recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Sād Abdulah al-Šēb** (arapski: سعد الشيب; Doha, 19. veljače 1990.), katarski nogometni golman i reprezentativac koji igra za Al-Sad. Al-Šēb se počeo baviti nogometom 2002. godine u omladinskom pogonu Al-Sada, za čiju je seniorsku selekciju debitirao 2008. godine i gdje igra i danas. S klubom je ostvario niz nacionalni i međunarodnih uspjeha, među kojima spadaju četiri naslova prvaka Katara, čak jedanaest naslova u različitim kup natjecanjima te tri Kupa šeika Džasima (Katarski superkup). Uz to je 2011. godine bio prvak i azijske Lige prvaka te ima treće mjesto sa FIFA Svjetskog klupskog prvenstva; njegova je momčad u četvrfinalu izbacila tuniski Espérance da bi u polufinalu ispali od Barcelone. U utakmici za treće mjesto, Al-Sad je pobijedio japanski klub Kashiwa Reysol nakon penala. U dva je navrata bio i najbolji golman nacionalne lige. 

Za reprezentaciju je debitirao 2009. godine te je sudjelovao u prvoj utakmici Katara na FIFA Svjetskom prvenstvu 2022. godine, ušavši tako u povijest kao prvi katarski golman u historiji Svjetskih prvenstava; Katar je u utakmici otvaranja izgubio od Ekvador 0:2, čime je također ušao u povijest kao prvi domaćin koji je izgubio na otvaranju prvenstva u povijesti FIFA Svjetskih prvenstava.. Ranije, al-Šēb ima i naslov prvaka Azije s Katarom iz 2019. godine, kada je ujedno nagrađen i Zlatnom rukavicom na turniru te je bio dio idealne momčadi tog turnira. Al-Šēb je na tom turniru bio prvi golman na svih sedam utakmica koje je Katar odigrao na turniru, s tim da je na cijelom turniru primio samo jedan pogodak, što objašnjava zašto je dobio nagradu za najboljeg golmana turnira. Od manjih turnira, s reprezentacijom Katara osvajao je još i Kup Arapskog zaljeva (2014.) te WAFF Prvenstvo (2013.).

Vanjske veze
------------

* Sād al-Šēb na sajtu  () ()
* Sād al-Šēb na sajtu Soccerway ()

| * p
* r
* u
Sastav Katara  na  FIFA Svjetskom prvenstvu 2022. |
| --- |
| 1 al-Šēb • 2 Ró-Ró • 3 A. Hasan • 4 Vād • 5 Salman • 6 Hatem • 7 Alāeldin • 8 Asadala • 9 Muntari • 10 al-Hajdos (c) • 11 Afif • 12 Boudiaf • 13 Keder • 14 Ahmed • 15 al-Ravi • 16 Khoukhi • 17 Mohamad • 18 Munēr • 19 Ali • 20 al-Hadžri • 21 J. Hasan • 22 Baršam • 23 Madibo • 24 al-Hadrami • 25 Gaber • 26 Mešāl • Izbornik: Sánchez | Katar |
**Georgij Paro** (Čačak, 12. travnja 1934. - Zagreb, 4. svibnja 2018.) bio je hrvatski kazališni redatelj.

Životopis
---------

Georgij Paro rodio se u srbijanskoj općini Čačak 12. travnja 1934. Na Filozofskom fakultetu u Zagrebu završio je studij filozofije i anglistike, a na Akademiji dramskih umjetnosti završio je kazališnu režiju. Zajedno s Kostom Spaićem, Božidarom Violićem te Dinom Radojevićem, pripadao je tzv. postgavelijanskom naraštaju redatelje. Tijekom 1970-ih traga za kazalištim mitom te za novim kazalištnim prostorom. Bio je jedan od vrsnih redatelja Krležinih djela, a ističu mu se ambijetalne prredstave s Dubrovačkih ljetnih igara. Adaptirao je razne prozna djela, oživljavao djela hrvatske kazališne baštine te režirao moderna dramska djela (djela Ranka Marinkovića, Marijana Matkovića i Slavka Kolara).
Radio je na Radio Zagrebu, Zora filmu, Zagrebačkom HNK-u, gdje je bio i indendant, te Kazalištu Komedija. bio je redoviti profesor na Akademiji Dramskih umjetnosti u Zagrebu, umjetnički ravnatelj Dubrovačkih ljetnih igara te Jadran filma. Dobitnik je Nagrade Vladimir Nazor za životo djelo 2007. godine. Umro je u Zagrebu 4. svibnja 2018. godine.

Izvori
------

1. ↑  Životopis na enciklopedija.hr
2. ↑  Obavijest o smrti na tportal.hr
3. ↑  Obavijest o smrti na index.hr

Vanjske veze
------------

* Georgij Paro na sajtu IMDb
**Fedor Vidas** (Bakar, 13. siječnja 1924. - Čakovec 17. siječnja 2018.), hrvatski književnik, novinar, urednik i scenarist.

Životopis
---------

Studirao je na Pravnom fakultetu u Zagrebu od 1946. do 1951. Od 1949. radi kao novinar. Utemeljio je časopis "Novela" 1952. U književnom tjedniku Telegram je bio urednik i zamjenik glavnog urednika (1960.-65.), a u Oku je od 1976. do 1989. uređivao kulturne informacije iz inozemstva.

U književnosti je pripadao naraštaju krugovaša. Pisao je novele na tragu američke kratke priče. Njegovi protagonisti su mladi ljudi iz zagrebačke urbane sredine u poraću, prikazani u situacijama njihove svakodnevnice ("Popodne kad sam sretan", 1954; "Ponedjeljak ili utorak", 1961; "Novele", 1964; "Na izmaku ljeta", 1975). Prozni izraz je sagradio od kratkih, škrtih rečenica, vrsno vođenih dijaloga, nenametljive liričnosti i detalja koje je bilježio s vrsnim darom. Nakon Drugog svjetskog rata među prvima je raskinuo s tradicionalnim literarnim normama, najavio nove pravce razvoja domaće proze, i uspješno prikazao ozračje i duh vremena. Novele su mu prevedene na više stranih jezika i uvrštene u domaće i inozemne antologije.

Autor je radio-drama "Scenaristi" (1964), "Djevojke dolaze u devet" (1968), "Šum" (1969), "Konj je stao" (1970) i "Čestitke" (1970) i televizijskih drama "Gdje je duša moga djetinjstva" (1968), "Ožiljak" (1969), "Kainov znak" (1970), "Ljubav na bračni način" (1970), "Okreni leđa vjetru" (1972). Pisao je i filmske scenarije ("Martin u oblacima" Branka Bauera, 1961; "Abeceda straha" Fadila Hadžića, koscenarist, 1961; "Ključ" Vanče Kljakovića, koscenarist, 1965; "Metamorfoza" Aleksandra Marksa i Vladimira Jutriše, 1965; "Ponedjeljak ili utorak" Vatroslava Mimice, koscenarist, 1966).

Bio je član Društva hrvatskih književnika od 1956.

Vidi još
--------

* Raymond Carver
* Alice Munro
* Ernest Hemingway

Izvori
------

1. 1 2 3 4  LZMK, Hrvatska enciklopedija, *Vidas, Fedor* (pristupljeno 21. siječnja 2018.)
2. 1 2 3  HINA, *Umro književnik Fedor Vidas koji je predočio duh mladih ljudi iz urbane zagrebačke sredine u poslijeratnom vremenu*, Jutarnji list, Zagreb, 18. siječnja 2018. (pristupljeno 21. siječnja 2018.)
3. ↑  LZMK, Hrvatska enciklopedija, Krugovi (pristupljeno 21. siječnja 2018.)

Vanjske veze
------------

* Fedor Vidas na sajtu IMDb
**Gábor Ferenc Király** (mađarski izgovor: ; Szombathely, 1. travnja 1976.) je umirovljeni mađarski nogometni golman koji je posljednje igrao za Szombathelyi Haladás; od 1998. do 2016. godine je branio za mađarsku reprezentaciju. 

U svojoj 22 godine dugoj karijeri, Király je najviše vremena proveo u njemačkom klubu Hertha BSC, za kojeg je potpisao 1997. i s kojim je skupio 198 službenih nastupa. Osim u Herthi, igrao je i u engleskim klubovima Crystal Palaceu, Burnleyju i Fulhamu, a imao je i periode kada je bio na posudbi u West Ham Unitedu i Aston Villi. Godine 2015. potpisao je za Szombathelyi Haladás, klub iz svog rodnog grada. Nakon što je 1998. godine debitirao protiv Austrije, Király je skupio više od 100 nastupa za reprezentaciju te je po broju nastupa nacionalni rekorder. 

Király je prepoznatljiv po tome što na gotovo svakoj utakmici nosi dugu trenirku, a ne kratke hlače kao većina vratara, što je objasnio većim komforom zbog igranja na grubim podlogama. Njegove trenirke najčešće su sive jer mu ta boja donosi sreću. 

Dana 14. lipnja 2016. godine, Király je s 40 godina i 75 dana postao najstariji igrač s nastupom na Europskom prvenstvu, zamijenivši dotadašnjeg rekordera, Lothara Matthäusa, koji je imao 39 godina i 91 dan. 

| * p
* r
* u
Sastav Mađarske  na  UEFA Euru 2016. |
| --- |
| 1 Király • 2 Lang • 3 Korhut • 4 Kádár • 5 Fiola • 6 Elek • 7 Dzsudzsák (c) • 8 Nagy • 9 Szalai • 10 Gera • 11 Németh • 12 Dibusz • 13 Böde • 14 Lovrencsics • 15 Kleinheisler • 16 Pintér • 17 Nikolić • 18 Stieber • 19 Priskin • 20 Guzmics • 21 Bese • 22 Gulácsi • 23 Juhász • Izbornik: Storck | Mađarska |
***The Adventures of Ozzie and Harriet*** je američki televizijski sitcom koji se originalno prikazivao na TV-mreži ABC od 3. oktobra 1952. do 3. septembra 1966, a u kome je glavnu ulogu imala zabavljačka porodica Nelson - Ozzie Nelson, njegova supruga Harriet Nelson (rođ. Hilliard) te sinovi David Nelson i Eric Nelson, poznatiji kao Ricky. Serija je bila izuzetno popularna, te se smatra najdugovječnijijim ne-animiranim sitkomom u historiji američke televizije. Također se često navodi kao oličenje ideala američke nuklearne porodice 1950-ih i tadašnjih konzervativnih vrijednosti.

Serija je nastala 1944. godine na kada je popularni radio-zabavljač Red Skelton za vrijeme drugog svjetskog rata bio regrutiran, pa je mreža CBS pristala Ozzieja Nelsona i njegovu suprugu angažirati za radio-seriju koja se emitirala sve do 1954. godine. Serija, u kojoj su Nelsonovi glumili istoimeni bračni par, stekla je veliku popularnost, a sinovi David i Ricky su od 1949. godine glumili alternativne verzije sebe.

Godine 1952. je snimljen igrani film *Here Come the Nelsons*, svojevrsni TV-pilot, čiji je uspjeh Ozzieja Nelsona uvjerio da može napraviti scensku verziju. Ona se brzo pretvorila u jedan od najpopularnijih serija 1950-ih. Ozzie Nelson je kao njen kreator stvorio običaj miješati fikciju i stvarnost; tako su za eksterijere korišten pravi dom Nelsonovih, a kada su se David i Ricky oženili, njihove supruge - June Blair i Kristin Harmon - su se pridružili glumačkoj postavi. Serija je također poslužila kao odskočna daska za Rickyja Nelsona koji je otkrio pjevački talent i 1950-ih postao tinejdžerski pop idol.

Serija se prestala snimati 1966. godine, a 1973. godine je Ozzie Nelson snimio nastavak zvan *Ozzie's Girls* - u kome su fiktivni otac i majka bili stanodavci dvjema studenticama - a koji se na programu održao jednu sezonu.

Vanjske veze
------------

***The Adventures of Ozzie and Harriet*** na Wikimedijinoj ostavi

* *The Adventures of Ozzie & Harriet* na sajtu IMDb
* Encyclopedia of Television Arhivirano 2002-10-21 na Wayback Machine-u
* The Nelson Brothers
* *The Adventures of Ozzie and Harriet* website from Vintage TV & Movies
Za druge TV-serije nastale po njenoj licenci, vidite članak The Apprentice (franšiza).

***The Apprentice*** je američka reality TV-emisija koja se od 2004. emitira na programu mreže NBC. Njen tvorac je engleski TV-producent Mark Burnett, a producent i voditelj američki poslovni magnat Donald Trump. Osnovni koncept emisije je "razgovor o zaposlenju", odnosno natjecanje u kome se 16-18 kandidata natječe za jednogodišnji i 250.000 US$ vrijedni ugovor o zaposlenju u nekoj od Trumpovih poduzeća. Epizode obično završavaju eliminacijom jednog ili nekoliko kandidata kada Trump kaže "Otpušteni ste" ("You're fired").

Od sedme sezone umjesto redovnih natjecatelja nastupaju slavne ličnosti koje se umjesto za posao bore za novčanu nagradu namijenjenu u dobrotvorne svrhe. Te su emisije poznate pod naslovom ***The Celebrity Apprentice***.

Serija je doživjela veliku gledanost, te je od nje stvorena međunarodna franšiza, odnosno verzije koje se po licenci i raznim snimaju u nekoliko zemalja (Rusija, Brazil, Velika Britanija, Indija, Turska i dr.).

U Hrvatskoj je prikazana na programu Nova TV pod naslovom ***Pripravnik***, a u Srbiji pod naslovom ***Šegrt***.

Vanjske veze
------------

 
* Službeni veb-sajt
* *The Apprentice* na sajtu IMDb
***The Pretender*** je američka igrana TV-serija koja se originalno emitirala na programu TV-mreže NBC od 1996. do 2000. Njen naslovni protagonist je bio Jarod (čiji je lik tumačio Michael B. Weiss), genije i bivši vunderkind s nevjerojatnom sposobnosti da stekne i koristi bilo kakvu vještinu, odnosno preuzme identitet i posao bilo kakve osobe. Radnja je pratila njegove napore da izbjegne operativce tajanstvene korporacije "The Centre" koja ga je odgojila - bivšeg mentora Sydneya (čiji je lik tumačio Patrick Bauchau) i prijateljicu iz djetinjstva Miss Parker (koju je glumila Andrea Parker). Snimanje serije je 2000. godine obustavljeno nakon četiri sezone, nakon čega je mreža TNT snimila nastavke u obliku dva TV-filma - *The Pretender 2001* i *The Pretender: Island of the Haunted* - od kojih su oba završili s cliffhangerima, tako da The Pretender još uvijek nema "pravo" finale.

*The Pretender* je imala crossover, odnosno dijeli isti fiktivni univerzum sa TV-serijom *Profiler*, s obzirom da se lik Jaroda pojavljivao u njenim epizodama.

Steven Long Michael i Craig Van Sickle, autori serije, tvrde da im je kao inspiracija za lik Jaroda poslužio Ferdinand Waldo Demara, legendarni varalica koji je operirao 1950-ih.

Godine 2012. je serija emitirana na srpskohrvatskom govornom području na programu kanala Fox Crime.

Vanjske veze
------------

* *The Pretender* na sajtu IMDb
* *The Pretender* na AllMovie-u ()
**Borivoj Galić** (1938. − 2017.) bio je profesor fizičke i primijenjene hemije na Prirodno-matematičkoom fakultetu UNSA i reprezentativac bivše Jugoslavije u rukometu, dugogodišnji "pivot" Rukometnog kluba Bosna

Biografija
----------

Borivoj-Boro Galić rođen je u Sarajevu 1938. godine. U rodnom gradu je stekao i osnovno i srednje (gimnazijsko) i visoko obrazovanje (Prirodno-matematički fakultet u Sarajevu). Umro je u Sarajevu, od melanoma, 20. novembra 2017.

Na matičnom fakultetu je i započeo i završio plodnu nastavno- naučnu i naučnoistraživačku karijeru: 1964. godine kao asistent, a zatim docent i profesor. Njegov magistarski i doktorski rad su ga usmjerili u oblast fizičke hemije u kom je ostvario svoj puni radni i profesorski potencijal. Njegov rad je u značajnoj mjeri bio usmjeren na primjenu naučnih pristupa u razvoju industrije iz čega su proizašle brojne nagrade i društvena priznanja. Prestižnom bosanskohercegovačkom nagradom "27. juli" odlikovan je 1984. godine. 

Profesor Galić ostao je istraživački entuzijasta i nakon odlaska u penziju kada sa velikom strašću započinje i rukovodi istraživanjima bioaktivnosti dipotasiumtrioksohidroksitetrafluorotriborata K2(B3O3F4OH), potencijalnog terapeutika za više promjena na koži. Ova istraživanja su od 2011. godine rezultirala brojnim, priznatim bibliografskim jedinicama. Svoj entuzijazam i istraživačku energiju je nesebično prenio u više mladih hemičara i biologa sa kojima je svakodnevno sarađivao. Razvio je i originalne procedure za ekstrakciju plemenitih metala (platina, zlato, srebro, rodij) iz sekundarnih sirovina, različite izvorne namjene.

Profesor Galić, kao veliki naučnik, izvrstan predavač i praktičar, svojom kreativnom moći i stalnom podrškom motivisao je brojne studente, kolege i saradnike koji će nastojati da očuvaju njegov istraživački žar. Mnogi njegovi naučni nasljednici su već ostvarili značajne naučne karijere u zemlji i šire.

Stalna naučna znatiželja i nemiran istraživački duh profesora Galića, kao i njegov originalni smisao za humor te nesebična podrška i prijateljstvo će zasigurno nedostajati našoj naučnoj zajednici.

Tokom svoje karijere obnašao je niz različitih rukovodećih funkcija na Prirodno-matematičkom fakultetu Univerziteta u Sarajevu, kao što su Šef Odsjeka za hemiju, prodekan i sl. Od samog osnutka Centra/Instituta za genetičko inženjerstvo i biotehnologiju, profesor Galić je bio saradnik i funkcioner najviših organa, uključujući i Upravni odbor Konzorcija za genetičko inženjerstvo i biotehnologiju. Bio je predsjednik i član Savjeta Centra i Nadzornog odbora Instituta u više mandata te član Naučnog vijeća.

Povezano
--------

* Prirodno-matematički fakultet u Sarajevu
* INGEB

Izvori
------

1. 1 2 3  Ingeb, ur. (2018). *Prvih 30 godina Ingeba/The first 30 years of Ingeb*. Sarajevo: Institut za genetičko inženjerstvo i biotehnologiju/Institute for genetic ingeneering and biotechnology, Sarajevo. ISBN 978-9958-9344-9-0.
**Petar Tanasijević** (1932. - 2016.) je bio srpski skladatelj i pisac pjesama srpske narodne glazbe. Najpoznatiji je po autorstvu dviju popularnih pjesama: *"Jutros mi je ruža procvetala"* i *"Od izvora dva putića"*. Za života je napisao preko tisuću pjesama i prodao preko 1.2 milijuna ploča.

Petar je rođen 1932. godine u Beogradu, ali je zbog službe svog oca odrastao u Smederevskoj Palanci, gdje je pohađao osnovnu i glazbenu školu, te gimnaziju. Svoju prvu pjesmu, *Spustila se jesen po poljima*, napisao je 1952. godine. Ta se pjesma kasnije našla u knjizi Ivana Cenerića "Lira od 1000 najboljih narodnih pjesama". Tri godine poslije upisuje se na studij svjetske književnosti Filološkog fakulteta u Beogradu. 1956. godine biva primljen na Radio Beograd. Snimio je preko 120 izvornih narodnih skladbi, koje se i dan-danas emitiraju. Pjesmu koju je izveo sa svojim bratom Draganom, *"Svrati devojko u moj vinograd"*, proglašena je za pjesmu desetljaća (1960.-1970.) Početak njegove skladateljske karijere počinje suradnjom sa Lepom Lukić. Kada je počeo skladati za nju, prestao je baviti se pjevanjem. Surađivao je i s nekim drugim pjevačicama, među inima i sa Silvanom Armenulić. Napisao je i glazbu za neke poznate filmove: "I bog stvori kafansku pevačicu" i "Kamiondžije".

Najpoznatije pjesme
-------------------

* Jutros mi je ruža procvetala
* Divlje ruže
* Od izvora dva putića
* Oj, meseče zvezdo sjajna
* Godine su prolazile
* Imam nano dva dilbera
* Slavujeva pesma
* Često suza kane
* Malo cik, malo cak
* Muzika za seriju "Kamiondžije"
* Ima jedan čardak stari
* Ne pitaj me
* Šumadijo, zelena livado
* Lepe li su letnje noći
* Kruševljanka
* Moj Dragane
* Ne skidaj burmu
* Pitao sam kamen pokraj puta

Albumi
------

* Ansambl Spasojević (Stepić, M. Popović i Petar Tanasijević) - *Berba grožđa*, Diskos 1962.
* Zilha Armenulić i Petar Tanasijević - *Volesmo se zlato moje*, Diskos 1965.
* Milica Popović i Petar Tanasijević - *Svrati, devojko, U moj vinograd*, Jugoton 1965.
* Zilha Armenulić - P. Tanasijević - *Znaš li, dušo*, PGP RTB 1966.
* Zilha Armenulić i Petar Tanasijević - *Nikom neću reći da te volim*, PGP RTB 1966.
* Biserka Mišić i Petar Tanasijević - *Pesma o jaranima*, Jugoton 1966.
* Biserka Mišić i Petar Tanasijević - *Lepa Čergarka*, Jugoton 1966.
* T. Đorđević I Petar Tanasijević - *Zdravica*, PGP RTB 1967.
**Mihail Ostrovidov** (Zagreb, 5. veljače 1930. – Zagreb, 30. studenoga 2016.), jugoslavenski i hrvatski novinar i snimatelj..

Životopis
---------

### Počeci

Maturirao 1949. u srednjoj Kinematografskoj školi u Zagrebu na snimateljskom odjelu. Studirao povijest umjetnosti na Filozofskom fakultetu u Zagrebu (povijest umjetnosti), a kameru na Akademiji za kazališnu i filmsku umjetnost u Zagrebu.

### Novinarski i snimateljski rad

U novinarstvu od 1949. Počeo kao asistent snimatelja u uredništvu hrvatskoga filmskog žurnala Filmskog pregleda u *Jadran filmu*. Kao fotoreporter i novinar surađivao u *Vjesniku*, *Vjesniku u srijedu*, *Narodnom listu*, *Glasu rada*, te sarajevskom *Oslobođenju*.

Uključio se 1956. u skupinu entuzijasta osnivača Televizije Zagreb, gdje je kao snimatelj, odnosno majstor reporter radio do umirovljenja 1991. Snimio je oko 20.000 priloga za Informativni program. Sa športskim reporterom Mladenom Delićem ostvario 1957. prvi izravni televizijski prijenos Televizije Zagreb sa stadiona u Maksimiru. Kamerom je izvještavao iz mnogih svjetskih zemalja: zabilježio je sastanke na vrhu SAD-SSSR, predsjedničke odnosno parlamentarne izbore u Sjedinjenim Američkim Državama, Francuskoj, Zapadnoj Njemačkoj itd. Izvještavao je o poljskoj krizi i padu tamošnjega prosovjetskog režima, o rušenju Berlinskog zida, o padu diktature u Nikaragvi, o stanju u Bagdadu uoči ratne operacije *Pustinjske oluje* itd.

Nakon umirovljenja nastavio je raditi kao ratni reporter u domovinskom ratu za CNN. Kao filmskog snimatelja birali su ga neki od najboljih hrvatskih redatelja. Filmovi koje je snimao dobili su petnaestak prvih nagrada na filmskim festivalima u svijetu i jednu nominaciju za *Oscar*

### Obitelj

Otac mu je prvi splitski neuropsihijatar Viktor Ostrovidov, izbjeglica iz Rusije.

Filmografija (djelomična)
-------------------------

* *1001 crtež* (1960. r. Dušan Vukotić)
* *Igra* (1962. r. Dušan Vukotić), nominacija za *Oscar*
* *Žiri* (1962. r. Ante Babaja)

Nagrade i priznanja
-------------------

* *Grand Prix* na Filmskom festivalu u Mannheimu za *Igru* (1962.)
* *Zlatno pero* Društva novinara Hrvatske (1980.)
* Nagrada za životno djelo »Otokar Keršovani« (2002.)

Izvori
------

1. ↑
2. ↑
3. ↑
**Bezalkoholna pića** su sva pića koja ne sadrže alkohol, ili ga sadrže u količinama do 0,5%.

Karakteristike
--------------

Ona se prave mješanjem vode i sladila sa drugim prirodnim (ili umjetnim) aditivima (voćni sok, voćna pulpa, voćna baza, biljni ekstrakti) i ugljen-dioksidom. 
Bezalkoholna pića mogu biti sokovi od voća i povrća (prirodni, gusti, bistri, mutni), umjetna bezalkoholna pića i izotonici (energetska pića).
Velik segment tih pića su mineralne vode, popularne po Evropi i Latinskoj Americi.

Bezalkoholna pića, mogu biti negazirana ili gazirana, a sastoje od vode, sirupa (koncentrata) (voćni sokovi, esencije, ekstrakti bilja i orašastih plodova, ljekovitih trava), prehrambenih aditiva, aromata i specifičnih začina kao što je kinin u tonicima, sladila (saharoza, glukoza) ili (saharin, aspartam, acesulfam) u niskokaloričnim pićima, te sorbitol i manitol u dijetetskim pićima i uz dodatak kiselina (askorbinske, limunske, mliječne, jabučne, vinske, octene).

Pored tog sadrže i boje (tartrazin, kinolin, karamel), konzervanse (benzojeva kiselina, esteri, sorbinska kiselina, sumpor dioksid), antioksidansi (askorbinska kiselina, butilirani hidroksitoluen, prirodni i sintetski tokoferol), emulgatore (bjelančevine, saharozu) i stabilizatore.

Sav sadržaj se razrijedi omekšanom deaeriranom vodom, i po potrebi gazira ugljen-dioksidom i flašira.

Historija
---------

Bezalkoholna pića ljudi vjerojatno piju od davnina, tako domoroci Fidžija i drugih pacifičkih otoka piju piće od kave, a južnoamerički od mate. Po Istočnoj Evropi kvas od fermentiranog kruha, a po Južnoj bozu. Sva ta pića rađena su u malim količinama, za ličnu upotrebu.

Prvo komercijalno bezalkoholno piće pojavilo se u 17. vijeku, to je bila mješavina vode i limunova soka zaslađena medom. U Parizu je 1676. osnovana *Compagnie de Limonadiers*, koja je dobila monopol da prodaje svoje piće. njeni prodavači nosili su na leđima spremnik iz kojih su točili u čaše limunadu.

Već tad su brojni naučnici pokušali dobiti umjetnim putem imitat mineralne vode koja mulzira (pjenuša).

To je uspjelo tek britanskom kemičaru Josephu Priestleyu, koji je 1772. demonstrirao mali aparat za gaziranje, zbog tog je kasnije dobio nadimak *Otac industrije bezalkoholnih pića*. Nakon tog su razni industrijalci počeli proizvoditi gaziranu vodu i prodavati je kao lijek.
Kasnije su počeli dodavati minerale i arome; đumbir oko 1820. limun 1830-ih i kinin 1858.

Američki apotekar John Pemberton iz Atlante, izumio je 1886 Coca-Colu, prvo gazirano cola piće.

Od tih vremena proizvodnja i distribucija bezalkoholnih pića postala je jedna od najprofitabilnijih industrijskih grana

Izvori
------

1. 1 2  B. Levaj. „*Bezalkoholna pića*" (hrvatski). Portal hrvatske tehničke baštine. Pristupljeno 09.01.2024.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Soft drink beverage*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 09.01.2024.
3. 1 2 3  „*Pića*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMK. Pristupljeno 09.01.2024.

Vanjske veze
------------

***Bezalkoholna pića*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Bezalkoholna pića* ()
* *Soft drink beverage* (na portalu Encyclopædia Britannica ()
***Green Acres*** je američki televizijski sitkom koji se originalno prikazivao na programu mreže CBS od 1967. do 1971. godine. Protagonisti je bio sofisticirani njujorški advokat Oliver Wendell Douglas (koga je tumačio Eddie Albert) koji odlučuje ostvariti svoj životni san o mirnom životu na farmi, a na užas njegove mondene mađarske supruge Lise Douglas (koju je glumila Eva Gabor). Radnja je bila smještena u isti fiktivni univerzum kao tada popularni sitkom *Pettycoat Junction*, ali se od te serije uskoro počela isticati odmicanjem od tradicionalnog američkog sitkoma prema nadrealnom humoru. Zbog toga je stekla popularnost, ali je 1971. godine njeno snimanje obustavljeno u tzv. *ruralnoj čistki*.

1990. godine je snimljen nastavak u obliku TV-filma *Return to Green Acres*.

Eksterni linkovi
----------------

* *Green Acres* na sajtu IMDb
* *Green Acres* Home Page
* *Green Acres* on TV Land
* *Green Acres* on ION Television Arhivirano 2007-09-27 na Wayback Machine-u
* *Return to Green Acres* na sajtu IMDb
***Judd, for the Defense*** bila je američka pravosudna TV-serija koja se originalno emitirala na programu ABC-a od 8.9. 1967. do 19.9. 1969. Ukupno je emitirano 52 epizode. 

Zvijezda serije je bio Carl Betz u ulozi Clintona Judda, živopisnog advokata s uredom u Houstonu koji je preuzimao kontroverzne sudske postupke širom SAD. Glavni pomoćnik Judda je bio Ben Caldwell, a glumio ga je Stephen Young. 

Lik Judda je u mnogo čemu bio temeljen na stvarnim advokatima kao što su F. Lee Bailey i Percy Foreman, Forman je, pak još prije same premijere prijetio producentima tužbom tvrdeći da serija "koristi njegovu karijeru u komercijalne svrhe".

Iako je serija imala pozitivne kritike, a mnogi od zapleta se bavili dotadašnjim tabu-temama kao homoseksualnost, crne liste i izbjegavanje regrutacije, na gledatelje nije ostavila dobar dojam pa je njeno snimanje prekinuto nakon dvije sezone.

Početkom 1970-ih je snimljen istomeni remake gdje je glavnog lika tumačio Judd Hirsch, ali je ta serija još brže skinuta s programa.

Bilješke
--------

1. ↑  Jamail Center for Legal Research, Tarlton Law Library, University of Texas Law School. Arhivirano 2007-08-16 na Wayback Machine-u

Eksterni linkovi
----------------

* *Judd, for the Defense* na IMDb-u ()
* *Judd, for the Defense* na TV.com
***Lizi Magvajer*** (engl. ) američka je televizijska serija, čije je likove osmislio Teri Minskaj, koji je takođe razvio osnovni format. U seriji je prikazana animirana verzija naslovnog lika koja izvodi solilokjuz; ove animirane sekvence bile su ispirisane sekvencama uživo.*Lizi Megvajer* premijerno se prikazivala na Dizni kanalu od 12. januara 2001. nakon premijere filma *Ksenon: Nastavak* i završila se 14. februara 2004, nakon ukupno 65 produciranih i emitovanih epizoda.

U Srbiji, Crnoj Gori, Bosni i Hercegovini i Severnoj Makedoniji, serija je premijerno emitovana na Hepi TV titlovana na srpski jezik. Predstavlja prvu seriju sa Dizni kanala koja je emitovana u Srbiji. Izdata je na nekoliko DVD-ova.

Radnja
------

Serija prati Lizi Megvajer, trinaestogodišnju devojku koja sanja da bude popularna u školi, uz pomoć svojih najboljih prijatelja Mirande i Gordo. Epizode su usredsređene na život Lizi, baveći se njenom porodicom, uglavnom njenim roditeljima Džo i Semom i njenim mlađim bratom Metom i normalnim problemima tinejdžera. Lizi ima animirani alter ego koji predstavlja njena osećanja.

Spoljašnje veze
---------------

***Lizzie McGuire*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službeni veb-sajt
* *Lizi Magvajer* na sajtu IMDb
* *Lizi Magvajer* na TV.com
**Jevno Azef** (ruski: , 1869–1918) bio je ruski socijalistički aktivist i revolucionar, poznat po tome što je došao na sam vrh Partije socijalista-revolucionara (esera) i organizirao njene najspektakularnije terorističke akcije , dok je istovremeno sve vrijeme bio doušnik, odnosno agent provokator ruske carske policije Ohrana. Azef se smatra jednim od najpoznatijih dvostrukih agenata u historiji špijunaže, iako se njegove aktivnosti isto tako smatraju jednim od najdrastičnijih primjera izopačenja misije i blowbacka, s obzirom da je, nastojeći očuvati vlastitu "krinku" organizirao atentate na vlastite pretpostavljene, uključujući premijera Vjačeslava Plevea 1904. godine. Četiri godine ga je u Parizu kao izdajnika konačno uspio raskrinkrati eserski vođa Vladimir Burcev. Azef je odmazdu svojih drugova izbjegao odlaskom u Berlin gdje je proveo ostatak života.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

***Jevno Azef*** na Wikimedijinoj ostavi

* Berezovsky - between Azef and Parvus autor: Dmitrij Galkovski
**António Leonel Vilar Nogueira Sousa** poznatiji kao **Tonel** (Lourosa, 13. travnja 1980.), portugalski nogometaš. Trenutačno igra za Beira-Mar. Igra na poziciji braniča.

Klupska karijera
----------------

Počeo je u mlađim uzrastima nogometnih klubova Sporting Espinho i FC Porto. U FC Portu je prvotno igrao u B timu (40 utakmica i 1 pogodak) da bi potom bio posuđen Academici iz Coimbre u kojoj je Tonel debitirao kao profesionalac te proveo tri godine (2001 - 2004). Nakon toga nije se vratio u Porto već je u razmjeni igrača otišao u Marítimo iz Madeire gdje ostaje godinu dana i igra u timu koji je igrao protiv Rangersa u Kupu UEFA-e u sezoni 2004/05. Nakon uspješne sezone u momčadi iz Madeire Tonel 2005. godine potisuje za Sporting iz Lisabona gdje ostaje do 2010. godine i prelaska u NK Dinamo Zagreb. 
U zimu 2013. raskida ugovor i iz Dinama prelazi u portugalsku Beira-Mar.

Reprezentativna karijera
------------------------

Tonel je odigrao 24 utakmice za Portugalsku U-21 reprezentaciju i postignuo jedan pogodak. Za Portugalsku A reprezentaciju debitirao je 15. studenog 2006. godine u 3-0 pobjedi protiv Kazahstana u kvalifikacijskoj utakmici za odlazak na Europsko nogometno prvenstvo 2008. godine. Svoju drugu reprezentativnu utakmicu Tonel je odigrao 3. ožujka 2010. godine u prijateljskoj utakmici protiv nogometne reprezentacije Kine, koju je Portugal dobio 2-0.

Izvori
------

1. ↑  „Novo super pojačanje: Tonel u Dinamu!". nk-dinamo.hr. Pristupljeno 28. kolovoza 2010.

Vanjske poveznice
-----------------

* Sportnet.hr Portugalac pojačava Dinamovu obranu
* Tonel na hrsport.net Arhivirano 2010-11-18 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **Tonel** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
***Police Woman*** je bila američka policijska TV-serija koja se originalno emitirala na programu NBC-a od 13. septembra 1974. do 29. marta 1978. U njoj je Angie Dickinson tumačila naslovnu ulogu - pripadnice losanđeleske policije (LAPD) koja rješava kriminalističke slučajeve. Smatra se jednom od prvih uspješnih američkih serija gdje je protagonistica bila žena. Krajem 1970-ih ju je tadašnja Radiotelevizija Beograd pod naslovom ***Policajka*** emitirala u okviru programa JRT-a.

Protagonistica - narednica Suzanne "Pepper" Anderson - prvi put se na malim ekranima pojavila godine 1973. u "The Gamble", TV-filmu, odnosno epizodi televizijske antologije *Police Story*. Tamo je opisana kao prikrivena agentica Odjela za kriminalne zavjere LAPD. Uspjeh epizode je producente potakao da naprave spin-off odnosno seriju u kojoj bi Anderson bila glavna junakinja. U njoj je Anderson pod nadzorom svog šefa - narednika Williama "Billa" Crowleya (Earl Holliman) te uz pomoć kolega Petea Roystera (Charles Dierkop) i Joea Stylesa (Ed Bernarda) - pod različitim krinkama (prostitutka, učiteljica, konobarica i sl.) dolazila u blizinu osumnjičenika za razne zločine, od ubistava do krijumčarenja droge. 

Serija je, pogotovo u prvoj sezoni, doživjela ogroman uspjeh. U februaru 1976. godine je tadašnji američki predsjednik Gerald Ford odgodio svoju redovnu televizijsku pres-konferenciju zato jer je htio gledateljima omogućiti da nesmetano gledaju *Police Woman*.

Eksterni linkovi
----------------

* *Police Woman* na IMDb-u ()
* *Police Woman* na TV.com
**Džeri Stiler** (engl. ; rođen kao Džerald Stiler 8. juna 1927 - 2020) je američki komičar i glumac. Rođen u Njujorku, on je bio jedino dete Vilijama Stilera, Njujorčanina austrijsko-jevrejskih roditelja imigranata, i Bele Sitrin, rusko-jevrejske imigrantkinje. Nakon studija drame na Univerzitetu u Sirakuzi, debitovao je 1951. godine sa Berdžesom Mereditom u predstavi „Srebrna pištaljka".

Posle nekog vremena koje je proveo kao rezervni glumac, Stiler je prvo postao nacionalno poznat kao jedan deo komedijskog dueta „Stiler i Mira", sa svojom ženom En Mirom. Oni su u braku još od 1954. godine. Upoznali su se dok su oboje bili deo improvizacioni tima „The Compass Players". Kao par su uneli mnoge od stvarnih problema iz života u svoje improvizovane skečeve. Posle nekoliko godina usavršavanja svog nastupa, Stiler i Mira su ušli u stalnu postavu „Šoua Eda Salivena" i ostalih TV programa.

Stiler je nastavio da izvodi i piše tokom narednih decenija, često gostujući u televizijskim serijama i povremeno se pojavljujući u dramskim ulogama na televiziji i na pozornici. Početkom 1990ih, njegova karijera je doživela preporod ulogom Frenka, oca Džordža Konstanze, u sitkomu „Sajnfeld" od 1993. do 1998. godine, kao i sličnom ulogom Artura Spunera u sitkomu „Kralj komšiluka" od 1998. godine do danas.

Stiler i Mira su roditelji glumca Bena Stilera (sa kojim je Džeri igrao zajedno u filmovima „Zulender" i „Heavyweights") i glumice Ejmi Stiler.

Stiler je napisao predgovor knjizi „Festivus: Praznik za nas ostale" (ISBN 0-446-69674-9) Alena Salkina koja je izdata 26. oktobra 2005. godine.

Stiler i njegova supruga su javno izjavili da će krenuti na terapiju kako bi se izlečili od kliničke depresije

Odabrana filmografija
---------------------

| Godina | Film | Uloga | Napomene |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001. | „Zulender" | Mori Balstin |  |
| 2000. | „The Independent" | Morti Fajnmen |  |
| 1997. | „Subway Stories: Tales from the Underground" | Starac | „The 5:24" |
| 1992. | „Highway to Hell" | The Desk Cop |  |
| 1988. | „Hairspray" | Vilbur Ternbled |  |
| 1974. | „Airport 1975" | Sem |  |
| 1974. | „The Taking of Pelham One Two Three" | Poručnik Riko Patrone |
| 1974. | „The Surboubon" |  |  |

Vanjske veze
------------

* Džeri Stiler na sajtu IMDb
* Festivus: Sajt za nas ostale - sajt za knjigu „Festivus" za koju je Stiler napisao predgovor, uključuje filmove, pesme i forume o „Festivusu"
Za filmu, vidi Starsky & Hutch (film).  Za pjesmu LL Cool Ja, vidi Phenomenon (LL Cool J album).  Za video igru, vidi Starsky & Hutch (video igra).  

***Starsky and Hutch***, također poznata i kao ***Starsky & Hutch*** je američka policijska TV-serija koja se emitirala na programu ABC. Naslovni protagonisti su bili dva policijska detektiva u fiktivnom južnokalifornijskom gradu Bay City - impulzivni, ali na ulici spretan David Michael Starsky (koga je tumačio Paul Michael Glaser) i hladnokrvni intelektualac Kenneth "Hutch" Hutchinson (koga je glumio David Soul). Njih dvojica su se borili protiv kriminalaca patrolirajući gradom u Ford Gran Torinu, koji je postao zaštitni znak serije, a pomoć im je kao doušnik pružao i vlasnik sumnjivog bara po imenu Huggy Bear. 

Serija je doživjela ogromnu popularnost, iako je bila predmetom stalnih kritika zbog scena nasilja. Među kritičarima se našao i Paul Michael Glaser, koji je zahtijevao da se takvi sadržaji uklone, odnosno pokušavao napustiti seriju. Kada je na kraju četvrte sezone otišao, njegov odlazak, kao i pad gledanosti, je doveo do prestanka snimanja.

Starsky & Hutch je, usprkos toga, kasnije stekla svojevrsni kult-status, dijelom i zbog toga što je prikazivala za dvojicu muških likova nekarkateristično otvoreno iskazivanje međusobne naklonosti. Iako su Starsky i Hutch imali djevojke, to je još 1970-ih među fanovima dovelo do špekulacija o njihovoj seksualnoj orijentaciji, a 1980-ih je u fanzinima, a kasnije i na Internetu, njihov odnos postao omiljenim predmetom slash fikcije. 

Mlađim generacijama je serija poznata po remakeu u obliku igranog filma iz 2004. godine.

Eksterni linkovi
----------------

* *Starsky and Hutch* na sajtu IMDb
* *Starsky and Hutch* na TV.com
* Starsky and Hutch na Projektu Open Directory
* Encyclopedia of Television Arhivirano 2007-04-13 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Starsky and Hutch |
| --- |
| Serija | *Starsky and Hutch* (1975–1979) |
| Filmovi | *Starsky and Hutch* (2004) |
| Spin-off i video igra | Huggy Bear and Turkey (1977) • *Starsky and Hutch* (2003) |
| Likovi | Zebra Three • David Starsky • Kenneth Hutchinson • Huggy Bear Brown • Harold Dobey |
| Povezano | Paul Michael Glaser • David Soul • Aaron Spelling |
**Krešimir Baranović** (Šibenik, 25. lipnja 1894. – Beograd, 17. studenoga 1975.) je bio hrvatski skladatelj i dirigent.

U Zagrebu uči teoretske predmete, klavir i rog, da bi, nakon mature, upisao kompoziciju na Muzičkoj akademiji u Beču (1912.-1914.). 1915. godine postaje dirigent u Zagrebačkoj operi, gdje ostaje sve do 1927. kada prelazi na istu dužnost u Beograd, da bi tijekom 1927. i 1928. gostovao s baletskom trupom Ane Pavlovne u Njemačkoj, Nizozemskoj, Švicarskoj i Italiji. U Zagreb se vraća 1928. na staro mjesto, gdje ostaje sve do 1943. kada preuzima vođenje Radio-orkestra u Bratislavi (Slovačka), gdje je imenovan i za direktora Opere (1945.-46.). Nakon toga postaje profesor Glazbene akademije, dirigent Opere i direktor Filharmonije u Beogradu do 1964.

Kao stvaralac, Baranović je jedna od najmarkantnijih ličnosti nacionalnog smjera u novijoj hrvatskoj i bivše-jugoslavenskoj glazbi. S posebnim afinitetom prema ruskoj glazbi, što se ogledalo i u njegovoj reproduktivnoj dijelatnosti, on se nadovezuje na ranog Stravinskog (*Petruška*), ali, oslanjajući se i na narodni melos, stvara vlastiti glazbeni jezik, čiju sočnost i bogatstvo crpi i iz svoga majstorskog poznavanja orkestra.

Kao prvenstveno operski dirigent, on daje svoje najbolje stranice u scenskim i vokalno-instrumentalnim djelima, a svojim djelom *Licitarsko srce* otpočinje novu epohu u razvoju savremenog baleta u nas. Od scenskih kompozicija spomenuti ćemo opere *Striženo-košeno* (na tekst Gustava Krkleca, 1932.) i *Nevestu od Cetingrada* (prema Šenoinoj noveli, 1951.), zatim balete, koji su, osim pomenutog, *Imbrek s nosom* (1935.) i *Kineska priča*. Osim ovih dela, u njegovom opusu treba istaknuti *Simfoniettu* (1939.), *Simfoniettu* za gudače (1951.), *Simfonijski scherzo* (1921.), rapsodiju *Pesma guslara* (1943.), cikluse za glas i orkestar *Z mojih bregov* (1927.), *Moj grad* (1943.) i *Iz osame* (1944.), solo pjesme, zborove i filmsku glazbu, a u posljednjem periodu simfonijsku poemu *Pan* (1957.) i kantatu *Goran* (1960.) na stihove Ivana Gorana Kovačića.


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 37100457
* LCCN: no91016621
* ISNI: 0000 0000 5514 0554
* GND: 103843310
* SUDOC: 07995345X
* BNF: cb13818062n (podaci)
* MusicBrainz: adec1e8c-af0b-418f-8489-c5e00527f6ee
* NKC: xx0155248
* CONOR.SI: 41131875

 |
***The Donna Reed Show*** je bio američki televizijski sitkom koji se originalno prikazivao na programu mreže ABC. Ime je dobio po glumici Donni Reed, koja je tumačila glavni lik kućanice Donne Stone. Stalni likovi su pored nje bili i njen muž pedijatar dr. Alex Stone (koga je tumačio Carl Betz), te tinejdžerska kći Mary (koju je tumačila Shelly Fabares) i mlađi brat Jeff (koga je tumačio Paul Petersen).

Serija se bavila svakodnevnicom porodice Stone te je, kao i mnogi slični sitkomi tog vremena, gledateljima pružala idealiziranu viziju tadašnje američke srednje klase. Stekla je veliku popularnost i održala se na programu čak osam sezona. Shelly Fabares je godine 1962. odlučila napustiti seriju kako bi nastavila samostalnu glumačku karijeru, a njen odlazak je objašnjen odlaskom lika Mary na koledž. Kao zamjena je došla Trisha, djevojčica koju su Stoneovi usvojili, i koju je tumačila Patty Petesen.

Eksterni linkovi
----------------

* *The Donna Reed Show* na sajtu IMDb
* *The Donna Reed Show* na EpGuides.com
* 37 Things About The Donna Reed Show Arhivirano 2009-09-21 na Wayback Machine-u
**Hidroelektrana Tucuruí** (portugalski: *Usina Hidrelétrica de Tucuruí*)' je brana sa hidroelektranom koja se nalazi na sjeveru Brazila u Saveznoj državi Pará na Rijeci Tocantins.

Karakteristike i historija
--------------------------

Hidroelektrana je podignuta kod Tucurua da osigura električnu energiju za dobar dio država Pará i Maranhão, kao i za nedaleki rudarski kompleks Carajás.

Tucuruí je druga najveća brazilska hidroelektrana, nakon Hidroelektrane Belo Monte. Njegov preljev, s kapacitetom od 110,000 m³/s, drugi je najveći u svijetu. 
Izgradnja je započela 21. novembra 1974.

Hidroelektranu je svečano otvorio 22. novembra 1984. predsjednik João Figueiredo. U tom trenutku je imala snagu od 4,000 MW, ona je sredinom 2010. povećana na 8,370 MW.

Zemljana brana Tucuruí duga je 11 km i visoka 78 m. Vodostaj varira ovisno o sezoni između 58 i 72 m. 
Akumulaciono jezero dugo je 200 km i ima površinu od 2,850 km² kada je puno, odnosno 0,341 km² po instaliranom MW. 
Kad je vodostaj minimalan (62 m), slivna površina se smanjuje na oko 560 km².

Prosječni protok rijeke tokom godine na ovom mjestu je približno 11,000 m³/s; najveći zabilježeni bio je u martu 1980. - 68 400 m³/s.

Izvori
------

1. ↑  „Tucuruí Dam" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12.01.2024.
2. 1 2 3 4  „Usina Hidrelétrica Tucuruí" (portugalski). Memória da Eletricidade. Pristupljeno 12..01.2024.

Vanjske veze
------------

***Hidroelektrana Tucuruí*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Usina Hidrelétrica Tucuruí* (službene stranice) ()
**Amanda Bearse** (**Amanda Birs**, rođena 9. avgusta, 1958.) je američka glumica, rediteljka i komičarka, najpoznatija po svojoj ulozi komišinice Marcy u seriji *Married... with Children*.

Karijera
--------

Bearse je studirala glumu u New Yorku, a njen prvi uspeh bila je uloga Amande Cousins u sapunici *All My Children* (1981. - 1984.) Za vreme pojavljivanja u ovoj seriji, kao i nakon toga, glumila je u nizu B filmova. Svoju najpoznatiju ulogu je ostvarila u 
sitkomu *Married... with Children*, po kojoj je postala poznata publici širom sveta. Sredinom 1990-ih Bearse se takođe pojavila u filmovima *The Doom Generation* i *Here Come the Munsters*.

Bearse se oprobala kao rediteljka još za vreme *Married... with Children*. Snimila je preko 30 epizoda između 1991. i 1997. kao rediteljka. Režirala je epizode i za druge serije, kao što su *Reba*, *Mad TV*, *Nick Freno: Licensed Teacher*, *Malcolm & Eddie*, *Pauly*, *The Tom Show*, *The Jamie Foxx Show*, *Dharma & Greg*, *Veronica's Closet*, *Two Guys, a Girl and a Pizza Place*, *Jesse*. Godine 2006. Bearse je sarađivala sa Rosie O'Donnell na emisiji *The Big Gay Sketch Show*, koja je počela da se prikazuje na kanalu Logo aprila, 2007.

Privatni život
--------------

Bearse je rođena u Floridi, ali je odrasla u Atlanti. Godine 1993. outovala se kao lezbejka, na šta se aludira u seriji *Married...With Children* u jednoj epizodi u kojoj ona glumi rođaku svog glavnog lika, koja je lezbejka.

Godine 2010. Bearse se venčala sa svojom partnerkom Carrie Schenken, sa kojom ima dve ćerke.

Filmografija
------------

* *All My Children* - Amanda Cousins (TV, 2 serzone, 1982–1984)
* *First Affair* (1983) (TV) - Karen
* *Protocol* (1984) - Glumixca
* *Fraternity Vacation* (1985) - Nicole Ferret
* *Fright Night* (1985) - Amy Peterson
* *Hotel* - Jean Haywood (TV, 1 epizoda, 1986)
* *Goddess of Love* (1988) (TV) - Cathy
* *Likely Suspects* (TV, 1 epizoda, 1992)
* *Out There 2* (1994) (TV) - Host
* *The Doom Generation* (1995) - Barmaid
* *Here Come the Munsters* (1995) (TV) - Mrs. Pearl
* *Married with Children* - Marcy Rhodes (1987–1990), Marcy D'Arcy (1990–1997) Rođaka Mandy (1997)
* *Nikki* - Marcy Rhodes (1 episode, 2001)
* *Give or Take an Inch* (2003) - Charlotte
* *Here! Family* (2005) TV serija

Vanjske veze
------------

* Amanda Bearse na sajtu IMDb
* Amanda Bearse na Allmovieu
* Amanda Bearse na TV.com

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 211881072
* LCCN: no2011128698
* ISNI: 0000 0003 5881 654X
* GND: 1219652156
* SUDOC: 070731411
* BNE: XX1500503

 |
**Vasojevići** su najveće crnogosko pleme, koje je nastanjeno u istočnom delu Crne Gore, u Lijevoj Rijeci i s obe strane Lima sve do reke Lješnice, a nekada se taj predeo zvao Polimlje. Takođe Vasojevići su i jedno od brdskih plemena koje se zajedno sa starocrnogorskim i starohercegovačkim plemenima ujedinilo u jedinstvenu Crnu Goru. O njihovom imenu i porijeklu postoje dve verzije narodnog predanja. Po jednoj oni su potomci izvesnog Vasa, srodnika Vukana Nemanjića, koji je rođen u Prizrenu i bio vojvoda u doba cara Dušana. Njega je nasledio sin Vasojević Stevo, koji se pominje u narodnim pesmama o boju na Kosovu pod imenom Musić Stevan, i koji je bio vojvoda u Sjenici, u Novopazarskom Sandžaku. Posle Kosovske bitke i smrti Vasojević-Stevana Vasojevići su kao uskoci krenuli u Hercegovinu i došli do Foče, a odatle skrenuli na jug, jugoistok i istok, i preko Crne Gore došli na Nožicu u Lijevoj Rijeci, gde su se nastanili. 

Po drugoj verziji Vasojevići vode poreklo od nekog Vasa, sina nekog hercegovačkog kralja, koji se takođe preko Crne Gore doselio odnekud iz Hercegovine i nastanio na Nožici u Lijevoj Rijeci. Oba predanja imaju zajedničko još i to što se veli da je Vaso imao još i četiri brata, Ozra, Pipa, Krasa i Ota, od kojih vode poreklo Ozrinići i Piperi, crnogorska plemena, i Krasnići i Hoti, severnoalbanska plemena. Zato se svi oni međusobno smatraju rođacima sa Vasojevićima, jer veruju da vode poreklo od istog pretka. 

Vasojevići su imali i svoj zakon pod nazivom Vasojevićki zakon. Mnoge poznate ličnosti su rodom ili poreklom iz Vasojevića kao: Karađorđe, iguman Mojsije Zečević, knez Nikola Milošević Vasojević, vojvoda Petar Bojović, vojvoda Petar Jokić (iz Prvog srpskog ustanka), vojvoda Momčilo Đujić, Mihailo Lalić, prof. dr Svetozar Stijović, prof. dr Miljan Mojašević, dr Divna Veković i drugi.

Literatura
----------

* Radoslav Jagoš Vešović, *Pleme Vasojevići*, Beograd 1928.
* Ilija M. Jelić, *Vasojevički zakon od 12 točaka*, Beograd 1929.
* Rada Stijović, *Govor Gornjih Vasojevića*, Beograd 2007.
* Rada Stijović, *Iz leksike Vasojevića*, Beograd 1990
**Povorka kraljice u Gorjanima** ili ljelje iz Gorjana, je narodni običaj sa obredom i povorkom (procesija) tokom hrišćanskog pokretnog praznika Duhova, u Đakovu, Hrvatska. Sličan običaj praznuje se u Bugarskoj, Češkoj (povorka kraljeva) i Rumuniji.

Običaj potiče iz vremena dolaska Slavena na Balkansko poluostrvo i vezan je za svadbenu tematiku ovih povorki. Zasnovan je na mitskoj priči o nebeskim kraljicama i kraljevima koji nemaju veze sa zemaljskim carstvom. Ljelja se smatra suprugom slovenskog boga Peruna, a Ljelja i Ljeljo smatraju se njihovom djecom. Djeca su izgubljena i ne znaju za roditelje. U hrišćanskoj tradiciji njihova imena su promenjena u Jure i Mara. Običaj se najviše sačuvao u Đakovu.

U procesiji sudjeluju dvije grupe djevojaka zvane kraljice i orubljice i grupa momaka sa košarama. Kraljice su odjevene u svečanoj nošnji s muškim šeširom ili krunom, u rukama nose sablje. Predvodi ih kralj uz kojeg je barjaktar. Orubljice su takođe svečano odjevene, bez rekvizita i pjesmom uz muzičku pratnju prate kraljice. Dok prolaze kroz selo ophodnici staju pred kuće gdje kraljice plešu sa sabljama, a orubljice pjevaju pjesme s tekstom prilagođenom ukućanima. Ophod se završava kolom, nakon čega ukućani daruju povorku.

**Povorka kraljice u Gorjanima** je na UNESCO-voj Reprezentativnoj listi nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element kulturne baštine u Hrvatskoj. Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog naslijeđa na zasjedanju koje je održano od 13. do 18. decembra 2009. u Abu Dabiu.

Izvori
------

1. ↑  Hrvatska nematerijalna kulturna baština na UNESCO-ovim listama - Hrvatsko ministarstvo kulture - Pristupljeno 17.1.2024
2. ↑  UNESCO: Nematerijalna svjetska baština u Hrvatskoj - ich.unesco.org - Pristupljeno 19.11.2021.()
3. ↑  UNESCO: Čipkarenje u Hrvatskoj - ich.unesco.org, Pristupljeno, 7. 1. 2023.()