdvajaju: četiri žuta bora, dva poljska jasena, grupa stabala močvarnog taksodijuma, papirasta breza, japanska sofora, hrast lužnjak, himalajski borovac, nutkanski pačempres i stablo trešnje. Istraživanjem je zabilježeno 55 vrsta ptica. Unutar zaštićenog područja postoje i dva objekta koji posjeduju kulturno-istorijske vrijednosti. To su zgrada "Rektorata" i zgrada "Tereza", obe iz austrougarskog perioda.

Svrha stavljanja pod zaštitu je očuvanje dendroflore, ornitofaune, objekata kulturno-istorijskog naslijeđa, uspostavljanje botaničke bašte i arboretuma i obavljanje nastavnih i naučnih aktivnosti.

### Zabranjeno

U zaštićenom području zabranjeno je: oštećivanje cvjetnjaka i travnjaka, promjena namjene površina (osim za potrebe uređenja parkovskog dijela Kompleksa), uklanjanje i sadnja dendroflore (osim na osnovu projekta hortikulturnog uređenja i uslova Republičkog zavoda za zaštitu kulturno-historijskog i prirodnog naslijeđa), ugrožavanje i ozljeđivanje ptica, izgradnja objekata koji nisu planirani sprovedbenim dokumentima prostornog uređenja, bacanje i deponovanje smeća, bacanje čvrstog otpada u Vrbas, oštećivanje, ugrožavanje i uništavanje parkovskog mobilijara i drugih strukturnih dijelova (ograde, kapije, stubovi, rasvjeta i drugo), izvođenje zemljanih i građevinskih radova (osim u funkciji zaštite i sprovođenja projekta sa ciljem obnove i unapređenja parkovskog dijela Kompleksa)
Koordinate: 41° 58′ 47" SGŠ, 22° 34′ 13" IGD

**Dulica** (mak. *Dulica*) je naselje u Republici Makedoniji, u istočnom delu države. Dulica je u sastavu opštine Makedonska Kamenica.

Prirodni uslovi
---------------

Dulica je smeštena u istočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Delčeva, naselje je udaljeno 25 kilometara zapadno.

Naselje Dulica se nalazi u istorijskoj oblasti Pijanec. Naselje se razvilo u dolini reke Bregalnice, na mestu gde ona pravi klisuru, pa je tu obrazovano veštačko Kalimansko jezero. Severno od naselja izdižu se Osogovske planine. Nadmorska visina naselja je približno 660 metara. 

Mesna klima je kontinentalna.

Stanovništvo
------------

Dulica je prema poslednjem popisu iz 2002. godine imala 305 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest mesnog stanovništva je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.MakedonskaKamenica.gov.mk Zvanična stranica opštine Makedonska Kamenica

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Makedonska Kamenica |
| --- |
| **Makedonska Kamenica** • 
Dulica •
Kosevica •
Kostin Dol •
Lukovica •
Moštica •
Sasa •
Todorovci •
Cera |  |
**Srednji Ordovicij** predstavlja drugu fazu ordovicijskog perioda. Tokom ovog perioda su površinu Zemlje prekrivala plitka topla mora, prepuna raznolikih oblika morskog života.

Sjeverna Amerika se proširila na ekvator, dok je superkontinent Gondwana sadržavao ne samo Južnu Ameriku, Afriku, Indiju, Antarktiku i Australiju, nego i južnu Evropu.

Trilobiti koji su dominirali ranim ordovicijem su zamijenjeni raznolikijim ekosistemom, u kome su bujali brahiopodi, bryozoa, mekušci i bodljokošcis, diversificirale se tabulate te pojavili prvi rugose koralji, a trilobiti više nisu dominirali. Planktonski graptoliti su se nastavili granati, a pojavile su se prvi fosili Diplograptina.

Najranije poznate agnathan ("ostracoderm"), *Arandaspis*, datiraju iz srednjeg ordovicija u Australiji.

Vanjski linkovi
---------------

* The World during the Middle and Late Ordovician Arhivirano 2005-03-21 na Wayback Machine-u paleogeography
* The Middle Ordovician  Arhivirano 2006-03-13 na Wayback Machine-u
* GeoWhen Database - Middle Ordovician


| Ordovicijski period |
| --- |
| Donji ordovicij | Srednji ordovicij | Gornji ordovicij |
| Tremadok | *Arenig* | *Ord. III* | Darivil | *Ord. V* | *Ord. VI* |
| Hirnant |
**Ustav od sedamnaest članaka** (十七条憲法, *jūshichijō kenpō*?) je ukaz koga je, prema kronici *Nihon Shoki* (iz 720. godine), donio japanski regent princ Shōtoku 604 za vrijeme vladavine carice Suiko. Za razliku od modernih ustava, njegov sadržaj se ne odnosi toliko na osnovne zakone i organizaciju državne vlasti, koliko na propisivanje moralnih načela - temeljenih na budizmu - po kojima su morali djelovati carski službenici, odnosno podanici; također je ustanovi cara kao vrhovni autoritet. 

Ustav je formalno ostao na snazi sve do 29. novembra 1890. kada je donesen Ustav Japanskog Carstva. Međutim, s obzirom da nikada nije bio formalno ukinut, pojedini japanski pravni stručnjaci vjeruju da je još uvijek na snazi. Trenutni Ustav Japana, donesen 1947. godine, u svom čl. 98 propisuje da su ukinuti samo oni pravni propisi koji mu protruječe.

Literatura
----------

* W.G. Aston, trans. *Nihongi: Chronicles of Japan from the Earliest Times to A.D. 697*, 2 vols. in 1 (London: Keagan and Co. 1896), vol. 2, pp. 128–133.

Eksterni linkovi
----------------

* SaruDama: Shotoku's Seventeen-Article Constitution
**Branko Bevanda** (Mostar, 21. kolovoza 1937. - Rijeka 6. lipnja 2008.), hrvatski motociklistički as i vrhunski ugostitelj.

Životopis
---------

Branko Bevanda od ranog djetinjstva u Mostaru zavolio je ugostiteljstvo radeći uz oca u njegovoj gostionici. Motori su bili njegova prva ljubav, a brzina strast. Sredinom pedesetih godina stiže u Rijeku na služenje vojnog roka i tu ostaje sve do svoje smrti.
Nakon vojske, Bevanda počinje raditi kao taksist i posvećuje se moto utrkama. U sportskim godinama osam je puta bio prvakom Jugoslavije, a Hrvatske i Slovenije 14 puta. Od profesionalne karijere oprašta se 1978. godine kada je službeno otvorio Automotodrom Grobnik.

Nakon nekoliko godina rada u Njemačkoj, Bevanda se vraća u Rijeku i s prvom suprugom Zdenkom 1971. godine otvara svoj prvi restoran na Biviju, na pola puta između Rijeke i Opatije. Nakon dvije godine, rad nastavlja u Voloskom kraj Opatije, a 2003. seli na opatijski Lido. Rekonstrukcija izazvala je protest riječke Uprave za zaštitu kulturne baštine zbog nepoštivanja konzervatorskih uvjeta prilikom podizanja kata gdje su smještena tri apartmana. U 35 godina rada, restoran "Bevanda" dobio je mnogobrojna strukovna priznanja u zemlji i inozemstvu. Možda je i najznačajnije priznanje "Zlatne ruke" koje mu je Hrvatska obrtnička komora dodijelila za životno dijelo 2005. godine..
.

Sredinom 90-ih bio je direktor HNK Rijeka.

Krajem ožujka 2007. godine, zajedno sa svojom drugom suprugom Valneom, s kojom je bio suvlasnik tvrtke Bevanda d.o.o. prodao je svoj posao riječkoj tvrtki Vila Perivoj d.o.o. u vlasništvu Zorana Maržića.

Umro je nakon duge i teške bolesti u Riječkom KBC-u u lipnju 2008.

Izvori
------

1. ↑  prodaje restoran za 5,15 milijuna eura[*mrtav link*]
2. ↑  „In memoriam Branko Bevanda". Arhivirano iz originala na datum 2013-10-29. Pristupljeno 2014-07-26.
Različiti detonatori
**Detonatori** se obično koriste u eksplozivima. Imamo: daljinske, vremenske, one koji detonuju u sekundi. Daljinski se koriste za aktiviranje onda kada atentator to poželi, daljinski detonatori imaju dva dela upaljač i kontroler. Upaljač se stavi u eksploziv i kad se stisne dugme na kontroleru eksploziv se aktivira. Vremenski rade na vreme, oni imaju tajmer na koji se ukuca vreme detonacije kada vreme istekne eksploziv se aktivira. I oni koji pucaju u trenutku to jeste oni koji detonuju u sekundi to su obicno akumulatori kad se zice stave na eksploziv pa na akumulator detonacija se vrši u sekundi može i baterija od 9 volti da se korosti ali na mnogo manjoj udaljenosti za razliku od akumulatora. Posroji i fitilj koji se aktivira vatrom. Sa fitiljem se ne zna vreme detonacije zato su najbolji daljinski i vremenski detonatori to jest električni detonatori.

Spoljašnje veze
---------------

***Detonator*** na Wikimedijinoj ostavi

* 1956 safety film "Blasting Cap - Danger!" from Prelinger Archives
* Modelling and Simulation of Burst Phenomenon in Electrically Exploded Foils
**David W. "Davy" Force** (New York, 27.7. 1849 - Englewood, New Jersey, 21.6. 1918.) bio je američki profesionalni igrač bejzbola koji je igrao na položaju shortstop. 

Od 1871. do 1875. Force je igrao u prvoj nacionalnoj profesionalnoj ligi National Association u klubovima *Washington Olympics* (1871), *Troy Haymakers* (1872), *Baltimore Canaries* (1872-1873), *Chicago White Stockings* (1874) i *Philadelphia Athletics* (1875).

Njegov transfer iz *White Stockingsa* u filadelfijski klub, odnosno odluka NA da pravila o transferu protumači u korist filadelfijskog kluba je Williama Hulberta natjerala da krajem 1875. izvede puč - odnosno masovni transfer najboljih igrača iz Bostona u Chicago koji će dovesti do propasti NA, odnosno stvaranja National League.

U novoj ligi je Force igrao za *Philadelphia Athletics* (1876), *New York Mutuals* (1876), *St. Louis Brown Stockings* (1877), *Buffalo Bisons* (1879-1885) i *Washington Nationals* (1886). 

U svojoj 15-godišnjoj karijeri Force je u 1029 utakmica imao prosjek .249, 653 runovas i 373 RBI.

Vanjske veze =
--------------

* Baseball Reference
* The Force Case
**Darlington** (izgovor: [Darlington]) je grad od 92,201 stanovnika na sjeveroistoku Engleske.

On je i administrativni centar distrikta Borough Darlington od 105,389 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

Darlington leži u unutrašnjosti Grofovije Durham duž rijeke Skerne nedaleko od njena ušća u Rijeku Tees.

Historija
---------

Darlington je antičko naselje nastalo za anglosaksonskih vremena, njegova parohijska crkva datira iz 12. vijeka. 
U 19. vijeku dotad tradicionalnu tekstilnu industriju zasjenila je proizvodnja lokomotiva i popravak 
željezničkih vozila.

Između Stocktona i Darlingtona je 1825. proradila prva željeznička putnička linija na svijetu. Parna lokomotiva - Active (Locomotion No. 1) koja je pokretala kompoziciju, danas se izložena gradskom željezničkom muzeju.

Privreda
--------

Privreda današnjeg Darlingtona bazira se na metalurgiji, mašinogradnji, telekomunikacijama i uslugama.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Mülheim an der Ruhr, Njemačka
* Francuska Amiens, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „United Kingdom: North East England" (engleski). City population. Pristupljeno 31. 12. 2016.
2. 1 2 3 4  „*Darlingtonl*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 31. 12. 2016.

Vanjske veze
------------

***Darlington, Durham*** na Wikimedijinoj ostavi

* Darlington (`en`)
**Šaptinovci** su mjesto u Osječko-baranjskoj županiji i pripadaju općini Đurđenovac. Prvi puta se spominje u povijesnim izvorima krajem 15. stoljeća. Nalazi se 12 kilometara sjeverozapadno od Našica. Selo se smjestilo na plodnoj ravnici kraj rijeke Iskrice koja teče središtem sela. Prema lokalnoj predaji, selo je dobilo ime za vrijeme Turaka. Priča se da su ljudi pri bijegu šaputali da ih Turci ne čuju. Stanovnici sela do 2. svjetskog rata bili su samo zemljoradnici i stočari, iako su neki radili i u tvornici za preradu drveta DIK Đurđenovac. U selu postoje dvije crkvene građevine. Jedna je crkva starokatolička (od 1927.) a druga rimokatolička. Rimokatolička crkva pripada župi Sv. Petra apostola sa sjedištem u Bokšiću te našičkom dekanatu Požeške biskupije. Obje su posvećene Svetom Vidu koji je ujedno i zaštitnik sela. Svetkovina Sv. Vida (kirvaj) obilježava se 15. lipnja. U Šaptinovcima djeluje nogometni klub NK Iskrica koji se natječe u 2 ŽNL, Dobrovoljno vatrogasno društvo (osnovano 1931.), i KUD Jasen Šaptinovci. Broj stanovnika je u padu pa je tako prema popisu 1991.god. zabilježeno 758 stanovnika, 2001 godine 623 stanovnika, a 2011 popisano je 554 stanovnika.

Upravna organizacija
--------------------

Upravnom su organizacijom u sastavu općine Đurđenovac.

Promet
------

Nalaze se zapadno od državne cestovne prometnice D53.

Stanovništvo
------------

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2011.***

Šport
-----

NK Iskrica Šaptinovci trenutačno se natječe u sklopu 2. ŽNL Nogometnog središta Našice.

Izvor
-----

1. ↑   STANOVNIŠTVO PREMA SPOLU I STAROSTI, PO NASELJIMA, POPIS 2001.
2. ↑   KUĆANSTVA PREMA OBITELJSKOM SASTAVU I OBITELJSKA KUĆANSTVA PREMA BROJU ČLANOVA, PO NASELJIMA, POPIS 2001.
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Vanjske poveznice
-----------------

* 

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Đurđenovac |
| --- |
| Beljevina • Bokšić • Bokšić Lug • Đurđenovac • Gabrilovac • Klokočevci • Krčevina • Ličko Novo Selo • Lipine • Našičko Novo Selo • Pribiševci • Sušine • Šaptinovci • Teodorovac |

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Šaptinovci** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Teodor Georgiević** (Osijek, 2. ožujka 1849. – 23. kolovoza 1910.) – hrvatski političar, zastupnik Hrvatskog i Ugarskog sabora, veliki župan Bjelovarsko-križevačke županije.

**Teodor Georgiević**  
(Th. Mayerhofer, *Dom i sviet* 1904.)
Rođen je u Osijeku, gdje je završio gimnaziju. U Beču i Grazu uspješno je studirao i završio pravo. Bio je dobrovoljac u srpsko-turskom ratu 1876. godine. Obavljao je velik broj činovničkih funkcija u Osijeku pa je bio i kraljevski kotarski predstojnik od 1886. godine. Postaje županijski tajnik u Bjelovaru 1892. godine te podžupan Bjelovarsko-križevačke županije 8 godina. Zastupnik je u Hrvatskom i Ugarskom saboru desetak godina. U lipnju 1904. imenovan je za velikog župana Bjelovarsko-križevačke županije i bio je na toj funkciji do smrti 1910. godine. Njegovim zalaganjem Bjelovar se naglo razvijao. Početkom njegovog mandata grad je imao oko 1500 stanovnika, a 7 godina kasnije više od 7000 stanovnika. Otvoreno je mnogo banaka i štedionica, prvo kino, veliki paromlin u blizini centra grada, koji i danas radi te važne željezničke pruge Križevci-Bjelovar i Bjelovar-Virovitica. Zalagao se za slogu Hrvata i Srba i bio je blizak tada vladajućoj Hrvatsko-srpskoj koaliciji.

Izvori
------

1. ↑  Kolar-Dimitrijević Mira: Pretvaranje Bjelovara iz vojničkoga u privredno središte od 1871. do 1910. godine. Radovi Zavoda za znanstvenoistraživački i umjetnički rad u Bjelovaru 2007.
2. ↑  Karaula, Željko: Veliki župani bjelovarski (1872.-1924./1941.-1945.), HAZU Zavod za znanstvenoistraživački i umjetnički rad; Gradski muzej Bjelovar, Državni arhiv Bjelovar, Zagreb-Bjelovar 2011.

***Teodor Georgiević*** na Wikimedijinoj ostavi
**Utiel** je grad i općina od 11,601 stanovnika na istoku Španjolske, koji administrativno podpada pod
Autonomnu zajednicu Valenciju i Provinciju Valenciu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Utiel leži na visoravni *Plana de Utiel* duž obale rijeke Magro, udaljen osamdesetak km zapadno od Valencije.

Utiel je važno transportno čvorište još od 1885. kad je izgrađena željeznička pruga Madrid - Cuenca - Valencia, tu poziciju zadržao je do danas 
jer pored grada prolazi autoput A-3 Madrid - Valencia i nekoliko važnih magistrala.

Historija
---------

Utiel je navjerojatnije izrastao pred sam kraj Rimskog Carstva, u prilog tome govore najnovija arheološka iskapanja provedena pored parohijske crkve.

Tokom 8. vijeka Utielom su zavladali Mauri pa su se brojni njegovi stanovnici postepeno islamizirali. 

Još u toku maurske vladavine Kršćanske vojske poduzele su deset pokušaja da preotnu Utiel, kulminacija i konačno zazimanje dogodilo se 1219. za opsade koju je poduzeo nadbiskup Toleda - Rodrigo Jiménez de Rada.

Nakon zauzimanja Requene 1238. - Kraljevina Kastilja ukomponirala je oba naselja pod svoju vlast, što nije odgovaralo aragonskom kralju Jaimeu I koji je podnio velik teret rekonkviste, pa se nije htio odreći Utiela, već ga je nastavio svojim poveljama tretirati kao svoju domenu. 
Tako je 1261. izdao dokument kojim stanovnike Utiela oslobađa plaćanja cestarine i poreza.

Utiel je prve gradske privilegije dobio od kastiljskog vladara Pedra I 1238.

Utiel je punopravni status grada dobio 1645 od španjolskog kralja Felipea IV.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska Pertuis, Francuska

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Utiel*" (engleski). City population. Pristupljeno 09.09.2018.
2. 1 2 3  „*Ciudad de Utiel y Geografía*" (engleski). Ayuntamiento de Utiel. Pristupljeno 8.09. 2018.
3. 1 2 3 4  „*Història de Utiel*" (španjolski). Ayuntamiento de Utiel. Pristupljeno 9.09. 2018.
4. ↑  „*Hermananamiento Utiel - Pertuis*" (španjolski). Ayuntamiento de Utiel. Pristupljeno 9.09. 2018.

Vanjske veze
------------

***Utiel*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ayuntamiento de Utiel* (`en`)
**Davos** (retoromanski *Tavau*) je grad od 10,937 stanovnika, na istoku Švicarske u Kantonu Graubünden. 

Davos je poznat kao mondeno skijalište i domaćin Svjetskog ekonomskog foruma.
Većina stanovnika su evangelici koji govore njemački.

Geografske karakteristike
-------------------------

Davos se sastoji od dva naselja Davos-Platz i Davos-Dorf, koja se prostiru u kotlini rijeke Landwasser, na nadmorskoj visini od 1,560 metara.

Historija
---------

Pogled na grad i kotlinu
Davos se spominje u historijskim dokumentima iz 1160. i 1213. kao naselje Retoromana. Nešto kasnije tokom 13. vijeka u Davos doseljavaju ljudi iz gornjeg Valaisa - govornici njemačkog. 
Od 1436. je prijestolnica prohabsburške Lige deset jurisdikcija (Zehngerichtenbund), tako da između 1477. - 1649. i formalno pripada Austrijskom nadvojvodstvu. 
Krajem 19. vijeka (od 1860e) počinje se profilirati kao lječilište, a tokom 20. vijeka izrasta u skijalište i centar zimskih sportova.

Davos je danas poznat kao domaćin Svjetskog ekonomskog foruma, koji se održava svake zime od 1971. Na njemu se okuplja plutokratska elita i diskutira o aktualnim političkim, ekonomskim i socijalnim problemima koji tište svijet i načinu da se uklone.

Protivnici globalizacije i ljevičari optužuju taj Forum da je kriv za loše stanje u svijetu, čiji je krajnji rezultat - Kultura Davosa, i gotovo svake godine protestiraju na dan otvorenja skupa.

Gradovi pobratimi
-----------------

* Sjedinjene Američke Države Aspen, Sjedinjene Američke Države
* Francuska Chamonix-Mont-Blanc, Francuska
* Japan Sanada, Nagano, Japan
* Novi Zeland Queenstown, Novi Zeland

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Switzerland: Cantons and Cities*" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 12. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Davos*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 18. 12. 2018.

Vanjske veze
------------

***Davos*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Gemeinde Davos* (službene stranice) (`de`)
*Ukoliko ste tražili Teodemir, v. Teodemir (razvrstavanje).*
Teodemar (desno) sa biskupima Lukrecijem, Andrijom i Martinom. U rukopisu Codex Vigilanus, Biblioteka Escoriala.
**Teodmar** (*Theodemar*) ili **Teodemir** (*Teodemiro*, ? - 570) bio je svevski kralj Galecije, poznat kao jedan od prvih koji je prihvatio nikejsko kršćanstvo (katoličanstvo). Naslijedio je kralja Arijamira između maja 561. i 566. i vladao do smrti. Historijski izvori navode kako je svoj narod nastojao preobratiti na nikejsku vjeru sa arijanstva uz pomoć biskupa Martina od Dumioa. Izvori se, s druge strane, razilaze oko toga da li je Teodemar bio prvi katolik na čelu Sveva; neki izvori to pripisuju njegovim prethodnicima Hararihu i Arijamiru.

Godine 569. je Teodemar sazvao Prvi sabor u Lugou, koji je povećao broj biskupija unutar njegovog kraljevstva. Godine 570. ga je napao vizigotski kralj Leovigild, koji je po vjeri bio arijanac.

Nakon smrti ga je naslijedio kralj Miro.

Sources
-------

* Ferreiro, Alberto. "Braga and Tours: Some Observations on Gregory's *De virtutibus sancti Martini*." *Journal of Early Christian Studies*. 3 (1995), p. 195–210.
* Thompson, E. A. "The Conversion of the Spanish Suevi to Catholicism." *Visigothic Spain: New Approaches*. ed. Edward James. Oxford: Oxford University Press, 1980. ISBN 0-19-922543-1 Uneseni ISBN nije važeći..

Napomene
--------

1. ↑  Ferreiro, 199 n11.

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi:**Arijamir** | **Kralj Galicije**561–570 | Slijedi:**Miro** |
**Degehabur** (somalski: *Dhagadžbur*) je grad u istočnoj Etiopiji, u Regiji Somali u Zoni Degehabur. Degehabur je udaljen oko 800 km istočno od glavnog grada Adis Abebe i oko 453 km zapadno od somalske granice (prijelaz Ferfer). Degehabur leži na obalama rijeke Jerer, na nadmorskoj visini od 1044 metara, upravno je središte worede Degehabur.

Gradske znamenitosti
--------------------

Najveće znamenitosti Degehabura su *crkva Svetog Đorđa*, i *bijela džamija iz Degehabura*, koja je jedna od najljepših i najvećih u cijelom "Ogadenu." Međunarodna udruga Liječnici bez granica otvorila je kliniku u Degehaburu.
Magistralna cesta za Džidžigu ukupne dužine od 165 kilometara, trebala je je biti dovršena do 31. oktobra 2007

Historija
---------

Tokom 19. vijeka, Degehabur bio važna karavanska stanica za prelazak polupustinjskog Hauda na putu za somalske gradove Hargeisu i Berberu, ali kada je britanski istraživač major HGC Swayne prošao kroz njega 1893, Degehabur je bio napušten zbog "među-plemenskih ratova". Swayne je vidio jadno zapušteno naselje, i okolicu sa "puno kvadratnih kilometara napuštenih polja sorghuma*.*
1920-ih počeo je oporavak Degehabura, koji se stao razvijati kao trgovište okolnog kraja. Tako da je već 1931 izgrađeno nekoliko cesta koje su prolazile kroz Degehabur. Bogatiji žitelji počeli su dizati kuće na kat. 

Zbog svog strateškog položaja, Degehabur je koristio kao svoje uporište dejazmač Nasibu Emmanual na početku Drugog talijansko-abesinskog rata. Unatoč tome što je izgradio niz vojnih utvrda južno od grada, talijanska vojska pod zapovjedništvom generala Rodolfa Grazianija pobijedila je etiopske branitelje u bitci za Ogaden, i zauzela Degehabur 30. aprila 1936.  Britanske kolonijalne snage (nigerijska brigada) oslobodila je Degehabur u martu 1941. 

Degahabur je ponovno bio snažno uporište za vrijeme *Ogadenskog rata*, tu se branila 11. brigada etiopske vojske na početku Ogadenskog rata, sve dok se nije po naređenju povukla u Džidžigu na kraju jula 1977  Degahabur je od somalske vojske oslobodila 69. brigada etiopske vojske i 3 kubanska tenkovska brigada 6. marta 1978 Nakon oslobođenja etiopske vlasti su 1994 uhapsile degahaburskog imama Haji Abdinur šeika Mumina, zbog pružanja aktivne potpore ONLF (Ogadenskom nacionalnom oslobodilačkom frontu).

28. maja 2007, za vrijeme proslave pada vojnog režima Derg, Degehabur je uz regionalno središte Džidžigu bio poprište krvavog terorističkog napada na civile i vladine funkcionere. Tad je poginulo najmanje 16 ljudi, a 67 ozlijeđeno, jedan od ranjenika bio je i Abdulahi Hassan Mohammed, predsjednik Regije Somali, koji je govorio na svečanosti. Etiopska vlada za taj napad optužila je ONLF, koji je zanijekao odgovornost za napad.

Stanovništvo
------------

Prema podacima Središnje statističke agencije Etiopije -(CSA) za 2005 grad Degehabur imao je 42,815 stanovnika, od toga 22,670 muškaraca i 20,145 žena.

Najveća etnička grupa u Degehaburu su Somalci koji čine 95.92% stanovnika, slijedeća veća etnička grupa su Amharci sa 2.53% , sve ostale grupe imaju 1.55%.
|  |
| --- |
| **Dinastije faraona  starog Egipta** |
| **predinastički Egipat** |
| **protodinastički period** |
| **rani dinastički period** |
| 1. 2. |
| **Staro kraljevstvo** |
| 3. 4. 5. 6. |
| **prvi prelazni period** |
| 7. 8. 9. 10. |
| 11. (*samo Teba*) |
| **srednje carstvo** |
| 11. (*ceo Egipat*) |
| 12. 13. 14. |
| **drugi prelazni period** |
| 15. 16. 17. |
| **Novo carstvo** |
| 18. 19. 20. |
| **treći prelazni period** |
| 21. 22. 23. 24. 25. |
| **kasni period** |
| 26. 27. 28. |
| 29. 30 31. |
| **Grčko-rimski period** |
| Ptolomejska dinastija-Rimsko Carstvo |

Pogrebna maska iz perioda 30. dinastijePogrebna maska iz perioda 30. dinastije
**Trideseta dinastija**, koja se smješta u tzv. Kasni period Drevnog Egipta, predstavlja posljednju dinastiju domaćih staroegipatskih vladara, odnosno faraona.

Osnovao ju je godine 380. pne. Nektanebo I svrgnuvši prethodnog faraona Neferita II. Nektanebou i njegovim nasljednicima je prioritet vladavine bio očuvati nezavisnost Egipta od Perzijskog Carstva, čiji su vladari Egipat smatrali pobunjenom satrapijom. Nektanebo i njegov sin Teos su u tome uglavnom imali uspjeha, ali se njihov nasljednik Nektanebo II 343. pne. nije mogao oduprijeti invaziji perzijskog kralja Artakserksa III te se prvo iz Delte Nila povukao u Memfis (Egipat)|Memfis, a odatle pronašao utočište u Napati kod nubijskog kralja Nastesena. Nektanebo je još dvije godine održao nominalnu vlast nad južnim Egipta, a nakon toga su Perzijanci preuzeli potpunu vlast, a njihova dinastija Ahemenida se u egipatskim kronikama navodi kao **Tridesetprva dinastija**.

Iako se saiski velmoža Hababaš od godine 338. pne. do 336. pne. proglasio kraljem, Nektanebo II se smatra posljednjim domaćim egipatskim vladarem. 

  


**Trideseta dinastija**| Ime | Faraonsko ime | Datumi |
| --- | --- | --- |
| Kheperkare | Nektanebo I | 380 - 362. pne. |
| Irmaatenre | Teos | 362 - 360. pne. |
| Senedjemibra Setepeninhur | Nektanebo II | 360 - 343. pne. |
**Televizijski film** (skraćeno: **TV-film**; takođe: **telefilm**) je izraz koji se koristi za svaki onaj igrani film koji je napravljen u svrhu premijernog prikazivanja na nekoj TV-stanici ili TV-mreži.

Televizijski filmovi su evoluirali od televizijskih drama koje su u prvim desetljećima postojanja televizije emitirale uživo iz televizijskih studija, da bi ih kasnije zamijenili TV-drame snimljene na magnetoskopsku, odnosno filmsku vrpcu. Izraz TV-film se počeo koristiti u SAD 1960-ih zahvaljujući TV-mrežama koje su takva ostvarenja reklamirala kao filmove slične onima koje su se mogli gledati u kino-dvoranama.

Usprkos toga, TV-filmovi su u odnosu na obične igrane filmove bili dugo vremena inferiorni po pitanju formata slike (ograničene na razmjer 4:3), budžeta, kao i sadržaja (u pravilu daleko manje količine seksa, nasilja i svake scene koja se smatrala previše uznemirujućom ili kontroverznom). Drugi ozbiljan nedostatak TV-filmova je bila dramaturška struktura podređena potrebi da se u film ubaci što je moguće više pauza za reklame.

Međutim, mnogi od njih su služili za obuku budućih velikih glumačkih i drugih talenata, a nekada po svojoj kvaliteti i bili ravni ili čak superiorniji kino-filmovima. Od takvih primjera je najpoznatiji *Dvoboj* Stevena Spielberga, koji je nakon premijere na američkoj televiziji 1970-ih bio distribuiran u evropskim i svjetskim kinima.

1980-ih s razvitkom kablovske i satelitske televizije, odnosno televizijskih stanica specijaliziranih za filmski program (od kojih je najpoznatiji primjer HBO) se počinju stvarati posebni televizijski filmovi neopterećeni reklamama i uobičajenim cenzorskim standardima.

Povezano
--------

* Direct-to-video
**Dukcija** je takav pokret oka koji uključuje samo jedno oko.. Općenito postoji šest mogućih načina pokretanja oka koji ovise o osi rotacije oka:

1. Abdukcija koja se odnosi na vanjski pokret jednog oka

2. Adukcija koja se odnosi na unutarnji pokret jednog oka

3. Gornja adukcija / sursumdukcija / podizanje

4. Donja adukcija / deorsumdukcija / spuštanje

5. Inciklodukcija / intorzija

6. Eksciklodukcija / ekstorzija

Test forsirane dukcije
----------------------

Test forsirane dukcije provodi se da bi se odredilo je li odsutnost pokreta oka uzrokovana neurološkim poremećajem ili mehaničkim oštećenjem. .

Anestezirana spojnica uhvati se malom pincetom, pa se očna jabučica pokuša pomaknuti u smjeru u kojem je pokret onemogućen. U slučaju mehaničkog oštećenja nije moguće pasivno pomicanje očne jabučice. .

Taj test je poluinvazivan.

Izvori
------

1. ↑  Kanski, JJ. *Clinical Ophthalmology: A Systematic Approach.* Boston:Butterworth-Heinemann;1989.
2. ↑  Forced duction - definition from Biology-Online.org
3. ↑  Kunimoto D, Kanitkar K & Makar M. *The Wills Eye Manual. Office and Emergency Room Diagnosis and Treatment of Eye Disease.* Fourth Edition. Lippincott Williams & Wilkins; 2004
**Džamija Mehmed-paše Sokolovića** je džamija koja se nalazi u mjestu Sokolovići pokraj Rudog. Nalazi se u sastavu Medžlisa Islamske zajednice Rudo, u okvirima Goraždanskog muftiluka.

Historija
---------

Mehmed-paša Sokolović je rođen u selu Sokolovići, na desnoj obali rijeke Lim, nedaleko od Rudog. Graditelj je najvrijednijih kulturno-historijskih spomenika na prostoru Bosne i Hercegovine kao što su Ćurpija na Drini u Višegradu, Most na Žepi, Arslanagića most u Trebinju, Kozja ćuprija pokraj Sarajeva i Vezirov most u Podgorici. U svom rodnom mjestu podigao je džamiju.

Džamija je sagrađena 1557. godine. Nakon što su je srušili pripadnici Vojske Republike Srpske u ratu u Bosni i Hercegovini obnovljena je 2007. godine. Smještena je na uzvišenju, na desnoj obali Lima, pored regionalnog puta Višegrad–Rudo. U sklopu džamijskog kompleksa nalazi se mjesno mezarje i spomen česma. Prema legendi Mehmed-paša je sagradio džamiju ocu Dimitriju, koji je prelaskom na islam postao Sinan beg. Majci Mariji sagradio je crkvu, čiji su ostaci zarasli, te nikad nije obnovljena. U selu je izgradio i vodovod, koji je i danas u funkciji, nakon pet stoljeća.

Spoljašnje veze
---------------

* Džamija Mehmed-paše Sokolovića
**Crveni klokan** (*Macropus rufus*) je najveći od svih klokana i najveći živi tobolčar. Može se naći širom Australije, izuzev plodnijih oblasti na jugu, istočnim obalama i na sjevernim prašumama. Nastanjuju suhe i polusuhe predjele.

Opis
----

Crveni klokani imaju kratko, crveno krzno koje postepeno prelazi u svjetliju boju na udovima i na trbuhu. Imaju velike, zašiljene ušne školjke i crnu njušku, duge mišićave noge i rep. Noge crvenog klokana funkcioniraju kao gumena opruga - mužjak, u jednom skoku, može skočiti u punoj brzini više od 9 metara. Ženke su sitnije od mužjaka.

Tjelesna temperatura crvenih klokana je oko 36 °C. Da bi je održali imaju izolirani sloj krzna i služe se raznim varijantama: znojenjem, dahtanjem, lizanjem prednjih udova ili sklanjanjem u hladovinu kada su visoke temperature.

Ovi klokani se hrane travom i ostalom vegetacijom. Mogu izdržati dugo bez vode, sve dok imaju pristup zelenim biljkama jer imaju sposobnost izvući vlagu iz njih.

Crveni klokan je životinja aktivna u sumrak i tijekom noći. Dan provodi spavajući ili se nekim drugim načinom relaksirajući.

Borba mužjaka crvenih klokana je sastavni dio njihovog života. Obično se usprave, stojeći na zadnjim nogama, pokušavajući odgurnuti svog protivnika udaranjem ili blokiranjem podlaktica. Ako borba postane ozbiljnija, mužjaci će početi "šutirati" jedan drugog, oslanjajući se na svoj rep, tako što bi se udarali svojim jakim zadnjim nogama.

Mužjaci su dugi do 1,8 metara, a teški oko 85 kg. Rep im može biti dug do jednog metra. Ženke su duge do 1,1 metar, a teške oko 35 kg.

Razmnožavanje
-------------

Crveni klokani se razmnožavaju tijekom cijele godine. Ženke imaju neobičnu sposobnost zaustavljanja rasta embrija dok se mladunac, koji je još uvijek u tobolcu, ne razvije dovoljno. 

Novorođeno mladunče dolazi na svijet nakon samo 33 dana. Dugo je samo 2,5 cm i skoro da nema zadnjih udova. Nakon što se rodi, ono se pomoću razvijenijih prednjih udova penje do majčinog tobolca, za što je potrebno oko 5 minuta. U tobolcu se uhvati za jednu od dvije dojke. Njegova majka je skoro odmah spremna za ponovno parenje. Ako je parenje uspješno, ženka na neko vrijeme zaustavi razvoj embrija u sebi. Za to vrijeme, mladunac u tobolcu brzo raste. Sa oko 190 dana, mladunac je u stanju da izađe iz tobolca u potpunosti, a nakon otprilike 235 dana više ne ulazi u tobolac. Sisat će narednih 12 mjeseci, a spolnu zrelost će dostići sa oko 2,5 godine. Majčino mlijeko stalno mijenja sastav prema potrebama mladunca. Ženka je u stanju i da stvara različito mlijeko za starijeg i za mlađeg mladunca.

Drugi projekti
--------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **crveni klokan** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **crvenom klokanu** |
**Dulenska reka** ili **Dulenka** se nalazi u Srbiji, u blizini Kragujevca, u Šumadijskom okrugu.. 

Dulenka izvire na istočnim padinama Gledićkih planina, kod uzvišenja Gomile, a kod sela Dragoševca spaja se sa Županjevačkom rekom i čine reku Lugomir, levu pritoku Velike Morave.Dužina reke Lugomir od izvorišta Dulenske reke,pa do ušća u Veliku Moravu,je oko 50 km.

Dulenska reka se spominje i kao *Dulenka*.

Reka je dugačka 30 km, sa površinom sliva od 78 km², a prosečni protok je 0,6 m³/s.

U izvorištu kod sela Dulene izgrađeno je veštačko jezero (Dulensko jezero) iz kojeg se grad Kragujevac snabdevao vodom.

Pritoke
-------

Ovaj kraj je bogat malim izvorima, iz kojih nastaju potoci koji obogaćuju Dulensku reku. Najveći od tih njih su: *Vešalski potok*, *Dugački potok*, *Kopčežinski potok* i dr. Takođe u Dulensku reku su ulivaju manje rečice, kao što su: Pčelička reka, *Crna reka* i Lomnička reka.

Vanjske veze
------------

* Stanica površinskih voda Dulene Arhivirano 2007-07-13 na Wayback Machine-u

Izvori
------

1. ↑  Karta SR Srbija, međuopštinska regionalna zajednica Šumadije i Pomoravlja, Beograd 1987.
2. ↑  Karta Kraljevo 2, Vojnogeografski institut, Beograd 1970.
Karta svijeta Oroncia Finea (1536).
**Terra Australis** ili **Terra Australis Incognita** (latinski: *nepoznata južna zemlja*) je bio teoretski kontinent koji se pojavljivao na europskim mapama od 15. do 18. vijeka.

Ovaj pojam je uveo Aristotel. Njegove ideje je kasnije proširio Ptolomej u 1. stoljeću, koji je vjerovao da je Indijski ocean na jugu zatvoren kopnom i da se kopno na sjevernoj hemisferi trebalo uravnotežiti kopnom na južnoj hemisferi. Tijekom renesanse, Ptolomej je bio glavni izvor za europske kartografe, pa se novo kopno počelo pojavljivati na njihovim mapama. Iako su geografska otkrića Magellana i Francisa Drakea ponekad smanjivala područje u kom bi se kontinent mogao pronaći, kartografi su zadržali Aristotelovo mišljenje. Znanstvenici su dokazivali njegovo postojanje navodeći kao argumente da bi tamo trebalo da postoji velika kopnena masa kao kontrateža poznatom kopnu na sjeveru. Obično je to kopno prikazivano kao kopno oko Južnog pola, ali mnogo veće od stvarnog Antarktika, prostirući se daleko na sjever - posebno u Pacifik. Novi Zeland, koji je Europljanin Abel Tasman prvi ugledao put ugledao 1642. je smatran od nekih kao dio tog kontinenta, kao i Afrika i Australija.

Mapa koja pokazuje kopno docrtano olovkom pod imenom *Terra Australis Incognita*, na mjestu gdje se nalazi Antarktika. Na dnu mape se vide nekompletni Novi Zeland i Nova Nizozemska (Australija). Ideju o Terri Australis su konačno ispravili Matthew Flinders i James Cook.

Cook je oplovio Novi Zeland, dokazavši da on ne može biti dio velikog kontinenta. Na svom drugom putovanju on je oplovio Zemlju na vrlo velikoj južnoj geografskoj širini, prešavši na nekim mjestima polarni krug, dokazavši da potencijalni južni kontinent mora ležati u hladnim polarnim krajevima. On se nije mogao nastavljati u područja sa umjerenom klimom, kao što se mislilo ranije.

Flinders je zapovijedao ekspedicijom koja je istraživala obalu Australije 1801. u smjeru suprotnom od kazaljke na satu, prošavši Veliki koraljni greben kroz ono što se danas naziva Flindersov prolaz i ispitavši Karpenterijski zaljev na sheveru. Njegov brod se nasukao na neoznačen greben, ali se ipak vratio u Australiju.
**Turmero** (službeno **San Joaquín de Turmero**) je grad od 373,000 stanovnika u saveznoj državi Aragua na sjeveru Venecuele. 

On je i administrativni centar Općine Mariño.

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

Turmero leži u kotlini Jezera Valencia, na nadmorskoj visini od 460 metara, istočno od Maracaya, sa 

kojim je praktički spojen u jednu konurbaciju, udaljen 102 km jugozapadno od Caracasa

Historija
---------

Računa se da je Turmero osnovan 1620. kad je podignuta crkva Nuestra Señora de Candelaria de Turmero, a naselje dobio status parohije.

Sve do Drugog svjetskog rata Turmero je bio malo trgovište za svoju ratarsko - stočarsku okolicu.
Od 1945. počeli su se otvarati prvi industrijski pogoni, jer je došlo do zastoja uvoza iz zemalja pogođenih Drugim svjetskim ratom.

Između 1950. - 1978. Turmero je nastavio umjereno rasti, ponajviše radi novopodignutim pogona prehrambene industrije.
Zahvaljujući eksplozivnom rastu naftne industrije, nakon 1978. i grad se počeo naglo širiti po dotadašnjim oranicama. Podizani su pogoni mašinske industrije, a građevinski sektor doživio je bum.

Grad ima Univerzitet Bicentenaria de Aragua, osnovan 1986.

Izvori
------

1. 1 2 3  „*Turmero y su historia*" (španjolski). Dulcemariatosta. Pristupljeno 28. 09. 2017. [*mrtav link*]
2. 1 2 3  „*Venezuela*" (engleski). Citypopulationde. Pristupljeno 28. 10. 2017.

Vanjske veze
------------

***Turmero*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Alcaldia Santiago Mariño* Arhivirano 2017-11-12 na Wayback Machine-u (`es`)
Tommi Mäkinen
**Tommi Antero Mäkinen** (rođen 26. lipnja 1964.g.u Jyväskylä) finski reli-vozač, jedan od najuspješniji vozača svih vremena. Osvoji je naslov Svjetskog prvaka u reliju četiri puta i ukupno pobijedio na 24 utrke Svjetskog prvenstva u reliju.

Biografija
----------

Četiri naslova svjetskog prvaka u reliju zabilježio je redom 1996.g. 1997.g. 1998.g. i 1999.g. svaki puta vozeči za momčad Ralliart Mitsubishi u modelu automobila Lancer Evolution.
Tommijevi suvozači u Svjetskom prvenstvu u reliju bili su redom sunarodnjaci Seppo Harjanne Risto Mannisenmäki i Timo Salonen.
Svoju prvu pobjedu u Svjetskom prvenstvu u reliju zabilježio je 1994.g. na **Reliju 1000 jezera** danas Neste Reli Finska u automobilu Ford Escort RS Cosworth.
Povukao se iz Svjetskog prvenstva u reliju 2003.g. trećim mjestom na Reliju Wales.

Podaci
------

Prvi reli automobil: Ford Escort RS 2000 (1985)
Prvi reli: Nokia Rally 12.10.1985.g.
Prvi nastup na utrci Svjetskog prvenstva u reliju: Jyväskylä tisuću jezera reli 1987.g.
Prva pobjeda na utrci Svjetskog prvenstva u reliju: Jyväskylän Suurajot (Neste Reli Finska) 1994.g.
Prvi puta svjetski prvak s Mitsubishiijem 1996.g.

Pobjede na utrkama Svjetskog prvenstva u reliju (24)
----------------------------------------------------

Finska 1994.g. 1996.g. 1997.g. 1998.g.
Švedska 1996.g. 1998.g. 1999.g.
Kenija 1996.g. 2001.g.
Argentina 1996.g. 1997.g. 1998.g.
Australija 1996.g. 1998.g.
Portugal 1997.g. 2001.g.
Španjolska 1997.g.
San Remo 1998, 1999
Monte Carlo 1999.g. 2000.g. 2001.g. 2002.g.
Novi Zeland 1999.g.

Vanjske poveznice
-----------------

* Tommi Mäkinen Racing Ltd.