recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
**Tartufi** ili **gomoljače** (*tuber*) su rod gljiva iz porodice Tuberaceae. To su ekonomski vrlo značajne gljive. Svoja plodišta najčešće razvijaju od 5 do 30 cm ispod zemlje. Izgledom podsećaju na krompir i imaju vrlo snažan i specifičan miris. Uglavnom narastu od veličine trešnje do veličine jabuke.

Tartufi kroz istoriju
---------------------

Prvu knjigu o tartufima napisao je Alfonso Cikareli. Francuski botaničar Josef Piton de Tournefort prvi ih je podrobnije posmatrao i opisivao početkom 18. veka. Stotinjak godina kasnije tartufe su počeli naučno istraživati u Italiji (Karlo Vitadinin), te nešto kasnije u Francuskoj (braća Luis-Rene i Čarls Tulsan. Na meniju Bečkog kongresa prvi put su se službeno našli 1815. godine.

Tartufi danas
-------------

Tartufi su vrlo cenjena vrsta podzemnih gljiva. U gastronomskom svetu su poznati beli tartufi iz Albe, Pijemont, Italija. U Evropi se zadnjih godina pojavljuju kineski tartufi koji su znatno jeftiniji (i do 20 puta!), a mogu se raspoznati samo laboratorijskom pretragom.

Kulinarstvo
-----------

Od nekoliko stotina različitih vrsta tartufa, svega desetak je jestivo. Tartufi su gurmanske gljive, jer imaju opor, intenzivan, zemljani miris koji hrani daje jedinstven ukus, sa mirisom koji se opisuje kao: šumski plod, mješavina čokolade i zemlje do starih čarapa. Koriste se u vrlo malim količinama. Potražnja za tartufima uvijek je višestruko veća od ponude, zbog čega cijena može skočiti i do više hiljada evra po kilogramu.

Nije ih potrebno dugo pripremati, i uglavnom se koriste tanko narendani preko jela. Odlično idu uz tjesteninu, jela od krompira i jaja, uz ribu i živinsko meso. Tartuf se kombinuje i s maslinovim uljem, bijelim lukom i biberom. Bijeli tartufi se jedu sirovi, jer se obradom izgubi njihov jedinstveni ukus. Crna varijanta može da se kuva, ali samo kratko, i ne na previsokim temperaturama.

Od momenta kad su skupljeni iz zemlje, tartufe je važno brzo upotrebiti jer im specifična aroma veoma brzo ispari. Proizvodi se i maslinovo ulje s aromom tartufa.

Nematerijalna svjetska baština
------------------------------

Traženje (lov) i vađenje italijanskog tartufa još uvijek je vjekovna tradicija seoskog života brojnih zajednica na italijanskom poluotoku. Lov na tartufe uključuje širok spektar vještina i znanja (o klimi, okolišu i vegetaciji) u vezi s upravljanjem prirodnim ekosistemima. Lov podrazumijeva pronalaženje staništa na kojima raste gomoljasta biljka. Ovaj korak se izvodi uz pomoć dresiranog psa. Po pronalasku, koristi se posebna lopaticu koja omogućava vađenje tartufa bez narušavanja stanja tla, što osigurava sezonsku regeneraciju vrste. Lov na tartufe je često praćen s popularnim gozbama koje obilježavaju početak i kraj sezone tartufa.

Branje tartufa je na UNESCO-voj Reprezentativnoj listi nematerijalnog kulturnog naslijeđa čovječanstva kao element kulturne baštine u Italiji. Odluku o upisu donio je Međuvladin komitet za očuvanje nematerijalnog kulturnog naslijeđa na zasjedanju koje je održano od 13. do 18. decembra 2010. u Šri Lanki.

Spoljašnje veze
---------------

***Tartufi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Tartufi* in Index Fungorum.
Animatograph na trgu Rossio u Lisabonu
**Theatrograph**, također poznat i pod imenom **Animatograph** je filmski projektor koga je izradio britanski izumitelj R.W. Paul i prvi put javno predstavio 20. februara 1896. na Finsbury Technical Collegeu. Predstavljao je usavršenu verziju projektora koji je Paul ranije bio radio sa Birtom Acresom; razvijen je na temelju Edisonovog sistema Kinetoskop, ali nezavisno od mnogo poznatijeg Kinematografa braće Lumiere.

Paul je svoj uređaj namijenio za komercijalnu distribuciju. Među njegovim prvim mušterijama su bili američki mađioničar Carl Hertz koji je 1896. napravio prve filmske projekcije na velikoj turneji po Južnoj Africi, Australiji i Aziji, ali i Georges Melies, koji će se proslaviti kao prvi veliki filmski autor.

Izvori
------

1. ↑  Wakeman, John. World Film Directors, Volume 1. The H. W. Wilson Company. 1987. pp. 747-765.

* „Who's who of victorian cinema: RW Paul". Pristupljeno 4. II 2012.
* „Who's who of victorian cinema: Carl Hertz". Pristupljeno 4. II 2012.
* „Science&Society Picture Library". Pristupljeno 4. II 2012.
* „Designlab:Theatrograph". Pristupljeno 4. II 2012.
**Wanica** je jedan od 10 distrikta na koji je Surinam od 1985. administrativno podjeljen.

Sve do 1983. distrikt se zvao Surinam, tad je odlučeno da mu se vrati staro domorodačko ime Wanica.

Karakteristike
--------------

Wanica se nalazi na sjeveroistoku zemlje, sa zapada graniči sa Distriktom Saramacca, sa juga sa Distriktom Para, sa sjeveroistoka sa Distriktom Paramaribo i sa istoka sa Distriktom Commewijne.

Distrikt ima površinu od 443 km², na kojoj po popisu stanovništva iz 2012. živi 118,222 stanovnika.

Administrativni centar Wanice je grad Lelydorp, a najveći grad je Koewarasan.

Wanica je specifična po malim farmama koje uglavnom obrađuju Javanci i Hindustanci, koji svoju robu prodaju po tržnicama Paramariba.

Administrativna podjela
-----------------------

Općine u Distriktu WanicaOpćine u Distriktu Wanica
Wanica je podjeljen na sedam općina (nizozemski: *resort*);

| Općina | Stanovništvo (2012.) | Površina km² | Gustoća stan./km² |
| --- | --- | --- | --- |
| De Nieuwe Grond | 26,161 | 38 | 688.4 |
| Domburg | 5,661 | 37 | 153.0 |
| Houttuin | 15,656 | 58 | 269.9 |
| Koewarasan | 27,713 | 71 | 390.3 |
| Kwatta | 14,151 | 62 | 228.2 |
| Lelydorp | 18,663 | 149 | 125.3 |
| Saramacca Polder | 10,217 | 28 | 364.9 |

Izvori
------

1. 1 2 3   „*Wanica*" (engleski). Shata. Pristupljeno 18.11.2022.
2. 1 2 3 4 5 6  „*Wanica District in Suriname*" (engleski). City population. Pristupljeno 18.11.2022.

Vanjske veze
------------

***Wanica*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Wanica* (`en`)

| * p
* r
* u
Distrikti Surinama |
| --- |
| Brokopondo • Commewijne • Coronie • Marowijne • Nickerie • Para • Paramaribo • Saramacca • Sipaliwini • Wanica |  |
Prikaz rada vodotornja:  
 1. Crpna stanica   
 2. Vodotoranj   
 3. Vodovod i korisnici vode
Vukovarski vodotoranj
**Vodotoranj** je visinska vodosprema izgrađena na vrhu tornja. Gradi se u nizinskim područjima, gdje nije moguće izgraditi ukopanu vodospremu na povišenu položaju iz koje bi voda u vodovod tekla prirodnim padom. Najčešće ima razmjerno mali obujam (volumen), jer je njegova izgradnja 3 do 4 puta skuplja od izgradnje ukopane vodospreme. Armiranobetonski ili čelični spremnik postavlja se na jedan ili više stupova (od armiranoga ili prednapetoga betona, čelika ili opeke). Ukupna visina obično ne prelazi 40 metara. Raznovrsnih je oblika, uvjetovanih tehničkim razlozima, ali i oblikovnim, pa nerijetko vodosprema postaje prepoznatljivo obilježje naselja ili grada.

Vodosprema
----------

*Glavni članak: Vodosprema*
Vodosprema je građevina za spremanje i pričuvu vode u sklopu vodovodne mreže. Glavna joj je svrha izjednačivanje dnevnih oscilacija potrošnje i ostvarivanje stabilnosti pogonskih tlakova u mreži. Vodospreme se uglavnom izvode s najmanje dvije vodne komore, pogonski povezane potrebnim cjevovodima, pa mogu djelovati posebno i zajedno. Najčešće se grade od armiranoga betona, čelika, kamenoga ziđa i slično, što ovisi o vrsti tla, klimatskim uvjetima i drugo. Prema položaju, s obzirom na površinu tla, vodospreme su najčešće ukopane (podzemne) ili visinske (vodotoranj). 

Vodosprema je građevni objekt u kojem se voda skuplja u dijelovima dana ili noći kada je potrošnja najmanja, a služi u onim razdobljima kada je potrošnja povećana iznad srednje dnevne. Te građevine moraju biti tehnički i sanitarno besprijekorno izvedene, a njihov obujam dovoljan da osigura potrebnu količinu vode u satima najveće potrošnje, maksimalno opterećenoga dana ili za gašenje požara. Smještaj vodospreme nastoji se predvidjeti na takvoj visini da osigurava potreban opskrbni tlak u najkritičnijoj točki naselja.

Izvori
------

1. ↑   **vodosprema**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.
2. ↑   **vodovod**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2016.

***Vodotoranj*** na Wikimedijinoj ostavi
**Nahuel Huapi** (španjolski: *Lago Nahuel Huapi*) je glacijalno jezero na jugu Argentine, koje se prostire po provincijama Neuquén (80 %) i Río Negro (20 %).

Karakteristike
--------------

To glacijalno jezero površine 577 km², leži u Patagoniji na obroncima Anda, pored čileanske granice na nadmorskoj visini od 767 metara.

Karta parka sa jezerom
Nahuel Huapi se proteže u formi srpa u dužinu od nekih sedamdeset km u smjeru sjeverozapad-sjeveroistok. U negovoj sredini leži veliki otok *Victoria* (31 km²), koji ga dijeli na dva dijela, pa je relativno usko, ali je zato vrlo duboko (425 m).
Obale su mu vrlo razvedene (357,4 km) brojnim uvalama, koje su formirale pritoke.

Vodom ga pune rijeke Huemul, Correntoso, Bonito, Machete i brojni potoci koji izviru na istočnim obroncima Anda, a otječe Rijekom Limay prema Atlantiku.

Jezero je centralni dio najstarijeg argentinskog Nacionalnog parka Nahuel Huapi, koji je osnovan 1934.
Na njegovoj južnoj obali leži poznati turistički resort San Carlos de Bariloche, a na sjeveroistočnoj Villa La Angostura.

Historija
---------

Prvi evropljanin koji je stigao do jezera 1670. bio je jezuitski misionar Nicolás Mascardi, on je na poluotoku Huemul, podigao kapelu za misiju u kojoj je evangelizirao indijance.

### Etimologija

Njegovo ime - *Nahuel Huapi* na jeziku Mapuche indijanaca Mapudungun znači *Pumin otok*.

Izvori
------

1. 1 2 3  „Nahuel Huapi (lago)" (španjolski). EcuRed. Pristupljeno 27.12.2020.
2. 1 2 3 4 5 6 7 8 9  „Lake Nahuel Huapí" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 27.12.2020.

Vanjske veze
------------

***Nahuel Huapi (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Lake Nahuel Huapí* (na portalu Encyclopaedia Britannica) ()
| NebrodiMunti Nèbbrudi |
| --- |
| Dio Sikulskih Apenina |
| Stijene na Planini CrastoStijene na Planini CrastoStijene na Planini Crasto |
| Dužina masiva: | 80 km |
| Širina masiva: | km |
| Površina masiva: | km² |
| Najviši vrh: | Monte Soro  (1 847 m) |
| Zaštićene oblasti: | Parco dei Nebrodi |
| Država: |  ItalijaSicilija |

**Nebrodi** (sicilijanski: *Munti Nèbbrudi* od grčkog: *νεβρός* / *nevrós* = jelen) je planinski masiv, koji se proteže duž sjeveroistoka Sicilije.

Masiv se zove još i **Caronie** on zajedno sa masivima Madonie i Peloritani formira Sikulske Apenine, koji su prirodni nastavak kontinentalnih Apenina.

Geografske karakteristike
-------------------------

*Masiv Nebrodi* je centralni dio Sikulskih Apenina dug 80 km, sa najvišim vrhom Monte Soro od 1847 m.

Karta Sicilije sa pozicijom masiva Nebrodi
On se na istoku nadovezuje na masiv Peloritani, a na zapadu na Masiv Madonie, i tako okružuje Tirensko more. Na jugu mu je granica Etna, koja razdvaja tokove rijeka Simeto i Alcantara koje obje uzviru u *Nebrodima*

*Nebrodi* su dobro pošumljeni, zbog tog je 1993. velik dio masiva proglašen parkom prirode.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „*Nebrodi, Monti*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 12. 06. 2013.

Vanjske veze
------------

***Nebrodi*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Nebrodi* na portalu Treccani ()
* *Guida ai Comuni dei Nebrodi* Arhivirano 2009-08-17 na Wayback Machine-u ()
**Záhony** čita se *Zahonji* je pogranični grad na sjeveroistoku Mađarske od 4,156 stanovnika, koji administrativno podpada pod Županiju Szabolcs-Szatmár-Bereg.

Geografske karakteristike
-------------------------

Záhony leži na lijevoj obali rijeke Tise (s druge strane leži ukrajinski grad Čop), udaljen je 
nekih 67 km sjeveroistočno od županijskog centra Nyíregyháze.]

Historija
---------

Záhony je prvi put dokumentiran na prijelazu iz 14 u 15. vijek. 
U 19. vijeku u tadašnjem selu podignuta je šećerana. Nakon potpisivanja Trianonskog ugovora postao je pogranični grad.

Naročito se razvio tokom 1970-ih kao željezničko čvorište prema nekadašnjem Sovjetskom Savezu, zbog različitih širina pruga, pa su se tu (ili u Čopu) morali mjenjati vagoni i lokomotive.

Záhony je 1989. dobio status grada.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Ukrajina, Čop
* Slovačka, Čierna
* UK, Ware

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „Hungary: Szabolcs-Szatmár-Bereg" (engleski). City population. Pristupljeno 10. 06. 2016.

Vanjske veze
------------

***Záhony*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Službene stranice Záhonya* Arhivirano 2018-04-16 na Wayback Machine-u (`hu`)

|  |  |
| --- | --- |
|  | *Ovaj članak o **geografiji** je u začetku. Možete pomoći Wikipediji tako da ga proširite*. |
**Nidže** ili vrlo često **Kajmakčalan** (makedonski: *Ниџе*, *Кајмакчалан*, grčki: *Βόρας* - Voras) je granična planina između Republike Makedonije i Grčke.

Karakteristike
--------------

Planina je izdužena nekih četrdesetak km u smjeru zapad-istok, široka tridedesetak (sjever-jug i obuhvaća površinu od nekih 900 km².
Veći dio planine (2/3) leži u Grčkoj a manji (1/3) u Makedoniji. Najviši vrh planine je Kajmakčalan, visok 2 521 metara, koji se nalazi na makedonskoj strani.
Pored Kajmakčalana ostali značajni vrhovi su Nidže 2.361 m, Jenna 2.182 (Grčka), Pinovo 2.154 (Grčka) i Starkov grob 1876.

Sa zapada granica planine je Pelagonija, sa sjevera Crna reka, sa istoka Planina Kožuv i sa juga Jezero Vegoritida i kotline Edesse i Aridaie (Sabotske).

Geološki planina je nastala u tercijaru, a sastavljena je od paleozoičkih škriljavaca i mezozoičkih vapnenaca.

Karta Makedonije sa pozicijom planine
Do Kajmakčalana sa makedonske strane je najbliže selo Skočivir a sa grčke selo Agios Athanasios (Čegar). Najbliži gradovi su Edessa (40 km) sa grčke strane i Bitola (70 km) sa makedonske strane
U podnožju planine sa grčke strane leže jezera Vegoritida i Petron.

Kapela sv.Ilije
Skijanje na planini
Za Prvog svjetskog rata cijela Planina Nidže, naročito dio pored Kajmakčalan bila je dio Solunskog fronta na kojem su se 1916. vodile ogorčene borbe, sve do 30. septembra kad su snage Solunskog fronta zauzele vrh, pa je 30. novembra zauzeta Bitola.

U kapeli sv. Ilije pored samog vrha, nalazi se urna sa srcem Archibalda Reissa, švicarskog profesora, fotoreportera i novinara sa Solunskog fronta, koji je umro 1929. i po vlastitoj želji tražio da se pokopa na planini sa koje je izvještavao. Nekad se nalazila i osmatračnica srpskog glavnog štaba, koja je premještena u Beograd.

Etimologija
-----------

Po lokalnoj legendi Kajmakčalan je ime dobio zbog nekog vjetropira (turski: *çalam*) i lopova, koji je bio krema (turski: *kaymak*) u tom poslu, on je na samom vrhu zakopao ukradeno zlato, kad je kasnije ubijen pokopan je uz svoje blago da ga vječno čuva. Ali postoje i druge verzije o porijeklu tog imena, kao ona sa grčke strane da je ime izvedeno zbog velike količine kajmaka, koji je dolazio sa planine.

Skijalište Kajmakčalan
----------------------

Između 1994. - 2004. sa grčke strane izgrađeno je skijalište Kaimaktsalan, sa 10 km skijaških staza i žičarom koja skijaše dovodi do visine od 2.480 metara.

Izvori
------

1. ↑  „Мариово" (makedonski). Igeografija. Pristupljeno 05. 11. 2017.
2. ↑  „Планини" (makedonski). Visit Pelagonia. Arhivirano iz originala na datum 2017-03-10. Pristupljeno 05. 11. 2017.
3. 1 2 3 4 5  „Кајмакчалан на Ниџе Планина" (makedonski). Итар Пејо. Arhivirano iz originala na datum 2017-08-22. Pristupljeno 05. 11. 2017.
4. 1 2 3  „Kaimaktsalan Ski Center - Voras" (engleski). Greek Travel Pages. Pristupljeno 05. 11. 2017.

Vanjske veze
------------

***Nidže*** na Wikimedijinoj ostavi

* Кајмакчалан на Ниџе Планина Arhivirano 2017-08-22 na Wayback Machine-u ()
* Kaimaktsalan Ski Center - Voras ()
Koordinate: 43° 42′ 00" SGŠ, 18° 20′ 02" IGD

**Trnovo** je općina u Federaciji BiH (Bosna i Hercegovina, jedna od 9 u Sarajevskom kantonu. Opština se nalazi 30 kilometara južno od Sarajeva. Administrativne funkcije se obavljaju u naseljenom mjestu Dujmovići gdje je i sjedište opštine.

Postoji također i općina Trnovo u Republici Srpskoj. Obje spomenute opštine su do 1992. godine bile dio jedinstvene bosanskohercegovačke općine Trnovo.

Geografija
----------

Opština Trnovo nalazi se oko 30 km jugostočno od Sarajeva. Zauzima površinu od 337 km2. Na području opštine ima 56 naseljenih mjesta. Naselja su organizirana u 4 mjesne zajednice (MZ Šabići, MZ Dejčići, MZ Trnovo i MZ Delijaš). Trnovo je locirano na planinskim obroncima Bjelašnice, Igmana, Visočice, Treskavice i Jahorine.

Trnovo obiluje čistim izvorima pitke vode, za snabdjevanje više od milion stanovnika. Riječni tokovi su Željeznica, Crna Rijeka, Bijela Rijeka, koje teku prema Crnom moru i Rakitnica, koja teče prema Jadranskom moru, kao i tri planinska glacijalna jezera.

Opštinu karakteriše kontinentalna klima, koja sa porastom nadmorske visine prelazi u oštru planinsku klimu alpskog tipa.

Kultura
-------

*Glavni članak: Nacionalni spomenici u Trnovu (FBiH)*

Stanovništvo
------------

Prema statistici iz 2002. godine, opština je najrjeđe naseljena od svih devet opština u kantonu sa 839 stanovnika. Također opština ima najveći postotak stanovnika iznad 65 godina.

|  |
| --- |
| Nacionalni sastav
* Bošnjaci: 95.4%
* Srbi: 4.6%

Spoljne veze
* Zvanične stranice općine Trnovo
* Zvanične stranice Olimpijskog centra Bjelašnica



 |
**Newquay** (kornvolski: *Tewynblustri*) je lučki i turistički grad od 21,370 stanovnika na jugozapadu Engleske.

Geografske karakteristike
-------------------------

Newquay leži na sjeveru Grofovije Cornwall na obali Atlantika, točnije na sjevernoj obali estuarija riječice Gannel, udaljen 19 km sjeverno od Trura. Gotovo je spojen nizom manjih naselja sa ljetovalištem Padstow koje leži svega 15 km sjevernije

Historija
---------

Newquay je vrlo staro naselje, što dokazuju prahistorijske nekropole Barrowfields i Trevelgue Head i arheološki nalazi iz brončanog i željeznog doba. Za srednjeg vijeka bio je malo ribarsko selo izraslo oko zaštićenog zaljeva kog danas znamo kao luku, oko koje se sve vrti.

Pogled na grad iz aviona
Sve do početka 15. vijeka Newquay je bio poznat pod svojim kornvolskom imenom **Towan Blystra** , ali kad je sredinom 15. vijeka Biskup Exetera Edmund Lacey dobio sredstva i podigao *novi kej* (engleski-quay), grad postao poznat kao *Newquay*.

Do početka 19. vijeka broj stanovnika je porastao na oko 1300 ljudi, tad su jednostavni drveni kejevi zamijenjeni u fazama, počevši od 1835. do današnje obzidane luke. Ona je trebala postati važan transportni centar za tadašnje glavne privredne grane Cornwalla, iskapanje kositra, ribarstvo i poljoprivredu.

Grad je stalno rastao a dolazak željezničke pruge 1876. donio je novu privrednu granu - turizam. On se počeo razvijati od viktorijanskog doba, kad je bogatiji dio stanovnika počeo koristiti blagodeti boravka na plažama uz more, tako da je krajem 19. vijeka izgrađen veći broj hotela diljem grada.

Kako je sve više stanovnika zemlje dobijala pravo na praznike, počelo se graditi jeftinije pansione naročito nakon 1930-ih. Nakon Drugog svjetskog rata došlo je do eksplozivne izgradnje svih vrsta turističkih objekata, Newquay je rastao i rastao dodavanjem sve više hotela, pansiona, trgovačkih centara, zabavnih parkova i privatnih vila. Od kad je 1960-ih importiran iz Sjedinjenih Američkih Država novi sport - surfanje, postao je britanski (i svijetski) centar za takmičenja u tom sportu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South West England" (engleski). City population. Pristupljeno 11. 1. 2018.
2. 1 2 3 4  „*Newquay's history*" (engleski). Visit Newquay. Pristupljeno 11. 01. 2018.

Vanjske veze
------------

***Newquay*** na Wikimedijinoj ostavi

* Newquay - one of the nation's favourite seaside holidays ()
Koordinate: 42° 58′ 60" SGŠ, 20° 34′ 42" IGD

**Gornje Varage** je naselje u opštini Zubin Potok na Kosovu i Metohiji. Zvaničan naziv sela do 1959. godine je bio Varage, naime ovo selo je pre 1955. godine bilo u sastavu opštine Brnjak, spajanjem malih opština Brnjak, Zubin Potok, Rezala i delova drugih opština Zvečanskog sreza u novu veliku opštinu Zubin Potok 1955. godine današnja sela Gornje i Donje Varage su se našle u istoj teritorijalnoj jedinici i to oba sa imenom Varage, pa su im dodeljeni novi zvanični nazivi koji opisuju njihov topografski položaj, iako ova dva sela nemaju nikakvu bitniju povezanost. Atar sela je na teritoriji katastarske opštine Banja. Inače selo je u sastavu Kosova i Metohije od 1947. godine, do tada je bilo u sastavu Deževskog sreza u Centralnoj Srbiji. Selo je blizu izvorišta Varaške reke, leve pritoke Ibra, koja se sada uliva u jezero Gazivode, na južnim je obroncima planine Rogozne. Tačniji položaj sela je na zaravni ispod Kočan-Brda, koja ga odvaja od sela Klečke i Banje, i to na desnoj strani Varaške reke. Krajevi u seoskom ataru su: Lice, Vrba, Gunjača, Iginovce, Jagnjilo, Solijevce... Ovo je tipično planinsko selo izolovano od važnijih saobraćajnih komunikacija, kroz selo prolazi samo lokalni neasfaltirani put za sela Vitakovo i Drainoviće. Iznad sela se uzdiže Crni vrh (1.479 m) sa istočne strane iznad zaseoka sela Bube -Sovrlića se izdiže Bupski šiljak (1.282 m). Naziv naselja nije slovenskog porekla i potiče od nekog starijeg stanovništva. To starije stanovništvo je ostavilo dva groblja i razrušenu crkvicu na mestu današnjeg groblja. Posle oslobađanja od turske vlasti mesto je u sastavu Raškog okruga, u srezu deževskom, u opštini rajetićskoj i 1912. godine ima 43 stanovnika.

Demografija
-----------

* popis stanovništva 1948. godine: 95
* popis stanovništva 1953. godine: 86
* popis stanovništva 1961. godine: 78
* popis stanovništva 1971. godine: 69
* popis stanovništva 1981. godine: 45
* popis stanovništva 1991. godine: 30

Stanovništvo je uglavnom odseljeno za Kragujevac, manje za Zubin Potok i naselja u njegovoj okolini. Stanovništvo se bavi uglavnom poljoprivredom. Početkom 2010. godine je imalo 11 stalno naseljenih stanovnika.

Spoljašnje veze
---------------

***Gornje Varage*** na Wikimedijinoj ostavi

| * p
* r
* u
Opština Zubin Potok |
| --- |
| Babiće • Babudovica • Banja • Bojnoviće • Brnjak • Bube • Burlate • Velika Kaludra • Velji Breg • Vitakovo • Vojmisliće • Vrba • Vukojeviće • Vukosavljeviće • Gazivode • Gornje Varage • Gornji Jasenovik • Gornji Strmac • Dobroševina • Donje Varage • Donji Jasenovik • Dragalica • Drainoviće • Dren • Žarevi • Zagrađe • Zagulje • Zečeviće • Zubin Potok • Zupče • Jabuka • Jagnjenica • Junake • Kijevce • Klečke • Kobilja Glava • Kovače • Kozarevo • Kopiloviće • Krligate • Ledenik • Lučka Reka • Mala Kaludra • Međeđi Potok • Oklace • Padine • Paruci • Prevlak • Prelez • Preseka • Pridvorica • Rančiće • Rezala • Rujište • Tušiće • Ugljare • Crepulja • Čabra • Čečevo • Češanoviće • Čitluk • Šipovo • Štuoce |
**Noordzeekanaal** (ili kako ga kod nas prevode *Sjevernomorski kanal*) je pomorski kanal na sjeveru Nizozemske koji vodi od Amsterdama do luke IJmuiden na Sjevernom moru.

Karakteristike i historija gradnje
----------------------------------

Noordzeekanaal je danas dug 24 km, širok 235 metara i dubok 15 metara, tako da njime mogu ploviti prekooceanski brodovi do 90.000 tona.

Karta Noordzeekanaala
Ideja o njegovoj izgradnji prvi put se pojavila 1852. godine, ali je rad na izgradnji započeo 1865. i kanal je otvoren 1876. godine. Kasnije je u nekoliko navrata povećavan. Njegovom izgradnjom je omogućen je pristup moru Amsterdamu, nakon njegove izgradnje od je postao glavna luka.

Morske ustave kod IJmuidena su uništene tokom Drugog svjetskog rata, ali su nakon rata brzo obnovljene. Danas je najveća duga 400 m i široka 50 m.

Vanjske veze
------------

***Noordzeekanaal*** na Wikimedijinoj ostavi

* *North Sea Canal* na portalu Encyclopædia Britannica ()}

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 236569211
* LCCN: sh85092529

 |
***This War of Mine*** (*Ovaj moj rat*) jeste ratna videoigra preživljavanja koju je napravila firma 11 bit studios, zasnovana na opsadi Sarajeva.

*Gameplay*
----------

*This War of Mine* je mračna igra preživljavanja u kojoj igrač upravlja timom civila u opkoljenom gradu. Glavni cilj igre je preživjeti rat s alatima i materijalima koje igrač može steći s likom kojim upravlja. Igrač mora voditi brigu o potrebama svakog lika da bi radili najbolje što mogu, tako da mogu praviti alate, sredstva za spašavanje, kuhati hranu i ostati živi. Tokom dana igrač kontrolira civile unutar kuće kako bi napravili sklonište da prebrode rat. Tokom noći igrač ima mogućnost hodati vani i naći novu opremu i resurse za svakodnevno preživljavanje.

Razvoj
------

Igra je nadahnuta stvarnim događajima stanjima siromašnog dnevnog života i zvjerstvima koje su civili morali trpjeti tokom opsade Sarajeva, najduže opsade nekog grada u historiji modernog ratovanja. U novembru 2014. piratske kopije igrice objavljene su na internetu. Odgovor kompanije bio je postavljanje izvjesnog broja serijskih brojeva koji rade, podstičući "preuzimače" da ih dijele s prijateljima te kupe igru ako im to dozvoljava finansijska situacija.

Prihvatanje
-----------

Igra je vratila troškove razvoja u prva dva dana prodaje.

Vanjske veze
------------

* Službena stranica Arhivirano 2015-12-22 na Wayback Machine-u
**Orcagna** pravim imenom **Andrea di Cione** (oko 1308.-oko 1368.) bio je gotički slikar, skulptor i arhitekt iz Firence aktivan sredinom 14. vijeka.
Godina njegovog rođenja izvedena je na bazi Vasarija koji je naveo da je umro u šesdesetoj, a pretpostavlja se da je umro 1368. jer je firentinski ceh *Arte del Cambio*, koji je od njega godinu dana prije naručio poliptih, sklopio novi ugovor za isti sa njegovim bratom Jacopom.

Za njega je Ghiberti rekao je uz Giotta bio najpoznatiji umjetnik trecenta, koji se isticao kompozicijom, plastičnošću svojih likova i intenzivnim kolorom.

Biografija
----------

O njegovom životu nema puno podataka, zna se da je bio sin zlatara, i član familije, u kojoj su pored njega umjetnici bili i tri mlađa brata; Nardo (umro 1365./66.), Matteo i Jacopo (umro oko 1398.).
Školovao se 1343.-44. za ljekara (*Arte dei Medici e degli Speziale*) a 1352. je primljen u klesarski ceh.

Poliptih za kapelu Strozzi (Santa Maria Novella)
Njegovo najpoznatije djelo je poliptih u kapeli Strozzi u firentinskoj Bazilici Santa Maria Novella koji je naslikao 1357. Na centralnom panelu se nalazi se Krist okružen kerubinima u sceni davanja ključeva sv. Petru i knjige sv. Dominiku 

Uz taj poliptih iz 1357. jedino slikarsko djelo koje mu se sa sigurnošću pripisuje je freska Trijumf smrti u Bazilici Santa Croce.

Kao skulptor Orcagna je poznat po samo jednom djelu koje je dovršio 1359. To je tabernakul u crkvi Orsanmichele, čiji je glavni arhitekt bio od 1356. Tu vrlo složenu i dekorativnu konstrukciju, 
nose četiri osmerokutna stupa optočena inkrustacijama u boji. Na prednjim i bočnim stranama ukrašena je nizom od šesterokutnih reljefa sa scenama iz života sv. Marije, a sa stražnje strane sa velikim reljefom Uspenja i Uznesenja sv Marije. 
Taj reljef iz 1359. je jedan od najznačajnijih sačuvanih primjera ekspresivne umjetnosti iz Toskane nakon Crne smrti. 
Razlike u kvaliteti likova na nekim reljefima pripisuju se njegovom bratu Matteu.

Znano je da je Orcagna 1357. bio angažiran kao arhitekt na gradnji Firentinske katedrale, i da je u periodu 1364-67. radio na njenoj izgradnji.
Od 1358. radi kao arhitekt na gradnji katedrale u Orvietu, u kojoj je zajedno sa bratom Matteom 1359.-60. radio na mozaiku na fasadi.

U septembru 1367. sklopio je ugovor sa cehom Arte del Cambio da naslika poliptih njihovog Sveca zaštitnika, sv. Mateja, sa četiri scene iz njegova života. U augustu 1368. rad na tom poliptihu (danas u firentinskom Uffiziju), preuzeo je njegov brat Jacopo di Cione zbog bolesti Orcagne, koji je te godine izgleda i umro.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*Andrea Orcagna*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 12.2.2022.
2. 1 2 3 4  „*Orcagna, Andrea*" (talijanski). Treccani. Pristupljeno 12.2.2022.

Vanjske veze
------------

***Orcagna*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Andrea di Cione (o Orcagna)* ()
trokut Sierpińskog
**Trokut Sierpińskog** je fraktal kojeg je opisao poljski matematičar Wacław Franciszek Sierpiński 1915. godine. Jedan je od najjednostavnijih primjera fraktala, fraktalna mu je dimenzija {\displaystyle {\frac {\log 3}{\log 2}}\approx 1.585}.

Konstrukcija
------------

Počinjemo s jednakostraničnim trokutom. Odredimo polovišta stranica te od početnog trokuta oduzmemo trokut koji nastaje spajanjem polovištâ. Ostaju tri jednakostranična trokuta dvostruko manjih duljina stranica od početnog; sa svakim ponovimo postupak. Trokutom Sierpińskog nazivamo skup točaka koji ostane kad broj oduzimanja (iteracija) teži nuli.

Drugi način konstrukcije trokuta Sierpińskog jest da se početni trokut skalira s faktorom 1/2 te se naprave dvije kopije koje se smjeste tako da jednim vrhom dodiruju drugu kopiju, a drugim početni (skalirani) trokut. Rezultat je, naravno, isti, ali se ova metoda može koristiti za razne druge oblike, kao na slici:

  

### Koristeći L-sustav

druga, četvrta, šesta i deveta iteracija trokuta Sierpinskog pomoću L-sustava
Trokut Sierpińskog je prvobitno bio predstavljen kao krivulja te se kao takav može prikazati Lindenmayerovim sustavom:

* **Početak:** A
* **Pravila:**
	+ A → B - A − B
	+ B → A + B + A
* **Značenje:**
	+ **A**, **B** = "crtaj naprijed"
	+ **-** = "zakreni u smjeru kazaljke na satu za 60°"
	+ **+** = "zakreni u smjeru suprotnom od smjera kazaljke na satu za 60°"

Dakle, 

1. nulta iteracija: A
2. prva iteracija: B - A − B
3. druga iteracija: A + B + A - B - A − B - A + B + A

itd.

  

### Kao sustav iteriranih funkcija (IFS)

trokut Sierpińskog napravljen kao IFS od 500, 5000, 50000 i 500000 točaka
Trokut Sierpińskog se može dobiti i primjenjujući ove transformacije:

| vjerojatnost | transformacije | objašnjenje |
| --- | --- | --- |
| {\displaystyle {\frac {1}{3}}} | xn+1 = 0.5 xnyn+1 = 0.5 yn | upola manja kopija u donjem lijevom uglu |
| {\displaystyle {\frac {1}{3}}} | xn+1 = 0.5 xn + 1yn+1 = 0.5 yn | upola manja kopija u donjem desnom uglu |
| {\displaystyle {\frac {1}{3}}} | xn+1 = 0.5 xn + 0.5yn+1 = 0.5 yn + 0.5 | upola manja kopija gore |

Tetraedar Sierpińskog
---------------------

"normalni" i "izvrnuti" tetraedar Sierpińskog
Nastaje analogijom trokuta Sierpińskog kojom se trokuti jednostavno zamijene tetraedrima. No, ne konstruira se oduzimanjem jednog manjeg, "naopakog" tetraedra iz sredine (jer se onda izvana ne bi vidjelo ništa osim početnog tetraedra), nego ostavljanjem četiri manja tetraedra i oduzimanjem svega ostalog. Zanimljiva je fraktalna dimenzija: pri svakoj iteraciji nastaju četiri nova dijela dvostruko manje duljine stranice, pa je ona {\displaystyle {\frac {\log 4}{\log 2}}=2}

Vidi još
--------

***Trokut Sierpińskog*** na Wikimedijinoj ostavi

* Fraktali
* Tepih Sierpińskog
* Lindenmayerov sustav
* Sustavi iteriranih funkcija (IFS)
Termoelektrični generator ili Peltierov element.
**Termoelektrični efekat** ili **termoelektricitet** je električna struja koja nastaje u električnom strujnom krugu sastavljenom od dviju različitih kovina, ako se njihovi spojevi održavaju na različitim temperaturama. Pojavu dodirnih električnih potencijala i njihovu ovisnost o temperaturi razjašnjava kvantna teorija kovina. Prema toj teoriji elektroni se u kovinama nalaze u vodljivim energetskim vrpcama različite energije, kroz koje se slobodno kreću. Energija najviše vodljive vrpce za različite je kovine različita. Ako vrpce različitih kovina dođu u dodir, elektroni će iz kovina s višom vodljivom vrpcom prelaziti u kovinu s nižom vodljivom vrpcom, a to će između dviju kovina stvoriti dodirni električni potencijal. Taj je potencijal ovisan o temperaturi, jer se povećanjem temperature kristalne rešetke kovine povećava i energija elektrona.

Objašnjenje
-----------

Da se toplina može pretvoriti u električnu struju, pokazao je Thomas Johann Seebeck 1821. Spojimo li krajeve dvaju različitih metala, na primjer bakra i željeza, i jedan spoj držimo na višoj, a drugi na nižoj temperaturi, kroz metale će prolaziti električna struja. Nalazi li se između njih magnetska igla, ona će se zakrenuti iz početnog položaja. Takva električna struja koja se javlja pri različitom zagrijavanju spojeva raznih metala zove se **termoelektrična struja**, a ovakva dva metala koji zagrijavanjem stvaraju električnu struju čine termočlanak ili termoelement. 

Termoelektromotorna sila je vrlo malena. Jedna od najvećih je kod termoelemenata od bizmuta i antimona, a iznosi 0,011 volta pri temperaturi spojeva 0 °C i 100 °C. U ovakvom spoju struja teče od bizmuta k antimonu. Iako su elektromotorne sile kod termočlanaka malene, struja može biti vrlo jaka, pa i na stotine ampera ako je električni otpor malen. Da bi se povećala elektromotorna sila, termočlanci se spajaju u seriju, i dobije se termobaterija. Kod toga se sva spojišta na jednoj strani drže na jednoj temperaturi, a spojišta na drugoj strani na drugoj temperaturi.

Termočlanci se upotrebljavaju za mjerenje visokih temperatura do 3 000 °C i nazivaju se termoelektrični pirometri.

Izvori
------

1. ↑   **termoelektricitet**,  "Hrvatska enciklopedija", Leksikografski zavod Miroslav Krleža, www.enciklopedija.hr, 2017.
2. ↑   Velimir Kruz: "Tehnička fizika za tehničke škole", "Školska knjiga" Zagreb, 1969.
Kapela u Svetoj Jeleni
**Sveta Jelena** je lokalitet u Međimurju, najsjevernijem hrvatskom kraju.

Nekad zasebno naselje, Sveta Jelena se danas nalazi u sklopu naselja i općine Šenkovca, u središnjem dijelu Međimurske županije, udaljena oko dva kilometra sjeverno od grada Čakovca. Lokalitet je poznat po tome što se u njemu nekad nalazio istoimeni pavlinski samostan s pratećim objektima, od kojih je danas ostala samo kapela, mjesto gdje su u 16. i 17. stoljeću pokapani članovi velikaške obitelji Zrinski.

Samostan je 27. kolovoza 1376. godine osnovao hrvatski ban Stjepan II. Lacković, a bio je u početku posvećen Uznesenju blažene djevice Marije i Svim svetima. Kasnije su tim lokalitetom u duljim razdobljima upravljale plemićke obitelji Zrinski, Althan i Knežević. Ukinućem pavlinskog reda 7. veljače 1786. godine od strane austrijskog cara i hrvatsko-ugarskog kralja Josipa II. Habsburgovca, pavlini odlaze iz Svete Jelene.

Tijekom stoljeća samostanski kompleks je doživio brojne rekonstrukcije, stradavajući u požarima i potresima. Veliki potres 1880. godine uništio je objekte skoro u potpunosti. U novije vrijeme vrše se arheološka iskapanja i istraživanja ovog za hrvatsku povijest značajnog lokaliteta.

Galerija
--------

* Svetojelenski pavlinski samostan u 18.st. - danas samo u temeljimaSvetojelenski pavlinski samostan u 18.st. - danas samo u temeljima
* Ostaci temelja nekadašnjeg pavlinskog samostana i preostala kapelaOstaci temelja nekadašnjeg pavlinskog samostana i preostala kapela
* Svetojelenska kapela - južna stranaSvetojelenska kapela - južna strana
* Ulaz u kapeluUlaz u kapelu
* Unutrašnjost kapele - južni zidUnutrašnjost kapele - južni zid
* FreskeFreske

Izvori
------

* Povijest Pavlinskog samostana u Sv. Jeleni
* Kapela sv. Jelene Arhivirano 2010-05-06 na Wayback Machine-u

Vanjske poveznice
-----------------

* Samostanski kompleks u Sv. Jeleni Arhivirano 2011-07-21 na Wayback Machine-u
* Unutrašnjost kapele Arhivirano 2011-06-14 na Wayback Machine-u
**Čorbadžija** ili **čorbadži** (turska složenica: *Çorbacı*, od riječi *Çorba* = čorba, juha, supa + *ci* = raditi, izvršavati, dijeliti) je bio janjičarski vojni čin u Otomanskom carstvu, a odgovarao bi načelno činu pukovnika u evropskim vojskama.

Čorbadžija je zapovjedao jednim *ort-om* (pukom), riječ je doslovno prevedena značila *dijelitelj čorbe (juhe, supe)*.
Možda je riječ potekla iz stare turske riječi *korbaşı* (korbaši) = zapovjednik jedinice / logora. Ta titula se još zadržala po Turkmenistanu (Centralna Azija) sve do 1940-ih, tamo su korbaši bili vođe pobunjeničkih konjaničkih odreda zvanih Basmači koji su se borili protiv Crvene armije i sovjetske vlasti.

U mornarici, titula čorbadžija se odnosila na zapovjednika palube, uloga slična onoj evropskog - nostroma.
U nekoliko pokrajina Otomanskog carstva u kojima su kršćani bili većinsko stanovništvo, kao u Republici Makedoniji i Bugarskoj, riječ *čorbadžija* (makedonski: чорбаџија, bugarski: чорбаджия) se upotrebljavala kao oznaka za seosku (kršćansku) elitu, seoske glavešine i bogate seljake. Njih su osmanske vlasti znale upošljavati za razne admistrativne poslove; prikupljanje poreza, pri sudovanju. Međutim od kraja 19. vijeka ta upotreba se postepeno izgubila, kako je nestao otomanski sistem.

Riječ čorbadžija se još uvijek koristi u slengu (žargonu) po Bugarskoj, Turskoj i Makedoniji za *gazdu*. Čorbadžija, u raznim varijantama je također često prezime među Albancima, Bugarima, Turcima i Ukrajincima (zamjenik gradonačelnika Odese zove se Ivan Čorbadži (Иван Чорбаджи).

Izvori
------

1. ↑  „TDK Dictionary Online - Çorbacı entry". Arhivirano iz originala na datum 2008-09-29. Pristupljeno 2010-10-25.
**Padstow** (kornvolski: *Lannwedhenek*) je lučki gradić od 2993 stanovnika<brit/> na jugozapadu Engleske u Regiji Jugozapadna Engleska.

Geografske karakteristike
-------------------------

Padstow leži na sjeveru Grofovije Cornwall, u estuariju rijeke Camel, jednoj od rijetkih sigurnih luka u tom dijelu Atlantika.

Historija
---------

Centar mjesta
*Padstow* je danas najpoznatiji po kornvalskom svecu Petrocu koji je u njemu živio i radio tokom 6. vijeka. Nakon tog je i dobio ime po njemu - *Petroston*, što je značilo Petrocovo svetište, ono je u 14. vijeku, promjenjeno u današnje *Padstow*, zbog toga da ga se ne brka sa irskim svecem Patricom, pa mu je dodan sufiks - *stowe* (engleski - svetište).

Padstow je izrastao oko svoje sigurne luke i vijekovima prosperirao od ribolova i brodogradnje. Iz njegove luke su brojni Kornvolci sa porodicama krenuli u novi život u Sjevernu Ameriku nakon što su iscrpljena nalazišta kositra i propalo rudarstvo u Cornwallu.

Padstow je i danas važna ribarska luka i sigurna marina za mnoge nautičare, ali ne i za trgovačke brodove jer je željeznička pruga zatvorena 1967.

Znamenitosti
------------

Najveća znamenitost je parohijska crkva, posvećena sv. Petrocu, koji je živio u Padstowu od 518. sve dok se nije preselio u Bodmin gdje je umro 564. To je mala trobrodna bazilika koja je potpuno restauririna i dograđena tokom 13. i 14. vijeka u gotičkom stilu.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Padstow*" (engleski). GENUKI. Pristupljeno 08. 01. 2018.

Vanjske veze
------------

***Padstow*** na Wikimedijinoj ostavi

* Padstow na portalu Padstow Tourist Information Centre ()
*Ne poistovećivati sa **Ljudmila Pšemislović (1170 - 1240)**.*

**Sveta Ljudmila** (češki: ; cca. 860 – 15. septembar 921) je bila slavenska princeza, supruga Borživoja, prvog kršćanskog kneza Češke, najpoznatija kao baka kneza Vjenceslava. Rodila se kao kći slavenskog paganskog princa Slavibora. Zajedno sa mužem se oko 871. pokrstila, ali napori da novu vjeru proširi među podanicima ispočetka nisu imali uspjeha, pa su neko vrijeme bili u progonstvu. Nakon nekoliko godina su se Borživoj i Ljudmila vratili u Češku i počeli vladati iz Tetína. Borživoju je rodila sina Spitigneva koji je vladao poslije Borživojeve smrti. Poslije Spitigneva je na vlast došao njegov brat Vratislav. Kada je 921. Vratislav umro, Ljudmila je postala regent njegovom sinu Vjenceslavu. Uticaj Ljudmile na Vjenceslava je izazvao ljubomoru Vjenceslavove majke Drahomire, koja je unajmila dvojicu plemića - Tunnu i Gommonna - da Ljudmilu ubiju. To se dogodilo u zamku Tetin gdje su ubice, po predaji, Ljudmilu zadavile njenim velom. Vjenceslav je zbog tog zločina svoju majku dao prognati.

Ljudmila se danas slavi kao svetica i mučenica u Rimokatoličkoj i pravoslavnoj crkvi.

Izvori
------

* Pekar, J. *Die Wenzels- und Ludmilla-Legenden und die Echtheit Christians* (Prag, 1906).
* Christianus Monachus, "Vita et Passio sancti Venceslai et sanctae Ludmilae avae eius," in *Magnae Moraviae Fontes Historici* (Brno, 1967), 186-199.
* Ingham, N. W. "The Lost Church Slavonic Life of Saint Ludmila," in *Studia Slavica Mediaevalia et Himanistica. Riccardo Piccio dicata*. T. 1-2 (Roma, 1986), 349-360.

| Kraljevske titule |
| --- |
| Prethodi:**-** | **Kneginja Češke**cca. 874–888/891 | Slijedi:**Drahomíra** |

***Sveta Ljudmila*** na Wikimedijinoj ostavi
Koordinate: 48°52′19″sgš, 2°19′54″igd

Opera Garnije u Parizu
**Opera Garnije** ili **Pariska opera** ili **Palata Garnije** (fr. *Opéra Garnier, Opéra de Paris, Palais Garnier*) je operski teatar sa 2.200 sedišta u Parizu u Francuskoj. Ovu građevinu u neo-baroknom stiluprojektirao je Charles Garnier. Opera Garnije se smatra remek-delom arhitekture druge polovine 19. veka.

Ova građevina je izgrađena u sklopu velike rekonstrukcije Pariza iz vremena cara Napoleona III, koji je ovlastio Barona Haussmann da nadgleda izgradnju. Arhitekt Charles Garnier je pobedio na konkursu za projekat nove zgrade opere i baleta 1861. Izgradnja je trajala sa prekidima do 1874.

Opera Garnije je otvorena 15. januara 1875. pod imenom *Académie Nationale de Musique - Théâtre de l'Opéra*. Godine 1978. ime je promenjeno u *Théâtre National de l'Opéra de Paris* (Nacionalni teatar Pariske opere). Kada je operska trupa izabrala *Operu Bastilja* kao svoju glavnu scenu, po izgradnji 1989. stari teatar je dobio ime *Palata Garnije*.

Površina zgrade je 11.237 kvadratnih metara. Centalni luster teži više od 6 tona. Tavanicu opere je 1964. ponovo oslikao Marc Chagall.

Spoljašnje veze
---------------

***Palais Garnier*** na Wikimedijinoj ostavi

* Zvanična internet prezentacija
* Istorijske i nove fotografije Arhivirano 2008-01-02 na Wayback Machine-u

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 958149296265880670008
* LCCN: n80132224
* ISNI: 0000 0001 2323 8570
* GND: 5237527-4
* SUDOC: 034648186
* BNF: cb11938732z (podaci)
* BIBSYS: 4094502
* CiNii: DA09869716

 |
Mapa Krima sa prikazanom lokacijom većih gradova.
**Džankoj** (ukrajinski i ruski: *Джанкой*) je grad u ukrajinskoj - Autonomnoj republici Krim od 36 086 stanovnika.

Geografske i klimatske karakteristike
-------------------------------------

*Džankoj* leži na sjeveru krimskog poluotoka, u unutrašnjosti udaljen od administrativnog centra - Simferopolja 93 km. Kako leži blizu prevlake - Perekop, preko grada prolaze željezničke pruge Harkov - Sevastopolj i Armjansk - Kerč i dvije magistralne ceste za ukrajinsko kopno.

*Džankoj* ima mješavinu između kontinentalne i oceanske klime sa vrućim ljetima i 
blagim zimama. U januaru je prosječna temperatura oko −1.8 °C, a u najtoplijem julu 23.3 °C. Prosječna količina oborina godišnje iznosi 418 mm.

Historija
---------

*Džankoj* je novonastali grad, koji je status grada dobio tek 1926, uostalom i njegovo tatarsko ime *cañı köy* znači novo selo.

Privreda
--------

Džankoj je industrijski grad, u kom se proizvodi armirani beton, tkanine, mesne prerađevine i dijelovi za automobile.

Izvori
------

1. 1 2  „Ukaraine: Krym / Крим" (engleski). City population. Pristupljeno 18. 03. 2014.

Vanjske veze
------------

***Džankoj*** na Wikimedijinoj ostavi

* Službene stranice grada Arhivirano 2014-02-19 na Wayback Machine-u ()
**Tibetanska vojska** (tibetanski: དམག་དཔུང་བོད་; Wylie: *dmag dpung bod*) je predstavljala oružane snage Tibeta u prvoj polovici 20. vijeka, odnosno u periodu kada je ta oblast bila *de facto* nezavisna država. U užem smislu se pod time podrazumijevaju redovne oružane formacije koje su bile pod neposrednom kontrolom vlade u Lhasi, odnosno opremljene modernim oružjem i obučavane uz britansku vojnu pomoć i savjetnike.

Tibet je svoju redovnu vojsku dobio 1912. godine kada je, nakon Xinhai revolucije u Kini zbačen carski režim, a novouspostavljena republikanska vlast nije bila u stanju očuvati kineski suverenitet nad zabačenim oblastima poput Tibeta. Tibetanska vojska se ispočetka sastojala od slabo naoružane lokalne milicije, ali je, koristeći postrevolucionarni kaos u 1910-im i 1920-im uspjela ne samo očuvati nezavisnost, nego čak i proširiti tibetansku vlast na sjever i istok, porazivši kineske gospodare rata. Godine 1932. je, međutim, Tibet poražen u ratu sa Kinom kojom je tada vladala nacionalistička stranka Koumintang, te je Tibet izgubio polovicu teritorija. Tibet je nakon toga reogranizirao svoju vojsku koja je dobila britansko oružje, logistiku i vojne savjetnike, ali više nije sudjelovao u oružanim sukobima. Kada je godine 1950. novoupsotavljena komunistička Kina krenula u kampanju ponovne uspostave kineskog suvereniteta nad Tibetom, Tibetanska vojska se nakratko suprotstavila Narodnooslobodilačkoj armiji, ali je brzo i odlučno poražena u bitci za Chamdo. Godine 1951. je Sporazumom od sedamnaest točaka Tibet postao autonomna provincija Kine, te je Tibetanska vojska prestala postojati.

Vanjske veze
------------

***Tibetanska vojska*** na Wikimedijinoj ostavi

*
**Sun Microsystems** je korporacija koja se bavi proizvodnjom računara, računarskih komponenti, softvera i pružanjem usluga u oblasti informacionih tehnologija. Osnovana je 1982. sa sedištem u Santa Klari, u Kaliforniji u Silikonskoj dolini, SAD. Pogoni za proizvodnju nalaze se u Americi i Škotskoj. Korporacija zapošljava oko 35000 ljudi širom sveta (2004).

Kompanija je osnovana na Univerzitetu Stanford. SUN je u početku bila skraćenica za "Mrežu Stanford Univerziteta" (*Stanford University Network*).

Kompanija Sun Microsystems je preuzeta od strane Oracle Corporation 27.1. 2010. za iznos od 7.4 milijardi američkih dolara po dogovoru postignutom 20.4. 2009. godine.

Proizvodni program
------------------

U proizvodnom programu izdvajaju se serveri i radne stanice bazirane na sopstvenom SPARC mikroprocesoru i AMD mikroprocesorima, Solaris operativni sisten, NTFS mrežni fajl sistem i Java platforma.

### Softver

* operativni sistemi - SunOS, Solaris; svi serveri baziraju se na Unix operativnom sistemu, koji je poznat po stabilnosti i konzistentnosti dizajna

* Java platforma - Java programski jezik razvijen je na najboljim karakteristikama C++, dok su ostale komplikovane i nebezbedne karakteristike izbačene, kao npr. pokazivači. Java je podrzana velikom bibliotekom klasa i dobro radi u GUI i Internet okruženju. Java platforma razvijena je u Sun-u pocetkom 1990 sa ciljem da Java programi mogu da rade na bilo kom uređaju nezavisno od hardvera. Ovo nije u potpunosti ispunjeno.

* OpenOffice.org - Sun je kupio kompaniju koja je kreirala osnovu programskog paketa i kasnije učestvovao u razvoju i distribuciji.

### Hardver

Sun proizvodi sledeće harverske komponente/sisteme:

* Sun-1, Sun-2 i Sun-3 generacije računara baziraju se na Motorolinim mikroprocesorima. Sun-4 generacija ima SPARC procesor razvijen u Sun-u.
* miroprocesori serije SPARC: SPARC, SuperSPARC, UltraSPARC-I, UltraSPARC-II, UltraSPARC-III, UltraSPARC-IV, UltraSPARC-IV+ & UltraSparc-T1

Spoljašnje veze
---------------

***Sun Microsystems*** na Wikimedijinoj ostavi

* Oficijelni sajt