recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Luca della Robbia** punim imenom *Simone di Marco della Robbia* (Firenca, 1399./1400. - Firenca, 10. februar 1482.), bio je skulptor jedan od pionira firentinske
renesanse, poznat i kao osnivač porodične bottege, poznate po proizvodnji djela od emajlirane terakote.

Biografija
----------

Za skulptora se školovao u bottegi Lorenza Ghibertija. Pod njegovim utjecajem u duhu antičke skulptura stvarao je smirena i harmonična djela.

Madona sa djetetom terakota iz njujorškog Metropolitana
Prije nego što je razvio proces izrade reljefa u terakoti koji se danas vezuje uz ime della Robbia, Luca se isprva bavio klesanjem u mramoru. Svoje najpoznatije djelo **Cantoriju** (pjevačku galeriju) počeo je klesati 1431. Ona se orginalno nalazila iznad portala sjeverne sakristije Firentinske katedrale. 
Od tamo je skinuta 1688. i spremljena u muzej Firentinske katedrale. Cantorija je kompozija od 10 figuralnih reljefa; dvije grupe dječaka pjevača, plesača i djece koja sviraju na različitim Muzičkim instrumentima. Ti reljefi svoju popularnost duguju naturalizmu i dječjoj nevinosti.

Za zvonik katedrale isklesao je od 1437.-39. pet alegorijskih kompozicija slobodnih vještina

Od ostalih djela u mramoru treba spomenuti tabernakul isklesan 1441. za kapelu sv.Luke u firentinskoj bolnici Santa Maria Nuova i 
grobnicu Benozza Federighija, biskupa Fiesola (1454-57).

Prvo dokumentirano djelo koje je potpunosti izveo u polikromnoj emajliranoj terakoti je luneta sa motivom uskrsnuća na portalu sjeverne sakristije Firentinske katedrale (1442.-45). Nakon uskrsnuća dekorirao je i južni portal sakristije motivom uspenja, daleko širim spektrom boja. Njegov suvremenik, pisac Giorgio Vasari saznao je nešto o njegovoj tajnoj glazuri kojom je premazivao svoje skulpture od terakote, ona se po njemu sastojala se od mješavine kositra, olovonih oksida, antimona i nekih drugih minerala.

Od brojnih dekorativnih emajliranih terakota koje je izveo Luca della Robbia, među najvažnijima su medaljoni sa likovima apostola za brunelleschijevu Kapelu Pazzi u Firenci (nakon 1443) i reljefi za svod michelozzeove *Kapele raspeća* u Bazilici San Miniata al Monte (Firenca oko 1448.) i luneta iznad portala u urbinskoj crkvi San Domenico (oko 1449.).

Posljednje veliko djelo Lukino djelo u terakoti je oltarna pregrada za biskupsku palaču u Pescii koju je izveo nakon 1472.

Brojna djela Luce della Robbije nalaze se izvan Italije.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Luca della Robbia*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 25. 12. 2018.
2. 1 2  „*Robbia, Luca Della*" (hrvatski). Hrvatska enciklopedija LZMH. Pristupljeno 24. 12. 2018.

Vanjske veze
------------

***Luca della Robbia*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Luca della Robbia* ()
]
**Harappa** je grad u Pendžabu, odnosno sjeveroistočnom Pakistanu, smješten u blizini negdašnjeg toka rijeke Rawi; oko 35km jugozapadano od Sahiwala.

Moderni grad je sagrađen u blizini ostataka drevnog utvrđenog grada, koji je pripadao civilizaciji Groblja H i Doline Inde. Grad je postojao od oko 3300. pne. [1] do 1600. pne. [2]. Vjeuje se da je grad imao oko 40.000 stanovnika, što je veliki broj za tadašnje doba.

Godine 2005. su kontroverzni planovi za izgradnju zabavnog parka na nalazištu obustavljeni kada su građevinari pronašli veliki broj artefakata za vrijeme početnih radova. Molba uglednog pakistanskog arheologa Ahmeda Hasana Danija Ministarstvu kulture je rezultirao u ponovnom pregledu nalazištu i obustavi projekta uslijed optužbi za korupciju i nesposobnost.

Bilješke
--------

* Najstarije radiokarbonsko datiranje spomenuto na webu je 2725+-185. pne. (nekalibrirano) ili 3338, 3213, 3203. pne. kalibrirano, što daje srednju točku od oko 3251. pne.. Kenoyer, Jonathan Mark (1991) Urban process in the Indus Tradition: A preliminary report. In Harappa Excavations, 1986-1990: A multidisciplanary approach to Third Millennium urbanism, edited by Richard H. Meadow: 29-59. Monographs in World Archaeology No.3. Prehistory Press, Madison Wisconsin.
* Periodi 4 i 5 nisu datirani u Harappi. Kraj Harappanske tradicije Harappi pada između 1900. i 1500. pne.
* Mohenjo-daro je još jedan veliki grad iz istog perioda, smješten u provinciji Sindh u Pakistanu.
* Dholavira je također jedan drevni grad.

V. također
----------

* Mohenjo-daro
* Taxila
* Dholavira
* Lothal

Eksterni linkovi
----------------

* Iskopine grada su opisan ena at .
* Razgovor o harappanskoj tradiciji i bibliografija  Arhivirano 2007-02-24 na Wayback Machine-u.

Koordinate: 30°38′N, 72°52′E

***Harapa*** na Wikimedijinoj ostavi
Hloritski škriljac
**Zeleni škriljci** (engl. , fr. *Schistes vertis*, nem. *Grünschiefer*, rus. *Zelenokamennыe kristaličeskie slancы*) su škriljave zelene metamorfne stene čiju boju uslovljava prisustvo minerala zelene boje: hlorita, epidota, aktinolita. Najčešće mineralne asocijacije su: hlorit-epidot-albit(kalcit), hlorit-epidot-aktinolit-albit, aktinolit-epidot-albit.

Karakteristike
--------------

Plagioklas u ovim stenama je niskotemperaturni albit (0-7%An), u vidu nepravilnih nebližnjenih zrna u matriksu ili krupnozrnih porfiroblasta ispunjenih inkluzijama minerala matriksa: epidota, aktinolita, rutila, hlorita i dr. Hloriti su promenljivog sastava, najčešće prohlorit, penin i klinohlor. Aktinolit je sa niskom sadržajem Al2O3, epidot je u vidu žutih (bogatih gvožđem) do bezbojnih (klinozoizit) prizmatičnih kristala, izduženih paralelno škriljavosti ili lineaciji. Pored ovih minerala sreću se još i magnetit, sfen, stilpnomelan, pumpelit, spesartin, kalcit i dr.

Nastaju regionalnim i dislokacionim metamorfizmom na niskom temperaturama iz bazičnih i intermedijarnih magmatskih stena i njihovih tufova. Metabaziti hloritske i biotitske zone sadrže asocijaciju aktinolit-hlorit-epidot-albit koja je dijagnostička za faciju zelenih škriljaca.

Pored metabazita u ovu faciju dolaze i sve druge pelitske i kvarcno-feldspatske stene koje druguju sa više ili manje metabazita.

Zelene stene (engl. ) su retrogradno izmenjeni metabaziti facije zelenih škriljaca za koje se na osnovu reliktnih struktura može utvrditi njihovo primarno magmatsko poreklo.

Povezano
--------

* Spisak stena
**Aurelije Valerije Valens** (*lat*: Aurelius Valerius Valens) (umro 317. godine) bio je rimski car, kao Licinijev savladar, u kratkom vremenskom periodu krajem 316. i početkom 317. godine. Pogubljen je verovatno po naređenju Konstantina Velikog nešto pre 1. marta 317. godine. 

O Valeriju Valensu znamo samo da je bio zapovednik dačke granice (dux limitis) tj podunavskih odreda u današnjoj severoistočnoj Srbiji i severozapadnoj Bugarskoj. Nakon teške i neodlučne bitke kod Cibale 8. oktobra 316. godine, Licinije je pokušao da organizuje odbranu Trakije od nastupajuće vojske Konstantina I. Da bi obezbedio podršku lokalnih trupa, Licinije je u Serdiki (današnjoj Sofiji) proglasio tamošnjeg komandanta Valerija Valensa za svog savladara. Narativni izvori (Epitome Aurelija Viktora, Origo Constantini Imperatoris, Zosim...) beleže da je Valerije Valens nosio titulu cezara, ali nalazi rimskog novca potvrđuju da je u stvari bio avgust, tj da je po rangu bio ravnopravan Liciniju. Međutim, izbor savladara nije doveo do promene na bolje Licinijeve ratne sreće. Konstantin je odneo ubedljivu pobedu nedaleko od Jedrena, ali je ipak morao da pristane na pregovore pošto su se Licinije i Valens sklonili u Staru Zagoru. Licinije je uspeo da zadrži kontrolu nad Trakijom, ali je svog savladara Valerija Valensa likvidirao, verovatno na Konstantinov zahtev. Tačan datum Valensove smrti nije poznat, ali je ubijen svakako pre 1. marta 317. godine, kada su Konstantin i Licinije sklopili mir u Serdiki.
Minber u Džamiji u Pečuhu
**Minber** ili **Mimber** (arapski: منبر) je prostor u džamiji gdje imam (vođa molitve) stoji za vrijeme hutbe.

Minber je u potpunosti po svojoj funkcionalnosti govornica, kao propovjedaonica u crkvama, koja je uzdignuto mjesto kako bi se osiguralo da se govornik dovoljno jasno čuje u svakom kutku džamije. Također, njegova visina čini predavača vidljivijim slušačima. Minber se nalazi desno uz mihrab, mjesto koje označava smjer molitve, tj. pravac Kabe prema kojoj se muslimani u molitvi okreću. Obično je i minber okrenut u smjeru Kabe.

Minber je obično u obliku malog tornja sa stubištem, često prepun ornamenata i bogato ukrašen. Prvobitni minberi su bili obična drvena postolja s 3 stube, no vremenom je postao bitnim simbolom prepoznatljivosti islamske arhitekture. Današnji minberi u Hrvatskoj imaju 12 stuba, što odgovara turskoj tradiciji.

Vanjske veze
------------

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Minberi** |
**Šabesa**, **šabeso**, **šabeza** ili **kabeza** je vrsta bezalkoholog pića porijeklom iz Njemačke koje je billo osobito popularno između dva dva svjetska rata.

Karakteristike
--------------

Proizvodna *šabese* krenula je 1910. u njemačkoj firmi **Chabeso GmbH**, za to je bio zaslužan farmaceut *Albert Boehringer*, koji je pronašao jeftini način proizvodnje mliječne kiseline, koju je od 1895. počeo je proizvoditi i prodavati
*Šabeso* je bio toliko popularan po južnoj Njemačkoj i Austriji da je u to vrijeme bio sinonim za limunadu.  Nakon drugog svjetskog rata kompanija nije dobila dozvolu za daljni rad, pa su je druge vrste bezalkoholnih pića zauzela njeno mjesto, - naročito američka Coca-Cola. 

*Šabeso* je bio iznimno popularan i po južnoslavenskim zemljama, gdje su ga sve do 1960-ih proizvodile male zanatske radnje - sodare. 
Od 2000 *šabesa* se ponovno počela proizvoditi u Njemačkoj (Augsburg)i još nekim zemljama.

Karakteristike
--------------

*Šabesa* je bila potpuno umjetno piće, sastavljena od mliječne kiseline, šećera, boja i soda vode.
Po našim krajevima (osobito u Sloveniji) *šabeso* je bio naziv i za piće od bazgovih cvjetova, šećera, limuna i vode - ono je nakon fermentacije imalo i mali procent alkohola, pjenušalo se i ličilo na vinski mošt.

Izvori
------

1. 1 2   „*A History of Lactic Acid Making: A Chapter in the History of Biotechnology*" (engleski). H. Benninga. Pristupljeno 9. 03. 2013.
2. 1 2  „*An Interview with Chabeso*" (engleski). dizzyfrinks. Arhivirano iz originala na datum 2011-04-04. Pristupljeno 9. 03. 2013.
3. ↑   „*O nama i soda vodi općenito!*" (hrvatski). Soda voda i sirupi "Jandraš". Pristupljeno 9. 03. 2013.

Vanjske veze
------------

* *An Interview with Chabeso* Arhivirano 2011-04-04 na Wayback Machine-u ()
Zastava Gane
Civilna zastava Gane

  

**Zastava Gane** je usvojena 1957. godine ali se danas ne koristi prvobitna varijanta već ona sa belom prugom koja je usvojena u periodu od 1964. do 1966. godine. 

Zastavu je dizajnirala Teodosia Okoh 1957. godine kada je Gana stekla nezavisnost. Ovom zastavom zamenjena je kolonijalna zastava Ujedinjenog Kraljevstva. Na zastavi se nalaze panafričke boje crvena, zlatna i zelena raspoređene kao jednake horizontalne pruge. Na sredini zlatne pruge nazali se zvezda petokraka. Ovo je prva nakon etiopske zastave na kojoj se nalaze ove boje. 

Crvena predstavlja žrtve tokom borbe za nezavisnost, zlatna poredstavlja rudno bogastvo ove zemlje, zelena šume a crna zvezda afričku slobodu.

Zastave država u Africi

Položaj Afrike
Alžir • 
Angola • 
Benin • 
Bocvana • 
Burkina Faso • 
Burundi • 
Čad • 
Džibuti • 
Egipat1) • 
Ekvatorijalna Gvineja • 
Eritreja • 
Esvatini • 
Etiopija • 
Gabon • 
Gambija • 
Gana • 
Gvineja • 
Gvineja Bisau • 
Jemen1) • 
Južnoafrička Republika • 
Kamerun • 
Kenija • 
Komori • 
Demokratska Republika Kongo • 
Republika Kongo • 
Lesoto • 
Liberija • 
Libija • 
Madagaskar • 
Malavi • 
Mali • 
Mauricijus • 
Mauritanija • 
Maroko • 
Mozambik • 
Namibija • 
Niger • 
Nigerija • 
Obala Slonovače • 
Ruanda • 
Sejšeli • 
Senegal • 
Sijera Leone • 
Somalija • 
Centralna Afrička Republika • 
Sudan • 
Sao Tome i Principe • 
Tanzanija • 
Togo • 
Tunis • 
Uganda • 
Zambija • 
Zelenortska Ostrva • 
Zimbabve

**Teritorije i nepriznate države**: 

Ceuta (Španija) • 
Južni Sudan • 
Kanarska ostrva (Španija) • 
Madeira ostrva (Portugal) • 
Mayotte (Francuska) • 
Melilla (Španija) • 
Reunion (Francuska) • 
Somaliland • 
Sveta Helena (Velika Britanija) • 
Zapadna Sahara • 
Zanzibar (Tanzanija)

1)Smatrani i dijelom Azije.

**Ostale zastave**: 

Zastave Afrike • 
Zastave Azije • 
Zastave Evrope • 
Zastave Južne Amerike • 
Zastave Okeanije • 
Zastave Sjeverne Amerike

 

|  |
| --- |
| **Državna zastava / Državni grb** |
| Spisak državnih zastava | Spisak državnih grbova |

***Zastava Gane*** na Wikimedijinoj ostavi
**Valerijan** (svetovno *Vasilije Stefanović*; 28. jun 1908 — 23. oktobar 1976) je bio prvi šumadijski episkop.

Životopis
---------

Rođen je u Velikoj Lešnici u Podrinju u trgovačkoj porodici od oca Milorada i majke Katarine. Njegovo svetovno ime bilo je Vasilije Stefanović. Osnovnu školu završio je u rodnom mestu, zatim šest razreda gimnazije u Šapcu 1925, Bogosloviju „Sveti Sava" u Sremskim Karlovcima 1931, a Bogoslovski fakultet u Beogradu 1935. godine. Kao student teologije bio je stipendista episkopa banatskog dr Georgija (Letića). Za vreme svoga školovanja bio je odličan učenik i student. Za suplenta Druge muške gimnazije u Beogradu postavljen je 26. decembra 1936. Profesorski ispit položio je u februaru 1939. i u tom svojstvu ostao je sve do izbora za episkopa.

Četvrte nedelje Uskršnjeg posta, 5. aprila 1938. godine, iguman Leontije (Pavlović), nastojatelj manastira Vrdnika i vršilac dužnosti upravnika Patrijaršijskog dvora, zamonašio ga je u činu *„rase i kamilavke"* davši mu monaško ime Valerijan. Na praznik Blagovesti iste godine je rukopoložen u čin đakona od vikarnog episkopa sremskog Save (Trlajića), kasnijeg episkopa gornjokarlovačkog. U čin jeromonaha rukopoložio ga je 1. septembra 1940. vikarni episkop moravički Arsenije (Bradvarević), kasnije mitropolit crnogorsko-primorski.

### Episkop

Na vanrednom zasedanju Svetog arhijerejskog sabora, 11. decembra 1940, jeromonah Valerijan je izabran za vikarnog episkopa budimljanskog. Hirotonisan je za episkopa 26. januara 1941. u Sabornoj crkvi u Beogradu. Hirotoniju su izvršili patrijarh srpski Gavrilo, mitropolit kišinjevski Anastasije, poglavar Ruske pravoslavne zagranične crkve i episkop timočki Emilijan Piperković. Episkop Valerijan bio je poslednji episkop Srpske pravoslavne crkve, čiji je izbor potvrdilo Kraljevsko namesništvo u ime maloletnog kralja Petra II.

Episkop Valerijan ostao je na položaju vikarnog episkopa za sve vreme Drugog svetskog rata brinući za sveštenike izbeglice i vršeći sve ostale poslove poverene mu od patrijarha Gavrila. Za episkopa novoosnovane Šumadijske eparhije izabran je 20. maja 1947. Na tom mestu bio je do svoje smrti 23. oktobra 1976. godine u Kragujevcu.

Vidi još
--------

* Eparhija šumadijska

Literatura
----------

* Biografija na sajtu Eparhije šumadijske

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| Prethodnik:**Joanikije (Lipovac)** | **vikarni episkop budimljanski1940 — 1947.** | Nasljednik:**Andrej (Frušić)** |
**Paramaribo** je jedan od 10 distrikta na koji je Surinam od 1985. administrativno podjeljen, i ujedno glavni grad Surinama.

Karakteristike
--------------

Paramaribo se nalazi na sjeveru zemlje, na desnoj obali Rijeke Surinam.
Sa istoka graniči sa Distriktom Commewijne, sa zapada sa Distriktom Saramacca i sa jugozapada sa 
Distriktom Wanica.

Paramaribo je površinom od 182 km² najmanji, a brojem od 234,000 stanovnika, po po popisu iz 2012. - najveći distrikt u zemlji, jer u njemu živi oko polovice stanovnika.

U njemu žive razne etničke grupe a najzastupljeniji su Kreoli.

Distrikt je ime dobio po potoku *Sommelsdijkse*, kog su autohtoni Arawaci zvali *Paramoro Rhebo* (Rhebo znači potok, rijeka), a on je ime dobio po poglavici koji tu živio, koji se zvao **Para Moro**.

Administrativna podjela
-----------------------

Općine u Distriktu Paramaribo
Paramaribo je podjeljen na deset općina (nizozemski: *resort*);

* Beekhuizen
* Blauwgrond
* Centrum
* Flora
* Latour
* Livorno
* Munder
* Pontbuiten
* Rainville
* Tammenga
* Weg Naar Zee
* Welgelegen

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „*Paramaribo*" (engleski). Shata. Pristupljeno 16.11.2022.

Vanjske veze
------------

***Paramaribo (distrikt)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Paramaribo* ()

| * p
* r
* u
Distrikti Surinama |
| --- |
| Brokopondo • Commewijne • Coronie • Marowijne • Nickerie • Para • Paramaribo • Saramacca • Sipaliwini • Wanica |  |
Francisco Macías Nguema (1968)
**Francisco Macias Nguema** (1. siječnja 1924. – 29. rujna 1979.), prvi predsjednik Ekvatorijalne Gvineje (1968.-1979.)

Za vrijeme njegove vladavine, njegovu su državu zvali "Afrički Dachau", zato što je tokom 11 godina njegove okrutne vlasti više od trećine stanovnika pobjeglo u susjedne zemlje. Zabranio je sve stranke koje su postojale prije nezavisnosti, te je jedina legalna postala *PUNT*(Ujedinjena nacionalna radnička stranka). Uz paravojnu mladež i vojsku, ovo je bio treći stup njegove vlasti. Afrikanizirao je svoje ime u **Masie Nguema Biyogo Ñegue Ndong** , zahtijevajući da svi stanovnici učine isto.

Godine 1972. proglasio se doživotnim predsjednikom. Njegovi rođaci su kontrolirali elemente represije.

Godine 1979. brutalnost njegova režima privukla je osudu Ujedinjenih naroda. Te iste godine Nguema je dao pogubiti nekoliko čanova vlastite obitelji što je među bliskim mu rođacima izazivalo zabritost zbog možebitnog ludila. 3. kolovoza 1979. svrgnuo ga je nećak Teodoro Obiang Nguema Mbasogo, koji je dotad bio guverner Bioka i doministar oružanih snaga. Suđeno mu je za genocid te je pogubljen. No, niti jedan domaći vojnik nije sudjelovao u pogubljenju jer se još mislilo da ima magične moći, pa su posao obavili marokanski vojnici. Stvorio je ekstreman kult ličnosti. Danas se njegova vladavina smatra jednim od najgore korumpiranih, kleptokratskih i diktatorskih režima post-kolonijalne Afrike. Uspoređuje ga se s Pol Potom.

Izvori
------

1. ↑

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 55392731
* LCCN: n50065133
* ISNI: 0000 0000 2151 8045
* GND: 118888137
* SUDOC: 031477909
* BNF: cb12268600m (podaci)
* BNE: XX1687546

 |
**Sankt Pölten** je najveći i glavni grad savezne države Donje Austrije od 52,747 stanovnika.

Sankt Pölten je pored toga što je administrativni centar vlastitog bezirka (jer je statutarni grad), ujedno i administrativni centar 
Okruga Sankt Pölten-Land koji ima 97,910 stanovnika.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Sankt Pölten* leži na obalama rijeke Traisen, šesdesetak kilometara zapadno od Beča, između padina Alpa i Dunava.

Historija
---------

Sankt Pölten se razvio u 8. vijeku oko samostana posvećenog sv. Hipolitu na ostatcima rimskog naselja - **Aelium Cetium**. Iz svečeva imena je vremenom nastalo današnje ime grada, jer je *Sankt Pölten* germanizirani oblik imena - sv. Hipolit. Sve do 1490. grad je bio pod vlašću biskupa iz Passaua (danas grad u Njemačkoj). *Sankt Pölten* je dobio status grada 1159. a 1785. je postao biskupsko sjedište. 

Gradska vijećnica
*Sankt Pölten* je izabran tek - 1986. za administrativni centar savezne države Donje Austrije umjesto Beča, tad su izgrađene brojne zgrade u stilu moderne arhitekture za smještaj pokrajinske administracije, koje tvore oštar kontrast sa brojnih starim građevinama u gradu.

Palača regionalnog suda

Znamenitosti i kultura
----------------------

Historijsko središte grada prepuno je vrijednih građevina, od kojih valja istaknuti katedralu, koja je izvorno bila samostanska crkva i renesansnu gradsku vijećnicu, koja je restaurirana u 18. vijek. Zatim samostan Institut der Englischen Fraulein i crkvu Prandtauer, djela lokalnog arhitekta Jakoba Prandtauera (1660. - 1726.), Biskupsku palaču (1636. - 1653.), franjevačku crkvu (1757. -1768.) i augustinski samostan u obližnjem Herzogenburgu.

Centar grada

Privreda i transport
--------------------

*Sankt Pölten* je jedan od važnijih austrijskih željezničkih čvorišta i trgovački centar svoje neposredne okolice. U gradu ima i nešto prerađivačke industrije.

Gradovi prijatelji
------------------

Sankt Pölten je zbratimljen sa slijedećim gradovima;

|  |  |
| --- | --- |
| * SAD, Altoona
* Češka, Brno
* Turska, Aksaray
* Mađarska, Nyíregyháza
 | * Francuska, Clichy
* Njemačka, Heidenheim an der Brenz
* Japan, Kurashiki
* Kina, Wuhan
 |

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5  „Austria: Niederösterreich" (engleski). City population. Pristupljeno 22. 01. 2016.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Sankt Pölten*" (engleski). Encyclopædia Britannica Online. Pristupljeno 21. 08. 2012.
3. ↑  „*Kurashiki - St. Polten*" (engleski). Kurashiki City. Pristupljeno 21. 08. 2012.
4. ↑  „*St. Pölten Representation Office in Wuhan/China*" (engleski). Magistrat Sankt Pölten. Arhivirano iz originala na datum 2011-11-10. Pristupljeno 21. 08. 2012.

Vanjske veze
------------

* Sankt Pölten na portalu Encyclopædia Britannica Online ()
* Službene stranice grada ()

***Sankt Pölten*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Glavni gradovi austrijskih saveznih zemalja |
| --- |
| Grb Austrije | 
* Bregenz
* Eisenstadt
* Graz
* Innsbruck
* Klagenfurt
* Linz
* Salzburg
* Sankt Pölten
* Beč

 | Zastava Austrije |
*Bačvasti svod* s prikazom potisaka.
*Križni svod*
**Svod** (francuski: *voute*; talijanski: *volta*; njemački: *gewölbe*; poljski: *sklepienie*; španjolski: *bóveda*) je konstuktivni element koji zatvara gornje granice unutrašnjeg prostora zaobljenim (sfernim) plohama i oslanja se na okolne zidove, lukove ili stupove. Postoji nekoliko vrsta svodova koji se dijele prema obliku nosivih elemenata: *bačvasti, križni, križno-rebrasti, zvjezdasti, mrežasti, lepezasti* i *zrcalni svod*, te *kupola*.

**Bačvasti svod** nastaje kada se dvije kolonade stupova povežu lukovima (pojasnicama) i spoje tako da tvore kontinuirani polukružni svod. Bačvasti svod vizualno znači veoma čvrsto, stabilno omeđivanje gornje granice prostora jer se potisci zaobljeno spuštaju na bočne strane. **Travej** postaje konstruktivna prostorna jedinica svođenja dva nasuprotna stupa lukovima i od antike čini jednu od osnovnih mjernih jedinica arhitekture.

**Križni svod**, izum starih Rimljana, nastaje poprečnim sijecanjem dva bačvasta svoda (pod kutom od 90∘), te se teret raspoređuje na četiri nosača. Križni svod dinamičnije zatvara prostor od bačvastog jer su bridovi koji označavaju spoj dvaju poprečnih svodova nosioci dijagonalnog kretanja.

**Križno-rebrasti svod** nastaje kad se bridovi križnog svoda učvrste rebrima (profiliranim kamenim istacima) koja preuzimaju teret. Traveji su ovdje upotpunjeni još jednim parom stupova, pa se teret prenosi na šest nosača. Stupovi su povezani šiljastim lukovima koji zbog smanjenog bočnog potiska omogućuju da nosači budu viši i vitkiji, a presjek svoda šiljast.

***Kupola*** je svod u obliku šuplje polukugle.

*Glavni članak: Kupola*

***Svod*** na Wikimedijinoj ostavi

* Romanički bačvasti svod crkve Saint-Savin-sur-Gartempe, 11. st.Romanički *bačvasti svod* crkve *Saint-Savin-sur-Gartempe*, 11. st.
* Gotički križno-rebrasti svod katedrale sv. Ivana u Lyonu.Gotički *križno-rebrasti svod* katedrale sv. Ivana u Lyonu.
* Zvjezdasti svod katedrale sv. Ivana u Toruńu iz oko 1340. god.*Zvjezdasti svod* katedrale sv. Ivana u Toruńu iz oko 1340. god.
* Lepezasti svod samostana u Bathu iz oko 1860. god.*Lepezasti svod* samostana u Bathu iz oko 1860. god.

Vanjske poveznice
-----------------

* Svodovi na "Auroville Earth Institute"

| * p
* r
* u
Konstrukcije |
| --- |
| Zid • Pilon • Stup • Greda • Luk • Arkada • Strop • Svod • Trabeacija • Kupola • Krov • Ljuskaste konstrukcije |
**Andski kondor** (*Vultur gryphus*) je vrsta južnoameričkog kondora, jedinog pripadnika roda *Vultur*, koji ima najveći raspon krila od svih ptica na svijetu (do 3,2 m), osim možda albatrosa lutalice.

Andski kondor u letu iznad klanca Colca u južnom Peruu
To je veliki crni strvinar s okovratnikom od bijelog perja i velikom svijetlom skupinom perja na krilima, osobito kod mužjaka. Glava i vrat su skoro bez perja i zagasite crvene boje koja zna porumeniti promjenom raspoloženja ptice. Mužjaci imaju resicu na vratu i tamnocrvenu krijestu na glavi. Za razliku od drugih grabljivica, mužjak (11–15 kg) je veći od ženki (6–14 kg). Prosječnom težinom od 10,7 kg andski kondor je poslije dalmatinskog pelikana (11,5 kg) najteža ptica letačica, i zasigurno najteža kopnena ptica letačica.

Kondor je uglavnom strvinar koji se hrani strvinama, i to većih životinja kao što su jeleni ili stoka. Seksualnu zrelost doseže s 5 ili 6 godina i gnijezdi se na visinama do 5.000 m, obično na nedostupnim rubovima litica. Obično polaže jedno do dvoje jaja. Kondor je jedna od najdugovječnijih ptica, te može živjeti do 100 godina u zatočeništvu.

Andski kondor igra važnu ulogu u folkloru i mitologiji andskih kultura, te je tako postao nacionalnim simbolom Perua, Argentine, Bolivije, Čilea, Kolumbije i Ekvadora.

Danas je gotovo ugrožen, prema ljestvici IUCN-a, uglavnom zbog gubitka staništa i indirektnog trovanja jedući strvine koje su ubili lovci. Kao odgovor na to, osnovana su uzgajališta u nekoliko južnoamaeričkih zemalja.

* Ženka, Zoo Doué-la-Fontaine, FrancuskaŽenka, Zoo Doué-la-Fontaine, Francuska
* Mužjak, Cincinnati ZooMužjak, Cincinnati Zoo
* Glava odraslog mužjakaGlava odraslog mužjaka
* Andski kondor u čileanskom nacionalnom parku Torres del PaineAndski kondor u čileanskom nacionalnom parku Torres del Paine
* Andski kondor na grbu BolivijeAndski kondor na grbu Bolivije

Vanjske poveznice
-----------------

***Andski kondor*** na Wikimedijinoj ostavi

* Vulture Territory Facts and Characteristics: Andean Condor
* ARKive – images and movies of the Andean Condor *(Vultur gryphus)* Arhivirano 2006-07-20 na Wayback Machine-u

### Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Andski kondor** |
|  | Wikivrste imaju podatke o: **Jastrebovima novog svijeta** |

***Andski kondor*** na Wikimedijinoj ostavi
Žena sa čadorom u Širazu
**Čador** (perz. چادر, dosl *šator*) je tradicionalna ženska odjeća u Iranu. Jednodjelni ograč pokriva tijelo od kose do gležnjeva, ali može se nositi uz kombinaciju sa maramom na glavi. Na prednjem dijelu je otvoren i nema proreze, prostor za ruke, dugmiće ili bilo koje druge ukrase, a u većini slučajeva žena ga pridržava rukom. Obično je crne boje, ali ima ih i sa svijetlim bojama i dekoracijama. Porijeklo odjevnog predmeta datira se u stari vijek, najkasnije ahemenidsko doba. Za vrijeme režima Reze-šaha Pahlavija (1936. – 1941.) čador je bio zabranjen, a tokom Iranske revolucije (1979.) jedan od simbola otpora prisilnoj vesternizaciji Muhamed-Reze Pahlavija. Danas ga nosi manjina Iranki primarno konzervativnih i tradiconalnih svetonazora, a prevladava obična marama (*rusari*). Iranski čador valja razlikovati od arapske abaje vrlo slične forme i afganistanskog čadrija koji pokriva i čitavo lice. U perzijskom jeziku čador podrazumjeva šator, a sama ta riječ je u srpskohrvatski ušla preko turskog.

Izvori
------

1. ↑  Sedghi, Hamideh (2001.). *Women and Politics in Iran*. Cambridge: Cambridge University Press. str. 213. ISBN 9780521835817.

Literatura
----------

* Briant, Pierre, *From Cyrus to Alexander*, Eisenbrauns, 2002 (English translation and update of 1996 French version)
* Bruhn, Wolfgang, and Tilke, Max, *Kostümwerk*, Verlag Ernst Wassmuth, 1955, as translated into English as *A Pictorial History of Costume* and republished in 1973 by Hastings House
* El-Guindi, Fadwa, *Veil: Modesty, Privacy, and Resistance*, Berg, 1999
* Mir-Hosseini, Ziba (1996.) "Stretching The Limits: A Feminist Reading of the Shari'a in Post-Khomeini Iran," in Mai Yamani (ed.), *Feminism and Islam: Legal and Literary Perspectives*, str. 285–319. New York: New York University Press

Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Čador** |
**Otočje Auckland** je otočje koje se nalazi u Tihom oceanu, 465 km južno od Južnog otoka Novog Zelanda. 

Lokacija otočja Auckland na karti novozelandskih subantarktičkih otočja
Ime mu je dao kapetan kitolovca *Ocean*, Abraham Bristow po otkriću 1806. godine, i to po očevom prijatelju, Lordu Williamu Edenu Aucklandu.

Tjesnac izmađu otoka Auckland i Adams je ostatak kratera ugaslog vulkana
Otočje Auckland se sastoji od skupine negostoljubivih i nenaseljenih vulkanskih otočića ukupne površine kopna od 625 km². Pored glavnog otoka Auckland (*Motu Maha*) površine 510 km², tu su i otoci: Adams (100 km²), Disappointment Island (10 km²), Enderby (1 km²), te manje hridi kao što su: Ewing i Rosei. Najviša točka otočja je 650 m visok rub ugaslog vulkana Mount Dick na zapadnoj strani otoka Adams.

U 21. st. otočje Auckland je postalo središnje mjesto parenja novozelandskih morskih lavova
Vegetaciju predtsvalja subantarktička zakržljala stabla, te grmlja i trava. Fauna se sastoji uglavnom od morskih vrsta: morski lav, morski slon, morski psi, pingvini i morske ptice. U 19. i 20. stoljeću na otocima su uzgajane domaće životinje (goveda, ovce, koze, psi, oposumi i kunići) koji su do 90-ih godina 20. stoljeća, na jedan ili drugi način, uništili ekosustav otočja. Od tada su na otočju mogu naći samo divlje kokoši i svinje. Posljednji kunići i miševi su uništeni 1993. god. na otoku Enderby. Zanimljivo, štakora nema na ovim otocima, iako su na drugim otocima ove geografske širine masovno prisutni.

Otočje Auckland je nenaseljeno i cijelo je pretvoreno u pomorski rezervat prirode. Često ga posjećuju znanstvene ekspedicije, a od 1942.-45. god. na glavnom otoku je djelovala stalna vojna postaja. Ekološki, ono pripada novozelandskim subantarktičkim otočjima koji su zajedno upisani na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Australiji i Oceaniji 1998. god..

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva izvan teritorijalnih ovlasti, popis 2006. god. Statistika Novog Zelanda () Preuzeto 18. listopada 2012.
2. ↑  Historical Timeline of the Auckland Islands
3. ↑  New Zealand Subantarctic Islands na službenim stranicama UNESCO-a () Preuzeto 17. listopada 2012.

* E. S. Gourlay, *1948 Auckland Islands Coleoptera*
* Joan Druett, *Island of the Lost: Shipwrecked At the Edge of the World*, 2007.

Vanjske poveznice
-----------------

* Auckland Islands Marine Reserve, New Zealand Department of Conservation ()

### Ostali projekti

|  |  |
| --- | --- |
|  | U Wikimedijinoj ostavi ima još materijala vezanih za: **Otočje Auckland** |

| * p
* r
* u
Svjetska baština na Novom Zelandu |
| --- |
|  | 
Novozelandska subantarktička otočja (Snares, Bounty, Antipodes, Auckland i Campbell) • Te Wahipounamu - jugozapad Novog Zelanda (nacionalni parkovi Mount Cook, Tai Poutini, Mount Aspiring i Fiordland) • Nacionalni park Tongariro
 | Novozelandska zastava |
**Vadodara** ili **Baroda** je grad u indijskoj državi Gudžarat. Ima 1,729 miliona stanovnika po proceni iz 2005. Poznat je kao kulturna prestolnica Gudžarata.

Istorija
--------

Vadodara se spominje kao Vadapadraka u jednoj povelji iz 812. Vođa Marata Piladži Gekvar je 1721. osvojio grad, koji je pre toga bio pod mogulskom vlašću. Gekvar je dao grad kao feud Pešvi, nominalnom vođi carstva Marata. Posle poraza Marata od Afganistanaca u trećoj bici kod Panipata 1761. oslabila je vlast Marata, pa je Gekvad maharadža vladao Vadodarom sve do indijske nezavisnosti. Britanska istočnoindijska kompanija je intervenisala 1802. kad je vlast maharadže bila ugrožena. Britanci su sa maharadžom sklopili sporazum, po kome maharadža priznaje britanski suverenitet, a Britanci njemu lokalnu autonomiju i nezavisnost od carstva Marata. Maharadža Sajadžirao je vladao od 1875. do 1939. i mnogo je modernizovao Barodu. Uveo je obavezno obrazovanje, biblioteku, univerzitet. Osim toga u njegovo doba osniva se tekstilna industrija. Kada je Indija postala nezavisna zadnji maharadža od Barode ujedinio se sa Indijom.

Kultura
-------

Vadodara je jedan od indijskih kozmopolitskih gradova. U Vadodari se nalazi Muzej maharadže Fateha Singa i umetnička galerija koji imaju umetnine iz cele Indije i sveta. Najveći gradski festival se održava u oktobru, kada se provode mnoge noći na ulicama punim plesa i muzike.
Maharadža Sajadžirao univerzitet je jedini univerzitet samo na engleskom jeziku u celom Gudžaratu. Na univerzitetu se govori samo engleski, ali u samom gradu najviše se govori marati jezikom.

Ekonomija
---------

Najveće industrije u Vadodari su petrohemijska industrija, farmaceutska, proizvodnja plastike, mašinska i tekstilna.
Otkriće nafte i gasa u blizini Vadodare doprinelo je industrijskom razvoju. Rafinerija Gudžarat je osnovana 1965. Osnivanjem rafinerije dolazi do nagloga industrijskoga razvoja. Predstavljala je osnovnu industriju za mnoge druge fabrike. U blizini rafinerije podignute su fabrike veštačkih đubriva i mnoštvo drugih fabrika iz oblasti hemijske industrije. Industrijalizacija Vadodare privukla je mnoštvo sitnijih poduzetnika.

Spoljašnje veze
---------------

***Vadodara*** na Wikimedijinoj ostavi

* Vadodara Municipal Corporation Arhivirano 2006-12-05 na Wayback Machine-u(`en`)
* Vadodara Collectorate Arhivirano 2011-02-27 na Wayback Machine-u(`en`)
* Vadodara City Travel Guide Arhivirano 2016-01-10 na Wayback Machine-u(`en`)

  


|  |  |
| --- | --- |
| **Milionski gradovi u Indiji**  | Flag of India |
| Agra • Ahmedabad • Alahabad • Amricar • Asansol • Bangalor • Bopal • Čenaj • Koimbator • Delhi • Danbad • Faridabad • Hajderabad • Indor • Džabalpur • Džajpur • Džamšedpur • Kanpur • Kočin • Kolkata • Laknau • Ludijana • Madura • Mirut • Mumbaj • Nagpur • Našik • Patna • Puna • Radžkot • Surat • Vadodara • Varanasi • Vidžajavada • Vizagapatnam |
**Planina Kinabalu** (malajski: *Gunung Kinabalu*, ݢونوڠ کينبالو) istaknuta je planina u Jugoistočnoj Aziji. Nalazi se u Nacionalnom parku Kinabalu (*Taman Negara Kinabalu*) u državi Sabah (Malezija), na sjeveru otoka Bornea.

U 1997. satelitskom tehnologijom precizno je izmjeren vrh planine (*Low's peak*) na visini od 4.095 metara iznad razine mora, što je za nekih 6 metara manje nego što se mislilo prije. Planina je jedna od najviših u jugoistočnoj Aziji izuzev Himalaju i otok Nove Gvineje.

Sama planina i njezin okoliš sadrže golem broj različitog bilja, te je jedna od svjetski važnih bioloških lokacija. Glavni vrh planine (Low's peak) prilično je dostupan i osoba u dobroj kondiciji može se relativno lako popeti na nj. bez posebne planinarske opreme.

Nacionalni park Kinabalu je upisan na UNESCO-v popis mjesta svjetske baštine u Aziji 2000. godine zbog "izvanrednih jedinstvenih odlika i kao jedno od najvažnijih bioloških lokaliteta na svijetu s više od 4.500 vrsta živih bića".

Pogled s Kinabalu platoa
Vegetacija Kinabalu platoa

Bioraznolikost
--------------

Kinabalu planina svjetski je poznata po golemoj botaničkoj i biološkoj raznovrsnosti, te visokoj razini endema (neke vrste biljaka koje su nađene na Kinabalu planini ne postoje nigdje drugdje u svijetu). Nedavna istraživanja pokazuju da na planini postoji čak nevjerojatnih 5.000 do 6.000 vrsta biljaka (isključujući mahovine ali uključujući paprati), što je više nego cijela Europa i Sjeverna Amerika (isključivši tropska područja u Meksiku) zajedno. Zbog toga je Kinabalu jedno od najvažnijih svjetskih bioloških nalazišta.

Nevjerojatna bioraznolikost biljnog svijeta na otoku rezultat je nekoliko jedinstvenih faktora:

* Planina se nalazi na najbogatijoj biljnoj lokaciji u Maleziji (što obuhvaća Malajski poluotok, indonezijski otok Sumatru, i tropske šume Bornea.)
* Činjenica da se planina prostire kroz više klimatskih područja, blizu morske klime i sve do ledenih vrhova.
* Povoljno i raznovrsno tlo te bogate i česte padaline te klimatska nestabilnost izazvana periodom glacijala.

Takva raznolikost najveća je u nižim regijama prema podnožju planine. Većine endemskih vrsta na planini nalaze se u šumama planine, pogotovo na tlu s manje fosfata i obogaćenom željezom i drugim metalima (koji su za neke druge biljne vrste otrovni što je i razlog zašto ove endemske vrste ne žive nigdje drugdje).

Postoji oko 326 vrsta ptica u Parku Kinabalu te oko 100 vrsta sisavaca, uključujući jednog od četiri velika majmuna orangutana (iako su opažanja neujednačena; kreću se od 25 do 120 jedinki).

Izvori
------

1. ↑  *Chilling out in a tropical destination* () članak časopisa The Jakarta Post, 12. lipnja 2011.
2. ↑  Anthea Phillipps & Francis Liew 2000. *Globetrotter Visitor's Guide – Kinabalu Park*. New Holland Publishers (UK) Ltd.

***Kinabalu*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 242113854
* NDL: 00628414

 |
Živci glave i vrata
**Zadnji ušni živac** (lat. *nervus auricularis posterior*) je bočna grana facijalnog živca, koja se odvaja nakon što facijalni živac izađe kroz stilomastoidni otvor i napusti lobanjsku duplju. Pruža se koso naviše i unazad između ušne školjke i mastoidnog nastavka slepoočne kosti (paralelno sa zadnjom ušnom arterijom) i deli se na ušne i potiljačne grane.

Ušne grane inervišu potkožnu muskulaturu spoljašnjeg uha, dok potiljačne grane odlaze unazad i inervišu zadnji (potiljačni) trbuh potiljačno-čeonog mišića.

Literatura
----------

* Dr Slavoljub V. Jovanović, dr Nadežda A. Jeličić: "Anatomija čoveka – glava i vrat" ("Savremena administracija" Beograd 2000.) ISBN 86-387-0604-9

  


| Moždani živci |
| --- |
| **0** krajnji živac | **I** mirisni živci | **II** vidni živac | **III** živac pokretač oka | **IV** trohlearni živac | **V** trograni živac (*oftalmični, gornjovilični, donjovilični živac*) | **VI** živac odvodilac | **VII** živac lica | **VIII** tremno-pužni živac | **IX** jezično-ždrelni živac | **X** živac lutalac | **XI** pomoćni živac | **XII** podjezični živac |
Vanity

Données clés| Ime | Denise Katrina Matthews |
| Alias | Denise Matthews–Smith,D.D. Winters |
| Rođenje | 4. januar 1959. (1959-01-04)Niagara Falls, Ontario, Kanada |
| Smrt | 15. februar 2016. (dob: 57)Fremont, Kalifornija, SAD |
| Zanimanje | pjevačica, manekenka, glumica, plesačica |
| Muzički žanr | soul, R&B, funk, pop |
| Instrumenti | vokali |
| Diskografska kuća | Motown, A&M, GeffenWarner Bros. |

denisematthews.com

uredi Konzultiraj dokumentaciju šablona

**Denise Katrina Matthews** (4. januar 1959 – 15. februar 2016), poznata pod umjetničkim pseudonimom Vanity, bila je kanadska pjevačica, manekenka, plesačica i glumica, najpoznatija po tome što je 1980-ih bila vodeći vokal pop grupe Vanity 6, kao i suradnji sa Princeom koji je omogućio početak karijere i producirao njen najveći hit *Nasty Girl*. Matthews, koja je sa Princeom imala ljubavnu vezu, a potom i sa poznatim rock-muzičarima kao Adam Ant i Billy Idol, se 1994. predozirala crackom, a nakon čega je postala preobraćena kršćanka te nekoliko godina kasnije napustila industriju zabave kako bi se posvetila evangelizaciji. Posljednje decenije života su obilježili zdravstveni problemi izazvani posljedicama droge, prije svega otkazivanje bubrega zbog kojih je morala stalno biti na dijalizi.

Izvori
------

1. ↑  Vanity 6 Lives Out Daring Fantasies On Stage (Jet Magazine, January 24, 1983)

Vanjske veze
------------

* Denise Matthews website (with no Vanity content)
* Vanity na IMDb-u (`en`)
* Vanity na sajtu AllMusic (`en`)
* Denise "Vanity" Matthews from The Last Dragon Tribute Arhivirano 2020-10-10 na Wayback Machine-u
* Obit from Billboard. Retrieved 2016-02-16
**"Unajmio sam plaćenog ubicu"** (engl. I Hired A Contract Killer) je film koji je režirao, producirao i napisao finski režiser Aki Kaurismäki 1990. godine. To je finsko- britansko - njemačko - švedska koprodukcija, u kojoj glumi francuski glumac Jean-Pierre Léaud. U filmu se takođe pojavljuju Joe Strummer kao gitarista  i Kaurismäki kao prodavač naočara za sunce. Zaplet filma o čoveku koji unajmljuje ubicu, ali kasnije pokušava da poništi dogovor, takođe se koristi u poznatijem američkom filmu *Bulworth* iz 1998. godine.

Radnja
------

  

  

  

  

1. ↑  „Joe Strummer keeps busy since Clash split". *The Joe Strummer Resource*. Arhivirano iz originala na datum October 5, 2011. Pristupljeno June 29, 2010.
2. ↑

* *Unajmio sam plaćenog ubicu* na IMDb-u ()
* *Unajmio sam plaćenog ubicu* na AllMovie-u ()
* *Unajmio sam plaćenog ubicu* na stranici British Board of Film Classification ()
* I Hired a Contract Killer at the British Film Institute
* I Hired a Contract Killer at Elonet (in Finnish)
* *Unajmio sam plaćenog ubicu* na Rotten Tomatoes-u ()
* *Unajmio sam plaćenog ubicu* na Svensk Filmdatabas
**Operacija Rouen** je bila zajednička operacija Vermahta i snaga NDH protiv jedinica 10. korpusa NOVJ (32. i 33. divizija) na širem području planina Kalnika i Bilo-gore. Vođena je od 2. do 16. jula 1944. godine.

Operativni poduhvat »Rouen« je pokrenuo njemački 69. armijski korpus, sa sjedištem u Zagrebu, protiv 28. i 32. divizije NOVJ na prostoru oko Ludbrega i Koprivnice.

Pozadina
--------

Na predlog komandanta 69. njemačkog korpusa, generala Helge Auleba, ustaški poglavnik Ante Pavelić 3. jula 1944. godine, dao svoju saglasnost da mađarski pukovi uđu u Koprivnicu i Ludbreg, da bi zajedno sa ustaškim i njemačkim jedinicama udarili protiv 28. i 32. partizanske divizije na Kalničkom Gorju.

Tok operacije
-------------

Prethodna dejstva, sa manjim snagama, počela su 1. jula 1944. Međutim, usled snažnog otpora jedinica NOV i POJ, uvedena su nova ojačanja, pa su ta dejstva nastavljena pod imenom operacija »Rouen«. Pripreme za napad za dan D (prikupljanje i posedanje polaznog položaja za napad) počele su 5. jula. Međutim, Poglavnikov tjelesni zdrug prešao je u napad 6. jula uveče, a da o tome uopšte nije obavestio Komandu 69. Armijskog korpusa, dok su mađarske jedinice bile spremne za napad tek 9. umesto 7. jula. Time je osujećeno (kako kaže Komandant Jugoistoka u izveštaju Vrhovnoj komandi Vermahta od 12. jula 1944.) razbijanje partizana na prostoru Koprivnica — Ludbreg — Križevci, a uspelo je samo da se, u početnom delu operacije, spreči njihov prodor u pl. Ivanšćicu. Operacija je trajala do 18. jula.

Izvori
------

1. ↑  DVADESET OSMA SLAVONSKA NO UDARNA DIVIZIJA U SJEVEROZAPADNOJ HRVATSKOJ[*mrtav link*]
2. ↑  Zapovest Komande 69. armijskog korpusa od 7. jula 1944. Poglavnikovom tjelesnom zdrugu za dejstva u operaciji »Rouen«

Literatura
----------

* DVADESET OSMA SLAVONSKA NO UDARNA DIVIZIJA U SJEVEROZAPADNOJ HRVATSKOJ[*mrtav link*]

Vidi još
--------

* Spisak antipartizanskih operacija u NDH
* Spisak osovinskih operacija u Jugoslaviji

Vanjske veze
------------

* Operation "Rouen"
* Operation "Rouen"
* Zapovest Komande 69. armijskog korpusa od 7. jula 1944. Poglavnikovom tjelesnom zdrugu za dejstva u operaciji »Rouen«

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **bitkama i ratovima** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Ljubav i osveta** (tur. *Menekşe ile Halil*) turska je televizijska serija snimana tokom 2007. i 2008. godine

U Srbiji je tokom 2012. godine prikazana na televiziji Pink (prva epizoda 1. aprila).

U Hrvatskoj je, pod naslovom "Bijeg", premijerno prikazana od 20. VI. do 19. VIII. 2011. na Novoj TV(ukupno 45 epizoda).

Sinopsis
--------

Prelepa Menekše rođena je u Turskoj, ali živi u Berlinu i oseća se kao prava Nemica. Sa druge strane, njena porodica Doganturk potpuno je zatvorena i konzervativno okrutna. Iako njen otac s' godinama lagano popušta sa svojim terorom, njegov mlađi sin preuzima ulogu porodičnog vođe. Menekšin mlađi brat Kadir pokušava da igra očevu autoritativnu ulogu, dok je stariji brat Jusuf potpuno drugačiji. Iako poštuje njihove običaje, Jusuf je veliki pristalica promena.

Hasan će dogovori Menekšin brak sa Mustafom, Kadirovim prijateljem iz vojske. Kad Menekše bude doznala za njegovu odluku o dogovorenom venčanju, doživeće šok. Uprkos nametnutoj sudbini Menekšino srce pripada Halilu, sa kojim zajedno radi u poslastičarnici. Halil uvek pronalazi nove načine kako da ostane nasamo s lepom Menekše. Njihova ljubav iz dana u dan sve više raste. No ipak dolazi dan kada se Menekše mora udati za Mustafu. Menekše svoju tužnu sudbinu krije od Halila, strahujući da mu se nešto ne bi dogodilo. Ipak Menekše popušta i udaje se za Mustafu, a kada Halil to bude doznao, odlučiće da spasi svoju voljenu.

Na prvu bračnu noć, Menekše će pokušati da se odupre Mustafi, koji će je zbog toga kazniti batinama. Unesrećenu i napaćenu Menekše, njena baka savetuje da pobegne u Istanbul i pronađe svoje rođake Baldži. Menekše se odlučuje na beg. Porodica Baldži pri tom ne zna ništa o stvarnoj situaciji. Menekše će ih slagati da je došla u Istanbul kako bi našla posao, ali krije od njih sve ono što se zapravo dogodilo. Ipak nakon nekog vremena Jusuf, Kadir i Mustafa pronalaze Menekše. Otac porodice Baldži smatra kako je ispravno da im kaže gde se ona nalazi. No čim Kadir bude doznao adresu, doći će sa oružjem i jedinom namerom – da ubije svoju sestru koja je osramotila porodicu...

Uloge
-----

| Glumac: | Uloga: |
| --- | --- |
| Sedef Avdži | Menekše Doganturk |
| Kivanč Tatlitug | Halil Tuglu |
| Hasan Kučukčetin | Mustafa Genč |
| Murat Daltban | Mihat Ateš |
| Kaner Kandarli | Kadir Doganturk |
| Jildiz Kultur | Zarif Doganturk |
| Mehmet Čevik | Hasan Doganturk |
| Ekin Turkmen | Zejnep Sonmez |
| Gokčer Genč | Omer Sejlan |
| Firat Taniš | Jusuf Doganturk |
| Negis Kokarči | Suhejla Doganturk |
| Tamai Kilič | Lale Doganturk |
| Gulse Ugurlu | Emine Degirmen |
| Begum Benian | Sema Ateš |
| Ezgi Asaroglu | Kanaj Balči |
| Gulšah Ertgrul | Ajsel Ajšan |
| Sejhan Arman | Cici |
| Mečit Kervanči | Hilmi |
| Serdar Gorsus | Ismet |
| Numan Ačar | Mehmet |
| Tolga Akman | Sinan |
| Sadet Sun | Filiz |
| Kaja Erdaš | Kahveči |
| Fatos Zilan | Zerin |

Napomene i reference
--------------------

1. ↑  „Ljubav i osveta na TV Pink". Arhivirano iz originala na datum 2012-04-04. Pristupljeno 2012-07-22.
**Vankuverski NLO incident 2011.** (eng. 2011 *Vancouver UFO sighting*) je naziv za događaj koji se desio u dve večeri u februaru 2011. godine. Događaj se desio u američkom gradu Vancouveru..

Izveštaji govore kako su se na nebu iznad Vankuvera pojavila ljubičasta i crvena svetla u ranim večernjim satima 20. februara 2011. godine. Takođe se pojavio i čudan objekat za koji se govori da je NLO. Svetlio je zelenim i crvenim svetlima. Navodno se pojavio u sedam sati uveče. Sledećeg dana, 21. februara uveče, svedoci su rekli kako su videli objekat koji leti. Svedoci su rekli kako se ništa nije čulo dok su gledali NLO. Tokom viđenja NLO-a napravljena je Jedna fotografija i dva videa koja su snimili lokalni novinari.

Vidi još
--------

* Popis najpoznatijih viđenja NLO-a

Izvori
------

1. ↑  „Was that a flying saucer hovering over east Vancouver?". *The Columbian*.
2. ↑  „UFO still puzzling residents and an expert". *The Columbian*.
3. ↑  „Strange lights seen over Vancouver". *KATU News*. Arhivirano iz originala na datum 2014-08-26. Pristupljeno 2015-08-16.