recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
***Izvinjavamo se, mnogo se izvinjavamo*** je jugoslovenski televizijski film snimljen 1976. godine u produkciji RTV Beograd i režiji Soje Jovanović. Po žanru je komedija, a scenario je napisao Milan Nikolić. Protagonista, koga tumači Slobodan Đurić, je srpski seljak koji pokušava pronaći ženu spremnu da sa njim živi na selu, a što je sve teže u modernom svetu. Radnja prikazuje kako prilikom vožnje u vozu upozna gradsku intelektualku (čiji lik tumači Milena Dravić).

*Izvinjavamo se, mnogo se izvinjavamo* je nakon premijere postigla veliki uspeh i smatra se jednim od najboljih nastupa u Đurićevoj karijeri, koja je nedugo posle toga tragično prekinuta smrću u saobraćajnoj nesreći. Godine 2008. je u anketi kritičara i gledalaca uvedena među 10 najboljih drama u istoriji RTS-a.

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Milena Dravić | Borka |
| Slobodan Đurić | Milić Barjaktarević |
| Mihajlo Bata Paskaljević | direktor hotela |
| Milan Popović | kondukter u autobusu |
| Ratko Sarić | kondukter u vozu |

Spoljašnje veze
---------------

* *Izvinjavamo se, mnogo se izvinjavamo* na IMDb-u ()
***Nevjeste dolaze*** je jugoslavenski televizijski film snimljen 1978. godine u produkciji TV Sarajevo i režiji Emira Kusturice, kome je to predstavljao cjelovečernji režijski debi. Film je zbog bavljenja "pikantnim" seksualnim temama poput incesta izazvao duboke kontroverze te postao predmetom neslužbene zabrane.

Radnja
------

Jelena živi na maloj farmi sa svoja dva sina - Martinom i Jakovom. Martin je u braku sa Katom pet godina, ali nemaju dece. Jakov nema ženu - još spava u istom krevetu sa majkom, ali voli ženu svoga brata, svake noći čuje njeno stenjanje iza zida. Jednog jutra, pronalaze Katu mrtvu... Onda dolaze na farmu dvoje ljudi: stariji čovek, koji objavljuje da je on Martinov otac i da namerava da ostane i živi na farmi, i devojka, koja ubrzo postaje Martinova nevesta...

Uloge
-----

| Glumac | Uloga |
| --- | --- |
| Milka Podrug Kokotović | Jela (kao Milka Kokotović-Podrug) |
| Miodrag Krstović | Martin |
| Bogdan Diklić | Jakov |
| Tatjana Poberznik | Kata |
| Zaim Muzaferija | Nikola |
| Slavko Zamola |  |

Spoljašnje veze
---------------

* *Nevjeste dolaze* na IMDb-u ()

| * p
* r
* u
Filmovi Emira Kusturice |
| --- |
| Gernika • Nevjeste dolaze • Bife Titanik • Sjećaš li se Doli Bel • Otac na službenom putu • Dom za vešanje • Arizona Dream • Podzemlje • Crna mačka beli mačor • Super 8 Stories • Život je čudo • Zavet • Maradona • Words with Gods • Na mlečnom putu |
**Sosnowiec** je grad od 199,974 stanovnika na jugu Poljske u Šleskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Sosnowiec je udaljen 5 km istočno od Katowica i jedan su od 29 gradova-predgrađa Katowica - konurbacije u kojoj živi 2 400 000 stanovnika.

Historija
---------

Pozicija Sosnowieca u konurbaciji Katowice
Sosnowiec je bio selo sve do polovice 19. vijeka. Prvi put je dokumentiran 1403. kao mjesto gdje postoji zamak.
Njegov rast počeo je nakon Bečkog kongresa kad je postao dio ruske Kongresne Poljske.
Otkriće kamenog uglja i izgradnja željezničke pruge Varšava-Beč 1848. i stanice u Sosnowiecu 1859. potaknule su razvoj teške industrije.

Panorama grada
Tvornica parnih kotlova *Fitzner i Gamper* počela je sa radom 1880, željezara *Huldczyński* 1881. čeličana *Puškin* 1882. čeličana *Aleksander* 1882, čeličana *Katarzyna* 1883. a nakon tog su otvorene i brojne manje tvornice.

Zahvaljujući tom Sosnowiec je od 1886. kad je imao 9.000 do 1896. narastao na 36.000 stanovnika, i postao *Najveće selo u Evropi*. Iako su njegovi stanovnici tražili status grada, to se ostvarilo tek 1902. kad je imao 60.000 stanovnika, pa je ruski car Nikola II. izdao edikt.

Njegov rast se nastavio i u međuratnom periodu kad je postao dio obnovljene Poljske, pa je do 1938. nakupio 126.000 stanovnika.
Za Njemačke okupacije u kvartu *Środula* osnovan je geto u kom su potrpani svi Židovi iz grada i okolice.

Kad je Crvena armija oslobodila grad 27. januara 1945. grad je spao na 86 000 stanovnika.

Grad je najveći razvoj doživio 1970-ih kad je za generalnog sekretara Poljske ujedinjene radničke partije izabran njegov sin Edward Gierek.

Pobratimski gradovi
-------------------

Sosnowiec ima ugovore o partnerstvu sa slijedećim gradovima;

|  |  |
| --- | --- |
| * Poljska Dziwnów, Poljska
* Maroko Casablanca Maroko
* Mađarska Komárom, Mađarska
* Francuska Roubaix, Francuska
 | * Rumunija Suceava, Rumunjska
* Francuska Les Mureaux, Francuska
* Njemačka Idar-Oberstein, Njemačka
* Ukrajina Dergači, Ukrajina
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „Historia Sosnowca" (poljski). Sosnowiec. Pristupljeno 28.02. 2021. [*mrtav link*]
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Poland: Major Cities*" (engleski). City population. Pristupljeno 28.02. 2021.
3. ↑  „Katowice Conurbation" (engleski). Case Study Poland. Pristupljeno 28.02. 2021.
4. ↑  „Współpraca z miastami partnerskimi" (engleski). Sosnowiec. Pristupljeno 28.02. 2021. [*mrtav link*]

Vanjske veze
------------

***Sosnowiec*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Sosnowiec* (službene stranice) ()
Askos u obliku guske, oko 300. g. pne.
**Askos** je grčki naziv za posudu za piće koja se upotrebljava kao vrč, ali odložena ne stoji uspravno već vodoravno, te često nema izrazite stope, nožice ili druge stajaće površine.

Koristio je se za sipanje malih količina tečnosti kao što je ulje. Ovim se u velikoj mjeri trgovalo na Mediteranu i oko njega. Primjer za to je *UC47602* u kolekciji Petri muzeja, koji je crna zastakljena posuda skoro metalnog izgleda i prvobitno je proizvedena u Grčkoj – gdje je glavna proizvodnja bila u Atici – Etruriji, a iskopana je u Memfisu. Obično su bile dekorativno oslikane poput vaza i uglavnom su služile za skladištenje ulja i dopunjavanje uljanih lampi.

Prvobitno značenje riječi ἀσκός je mijeh. Ranokršćanska sekta Ascita je dobila ime po askosu.

Povezano
--------

* Arheologija

Literatura
==========

* Stojan Dimitrijević; Tihomila Težak–Gregl; Nives Majnarić-Pandžić: *Povijest umjetnosti u Hrvatskoj - Prapovijest*, Zagreb, 1998. str. 381.; s. v. *Askos*
**Nakło nad Notecią** (njemački: *Nakel*) ili samo Nakło je grad 18,189 stanovnikau Kujavsko-pomeranskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Nakło leži na rijeci Noteć udaljen 25 km jugozapadno od svog vojvodskog centra Bydgoszcza.

Historija
---------

Nakło se prvi put spominje u dokumentima u 11. vijeku, kao *Castrum Nakel*, kasnije u puno varijanti da bi se od 18. vijeka ustalilo Nakło.
Teutonski vitezi su ga zauzeli i spalili 1330.

Za vladavine Jagela 1417. vraćen je pod poljsku vlast, odnosno Poljsko-litavsku.

Nakło je od 1782. za Prve podjele Poljske postao je dio Kraljevine Pruske, sa kratkim prekidom (1807. - 1813.) i to je bio sve do 1920. 
Za vladavine Fridrika II 1773.-1774. prokopan je 26 kilometara dugačak kanal koji je povezivao Noteć sa Bydgoszczom.

Taj kanal omogućio je gradu kasniju industrijalizaciju i rast.

Pobratimski gradovi
-------------------

  

* Sjedinjene Američke Države Seymour, Sjedinjene Američke Države
* Njemačka Elsterwerda, Njemačka
* Slovenija Općina Naklo, Slovenija

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Poland: Kujawsko-Pomorskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 12.01. 2021.
2. 1 2 3 4  „Historia" (poljski). Nakle nad Notecią. Arhivirano iz originala na datum 2021-02-25. Pristupljeno 12.01. 2021.

Vanjske veze
------------

***Nakło nad Notecią*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Nakle nad Notecią* (službene stranice) Arhivirano 2021-01-22 na Wayback Machine-u ()
„Trem" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Trem (razvrstavanje).
Natkriveni trem
**Trijem** (ijek.) ili **trem** (ek.), ili **gong**, jeste natkriveni deo kuće, tako da se otvara prema spoljašnjem prostoru i nalazi se na ulazu zgrade i može da se proteže njenom celom dužinom kao kod vojvođanske kuće. 

Trem sa kariatidama, hram Erehtejon
Trem je vrsta nastrešnice a najpoznatiji trem je trem sa karijatidama na grčkom hramu Erehtejonu. U doba antike na palatama su konstrukcije trema koji se naziva peristil. Slični po funkcijama sa tremom su balkoni, verande ili lođe u savremenoj arhitekturi. Tremovi su obično jednostavne konstrukcije i pravougaoni ili kvadratni ali mogu da budu i kružnih i zavojiteh oblika.

Standardno tlocrtno rješenje svake džamije podrazumjeva postojanje ulaznog trijema. Džamije sa drvenim munarama u Bosni imaju trijem sa drvenim stupovima. Obično se na ulaznoj strani pojavljuju četiri stupa koji formiraju tri otvora, a može biti i više stupova. Kod večine džamija stupovi su kvadratičnog oblika bez baze i kapitela. Na vrhu se završavaju profiliranim sedlom. Sofe trijema su ograđene drvenom ogradom, koja je izvedena od tankih letvica sa rubnim stubićima koji ima profiliran završetak. U pravilu trijem ima istu visinu kao molitveni prostor.

Povezano
--------

* Nastrešnica [en]
* Peristil
* Lođa
* Balkon
* Veranda [en]

***Trijem*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **arhitekturi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Stalagmiti** od grčkog: στάλαγμα=kap) su kalcitne formacije koje nastaju u kraškim pećinama.

Karakteristike
--------------

Oborinska voda prokapa sa površine u pećine, pritom otapa vapnenac i obogaćuje se kalcijum bikarbonatom. 
Iz tih voda koje kapaju sa stropa nastaje teško topiv kalcijum karbonat, koji se Kristalizacija|kristalizira]] kao mineral kalcit, stvarajući na tlu prekrasne stupaste stalagmite (ili na stropu stalaktite).

Laboratorijski prikaz nastajanja stalagmita i stalaktita
Stalaktiti vise kao sige leda sa stropa ili bokova pećine. Za razliku od tog stalagmiti izgledaju kao preokrenuti stalaktiti, jer se uzdižu sa poda pećine.

Stalagmiti koji rastu sa dna pećine deblji su od svog komplementarnog stalaktita, iako nastaju iz istog izvora (rupice u stijeni) iz koje kapa voda obogaćena mineralima. Nema svaki stalagmit svoj komplementarni stalaktit (i obrnuto). Ali tamo gdje postoji par, neprekidno produženje jednog ili oba može na kraju rezultirati 
spajanjem i stvaranjem stupca.

Dominantni mineral u takvom talogu je kalcit (Kalcijum karbonat), a najveće grupe formirane su u vapnenačkim i dolomitnim pećinama. Ostali mineral koji se mogu taložiti su i drugi karbonati; opal, kalcedon, limonit i neki sulfidi.

Uvjeti koji pogoduju taloženju su; porozna stijena iznad pećine, dosta oborinskih voda, uski, ali kontuirani prolazi za tu vodu, koji joj omogućuju da vrlo sporo kapa; i odgovarajući zračni prostor u šupljini koji omogućava isparavanje ili otpuštanje ugljičnog dioksida iz vode, čime ona gubi svoju sposobnost otapala.

Povezano
--------

* Stalaktiti

Izvori
------

1. ↑  „*stalagmiti*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 2. 3. 2020.
2. 1 2  „*sige*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 2. 3. 2020.
3. 1 2 3 4  „*Stalactite and stalagmite mineral formation*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 2.3. 2020.

Vanjske veze
------------

***Stalagmiti*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Stalactite and stalagmite mineral formation* ()
**Jelenia Góra** (njemački: *Hirschberg im Riesengebirge*, latinski: *Cervimontium*) je grad 79,061 stanovnika na jugu Poljske u Donjošleskom vojvodstvu.

Geografske karakteristike
-------------------------

Jelenia Góra je najveći grad zapadnih Sudeta, u srcu poljskih Krkonoša, iz kog se vide najviši vrhovi i Sněžka. 
Od graničnog prelaza sa Češkom ima samo 25 km, a do njemačkog 60 km.

Grad se prostire u kotlini, na ušću riječice Kamienna u Bobr.
Pored grada nalaze se skijališta Karpacz, Szklarska Poręba i Krkonoški nacionalni park.

Historija
---------

Centar grada
Jelenia Góra je osnovana na prijelazu iz 11. u 12. vijeka od strane Boleslava Krivoustog (a prema lokalnoj legendi negdje oko 1108.-11.). 
Još prije 1288. dobila je gradska prava po Magdeburškom zakonu. 
Zbog dobre pozicije na raskršću važnih trgovačkih putova prema Češkoj i Njemačkoj brzo se razvila u trgovište.
Mladi je grad dobio brojne privilegije od šleskih vladara, pa je u narednim vijekovima postao je poznat po manufaktornoj proizvodnji tkanina, i kao rudarsko-metalurški centar na bazi sirovina iz nedalekog Kowarya.

Nakon 1392. Jelenia Góra je potpala pod vlast čeških vladara, ali je nakon smrti kralja Ludovika II 1527. posljednjeg vladara iz Dinastije Jagelovića na češkom tronu, anektirana u Habsburšku Monarhiju.

Nazadovala je za Tridesetogodišnjeg rata (1618. - 1648.), ali se brzo oporavila zahvaljujući proizvodnji lanenih tkanina.

Za Rata za austrijsko naslijeđe podpala je pod vlast Kraljevine Pruske, a nakon tog Njemačkog Carstva. Takva je situacija trajala do kraja Drugog svjetskog rata. Tokom rata ostala je pošteđena ratnih razaranja, pa se u njoj 1945. našlo 160 000 ljudi pobjeglih iz drugih gradova. Poljske vlasti su protjerale gotove sve njemačke stanovnike i 1946. promjenile ime gradu iz *Hirschberg* u Jelenia Góra.

Poslijeratna urbanizacija i industrijski razvoj omogućili su joj da nakon reforme državne uprave - 1975. postane administrativni centar vlastitog vojvodstva. Danas je međutim samo grad sa pravom povjata.

Pobratimski gradovi
-------------------

Jelenia Góra ima ugovore o partnerskom odnosu sa slijedećim gradovima;

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * Njemačka Bautzen, Njemačka
* Njemačka Boxberg, Njemačka
* Italija Cervia, Italija
* Narodna Republika Kina Changzhou, Kina
* Njemačka Heidelberg, Njemačka
 | * Njemačka Erftstadt, Njemačka
* Slovačka Jablonec nad Nisou, Slovačka
* Danska Općina Randers, Danska
* Ukrajina Severodonjeck, Ukrajina
 | * Meksiko Tequila, Meksiko
* Sjedinjene Američke Države Tyler, Texas, Sjedinjene Američke Države
* Finska Valkeakoski, Finska
* Rusija Vladimir, Rusija
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Poland: Dolnoslaskie*" (engleski). City population. Pristupljeno 22.01. 2021.
2. 1 2  „Położenie" (poljski). Turystyka Jelenia Góra. Pristupljeno 22.01. 2021.
3. 1 2 3 4 5 6  „Historia" (poljski). Turystyka Jelenia Góra. Pristupljeno 22.01. 2021.
4. ↑  „Współpraca Zagraniczna" (poljski). Urząd Miasta Jelenia Góra. Pristupljeno 22.01. 2021.

Vanjske veze
------------

***Jelenia Góra*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Urząd Miasta Jelenia Góra* (službene stranice) ()
Koordinate: 36°4.6′N 7°49.2′E﻿ / ﻿36.0767°N 7.8200°E﻿ / 36.0767; 7.8200

Ruševine stare Madaure
**M'daourouch** (Mdauruš) je općina u provinciji Souk Ahras (Alžir), koja zauzima mjesto berbersko-rimskog grada Madaurosa u Numidiji.

Demografija
-----------

Prema popisu iz 2008. godine, M'daourouch ima 36.351 stanovnika, što mu daje 11 mjesta u PMA (*Narodna općinska skupština*).

Historija
---------

M'daourouch je bio stari numidijski grad koji je pripojen gradu Masinisi na kraju drugog punskog rata nakon što je nekada pripadao masesilskom kraljevstvu Sifaks. Krajem prvog veka postao je rimska kolonija i bio je poznat po svojim školama.

Tu su rođeni Apulej, autor *Zlatnog magarca* i gramatičar Nonije Marcel i Maksima. Augustin od Hipona je tamo studirao; kroz pismo koje je kasnije uputio stanovnicima saznajemo da su mnogi još bili pagani.

*Madauros* je imao mnogo mučenika poznatih po epitafima; nekoliko je imenovano u Rimskom martirologiju 4. jula.

Njegova biskupija je uključena na listu titularnih stolica Katoličke crkve. Poznata su tri biskupa: Antigon, koji je prisustvovao saboru u Kartagini 349. godine; Placencije, na Vijeća u Kartagini iz 407. i Konferencija iz 411. godine ; i Pudencije, kojeg je vandalski kralj Hunerik poslao u izgnanstvo sa ostalim biskupima prisutnim na Sinodu 484. godine.

Ruševine *Madaurosa* se vide u blizini M'daouroucha. Odličan rimski mauzolej, ogromne terme, vizantijska tvrđava i rimska bazilika su vrijedni pažnje i opremili su nekoliko kršćanskih natpisa.

Vanjske veze
------------

* 

* Wikimedia Commons ima još multimedijalnih datoteka vezanih za: ***M'Daourouch***
* Catholic Encyclopedia article
**Augustów kanal** (poljski: *Kanał Augustowski*, beloruski: *Аўгустоўскі канал*) je brodski kanal dug - 101 km od grada Augustówa u Poljskoj do Sapotskina u Belorusiji. Od tog se 80 km nalazi na teritoriju Poljske.

Karakteristike i historija
--------------------------

Kanal povezuje rijeku Nettu (u Poljskoj) sa rijekom Njemen u Belorusiji.
Njime su povezani slivovi Visle i Njemena.

Scena sa kanala
Ustava kod Augustówa
Kanal je prokopan između 1823. - 1839. u vrijeme proruske Kongresne Poljske. Namjera graditelja je bila da se tim kanalom izbjegnu visoke takse za robu u tranzitu koje je enormno povisila Kraljevina Pruska u svojim baltičkim lukama.

Za svladavanje visinske razlike od 92 do do 115 metara nadmorske visine podignuto je 18 brodskih prevodnica (14 u Poljskoj). Graditelji su iskoristili jezera Necko, Białe, Studzieniczno i rijeku Czarna Hańcza da bi došli do Augustówa. A od njega prema Visli rijeku Biebrzu koju su kanalizirali do plovnog Narewa.

Kanal je plovan za brodove do 100 tona, od 1992. je beloruski odsjek kanala zatvoren, poljski dio se uglavnom koristi za turističke svrhe.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Augustowski, Kanał*" (poljski). Encyclopedia PWN. Pristupljeno 15.3. 2021.

Vanjske veze
------------

***Augustów (kanal)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Augustowski, Kanał* ()
**Jacopo della Quercia** pravim imenom '**Jacopo di Piero** (Siena, oko 1374. - Siena, 1438.), bio je utjecajni toskanski
ranorenesansni skulptor.

Biografija
----------

Jacopo je odrastao u porodici umjetnika - zanatlija, otac Piero d'Angelo, bio je graver i zlatar, a brat Priamo slikar. Jacopo je 1401. sudjelovao na natječaju za 
brončana vrata Firentinske krstionice, koji je osvojio Lorenzo Ghiberti. Već oko 1406. Jacopo je isklesao grobnicu Ilarije del Carretto u katedrali San Martino u Lucci. Od te monumentalne grobnice preostao je jedino sarkofag sa likom Ilarije. 
Nakon tog je 1408. u Ferrari je isklesao skulpturu Djevice i djeteta, koja se danas čuva u muzeju katedrale. Godinu dana kasnije dobio je narudžbu za fontanu - Fonte Gaia na sienskom centralnom trgu - Piazza del Campo (danas je zamjenjena replikom; orginal se čuva u loggi
Gradske vijećnice.

Portal bolonjske bazilike sv. Petronija
Izgleda da je tu slavnu i vrlo orginalnu fontanu u nekoliko navrata modificirao, a najviše između 1414. - 1419. Istovremeno je radio na skulpturi apostola za fasadu katedrale u Lucci, i dvije narudžbe za porodicu Trento; oltar u crkvi San Frediano i dvije grobnice u istoj crkvi
za Lorenza Trenta i njegovu suprugu.

Nakon tog je 1417. počeo raditi na dva brončana reljefa za baptisterij San Giovanni u Sieni. Kako je bio spor, uspio je dovršiti samo *Zaharija u hramu*, a drugi je bio dat Donatellu.

Između 1425.-37. izveo je svoje glavno djelo - skulpture i reljefe na portalu Bazilike sv. Petronija u Bologni. 
Na njemu se redaju scene iz Staroga zavjeta (Postanak, Stvaranje Eve) i Kristova života, sve do proroka i sv. Marija sa djetetom, sv. Petronijem i sv. Ambrozijem).

Pred kraj tog posla 1435. postavljen za protomajstora Sienske katedrale, gdje je trebao raditi na dekoriranju (nedovršene) Kapele Casini.

Njegov inovativni skulptorski stil nije imao neposrednih sljedbenika nit u Sieni, Bologni a niti u Lucci, tek kasnije se vidio u radovima Michelangela.

Izvori
------

1. 1 2  „*Jacopo di Piero*" (talijanski). Trecanni. Pristupljeno 20. 12. 2018.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Jacopo della Quercia*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 20. 12. 2018.
3. ↑  „*Jacopo della Quercia*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMH. Pristupljeno 20. 12. 2018.

Vanjske veze
------------

***Jacopo della Quercia*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Jacopo della Quercia* ()
**Okrug Dame-Šprevald** (nem. *Landkreis Dahme-Spreewald, LDS*, donjeluž. *Wokrejs Damna-Błota*) je okrug na jugoistoku nemačke pokrajine Brandenburg. 

Površina okruga je 2.261,1 km². Krajem 2007. imao je 161.699 stanovnika. Ima 37 naselja, od kojih je sedište uprave u Libenu. 

Ovo je poljoprivredni i turistički okrug, bogat jezerima, kroz koji protiču reke Špreja i njena pritoka Dame. Poznat kao jedan od područja tradicionalno naseljenih lužičkosrpskom zajednicom. 

* 
* 
*

Vidi još
--------

* Nemačka
* Nemačke države
* Nemački gradovi
* Nemački jezik
* Nemci
* Institucije Savezne Republike Nemačke

Vanjske veze
------------

***Okrug Dahme-Spreewald*** na Wikimedijinoj ostavi

* Internet prezentacija okruga Dame-Šprevald Arhivirano 2020-05-10 na Wayback Machine-u
* Mapa


| * p
* r
* u
Zastava Brandenburga Gradovi i *okruzi* nemačke države Brandenburg Zastava Nemačke |
| --- |
| *Barnim* • Brandenburg na Hafelu • Kotbus • *Dame-Šprevald* • *Elba-Elster* • Frankfurt na Odri • *Merkiš-Oderland* • *Oberhafel* • *Oberšprevald-Lauzic* • *Odra-Špreja* • *Ostprignic-Rupin* • Potsdam • *Potsdam-Mitelmark* • *Prignic* • *Teltov-Fleming* • *Ukermark* • *Hafeland* • *Špreja-Nisa* |
**Egon Berger** (Nova Gradiška, 1912 - Zagreb, 26. 4. 1988), jugoslavenski partizan, preživjeli logoraš logora Jasenovac i autor knjige 44 mjeseca u Jasenovcu.

Biografija
----------

Egon Berger je rođen u Novoj Gradišci, 1912 godine, u židovskoj obitelji. U Zagrebu je prije Drugog svjetskog rata radio kao tekstilni radnik. Od uspostave Nezavisne Države Hrvatske (NDH) bio je član Narodnooslobodilačkog pokreta u Jugoslaviji. Egona su kolovozu 1941 uhitila dva ustaška agenta, u Radišinoj ulici br. 3, ispred radnje u kojoj je radio. Sa najpotrebnijim stvarima, koliko je mogao skupiti na brzinu, odveden je u zatvor u Novu Ves, gdje su se već nalazili ostali zatočenici. Ondje je proveo tri dana, a zatim je odveden na Zavrtnicu gdje je sa ostalim zatočenicima smješten u magazin tvornice "Kristalum". Nakon jedanaest dana, 10. 9. 1941, Egon je sa četrdeset zatočenika deportiran u sabirni logor Jasenovac. U Jasenovcu je proveo 44 mjeseci, gdje je svjedočio brojnim likvidacijama logoraša i brutalnosti Miroslava Filipovića, osuđenog kasnije zbog ratnih zločina na njemačkom vojnom sudu i jugoslavenskom civilnom sudu. 23. 4. 1945 Egon je sudjelovao u proboju iz logora. Od 176 logoraša koji su sudjelovali u proboju uz Egona, spasilo ih se samo 10. Odmah potom pristupio je Četvrtoj srpskoj brigadi XXI. narodno-oslobodilačke udarne divizije vojske Jugoslavije. 1966 godine izdao je knjigu "44 mjeseca u Jasenovcu", u kojoj je opisao svoje zatočeništvu u Jasenovcu. Egon Berger umro je u Zagrebu, 26. 4. 1988 godine. Pokopan je na Mirogoju.

Djela
-----

* *44 mjeseca u Jasenovcu*, (1966)

Literatura
----------


|  |  |
| --- | --- |
| Partizanska spomenica 1941. | Portal NOBSegment isključivo posvećen **Narodnooslobodilačkoj borbi.** |

* Romano, Jaša (1980.). *Jevreji Jugoslavije 1941-1945: žrtve genocida i učesnici narodnooslobodilačkog rata*, Beograd: Jevrejski Istorijski Muzej, Saveza jevrejskih opština Jugoslavije.
* Berger, Egon (1966.). *44 mjeseca u Jasenovcu*, Zagreb: Grafički zavod Hrvatske.
**Vila Stefanija** predstavlja jednu od najočuvanijih i najkarakterističnijih vila iz austrougarskog perioda na području Starog Grada u Sarajevu, Bosna i Hercegovina. Posebnu vrijednost objektu daje činjenica da je građen tokom 1911. i 1912. godine u istoricističkom duhu, kada većina stvaralaca postaju sljedbenici bosanskog sloga. Izrađena je od visoko kvalitetnog materijala, a očuvani zanatski detalji su izrađeni sa velikom preciznošću. Istorijska građevina ima i veliku ambijentalnu vrijednost, jer se nalazi u ambijentalnoj cjelini naselja Mjedenica gdje se skladno prožimaju arhitekture iz osmanskog, austrougarskog i perioda moderne.

Komisija za očuvanje nacionalnih spomenika, na sjednici održanoj od 8. do 11. septembra 2009. godine, donijela je odluku da se zgrada proglasi za nacionalni spomenik Bosne i Hercegovine.

Historija
---------

Naselje Mjedenica je osnovana u prvoj polovini XVI stoljeća. Ime „Mjedenica" je slavenskog porijekla, i označava bronzu ali ima i druga značenja. Na jednom malom urbanističkom potezu, nalaze se historijske građevine iz svih perioda gradnje u Sarajevu.

Vila je projektovana i izgrađena 1911/12. godine, u skladu sa propisima Građevinskog reda iz 1893. godine, koji su postavili visoke standarde u pogledu primjene građevinskog materijala. Bila je individualni stambeni objekat porodice Jegger. Projektat vile izradio je arhitekta Eduard Madurowicz,  porijeklom iz Poljske. U tom periodu preovladavali su secesija i bosanski stil,, a gradnja u istoricističkom duhu se nastavlja sve do tridesetih godina XX vijeka..

Vila je kao stambeni objekat služila velikoj porodici sa više domaćinstava, od kojih je svako bilo smješteno na jednoj etaži. Nakon završetka II svjetskog rata, izvršena je djelimična nacionalizacija objekta, i vila mijenja namjenu iz individualne stambene vile u objekat kolektivnog stanovanja. U svaku sobu vile useljena je po jedna porodica. Kasnije je vila preuređivana i prilagođena za dvije porodice.

Tokom zadnjeg rata u BiH, vila je oštećena i kasnije sanirana i rekonstruisana.

Opis
----

Tlocrtna osnova vile ima pravougaoni oblik dimenzija 18,68 m x 16,40 m. Spratnost objekta iznosi Podrum + Suteren + Prizemlje + Sprat + Potkrovlje + Tavan. Visina objekta na južnoj strani, iznosi 15,10 m, a na sjevernoj strani 21,60 m. Krov objekta predstavlja složenu kompoziciju sastavljenu od dvovodnog, trovodnog i četvorovodnog krova koji su ukomponovani u jedinstven sistem.

U pogledu oblikovanja fasada, objekat je rađen u historicističkom duhu u stilu neoromantizma. Fasade su završene bojenim malterom, s izuzetkom sjevernih vanjskih zidova podruma koji su obloženi grubim kamenim pločama.

Literatura
----------

* Nedžad Kurto - Sarajevo 1492-1992, Oko, Sarajevo.
* B. Zlatar, M. Ganibegović, Š. Gavraović, V. Žujo. Sarajevo, ulice, trgovi, mostovi, parkovi i spomenici – općina Centar. Sarajevo: "Mediapress", 2007.
Za ličnost po kojoj je ulica dobila ime, v. Vaso Miskin Crni.

**Masakr u Ferhadiji**, **Masakr u ulici Vase Miskina** ili **Sarajevski masakr u redu za hljeb** je naziv za artiljerijski napad na Sarajevo na koji su za vrijeme opsade izvele bosanskosrpske snage 27. maja 1992. Sa položaja iz pravca Borija su ispaljene tri granate koje su eksplodirale među civilima koji su u redu čekali hljeb u Ulici Vase Miskina (današnja Ferhadija), glavnoj sarajevskoj ulici. Tada je poginulo 26, a ranjeno 108 građana Sarajeva.

Masakr u ulici Vase Miskina se smatra jednim od najstrašnijih zločina počinjenih za vrijeme opsade Sarajeva. Prizori ubijenih, ranjenih i obogaljenih Sarajlija su zahvaljujući televizijskim kamerama obišli svijet i značajno pridonijeli tome da svjetska javnost stane na stranu mlade bosanskohercegovačke države, a protiv bosanskih Srba koji su stekli reputaciju monstruma i zločinaca.

Takođe, ovaj događaj je bio povod za uvođenje sankcija tadašnjoj Jugoslaviji.

Poginuli građani Sarajeva
-------------------------

Od srpskih granata toga dana poginuli su: Nedžad Abdija, Ismet Ašćerić, Ruždija Bektešević, Snježana Biloš, Predrag Bogdanović, Vladimir Bogunović, Vasva Čengić, Gordana Ćeklić, Mirsad Fazlagić, Emina Karamustafić, Mediha Omerović, Bahrija Pilav, Mila Ruždić, Mile Ružić, Abdulah Sarajlić, Sulejman Sarajlić, Hatidža Salić, Galib Sinotić, Sreten Stamenović, Srećko Šiklić, Božica Trajeri-Pataki, Vlatko Tanacković, Srećko Tanasković, Tamara Vejzagić-Kostić, Jusuf Vladović i Izudin Zukić.

Tvrdnje srpske strane
---------------------

Kao u sličnim prigodama, uključujući kasnije masakre na Markalama, srpska strana je odbacivala odgovornost za zločin, pripisujući ga umjesto toga muslimanskim/bošnjačkim snagama i tumačeći ga kao operaciju pod lažnom zastavom, odnosno tvrdeći da su minobacačke granate ispaljene sa mjesta koja su u vrijeme događaja držale snage vjerne vladi u Sarajevu.

Tužilaštvo u Hagu
-----------------

Tužilaštvo u Hagu povuklo je iz predmeta optužnicu, u procesu suđenja generalu Vojske Republike Srpske Ratku Mladiću kao i prvom predsjedniku Republike Srpske Radovanu Karadžiću, u kojoj se navodi da napad u Ulici Vase Miskina nisu izvele srpske snage, odnosno da granatiranje nije izvršeno sa srpskih položaja.

Međutim, iako ovaj zločin ima izuzetnu težinu jer je bio direktan povod za uvođenje sankcija tadašnjoj Jugoslaviji, nakon poteza tužioca koji govori da napad nisu izvele srpske snage, Međunarodni sud u Hagu nije sprovodio dalju istragu o ovom zločinu, kako bi se pronašli istinski krivci i nalogodavci.

Izvori
------
**Zora Miljuš** (1900-1938) je bila istaknuta srpska revolucionarka i komunistkinja.

Zora Miljuš je bila poznata levičarska aktivistkinja u Beogradu. Bila je članica KPJ od osnivanja 1919. godine.

Zbog progona policije emigrirala je u Beč, a 1935. godine preselila se u Moskvu. Radila je u izdavačkom preduzeću Kominterne "Strani radnik" čiji je urednik jedno vreme bio njen muž Simo Miljuš, jedan od osnivača KPJ.

1938. godine je zajedno sa svojim mužem uhapšena tokom Velike čistke u Moskvi, a uskoro na osnovu isfabrikovanih optužbi oboje likvidirani.

Marta 1939. godine Josip Broz ju je, zajedno sa mužem Simom i drugim istaknutim komunistima, proglasio "destruktivnim elementom" i isključio iz KPJ tokom Velike čistke.

Miroslav Krleža je, zajedno sa drugim ubijenima, žali u svom dnevniku. Posle Staljinove smrti je rehabilitovana u SSSR-u.

Izvori
------

1. 1 2
2. ↑
3. ↑  Branko Petranović, Momčilo Zečević: JUGOSLAVIJA 1918-1988[*mrtav link*] (poglavlje ORGANIZACIONO-IDEOLOŠKO SAZREVANJE KPJ U PREDVEČERJE APRILSKOG RATA)
4. ↑

Vidi još
--------

* Komunistička partija Jugoslavije
* KPJ tokom Velike čistke

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Gudit** (tigrinja: **Jodit**, *Judit*) je legendarna etiopska ne kršćanska kraljica (koja je zenit svoje vladavine imala oko 960) ona je uništila Kraljevstvo Aksum, razorila brojne crkve, spomenike i naselja i cijelo vrijeme svoje dugotrajne vladavine pokušavala istrijebiti sve članove vladajuće aksumitske dinastije. Njezina zlodjela postala su tema mnogih narodnih predaja, a nalaze se zabilježena i u nekim historijskim dokumentima.

Sve u vezi s Gudit je vrlo kontadiktorno i nejasno, za nju se tvrdi da je pogubila posljednjeg aksumitskog kralja, te potom osobno vladala punih četrdeset godina, u narodnim legendama kruže brojne priče o njenim brojnim zlodjelima. 

Jedna od legendi je i ona da je kraljica Gudit spalila manastir Debre Damo, koji je u to vrijeme bio je riznica ali i tamnica za braću i bliže muške rođake vladara Etiopije, ali kako to obično biva sa narodnim legendama, možda se zapravo radi o kasnijem događaju iz 16. vijeka, kad je Ahmad Granj razorio crkve na planini Amba Gešen kasnije je to premetnuto i pripisano zloj Gudit u 10. vijek. 

Talijanski historičar *Carlo Conti Rossini* prvi je predložio da se Gudit poveže s ratničkom kraljicom *Bani al-Hamvijah* iz knige *Historija patrijarha Aleksandrije*, ali se po njemu to ime treba čitati kao *Bani al-Damutah*, a ona je po njemu bila vladarica nekad moćnog Kraljevstva Damot, iz naroda Sidamo (južna Etiopija). To bi se na kraju poklapalo s brojnim historijskim dokazima da je među Sidamama vladao matrijarhat.
Neki historičari misle da je Gudit bila pripadnica naroda Agaj - židovske vjere, jer su u njezino vrijeme Agajci bili brojni u pokrajini Lasta.

Izvori
------

1. ↑  Paul B. Henze, *Layers of Time, A History of Ethiopia* (New York: Palgrave, 2000) str. 48
2. ↑  Recorded by Thomas Pakenham, *The Mountains of Rasselas* (New York: Reynal, 1959), str. 79.
3. ↑  Conti Rossini's argument is taken from Taddesse Tamrat's summary in *Church and State in Ethiopia (1270 - 1526)* (Oxford: Clarendon Press, 1972), str. 39.
4. ↑  See O.G.S. Crawford, *Ethiopian Itineraries, circa 1400-1524* (Cambridge: Hakluyt Society, 1958), str. 81.

Eksterni linkovi
----------------

* *Dictionary of Ethiopian Biography* article on Gudit Arhivirano 2015-02-27 na Wayback Machine-u ()
Koordinate: 41° 33′ 40" SGŠ, 20° 43′ 23" IGD

**Tresonče** (mak. *Тресонче*) je naseljeno mesto u Republici Makedoniji, u zapadnom delu države. Tresonče pripada opštini Mavrovo i Rostuša.

Geografski položaj
------------------

Naselje Tresonče je smešteno u zapadnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg većeg grada, Debra, naselje je udaljeno 28 km severoistočno.

Selo Tresonče se nalazi u oblasti Mala Reka na planini Bistra koja je deo nacionalnog parka Mavrovo. Nalazi se na približno 1.030 m nadmorske visine. Selo je razbijenog planinskog tipa i podeljeno je na četrnaest mahala: Kadievci, Peškovci, Jodrovci, Lekovci, Jurukovci, Boškovci, Bradinovci, Vrlevci, Ekmedžievci, Krajnikovci, Srbinovci, Petrovci, Trizlovci i Kičevci. 

Kroz selo prolazi Mala ili Tresonečka reka koja je leva pritoka reke Radike. Selo se nalazi na vrlo nepristupačnom i skrivenom mestu i dok srpske vlasti nisu napravile put 1914. godine, do sela se moglo doći samo kirajdžiskim stazama.

Klima u naselju je planinska.

Istorija
--------

Tresonče se prvi put pominje u jednom turskom popisu iz 1467. godine, i nešto kasnije u Tahrir defteru br. 4 iz 1474–76 godine, gde se naziva derbendžijskim selom. Stanovnici sela Tresonče bili su Mijaci, čiji su osnovni načini privređivanja bili pečalbarstvo i stočarstvo. 

Tresonče je dalo mnoge zografe, tj. ikonopisce i freskopisce, od kojih je najpoznatiji Dimitar Krstević zvani Dičo Zograf. Mijaci su bili i čuveni drvorezbari. Iz tresonečkog roda Staniševci su bili duboresci koji su između ostalog izradili remek-delo, središnji duborez ikonostasa u manastiru Visoki Dečani. Od 1900. godine u selu je postojala srpska crkva i škola u kojoj je učitelj bio kasniji akademik Toma Smiljanić-Bradina.

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2002. godine Tresonče je imalo 8 stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju su etnički Makedonci (100%).

Većinska veroispovest u naselju je pravoslavlje.

Značajne osobe
--------------

* Kole Čašule, jugoslovenski i makedonski pisac i publicista, član MANU

Vidi još
--------

* Opština Mavrovo i Rostuša
* Spisak sela u republici Makedoniji

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.mavrovoirostuse.gov.mk Zvanična stranica Opštine Mavrovo i Rostuša
* Arhivirano 2012-07-02 na Wayback Machine-u
* 
* Arhivirano 2013-08-14 na Wayback Machine-u

***Tresonče*** na Wikimedijinoj ostavi

  


| * p
* r
* u
Naseljena mesta opštine Mavrovo i Rostuša |
| --- |
| Esencijalne aminokiseline | Rostuša  •  Adžijevci  •  Beličica  •  Bibanje  •  Bituše  •  Bogdevo  •  Boljetin  •  Velebrdo  •  Viduše  •  Volkovija  •  Vrben  •  Vrbljani  •  Galičnik  •  Grekanje  •  Duf  •  Žirovnica  •  Žužnje  •  Janče  •  Kičinica  •  Krakornica  •  Lazaropolje  •  Leunovo  •  Mavrovo  •  Mavrovski Hanovi  •  Nistrovo  •  Nićiforovo  •  Ničpur  •  Novo Selo  •  Njivište  •  Orćuše  •  Prisojnica  •  Ribnica  •  Rosoki  •  Rostuša  •  Selce  •  Sence  •  Skudrinje  •  Sretkovo  •  Sušica  •  Tanuše  •  Trebište  •  Tresonče  •  Cerovo |  |
Dinavar na karti IranaDinavarDinavarLokacija Dinavara u Iranu
Koordinate: 34°35′N 47°26′E﻿ / ﻿34.583°N 47.433°E﻿ / 34.583; 47.433
**Dinavar** (perzijski: دینور‎) je srednjovjekovni iranski grad smješten na sjeveroistoku moderne Kermanšaške pokrajine odnosno u Sahnenskom okrugu. Postojao je od 8. do 11. vijeka. U ranoislamsko doba je bio poznat pod imenom Mah al-Kufa, kao i mjesto odakle su poticali mnogi značajni učenjaci kao Ibn Kutajba i Abu Hanifa Dinavari. U njemu se nalazilo sjedište kurdske kneževine Hasanvajhid. Godine 931. ga je poharao zijaridski vladar Mardavidž. Prema Ibn Athiru su ga 1172./1173. poharali oguski Turkmeni iz plemena Iva. Prema historičaru Mustavfiju, u 14. vijeku je još uvijek postojao gradić pod tim imenom, ali ga je konačno uništio Timur. Danas tamo postoje samo ruševine.

Značajne osobe
--------------

* Ibn Kutajba
* Abu Hanifa Dinavari (gramatičar, leksikograf, astronom, matematičar)

Literatura
----------

* *Dinavar*, Encyclopedia Iranica, C. E. Bosworth
**Poluotok Kenai** (engleski: *Kenai Peninsula*) je veliki poluotok na jugoistočnoj obali Aljaske, koji duboko zadire u Aljaški zaljev, rukavac Tihog oceana. Njegovo ime je vjerojatno ruskog porijekla i glasilo je **Kenajskaja**, oni su tako zvali Zaljev Cook.

Geografija
----------

Poluotok Kenai ima površinu od 25.877 km², proteže se jugozapadno od masiva Chugach južno od Anchoragea u dužinu 240 km u Pacifik. Sa zapada ga oplakuje Cookov zaljev, a s istoka zaljev Princa Williama.

Privreda i stanovništvo
-----------------------

Na poluotoku živi 46 759 stanovnika, koji se bave ribarstvom, ratarstvom, turizmom, eksploatacijom šuma i nafte  koja je pronađena u Cookovom zaljevu. 

Prvi Evropljani koji su doplovili do pouotoka, bili su Rusi 1741. koje je vodio Vitus Bering.

Izvori
------

1. 1 2 3   „*Peninsula Wide Statistics and Data*" (engleski). Kenai Peninsula.

Vanjske veze
------------

***Kenai (poluotok)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Kenai Peninsula Map*[*mrtav link*] ()

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 237297782
* LCCN: sh85071918
* GND: 4131611-3

 |
**Nacionalni park Garamba** je nacionalni park u sjeveroistočnom dijelu DR Kongo, u pokrajini Orientale. 

Nacionalni park Garamba ima površinu od 4.920 km², a osnovan je 1938. godine i jedan je od najstarijih u Africi. Nakon što je IUCN objavio kako je u parku ostalo tek petnaestak sjeverno bijelih nosoroga (*Ceratotherium simum cottoni*), park je 1980. godine upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Africi i odmah na popis ugroženih mjesta svjetske baštine. WWF, Frankfurtsko zoološko društvo, UNESCO i IUCN su zajedničkim snagama surađivali s tadašnjom vladom Zaira kako bi se park osigurao i obnovila se populacija bijelih nosoroga, što je dovelo do brisanja parka s popisa ugrožene svjetske baštine 1992. godine. No, obližnji sudanski grad je 1991. godine osvojio Sudanski narodnooslobodilački pokret (SPLM)i izbjeglice su nahrlile u park Garamba. Njihov broj je do 1993. godine porastao na 50.000, a zbog nedostatka hrane počeli su izlovljavati životinje u parku. Lovočuvari parka nisu bili u stanju spriječiti krivolov od bolje oružanih krivolovaca, te je od 1993. do 1995. godine bilo 121 oružanih sukoba između čuvara i krivolovaca. 

Nakon što su u parku nestali bivola i slonova, a ubijena su i dva sjeverna bijela nosoroga, park je vraćen na popis ugroženih mjesta svjetske baštine 1996. godine. Usprkos pokušajima spašavanja parka sa svih strana, pretpostavlja se kako će sjeverni bijeli nosorog uskoro izumrijeti. Pored krivolova, glavni razlog ovomu je i nesigurna politička situacija u zemlji koja je dovela do nedostatka sigurnosti, procvata krivolova, ali i spriječavanja programa preseljenja nosoroga u sigurnije parkove u Keniji. Kongoanci su se odupirali ovome pravdajući se kako ne dozvoljavaju strancima da ih liše njihovog nacionalnog simbola i nazvali su zapadnjačke konzervatore "modernim krivolovcima". 

God. 2005. uočena su posljednja četiri sjeverna bijela nosoroga, a kako je u tom području velika aktivnost pobunjenika vjeruje se kako su i oni ubijeni, što dovodi do zaključka kako je do danas ova vrsta vjerojatno već izumrla.

Izvori
------

1. ↑  „Garamba National Park". UNESCO. Pristupljeno 28. ožujka 2011.
2. ↑  Lewis Smith, "Poachers kill last four Northern White Rhino", The Times (London), 17. lipnja 2008. () Posjećeno 28. ožujka 2011.

Vanjske poveznice
-----------------

* CENADEP (Centre National d’Appui au Développement et à la Participation populaire) Arhivirano 2005-08-30 na Wayback Machine-u Udruga za zaštitu okoliša DR Kongo () Posjećeno 28. ožujka 2011.

| * p
* r
* u
Svjetska baština u DR Kongu |
| --- |
|  | 
Nacionalni park Garamba  • Nacionalni park Kahuzi-Biéga  • Rezervat prirode Okapi  • Nacionalni park Salonga  • Nacionalni park Virunga
 | Zastava DR Konga |
| 
Svih pet lokaliteta u DR Kongu su na popisu ugroženih mjesta svjetske baštine
 |

Koordinate: 04°00′00″N 29°19′00″E﻿ / ﻿4.00000°N 29.31667°E﻿ / 4.00000; 29.31667
**Nadbiskupska palača Kroměříž** (češki: *Zámek Kroměříž or Arcibiskupský zámek*, njemački: *Schloss Kremsier*) je palača u češkom gradu Kroměřížu koja je bila glavnom rezidencijom biskupa i nadbiskupa Olomouca od 1777. godine.

Palača s parkom 1691. god.
Pogled na dvor iz parka
Prvu gotičku rezidenciju s renesansnim detaljima osnovao je biskup Stanislas Thurzo 1497. godine. Tijekom Tridesetogodišnjeg rata, Šveđani su poharali dvorac 1643. godine.

Dvorac je obnovio tek biskup iz obitelji Liechtenstein 1664. godine, zaduživši arhitekta Filiberta Lucchesea da ju uredi u baroknom stilu. Njegovo najvažnije djelo je vrt ispred palače, dok je nakon njegove smrti 1666. godine, vrtove unutar kompleksa i ostatak palače dovršio Giovanni Pietro Tencalla u duhu torinske škole arhitekture.

Nakon što je palača strašno stradala u velikom požaru 1752. godine, dva vodeća carska umjetnika, Franz Anton Maulbertsch i Josef Stern, su pozvana da oslikaju zidove dvorana palače. Osim njihovih slika, palača posjeduje i druge važne umjetnine, kao što je npr. Tizianova posljednja mitološka slika, "Bičevanje Marsijasa", te se njena kolekcija smatra drugom najvažnijom u Češkoj, poslije Državnog muzeja u Pragu. Najveći dio kolekcije priskrbio je biskup Karel u Kölnu 1673. godine. U palači se nalazi i izvanredno vrijedan glazbeni arhiv i knjižnjica s preko 33.000 svezaka.

Palača je upisana na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Europi 1998. godine kao "izvanredan primjer europske kneževske plemićke rezidencije koja posjeduje neobično velik i nedirnut barokni vrt". Palača ima nekoliko perivoja i manje formalan engleski park iz 19. stoljeća koji je stradao u poplavama 1997. godine.

Miloš Forman je iskoristio unutrašnjost palače za scenografiju u svom proslavljenom filmu, Amadeus (1984) o životu W. A. Mozarta.

Vanjske veze
------------

* Fotografije palače Kroměříž
* QTVR virtualni obilazak Kromeriza
* Neslužbena stranica spomenika Arhivirano 2020-12-11 na Wayback Machine-u

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Palača Kroměříž** |

| * p
* r
* u
Svjetska baština u Češkoj |
| --- |
|  | Český Krumlov • Palača Kroměříž s parkom • Historijsko selo Holašovice  • Stup Presvetog Trojstva u Olomoucu  • Jevrejska četvrt i Bazilika sv. Prokopija u Třebíču  • Kutná Hora • Lednice-Valtice  •  Dvorac Litomyšl  • Hodočasnička crkva sv. Ivana Nepomuka  • Prag • Historijski centar Telča  • Vila Tugendhat u Brnu
 | Češka zastava |
| **Nematerijalna svjetska baština u Češkoj**

Slovački verbunk, regrutacijski ples  • Sokolarstvo1)  • Pokladni običaji u području Hlinecko  • Povorka kraljeva u jugoistočnoj Češkoj |
| 
1) Nematerijalna svjetska baština više zemalja   |

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 127643400
* SUDOC: 110320573
* NKC: ko2002101773

 |
**José Luis Félix Chilavert González** (španski izgovor: [xoseˈlwis tʃilaˈβert ɣonˈsales]; Luque, 27. srpnja 1965.) je umirovljeni paragvajski nogometni golman i reprezentativac, poznat po tome što je redovito izvodio slobodne udarce i jedanaesterce za svoje klubove i reprezentaciju. 

U karijeri je promijenio nekoliko klubova, mahom po Južnoj Americi, uz dva boravka u Europi (Real Zaragoza, Strasbourg). Igrajući za argentinski Vélez Sarsfield, Chilavert je osvojio 12 klupskih naslova, uključujući i Copa Libertadores 1994. i Interkontinentalni kup 1994. godine. Tri je puta bio IFFHS-ov Najbolji golman svijeta te je svojedobno bio smatran jednim od najboljih golmana na svijetu. Osim što je dobro branio, Chilavert je bio poznat i kao specijalist za slobodne udarce te je često izvodio jedanaesterce. U karijeri je postigao 67 golova, dobar dio kojih su bili jako važni, uključujući i osam za reprezentaciju; četiri od potonjih osam postigao je tokom kvalifikacija za FIFA Svjetsko prvenstvo 2002. godine. Chilavert je drugi golman po broju postignutih golova, iza brazilskog golmana Rogérija Cenija, te jedini golman koji je postigao hat-trick. Bio je poznat i po svom temperamentu, što je dovelo do nekoliko kontroverznih situacija; najpoznatija među njima svakako je tučnjava s kolumbijskim igračem Faustinom Asprillom iz 1997. godine. Nadimak mu je bio *El Buldog*. 

U periodu od 1989. do 2003. godine, Chilavert je 74 puta nastupio za Paragvaj, postigao 8 golova i sudjelovao na pet velikih natjecanja. Reprezentaciju je predstavljao na tri Cope Américe i na dva Svjetska prvenstva (1998. i 2002.), na kojima je bio kapetan. Godine 1998. uvršten je u idealnu momčad Svjetskog prvenstva. 

| * p
* r
* u
Sastav Paragvaja  na  FIFA Svjetskom prvenstvu 1998. |
| --- |
| 1 Chilavert (c) • 2 Arce • 3 Rivarola • 4 Gamarra • 5 Ayala • 6 Aguilera • 7 Yegros • 8 A. Rojas • 9 Cardozo • 10 Acuña • 11 Sarabia • 12 Aceval • 13 Paredes • 14 R. Rojas • 15 Benítez • 16 Enciso • 17 Brizuela • 18 Ramírez • 19 Morales Santos • 20 Caniza • 21 Campos • 22 Ruiz Díaz • Izbornik: Carpegiani | Paragvaj |

| * p
* r
* u
Sastav Paragvaja  na  FIFA Svjetskom prvenstvu 2002. |
| --- |
| 1 Chilavert (c) • 2 Arce • 3 Sarabia • 4 Gamarra • 5 Ayala • 6 Struway • 7 Báez • 8 Alvarenga • 9 Santa Cruz • 10 Acuña • 11 Campos • 12 Villar • 13 Paredes • 14 Gavilán • 15 Bonet • 16 Morínigo • 17 Franco • 18 Cáceres • 19 Sanabria • 20 Cardozo • 21 Caniza • 22 Tavarelli • 23 Cuevas • Izbornik: Maldini | Paragvaj |


***José Luis Chilavert*** na Wikimedijinoj ostavi
**Manu** (španjolski: *Río Manu*) je rijeka na jugu Perua, duga 356 km, lijeva pritoka rijeke Madre de Dios (pritoka Amazone).

Hidrologija
-----------

Manu izvire na istočnim padinama Anda, u Departmanu Madre de Dios. Od tamo teče uz velike meandre prema jugozapadu do ušća u Madre de Dios kod sela Boca Manu.

Čitavo porječje rijeke površine 19,098 km², koje se prostire po Departmanu Madre de Dios je dio Nacionalnog parka Manu. 
Park je UNESCO 1987. godine proglasio rezervatom biosfere i lokalitetom svjetske baštine.
U porječju živi vrlo malo ljudi, to su isključivo domorodački indijanci.

U porječju vlada tropska prašumska klima, temperatura varira između 20 °C noću i 35°C danju. Godišnja količina padavina između januara i marta je preko 1,000 mm, iako kiša može pasti bilo kad.

U porječju živi 222 vrsta]] sisavaca, 155 vodozemaca, 132 reptila i više od 1,005 vrsta ptica.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8  „*Río Manu: todo lo que necesita conocer sobre él*" (španjolski). Rios del Planeta. Pristupljeno 05.09.2023.

Vanjske veze
------------

***Manu (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Manu River* (na portalu Mapcarta) ()
**Сигет** (мађ. *sziget* – "острво") се односи на више географских појмова везаних за простор некадашње Угарске:

* Сигет (град у Мађарској), или Сигетвар, као град у Мађарској
* Сигету Мармацјеј, некада Марамурешки Сигет, град у Румунији
* Сигет, скраћени назив за Маргитсигет [sr], острво и спортско-рекреациону зону у Будимпешти, Мађарска

**Сигет** се такође може односити и на:

* Сигет (село у Мађарској) [hr], или Пишпекпуста, село у Мађарској
* Сигет (Нови Кнежевац), насеље у општини Нови Кнежевац, Војводина, Србија
* Сигет (Загреб), насеље у Загребу, Хрватска

Вишезначна одредницаВишезначна одредница *Ова страница је **разврставање**. Користи се ради проналаска чланака који морају имати додатну одредницу јер би им у противном наслов био исти.  
Ако вас је на ову страницу довела викивеза, можда је потребно промијенити да преусмјерава на намијењени чланак.*