recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Lazar Mojsejevič Kaganovič** (rus. *Lázarь Moiséevič Kaganóvič*; 22. novembar 1893 — 25. jul 1991) bio je sovjetski revolucionar i političar.

Biografija
----------

Rođen je u blizini Kijeva, u jevrejskoj porodici. Godine 1911, postao je član boljševičke partije. Maja 1917, postao je vođa vojne organizacije boljševika u Saratovu. Tokom Oktobarske revolucije, rukovodio je ustaničkim snagama u Gomelju. Posle revolucije, od 1918. do 1922. godine, vršio je mnoge funkcije širom sovjetske Rusije, od Nižnjeg Novgoroda do Turkmenistana.

Tokom jačanja sopstvenog uticaja, Josif Staljin ga je priključio svojoj interesnoj grupi. Kaganovič je 1924. postao član Centralnog komiteta SKP(b), a od 1925. do 1928. bio je skeretar CK Komunističke partije Ukrajine. Godine 1930, postao je član Politbiroa CK SKP(b). U to je vreme bio jedan od provodilaca masovne industrijalizacije i kolektivizacije u SSSR-u. 

Zbog lošeg vođenja kolektivizacije u Ukrajini, smatra se jednim od odgovornih za izbijanje velike ukrajinske epidemije gladi 1932-1933. godine. Tokom trajanja velikih čistki unutar SKP(b), Kaganovič je organizovao hapšenja hiljada železničkih radnika i službenika.

Tokom Velikog otadžbinskog rata, bio je komesar za Severnokavkaski i Zakavkaski front. Godine 1943, dobio je titulu heroja socijalističkog rada. Ostatak rata je proveo na funkciji komesara za železnice.

Godine 1947, nakratko je ponovno bio sekretar CK KP Ukrajine, a od 1952. do 1957. godine predsednik Veća ministara Sovjetskog Saveza (premijer). Iako je bio staljinista, Kaganovič je nakon Staljinove smrti još uvek imao određenog uticaja. Međutim, 1957. godine je prisiljen da istupi iz Centralnog komiteta i Prezidijuma SSSR-a. Dobio je posao direktora male fabrike kalijuma na Uralu. Do 1961. je u potpunosti isključen iz partije, te je živeo kao penzioner u Moskvi.

Umro je 1991. godine Moskvi, u svojoj 97. godini života. Sahranjen je na groblju Novodjeviči.
**Liber pontificalis** je popis rimskih papa od izuzetne važnosti za ranu srednjovjekovnu povijest, premda nema uvijek jednaku povijesnu vrijednost.

Riječ je o knjizi koja sadrži kratke biografske natuknice o papama, od početka pa do 9. stoljeća, kronološki poredane. Za svakoga papu donijeto je vrijeme koliko je trajao njegov pontifikat (iz čega se može doznati približan datum početka i kraja službe pojedinog pape), mjesto rođenja, obiteljsko podrijetlo, carevi koji su mu bili suvremenici, građevinski zahvati (osobito gradnje rimskih crkava), ređenja, važnije odluke, mjesto pokopa, te vrijeme upražnjene stolice do izbora sljedećeg pape.

Način na koji je ova zbirka nastala, često u velikom vremenskom odmaku i bez pravog povijesnog interesa, umanjuje njezinu vrijednost kao povijesnog dokumenta. Ipak, ona nam, primjerice, kazuje što se u 5. stoljeću znalo o prethodnim papama i ranoj Crkvi. Kad govori o papama od 4. stoljeća nadalje, zbirka je vjerodostojnija. Od 7. stoljeća do pontifikata Hadrijana II. *Liber pontificalis* pisali su suvremenici pojedinih papa, pa za to razdoblje on predstavlja prvorazredni povijesni izvor. Od 11. do 15. stoljeća kvaliteta ove zbirke znatno varira.

Vidi još
--------

* Papa
* Popis papa
* Liberijev katalog
Huiyuan
**Huiyuan** (kineski: 慧遠; **Hui-Yuan**, **Hui-Yüan** na mandarinskom te **Fi-Yon** na Gan jeziku, 334–416) bio je kineski budistički učenjak poznat po tome što je osnovao Hram Donglin na planini Lushan u provinciji Jiangxi, kao i po tekstu *Zašto se redovnici ne klanjaju kraljevima* iz 404. 

Bio je rodom iz Shanxija na sjeveru Kine, a u mladosti je proučavao Zhuangzija i Laozija, kao i Konfucija. U dobi od 21 godine ga u provinciji Hebei budistički učenjak i misionar Dao An preobratio na budizam i nagovorio da "napusti porodicu" kako bi se u potpunosti posvetio proučavanju i širenju budizma.  Sa vremenom je postao osnivačem Hrama te razvio učenje koje sadrži koncepte kao što su vinaya (戒律), meditacija (禪法), abhidharma i Prajna ili mudrost. Vodio je i prepisku sa poznatim kučanskim budističkim učenjakom i prevodiocem Kumarajivom. 

Godine 402. je svoje sljedbenike - redovnike i laike - organizirao u novu Mahayana sektu koja je kasnije postala poznata kao Škola budizma čiste zemlje, danas jednu od najpopularnijih budističkih tradicija istočne Azije. Dvije godine kasnije je napisao djelo *Zašto se redovnici ne klanjaju kraljevima* (沙門不敬王者論) u kojoj je nastojao iznijeti argumente za autonomiju budističkog svećenstva u odnosu na svjetovno sudstvo i vlast, ali isto tako i tadašnje vladare uvjeriti kako su budisti, zbog vjerovanja u karmu, njihovi idealni podanici. 

Umro je 416 u provinciji Hubei. Njegovi najpoznatiji učenici su Huiguan (慧觀), Sengji (僧濟) i Faan (法安).

Izvori
------

1. ↑  Ebrey, Cambridge Illustrated History of China, 97.

Izvori
------

* Ebrey, Patricia Buckley (1999). The Cambridge Illustrated History of China. Cambridge: Cambridge University Press.
* 國語辭典 Arhivirano 2012-09-05 na Wayback Machine-u
**Liberalna stranka** je naziv za liberalnu političku stranku koja je djelovala u Hrvatskoj od 1997. do 2006. godine.

Nastala je nakon raskola u Hrvatska socijalno-liberalna stranka|Hrvatskoj socijalno liberalnoj stranci, odnosno podjele na nacionalističku struju pod Draženom Budišom i građansku struju pod Vladimirom Gotovcem. Kada je Budišina stranka stekla prevagu na stranačkoj konvenciji, Gotovac je sa svojim pristašama izašao iz HSLS i formirao novu stranku.

Iako je LS sa sobom povukao dio poznatih ličnosti, vrlo brzo se pokazalo kako se ne može natjecati sa HSLS, odnosno nametnuti kao vodeća liberalna, odnosno građanska stranka u Hrvatskoj. Godinu dana kasnije, HSLS je sklopio predizborni sporazum sa SDP koji je postao osnov koalicije koja je nastojala zamijeniti Tuđmanovu vlast. Kada se to dogodilo na izborima 2000. godine, LS je bio tek član široke centrističke koalicije zvane Četvorka (u kojoj su još bili HSS, HNS i IDS).

LS je sa svojim predstavnicima sudjelovao u Trećesiječanjskoj vlasti, a na izborima 2003. je dobio saborske zastupnike na zajedničkoj listi sa SDP.

Nakon izbora se postavilo pitanje treba li se LS - za koju je bilo jasno da ne može računati na uspjeh kao samostalna stranka - ujediniti s ideološki bliskim strankama. Dok je tadašnji predsjednik Ivo Banac 2005. godine inzistirao da to bude sa HNS, Zlatko Kramarić je preferirao da to bude sa HSLS, koja je u međuivremenu postala koalicijski partner Ive Sanadera. U stranci je na kraju prevladala Kramarićeva opcija, te se LS ugasio, odnosno vratio svojoj stranačkoj matici.

Odluku o pridruživanju HSLS-u nije htio prihvatiti dio članova splitske organizacije LS koji su formirali Dalmatinsku liberalnu stranku.
**Goran Čengić** (Sarajevo, 1946. – Sarajevo, 14. juna 1992.) bio je jugoslavenski i bosanskohercegovački rukometaš i reprezentativac SFR Jugoslavije. Rođen je u Sarajevu, gdje je i započeo rukometnu karijeru (RK Bosna, RK Mlada Bosna), a kasnije je igrao još i za Crvenu zvezdu. Sredinom 1992. godine, Čengić je tragično ubijen od strane Veselina Vlahovića, nakon što je stao u obranu svog susjeda, Husniju Ćerimagića.

Rani život i rukometna karijera
-------------------------------

Goran Čengić rodio se 1946. godine u Sarajevu. Njegovi roditelji, Ferid (*Fićo*) i Nataša (djevojački Zimonjić), bili su partizani u Drugom svjetskom ratu. Otac mu je bio prvi gradonačelnik Sarajeva nakon Drugog svjetskog rata, a kasnije je sedam godinja proveo na Golom otoku, jer je odbio naređenje partije da uhapsi svoje prijatelje. Ime je dobio po Ivanu Goranu Kovačiću, uglednom hrvatskom pjesniku i istaknutom partizanu, kog su 1943. godine ubili četnici. Bio je najstariji od trojice braće, a mlađa braća su mu bili Rodoljub (1956.) i Igor (1958.). Obitelj Čenigć je stanovala u gradskoj četvrti Grbavica.

U mladosti se bavio rukometom, a 1963. godine, sa 17 godina, igrao je za ekipu RK Bosne, kada su nakon pobjede nad bjelovarskim Partizanom u produžecima osvojili prestižnu titulu u finalu Kupa Jugoslavije. Paralelno s rukometom, Čengić je završio studije na Likovnoj akademiji u Sarajevu, smjer industrijski dizajn. Oženio se Goranom i imao dva sina, Vladimira i Srđana.

Smrt
----

Dana 14. lipnja 1992. godine, kriminalac Veselin Vlahović ubio je Gorana Čengića u Sarajevu, nakon što je ovaj pokušao zaštiti svog starog susjeda, profesora Husniju Ćerimagića. Goran je u to vrijeme boravio sam u ratnom Sarajevu; supruga je sa sinovima već bila otišla u Beograd, a Goran im se trebao uskoro pridružiti. Prijatelji su mu savjetovali da s ulaznih vrata skine pločicu s natpisom Čengić i da stavi majčino djevojačko prezime, Zimonjić. Čuvši da se nešto događa na stepeništu zgrade, otvorio je svoja vrata i, vidjevši naoružane muškarce kako odvode susjeda, povikao je na njih. Vidjevši Čegnića, Vlahović ga je oteo i odveo, zajedno s Ćerimagićem. Upucao ih je obojicu i bacio na smetlište. Goran je umirao dva dana, a onda se ubojica, posumnjavši da je Goran živ, vratio i dokrajčio ga. Goranovo tijelo je pronađeno nakon devet godina u jami ispod Trebevića i pokopano.

Vanjske veze
------------

* „Goran Čengić ubijen jer je spašavao komšiju Husniju". *Dnevni avaz*. 8 March 2013. Arhivirano iz originala na datum 14 May 2013.
* Greble, Emily (2011). *Sarajevo, 1941–1945: Muslims, Christians, and Jews in Hitler's Europe*. Ithica: Cornell University Press. ISBN 0-8014-4921-9.
* Đugum, Aida (10 February 2013). „Nagrade "Duško Kondor": Časni ljudi u nečasnom vremenu". *Radio Free Europe / Radio Liberty*.
* „Junaci bez ulica: Goran Čengić". *Radio Sarajevo*. 22 July 2011. Arhivirano iz originala na datum 14 May 2013.
* „Počast heroju Goranu Čengiću". *Slobodna Bosna*. 8 March 2013.
**Liberalna demokracija Slovenije** (kratica **LDS**) je liberalna politička stranka lijevog centra u Sloveniji. Trenutna predsjednica je Katarina Kresal.

LDS svoje korijene ima u **Liberalnoj demokratskoj stranci** koja je osnovana 1989. godine, a među čijim članstvom i osnivačima su dominirali vodeći liberalni intelektualci Slovenije, kao i reformski raspoloženo rukovodstvo tadašnjeg Saveza socijalističke omladine Slovenije.

LDS je sudjelovala na prvim demokratskim izborima u Sloveniji 1990. godine, ali je ostala u opoziciji. Nakon što se godine 1992. raspala vladajuća koalicija DEMOS, LDS je došla na vlast, na kojoj je, u raznim koalicijama, bila do 2004. godine.

12. ožujka 1994. se Liberalna demokratska stranka formalno ujedinila s Demokratskom strankom Slovenije (DSS), Socijalističkom strankom Slovenije (SSS) i Zelenima - Ekološko socijalnom strankom (ZESS) te dobila ime Liberalna demokracija Slovenije pod kojim djeluje i danas.

Na slovenskim parlamentarnim izborima 2004. godine, stranka je izgubila značajnu podršku javnosti. Od 2005. godine, ima 23 (22.8%) zastupnička mjesta u donjem domu slovenskog parlamenta, te je druga po veličini stranka u parlamentu.

Godine 2007. iz njene parlamentarne frakcije se izdvojila frakcija pod Gregorom Golobičem i formirala novu stranku pod nazivom Zares.

Nakon izbora 2008. postala je dio lijeve koalicije Boruta Pahora, ali je nakon izbora 2011. ostala bez mjesta u Državnom zboru.

Parliamentarna zastupljenost:

### Predsjednici

* dr. Janez Drnovšek (12. ožujka 1994. - 19. prosinca 2002.)
* mag. Anton Rop (19. prosinca 2002. - 15. listopada 2005.)
* Jelko Kacin (15. listopada 2005. - 30. lipnja 2007.)
* Katarina Kresal (30. lipnja 2007. - )

Eksterni linkovi
----------------

* Službena stranica Arhivirano 2022-03-03 na Wayback Machine-u
**Lupe Fijasko** (engl. ), pravo ime **Vasalu Muhamad Džako** (engl. ; Čikago, 17. februar 1982) je američki muzičar nagrađivan Gremi nagradama, koji se pre svega bavi rep muzikom. Svetsku slavu je stekao svojim prvim albumom *Lupe Fiasco's Food & Liquor* iz 2006. godine. Ovaj album dođiveo je mnogobrojne kritike, kako pozitivne tako i negativne. Svetski poznat izvođač rep muzike Džej Zi opisao je Fijaska kao "*dah svežeg vazduha*" na rep muzičkoj sceni koja je polako počela da se stapa sa pop muzikom, a kritičari su ga opisivali kao "*predvodnika nove generacije rep muzičara*."

Diskogrfija
-----------

* *Lupe Fiasco's Food & Liquor* (2006)
* *Lupe Fiasco's The Cool* (2007)
* *Lasers* (2011)
* *|:The Great American Rap Album Part 1* (2012)
* *|:The Great American Rap Album Part 2* (?)
* *TBA (Sa Pharelom Williamsom) (?)*

Galerija
--------

* 
* 
* 
*

Izvori
------

1. ↑  Adaso, Henry. „Lupe Fiasco - "Kick, Push"" (English). About.com. Pristupljeno 13. 7. 2006.

Vanjske veze
------------

***Lupe Fiasco*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvaničan sajt
**Moldavski institut za međunarodne odnose** (rum. *Institutul de Relații Internaționale din Moldova*, rus. *Институт международных отношений Молдовы*, engl. ), skraćeno **IRIM**, je javni istraživački institut koji je 2003. godine osnovan u Kišinjevu u Moldaviji. Institut je formalno akreditovan 2010. godine. Institut je podeljen na fakultete 1) međunarodnih odnosa i političkih nauka, 2) svetske ekonomije i međunarodnih ekonomskih odnosa, 3) prava i 4) stranih jezika na kojima se studenti usavršavaju u ukupno 20 specijalizacija. U okviru studija studenti su obavezni studirati dva strana jezika u izboru između engleskog, francuskog, italijanskog, španskog i nemačkog.

U okviru sistema visokog obrazovanja u Moldaviji autori Lukas Bischof i Alina Tofan kategorizirali su IRIM kao visoko-specijalizovanu obrazovnu instituciju blisku srodnom ministarstvu za čije potrebe javne diplmatske službe pruža svoje obrazovne programe.

Međunarodna saradnja
--------------------

Moldavski institut za međunarodne odnose ima potpisane ugovore o međunarodnoj saradnji sa Moskovskim državnim institutom međunarodnih odnosa MGIMO, Institutom za međunarodne odnose pri Kijevskom nacionalnom univerzitetu Taras Grigorovič Ševčenko, Slobodnim međunarodnim univerzitetom u Moldaviji, privatnim Mercer univerzitetom iz Macona u američkoj saveznoj državi Džordžiji, Diplomatskom akademijom u Beču, nemačkom Hanns Seidel fondacijom, diplomatskim akademijama pri ministarstvima inostranih poslova Srbije, Hrvatske, Grčke, Rusije, Ukrajine, Italije, Bugarske i Rumunije, Holandskim institutom međunarodnih odnosa Clingendael, Institutom za otvoreno društvo u Moldaviji i drugim institucijama.

Izdavačka delatnost
-------------------

2011. godine Moldavski institut za međunarodne odnose izdao je prvi broj časopisa *Relatii Internationale Plus* sa namerom da „*popuni prazninu u naučnoj analizi međunarodnih odnosa i vanjske politike Republike Moldavije*". Časopis se izdaje 2 puta godišnje i objavljuje naučne radove na rumunskom, engleskom, ruskom i francuskom jeziku.

Vidi još
--------

* Lista univerziteta u Moldaviji
* Državni univerzitet Moldavije
* Nacionalna biblioteka Moldavije

Vanjske veze
------------

* Službena stranica

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 137604963
* LCCN: no2009087126
* ISNI: 0000 0001 2220 7625
* NKC: ko20191043003

 |
**Helmond** je grad od 89.208 stanovnika i općina (gemeente) u nizozemskoj provinciji Sjevernom Brabantu.

Geografija
----------

Helmond leži na jugoistoku Nizozemske, duž rijeke Ae i kanala Zuid-Willemsvaarta. Udaljen je 15 km istočno od Eindhovena.

Historija
---------

Helmond je status grada dobio 1232. godine, od 1602. je feud princa Mauritsa Oranjskoga, a nakon Westfalskog mira postao je dio Nizozemske Republike. Grad je procvat doživio između 1870. i 1930. kada je postao centar tekstilne i metalne industrije.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost Helmonda je tvrđava iz 15. vijeka u kom je sve do 1982. bilo sjedište lokalne gradske administracije, a danas je pretvoren u muzej i galeriju. U okolici grada nalazi se nekoliko parkova prirode i tvrđava.

Privreda
--------

Helmond, sve donedavno značajni industrijski grad s brojnim tekstilnim tvornicama i ljevaonicama željeza, početkom 21. vijeka proživljavao je tešku krizu jer je većina njih bankrotirala, pa se danas ekonomija grada zasniva na uslugama.

Gradovi prijatelji
------------------

* Belgija Mechelen
* Nikaragva San Marcos, Carazo
* Poljska Zielona Góra

Vanjske veze
------------

***Helmond*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada (`nl`)
* *Helmond* na portalu Encyclopædia Britannica (`en`)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 150097208
* LCCN: n80102250
* GND: 4239401-6
* BNF: cb15053586j (podaci)
* NKC: ge672223

 |
**Leva skretanja** je izraz koji se u svom najširem smislu koristi u kontekstu komunističke ideologije, odnosno opisuje pojave među pokretima i partijama marksističko-lenjinističke orijentacije u kojima pojedinci i frakcije iskazuju radikalno levi stav u odnosu na zvaničnu politiku svoje organizacije, i to način kojim se ekstremno zaoštrava klasna borba, provodi represija i to na način kojim se slabi država, izaziva neprijateljstvo narodnih masa i na neki drugi način kompromituje i otežava dugoročno ostvarivanje sopstvenih ciljeva. U tom smislu se kao jedan od primera može navesti zvanični stav Kineske komunističke partije koja se 1970-ih ogradila od svoje radikalno leve frakcije i njene politike poznate kao kulturna revolucija. 

U svom užem smislu se koristi za istoriju Jugoslavije u Drugom svetskom ratu, odnosno aktivnosti delova Komunističke partije Jugoslavije (KPJ) u periodu od 1941. do 1942. godine, pre svega na području Crne Gore, Hercegovine i Srbije gde su na teritorijama oslobođenim od okupatora u prvim mesecima nakon ustanka komunisti i njihove paravojne formacije - partizani - pokušavale stvoriti komunističku državu, odnosno politički poredak po uzoru na tadašnji Sovjetski Savez, a što se odražavalo kroz "eksproprijaciju" materijalni sredstava od seljaka, zvanično neprijateljski stav prema religiji, kao i fizičke likvidacije potencijalnih "klasnih neprijatelja". Te su aktivnosti za posledicu imale oseku ustanka, odnosno prelazak dela ustanika u redove antikomunističkih četnika. 

U Užicu je u periodu komunističke vladavine (Užička Republika) jedan od komunističkih egzekutora, Vidan Micić iz Požege, sa svojom grupom partizana ubio oko 400 ljudi, noću, streljanjem u potiljak ili maljevima.

Vodstvo KPJ se do proleća 1942. godine od tih tendencija počelo ograđivati te ih zvanično osudilo i umesto toga nastojalo sprovesti politiku tzv. Narodnog fronta koja je oko KPJ trebala stvoriti što širi antifašistički savez; vodeće partijske ličnosti vezane uz "leva skretanja" su javno kritikovana i smenjene sa svojih dužnosti. Zvanična istoriografija posleratne Jugoslavije je leva skretanja u pravilu nastojala pripisati ličnostima koji su u ratu bili poginuli ili, kao u slučaju Milovana Đilasa, postali antirežimski disidenti.

Vidi još
--------

* Zločini partizana u Drugom svetskom ratu‎

Korisna literatura
------------------

* REVOLUCIONARNI TEROR U NOVOVAROŠKOM, PRIJEPOLJSKOM I PLJEVALJSKOM SREZU OKTOBAR 1941–MAJ 1942, Dr MILUTIN ŽIVKOVIĆ, Institut za srpsku kulturu, Priština – Leposavić, Republika Srbija, Istorija 20. veka, god. 37, 1/2019, 75–92
**Lusi** (starogrčki: , latinski: ) bio je drevni grad u Arkadiji, koji je isprva bio samostalan, a kasnije postao podložan susednom polisu Kleitoru. Lusi su se nalazili na oko 1.200 metara nadmorske visine na obronku planine Helmosa, blizu današnjeg grada Kalavrite. Lusi su se graničili s dva druga polisa, Fenejem i Kleitorom. 

Još u 58. olimpijadi (548‒545. pne.) Lusi su bili nezavisan polis, kako se zaključuje na osnovu toga što je zabeleženo da je jedan građanin tog polisa odneo pobedu u konjskoj utrci na jedanaestim Pitijskim igrama. Teritoriju Lusa opustošili su Etolci tokom savezničkog rata (220‒217. pne.), a u Pausanijino vreme (2. vek nove ere) od grada se više nisu mogle videti ni ruševine. No, ime grada ostalo je da živi zbog hrama Artemide Lusije ili Hemerasije ("umiriteljice"). Boginja je ovde imala taj epitet zato što su tu Pretove kćeri, tzv. Pretide, bile izlečene od ludila kojim ih je bilo kaznilo neko božanstvo (Hera ili Dionis). One su se bile sakrile u jednu veliku pećinu, iz koje ih je izvukao slavni prorok Melampod i onda ih izlečio ludila. Njihov zahvalni otac podigao je onda hram Artemide Hermesije, koji je uživao veliki ugled širom Peloponeza i bio smatran nepovredivim utočištem. Taj je hram isto nastradao u savezničkom ratu. Nalazio se u blizini grada, oko 40 stadija od grada Kinete.

Ostatke Lusa pronašli su 1897. godine arheolozi Wilhelm Dörpfeld i Adolf Wilhelm, a iskopavanja je vršio Austrijski arheološki institut u Atini. Iskopani su Artemidin hram i nekoliko građevina koje su se nalazile u centru grada. Godine 1928. obližnja sela Soudena Theotokou i Soudena Agiou Vasileiou preimenovana su u Ano Lousoi (= Gornji Lusi) i Kato Lousoi (= Donji Lusi).

Literatura
----------

* Schmitz, Leonhard (1867), „Proetus (1)",  Smith, William, *Dictionary of Greek and Roman Biography and Mythology*, **1**, Boston, pp. 8
* Smith, William (1854), „Lusi", *Dictionary of Greek and Roman Geography*, London

Vanjske veze
------------

* Iskopavanja u Lusima Arhivirano 2013-01-25 na Wayback Machine-u, fotografije i tlocrti drevnog grada.
Koordinate: 41° 35′ 52" SGŠ, 22° 21′ 16" IGD

**Gornja Vraštica** (mak. *Gorna Vraštica*) je naselje u Republici Makedoniji, u jugoistočnom delu države. Gornja Vraštica je u sastavu opštine Konče.

Prirodni uslovi
---------------

Gornja Vraštica je smeštena u jugoistočnom delu Republike Makedonije. Od najbližeg grada, Radovišta, naselje je udaljeno 20 kilometara jugozapadno.

Naselje Gornja Vraštica se nalazi u istorijskoj oblasti Lukavica. Naselje je položeno u dolini reke Krive Lukavice, na približno 560 metara. Dolina je zatvorena planinama, pa se zapadno od naselja izdiže Konečka planina, ka jugu Gradeška planina, a ka istoku Smrdeš. Pored sela je uspostavljeno veštačko Mantovo jezero, zbog kog je selo planski iseljeno. 

Mesna klima je kontinentalna, sa uticajem Egeja (žarka leta).

Stanovništvo
------------

Gornja Vraštica je prema poslednjem popisu iz 2002. godine bila bez stanovnika.

Pretežno stanovništvo bili su etnički Makedonci. 

Većinska veroispovest mesnog stanovništva bila je pravoslavlje.

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

* www.konce.gov.mk Zvanična stranica opštine Konče

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Konče |
| --- |
| **Konče** • 
Gabrevci • 
Garvan • 
Gornja Vraštica • 
Gornji Lipović • 
Dedino • 
Donja Vraštica • 
Donji Lipović • 
Donji Radeš • 
Zagorci • 
Lubnica • 
Negrenovci • 
Rakitec • 
Skoruša |
**Leut Magnetik**, je hrvatski elektro-punk-pop sastav.

Članovi
-------

* **Ivan Kovačić** / klavijature, vokal
* **Karlo Kazinoti** / bubnjevi, ritam mašina
* **Vojin Hraste** / bas gitara, vokal
* **Gordan Tudor** / klavijature, vokal,saksofon

Povijest
--------

**Leut Magnetik** osnovan je 2001.godine u Zagrebu, u početku kao eksperimentalni bend koji nastupa na otvorenjima umjetničkih izložbi i performansa. Godine 2003.godine pobjedom na Inkubatoru(natjecanju mladih bendova) osvajaju ugovor i izdaju svoj prvi album "B612" za Aquarius records. Zahvaljujući hitu "Evo me doma" bend je prihvaćen i od šire javnosti. U razmaku od dvije godine Leut Magnetik mijenja svoj zvuk, što podvrđuju 2005. godine kad izlazi njihov drugi album "Leut Magnetik". Okrenuti elektronskoj glazbi, put do publike pronalaze pjesmom "Vecchia cola" koja zahvaljujući odličnom video spotu donosi bendu nominacija na MTV Awards 2005 u Lisabonu. 2006. godine dobitnici su Porina za najbolji album urbane klubske glazbe.

Diskografija
------------

* 2003 **B612**
* 2005 **Leut Magnetik**

Eksterni linkovi
----------------

* Službene web-stranice sastava Arhivirano 2014-01-02 na Wayback Machine-u
* MySpace.com
Jiminy Cricket
**Cvrčak Cvrča** je jedan od animiranih likova Volta Diznija koji se prvi put pojavio u dugometražnom crtanom filmu „Pinokio". U tom filmu, ovaj lik je najvažniji nakon Pinokija i ima ulogu njegove savesti i glavnog naratora.

Kreiranje lika
--------------

Ovaj lik se pojavljuje i u originalnom delu, odnosno romanu italijanskog pisca Karla Kolodija, ali bez imena i u tom romanu ga glavni junak, drveni lutak Pinokio ubija čekićem. U filmu je njegova uloga izmenjena, pa čak na navaljivanje samog Diznija, dodeljena mu je sve veća minutaža, pa i scene koje su prvobitno bile namenjene glavnom junaku. S obzirom da je bilo važno da ovaj lik uspe, posebno je posvećena pažnja scenama u kojima se pojavljuje i scena u kojoj peva „Give A Little Whistle" je bila prva kompletno završena. Ipak, autori su imali problem da ostvare ovaj lik zbog njegove male veličine. Da bi olakšali taj posao, kao i za druge likove, korišćene su lutke koje su poslužile kao modeli za crtanje, a u manjoj meri je poslužila i tehnika rotoskoping. Na samom početku crtači Vord Kimbali, Vuli Rajtherman i Don Tousli su ga zamislili kao pravog insekta sa antenama, ali je u konačnoj verziji više ličio na čovečuljka sa belim rukavicama i plavožutim šeširom. Jedina odlika insekta je bila ta što nije imao ušne školjke. Glas ovom junaku je „pozajmio" Klif Edvards. Smatra se da je ova uloga pratioca glavnog lika nadalje postala praksa i u drugim Diznijevim crtaćima.

Izvori
------

1. 1 2  Politikin zabavnik br. 3047. Datum: 2.7.2010. Rubrika: „Drveni dečak od krvi i mesa", str. 54-56. Izdaje i štampa: Politika AD.
2. ↑  Pinocchio (1940) - Full cast and crew

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 157144782719582880843
* LCCN: nb2015019863
* MusicBrainz: 80fa990d-1d62-430f-890c-a1e307f62aa9

 |
Teritorija današnjih SAD u kasnoj kredi
**Kasna kreda** (isto tako poznata kao **Gornja kreda**) je naziv za drugu polovicu perioda krede, nazvanog po slavnim bijelim stijenama od krede, koje potječu od tog vremena.

To je bio period velikog uspjeha za dinosaure, s pojavom i grananjem mnogih novih tipova kao što su tiranosauri, hadrosauri, Ankylosauridae i rogati dinosauri u Azijamerici (Zapadna Sjeverna Amerika i istoćna Azija), te titanosaura andi abelisaura u Gondwani.

Ptice su postale prilično česte i razgranite, smijenivši pterosaure koji su se povukli u specifične ekološke niše.

U morima su se iznenada pojavili mosasauri i započeli spektakularnu evolutivnu radijaciju. Pojavili su se i moderni morski psi, te divovski pingvinoliki pliosauri plolicotilidi (dugi 3 metra) kao i veliki dugovrati elasmosauri (13 metara dugi) te razgranali. Ovi grabežljivci su se hranili brojnim teleostei ribama, koje su u to doba evoluirale u brojne i moderne oblike (Neoteleostei).

Pred kraj perioda su se razgranale kritosjemenejčae, a didelfidski tobolčari i prmitivnii placentalni sisavci su također bili česti.


| Period krede |
| --- |
| Donja kreda | Gornja kreda |
| Berijas | Valendis | Otriv | Barem | Apt | Alb | Cenoman | Turon | Konijak | Santon | Kampan | Mastriht |
Fawzia Egipatska
**Fawzia Egipatska** (poznata i kao **Fawzia Fuad** ili **Fawzia Širin**) (arapski: فوزية بنت الملك فؤاد) (Aleksandrija, 5. 11. 1921. — Aleksandrija 2. 7. 2013), egipatska princeza i iranska kraljica. Bila je prva žena posljednjeg šaha na iranskom tronu, Muhamed-Reze Pahlavija, najstarija kćer egipatskog kralja Fuada I. i kraljice Nazli Sabri. Lišena je kraljevskih naslova nakon rastave od šaha i ukidanja monarhije u Egiptu.

Njezin brak s perzijskim šahom, trajao je od 1939. do 1948. kada su se službeno razveli, zbog toga što nije rodila muško potomstvo (samo se rodila kći Szachnaz Pahlavi).

Udala se opet 28. 3. 1949. za egipatskog ministra Ismaila Husseina Shirina Shirina, uzimajući ime Fauzi. Par je imao dvoje djece: Nadiu (rođenu 1950.) i Muhameda (rođenog 1955).

Fawzia je slovila za za najljepšu ženu u Egiptu, a nakon što se udala za svog prvog muža, pojavila se na naslovnici magazina "Life" kao "azijska Venera".

***Fawzia Egipatska*** na Wikimedijinoj ostavi
Jens Stoltenberg
**Jens Stoltenberg** (rođen 16. mart 1959), norveški političar koji od oktobra 2014. obnaša dužnost generalnog sekretara NATO-a. Prije toga služio je i kao premijer Norveške. Ovu funkciju preuzeo je u oktobru 2005, pre toga je bio premijer u periodu od 2000. do 2001. godine. Stoltenberg je takođe i predsednik Radničke partije od 2002. godine. Bio je Državni sekretar u Ministarstvu za Životnu sredinu od 1990. do 1991, Ministar Industrije od 1993. do 1996, i ministar Finansija od 1996. do 1997. godine. Reizabran je premijera na izborima 2009. godine.

Od 1985. do 1989. bio je predsednik omladine Radničke partije. Pre nego što je postao Ministar finansija, Stoltenberg je bio Ministar trgovine i energetike u kabinetu Gro Harlem Brundtland od 1993. do 1996. Posle ostavke Bruntlandove 1996. na njeno mesto dolazi Torbjorn Jagland, u Jaglandovom kabinetu, Stoltenberg postaje Ministar finansija. 

Prva vlada Bondevika ostala je bez podrške u Parlamentu 2000. Prva vlada Stoltenberga trajala je od 17. marta 2000 do 19. oktobra 2001. Stoltenberg je bio zamenik predsednika Radničke partije dok je Jagland bio predsednik. Uprkos tome Jagland je dobio mesto Ministra spoljnih poslova. Posle izbora 2001, Stoltenbergov kabinet je bio primoran da podnese ostavku, na kojima je Radnička partija doživela najteži poraz posle 1924.

Stoltenbergova druga vlada počinje 17. oktobra 2005. Posle izbora 2005, Radnička partija ulazi u koaliciju sa Socijalističkom partijom levice i Partijom centra, tzv."Crveno-zelena" koalicija. Na izborima 2009. "Crveno-zelena" koalicija zadržala je većinu u Parlamentu.

| * p
* r
* u
Generalni sekretari NATO-a |
| --- |
| 
* Lord Ismay
* Paul-Henri Spaak
* Dirk Stikker
* Manlio Brosio
* Joseph Luns
* Lord Carrington
* Manfred Wörner
* Sergio Balanzino (v.d.)
* Willy Claes
* Sergio Balanzino (v.d.)
* Javier Solana
* Lord Robertson of Port Ellen
* Alessandro Minuto-Rizzo (v. d.)
* Jaap de Hoop Scheffer
* Anders Fogh Rasmussen
* Jens Stoltenberg

 |

***Jens Stoltenberg*** na Wikimedijinoj ostavi
**Knickerbockerska pravila** (engleski *Knickerbocker Rules*) je naziv za zbirku od 20 pravila koja je 23.9. 1845. sastavio Alexander Cartwright prilikom osnivanja sportskog kluba *New York Knickebockers*, a koja su se trebala koristiti u utakmicama igre koja će kasnije biti poznata pod nazivom bejzbol.

Cartwright je pravila temeljio na ranijim igrama koje su se običavale igrati na njujorškim ulicama, od kojih je najpoznatija *town ball*. Međutim, u njih je unio i neke izmjene, koje je, prema vlastitim riječima, unio kako bi igru *učinio dostojnom džentlmena*. Neke od njegovih izmjena su, s druge strane, igru učinile daleko atraktivnijom za publiku. To je znatno pridonijelo naglom porastu popularnosti bejzbola u SAD polovicom 19. vijeka.

Knickerbockerska pravila su godine 1857. poslužila kao temelj za kodifikaciju pravila igre koju je prilikom svog osnivanja donijela prva bejzbol-organizacija Nacionalno udruženje igrača bejzbola.

Eksterni linkovi
----------------

* Knickerbocker Rules - a list of the 20 rules
* Early evolution of the rules
**Liberalna stranka Kanade** (engleski *The Liberal Party of Canada*, francuski *Parti libéral du Canada*) je kanadska politička stranka osnovana zajedno s osnutkom kanadske Konfederacije godine 1867.

Dok je prvih trideset godina bila u opoziciji prema vladajućoj Progresivnoj konzervativnoj stranci, veći dio 20. vijeka je bila na vlasti u Kanadi, a svaki od njenih vođa je barem jednom obavljao mandat kanadskog premijera. Zbog toga je često nazivaju "prirodnom vladajućom strankom".

Po svojoj ideologiji i političkom programu kanadska Liberalna stranka okvirno pripada političkom centru, ali je primjetno lijevije orijentirana u odnosu na američku Demokratsku stranku, s kojom se ponekad uspoređuje. S druge strane od nje je danas u Kanadi lijevije orijentirana Nova demokratska stranka.

Liberalna stranka je na vlasti bila od godine 1993. do parlamentarnih izbora 2006. godine prilikom kojih je poražena od strane Konzervativne stranke. Nakon izbora 2011. godine završila je na trećem mjestu, iza NDP koja joj je oduzela status službene opozicije.

***Liberalna stranka Kanade*** na Wikimedijinoj ostavi
**Hertford** je grad od 26,783 stanovnika na jugoistoku Engleske.

On je i administrativni centar (sjedište vijeća) Grofovije Hertfordshire i Distrikta East Hertfordshire.

Geografske karakteristike
-------------------------

Hertford leži na rijeci Lea sjeverno od Londona.

Historija
---------

Hertford je prvi put dokumentiran 672 kao mjesto gdje je održan generalni sinoda (skupština biskupa). Najstarije građevine u mjestu su iz 15. vijeka - drvene konstrukcije (Fahverk). Ipak gradom dominiraju objekti historicističke (georgijanske) arhitekture.

Privreda
--------

Privreda grada bazira se na mašinogradnji i prehrambenoj industriji usko povezane sa lokalnom poljoprivredom.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Francuska, Évron
* Njemačka, Wildeshausen
* SAD, Hartford, Connecticut

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Hertford*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 28. 11. 2016.

Vanjske veze
------------

***Hertford*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Hertford Town Council* (`en`)
**Kladrubi na Labi** je selo sa statusom opštine u okrugu Pardubice, sjeverozapadna Češka. Selo je poznato po nacionalnoj ergeli, gdje se od 16. stoljeća uzgajaju starokladrubski konji (*kladruberi*), najstarija češka konjska pasmina i jedna od najstarijih svjetskih pasmina konja.

Istorija
--------

Prvi pisani spomen sela potječe iz 1350. godine. Do 1500. Kladrub je pripadao manjim vlasnicima, a 1500. kupio ga je jedan od pripadnika moravske feudalne porodice Perštejna. Godine 1560. selo su prodali kraljevskom dvoru Maksimilijana II, zajedno sa dvorcem Kladruby i poljem za uzgoj konja. Kralj Rudolf II. dodijelio je ergeli status carske dvorske ergele. Sve do 1918. godine Kladruby nad Labem je bio posjed Austro-Ugarske monarhije.

Od 1918. počela je u Čehoslovačkoj likvidacija uzgoja prodajom i prijenosom konja, a njena obnova 1940-ih godina. Za regeneraciju su se morali koristiti djelomično i konji drugih pasmina.

God. 1995 kladrubski konj je proglašen spomenikom kulture, a 2002. godine je Nacionalna ergela Kladrubi proglašena nacionalnim spomenikom kulture Češke Republike. Pasmina je prvenstveno namijenjena za prijevoz i za svečanu reprezentativnu ulogu, ali se koristi i za rekreativno jahanje. Do 2019. postoji oko 1.100 do 1.200 konja ove pasmine u svijetu, od čega njih oko 300 je u ergeli Kladrubi na Labi.

Svjetska baština
----------------

Pejzaž za uzgoj i obuku konja za ceremonijalne kočije u Kladrubiu na Labi je 2012. godine upisan na UNESCO-ov popis mjesta svjetske baštine

Lokalitet obuhvata sela Kladrubi i Selmice, Carsku ergelu i okolna imanja, bašte, pašnjake za konje i vodotoke. U ergeli su carske zgrade sa štalama, uzgojnim kućama, lovačkim kućama, školom jahanja i obližnjom uzgojnom stanicom Selmice, uglavnom barokno-klasicističke zgrade izgrađene od 1821. do 1895. god. Posebnu podružnicu čini Seljačka farma Slatinany.

Pejzaž je jedinstveno dizajniran u 16. i 17. vijeku kako bi se efikasno uzgajali i trenirali kladruberski konji. Osim toga, ovo područje pokazuje izvanredan primjer posebnog stila pejzažne arhitekture koji je postao popularan u 18. stoljeću. 

* Carska ergelaCarska ergela
* Kladruberi u carskim stajamaKladruberi u carskim stajama
* Dvorac Kladruby nad LabemDvorac Kladruby nad Labem
* Crkva sv. Vjenceslava i LeopoldaCrkva sv. Vjenceslava i Leopolda

Izvori
------

1. ↑  „Spomenici upisani na listu svjetske baštine u Češkoj". *UNESCO: Svjetska baština*. Pristupljeno 19. 11. 2022.
2. ↑  „Pejzaž za uzgoj i obuku konja za ceremonijalne kočije u Kladruby na Labi - br.1589". *UNESCO: Svjetska baština - whc.unesco.org*. Pristupljeno 9. 2. 2023. (`en`)
3. ↑  Kladruby nad Labem - Katalog češke nacionalne baštine, pristupljeno 5.3 2023

***Kladrubi na Labi*** na Wikimedijinoj ostavi
**Milan Barać** (Korenica, 1936. - Sombor, 20. VII. 1987), enigmat. Kao oficir JNA službovao u više mjesta. S enigmatskim stvaralaštvom otpočeo u Leskovcu 1971. godine, a od 1972. pa do smrti živio i stvarao u Nišu. Umro na odmoru u Somboru.

U Enigmi broj 761 (podatak iz *"Leksikona zagonetača"* nije tačan) iz 1971. godine objavio je prve tri premetaljke. Objavio preko 1.200 enigmatskih radova, uglavnom stihovnih zagonetaka, brojčanica, ukrštenica i dr. Objavljivao u izdanjima EKB, Eureci, izdanjima ZDČ, Vjesnikovom kvizu, enigmatskoj rubrici niških Vojničkih novina, a najviše u također niškim Narodnim novinama...

Bio je inicijator, jedan od osnivača i jedan od najaktivnijih članova te dugogodišnji član najužeg rukovodstva Enigmatskog kluba "Naissus". Enigmatikom se bavio i njegov brat Jovo Barać, a i kćerka Dragana Barać.

```
Milan Barać: *"Tri anagrama iz kosmosa"*,
Enigma, ... 761, 8 - Beograd, 22. I. 1971.
 
**VAN ERE** ove
i van našeg sveta,
u kosmosu silnom
krije se p l a n e t a.

**ASU TRN** ne smeta
da u sjajnom letu,
kosmoplovom svojim
stigne na p l a n e t u.

**RANU** leči junak
dok kosmosom leti,
ranjen je u borbi
na nekoj p l a n e t i.

Rješenje: Venera, Saturn, Uran
```

Izvori
------

* Stjepan Horvat: *Leksikon zagonetača Jugoslavije*, Bjelovar, 1979.
* Marjan Radaković: *"In memoriam - Milan Barać (1936-1987)"*, Zagonetač, XIX, 317 (26), 10 - Bjelovar, 1. I. 1988. (+ fotografija)
***Hollrungia*** je rod iz porodice Passifloraceae. Samo je jedan predstavnik u ovom rodu, vrsta Hollrungia aurantioides.

Bilja raste u Papui Novoj Gvineji, Zapadnoj Papui i sjevernom Queenslandu. Danas je debata u znanstvenoj zajednici u svezi s time kako taksonomski smatrati ovaj rod zbog toga što je Hollrungia genski blisko srodna vrstama iz roda *Passiflora*.

Ovo je dvodomna lijana koja se penje do 10 m na drvnim vrstama kišne šume. Listovi su široki, duljine 10–30 cm. Cvjetovi su neupadljivi, a plod je obično zelen i gladak, duljine od 5–10 cm.

Izvori
------

1. ↑  International Organization for Plant Information (IOPI). "Plant Name Details" (HTML). Međunarodni indeks biljnih imena.  Preuzeto 6. lipnja 2012.
2. ↑  Hollrungia[*mrtav link*] na Germplasm Resources Information Network (GRIN), SAD-ov odjel za poljodjelstvo, služba za poljodjelska istraživanja. Pristupljeno 6. lipnja 2012.
3. ↑  The Plant List Hollrungia aurantioides K.Schum.

 
Wikivrste imaju podatke o:
***biljkama iz roda Hollrungia***
**Grboglavka** (lat. *Brama brama*) rijetka je riba u našem moru, kao i u Mediteranu, koji se čak ni ne navodi kao stanište ove ribe u velikom dijelu publikacija. Grboglavka je predator koji živi na dubinama do 100 m, najčešće u malim jatima, a hrani se manjim ribama, glavonošcima, račićima,...Migratorna je vrsta, prijeđe velike udaljenosti u svojim sezonskim migracijama. Naraste do 100 cm duljine i do 6 kg težine. Tijelo joj je ovalnog oblika, bočno vrlo spljošteno i tanko. Glava joj je tupo zaobljena, a oči izbuljene. U ustima ima velik broj oštrih zuba. Boja grboglavke je smeđe siva, svijetlija prema trbuhu, a oči su joj zlatne boje.

Lovi se u komercijalne svrhe i cijenjena je u prehrani.

Rasprostranjenost
-----------------

Grboglavka je raspristranjena u oceanima i toplim morima svijeta. Može se naći u Indijskom oceanu, južnom dijelu Pacifika, a Atlantiku živi na zapadnoj strani od Kanade do Bermuda, te na istočnoj od Norveške pa sve do Južnoafričke Republike.

Izvori
------

1. ↑  (`sh`) Nesvrstani predatori[*mrtav link*] (riblje-oko.hr)
2. ↑  (`en`) Atlantic pomfret (fishbase.org)

Eksterni linkovi
----------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Grboglavka** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Grboglavka** |

***Grboglavka*** na Wikimedijinoj ostavi
Cijevna libela.
Kružna libela.
Precizna libela koja se koristi u strojarstvu.
**Libela** (lat. *libella*, deminutiv od *libra* – "vaga") ili **razulja**, geodetski je mjerni instrument koji služi za postavljanje osi u vertikalan ili horizontalan položaj, a također se koristi kao geodetski pribor. Po obliku se libele mogu podijeliti na cijevne i kružne (dozne).  Libela je naprava za ispitivanje horizontalnosti (vodoravnosti) ravnih ploha. Sastoji se od ravna stalka s ugrađenom blago zavijenom prozirnom cijevi, koja je ispunjena tekućinom tako da sadrži i mjehurić plina. Postavi li se libela na horizontalnu ravninu, mjehurić će se nalaziti u sredini cijevi, a eventualni nagib očitovat će se u otklonu mjehurića od srednjega položaja. Libela se često upotrebljava u građevinarstvu radi utvrđivanja horizontalnih linija.

Cijevna libela
--------------

Cijevna libela se prvi puta primijenila 1661. (francuski izumitelj Melchisedech Thevenot). Sastoji se od staklene cijevi koja je sa unutrašnje strane brušena u bačvastom obliku. Ispunjena je tekućinom niskog ledišta (nižeg od - 50 ˚C), a to je alkohol ili eter.

S vanjske strane libele nalazi se ugravirana podjela koja može biti kontinuirana ili simetrična (prekinuta). Središnja točka podjele naziva se **markom libele**. Osjetljivost ili podatak libele mjeri se središnjim kutom koji odgovara luku od jednog parsa *ε*. To je kut promjene nagiba libele uz pomak mjehura za veličinu jednog parsa. Najpreciznije libele imaju osjetljivost od 1˝ do 2˝. Osjetljivost se kod geodetskih instrumenata kreće od 10˝ do 120˝. Ispravno promatranje podjele libele je promatranje okomito na podjelu. Temperatura utječe na duljinu mjehura libele. Libela na dalekozoru postavljena je paralelno sa vizurnom osi dalekozora i služi za točnije postavljanje dalekozora, to jest vizurne osi u vodoravan položaj.

Kružna libela
-------------

Kružna (dozna) libela datira od 1770. Primjenjuje se za grubo horizontiranje. Gornja ploha libele je dio kugle. Sa vanjske strane stakla nalazi se jedan ili više koncentričnih kružića. Središte kružića je marka libele. Os dozne libele prolazi markom i središtem zakrivljenosti unutrašnje brušene plohe. Kada se mjehurić nalazi u središtu kružića libela je namještena; os libele je vertikalna u prostoru. Osjetljivost kružne (dozne) libele kreće se od 2΄ do 30΄, te se koristi za grubo horizontiranje instrumenata i pribora.

***Libela*** na Wikimedijinoj ostavi
**Kampanilizam** (prema tal. campanile: zvonik) je uskogrudna, pretjerana privrženost zavičaju koja slabi, zastire ili onemogućuje razumijevanje i zanimanje za šira nacionalna, internacionalna, kulturna i sl. pitanja. Pejorativni je to termin za lokalni patriotizam, tj. uskogrudno zastupanje interesa samo jedne sredine u kontekstu koji je za to neprikladan. To je skučeni i isključivi svjetonazor brahijalno suprotstavljen svakom širem i/ili drugačijem i/ili univerzalnom poimanju zbilje i čovjeka u njoj. Ovaj je fenomen prvi puta prepoznat i opisan na Mediteranu, ali je sada uvelike globalno prisutan.

Kampanilizam dolazi od talijanske riječi campanile, zvonik, koji je simbol neovisnosti u mnogim mjestima središnje Italije. Najsličniji u svojemu postanku i značenju je francuski pojam *l’esprit de clocher* (duh zvonika) koji imenuje i opisuje sličnu pojavu na jugu Francuske. U Hrvatskoj je najizraženiji na otocima a posebno je istražen kampanilizam na Hvaru. Jedan Hvaranin ovako opisuje taj pojam: "sve što vrijedi ja mogu doseć sa pogledom sa svog zvonika, a ono što ne mogu doseć pogledom sa svog zvonika, to ne vrijedi, to je taj kampanelizam, kampanel znači zvonik na talijanskom"

Negativna kritika
-----------------

Slobodan Prosperov Novak, kada govori o jednom kampanilističkom tekstu Šime Ljubića otprije 150 godina, spominje „međusobnu stoljetnu zavisi i besmislenu suprotstavljenost" hvarskih gradova, a kampanilizam definira kao „bolesni i patetični odnos prema zavičaju" i kao „parohijalno uzdizanje svojeg mjesta nad sva druga naselja i gradove, iskazivanje apsolutne ljubavi zavičaju koja se identificira s onim prostorom do kojega dopire zvuk zvona s vlastitog zvonika.

Pozitivna kritika
-----------------

Enis Zebić na kampanilizam gleda u svjetlu modernog premreženog društva u kojem ova pojava može biti inkubatori i/ili katalizatori svijesti da se nešto može učiniti na lokalnom planu te pobuniti protiv politike i medija. Daje primjere u građanskim incijativama za Varšavsku u Zagrebu i referendumu i inicijativi "Srđ je naš" u Dubrovniku. Želi reći da je ono što se vidi sa tornja zavičaj - a to je topla i ljudska kategorija. Domovini, naciji ili klasi treba priča, ili bar neki inicijalni impuls da te ponese, zanese i zavede. Zavičaju ne treba. On je tu sam od sebe i sam za sebe. Kampanilizam je svjetonazor u čije se ime – za razliku od mnogih drugih izama - nije nikada masovno ubijalo niti zatvaralo u logore. Sigurno se tuklo, ranjavalo, sigurno i ubijalo – ali ograničeno i u vremenu i u prostoru i u broju žrtava.

Izvori
------

1. Hrvatska enciklopedija, Kampanilizam
2. Enis Zebić, Građanski otpor - uvijek i svuda, Akuzativ.com, 13.5.2013.
3. Ana Perinić Lewis, Hvarski kampanilizam – stereotipi i podrugljivi etnici otoka Hvara, Institut za antropologiju, Zagreb, Hrvatska
4. Slobodan Proseperov Novak, Kad zvonik zakloni pogled Arhivirano 2016-03-06 na Wayback Machine-u, Jutarnji.hr, 13.10.2007.
**Liberalni savez Crne Gore** (LSCG) je bila liberalna politička stranka koja je djelovala u Crnoj Gori od 1990. do 2005. U organizaciji Liberalnog saveza razdvojene su funkcije politickog lidera (koji je prva licnost Stranke) i predsjednika Stranke, koji modernim jezikom rečeno ima menadžersku funkciju. 

Stranka je osnovana nakon uspostavljanja višestranačja, i vrlo brzo se profilirala kao najžešći kritičar vladajuće Demokratske partije socijalista i njene pro-srpske i pro-miloševičevske politike, inzistirajući na očuvanju posebnog crnogorskog identiteta i državnosti. Zbog toga se za vrijeme raspada Jugoslavije zalagala za prekid državnopravnih odnosa sa Srbijom, odnosno kao prva među svim crnogorskim strankama se zalagala za nezavisnost Crne Gore. Za vrijeme rata u Hrvatskoj je u jesen 1991. organizirala demonstracije kojima se tražilo povlačenje crnogorskih snaga te prekid opsade Dubrovnika. LSCG je kasnije postala članicom Liberalne internacionale.

Godine 2001. kada se čelnik DPS Milo Đukanović zvanično opredijelio za crnogorsku nezavisnost, LSCG je dao podršku njegovoj manjinskoj vladi, u cilju raspisivanja referenduma o nezavisnosti koji je Sporazumom između dvije partije, trebao da bude raspisan u roku od jedne godine. LSCG je u parlamentu i dalje zadržao najžešći opozicioni stav, a kako ni nakon godinu dana referendum nije raspisan, LSCG je oborio vladu Mila Đukanovića, nastavljajući da optužuje njegov režim za korupciju i autoritarne metode vladavine. Zbog toga je kraće vrijeme surađivao na lokalnom nivou sa pro-srpskim odnosno unionističkim strankama u Crnoj Gori. 

Godine 2004. Liberalni savez isključuje iz stranke funkcionere i članove koji su bili uključeni u *aferu Trsteno*, kojom je nanijeta šteta gradu Kotoru kao i samoj Stranci. Isključeni članovi su iste godina osnovali Liberalnu partiju Crne Gore.

Zbog korupcionaškog skandala i sa obrazloženjem da je izložen strahovitom pritisku od strane crnogorske tajne službe, Liberalni savez Crne Gore se 24. marta 2005. odlučio za samoraspuštanje, čime je političko djelovanje ove stranke prestalo da postoji.

Референце
---------

1. ↑  Sporazum o raspisivanju referenduma u roku od jedne godine
2. ↑  Zvanični sajt LSCG (Dokumentacija afere Tresteno)