recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostale upotrebe, v. Ligo (razvrstavanje).*
**Laser Interferometer Gravitational-Wave Observatory, Laserska interferometarska opservatorija za gravitacione talase** (**LIGO**) je veliki eksperiment u fizici za detekciju gravitacionih talasa. Suosnivači iz 1992. godine su Kip Thorne i Ronald Drever sa Caltech-a i Rainer Weiss sa MIT-a, i LIGO je zajednički projekt između naučnika sa MIT-a, Caltech-a, i mnogih drugih fakulteta i univerziteta. Naučnici uključeni u projekt i analiza podataka za astronomiju gravitacionih talasa su organizovani od strane LIGO naučne kolaboracije koja uključuje više od 900 naučnika širom svijeta. LIGO je osnovan od strane National Science Foundation (NSF), sa značajnim doprinosima iz UK Science and Technology Facilities Council, Društva Max Planck iz Njemačke, i Australian Research Council-om. Sredinom septembra 2015. "najveće svjetsko postrojenje za gravitacione talase" je kompletirano nakon 5 godina prekoračivši za 200 miliona US$ uloženi iznos sa ukupnim troškovima od 620 miliona $. LIGO jeste najveći i najambiciozniji projekt ikada finansiran od strane NSF.

Sjeverni krak (x-ruka) LIGO interferometra na Hanford Reservation-u
Zapadni krak LIGO interferometra na Hanford Reservation-u

Bilješke
--------

1. ↑  „LSC/Virgo Census". *myLIGO*. Pristupljeno 28 November 2015.
2. 1 2  Castelvecchi, Davide (15 September 2015), *Hunt for gravitational waves to resume after massive upgrade: LIGO experiment now has better chance of detecting ripples in space-time*, Nature News, pristupljeno 12 January 2016
3. ↑  „Major research project to detect gravitational waves is underway". University of Birmingham. Pristupljeno 28 November 2015.
4. ↑  Shoemaker, David (2012). „The evolution of Advanced LIGO". *LIGO Magazine* (1): 8.
5. ↑  Zhang, Sarah (15 September 2015). „The Long Search for Elusive Ripples in Spacetime".
6. ↑  Larger physics projects in the United States, such as Fermilab, have traditionally been funded by the Department of Energy.
7. ↑  „LIGO Fact Sheet at NSF". Arhivirano iz originala na datum 2011-10-31. Pristupljeno 2016-02-11.

Vanjski linkovi
---------------

* LIGO Scientific Collaboration web page

* LIGO outreach
* Caltech's Physics 237-2002 Gravitational Waves autor Kip Thorne Arhivirano 2006-07-21 na Wayback Machine-u Video i bilješke
**Países Africanos de Língua Oficial Portuguesa**| **Službeni jezik** | portugalski |
| **Osnovano** | 1996. |
| **Broj članica** | 6  |
|

Zemlje PALOP-a označene su crvenom bojom
**PALOP** je skraćenica za **Afričke zemlje sa portugalskim kao službenim jezikom** (portugalski: ***P**aíses **A**fricanos de **L**íngua **O**ficial **P**ortuguesa*), odnosno međunarodnu organizaciju koja okuplja danas nezavisne zemlje u Africi koje koriste portugalski kao službeni jezik.

U ovu skupinu od šest afričkih zemalja spadaju:

* Angola
* Ekvatorijalna Gvineja
* Gvineja Bisau
* Mozambik
* Sveti Toma i Princip
* Zelenortska Republika

Ova skupina zemalja je ogranak CPLP-a. Sve ove afričke zemlje, osim Ekvatorske Gvineje, bile su kolonije u Portugalskom carstvu. Jedino je Ekvatorska Gvineja bila španjolska kolonija, ali je radi članstva u CPLP-u proglasila i portugalski službenim jezikom (uz španjolski i francuski).

Zemlje PALOP-a su u mnogočemu vezane s Portugalom, te dobivaju pomoć u područjima kulture, obrazovanja i očuvanja i razvoja portugalskog jezika.

Vidi još
--------

* portugalski jezik
* Zajednica zemalja portugalskog jezika

Izvori
------

1. ↑  (`es`) Obiang convierte al portugués en tercer idioma oficial para entrar en la Comunidad lusófona de Naciones
Koordinate: 41° 29′ 44" SGŠ, 20° 33′ 42" IGD

**Pareši** (mak. *Пареши*) su naseljeno mesto u Republici Makedoniji, u zapadnom delu države. Pareši pripadaju opštini Centar Župa.

Prirodni uslovi
---------------

Naselje Pareši je smešteno u krajnjem zapadnom delu Republike Makedonije, blizu državne granice sa Albanijom (6 km zapadno). Od najbližeg većeg grada, Debra, naselje je udaljeno 12 km južno.

**Reljef**: Pareši se nalaze u oblasti Župa, na zapadnim padinama planine Stogovo. Istočno od naselja se nalazi glavno bilo planine, dok se zapadno tlo spušta u dolinu Crnog Drima, koja je u ovo delu pregrađena, pa je tu obrazovano veštačko Debarsko jezero. Nadmorska visina naselja je približno 790 metara.

Klima u naselju je planinska zbog znatne nadmorske visine.

Istorija
--------

Stanovništvo
------------

Po popisu stanovništva iz 2002. godine Pareši su bili bez stanovnika.

Pretežno stanovništvo u naselju bili su etnički Makedonci.

Većinska veroispovest u naselju bilo je pravoslavlje.

Vidi još
--------

* Opština Centar Župa

Izvori
------

* Popis u Makedoniji 2002. - Knjiga 10.

Spoljašnje veze
---------------

***Pareši*** na Wikimedijinoj ostavi

* Stranica „Moj Savetnik" - Opština Centar Župa Arhivirano 2013-09-27 na Wayback Machine-u

  

  


| p • r • uNaseljena mesta opštine Centar Župa |
| --- |
| **Centar Župa** • 
Bajramovci •
Balanci •
Breštani •
Broštica •
Vlasići •
Golem Papradnik •
Gorenci •
Gornji Melničani •
Dolgaš •
Donji Melničani •
Evla •
Elevci •
Žitineni •
Kočišta •
Kodžadžik •
Mali Papradnik •
Novak •
Osolnica •
Odžovci •
Pareši •
Pralenik •
Crno Boci |  |
**Pāṭaliputra** (Devanagari: पाटलिपुत्र), suvremena Patna, je bio grad u drevnoj Indiji, prvotno sagrađen od strane Ajatashatrua 490. pne. kao mala tvrđava (Pāṭaligrama) kraj rijeke Ganges, a koji je kasnije postao prijestolnica mahadžanapadskog kraljevstva Magadha. 
Zahvaljujući lokaciji u središtu Sjeverne Indije, brojni vladari i dinastije su ga činili svojom prijestolnicom od Nanda, Maurijaca, Sunga i Gupta sve do Palas. U doba Bude je bio selo pod imenu Pataligrama. Buda je selo posjetio nedugo prije smrt te prorekao da će postati veliko, ali i pretrpjeti uništenje ili od vatre, vode ili građanskog rata. Tamo su održana dva važna budistička sabora - prvi nakon Budine smrti te drugi u doba Ašokine vladavine. Za vrijeme vlasti Ašoke u 3. vijeku pne. bio je jedan od najvećih gradova na svijetu, čije se stanovništvo procjenjivalo između 150 i 300 hiljada ljudi. Pataliputra je vrhunac blagostanja dočekala kao glavni grad maurijskih careva Chandragupte Mauryje i Ašoke Velikog. Detaljno svjedočanstvo o tadašnjem blagostanju je ostavio i grčki izaslanik Megasten. Grad je također bio važno budističko središte u kome je sagrađen veliki broj manastira. Glavnim gradom je ostao i u doba dinastije Gupta (3 - 6. vijek n.e.) i dinastije Pala (8 - 12. vijek). Kada ga je posjetio Hsüan-tsang, već je bio većim dijelom u ruševinama, a dodatna razaranja je pretprio od muslimanskih pljačkaša u 12. vijeku. Poslije toga je Sher Shah Suri Pataliputru učinio svojom prijestolnicom i dao joj današnje ime Patna.

Iako su dijelovi grada otkopani, najveći dio se nalazi pod suvremenom Patnom. U maurijskom periodu je opisan u obliku paralelogram, oko 2,5 km širok i 14 km dug. U drvenim zidovima su bile 64 kapije. U doba Ašoke su zidovi dograđeni kamenom. Zahvaljujući lokaciji na ušću rijeke Gandhaka u Ganges, Pataliputra je ubrzo počela dominirati riječnom trgovinom Indo-gangeske ravnice u ranom periodu Magadhe. Kao takva je počela privlačiti i intelektualce iz ostatka Indije, uključujući znamenitog Chanakyu.

U državi Bihar traje kampanja da se Patni vrati njeno staro ime Pataliputra.

Literatura
----------

* Bernstein, Richard (2001). *Ultimate Journey: Retracing the Path of an Ancient Buddhist Monk (Xuanzang) who crossed Asia in Search of Enlightenment*. Alfred A. Knopf, New York. ISBN 0-375-40009-5

***Pataliputra*** na Wikimedijinoj ostavi
*Za ostala značenja, v. Salan (razvrstavanje).*
Salanova vojvodina u devetom veku prema sajtu curug.rastko.net i još nekim izvorima.
Salanova vojvodina u devetom veku prema mađarskom istoričaru Dr. Šandoru Markiju.
**Salan** je bio bugarski vojvoda, koji je vladao na teritoriji današnje Vojvodine u devetom veku. Salan je vladao područjem između Dunava i Tise (današnja Bačka), a rezidencija mu se nalazila u gradu Titelu.

Salan je verovatno bio potomak Velikog Keana, bugarskog vladara, koji je osvojio teritoriju između Dunava i Tise.

Posle 896. godine, Salan je ratovao protiv Mađara, koji su se tada doselili u Panonsku niziju. Bugarski car Simeon je došao u pomoć vojvodi Salanu, a i vizantijski car je poslao pomoćne trupe protiv Mađara. Mađari su pobedili Bugare i Vizantince na početku desetog veka, a time i Salanova vojvodina pada pod mađarsku vlast.

Glavni istorijski izvor o vojvodi Salanu je istorijska hronika *Gesta Hungarorum*, koju je napisao budimski sveštenik Peter, u vreme mađarskog kralja Bele III, na kraju 12. veka. Langobardski hroničar iz 10. veka, Liudprand, je takođe zapisao da su Mađari porazili Bugare i Vizantince na početku desetog veka.

Literatura
----------

* Marko Jovanov, Devet vekova od pomena imena Titela, Titelski letopis, Titel, 2001.
* Dr Aleksa Ivić, Istorija Srba u Vojvodini, Novi Sad, 1929.
* Prof.dr Radmilo Petrović, Vojvodina, Beograd, 2003.

Vidi još
--------

* Vojvodina
* Bačka
* Vladari Vojvodine
* Istorija Vojvodine
* Istorija Srbije

Спољашње везе
-------------

* *Gesta Hungarorum* Arhivirano 2004-10-27 na Wayback Machine-u
* *Gesta Hungarorum*
**Misrata** ili **Misurata** (arapski: مصراتة / Misratah) je treći grad po veličini u Libiji nakon Tripolija i Bengazija sa svojih 121,669 stanovnika, metropolitanska Misrata ima čak 354.823 stanovnika.

Nalazi se na sjeverozapadu Libije u istoimenom Okrugu Misrata u kom je i .administrativni centar.

Geografske karakteristike
-------------------------

Grad se prostire pored Sredozemnog mora, od kog ga dijeli pojas dina. Misrata je oaza zahvaljujući velikom bazenu podzemnih voda na kom 
leži.
Od Tripolija je udaljena 200 km a od Sirta 250 km.

Stara medina sa uskim sokacima natkrivenih trijemovima i kućama islamske arhitekture je tipični arapski grad. Za razliku od tog novi dio grada širokih bulevara sa alejama i velikim javnim parkovima je mješavina osmanskih i evropskih utjecaja.

Historija
---------

Misrata je nastala oko 7. vijeka kao karavansko trgovište pod svojim antičkim imenom **Thubactis**. Negdje do 12. vijeka izrasla je u regionalno trgovište. Zahvaljujući 
luci Gasr Ahmed, razvila se i međunarodna trgovina. Sve je to zamrlo za osmanske vlasti, pa je opet životarila kao lokalno trgovište.

Ponovno je živnula početkom 20. vijeka za talijanske kolonijalne uprave, tad su podignute prve veće zgrade i škole.
Za Prvog svjetskog rata Misrata je bila centar osmansko-arapskog otpora talijanskoj vladavini-sjedište Republike Tripolitanije.

Talijanski kolonisti unaprijedili su poljoprivredu suvremenim navodnjavanjem, pa je ponovno oživjela trgovina. 
Misrata je usto postala i velik administrativni centar za čitav Zaljev Sidra tako da je 1931. već imala 15.000 stanovnika.

Misurata je danas snažan obrazovni centar sa Univerzitetom koji je osnovan 2000. iz tehničkog fakulteta (1984.)uz to ima i nekoliko bolnica i instituta.

Privreda i transport
--------------------

Najveći privredni objekti su moderna željezara i nova proširena luka , uz to Misrata ima i pogone tekstilne industrije.
Za ekonomiju grada značajno je i zanatstvo - izrada rukotvorina (tepisi, košare i keramike). 

Pored grada prolazi obalna magistrala Via Balbia koja povezuje Tripoli sa Bengazijem i Kairom.
Misrata ima i Internacionalni aerodrom (IATA: MRA, ICAO: HLMS).

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Libya, State of Libya*" (engleski). City population. Pristupljeno 15.12. 2019.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Misurata, Libya*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 15. 11. 2019.
3. ↑  „*Misrata, The thriving city*" (engleski). LookLexl. Arhivirano iz originala na datum 2018-11-02. Pristupljeno 15.12. 2019.
4. 1 2  „*Misurata*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 15. 14. 2018.
5. ↑  „*About Us*" (engleski). University. Arhivirano iz originala na datum 2019-12-16. Pristupljeno 15. 11. 2019.
6. ↑  „*Port of Qasr Ahmed (Libya)*" (engleski). SeaRates LLC. Pristupljeno 15.12. 2019.

Vanjske veze
------------

***Misrata*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Misrata, The thriving city* Arhivirano 2018-11-02 na Wayback Machine-u (`en`)
**Muwatalli II** (također **Muwatallis** ili **Muwatallish**) bio je kralj Novog hetitskog kraljevstzva (1295–1272. pne.). Bio je najstariji sin prethodnog kralja Mursilija II, a najpoznatiji je po tome što je s egipatskim faraonom Ramzesom II vodio veliku, ali neodlučnu bitku kod Kadesha oko 1274. pne.. Nakon što je postao kralj, premjestio je glavni grad u Tahuntassu nakon najezde Kaskijaca; svog brata Hattusilija je imenovao guvernerom Hattuse.

Pronađen je primjerak ugovora između njega i Alaksandua, vladara Wiluse, jedne od država Arzawe. Egiptolozi također vjeruju da je Muwattalli postigao svojevrsni mirovni sporazum ili *modus vivendi* s Setijem I oko Kadesha, kako bi se izbjegao sudar dvije supersile oko kontrole nad Sirijom. Bilo kako bilo, Seti I je vlast nad Kadeshom prepustio hetitskom kralju kako bi se više posvetio zbivanjima u samom Egiptu. 

Muwatalli je imao najmanje dva djeteta, oba s hurijskim imeima u počast hurijskog boga oluja Teshupa. Jedan je bio Urhi-Teshup, koji je postao kralj Mursili III dok ga Hattusili III nije svrgnuo. Drugi je Ulmi-Teshup, koji je bio vazalni vladar u Tarhuntassi. Moguće je da je *ulmi* huritska riječ za "robinju", zbog čega neki pretpostavljaju da je to dijete zapravo bila kći.

V. također
----------

* Muwatalli I

Eksterni linkovi
----------------

* Reign of Muwatalli II
* The failed reforms of Akhenaten and Muwatalli by Itamar Singer in British Museum Studies in Ancient

Egypt and Sudan (BMSAES) 6(2006), pp.37-58

|
|  |
| Prethodi:**Mursili II** | **Hetitski kralj** | Slijedi:**Mursili III** |
**Mutilić** selo pod općinskom upravom Udbine, nalazi se u podnožju Udbine na cesti Udbina - Gračac. Mutilić je povijesno najstarije naselje koje datira iz 925. godine. Iz Mutilića tijekom vremena nastala su nova naselja poput Ondića i Krčane. Danas Mutilić ima povijesne znamenitosti, crkvu Preobraženja Gospodnjeg koja datira iz 1638. a u Drugom svjetskom ratu zapaljena od Njemačke vojske, te je u Domovinskom ratu također uništena.

Stanovništvo
------------

Do drugog svjetskog rata većinu stanovništva naselja činili su Hrvati koji su protjerani iz svojih domova a njihovi posjedi pretvoreni su u lovište tadašnjeg predsjednika SFRJ.
Danas u Mutiliću živi većinom srpsko pučanstvo, ali ima i Hrvata.
Mutilić kao samostalno naseljeno mjesto postoji od popisa 1991. godine.
Na popisu 2001. naselje je imalo samo 16 stanovnika, uglavnom starije životne dobi dok ih je 
1991. dodine bilo - 84 i to Srba - 79, Hrvata - 1, Jugoslavena - 1, ostalih - 3.

### Izvor

* CD rom: "Naselja i stanovništvo RH od 1857-2001. godine", Izdanje Državnog zavoda za statistiku Republike Hrvatske, Zagreb, 2005.

  

  

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Mutilić** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*
orasi korejskog bora – s netaknutim ljuskama i ispraznjenom ljuskom (iznad), bez ljuske (ispod)
**Orahova ljuska**, vanjska ljuska oraha. Većina je orahovih ljusaka nejestiva i uklanja se prije jedenja unutarnje sjemenke, odn. jezgre.

Upotreba
--------

Većina je orahovih ljusaka korisna do određene mjere, zavisno od okolnosti. Ljuske lješnjaka, lijeskova ploda, mogu se upotrebljavati za čišćenje i poliranje, kao punilo u dinamitu te kao zgušćivač boje. Ljuske pekana, badema, brazilskog oraha i žira korisne su u kompostiranju.

Njihova visoka poroznost čini ih također idealnima u proizvodnji aktivnog ugljena pirolizom.

Ljuske se također mogu upotrebljavati kao rahla ispuna pri pakiranju materijala radi zaštite lomljivih predmeta pri slanju.

Idiomatska upotreba
-------------------

*glavni članak: in nuce*
Izraz *in nuce* (od lat. *nux*: orah, oraščić) doslovno znači »u orahovoj ljusci«, tj. sasvim zbijeno, sažeto, ukratko, jezgrovito; »u biti«, metaforički se pritom aludira na činjenicu da je bit oraha – njegova jestiva dijela – sadržana u njegovoj ljusci. Ovaj se višečlani izraz upotrebljava u postpoziciji ili kao glagolska dopuna (usp. biti *in nuce*, poprimiti *in nuce*, razotkriti *in nuce*) ili kao prijedložni atribut uz imenicu (usp. poruka *in nuce*, laž *in nuce*, svemir *in nuce*). Izraz je u engleskom jeziku kalkiran prema latinskom (engl. *in a nutshell*), a naknadno je iz njega, kontrakcijom sintagme *nutshell paragraph* (engl.: paragraf *in nuce*, jezgroviti paragraf), nastao novinarski termin *nut graph*.

Moguć izvor ove fraze može se pronaći u Shakespeareovu *Hamletu* (2. čin, 2. prizor) kada naslovni lik kliče: »O Bože, ja bih mogao biti zatvoren u orahovoj ljusci i držati da sam kralj beskrajnog prostora – kad ne bi bilo ružnih snova.«

No mogu se također pronaći starije upotrebe fraze. Upotrijebio ju je Plinije Stariji. On u svojem enciklopedijskom priručniku *Naturalis historia* spominje Ciceronovo izvješće koje govori da bi pisana verzija Homerove *Ilijade* stala u orah[ovu ljusku]: *in nuce inclusam Iliadem Homeri carmen in membrana scriptum tradit Cicero*.

Vidi još
--------

* *nut graph*
* tekućina oraha kažuja

Eksterni linkovi
----------------

* *How to Compost Peanut Shells*, gardenguides.com
Autoportret Leonarda da Vincija, ličnosti koja se često navodi kao primjer "univerzalnog čovjeka"
**Univerzalni čovjek** (latinski: ; italijanski: ), **polihistor** ili **polimat** (grčki: ) je naziv za ličnost koja posjeduje znanja i vještine, odnosno smatra se ekspertom za nekoliko sasvim različitih oblasti. U manje formalnom smislu se pod polimatom može smatrati i izuzetno obrazovana osoba ili erudit. Kroz historiju, s obzirom da nije postojala čvrsto razgraničenje između raznih oblasti i kulture i nauke, veliki broj tadašnjih naučnika i mislilaca su bili polimati po današnjim standardima.

Jedan od sinonima za univerzalnog čovjeka jest *renesansni čovjek*, s obzirom da su najpoznatije ličnosti renesanse nastojale istaći u što je moguće više oblasti nauke i umjetnosti, pri čemu se posebno ističu Leonardo da Vinci, Michelangelo, Galileo Galilei, Kopernik i Francis Bacon. Osim za njih, taj se izraz koristi i za ličnosti koje su živjele prije tog perioda, kao što je Aristotel, Teodor Metohit i kasnije, kao što su Johann Wolfgang von Goethe i Isaac Newton.

Literatura
----------

* Frost, Martin, "Polymath: A Renaissance Man" Arhivirano 2006-01-11 na Wayback Machine-u
* Mirchandani, Vinnie, *The New Polymath: Profiles in Compound-Technology Innovations"*, John Wiley & Sons, 2010
**Gospodin Tadija** (polj. Pan Tadeusz) - ep poljskog književnika Adama Mickiewicza. Službeno se zove "Gospodin Tadija: Posljednji nasrt u Litvi: Plemićka pripovijest iz godine 1811.-1812. u dvanaest knjiga u stihovima"

Knjiga je prvi put objavljena u lipnju 1834. u Parizu. Smatra se jednim od posljednjih velikih epova u europskoj književnosti. Nacionalni je ep Poljske. Reformirao je poljski jezik te bitno utjecao na njegovu standardizaciju. Poljski redatelj Andrzej Wajda snimio je istoimeni film 1999. na temelju ovog epa.

Radnja
------

Radnja se odvija tijekom pet dana 1811. godine i jednog dana 1812. kada je Poljsko-Litavska Unija već podijeljena između Rusije, Pruske i Austrije i briše se s političke karte Europe, iako je 1807. baš prije nego što priča počinje, Napoleon Bonaparte osnovao satelitsko Varšavsko vojvodstvo. 

Mjesto radnje je selo Soplicowo, ladanjsko imanje pod ruskom upravom. Gospodin Tadija pripovijeda priču o dvije posvađane plemićke obitelji i o ljubavi između Tadije Soplica iz jedne obitelji i Zosije iz druge posvađane obitelji. Drugi podzaplet uključuje spontane pobune domaćeg stanovništva protiv okupatorske ruske vojske. Različite fabularne niti dinamično se prekidaju i prepleću, donoseći cijelu galeriju likova onodobnoga poljskoga društva, osjećaj punine života i predokus vječnosti.

Mickiewicz koristi pojam "Litva" u drugačijem značenju od današnjeg, ne kao državu, nego kao zemljopisno područje, koje uključuje i Poljsku i Bjelorusiju. Poljaci, Litvanci i Bjelorusi smatraju Mickiewicza svojim piscem.

Vidi još
--------

* *Gospodin Tadija* (film)

Izvori
------

1. ↑   Preuzeto 30. travnja 2012.
2. ↑  Czesław Miłosz, The history of Polish literature. IV. Romanticism. str. 228. Google Books. University of California Press, 1983.
3. ↑   Preuzeto 30. travnja 2012.
4. ↑   Preuzeto 30. travnja 2012.
**Lipovac** je naselje u Republici Hrvatskoj, u sastavu Općine Gradina, Virovitičko-podravska županija.

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovništva iz 2001. godine, naselje je imalo 360 stanovnika te 125 obiteljskih kućanstava.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***  

  

**Napomena:** Iskazuje se od 1869. Do 1921. iskazivano pod imenom Srakovac, od 1948. do 1981. pod imenom Miljanovićevo, a u 1931. i 1991. pod imenom Hadžićevo. Do 1921. iskazivano kao dio naselja, a od 1931. kao naselje. U 2001. povećano za područje naselja Mitrovica Gradinska koje je prestalo postojati. Od 1880. do 1991. sadrži podatke za to naselje.

Izvori
------

1. ↑  Popis stanovništva 2001. www.dzs.hr
2. ↑  Kućanstva prema obiteljskom sastavu i obiteljska kućanstva prema broju članova, Popis 2001. www.dzs.hr
3. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Lipovac (Gradina)** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Gradina |
| --- |
| Bačevac • Brezovica • Budakovac • Detkovac • Gradina • Lipovac • Lug Gradinski • Novi Gradac • Rušani • Vladimirovac • Žlebina |
Lilith, slika Johna Colliera iz 1892. godine
**Lilit** (hebr. לילית), ženski demon, prva Adamova žena koja je, poput njega, stvorena iz zemlje te je na osnovu toga zahtjevala ravnopravnost s njim. No kako se nije uspjela izboriti za jednak položaj, u ljutnji je napustila raj. Bog je poslao tri anđela po nju kako bi je vratio Adamu, ali ona se odbila vratiti pa ju je Bog prokleo.

Najčešće se opisuje kao lijepa žena duge crvene kose s donjim dijelom tijela u obliku zmije.

Babilonska mitologija
---------------------

U babilonskim mitovima nazivana je *djevom uništenja*, koja krade djecu, osobito žensku u dobi od dva do tri tjedna, zavodi i ubija muškarce koje sreće na raskrižjima.

Židovska mitologija
-------------------

Lilit je važan lik u židovskoj demonologiji. Prvi put spominje se oko 700. pr. Kr. a simbolizira mračni aspekt božice Majke. Predstavlja Adamovu prvu ženu koja je, budući da je stvorena na isti način, tražila ravnopravnost s njim. Kada nije uspjela u tome, bijesno je napustila Eden. Tada se Adam požalio Bogu na njen odlazak, pa je Bog poslao tri anđela (*Sanvi*, *Sasanvi* i *Semangelaf*) da je vrate natrag. Našli su je na obali Crvenog mora i zaprijetili joj da će svakog dana umrijeti stotinu njene demonske djece (*lilim*) ukoliko se ne vrati Adamu. Ona je odbila vratiti se pa ju je Bog prokleo. Otada, Lilit je postala demon koji mrzi čovječanstvo i ubija djecu i zavodi muškarce.

Kasnije je postala ženom Samaela koji je u obliku zmije zaveo Evu. Nakon što je Adam s Evom prognan iz raja, Lilit je još jednom spavala s njim i tako rodila zloduhe Sedime. Druga njena djeca nazvana su Lilini, a imala su ljudsko tijelo, stražnjicu poput čereka i krila.

U Bibliji se ne spominje izrijekom, iako neki znanstvenici navode pojedine odjeljke koji bi se mogli odnositi na nju, međutim za to nema potvrde. Češće je zastupljena u postbiblijskoj literaturi, gdje se spominje kao demon noći (od hebr. "layil", *noć*).

Srednjovjekovni mitovi
----------------------

U srednjovjekovnim mitovima, Lilit je postala noćni demon koji leti noću u obliku sove i otima djecu. Prema vjerovanju, ako se dijete smijalo za vrijeme sabata ili mladog mjeseca, značilo je da se igralo s Lilit. Također, vjerovalo se da Lilith spava s usnulim muškarcima (vidi: sukub).

Bilješke
--------

1. 1 2 3  Knight, Thomas H. str. 91.
2. ↑  Guiley, Rosemary Ellen, str. 147.
3. ↑  Guiley, Rosemary Ellen, str. 146.
4. 1 2  Jewish Encyclopedia

Literatura
----------

* *Guiley, Rosemary Ellen, The Encyclopedia of Demons and Demonology, Visionary Living, New York, 2009.* ISBN 978-0-8160-7314-6
* *Knight, Thomas H. Demoni, Zagrebačka naklada, Zagreb, 2003.* ISBN 953-6996-16-2

Vanjske poveznice
-----------------

* Jewish Encyclopedia - Lilith (`en`)
*Za ostale upotrebe, v. Partija rada.*

Simbol Partije rada
**Partija rada** je neformalna organizacija pristaša radikalne levice komunističke (boljševičko-socijalističke) orijentacije koja deluje u Republici Srbiji i BiH, i koja potiče od istoimene političke stranke koja je delovala u Srbiji od 1992. do 2009. godine. Njen osnivač je bio Vlado Dapčević, istaknuti staljinist, vodeći Informbirovac i jedan od najpoznatijih političkih zatvorenika u doba SFRJ, a nastala je neposredno nakon raspada SFRJ, odnosno raspada dotada vladajućeg SKJ. Dapčevićeva stranka je osnovana u martu 1992. godine i kao svoj program istakla je suprotstavljanje tadašnjim ratovima na području Jugoslavije, odnosno učešću Srbije i Crne Gore u njima. Sebe je smatrala legitimnom naslednicom Komunističke partije Jugoslavije (KPJ) koja je postojala prije formiranja Saveza komunista Jugoslavije (SKJ) koji se raspao dve godine prije SFRJ. 

Svoj prvi kongres je održala 27. septembra 1997. godine, u kome se sa levičarskih pozicija osuđivao srpski nacionalizam i politika Slobodana Miloševića. Članovi Partije rada aktivno učestvuju u demonstracijama 5. oktobra 2000, kada je srušen Miloševićev režim. Na Drugom kongresu, održanom 29. juna 2002. godine, Partija rada je donela novi program u kome posebno ističe stav da je budućnost balkanskih naroda u njihovom povezivanju i stvaranju pokreta otpora protiv prisustva NATO snaga i institucija imperijalizma. 

Godine 2010. je Partija rada izbrisana iz registra političkih stranaka u Srbiji, te deluje kao neformalna organizacija. Njeni su članovi uzeli učešća u demonstracijama u susednoj BiH 2014. godine.

Vidi još
--------

* Vlado Dapčević
* Spisak levičarskih partija u Srbiji

Spoljašnje veze
---------------

* Zvanična prezentacije
M. Vieux Bois, naslovni lik
***Les amours de Mr. Vieux Bois*** (sh. *Ljubavi g. Vieuxa Boisa*; na engleskom ***The Adventures of Obadiah Oldbuck***), također poznat pod naslovom ***Histoire de M. Vieux Bois*** (sh. *Priča o g. Vieux Boisu*) ili, jednostavno, *Monsieur Vieuxbois*, je kratka knjiga koju je napisao i ilustrirao švicarski karikaturist Rodolphe Töpffer. Naslovni protagonist je muškarac koji doživljava bizarne i šaljive pustolovine pri pokušaju da se oženi za ženu u koju je zaljubljen. Knjigu je Töpffer prvi put napisao 1827. godine iz zabave te je nije objavio. Tek 1837. je objavio verziju od 88 stranica na kojoj se nalazilo 198 crteža. Töpffer je za *Vieuxbois* i slične knjige koristio izraz *histoires en enstampes* ("gravirane priče") i smatrao da su zbog svoje kombinacije crteža i jednostavnog teksta idealno štivo za djecu i publiku iz nižih klasa. Knjiga je doživjela veliki uspjeh, a 1839. godine i drugo izdanje. Već 1841. su se pojavila izdanja u UK, a 1842. u SAD, iako s engleskim tekstom, i bez pripisivanja autorstva Töpfferu. Dio današnjih historičara, pak, *M. Vieux Bois* smatra prvim stripom u historiji.

Vanjske veze
------------

* *Les amours de Mr. Vieux Bois* Full 1839 edition at Michigan State University Libraries
* Beck, Andy. „Rodolphe Töpffer". Andy's Early Comics Archive (fan site). Arhivirano iz originala na datum 2007-04-05. Pristupljeno 2013-01-31.
* *Histoire de Mr. Vieux Bois* Arhivirano 2017-03-17 na Wayback Machine-u Full 1827 manuscript edition at "King Leonardo and his Short Subjects"


|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* BNF: cb31480114t (podaci)

 |
Ličinka vretenca modri kralj *(Aeshna cyanea)*
Ličinka komarca *(Aedes aegypti)*
Punoglavac žabe *(Paracrinia haswelli)*
Gusjenica gubara 
**Larva** (iz lat. *lar*, plural *lares* (rimske božice), izvorno *maska*) odnosno hrvatski **ličinka** u zoologiji je naziv za jedan od prijelaznih oblika od jaja do odraslog stadija kod životinja koje prolaze kroz proces preobrazbe.

Najpoznatije skupine životinja s stadijem ličinke su kukci i vodozemci. Ličinke žaba nazivaju se punoglavci a leptira gusjenice.

Ličinke se izgledom razlikuju od odrasle životinje, a često imaju i sasvim različit način života. Primjerice, ličinke komaraca i vretenaca žive u vodi, dok su odrasli kukci kopnene životinje.

Neke životinje veći dio svog života provedu u ovom obliku. Tako hruštevi kao ličinke žive dvije do pet godina, dok je život odraslih kukaca ograničen na samo par tjedana. Još ekstremniji je slučaj nekih vrsta iz reda vodencvjetova, kojima odrasle jedinke žive samo nekoliko sati. No, postoje i vrste koje još u stadiju ličinke dostižu spolnu zrelost i nikada ne dovrše preobrazbu (neotenija), na primjer meksički vodozemac aksolotl.

  


***Ličinka*** na Wikimedijinoj ostavi
**Priča o Lydéricu i Phinaertu** je francuska legenda koja objašnjava nastanak grada Lille. Prema njoj je oko godine 620. Salvaert, franački princ od Dijona, išao na put za Englesku zajedno sa svojom trudnom suprugom Ermengaert. Putem kroz Flandriju su naišli na zasjedu koju je postavio lokalni velmoža, div po imenu Phinaert. On je ubio Salvaerta i njegovu pratnju, a Ermangaert je pobjegla i sakrila se u šumu kod jednog pustinjaka. Tamo je rodila sina o kome se pustinjak brinuo nakon njegove smrti i dao mu svoje ime Lyderic. Kada je Lyderic odrastao, otišao je u Soissons na dvor kralja Dagoberta I gdje je sreo Phinaerta. Optužio ga je ubistvo svojeg oca te mu je Dagobert udijelio sudski dvoboj. U njemu je Lyderic odnio pobjedu, a nakon toga dobio Phinaertovu zemlju na kojoj je 640. osnovao grad Lille.

Legende o divovima u Lilleu potiču iz 16. vijeka, a imena Lyderic i Phinaert se spominju od 1821. Legenda o Lydericu je poslije poslužila kao inspiracija književnicima i umjetnicima, kao što je Alexandre Dumas, koji je napisao knjigu *Aventures de Lydéric Grand Forestier de Flandre*.
**NK Nada** je bio nogometni klub iz Splita. Samo ime Nada nose još neki klubovi i dan - danas - Ragbi klub Nada, Baseball klub Nada... 

Postojao je i nekad poznati Rukometni klub Nada. NK Nada je ugašen potkraj 1960-ih godina.

Povijest kluba
--------------

Osnovan je između dva svjetska rata - 1933. godine pod imenom SK Espero. Prvi predsjednik kluba bio je Tomo Ivelja. Pod pritiskom ondašnjih vlasti 1935. promijenio ime u SK Nada i nastupao do početka Drugog svjetskog rata.   
 Poznato je da je još u mjesecu lipnju 1941. klub odigrao prijateljsku utakmicu sa Hajdukom i izgubio sa 12:0. Nastupili su zamjenjujući RNK Split koji je bio odustao od dogovorene utakmice. Ubrzo, gotovo svi klubovi se gase ne želeći djelovati pod talijanskom okupacijom. Nakon rata, 1955. Nada obnavlja svoj sportski rad kada je postojeći SD Metalac promijenio ime u SD Nada. Klub je djelovao 50-ih i 60-ih godina 20.-og stoljeća i igrao je u prvenstvu Splitskog nogometnog podsaveza. Prestao je sa radom 1969. godine.   
 Obnavlja se 24. rujna 1992. godine. Slijedeće godine mijenja ime u HNK Krilnik Split, a 24. srpnja 2000. ponovo uzima svoje povijesno ime. Predsjednik kluba u obnovi 1992. bio je Mate Karađa. Iako formalno postoji, klub se još ne natječe u sustavu nogometnih liga.

Klupski uspjesi
---------------

U sezoni 1940/41. Nada je osvojila prvenstvo Splitskog nogometnog podsaveza.
Za vrijeme svoga djelovanja Nada se nikada nije kvalificirala u viši rang natjecanja. Jednom, u sezoni 1962/63. umalo su bili prvaci svoje lige, no nisu uspjeli.

  

### Uspjesi u seniorskim ligaškim prvenstvima

|  |  |  |
| --- | --- | --- |
| * 1937.
* 1937/38.
* 1938/39.
* 1939/40.
* 1940/41.
* 1954.
* 1955.
 | * 1956.
* 1957.
* 1958.
* 1959.
* 1960.
* 1960/61.
* 1961/62.
 | * 1962/63.
* 1963/64.
* 1964/65.
* 1965/66.
* 1966/67.
* 1967/68.
* 1968/69.
 |

Igralište
---------

Igralište NK Nada bilo je u splitskom predjelu Gripe, u blizini Higijenskog zavoda. Otvoren je u mjesecu travnju 1955. godine. Igralište je bilo zemljano. Igralište su koristili i ragbijaši Nade. Nakon što je ukinuta nogometna sekcija, ragbijaši su nastavili igrati na Gripama sve do pred kraj 70-ih. Tada se Ragbi klub Nada seli na Hajdukov Stari plac, a na mjestu starog Nadinog igrališta izgrađena je nova sportska dvorana za potrebe 8. Mediteranskih igara koje su se održale u Splitu 1979.

Vanjske poveznice
-----------------

* Sićate li se Sjevera, Dalmatinca i Nade...
**NK Ponikve** je nogometni klub iz Zagreba.

  

Trenutno se natječe u 4. HNL - središte A.
Nogometna lopta u Stenjevcu se počela okretati neposredno nakon završetka 2.svjetskog rata. Pripadnici tadašnje narodne armije se uključuje u razne aktivnosti mještana,a između ostalih i sportskih, a nama najzanimljivije nogometne aktivnosti. Na današnjoj lokaciji kluba mještani Stenjevca osposobili su prvo nogometno igralište te u dogovoru sa pripadnicima Tenkovske jedinice, okupila se jedna skupina mladeži i početkom lipnja 1945. odigrala prvu nogometnu utakmicu. Rezultat je bio 2:1 za Tenkovsku brigadu a samoj utakmici su prisustvovali gotovo svi mještani Stenjevca i okolnih sela te je to bio događaj za mlade,stare,a posebno za djecu.
Igrači su nastupili u civilnoj opremi i bosi,a prva lopta je bila poklon poznatog sportskog radnika, Andrije Matića. Prvi sastav koji je nastupio pod današnjim imenom Ponikve je: Bruno Žerjav,Ivan Podgoršek, Josip Marković, Željko Zlatić, Nikola Svetličanin, Drago Brož, Franjo Dukanović, Viktor Vuletić, Zvonko Rupčić, Anton Potočnik i Erich Štrukelj.
Potkraj te godine, prva momčad je odigrala i sa kombiniranim sastavom NK Dinama prijateljsku utakmicu u kojoj su poraženi sa 5:0,ali osim rezultata to je bio doživljaj kojeg se i dan danas mnogi sjecaju.
FD "Ponikve" su prve prvenstvene utakmice odigrale krajem travnja 1945. gdje su krenuli sa nastupom u Nogometnom prvenstvu okruga Zagreba, gdje su između ostalih nastupali velika većina i današnjih zagrebačkih klubova s kojima se i danas susrećemo u prvenstvenim utakmicama.
25.listopada 1953. godine sazvana je osnivačka skupština Nogometnog kluba Ponikve.Na toj skupštini izabran je i prvi predsjednik NK Ponikvi, Jakov Horvat.Pod novim imenom odigrana je i prva službena utakmica, i to u sklopu natjecanja za kup narodnog sporta, sa NK Jedinstvom, 7.ožujka 1954.godine.
Od tada pa do dana današnjeg, kroz mnoge selekcije, razrede natjecanja i generacije prodefiniralo je tisuće nogometaša koji su ovaj klub kroz desetljeća učinili jednim od najčvršćih karika zagrebačkog nogometa te koji je stekao renome jedne od najnogometnijih sredina Grada Zagreba. Danas se klub natječe u 4.HNL - podskupina A.

  


|  |  |
| --- | --- |
|  | *Nedovršeni članak* **NK Ponikve Zagreb** *je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Nacionalna demokratska partija Njemačke** (njemački: *Nationaldemokratische Partei Deutschlands*, NPD) je politička stranka u Njemačkoj. Stranka je osnovana 28.11. 1964. kao nasljednik Partije Njemačkog Carstva: (njemački: *Deutsche Reichspartei*, DRP), a od 1996. njen vođa je Udo Voigt. Stranka kao svoje boje koristi crnu, bijelu i crvenu, odnosno zastavu Njemačkog Carstva. Protivnici stranke je pak smatraju smeđom, odnosno povezuju je s neonacističkim organizacijama; njemačke federalne vlasti je smatraju opasnošću za ustavni poredak.

NPD, čije se članstvo procjenjuje na 5000 članova, se zalaže za izlazak Njemačke iz EU i NATO, odnosno povratak njemačke marke kao nacionalne valute, te protjerivanje svih stranaca. 

Kao glavno uporište NPD-a se smatra siromašni istok Njemačke, odnosno područje bivšeg DDR-a gdje ima relativno veliki broj pristaša među mladim nezaposlenim stanovnicima. Mada nikada nije uspjela osvojiti više od 5 % glasova na federalnim izborima i tako ući u Bundestag, NPD u posljednje vrijeme postaje sve jača na pokrajinskoj razini. Tako je nakon sporazuma s ekstremno desnom strankom DVU uspjela osvojiti mjesta u pokrajini Saska-Anhalt, a u septembru 2006. ući i u parlament pokrajine Mecklenburg-Zapadna Pomeranija.

Godine 2003. je pokušaj sudske zabrane NPD-a propao kada se ispostavilo da se u njenom vodstvu nalazi agenti-provokatori federalnih službi sigurnosti.

Eksterni linkovi
----------------

***Nacionalna demokratska partija Njemačke*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službena stranica (njemački)
* Izvještaj o političkim aktivnostima NPD (njemački)
* Intervju s Udom Voigtom od strane desničarskih simpatizera Arhivirano 2007-02-12 na Wayback Machine-u (engleski)
**Nacionalna biblioteka Turske** (tur. *Milli Kütüphane*) je centralna depozitarna biblioteka Turske Republike koja se nalazi u Ankari u delu grada Bahçelievler, atraktivnom okupljalištu mladih. Biblioteka je osnovana 15. aprila 1946. godine od strane *Nacionalnog ministrarstva obrazovanja*, a danas je za njezino delovanje odgovorno *Ministarstvo kulture i turizma*. Godine 1965. inicirana je izgradnja nove zgrade biblioteke u zapadnom delu grada uz glavni put prema Eskişehiru u kojoj je biblioteka i danas smeštena. Ipak, radovi na izgradnji noe zgrade nisu počeli sve do 1973. godine, a dovršeni su 1982. da bi u avgustu 1983. godine nova zgrada počela i da se koristi. Godine 2015. ukupni kapacitet čitaonica u Nacionalnoj biblioteci bio je svega 1169 čitalaca zbog čega je njezino korišćenje bilo ograničeno na univerzitetske studente i diplomirane studente dok knjige mogu posuđivati i učenici završnih razreda srednje škole za koje je rezervisano 88 mesta. Današnja centralna zgrada biblioteke u Ankari ima ukupnu površinu od 39.000 m². U gradu uz nacionalnu postoje i velike univerzitetske biblioteke budući da *Nacionalna biblioteka Turske* nije deo niti jednoga od više univerziteta u gradu.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* (`tr`)(`en`) www.mkutup.gov.tr Arhivirano 2015-01-24 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 126393529
* LCCN: n82205136
* ISNI: 0000 0001 2248 127X
* GND: 43557-0
* SUDOC: 033279799
* BNF: cb12159445w (podaci)
* NKC: ko2003171904

 |
Solid iskovan u Solunu u čast venčanja Valentinijan III i Licinije Evdoksije, ćerke vizantijskog cara Teodosija II. Na reversu se vidi lik sve troje.
**Licinija Evdoksija** (rođena 422, umrla 462. godine) bila je rimska carica, kći istočnorimskog cara Teodosija II i žena cara Zapada Valentinijana III i Petronija Maksima.

Evdoksija je bila jedina kći cara Teodosija II i carice Elije Evdokije. Licinija Evdoksija se udala za Valentinijana III 29. oktobra 437. godine u Solunu. 439. godine Evdoksija je dobila titulu *avguste*, upravo u času kada je rodila svoju kći Evdokiju.

Godine 455. Valentinijan je bio ubijen. Petronije Maksim je postao car i promorao je Liciniju Evdoksiju da se uda za njega, kako bi ojačao svoju poziciju. Verovatno je Evdoksija zatražila pomoć od vandalskog kralja Gejseriha, koji je jednog svog sina zaručio za Evdoksijinu kći. Kada se Gejserih približio Rimu, Petronije Maksim je odlučio da pobegne, ali ga je u ubila svetina u gradu. Vandali su opljačkali Rim i zarobili su Evdoksiju i njene dve kćeri. Ove tri carice su bile u Kartagini u zarobljeništvu sedam godina, sve dok car Istoka, Lav I, nije isplatio ogromnu otkupninu. Tada se Evdoksija preselila u Konstantinopolj.

***Licinija Eudoksija*** na Wikimedijinoj ostavi
**MC5** sastav je nastao 1965. u gradu Lincoln Park kraj Detroita. Prozvali su se Motor City Five (po nadimku za grad Detroit), ali nedugo zatim skračuju ime u MC 5.

Svog menagera i političkog vođu Johna Sinclaira upoznaju 1967. godine. Sinclair je bio jazz kritičar i vođa radikalne političke organizacije "White panthers"pa je usmjerio grupu prema free jazzu i političkim angažiranim tekstovima.
"White panthers" su se formirali po uzoru na crnačku radikalnu političku organizaciju "Black panthers". Cilj "White panthersa" je bio totalni napad na prevladavajuću kulturu putem seksa, droga i rock and rolla i borba protiv kapitalizma.

MC 5 nastupaju po demonstracijama i reputacija kao izvrsne live grupe se širi. Stoga diskografska kuča Elektra odlučuje da prvi album grupe bude snimljen uživo. Album prvijenac Kick out the Jams je snimljen u Detroit theatru 30. i 31. listopada 1968. godine. Album je objavljen iduće godine.

Kao uvod u drugu pjesmu na albumu se koristi poklič "Kick out the jams motherfucker" zbog kojih mnoge prodavaonice i radiostanice bojkotiraju grupu, što rezultira slabijom prodajom albuma, te im Elektra otkazuje suradnju.

Nakon raskida s Elektrom MC 5 potpisuju za Atlantic records. Također ostaju bez potpore svog menagera Sinclaira koji je dobio devet godina zatvora zbog posjedovanja dva jointa.

Njihov drugi album se zvao Back in the USA i bio je, u odnosu na Prvi album, čiščeg zvuka i melodičnijih kompozicija. Često su sastavi poput The Clash navodili upravo "Back in the USA" kao album što je utjecao na njih.

Treći album High time je bio spoj agresivnosti "Kick out the jams" i čistoće "Back in the USA", međutim i taj album je podbacio u prodaji pa Atlantic records prekida suradnju s grupom.
1972. grupa se raspada.

Članovi
-------

* Rob Tyner, pjevač
* Fred "The Sonic" Smith - gitara
* Wayne Kramer - gitara
* Michael Davis - bas gitara
* Dennis Thompson - bubanj

Diskografija
------------

### Albumi

* Kick out the Jams, 1969
* Back in the USA , 1970
* High Time, 1971
* Babes in Arms, 1983

### Kompilacije

* *Babes in Arms*, 1983. (kolekcija ranih singlova)
* *The Big Bang!: Best of the MC5*, 2000.
* *Thunder Express*, 1999. (snimano 1972.)
* *Are You Ready To Testify?: The Live Bootleg Anthology*, 2005.

### Box Sets

* *Purity Accuracy*, 2004.

### Singlovi

* "I Can Only Give You Everything", 1967.
* "One of the Guys", 1967.
* "Looking at You", 1968.
* "Borderline", 1968.
* "Kick Out the Jams", 1969.
* "Motor City is Burning", 1969.
* "Tonight", 1969.
* "Shakin' Street", 1970.
* "The American Ruse", 1970.
* "Over and Over" / *Sister Anne*, 1971. (nikada nije službeno objavljena)

Eksterni linkovi
----------------

Motor City 5 - sajt koji pruža potpune informacije o sastavu Arhivirano 2010-09-15 na Wayback Machine-u

***MC5*** na Wikimedijinoj ostavi
**Prokopije** ( 326. - 27 svibanj 366. ) je bio de facto rimski regent 363 godine i potom car uzurpator 365 - 366 godine.

General
-------

Po rimskom povjesničaru Amijanu Marcelinu **Prokopije** je bio po majčinoj strani rođak cara Julijana Apostate zahvaljujući čemu sa samo 35 godina postaje general. 

Kako car u doba vojne kampanje protiv Perzije 363. godine nije više imao niti jednog bližeg rođaka, Prokopije kao politički siguran čovjek i vjerojatni prijestolonasljednik ostaje u Armeniji s 30 tisuća vojnika. Njegov tadašnji zadatak je bio kontrola događaja u Carstvu i u točno dogovoreno vrijeme trebao se s vojskom pridružiti caru u Perziji. Dobivši moć u ruke Prokopije se polakomio za vlašću i odbio krenuti u Perziju s nadom da će Julijan Apostata pretrpjeti poraz, a on postati novi car.

Izdajnik
--------

Na kraju Julijan Apostata je poginuo, ali njegova vojska tada minimalno duplo veća od **Prokopijeve** nije bila uništena i ona ubrzo bira za svog cara Jovijana. Ta tako očekivana kruna sada postaje smrtna presuda za njega. Novi car ga je htio ubiti jer je Prokopije u neku ruku bio posljednji muški član Konstantinove dinastije, a rimska vojska ga je htjela ubiti jer ju je izdao ne došavši s pojačanjem u Perziju. Nemajući drugog izbora on sada bježi i prekida sve veze sa svijetom.

Pobunjenik
----------

U javnost **Prokopije** opet izlazi 28. rujna 365. godine kada potkupljuje vojsku na području Carigrada da se pobune protiv Valensa i njega proglase carom. Taj njegov pokušaj ubrzo završava uspjehom i on odmah potom velika većina stanovnika glavnog grada ga razdragano dočekuje kao posljednjeg živog rođaka cara Konstantina Velikog. Koristeći svojih 5 minuta slave odmah, istoga dana se dao okruniti za cara. Tijekom te 365 godine na stranu Prokopija su još u cijelosti prešle rimske provincije Tracija i Azija, dok su potpuno lojalne njegovom protivniku ostali Egipat, Sirija i Judeja. Na vijest o tim događajima Valens koji se nalazio u Siriji zbog rata s Perzijom kreće sa svojom vojskom prema pobunjenom glavnom gradu. Konačna odluka pada u proljeće 366 godine kada je Valens počeo napredovati iz smjera današnje Ankare, a pobunjenik iz Carigrada. U bitci na području današnje zapadne Male Azije Prokopijeve čete su pretrpjele konačni poraz. Ovaj put on nije uspio pobjeći pošto ga nedugo potom zarobljavaju protivnički vojnici.

**Prokopije** je potom pogubljen 27. svibnja 366. godine, a njegov san će na kraju ostavariti njegovi potomci pošto mu unuk Prokopije postaje kratkotrajni vrhovni vojni zapovjednik Bizanta,a praunuk Antemije car Zapadno Rimskog Carstva.
**Pravo i pravda** (poljski: *Prawo i Sprawiedliwość*, PiS) je nacionalistička i konzervativna politička stranka u Poljskoj.

Stranku su godine 2001. osnovali braća-blizanci: Lech, predsjednik Poljske od 2005. do 2010. godine i Jarosław Kaczynski, trenutni predsjednik stranke i bivši premijer. Većina članova stranke su pripadale bivšoj koaliciji Izborna akcija Solidarnosti ili Pokretu za obnovu Poljske.

Stranka se zalaže za promicanje konzervativnih društvenih vrijednosti u skladu s naukom Katoličke crkve, socijalnu državu, ali i jačanje oružanih snaga, ponovno uvođenje smrtne kazne, provođenje potpune lustracije, te blisko savezništvo Poljske i SAD.

Od 2005. godine PiS je vladala u koaliciji s populističkom strankom Samoobrana Republike Poljske i ultrakonzervativnom Ligom poljskih porodica. Raspad te koalicije je 21.10. 2007. doveo do izvanrednih izbora na kojima je PiS poražen od liberalne Građanske platforme.

Vanjski linkovi
---------------

* Law and Justice official site
* Polish centre-right claim victory
* Law and Justice returns as leader in polls Arhivirano 2007-10-24 na Wayback Machine-u

***Pravo i pravda*** na Wikimedijinoj ostavi
**Louis Braille** (Coupvray, 4.1. 1809. - Pariz, 6.1. 1852.), francuski tvorac pisma za slijepe

Brailleovo pismo
´Louis Braille´ napisan na brajici
I sam slijep od svoje treće godine, i kasnije kao učitelj u Zavodu za slijepe u Parizu, upoznao je potrebe i mogućnosti slijepih osoba u obrazovanju pa je 1829. stvorio pismo za slijepe. Kasnije je svoj izum usavršio do te mjere da se može upotrijebiti kao internacionalno sljepačko pismo. ***Brailleovo pismo*** za slijepe bazira se na skupinama od 6 točaka – po tri u dva okomita reda. Na jačem papiru neke se točke u skupini ispupče pa je tako za svako slovo stvoren poseban znak odnosno raspored istaknutih točaka koje slijepi čitaju pipajući kažiprstom desne ruke s lijeva na desno. Braille je također izumio brojeve i matematičke znakove za slijepe, a kao istaknuti reproduktivni glazbenik, izradio je sustav glazbenih znakova. Danas postoje posebne štamparije u kojima se knjige štampaju Brailleovim pismom.

***Louis Braille*** na Wikimedijinoj ostavi
**Louis Aragon**, rođen kao **Louis Andrieux** (Pariz, 3. listopada 1897. – Pariz, 24. prosinca 1982.), francuski povjesničar, izdavač i pjesnik, jedan od važniji predstavnika nadrealizma i dadaizma.

Aragon se rodio i umro u Parizu.

Bio pristalica dadaizma od 1919. do 1924. postao osnivač pokreta nadrealizma 1924. zajedno sa Andréom Bretonom i Philippeom Soupaultom. Aragon se pridružio Komunističkoj Partiji Francuske zajedno s još nekoliko nadrealista. Njezin član ostati će do kraja života, pri tom pišući nekoliko političkih poema uključujući i jednu posvećenu Mauriceu Thorezu, ali bio je jako velik kritičar SSSR-a, naročito tijekom 1950-ih.

Godine 1939. oženio je Elsu Triolet (rođena 1896.), snahu ruskog pjesnika Vladimira Majakovskog.

Tijekom njemačke okupacijeFrancuskeza vrijeme Drugog svjetskog rata pisao je za tajni list *Les Éditions de Minuit*.

Važnija Aragonova poema je *Crveni poster* u kojoj je počastio strance koji su poginuli oslobađajući Francusku. To je učinio odgovarajući nacističkoj propagandnoj kampanji zvanoj Crveni Poster, koja je trebala uvjeriti francuski narod i javnost da je pokret otpora fašizmu u Francuskoj bio sastavljen od stranaca, uglavnom Židova, koji su služili interesima Britanije i Sovjetskog Saveza. Aragon je bio jedan od kandidata za Nobelovu nagradu za književnost - prvi puta je predložen 1959. godine (dvije nominacije), onda 1960. godine (jedna nominacija) i 1963. godine (tri nominacije).

Nakon smrti svoje žene 16. lipnja 1970. Aragon je otkrio svoju biseksualnost i pojavljivao se na *gay* paradama ponosa u ružičastim kolima.

***Louis Aragon*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 8178518
* LCCN: n80075849
* ISNI: 0000 0001 2095 5515
* GND: 118503774
* SELIBR: 209300
* SUDOC: 026689073
* BNF: cb119347816 (podaci)
* BIBSYS: 90054932
* ULAN: 500313471
* MusicBrainz: 9d30d59d-d6ff-48e8-8ae4-19f14c27989d
* NLA: 36311001
* NDL: 00431639
* NKC: jn19981000131
* BNE: XX1007441
* CiNii: DA00353394
* CONOR.SI: 11134563
* NSK: 000033998

 |