recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
naslovnica dnevnih novina objavljuje kraj Castillover vladavine
**Argentinski državni udar iz 1943.** , poznat skraćeno kao **Revolucija iz '43** (španjolski:*Revolución del 43*), bio je državni udar kojim je 4. lipnja 1943. završila vladavina Ramóna Castilla, koji je bio na tu dužnost izabran prijevarom  Ova revolucija je označila kraj razdoblja poznatog kao Neslavno desetljeće. Vojska se usprotivila guverneru Robustianu Patrónu Costasu, Castillovom odabranom nasljedniku, glavnom zemljoposjedniku u provinciji Salta, kao i glavnom dioničaru industriji šećera.

Čelnici Argentine u tom vremenskom razdoblju bili su Arturo Rawson, Pedro Pablo Ramírez i Edelmiro Farrell. Tijekom tog razdoblja izbili su unutarnji sporovi u Argentini vezani Drugi svjetski ratu, gdje su društvo i političari bili rastrgani između održavanja neutralnosti i sigurnosti opskrbljujući prehrambenim proizvodima Saveznike i otvorenog svrstavanja na stranu saveznika. Ramírez je prekinuo odnose sa silama Osovine u siječnju 1944. a Farrel je ušao u rat u ožujku 1945. u vrijeme kada je ishod rata već bio odlučen.

S ovom Vladom je uspon doživio i pukovnik Juan Domingo Perón, član Grupe ujedinjenih časnika (GOU), koji će postati jedan od najutjecajnijih političara u povijesti Argentine. Perón je radio kao pomoćnik ministra obrane generala Edelmira Farrela tijekom Ramírezovog mandata, a zatim kao šef gotovo beznačajnog ministarstva rada. Na tom položaju, on je potvrdio i proveo niz zakona o radu kojim je stekao ugled i visoku popularnost, posebno među radničkom klasom i Savezom socijalista i sindikatima, podižući time svoj položaj unutar vojne vlasti. Kad je Farrel naslijedio Ramíreza, Perón je bio određen za potpredsjednika i ministra rata, i zadržao radni portfelj, koji je unaprijeđen u Ministarstvo. Kao ministar rada i socijalne skrbi, Perón je riješio industrijske sporove u korist sindikata i uveo široki spektar socijalnih davanja za radnike članove sindikata. 

Budući da se suočio rastućom oporbom unutar oružanih snaga, Perón je bio prisiljen podnijeti ostavku 9. listopada 1945. i bio je uhićen četiri dana kasnije, ali masovni prosvjedi koje je organizirala Glavna konfederacija rada izborili su njegovo puštanje na slobodu 17. listopada, dana koji je kasnije zapamćen kao *Dan odanosti* od strane peronističkog pokreta. Po njegovom oslobađanju, Farrel je obećao da će podnijeti ostavku i sazvati izbore. Juan Perón je postao predsjednik nakon glatke pobjede na izborima u veljači 1946.

Izvori
------

1. ↑  Rock, David. Authoritarian Argentina. University of California Press, 1993.
2. ↑  The Penguin History of Latin America by Edwin Williamson

***Revolucija 1943. (Argentina)*** na Wikimedijinoj ostavi
**Olga Petrović Njegoš** (Cetinje, 19. mart 1859 — Venecija, 21. septembar 1896) je bila kći knjaza Danila I i Darinke Petrović Njegoš. Bila je njihovo jedino dete. Posle atentata i ubista Danila I, Nikola I Petrović je Olgu i njenu majku proterao iz Crne Gore. Imala je samo godinu dana kada je izgubila oca i kada je zauvek otišla iz Crne Gore.

Biografija
----------

Sa svojom majkom, Darinkom, Olga je napustila Crnu Goru 1860. Nežna princeza je najveći deo života provela u Veneciji, gde je i umrla. Princeza Olga je 18 godina posle smrti svog oca po zakonu trebala stupiti na vlast, a do tada da vlada Namesništvo ili njena majka. Međutim, proteravši ih, Nikola I im je zabranio dolazak u Crnu Goru. Princeza Olga je bila princeza bez zemlje i nijedan kraljevski dvor je nije hteo, dok su se kćeri kralja Nikole udavale jedna po jedna.

Umrla je u 37. godini života, 21. septembra 1896. godine u Veneciji, ne zapamtivši svoju domovinu. Nikada se nije vratila u domovinu, a njeni posmtrni ostaci su sahranjeni na Cetinju pored posmrtnih ostataka njene majke i njenog oca.

Spoljašnje veze
---------------

* VLADARSKA KUĆA PETROVIĆ-NjEGOŠ
* findagrave.com/Olga Petrovic-Njegos(`en`)


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **osobi** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Karanfilska revolucija** ili **Revolucija karanfila** (portugalski: ), ponekad navođena jednostavno kao **25. april** (portugalski: ) je puč koji je u Portugalu 25. aprila 1974. izvela grupa lijevo orijentiranih oficira portugalskih oružanih snaga organiziranih u Pokret oružanih snaga (MFA), a kojim je svrgnut dotatadašnji desničarski autoritarni režim tzv. Nove države (Estado Novo) koji je Portugalom vladao od 1926. godine, i koji se često nazivao najdugotrajnijom diktaturom u historiji Evrope. Uzrok puča je bio u nezadovoljstvu politikom režima kojom su se po svaku cijenu nastojale održati prekomorske kolonije, a što je krajem 1960-ih dovelo do dugotrajnih i skupih ratova sa pokretima za nezavisnost u Africi, kao i izuzetno nepopularne masovne regrutacije. MFA i njeni pristaše su iza ponoći 25. aprila zauzeli strateške točke u Lisabonu, a na vijest o puču su građani spontano izašli na ulice da im pruže podršku, noseći karanfile po kojima je revolucija dobila ime. Nakon šest sati su premijer Marcelo Caetano i predsjednik Americo Tomas pobjegli u Brazil, a MFA potom uspostavila Huntu nacionalnog spasa koja je započela proces tranzicije u demokratski poredak i godinu dana kasnije organizirala prve slobodne višestranačke izbore. Karanfilska revolucija je, pak, imala dramatične posljedice i na vanjskopolitičkom planu - bivšim kolonijama (Angola, Mozambik, Gvineja Bisau, Kapverdi) je sljedeće godine pružena nezavisnost (uz izuzetak Macaua koji će Kini biti predan tek 1999. godine). Portugal je ostao član NATO-pakta, a 1986. se priključio Evropskoj ekonomskoj zajednici.
**Operacija Gladio** (ital. *Operazione Gladio*) je naziv za plan subverzivnih aktivnosti koju je italijanska vlada u doba Hladnog rata pod pokroviteljstvom NATO-pakta pripremila za slučaj eventualne invazije i/li okupacije zemlje od strane SSSR-a i drugih zemalja , odnosno tajne tzv. *stay-behind* paravojne formacije koje su trebale izvoditi gerilske aktivnosti i služiti kao pokret otpora protiv sovjetskog okupatora i njegovih domaćih pristalica. Projekt je dobio ime po latinskoj riječi *gladius* koja je u drevnom Rimu označavala kratki mač, koji je, usprkos malih dimenzija, predstavljao izuzetno efikasno oružje rimske vojske. Italijanska i svjetska javnost je za postojanje plana doznala tek na samom kraju Hladnog rata, kada je u jesen 1990. njegovo postojanje priznao tadašnji premijer Giulio Andreotti. Prije toga je postojanje takve organizacije bilo predmetom špekulacija, obično vezanih uz njene zloupotrebe u dnevnopolitičke svrhe, odnosno kontroverznu ulogu u tzv. olovnim godinama, kada su se njenim pripadnicima pripisivale terorističke akcije u svrhu fizičke eliminacije ili diskreditacije ljevičarskih pojedinaca i organizacija (kroz operacije pod lažnom zastavom). Operacija Gladio se kasnije počela koristiti u širem kontekstu, odnosno za označavanje sličnih stay-behind organizacija u drugim zemljama NATO-pakta.

Vidi još
--------

* Kontrgerila
* Strategija tenzije
* Olovne godine
* COINTELPRO

Vanjske veze
------------

* Secret Warfare : Operation Gladio and NATO's Stay-Behind Armies. Edited by Daniele Ganser and Christian Nuenlist. 29. novembra 2004. Parallel History Project, ETH Zürich
**SS *Jeddah*** je bio britanski parobrod poznat po jednom od najvećih pomorskih skandala 19. vijeka.

Brod je bio u vlasništvu Singapore Steamship Company. 17. jula 1880. je isplovio iz Singapura sa 992 putnika, među kojima 147 žena i 62 djece. Većina putnika su bili muslimanski vjernici na hadžu za Meku i Medinu. Nakon što je brod prošao kroz oluje, kapetan je ustanovio da je popustila oplata te da se puni vodom. Uvjeren da će *Jeddah* potonuti, kapetan je zajedno sa posadom jednostavno sjeo u čamce za spašavanje. Poslije ih je pokupio drugi brod, te su nakon dolaska u Aden vlastima rekli kako je na brodu "izbila stravična pobuna" nakon čega je potonuo. Međutim, 8. augusta 1880. u Aden je uplovio francuski parobrod koji je teglio Jeddah na kome su hodočasnici, usprkos svega, preživjeli. Zbog cijelog slučaja je pokrenuta javna istraga. Taj događaj je inspirirao Josepha Conrada za radnju njegovog romana *Lord Jim*.

Eksterni linkovi
----------------

* *Wreck Report for 'Jeddah', 1881*
**Rijeka Lule** (švedski: *Luleälven*, ili *Lule älv*) je velika rijeka na sjeveru Švedske 
duga 450 km.

Geografske karakteristike
-------------------------

Lule se formira spojem rukavaca *Stora (Veliki) Lule* i *Lilla (Mali) Lule* kod sela Vuollerim u Lapplandu.

Stora Lule izvire iz jezera Akkajaure nedaleko od norveško - švedske granice, a Lilla Lule u Nacionalnom parku Sarek na obroncima planine Sarek visoke 2,089 metara
Oba rukavca imaju brojna jezera, od kojih su neka iskorištena za hidroelektrane.

Lule teče prema istoku, kako se spušta s planina ima veliki pad i brojne vodopade najveći su Stora, Porjus i Harsprånget.
U Botnijski zaljev utječe kod grada Luleå.

Sliv rijeke Lule velik je 25 240 km² od toga se 750 km² odnosi na Norvešku, a ostatak se nalazi u švedskoj grofoviji - Norrbotten.

Izvori
------

1. 1 2  „*Lule*" (švedski). Nationalencyklopedin. Pristupljeno 10. 04. 2015.
2. 1 2  „*Lule River*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 10. 04. 2015.

Vanjske veze
------------

***Lule (rijeka)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lule River* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)
Relativni stepeni romanizacije Britanije, temeljeni na arheologiji. Romanizacija se najviše osjetila na jugoistoku, te širila na zapad i sjever u nešto manjem omjeru. Zapadno od crte koje tvore Humber i Severn, uključujući Cornwall i Devon, rimska akulturacija je bila slaba ili nepostojeća.
**Rimsko-britanska kultura** opisuje kulturu koja se razvila u Britaniji pod Rimskim Carstvom nakon rimskog osvajanja godine 43. i stvaranja provincije Britanija. Predstavljala je fuziju uvezene rimske kulture sa običajima, jezikom i načinom života domorodačkih Brita, naroda koji se tradicionalno smatra keltskim. Ta je kultura u 5. vijeku uspjela preživjeti rimsko napuštanje Britanije. Do tog vremena se romanizacija toliko proširila da se od službenog latinskog stvorio i novi britoromanski jezik. Stanovništvo vezano uz tu kulturu - koje historičari nazivaju **Brito-Romani** ili **Britorimljani** - je nakon prestanka rimske vlasti neko vrijeme pružalo otpor germanskim osvajačima sa Kontinenta - Anglima, Saksoncima i Jutima, sve dok u 6. vijeku nije podleglo njihovim napadima, a njegovi ostaci se povukli u zabačene predjele današnjeg Walesa i Cornwalla i stopilo s potomcima neromaniziranih Brita. Dio historičara vjeruje da su legende o Camelotu i kralj Arthuru nastale među potomcima Britorimljana koji su se u mračnim vijekovima prisjećali "zlatnog doba" rimsko-britanske civilizacije.

Povezano
--------

* Post-rimska Britanija
* Galo-Rimljani
* Britansko Carstvo (antika)

Vanjske veze
------------

* Google Book: *The making of England* of Richard Green (1881)
**Regata** (od venecijanskog: *regatare* = utrkivati se) je prvenstveno naziv za sportska 
natjecanja bilo kakvih plovila, od jedrilica, kajaka, čamaca sa više veslača do 
glisera.

Ali se regatama zovu i smotre historijskih brodova i natjecanja brodomodelara.

Karakteristike i historija
--------------------------

Regate mogu biti nacionalne, kad se natječu ekipe iz te države ili međunarodne kad se natječu ekipe i pojedinci iz više 
država.

Za sportske regate je važno da se održavaju na određenoj stazi. veslačke i kajakaške regate počinju startom iz faze 
mirovanja, dok kod jedriličarskih i motonautičkih regata, brodovi lagano plove, ali nesmiju proći startnu liniju prije 
znaka za start.
Jedriličari i motonautičari se natječu po regatnom polju, obilježenim plutačama, a veslači po stazi koja je sva označena plutačama. 

Preteča današnjih regata bila je Venecijanska regata koja je održavana od polovice 13. vijeka.

Prva novovjeka jedriličarska regata održana je na Temzi 1661.a najstarijom veslačkom, smatra se engleska - *Chester Regatta*, koji se kontinuirano održava od 1733.

Danas je najpoznatija jedriličarska regata Američki kup (America's Cup) osnovan 1851. koju organizira zemlja posljednjeg pobjednika.

Izvori
------

1. 1 2  „*Regata*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 10. 06. 2015.
2. 1 2  „*Regata*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 10. 06. 2015.
3. ↑  „*La storia*" (talijanski). Promovenezia. Arhivirano iz originala na datum 2015-05-19. Pristupljeno 10. 06. 2015.
4. ↑  „*Rezultati traženja*" (hrvatski). Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Pristupljeno 10. 06. 2015.
5. ↑  „*History of Chester Regatta*" (engleski). Official Chester Regatta Website. Pristupljeno 10. 06. 2015.

Vanjske veze
------------

***Regata*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Regata* na portalu Proleksis (`en`)
**Operacija *Badr*** (arapski: عملية بدر‎; *ʻAmaliyat Badr*) ili **Plan *Badr*** (خطة بدر; *Khitat Badr*) bila je šifrirano ime za egipatsku vojnu operaciju sa ciljem da se prijeđe Sueski kanal i zauzme Bar Lev linija koju su Izraelci držali na njegovoj istočnoj obali. Operacija je započela 6. oktobra istovremeno sa sirijskim napadom na Golansku visoravan čime je otpočeo Jomkipurski rat.

Egipatske snage su se za operaciju počele obučavati još 1968. godine, ali planiranje počelo 1971. godine uz intenzivno korištenje zavaravanja neprijatelja. Na samom početku operacije, u Egiptu poznate pod jednostavnim nazivom **Prelazak** (العبور; *al-'obour*), jurišni pioniri su koristili vodene topove da brzo stvore breše u pješačnom zidu na istočnoj obali kanal te postavili pontone, omogućivši prijelaz egipatskih oklopnih snaga. Egipatska pješadija je potom na juriš zauzela Bar-Lev utvrde Bar Leva prije kontranapada izraelske pješadije i oklopnih snaga. 

Napad je u potpunosti iznenadio Izraelce, te je do 7. oktobra prijalz bio potpun, a istočna obala Kanala zauzeta od strane pet ehipatskih divizija. Pješadija je uspostavila mostobrane u dužini od 160 km. Nakon kraćeg zatišja 7. oktobra izraelske oklopne rezerve su izvršile kontranapad u blizini Ismailije. Egipatske snage su, koristivši protivtenkovsko oružje uspjele odbiti napad, a potom proširiti mostobran. Do kraja 8. oktobra egipatske snage su uspjele prodrijeti u Sinaj u dubini od 15 km.

Iako je Egipat na kraju poražen u ratu, u njemu, kao i u arapskom svijetu se Operacija Badr slavi kao jedan od najvećih uspjeha u egipatskoj vojnoj historiji, odnosno arapskih pobjeda u arapsko-izraelskom sukobu.

Izvori
------

1. ↑  Edwin S. Cochran MAJ, U.S. Army. "THE EGYPTIAN STAFF SOLUTION: OPERATIONAL ART AND PLANNING FOR THE 1973 ARAB-ISRAELI WAR", Naval War College, Newport, R.I. 13. 2. 1998. Pristupljeno 9. 11. 2017.
2. ↑  Herzog i Gazit (2005), str. 243
3. ↑  Shazly, str. 224–225
4. ↑  Shazly, str. 231, 233
5. ↑  Shazly, str. 236
6. 1 2  Shazly, str. 233
**Okoli** je jedno od 12 naselja u sastavu općine Velike Ludine u Sisačko-moslavačkoj županiji. Smješteno je u južnom dijelu općine, u prisavskoj ravnica omeđenom rijekom Česmom na zapadu i Lonjom na jugu.
Prema popisu iz 2001. naselje je imalo 323 stanovnika.
Naselje je poznato po podzemnom skladištu plina.

Naftno polje Okoli
------------------

Naftno polje Okoli je u proizvodnji od 1968. godine. Od 1968. do kraja 2005. na Okolima je ukupno proizvedeno 150.800 tona nafte i 72.655.455 kubičnih metara plina.

Podzemno skladište plina Okoli
------------------------------

Puštanjem u proizvodnju velikih podravskih plinskih polja Molve i Kalinovac te potpisivanjem prvog dugoročnog ugovora o uvozu plina iz tadašnjeg SSSR-a, nametala se potreba gradnje podzemnog skladišta plina (PSP). Kao najpovoljniju lokaciju za skladište stručnjaci su izabrali djelomično iscrpljeno plinsko polje Okoli. PSP Okoli pušteno je u rad 1987. godine. Dvadeset i dvije utisno-proizvodne bušotine smještene su na 6 bušotinskih platformi. Nadzemni dio PSP-a uključuje mjerne stanice, kompresorske stanice (4 moto-kompresora snage 2,8 MW), redukcijsko-regulacijske stanice, dehidracije plina i regeneracije TEG-a, bušotinske platforme i pomoćne objekte. Skladište je maksimalno raspoloživoga kapaciteta od 553 milijuna prostornih metara.

Bilješke
--------

1. ↑
2. ↑
3. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2007-12-01. Pristupljeno 2014-08-02.
4. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2009-01-19. Pristupljeno 2014-08-02.
5. ↑  „Archive copy". Arhivirano iz originala na datum 2007-09-22. Pristupljeno 2014-08-02.

Literatura
----------

* 20 godina rada skladišta plina Okoli Arhivirano 2016-03-25 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Velika Ludina |
| --- |
| Gornja Vlahinićka • Grabričina • Grabrov Potok • Katoličko Selišće • Kompator • Ludinica • Mala Ludina • Mustafina Klada • Okoli • Ruškovica • Velika Ludina • Vidrenjak |
Za četvrt Bešiktaša, v. Arnavutköy.
Arnavutköy
**Arnavutköy** (tur. *albansko selo*) je općina grada Istanbula, odnosno jedan od okruga (*İlçe*) koji čine tursku metropolu. Nalazi se na europskoj obali Bosfora. Nova zračna luka Istanbul (IATA: IST) nalazi se u okrugu, mjesto stare Zračne luke Atatürk koja se nalazila na suprotnoj strani Istanbula (Yeşilköy).

Okrug Arnavutköy i njegov grad Arnavutköy ne treba mijenjati za starijeg Arnavutköya, što je četvrt okruga Bešiktaša i nalazi se na samoj obali Bosfora.

Guverner okruga je Kasım Fikret Dayıoğlu a gradonačelnik grada Arnavutköya je od 2019. Ahmet Haşim Baltacı iz AKPa, na svom trećem mandatu, prvi put je bio izabran 2009. a drugi put 2014.

Točnije imamo okrug Arnavutköy i grad Arnavutköy. Okrug je novoformiran 2008. godine iz velikog ruralnog dijela okruga Gaziosmanpaşe i dijelova drugih okruga, uključujući Katalu. Radi se o jednoj od većih okruga metropole, graniči s Crnim morem i još uvijek je većinski ruralan. Grad Arnavutköy je nastao ranije. Ne zna se točno kada, no poznato je da se taj dio zvao *Arnavutköy* (*Arnaout Kevi*) čak i 1850-ih i 1890-ih, a također je uključena u karte s tim imenom. Detaljniji podaci dostupni su od 1920-ih. U 20. stoljeću je postojao kao selo, 1955. je imao 911 stanovnika a 1990. je u selu bilo 21.143 stanovnika.

Arnavutköy se nalazio na području gdje su živjeli grčki seljaci, sastojao se otprilike od 180 domaćinstava, a danas su poznati pod različitim imenima poput *Eski Köy* (staro selo), *Köy içi* (Unutarnje selo), *Aşağı Köy* (Donje selo). Sa Grčko-turski ratom došlo je do razmijena naroda, tako da je grčko stavništvo odselilo.

Okrug Arnavutköy danas broji 141.634 stanovnika.

Gradske četvrti/općine (*mahalle*) koje čine okrug Arnavutköy:

|  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 
* Adnan Menderes
* Anadolu
* Arnavutköy
* Merkez
* Atatürk
* Baklalı
* Balaban
* Boğazköy
* İstiklal
* Bolluca

 |  | 
* Boyalık
* Çilingir
* Deliklikaya
* Dursunköy
* Durusu
* Fatih
* Hacımaşlı
* Hadımköy
* Haraççı
* Hastane

 |  | 
* Hicret
* İmrahor
* İslambey
* Karaburun
* Karlıbayır
* Mareşal Fevzi Çakmak
* Mavigöl
* Mehmet Akif Ersoy
* Mustafa Kemal Paşa
* Nenehatun

 |  | 
* Ömerli
* Sazlıbosna
* Taşoluk
* Tayakadın
* Terkos
* Yassıören
* Yavuz Selim
* Yeniköy
* Yeşilbayır
* Yunus Emre

 |

Vanjske poveznice
-----------------

* arnavutkoy.bel.tr
* arnavutkoy.gov.tr

Izvori
------


Koordinate: 41°11′08″N 28°44′26″E﻿ / ﻿41.18556°N 28.74056°E﻿ / 41.18556; 28.74056
***Novosti*** su hrvatske tjedne novine sa sjedištem Zagrebu a kojeg tiska Srpsko narodno vijeće (SNV) sa ciljem promocije ljudskih prava i bavljenem tema koje se odnose na Srbe Hrvatske. Novine se opisuju kao "samostalni srpski tjednik" te je često kritičan ili satiričan prema političkim, društvenim ili kulturnim događanjima u Hrvatskoj.

*Novosti* su pokrenute u prosincu 1999. u tjednom izdanju. Od prvih izdanja, prihvaćena je politika jezičnog pluralizma, a članci su pisani ćirilicom i latinicom, te na oba pisma ijekavskim i ekavskim govorom. No njegov tiraž bio je ograničen samo na pretplatnike te nije bio dostupan široj publici po trgovinama i novinskim štandovima tijekom prvih deset godina postojanja.

2009. časopis se značajno promijenio kako bi privukao širu publiku, te je dao više prostora kolumnama, komentarima, društvenim događanjima i istraživačkom novinarstvu. Viktor Ivančić (koji je prije radio za *Feral Tribune*), Vladimir Arsenijević i Igor Mandić pridružili su se *Novostima*, a po prvi put su postale dostupne na novinskim štandovima.

Tjedni tiraž 2009. bio je oko 8.000. Glavni urednici su bili Rade Dragojević i Ivica Đikić. A od 2016. glavni urednik je Nikola Bajto.

Izvori
------

1. ↑  „About SNV". Serb National Council. Arhivirano iz originala na datum 2015-02-27. Pristupljeno 30 January 2011.
2. ↑  „O Novostima". *Novosti*. Pristupljeno 30 January 2011.
3. 1 2  „Srpske "Novosti" od prosinca u slobodnoj prodaji na hrvatskim kioscima" (Croatian). *Index.hr*. 17 November 2009. Pristupljeno 30 January 2011.
4. 1 2  „Srpski tjednik Novosti od početka prosinca na kioscima". *Internet Monitor*. 17 November 2009. Arhivirano iz originala na datum 2012-03-04. Pristupljeno 30 January 2011.

Vanjske veze
------------

* Službeni website
*Ovo je članak o hebrejskom i levantinskom arapskom mjesecu. Za skraćenice* AV *ili*aV*, v. AV.*
**Av** (hebrejski: **אָב**, standardni *Av* tiberijski *ʾĀḇ* (arapski:**آﺏ** *Ab*; od akadskog *abu*) je jednaesti mjesec građanske i peti mjesec vjerske godine u hebrejskom kalendaru. Naziv je babilonskog porijekla i pojavljuje se u Talmudu oko 3. vijeka. To je jedini mjesec koji nema ime u Bibliji. To je ljetni mjesec od 30 dana. Av obično pada u jul–august po gregorijanskom kalendaru. Na levantinskom arapskom Ab (arapski:**آﺏ**) je naziv za osmi mjesec gregorijanskog kalendar; ekvivalent augusta.

U Babilonskom Talmudu, Taanit 29a, piše "Kada uđemo u [mjesec of] Av naša je radost smanjena". To se temelji na činjenici da su se neki od najmračnijih događaja židovske historije dogodili u prvim tjednima ovog mjeseca, pogotovo Devet dana koji kuliminiraju s Tisha B'Av. Međutim, postoji mali i uglavnom nepoznati blagdan koji pada na puni mjesec u Avz zvan Tu B'Av koji je, u drevna vremena, bio jedan od najveselijih dana godine.

Mjesec se ponekad naziva **Menachem Av** (hebrejski: ) (*Av Utjehe*), ali njegova glavna upotreba je santifikacija mjeseca prilikom recitacija na Shabbat oprije Rosh Chodesha i iza Tisha B'Ava.

Izvori
------

* This Month in Jewish History

| * p
* r
* u
Mjeseci hebrejskog kalendara |
| --- |
| Tishrei - Cheshvan - Kislev - Tevet - Shevat - Adar (I & II) - Nisan - Iyar - Sivan - Tammuz - Av - Elul |
**Ramsbottom** je grad od 17,872 stanovnika na sjeverozapadu Engleske u Grofoviji Greater Manchester.

Administrativno podpada pod Metropolitanski borough Bury.

Geografske karakteristike
-------------------------

Ramsbottom leži na rijeci Irwell udaljen 19 km sjeverozapadno od centra Manchestera i nekih 6 km sjeverozapadno od svog administrativnog centra Burya.

Historija
---------

Ramsbottom je sve do 19. vijeka bio selo, kao i ostala naselja pored manchestera, tad se razvio kao industrijsko predgrađe zahvaljujući tekstilnoj industriji.
U njemu se prvi put štampalo na tekstilu.

Od 1858. Ramsbottom ima vlastito vijeće, pa od 1894. ima status *Urbanog distrikta*.

Današnji Ramsbottom je jedno od stambenih predgrađa Manchestera.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Ramsbottom (Greater Manchester in North West England)" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 04. 2017.
2. 1 2  „Ramsbottom" (engleski). A Vision of Britain. Pristupljeno 17.04. 2017.

Vanjske veze
------------

***Ramsbottom*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ramsbottom Heritage Society (`en`)
*Za ostala značenja, v. Ratnik (razvrstavanje).*
 „Ratnici" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Ratnici (razvrstavanje).
Crtež tračkog peltasta iz 400. pne.
**Ratnik** je izraz kojim se opisuje osoba koja ima bogato iskustvo u ratovanju i fizičkoj borbi, odnosno koji je odmalena u fizičkom i psihičkom smislu pripreman za rat, te mu stoga on predstavlja svojevrsni način života. Izraz se prvenstveno koristi za opisivanje pojedinaca u plemenskim društvima koji su se specijalizirali za ratovanje i fizičku borbu, odnosno na temelju toga čine zasebnu **ratničku klasu**. Isti se izraz u širem smislu metaforički koristi i za osobe koje pokazuju strah od sukoba i/li teških izazova, npr. sportaši koji se suprostavljaju nadmoćnom suparniku, novinari koji istražuju "neugodne" istine, naučnici koji iznose nepopularne teze i sl. 

U društvima gdje ratnici čine posebnu kastu se često stvaraju posebni kodeksi ratnika, odnosno strogo kodificirana pravila ponašanja koja reguliraju njihova prava, ali i obaveze, temeljena na idealima časti, hrabrosti odanosti. 

U nekim društvima ratnici mogu postati profesionalnim ratnicima, bilo u obliku najamnika, bilo u obliku profesionalnih vojnika.

***Ratnik*** na Wikimedijinoj ostavi
**Sljezolike** (Malvales), red biljaka koja se tradicionalno vodi pod razred dvosupnica (magnoliopsida), a po novijem pripada u rosopside. Nekadašnja samostalna porodica simalovke ili Bombacaceae Kunth sada se kao potporodica Bombacoideae Burnett priključuje porodici sljezovki (malvaceae), a isti je slučaj i sa porodicom lipovki Tiliaceae Juss. koja se kao potporodica Tilioideae Arnott također u porodicu Malvaceae, dok se porodica Elaeocarpaceae DC. priključuje u red Oxalidales

Red sljezolikih obuhvaća 10 porodica sa 338 rodova, i oko 6,000 vrsta. Većina vrsta su grmovi ili stablašice. Na Madagaskaru postoje tri endemske porodice Sphaerosepalaceae, Sarcolaenaceae i Diegodendraceae. Neke njezine vrste poznate su po svojoj lakoći to je balsa, rod ochroma, a druge su zauzele svoje mjesto i u kulinarstvu, Theobroma cacao i danas veoma ugrožen rod Cola koji sadrži visoki postotak kofeina. ostale poznate vrste su baobab, pamuk (rod Gossypium), hibiskus i druge.

Porodice
--------

* Bixaceae Link ili orelanovke
* Cistaceae Juss. ili bušinovke
* Cytinaceae A. Richard
* Dipterocarpaceae Bl.
* Malvaceae Juss. ili sljezovke
* Muntingiaceae C. Bayer, M.W. Chase & M.F. Fay
* Neuradaceae J.G. Agardh
* Sarcolaenaceae Caruel
* Sphaerosepalaceae Van Tiegh.
* Thymelaeaceae Juss. ili vrebinovke

Izvori
------

1. ↑  E.B. Malvales
2. ↑  BioLib Malvales

***Malvales*** na Wikimedijinoj ostavi

Wikivrste ima informacije vezane uz:
***Malvales***
**Ratovi mušketa** (ili musketa) (engleski: *Musket Wars*) je zbirni naziv za gotovo 3,000 sukoba i racija koji su se od 1807. do 1845. godine odvijali između brojnih maorskih plemena na Novom Zelandu i otocima Chatham. Neposredni uzrok za rat bilo je maorsko stjecanje mušketa, koje je dovelo do početka međuplenske utrke u naoružanju s ciljem sticanja teritorija ili osvećivanja za ranije poraze. Između 20,000 i 40,000 ljudi je izgubilo svoje živote u ovim sukobima, dok ih je gotovo 30,000 porobljeno ili bilo prisiljeno migrirati, a uz to je došlo i do značajne promjene *roha*, odnosno plemenskih teritorijalnih granica, prije nego je tokom 1840-ih nametnuta kolonijalna uprava. Danas se ovi sukobi uzimaju kao primjer "fatalnog utjecaja" susreta Europljana s domorodačkim stanovništvom. 

Ipak, korištenje mušketa tokom ovog konflikta dovelo je do potrebe za reorganizacijom tzv. *pā* utvrda, od čega će Maori imati naknadnu korist tokom konflikta s kolonijalnim vlastima za vrijeme Novozelandskih ratova. 

Najraniji poznati konflikt zbio se 1807. godine, kada su se plemena Ngāpuhi i Ngāti Whātua sukobila nedaleko od današnjeg Dargavillea. Iako su Ngāpuhi posjedovali nekoliko mušketa, zbog poteškoća s njihovim korištenjem, izgubili su od konkurentskog plemena, koje je koristilo samo tradicionalna oružja. Konsolidacija je uslijedila 1818. godine, kada su Ngāpuhi pod vodstvom poglavice Hongija Hike i s velikim brojem mušketa izvršili nekoliko uspješnih, iznenadnih napada na zaljev Te Moana-a-Toi, gdje su maorska plemena još uvijek koristila tradicionalno naoružanje. Nakon toga su uslijedili uspješni napadi na *iwije* u Aucklandu, Thamesu, Waikatu i oko jezera Rotorua; poražena plemena su porobljena i stavljena pod prisilni rad s ciljem branja i pripremanja lana za trgovinu s Europljanima, s ciljem dobivanja novih mušketa. Uspjeh Hongija Hike potaknuo je i druga plemena da nabave oružje kako bi se obranili od potencijalnih napada, što je dovelo do spirale nasilja koja je svoj vrhunac doživjela tokom 1832. i 1833. godine, kada se proširila na gotovo cijeli teritorij Novog Zelanda, izuzev središnjeg dijela Sjevernog otoka (danas znanog kao Kraljeva zemlja) i udaljenih dijelova Fiordlanda na Južnom otoku. Godine 1835. sukobi su se preselili i izvan Novog Zelanda, kada su plemena Ngāti Mutunga i Ngāti Tama pokrenuli napad na Moriore na otocima Chatham.

Sukobi su postepeno prestajali nakon 1835. godine. Na Južnom otoku su zaključeni do kraja 1837. dok su se sporadični konflikti na Sjevernom otoku nastavili sve do sredine 40-ih godina i konsolidacije kolonijalne uprave.
**Reinhold Merkelbach** (rođen 7. juna 1918. u Grenzhausenu, umro 28. jula 2006) bio je nemački klasični filolog. Studirao je klasičnu filologiju u Minhenu od 1937. do 1938. i zatim od 1945. do 1947. u Hamburgu, budući da mu je studije prekinula ratna obaveza. Godine 1947. doktorirao je na Univerzitetu u Hamburgu , gde je 1950. postavljen za predavača, a potom je prešao na Univerzitet u Kelnu. Od 1957. do 1961. bio je vanredni profesor na Univerzitetu u Erlangenu, a od 1961. do penzionisanja 1983. predavao je na Univerzitetu u Kelnu.

U svom naučnom radu Merkelbach se uglavnom bavio historijom antičke religije, o čemu je objavio brojne radove, od kojih se neki bave odnosom između religije i antičkog romana. Bavio se i proučavanjem Homera, Hesioda i Platona. Od 1970-ih bio je jedan od ključnih ljudi koji su doprineli razvoju centra za istraživanje antičke epigrafije i papirologije na Univerzitetu u Kelnu. S kolegama i studenima objavio je mnoge zbirke natpisa, posebno onih koji su pronađeni u grčkim polisima u Maloj Aziji. Bio je urednik ili suurednik nekoliko edicija knjiga (*Beiträge zur klassischen Philologie*, *Papyrologische Texte und Abhandlungen*, *Beiträge zur Altertumskunde*) i naučnih časopisa (*Zeitschrift für Papyrologie und Epigraphik*, *Epigraphica Anatolica*).

Merkelbach je 1978. primio počasni doktorat Univerziteta u Besançonu. Od 1981. bio je član Severnorajnsko-westfalske akademije nauka i umetnosti te dopisni član Britanske akademije. Od 1968. do 1971. bio je član, a od 1974. do 1980. predsednik Međunarodnog odbora za papirologiju.

Odabrana dela
-------------

* *Roman und Mysterium in der Antike*, München: Beck, 1962
* *Isisfeste in griechisch-römischer Zeit. Daten und Riten*, Meisenheim am Glan, 1963
* *Untersuchungen zur Odyssee* (2. izmenjeno i prošireno izd.), München: Beck, 1969 (1. izd. 1951)
* *Fragmenta Hesiodea*, Oxford, England: OUP, 1967  (s Martinom Litchfieldom Westom; editio minor, OCT, 1970, 1984 2. izmenjeno izdanje).
* *Die Quellen des griechischen Alexander-Romans* (2. izmenjeno izd.), München: Beck, 1977 (1. izd. 1954), ISBN 3-406-03249-4
* *Mani und sein Religionssystem*, Opladen: Westdeutscher Verlag, 1986, ISBN 3-531-07281-1
* *Die Hirten des Dionysos. Die Dionysos-Mysterien der römischen Kaiserzeit und der bukolische Roman des Longus*, Stuttgart: Teubner, 1988, ISBN 3-519-07410-9
* *Die Bedeutung des Geldes für die Geschichte der griechisch-römischen Welt*, Stuttgart: Teubner, 1992, ISBN 3-519-07550-4
* *Hestia und Erigone. Vorträge und Aufsätze*, Stuttgart: Teubner, 1996, ISBN 3-519-07438-9
* *Philologica. Ausgewählte kleine Schriften*, Stuttgart: Teubner, 1997, ISBN 3-519-07439-7
* *Mithras. Ein persisch-römischer Mysterienkult*, Wiesbaden: VMA-Verlag, 1998 (1. izd. 1984), ISBN 3-928127-61-6
* *Isis regina − Zeus Sarapis. Die griechisch-ägyptische Religion nach den Quellen dargestellt* (2. ispravljeno izd.), München: Saur, 2001 (1. izd. 1995), ISBN 3-598-77427-3

Vanjske veze
------------

* Cornelia Römer: *In memoriam Reinhold Merkelbach*
*Ovo je članak o konzulu izabranom 191. pne. Za druge osobe s istim imenom v. Manius Acilius Glabrio (razvrstavanje).*
**Manije Acilije Glabrion** (*Manius Acilius Glabrio*) je bio rimski vojskovođa i političar iz doba rimsko-sirijskog rata.

Bio je porijeklom iz plebejske porodice, a godine 191. pne. je izabran za konzula. Iste je godine na čelu rimske vojske došao u Grčku te porazio seleukidskog kralja Antioha Velikog u bitci kod Termopila. Nakon toga je pokrenuo pohod s ciljem da kazni Etolski savez, na čiji je poziv Antioh bio došao u Grčku. Od toga ga je, međutim, odgovorio rimski diplomat Tit Kvinkcije Flaminin.

Godine 189. pne. Glabrion se kandidirao za cenzora, ali su ga patriciji optužili da u vlastitoj kući skriva pronevjereni ratni plijen iz Grčke. Kada je te optužbe svjedočenjem potvrdio legat, Glabrion je odustao od kandidature.

Vjeruje se kako je upravo na Acilijev prijedlog donesen *Lex Acilia de intercalando*, zakon kojim su rimski svećenici ovlašteni da po potrebi u rimsku kalendarsku godinu ubacuju interkalarne mjesece kako bi tadašnji kalendar uskladili s godišnjim dobima.

V. također
----------

* Acilia (gens)

Izvori
------



|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodi: **Lucius Quinctius Flamininus i Gnaeus Domitius Ahenobarbus**  |  **Konzul Rimske Republike** *zajedno s Publijem Kornelijem Scipionom Nasikom* 191. pne. | Slijedi: **Lucius Cornelius Scipio Asiaticus i Gaius Laelius**  |
Grafički prikaz brodova u AIS-sustavu
**Automatski identifikacijski sistem** (engl. *Automatic Identification System*, ili **AIS**) je sistem za obalno kratkodometno praćenje brodova i pomorskog prometa. Njime brodovi međusobno razmjenjuju podatke (zastava broda, vrsta, status, brzina, smjer, dužina i širina broda, gaz, destinacija, vrijeme). Također, brodovi i sa lukama razmjenjuju ovakve podatke. Osim brodovima i lukama, AIS je dostupan i svakom korisniku interneta, na 17 jezika među kojima je i srpskohrvatski. 

AIS se počeo koristiti već krajem 20. stoljeća, a Međunarodna pomorska organizacija danas zahtijeva da svaki brod mase iznad 30 tona treba imati ugrađen AIS, kao i svaki putnički brod. AIS je zasada ugrađen na 40 000 plovila. Osim za razmjenu podataka, ovaj sustav vrlo dobro služi i za izbjegavanje sudara.

Vanjske poveznice
-----------------

* (`en`) ShippingExplorer.net - Live Vessel Tracking
* (`en`) Portmaps.com - AIS positions, vessel tracking, AIS Database, Ship Search (English)
* (`sh`) AIS stranica Arhivirano 2011-07-27 na Wayback Machine-u
**Manastir Kaludra** je manastir Eparhije Budimljansko-nikšićke, Srpske pravoslavne crkve. Nalazi se u okolini Berana, u selu Kaludra, pored reke Kaludre. 

Manastir Svetog Luke u Kaludri (9 km od Berana) je sazdan u doba Nemanjića (14. vek), a razoren u teškim vremenima ropstva pod Turcima (17. vek).

Na zahtev meštana sela Kaludre, početkom septembra 1991. godine, Polimski muzej iz Berana otpočeo je sistematska istraživanja na lokalitetu razorenog manastira. Neposredno ispod građevinskog šuta nađeni su komadi fresaka. Na južnoj površini stope časne Trpeze nalazio se natpis u sedam redova: „Dionisije.. crkvu s bratiam jaže ... učinih opštežitije tko će raskinuti de proklet ... oveh svjatih amin". Ovaj natpis nam jedini svedoči da je ovde nekada bilo opštežiće.

Zgog ratnih sukoba tokom raspada bivše SFRJ i ekonomske krize radovi su obustavljeni da bi se nastavili tek 2001. godine. Na starim temeljima, podignut hram posvećen Svetom Apostolu Luki, zvonik i konak sa monaškim ćelijama.

Iste godine obnovljena je i Eparhija budimljansko-nikšićka.

U neposrednoj blizini manastira nalazi se čitav niz peštera-isposnica u kojima je u srednjem veku bio zastupljen keliotski tip života, te je otuda do danas u narodu sačuvan naziv Ćelije (Kelije).

U manastiru se čuva deo moštiju Svetog Apostola Luke, zaštitnika ove svete obitelji i delovi moštiju:

* Svetog Velikomučenika Artemija,
* Svetog Velikomučenika Evstatija Plakide,
* Svetog Prepodobnomučenika Ignjatija Ivironskog

Spoljašnje veze
---------------

* Kaludra
*Za ostale upotrebe, v. Osvajač.*

**Osvajači** je jugoslovenska i srpska hard rok i hevi metal grupa, osnovana u Kragujevcu 1990. godine.

Istorija
--------

Grupu su 1990. godine osnovali pevač Zvonko Pantović Čipi, gitarista Dragan Urošević, klavijaturista Nebojša Jakovljević, bas-gitarista Saša Popović i bubnjar Miša Raca. U rad benda bio je uključen i basista Dejan Dačović, kao i klavijaturista Laza Ristovski koji je bio zadužen za produkciju, ali je povremeno i nastupao sa Osvajačima. Na svoja prva dva albuma, Krv i led (objavljenom 1990. godine) i Sam (objavljenom 1995. godine), predstavili su se glam metal zvukom, a najveći uspeh su doživele njihove balade *Možda nebo zna* i *S kim čekaš dan*. Posle objavljivanja kopilacije The Best Of 1997. godine Osvajači su prestali sa radom. Miša Raca se povukao iz muzike zbog problema sa drogom. Posle snimanja pesme *Vino crveno* sa grupom **Prvi Čin**, Pantović je osnovao bend Osvajači Ol Stars kome se ubrzo priključio i Jakovljević.

Osvajači su nastavili rad 1999. u novoj postavi, koju su, pored Uroševića i Popovića (koji je u ovoj postavi Osvajača svirao ritam gitaru), činili pevač Nenad Jovanović, basista Saša Marković i bubnjar Nenad Branković. Posle objavljivanja promo singla sa pesmama Samo ti i Minut ćutanja, Osvjači su snimili album Vrelina, na kome se nalazi i obrada pesme Rainbow Eyes grupe Reinbou (u prepevu nazvana Tragovi). Osvajači su se ponovo raspali već iste, 2000. godine, a Jovanović se 2003. godine priključio hard rok grupi Stratus.

2005. godine Pantović i Urošević su ponovo okupili Osvajače. Pored još jednog prvobitnog člana Osvajača, klavijaturiste Nebojše Jakovljevića, ostali članovi grupe su Mikica Zdravković i Dejan Nikolić.

Danas grupu Osvajači čine:

* Zvonko Pantović - vokal
* Bane Jelić - gitara
* Nebojša Jakovljević - klavijature
* Nenad Branković - bubnjevi
* Dejan Pejović - bas-gitara

Diskografija
------------

### Studijski albumi

1. 1990. Krv i led (PGP RTB)
2. 1995. Sam (PGP RTS)
3. 1999. Vino crveno (Grand produkcija)
4. 2000. Nevera (Grand produkcija)
5. 2015. Na mene je red (Grand produkcija)

### Kompilacije

* 1996. The Best Of (Tejk It Or Liv It)

Eksterni linkovi
----------------

* Osvajači (discogs.com)
* Osvajači (metal-archives.com)
**Аутономни универзитет у Мадриду** (лат. *Universitas Autonoma Matritensis*) познатији под својим шпанским краћим називом *"la Autónoma"* је јавни универзитет основан 1968. године. Универзитет је основан у периоду најамбициознијих реформи образованја које је земља провела крајем шездесетихи почетком седамдесетих година двадесетог века, заједно на аутономним универзитетима у Барцелони и Билбау. Иако се кампус налази у саставу општине Мадрид, географски је ближи градовима Алкобендас и Трес Кантос. Од када је основан универзитет је ушао у сам врх међу најбољим универзитетима у земљи, бивајући проглашен и за најбољи од стране шпанских дневних новина *Ел Мундо*. Посебно је препознат и студиј математике за који је институција 2012. ушла у групу од 51. до 75. места према *Шангајској листи*. Студиј права такођер је препознат и цењен у Шпанији.

Извори
------

Вањске везе
-----------

* (`en`) Службена страница

| * p
* r
* u
Institucionalna mreža univerziteta u evropskim glavnim gradovima |
| --- |
| 
* Nizozemska Amsterdam
* Turska Ankara (AU)
* Turska Ankara (ODTU)
* Grčka Atena
* Austrija Beč
* Srbija Beograd
* Njemačka Berlin (Freie)
* Njemačka Berlin (Humbolt)
* Slovačka Bratislava
* Belgija Bruxelles (francuski)
* Belgija Bruxelles (nizozemski)
* Rumunija Bukurešt
* Mađarska Budimpešta
* Danska Kopenhagen
* Irska Dublin
* Finska Helsinki
* Švicarska Lausanne
* Portugal Lisabon
* Slovenija Ljubljana
* Ujedinjeno Kraljevstvo London
* Španija Madrid (UAM)
* Španija Madrid (UAC)
* Rusija Moskva
* Kipar Nikozija
* Norveška Oslo
* Francuska Pariz I
* Francuska Pariz III
* Francuska Pariz VI
* Francuska Pariz-Dauphine
* Češka Prag
* Latvija Riga
* Italija Rim III
* Italija Rim-Sapienza
* Italija Rim-Tor Vergata
* Severna Makedonija Skopje
* Bugarska Sofija
* Švedska Štokholm
* Estonija Tallinn (TU)
* Estonija Tallinn (TTU)
* Albanija Tirana
* Litvanija Vilnius
* Poljska Varšava
* Hrvatska Zagreb

 |
Mengerova spužva
**Mengerova spužva** je fraktal kojeg je opisao austrijski matematičar Karl Menger 1926. godine. To je trodimenzionalni analogon tepihu Sierpińskog. Često se naziva Sierpiński-Mengerovom spužvom ili, netočno, samo spužvom Sierpińskog. Svaka strana Mengerove spužve je tepih Sierpińskog, a svaka dijagonala Cantorov skup. Fraktalna joj je dimenzija {\displaystyle {\frac {\log 20}{\log 3}}\approx 2.7268}.

Konstrukcija
------------

Počinje se s kockom (nulta iteracija) koja se podijeli na 27 jednakih kocaka (duljine stranice 1/3 početne). Nakon toga oduzme se 7 kocaka: središnja i 6 u središtima strana početne kocke (prva iteracija). Postupak se ponovi s preostalih 20 kocaka. Mengerova se spužva dobije kad broj iteracija teži u beskonačno. Na slici ispod su prikazane nulta i prve tri iteracije.

### Kao sustav iteriranih funkcija (IFS)

Moguće ju je načiniti pomoću 20 transformacija vjerojatnosti po 5%. Dvije su napisane u tablici, ostale se mogu dobiti analogijom iz transformacijâ za tepih Sierpińskog.

| vjerojatnost | transformacije |
| --- | --- |
| 5% | {\displaystyle x\_{n+1}={\frac {1}{3}}x\_{n}} 
{\displaystyle y\_{n+1}={\frac {1}{3}}y\_{n}} 
{\displaystyle z\_{n+1}={\frac {1}{3}}z\_{n}} |
| 5% | {\displaystyle x\_{n+1}={\frac {1}{3}}x\_{n}+{\frac {1}{3}}} 
{\displaystyle y\_{n+1}={\frac {1}{3}}y\_{n}} 
{\displaystyle z\_{n+1}={\frac {1}{3}}z\_{n}}  |
| itd. |

Vidi još
--------

***Mengerova spužva*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fraktali
* Tepih Sierpińskog
* Trokut Sierpińskog
* Sustavi iteriranih funkcija (IFS)
**Ostrvica** je naselje u Splitsko-dalmatinskoj županiji.

Zemljopis
---------

Nalazi se u Sridnjim Poljicima.

Upravna organizacija
--------------------

Gradsko je naselje grada Omiša po upravnoj organizaciji, iako je od samog naselja Omiša udaljena nekoliko kilometara. 
Po poštanskoj organizaciji, pripada poštanskom uredu u Gatima.

Povijest
--------

Teško je stradala u Drugom svjetskom ratu, kad su četnici Mane Rokvića 1. listopada 1942. poklali seljane Gata, Ostrvice, Zvečanja i Čišle.

Stanovništvo
------------

Većinsko i jedino autohtono stanovništvo ovog sela su Hrvati.

Izvori
------

1. ↑  DZS popis stanovništva 2001. godine
2. ↑  Zakon o područjima županija, gradova i općina u Republici Hrvatskoj: Splitsko-dalmatinska županija Arhivirano 2008-08-04 na Wayback Machine-u
3. ↑  Grad Omiš: Odluka o gradskim porezima
4. ↑  „HP". Arhivirano iz originala na datum 2011-08-08. Pristupljeno 2014-07-26.

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Ostrvica (Omiš)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
**Karolina Miroslavivna Kujek** (*Кароліна Мирославівна Куєк*, rođena 27. septembra 1978. u Kicmanu, Ukrajina, bivši SSSR), profesionalno znana kao **Ani Lorak**, ukrajinska je pevačica, predstavnica Ukrajine na Pesmi Evrovizije 2008. u Beogradu.

Evrovizija
----------

### 2005

2005. godine, Ani Lorak po prvi put nastupila je na ukrajinskom izboru za predstavnika na Evroviziji. Bilo je gotovo sigurno da će ona predstavljati zemlju domaćina u Kijevu, međutim, pobedila je grupa Grin DŽoli, sa pesmom "Razom nas bahato, nas ne podolate". Ani i njena pesma "A Little Shot Of Love" završili su na drugom mestu.

### 2008

2008. godine, konačno je izabrana za predstavnicu Ukrajine na Pesmi Evrovizije 2008. u Beogradu. Svoju pesmu, "Shady Lady", prvi put je izvela u polufinalu 22. maja i uspela je da se plasira u finale.

Međutim, ona nije izabrana na klasičnom izboru. Odlučeno je da će Ani predstavljati Ukrajinu, a birano je koju od pet ponuđenih pesama će pevati. 23. februara Ani je pevala pet mogućih pesama, a publika i žiri su izabrali pesmu "Shady Lady", koju je napisao poznati ruski muzičara Filip Kirkorov.

Takođe je snimila rusku verziju pesme "Shady Lady", koja se zove "S neba v nebo". Posetila je razne evropske zemlje radi predstavljanja pesme, kao što su Malta, Rusija, Bugarska, Španija i Nemačka. NJenu haljinu je dizajnirao italijanski kreator Roberto Kavali, a u kreiranju je upotrebio Svarovski dijamante.

Diskografija
------------

### Albumi

* 2007: *15*
* 2006: *Розкажи*
* 2005: *Smile*
* 2004: *Ани Лорак*
* 2003: *REMIX: Мрій про мене*
* 2001: *Там, де ти є*
* 2000: *www.anilorak.com*
* 1999: *Ангел Мрій Моїх*
* 1998: *Я вернусь*
* 1996: *Хочу летать*

### Singlovi

* 2005: "A Little Shot Of Love"
* 2005: "Car Song"
* 2005: "100 Kisses"
* 2005: "Smile"
* 2006: "Розкажи"
* 2007: "Верни мою любовь"
* 2007: "С первого взгляда"
* 2007: "Я с тобой"
* 2008: "Shady Lady"

***Ani Lorak*** na Wikimedijinoj ostavi
**Benedikt XIV** je ime dvojice antipapa iz 15. vijeka; **Bernarda Garniera**, koji je bio antipapa od 1425. do 1430. i drugog o kom se puno manje zna - **Jeana Carriera** koji je stolavao od 1430. do negdje 1437.

Antipapa Benedikt XIII smjenjen je odlukama donešenim na Koncilu u Konstanzu - 1417. i izabran je Martin V. kao novi jedinstveni papa Rima i Avignona, time je bar službeno završila Velika zapadna šizma.

Tim se odlukama žestoko opirao Antipapa Benedikt XIII, sve do svoje smrti 1423. u svom dobro zaštićenom bastonu - valencijskom zamku Peníscola, pa je čak i rekonstruirao svoju kuriju izabravši četiri nova kardinala.

Spletkama skloni aragonski kralj Alfonso V, želio je da se raskol nastavi pa je 1423. sazvao Kolegij kardinala na kom je izabran novi antipapa Klement VIII, koji je vladao sve do svoje abdikacije 1429.

U međuvremenu je i Jean Carrier, jedan od benediktovih kardinala, koji nije bio pozvan na Kolegij kardinala - 1423. održao svoju vlastitu konklavu u Zamku Peníscola na kojoj je 12. novembra 1425. izabran Bernard Garnier kao papa - Benedikt XIV, tako da su u tom trenutku postojali dvoje antipapa i jedan *pravi* Martin V..
Garnier je inače bio svećenik u Rodezu, pored Toulousa.

Garnier je kao Benedikt XIV, tajno vodio svoju kuriju, pa se nije znalo ni gdje boravi, zbog tog je postao poznat pod imenom "tajni papa". Iz pisma grofa od Armagnaca 
Ivani Orleanskoj može se razabrati da je samo Carrier znao gdje se on krije. Ipak razočarani Benedikt, nakon što je imao sve manje pristaša, završio je svoj pontifikat 1430. U tih pet godina postavio je samo jednog kardinala - Jean Faralda.

Kardinal Carrier je uhapšen 1433. i zatvoren u gaskonjskom Foixu u istoimenom zamku. 
Kad je Garnier umro, nekako istovremeno njegov kardinal Farald, nastavio je neobičnu fanatičnu borbu sa papama - izabravši upravo Jeana Carriera za papu, pod istim imenom **Benedikt XIV**. Carrier je vladao iz zatvora, sve dok nije umro ili abdicirao pretpostavlja se negdje oko 1437.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Benedict (XIV)*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 24. 5. 2018.

Vanjske veze
------------

* *Benedict (XIV)* (`en`)

| * p
* r
* u
Antipape u Katoličkoj Crkvi |
| --- |
| 
sv. Hipolit •
Novacijan •
Feliks II. •
Ursin •
Elulalije •
Laurencije •
Dioskur •
Teodor II. •
Paskal I. •
Konstantin II. •
Filip •
Ivan VIII. •
Anastazije III. •
Kristofor •
Bonifacije VII. •
Ivan XVI. •
Grgur VI. •
Benedikt X. •
Honorije II. •
Klement III. •
Teodorik •
Albert •
Silvestar IV. •
Grgur VIII. •
Celestin II. •
Anaklet II. •
Viktor IV. •
Viktor IV. •
Paskal III. •
Kalist III. •
Inocent III. •
Nikola V. •
Klement VII. •
Benedikt XIII. •
Aleksandar V. •
Ivan XXIII. •
Klement VIII. •
Benedikt XIV. •
Feliks V.
 | Vatikanski grb |