recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Za ostala značenja, v. Samburu (razvrstavanje).*
Pripadnici Samburua
**Samburu** je afričko pleme u srodstvu je s plemenom Maasai. Žive povrh ekvatora, gdje podnožje planine Kenije prodire u sjevernu pustinju, te djelomično južno od jezera Turkana u provinciji Rasjedne doline u Keniji.

Oni su polunomadski pastiri koji žive brinući se za stada krava, ovaca, koza i deva. Mlijeko im je glavna prehrambena namirnica. Ponekad ga miješaju s krvlju. Meso se jede samo u specijalnim prilikama. Najčešće prave juhe od različitog korjenja i kore drveća, a ako žive u području gdje ga mogu uzgajati, jedu i povrće. Što se odjeće tiče, najčešće se nosi tradicionalno žarkocrvena tkanina koju omotavaju oko sebe kao suknju te ogrlice spravljene od mnoštva perli, narukvice i naušnice, osobito ako žive dalje od velikih gradova.

Samburu su se razvili nakon jedne od kasnijih migracija iz Sudana, uzvodno od Nila. Dalje širenje grupe naroda govornog područja Maa, poticalo je nastavak kretanja prema jugu, vjerojatno i pod pritiskom širenja prostora koje se nalazilo pod zaštitom organizacije Borane na istom području. Maa-narod je nekaada živio ovdje i borio se od planine Mt. Elgona do Malindija i južno od Rasjedne doline (rift valley) u Tanzaniji. Samburu danas žive u ranijim naseljima grupe maa. Oni koji su se premjestili na jug (maasai), zadržali su nomadski način života sve do nedavno, kada su se također počeli baviti ratarstvom. Jezik plemena samburu također se naziva samburu. To je zapravo ma jezik koji je vrlo blizak dijalektima maasaija.

Obično između 5 i 10 obitelji smješteno je u taborima 5 tjedana, a onda se sele na nove pašnjake. Muškarci se brinu za ispašu stoke, koja je glavni izvor namirnica. Žene su zadužene za održavanje pokretnih daščara, mužnju krava, donošenje vode i nabavku drva za vatru. Kuće su im obložene blatom, kožom ili travama razvučenim preko osnovnog (onog pokretnog) kostura same kuće. Ograda od koplja okružuje dvorište svake obitelji. Dužnosti dječaka i djevojčica ovog plemena jasno su definirane i odvojene. Dječaci drže stoku u krdu i uče se vještinama lova i obrane stada. Djevojčice donose vodu, drvo za ogrijev te kuhaju. I djevojčice i dječaci, da bi službeno postali odrasli, prolaze kroz obred inicijacije koji uključuje učenje i stjecanje odgovornosti odraslih, te obrezivanje penisa, odnosno klitorisa.

Njihovo društvo je dugo bilo organizirano oko stoke i ratovanja (radi obrane, ali i radi napada na druga plemena) pa se vrlo teško mijenjaju u više ograničen, mirniji način života. Značajne dobiti modernijeg načina života obično su neprivlačne pripadnicima samburua. Oni i dalje ostaju više posvećeni tradicionalnom životu i tradicionalnim stavovima (za razliku od svojih maasajskih rođaka).

***Samburu*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85117018
* GND: 4105272-9
* SUDOC: 027737411
* BNF: cb11971626w (podaci)

 |
*Za ostala značenja, v. Por (razvrstavanje).*

**Kralj Por** (također **Rai Por**, kraj 4. vijek pne.|4. vijeka pne.) bio je Paurave, države u Punjab čija se teritorija nalazila između rijeka Jhelum i Chenab (Hidasp i Akesin i antičkim izvorima), odnosno sve do rijeke Beas (antički Hifazis). Glavni grad mu se vjerojatno nalazio kraj suvremenog Lahorea. Por je najpoznatiji po tome što se suprotstavio Aleksandru Velikom u bitci na Hidaspu godine 326. pne.

Za kralja Pora se govorilo kako je visok "5 kubita", što je moglo značiti ili 2,3 m ili, vjerojatnije, 180 cm, s obzirom na nešto kraći makedonski kubit.

Por i Aleksandar Makedonski
---------------------------

Za razliku od susjednog kralja Ambija (grčki: *Omphius*) ili Taksila, koji je potpomogao Aleksandra, Por je odlučio da se suprostavi do tada neviđenom osvajaču - Aleksandru Velikom. Došlo je do velike i teške bitke kod Hidaspa koju je Por izgubio, pri tom su pali i njegovi sinovi a on je bio ranjen. Porus je bio uhvaćen i priveden Aleksandru. Legenda govori da je Aleksandar bio impresiran Porovim dostojanstvom u bici (za razliku od Darija koji je pobjegao sa bojnog polja kod Gaugamele) i pitao ga "kako da postupaju sa njim kao poraženim", na šta je Porus odgovorio "Postupaj sa mnom kao kranjem". To je na Aleksandra ostavilo još veći utisak i Porusu je vratio deo carstva. 
Porus je kasnije učestvovao u daljnem osvajanju prema istoku zajedno sa Aleksandrom.

Nakon povratka Aleksandra, Poru ostaje još jedno vreme vezan uz Helenističko carstvo Aleksandra Makedonskog.
Indijski izvori govore, da je Por (Parvata) bio ubijen nesretnim slučajem od strane indijskog vladara Rakšasa. A grčki izvori tvrde, da je bio ubijen između 321. pne. i 315. pne. od strane generala makedosnke armije na tom prostorima, Eudema (*Eudemus*) Tračkog, između 321. pne. i 315. pne.

Porusovo carstvo je preuzeo njegov sin Malajketu (*Malayketu*).

Literatura
----------

* Arijan, *Aleksandrovi pohodi*, knj. 5.
* *History of Porus*, Patiala, Dr. Buddha Parkash.
* Lendring, Jona. *Alexander de Grote - De ondergang van het Perzische rijk* (Alexander the Great. The demise of the Persian empire), Amsterdam: Athenaeum - Polak & Van Gennep, 2004. ISBN 90-253-3144-0

Eksterni linkovi
----------------

* Porus at Livius, by Jona Lendering
Apple I, prvi potpuno sklopljeni kompjuter, sa drvenim kućištem domaće izrade
**Apple I** je bio prvi kompjuter kompanije Apple Computer. Njegove karakteristike su bile: koristio je TV prijemnik kao monitor, imalo osnovnu rutinu u ROM-u koju je pokretao računar pri uključenju, dok je za spremanje i učitavanje podataka korišteno okruženje prema kasetofonu. Brzina čitanja i upisivanja na kasetu bila je 1200 bit/s. Apple I je bio jednostavan kompjuter u rangu s KIM-1 s kojim je bio veoma sličan, dok kompjuter i s monitorom i tastaturom tada još nisu postojali.

Ovi kompjuteri su bili prodavani između 1975 i 1976. godine te ih je sastavljeno ukupno 200. Nasljednik ovog kompjutera će biti Apple II.

Vanjske veze
------------

***Apple I*** na Wikimedijinoj ostavi

Prvi Apple kompjuter je u stvari bio samo osnovna ploča bez kutije* Klub vlasnika Apple I
* Macintosh historija: Apple I
* Replica-1 - Orginalna kopija Apple I Arhivirano 2020-09-18 na Wayback Machine-u
* Apple I Priručnik za korisnike
Apple II (centralna jedinica)
**Apple II** je marketinško ime više međusobno kompaktibilnih kompjutera koje je proizvodila američka tvrtka Apple između 1977. i 1993. kada se prestaja s proizvodnjom. Prva verzija Apple II kompjutera zasnovano je na mikroprocesoru MOS 6502 i zajedno s Commodore PET i Tandy TRS-80 činila je 1977. godine takozvano trojstvo s kojim nastaje industrija kućnih kompjutera. Uspjeh tog trojstva i konzole Atari 2600 izazvala je IBM da stvori svoje osobno računalo IBM PC ili PC, koje je kasnije postao standarno računalo. Sveukupno je bilo proizvedeno između 5 i 6 miliona raznih vrsta Apple kompjutera.

Modeli
------

* Apple II
* Apple II Plus
* Apple II Europlus
* Apple IIe
* Apple IIc
* Apple IIGS - izgrađen oko 16 bitnog mikroprocesora WDC 65816.

Arhitektura
-----------

Apple II je zasnovan na 8-bitnom mikroprocesoru MOS 6502 i u mnogo čemu je plod razmišljanja čelnika tvrtke Apple, da se na tržište izbaci računalo koje je jednostavno za proizvoditi te da je cijena prihvatljiva. Apple II nema nikakvih posebnih intregriranih kola za grafiku, zvuk ili neke druge funkcije, te u cijelosti je napravljen od diskretnih kola koje su lako nabavljive na tržištu. No isto tako posebna VLSI integrirana kola, usporili bi izlazak na Apple II, no i cijena njihove izrade u tim godinama bilo je neprihvatljivo za male tvrtke kao Apple.

Klonovi
-------

Apple II je bio skupi kompjuter, no zahvaljujući njegovom otvorenom dizajnu i korištenjem lako dostupnih integriranih sklopova, omogućilo stvaranje industrije jefinijih strojeva tj. klonova. Jedini dio koji se trebao preslikati s appleovog stroja bio je sistemski ROM (sada se uobičajeni naziv BIOS). Klonovi su pridonijeli da se Apple II proširi u mnogim zemljama gdje je njihov uvoz bio onemogućen, zabranjen (zemljame Istočnog bloka) ili su naprosto bili preskupi za potrošaće. Klonovi su se proizvodili u mnogim zemljama svijeta: SSSR, Koreja, Japan, Njemačka, Hrvatska, SAD, Kina, Tajvan... Slijedi kratki popis Apple II klonova: 

* Ivel Ultra (Jugoslavija/Hrvatska)
* Agat SSSR
* IMIKO Bugarska
* Laser 128 Kina

Sudskim sporovima tvrtka Apple uspjela je ugasiti proizvodnju Apple II klonova u SAD, Kanadi i u drugim zapadnim zemljama, jer mnogi su doslovce preslikali s Apple II računala. Drugi proizvođači su sami napisali svoj sistemski ROM, no to je nekada dovodilo do nekompatibilnosti jer tvrtka Apple je izbacivala novije inačice i često je mjenjala sadržaj sistemskog ROMa tako da bi spriječila i poskupljivala proizvodnju klonova.

Emulacija
---------

Postoji veći broj emulatora za Apple II, i njihovim korištenjem moguće je pokrenuti većinu programa koja su bila dostupna za Apple II

* Apple II emulator za računala s operacijskim sustavom Windows
* Emulator Apple IIGS za OS X
* Emulator Apple IIe za OS X Arhivirano 2007-12-01 na Wayback Machine-u

Vanjske veze
------------

***Apple II*** na Wikimedijinoj ostavi

* Web stranice o klonovima računala Apple II
* Kućna računala iz Istočnog bloka
* Povijest računala Apple II na engleskom jeziku
**Podobije** (grč. *ομοιωσις*, lat. *similitudo*, *Imago Dei*) je stanje savršenstva koje je pozvan da dostigne čovek koji je stvoren po liku i podobiju Božijem (Post. 1, 26), a koje je izgubio padom u greh i koje ponovo dobija u Isusu Hristu (Mt. 5, 48). Podobije je osnovno usmeravanje i kretanje lika ka Božijem savršenstvu, odakle i dinamički karakter pravoslavne antropologije i duhovnosti. Ako je lik „prirodno" svojstvo, podobije je plod slobode i podviga volje, sinergije.

Podobije je stanje koje pretpostavlja slobodno i svesno iskustvo obožujuće blagodati. Čovek se kreće između lika i podobija, prevazilazeći na taj način suprotnost između „starog" i „novog čoveka" (Ef. 4, 24), između negativnog čovečanskog posle pada u greh i novog čovečanskog, oboženoga u Hristu. Otuda i pitanje slobode kao samoodređenje ličnosti.

Za oce Crkve, podobije je širenje lepote lika Božijeg po duši, prosvećenjem Svetoga Duha. To je „oblik" koji Bog uzima u čovekovoj ikoni. Tako se i stvara specifično crkveni estetički rečnik koji obiluje duhom pravoslavne etike: ponovo doći na lepotu prirode, do carskoga lika, obnoviti prvobitnu lepotu. Podobije se odnosi na eshatološku sudbinu čovečanskoga, koje je više prikazano u penjanju „iz slave u slavu" (II Kor. 3, 18), negoli kao vraćanje u izgubljeno stanje. Za Svetog Vasilija Velikog, podobije sa Bogom, onoliko koliko je moguće čovekovoj prirodi, predstavlja samu suštinu hrišćanstva (0 poreklu čoveka, Beseda I, 17, str. 211) i jednako je sa oboženjem (0 Duhu Svetome IX, 23; XV, 36; str. 329 i 371).

Vidi još
--------

* Prepodobni
**Američki univerzitet u Armeniji** (engleski: *American University of Armenia*, armenski: Հայաստանի ամերիկյան համալսարան) je privatni univerzitet u Jerevanu osnovan 1991. godine. Univerzitet je akreditiran od strane američke Zapadne asocijacije škola i koledža i u 2015. godini bio je jedina institucija na području bivšega Sovjetskog Saveza koja je akreditirana jedino u SAD-u.

Institucija je osnovana 1991. godine, u toku prve godine neovisnosti Armenije, od strane Svearmenskog dobrotvornog saveza (organizacije iz New Yorka osnovane 1906. u Kairu), Univerziteta u Kaliforniji i Vlade Armenije.

Vidi još
--------

* Lista univerziteta u Armeniji
* Državni univerzitet u Jerevanu
* Rusko-armenski (slavenski) univerzitet

Vanjske veze
------------

***Američki univerzitet u Armeniji*** na Wikimedijinoj ostavi

* Američki univerzitet u Armeniji

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 144433632
* LCCN: n99029614
* ISNI: 0000 0004 0613 1044
* GND: 1098136918

 |
Apple Lisa
**Apple Lisa** ime je za osobno računalo koje je proizvodila američka tvrtka Apple Computer tijekom ranih 1980-tih. Projekt Lisa započeo je 1978. godine, i preobrazio je u projekt dizajniranja moćnog osobnog računala s grafičkim korisničkim sučeljem određeno za poslovno tržište. Nakon što je postalo očito da je Steve Jobs potpuno izgubio kontrolu nad troškovima i finalnoj ceni on je izbačen s projekta 1982. i prešao je na projekt Macintosh koji nije bio nasljednih projekta Lisa iako postoje mnoge sličnosti između oba sustava posebno u završnim inačicama. 

Arhitektura Lise bila je mnogo naprednija od Macintosha iz istog vremena: proizvodni primjerci su se isporučivali s krutim diskom, boljom grafikom, i podrškom do 2 Mb RAM-a, zaštitom glavne memorije, te zaštitom protiv korupcije podataka na krutom disku, brojevnu tipkovnicu. Operacijski sustav podržavao je kooperatvni multitasking, ugrađeni čuvar zaslona, nefizičko ime za datoteke (mogućnost držanja datoteka sa istim imenom). 

Bez obzira na sve za ono vreme fantastično napredne karakteristike cena od 10.000 dolara je osudila ovaj kompjuter na potpunu tržišnu katastrofu.

***Apple Lisa*** na Wikimedijinoj ostavi
**Vukovoj** je selo u općini Klenovnik u čijem se bližem okružju nalazi crkvica svetoga Vuka Regensburškoga te stanište strogo zaštićene domaće vrste bilja, Crnkaste sase.

Zemljopis
---------

Uz Vukovoj postoje zaseoci Pintarići, Ljubići, Evačići, Kolareki, Oreški i Divjaki. Pokraj Vukovoja teče jedna od pritoka rječice Šarnice kao prirodna granica prema susjednom selu Plemenšćini, druga pritoka teče tik uz selo. Rječica Reka čini prirodnu granicu prema području naselja Rijeke Voćanske, a Mala sutinska prema Zlogonjama i naselju Goranec.

Stanovništvo
------------

Selo broji 158 stanovnika (2001.) u 49 kućanstava i 55 kuća. Godine 1991. u selu su živjela 174 stanovnika.

Crkvica sv. Vuka
----------------

Crkvica svetoga Vuka Regensburškoga (Wolfgang, pučki Bolfenk, Bolfink) sagrađena je znatno prije 1508. koja je godina upisana na desnoj konzoli u njenoj unutrašnjosti. Sv. Vuk je bio jedan od najomiljenijih svetaca u Njemačkoj, a ova crkvica je najjužnije svetište u svijetu posvećeno ovome svecu. Crkvica je sagrađena na istoimenom vrhu, visine 475 m i danas pripada župi Presvetoga Trojstva u Klenovniku, bednjanski dekanat, Varaždinska biskupija. Uz put prema crkvici nalaze se mirila.

Sveti Vuk je sam, a pokatkad i u svetačkoj skupini 14 svetih zagovornika, štovan kao zaštitnik od mnogih bolesti, posebice pak protiv neplodnosti, krvarenja, rođenja nakaznih, a utječu mu se i drugi bolesnici i nedužno osuđeni. Zanimljivo je da ga zazivaju u pomoć i kod požara i nevremena. Na temelju njegova životopisa prikazuje se kao biskup s biskupskim insignijama i knjigom ili modelom crkve na dlanu te sa sjekirom, kamenom ili vukom uz noge.

Mještani su 1674. osnovali Bratovštinu sv. Wolfganga i njihova se imena nalaze zapisana na drvenoj kartuši na pobočnom oltaru sv. Marije. Rad udruge se trenutačno obnavlja.

Poznate osobe
-------------

* Nedjeljko Pintarić, ravnatelj Glasa Koncila

  


*Ovaj nedovršeni članak o **naselju** u Hrvatskoj:* **Vukovoj** *treba dopuniti.   
Dopunite ga prema pravilima Wikipedije.*


| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Klenovnik |
| --- |
| Dubravec • Goranec • Klenovnik • Lipovnik • Plemenšćina • Vukovoj |
**Prescot** je grad od 38,317 stanovnika, na sjeverozapadu Engleske u Grofoviji Merseyside.

Administrativno podpada pod Metropolitanski borough Knowsley.

Geografske karakteristike
-------------------------

Prescot leži u zaleđu Liverpoola, udaljen nekih 13 km istočno od njegova centra.

Historija
---------

Za Prescot se predpostavlja da je anglosaksonskog porijekla, zbog imena **Prescota-cot**, što je značilo *Svećenička koliba*. 
Za ranog srednjeg vijeka bio je sjedište parohije u kojoj je bilo četrnaest drugih naselja uključujući i Saint Helens.

Tadašnji feudalni gospodar Prescota William D'Acre, dobio je 1333. pravo da može održavati sajam, pa je naselje izraslo u trgovište. Kralj Henry VI je 1447. poklonio je Prescot kao feud Univerzitetu u Cambridgu da može osnovati i uzdržavati King's College. Istovremeno mu je dodjelio i status grada sa izvjesnim pravom na lokalnu upravu, jer je Prescot bio suviše udaljen od Cambridga.

Tokom 14. vijeka grad je bio poznat po grnčariji zahvaljujući lokalnim nalazištima crvene i bijele gline. 

Drugi poticaj za njegov razvoj bila su nalazišta ugljena blizu površine, koji se počeo iskapati početkom 16. vijeka, i transportirati za Liverpool. Rudnik je 1746. instalirao Newcomenov atmosferski motor za ispupavanje vode iz rudnika. Nakon izgradnje kanala Sankey prema Saint Helensu poboljšano je snabdjevanje vodom.

Tokom 18. vijeka izgrađene i poboljšane ceste, a 1871. do grada je stigla i željeznica.

U tom vijeku dogodile su se i brojne druge promjene koje su znatno izmjenile grad, razvilo se zanatsvo, naročito izrada satova i kojekakvih alata. Sve to rezultiralo je povećanjem blagostanja i brzom rastu stanovništva, od procijenjenih 700 koliko ih je bilo krajem 17. vijeka do 3.645 1801. Grad je praktički obnovljen nakon 1750-ih, izgradnjom brojnih finih kuća i nove vijećnice 1755.

Znanje izrade satova u grad su donijele hugenotske izbjeglice iz Francuske. Njihova izrada odvijala se po kućama, u stotinama malih radionica, koje su proizvodile pojedine dijelove, tako da se njihova proizvodnja odvijala kao na pokretnoj traci.

Od početka 19. vijeka počeo se pretvarati u stambeno predgrađe Liverpoola.

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: North West England" (engleski). City population. Pristupljeno 08. 04. 2017.
2. 1 2 3  „Prescot Origins and History - Part 1" (engleski). History Knowsley. Arhivirano iz originala na datum 2015-04-03. Pristupljeno 08.04. 2017.
3. ↑  „Prescot Origins and History - Part 3" (engleski). History Knowsley. Arhivirano iz originala na datum 2011-10-20. Pristupljeno 08.04. 2017.
4. ↑  „Prescot Origins and History - Part 4" (engleski). History Knowsley. Arhivirano iz originala na datum 2011-10-20. Pristupljeno 08.04. 2017.
5. ↑  „Prescot Origins and History - Part 5" (engleski). History Knowsley. Arhivirano iz originala na datum 2011-10-20. Pristupljeno 08.04. 2017.
6. ↑  „Prescot Origins and History - Part 6" (engleski). History Knowsley. Arhivirano iz originala na datum 2011-10-20. Pristupljeno 08.04. 2017.

Vanjske veze
------------

***Prescot*** na Wikimedijinoj ostavi

* Prescot Local History Arhivirano 2015-05-03 na Wayback Machine-u (`en`)
Koordinate: 44°52′27.9″N, 13°50′58.7″E

Park pod Arenom
**Park pod Arenom** (tal. *Parco sotto l'Arena*), gradski park u Puli koji zajedno s Valerijinim parkom čini povezanu cjelinu. Nalazi se na najreprezentativnijem mjestu u gradu, blagoj padini ispod same antičke Arene. Gotovo uvijek dobiva epitet najljepšeg pulskog parka.

Jedna je od rijetkih osmišljenih parkovnih površina iz razdoblja talijanske vladavine koja se do danas održala u neizmjenjenom obliku s obzirom na ukupnu površinu, oblik i veličinu parcela i staza. Nastao je 1930-ih na mjestu dotadašnjeg vojnog skladišta prvotno namijenjenog potrebama austrougarske, a zatim i talijanske vojske. Godine 1935. talijanske vlasti postavljaju u sredinu donjeg ruba parka impozantan spomenik caru Augustu, koji je zajedno sa spomenikom rimskoj vučici s Romulom i Remom odnesen 1947. godine po odlasku talijanske vlasti. Na tom se mjestu uređuje nova parcela koja potom čini sastavni dio parka koji je sađen i održavan u talijanskom stilu. Vrste poput tise, kaline i šimšira kao i mnoštvo cvatućih ljetnica do danas mu daju posebnu draž.

Na površini od 3.300 m2 dominira razigran cvjetni tepih ljetnica koje se svake godine nanovo sade. Nerijetko se tu i fotografiraju posjetitelji želeći zapečatiti svoj boravak u drevnom gradu uz rascvjetale maćuhice, begonije, petunije s Amfiteatrom u pozadini. Park se njeguje u starom stilu do 1950-ih stoljeća kada se bilje prepušta slobodnom rastu, a sade se i nove vrste koje su tada bile u modi. Tako su tada svoje mjesto u ovom parku dobili razni cvatući grmovi, tobirovac, božikovina pa čak i smreka. Osim tise, i božikovina je zaštićena biljna vrsta u Hrvatskoj čiji lijepi crveni plodovi uljepšavaju i čine park vrlo vrijednim. Park cara Augusta desetljećima ostaje vrijedan eksponat kao svjedok parkovne kulture grada.

Uspinjanjem stepenicama na vrh Amfiteatra može se vidjeti lavandom ispisan natpis ***Pula*** na središnjoj parceli u parku.

Referencije
-----------

1. ↑  Pobjednici Plavog cvijeta 2008 u Istarskoj županiji
2. ↑  Diploma Plavog cvijeta za najuređeniji park u 2004.[*mrtav link*]
Fotomodel Stephanie Pratt
**Plavuša** je naziv koji se koristi za ženu čija je kosa svijetle boje, odnosno "plava". Boja kose može varirati od blijedožute do nijansi koje prelaze u riđu. Takva boja je nedostatak pigmenta koji se zove eumelanin.

Plavuše se u prirodi pojavljuju relativno rijetko, tako da ih ima oko 1,8 % u svjetskoj populaciji. Iako se pojavljuju među svim etničkim grupama i rasama, njihova najveća koncentracija je u Evropi, zbog čega se dugo pogrešno držalo da prirodne plavuše samo u Evropi, odnosno da su isključivo evropskog porijekla. Nakon Evrope, svijetla boja kose je najčešća među australskim Aboridžinima.

Prema najnovijim genetskim istraživanjima, relativna brojnost plavuša u Evropi je relativno novi fenomen, odnosno osobe svjetlije kose su se počele u većem broju pojavljivati tek prije 11-10.000 godina. Jedna od teorija tvrdi da je to posljedica seksualne selekcije, odnosno da su teški uvjeti života, odnosno veliki broj nesreća tokom lova za vrijeme posljednjeg ledenog doba doveli do neravnoteže u broju muškaraca i žena. Tako je na veliki broj žena dolazio relativno mali broj muškaraca. Među ženama su one sa svijetlijom kosom izgledale "egzotičnije" i atraktivnije, te imale prednost u izboru muških seksualnih partnera, što je omogućilo njihovom recesivnom genu da se reproducira.

Tokom kasnijih vijekova, plavuše su se, pogotovo u krajevima gdje nisu postojale u prirodnom broju, smatrale "egzotičnijima", tako da su u starom Rimu bogate žene kupovale perike napravljene od kose germanskih robova i ropkinja, odnosno bojale kosu u svijetlo ("plavo"). 

U 20. vijeku su pak, plavuše postale metom seksističkih stereotipa koji takvu boju kose vezuju uz nedostatak inteligencije odnosno promiskuitet. Takvi se stereotipi održavaju, između ostalog, kroz viceve o plavušama.

***Plavuša*** na Wikimedijinoj ostavi
*Vidi i:* Petar Stojanović (imenjaci)
**Petar Stojanović** (Budimpešta, 6. septembar 1877. — Beograd, 11. septembar 1957.) bio je srpski violinista i kompozitor opera, opereta, baleta i orkestralne muzike.

Rođen je u Budimpešti, gde se i školovao. Violinu je učio kod Jenea Hubaja (Jenő Hubay). Studije violine je nastavio na Bečkom konzervatorijumu kod Jakoba Grina (Jakob Grün), a kompoziciju je učio kod Roberta Fuhsa (Robert Fuchs) i Riharda Hojbergera (Richard Heuberger). Godine 1925. prešao je u Beograd, gde je postao profesor violine i direktor Muzičke škole "Stanković". U Beogradu je ostao do kraja života.

Opus
----

### Opere i operete

* „Tigar" (*Der Tiger* / *A Tigris*), komična opera u jednom činu (1905, Budimpešta)
* „Devojka na mansardi" (*Liebchen am Dach*), na libreto Viktora Leona (Viktor Léon) (1917)
* „Vojvoda od Rajhštata" (*Die Herzog von Reichstadt*) na libreto Viktora Leona i Hajnca Rajherta (*Heinz Reichert*) (1921, Beč)

### Druga dela

* Violinski koncert No. 1 (1904)
* Violinski koncert No. 2 (1916, Prag)
* „*Smrt junaka*", simfonijska poema (1918)
* „*Sava*", simfonijska poema (1935)
* „*Mirjana*", balet (1942)
* „*Devet čiraka*", balet (1944)

Izvori
------

* *"Leksikon Jugosavenske muzike"* (2 Me - Ž), JLZ "Miroslav Krleža", Zagreb, 1984.
Logo organizacije
**ANSI** (engl. ) — **Američki nacionalni zavod za standardizaciju**, je neprofitna organizacija koja nadgleda razvoj standarda za proizvode, servise, procese i sisteme u SAD. Ova organizacija takođe usklađuje standarde SAD sa međunarodnim standardima, tako da se američki proizvodi mogu koristiti širom sveta. Na primer, standardi se brinu da ljudi koji imaju neku vrstu kamere mogu naći film koji im treba bilo gde na svetu.

ANSI je nacionalni standard Sjedinjenih Američkih Država koji propisuje Nacionalni zavod za standardizaciju (American National Standards Institute)

Istorija
--------

Istorija ANSI-ja počinje još 1918. kada ga je osnovalo pet inženjerskih društava i tri državne ustanove. Tada je poslovao pod nazivom *American Engineering Standards Committee (AESC)* koja je 1928. dobio ime *American Standards Association (ASA)*. ASA se 1966. reorganizovala i postala *United States of America Standards Institute (USASI)* da bi konačno 1969. dobio svoj daleko poznatiji naziv – ANSI.

Korisnici
---------

Korisnici ANSI-ja su mnogobrojne vladine agencije, organizacije, korporacije, akademska i internacionalna tela i mnogobrojni pojedinci. Preko 125.000 kompanija i 3.500.000 profesionalaca u 150 država širom sveta koristi ANSI.

### Usluge

Korisnicima ANSI standarda date su mnogobrojne beneficije. Svakom korisniku omogućeno je posedovanje neograničenog boja izaslanika, pristup informacijama iz ANSI Document Library kao i uvid u biznisne resurse. Omogućena su i učešća u političkim i planskim delovanjima organizacije, uđešće na međunarodnim ANSI debatama kao i učešće u Standardnom odboru. Moguće je i upravljanje u Internacionalnom sekretarijatu i TAG-u.

Razlike
-------

ANSI je jedan od najkorišćenijih standarda. Pre sveha zahvaljujući jakoj američkoj politici i ekonomiji i njihovom proboju na inostrano tržište. Zbog velike primene, odrećeni ANSI standardni elementi usvojeni su od strane ISO kao međunarodni. Ipak razlike između ANSI i nekog ne američkog standarda (*npr. ISO, JUS, DIN, GOSP...*), najuočlivije su u sektorima konstruisanja i izgradnji i iženjerstvu. Karakteristične su razlike u tehničkoj dokumentaciji nastale pre svega zbog korišćenje različitih mernih jedinica. Dok ANSI propisuje korišćenje inča i pogleda sa desno, ISO propisuje milimetre i pogled sa levo. Primetni su i različiti načini postavljenja kotnih brojeva i linija, kao i samih kota.

Partnerstvo
-----------

ANSI je član mnogobrojnih organizacija od kojuih su najznačajnija članstava u:

* COPOLCO (engl. )
* USNC/IEC (engl. ) - **Međunarodni elektrotehnički komitet** - neprofitna međunarodna organizacija koja se bavi propisivanjem standarda iz elektrotehničkih oblasti.
* IAF (engl. )

Vidi još
--------

* ANSI-SPARC arhitektura
* DIN
* JUS

Spoljašnje veze
---------------

* American National Standards Institute Oficijalni sajt
* O ANSI-ju
* Istorija ANSI
* National Sanitation Foundation Oficijalni sajt
**Pijavičino** je naseljeno mjesto općine Orebić na poluotoku Pelješac, u sastavu Dubrovačko-neretvanske županije.

Zemljopisni položaj
-------------------

Naselje se nalazi na rubnom dijelu *Župe Pelješke*, uz glavnu pelješku prometnicu, u plodnoj kotlini podno okolnih brda, između Potomja na jugozapadu i Janjine na istoku.

Povijest
--------

Zlatarićeva kula
Na istaknutom dijelu naselja u prošlosti se nalazio vlastelinski ljetnikovac od kojega je ostala samo crkvica Svete Katarine. 

U naselju se također nalazi i Zlatarićeva kula, boravište u kojem su živjeli plemići i obrambena utvrda koju je 1625. godine podignuo plemić Cvijeto Zlatarić. Na utvrdi je i danas vidljiv natpis: "Podiže sebi i potomcima iz ljubavi prema zelenim gajevima".

Stanovništvo
------------

Prema popisu stanovnika iz 2001. godine u Pijavičinom su u 60 domaćinstava obitavala 143 stanovnika.

***Kretanje broja stanovnika 1857.-2001.***

Gospodarstvo
------------

Plodna kotlina u Pijavičinom, obronci u području Dingača koji su dijelom u vlasništvu mještana Pijavičinog te odgovarajuća klima pogodni su uvjeti za uzgoj vinove loze, plemenite sorte *Plavac mali*, pa se mještani bave vinogradarstvom i proizvodnjom čuvenih vrhunskih peljeških vina Dingač, Postup i Plavac sa zaštićenim geografskim podrijetlom.

Osim vinogradarstva mještani se također bave poljodjelstvom, a u manjoj mjeri i turizmom.

Izvori
------

1. ↑  DZS - Popis stanovništva 2001. godine
2. ↑  Naselja i stanovništvo Republike Hrvatske 1857.-2001. www.dzs.hr

Vanjske poveznice
-----------------

***Pijavičino*** na Wikimedijinoj ostavi

* TZ Orebić - Pijavičino Arhivirano 2009-06-25 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Naselja u sastavu Općine Orebić |
| --- |
| Donja Banda • Kučište • Kuna Pelješka • Lovište • Nakovanj • Orebić • Oskorušno • Pijavičino • Podgorje • Podobuče • Potomje • Stankovići • Trstenik • Viganj |
Josephine Baker pleše charleston u pariškom noćnom klubu Folies Bergere, 1926.
**Charleston** je vrsta plesa koja se 1923. pojavila u SAD da bi do kraja decenije postala globalno popularni fenomen. Ime je dobila po istoimenoj pjesmi, prvi put izvedenoj od strane Elizabeth Welch u brodvejskoj muzičkoj reviji *Runnin' Wild*. Plesni pokreti koje je Welch koristila tokom izvedbe su kopirani od strane mladih žena koje su izlazile u njujorške noćne klubove, a kasnije su se proširili po ostatku SAD. Za Charleston je bilo karakteristično da je bio zahvalan za plesnu improvizaciju, odnosno za plesače koji nisu raspolagali velikim plesnim vještinama. Njegovoj popularnosti je doprinijela i Prohibicija, odnosno ilegalne točionice alkoholnih pića; u njima su žene često plesale same ili u ženskom društvu, čime su izražavale svoj prezir ne samo prema nepopularnom zakonu nego i dotadašnjim društvenim konvencijama. Žene koje su plesale charleston su zbog brzih pokreta rukama i nogama neke od tadašnjih promatrača podsjećale na ptice koje mašu (engleski: ) krilima, pa su stekle nadimak *flapper* ("mahalica"), što je postalo ime vezano uz cijelu žensku supkulturu. Slično kao i jazz, charleston se proširio po svijetu kao svojevrsni simbol novog, "modernog" vremena. Kritičari su u njemu vidili oličenje raskalašenosti i nemorala, a takvi se stavovi ponekad mogu pronaći i kroz kasnijih generacija, koji u charlestonu vide oličenje hedonizma i dekadencije karakteristične za Burne dvadesete. Charleston je kasnije evoluirao u plesni stil koji je danas poznat kao Lindy Hop.

Izvori
------

Charleston se često pojavljuje kao detalj u filmovima sa radnjom smještenom u 1920-e. Neki od najpoznatijih primjera uključuju Caprin božićni klasik *Divan je život* u scenama koje prikazuju mladost protagonista, te *The Cat's Meow* Petera Bogdanovicha gdje se protagonisti zabavljaju plešući charleston na jahti.

U jugoslavenskoj kinematografiji je charleston kao motiv 1962. koristila Soja Jovanović u filmu *Dr*, davši scenama plesa erotske konotacije prilično neuobičajene za jugoslavensku kinematografiju onog vremena. Novije i poznatije ostvarenje koje koristi charleston je srpski film *Čarlston za Ognjenku* iz 2008. godine.

Eksterni linkovi
----------------

***Charleston (ples)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh85022693
* GND: 4324818-4
* NKC: ph224359
* BNE: XX537957

 |
**Američko društvo kompozitora, autora i izdavača** (engleski: , ASCAP) je besprofitna organizacija za zaštitu autorskih prava specijalizirana za muzičku industriju, a koja štiti autorska prava svojih članova prateći izvedbe njihovih djela - bilo uživo bilo preko drugih medija - te naplaćujući odgovarajući naknade od strane izvođača.

ASCAP je osnovan 13. februara 1914. godine na inicijativu poznatog kompozitora Victora Herberta, a ubrzo su mu se priključila neka od najpoznatijih imena tadašnjeg Tin Pan Alleya. Godine 1919. je sklopljen sporazum o recipročnoj suradnji i međusobnom zastupanju s UK|britanskom organizacijom Performing Rights Society.

ASCAP te naknade prikuplja u fond koji se kasnije članovima isplaćuje u obliku tantijema. ASCAP danas broji oko 360.000 članova. Godine 2008. ASCAP je prikupio 933 mil. US$ naknada za izvođenje, te članovima isplatio 817 mil. US$ tantijema.

Vanjske veze
------------

* ASCAP Official website
* ASCAP's history
* ASCAP Playback Magazine
* Američko društvo kompozitora, autora i izdavača na MySpaceu
**Pijaristi** su članovi katoličkog reda, koji je osnovao španski redovnik sveti Josip Kalasancijski (1557-1648). Tačan naziv reda: *Ordo Clericorum Regularium Pauperum Matris Dei Scholarum Piarum* (Red Siromačnih Kleričnih Popova Milosrdnih Škola nazvanih po Božjoj Majci). Pijarističke škole takođe nazivaju i *Milosrdnim Školama*.

Geslo: *Pietas et litterae* (Milosrđe i nauke)

Osnivanje reda
--------------

Sveti Josip je svoju prvu školu otvorio 1597. godine u Rimu na obali Tibra. Njegovi đaci su poticali iz siromašnih porodica. Hteo im je omogućiti učenje, pa je njegov institut prva besplatna škola u Evropi – i ujedno u celom svetu. Josip Clasan je za svoj rad tražio pomoć Bogorodice i njoj se zakleo. Pijaristi su redovnici, kojima je glavni cilj obrazovanje i učenje dece. Njegova škola je postala veoma poznata, a red pijarista se sve više i više širio po Italiji, Španjolsoj, Poljskoj i Njemačkom Carstvu.

Međutim, o Josipu je jedan redovnik raširio glasine, da nemoralno i nesposobno vodi brigu o školama. Red je imao i problema sa inkvizicijom, jer su sakrivali velikog astronoma Galileja. Josipove škole su zatvorili, red su raspustili. Doživeo je psihički slom, ali je do kraja života ostao veran Bogu. Zbog toga ga i nazivaju hrišćanski Joba. Nakon njegove smrti se na sahrani pojavio veliki deo grada Rima. Njegove delove odeće i zemlju u kojoj je ukopan su šakama vadili, jer su smatrali, da pripada svetom čoveku.
Sto godina nakon njegove smrti su ga proglasili za blaženoga, a 1767. za sveca. Red pijarista je ponovo dobio dozvolu da osnuje škole u uči decu.

Grb
---

Grb katoličkog reda pijarista
Grb pijarista je oblika štita. U sredini se ukršćuje veliko slovo *M* i veliko slovo *A* - to je Bogordičin monogram. Na donjem delu se nalazi grčka skraćenica od reči *Marija Majka Božja*. A u gornjem delu je polegnuti polumesec polumesec sa krstom - to simboliše, da je Marija kraljica sveta.

Pijaristi danas
---------------

Ovaj posao danas vrši 1.400 redovnika sa 8.000 kolega u 33 zemalja, 143 škola i 96 župa. U svetu preko 115.000 đaka pohađa pijarističke škole.

Pijaristi u Mađarskoj
---------------------

Prva pijaristička škola u Mađarskoj je osnovana 1642. godine u Podolinu. Red je cvetao u zemlji, međutim nakon Prvog i Drugog svetskog rata je sve više škola zatvoreno. Za verem hladnog rata su samo dve škole funkcionisale: budimpeštanska i kečkemetska.

Danas u Mađarskoj u šest gradova ima pijarističkih gimnazija (Segedin, Kečkemet, Budimpešta, Vac, Mošonmađarovar i Velika Kanjiža) U Gedu (Göd) održavaju stručnu srednju školu a u Šatoraljaujhelju imaju jedino đački dom. Mađarske pijarističke institute pohađa otprilike 3.000 đaka.
Direktor mađarske pijarističke provincije je Jožef Urban.
Ljudski lanac koji povezuje tri glavna grada pribaltičkih zemalja 1989.
**Baltički put** ili **baltički lanac** bile su mirne političke demonstracije, koje su se dogodile 23. augusta 1989. Oko dva miliona ljudi uhvatilo se za ruke u obliku ljudskog lanca u rasponu od 600 km preko tri baltičke države - Estonske SSR, Letonske SSR i Litvanske SSR, tada republike Sovjetskog Saveza.

Time se obilježila 50. godišnjica pakta Ribbentrop-Molotov između Sovjetskog Saveza i nacističke Njemačke. Pakt i njegovi tajni protokoli podjele istočne Europe, doveli su do okupacije baltičkih država 1940. godine.

Demonstracije Baltičkog lanca organizirale su baltičke stranke, koje su se zalagale za neovisnost. Prosvjed je osmišljen, kako bi privukao globalnu pozornost pokazujući želju naroda za nezavisnost za svaki od tih entiteta. Također je pokazana solidarnost među ta tri naroda. Događaj je opisan kao kampanja, koja je polučila efikasan publicitet i emocionalno-vizualno zadivljujući prizor. Baltički aktivisti objavili su, da je na snazi ilegalna sovjetska okupacija i izrazili su želju za nezavisnošću baltičkih republika, ne toliko kao političko pitanje, već kao moralni problem. Sovjetske vlasti u Moskvi odgovorile su na događaj samo s intenzivnom retorikom.

U roku od šest mjeseci od protesta, Litvanija je postala prva republika Sovjetskog Saveza koja je proglasila nezavisnost.

Izvori
------

1. ↑  Wolchik, Sharon L.; Jane Leftwich Curry (2007). *Central and East European Politics: From Communism to Democracy*. Rowman & Littlefield. str. 238. ISBN 0-7425-4068-5.

Vanske veze
-----------

***Baltički put*** na Wikimedijinoj ostavi

* Tekst zajedničke deklaracije baltičkih zemalja svijetu, pristupljeno 10. januara 2016.
* Slike Baltičkog puta Arhivirano 2011-07-22 na Wayback Machine-u, pristupljeno 10. januara 2016.
*Ovaj članak je o atenskom vojskovođi. Za filozofa v. Trazil iz Mendesa.*
**Trazil** (latinski: ) (? - 406. pne.) je bio atenski strategos (vojskovođa) i državnik koji je imao značajnu ulogu u kasnoj fazi peloponeskog rata. Godine 411. pne. je bio jedan od komandanata atenske flote na Samosu, te je organizirao otpor oligarsima koji su iste godine prevratom srušili atenska demokraciju u Ateni. Nakon što su 410. pne. napori demokratski orijentiranih mornaričkih komandanata urodili plodom te je došlo do ponovne uspostave demokracije, Trazil se posvetio ratnim operacijama na Helespontu, ali je u tome imao manje uspjeha od većine svojih kolega. Godine 406. pne. je sudjelovao u bitci kod Arginuskih otoka koja je završila velikom atenskom pobjedom. Međutim, Atenjani su u toj bitci imali velike gubitke, a nakon bitke je brodovlje stradalo i zbog iznenadne oluje. Masovna pogibija je izazvala bijes u atenskoj javnosti, pa je protiv Trazila kao "žrtvenog jarca" organizirano suđenje nakon koga je pogubljen. Iako su se Atenjani vrlo brzo pokajali zbog te odluke, vijekovima nakon toga je Trazilovo suđenje i pogubljenje - kao izraz osjećaja neobrazovanih masa koji nemaju veze s razumom - bio jedan od ključnih argumenata protivnika demokracije.

Izvori
------
„Pesak" preusmjerava ovdje. Za ostala značenja, v. Pesak (razvrstavanje).
Pijesak
Pijesak
**Pijesak** (ijek.) ili **pesak** (ek.), prirodni granularni materijal sačinjen od fino razdijeljenih čestica stijena i minerala. Ako se odnosi na termin u geologiji, to je materijal čiji je dijametar od 0.0625 mm do 0.004 mm. Pijesak je najvećim dijelom sačinjen od silicijevog dioksida SiO2, najčešće u formi kvarca. Sastav pijeska je varijabilan i može sadržavati: muskovit, cirkon, rutil, apatit, granat, magnetit, turmalin, itd.

Pijesak se u prirodi najčešće može pronaći u pustinjama i pješčanim plažama. Pješčana plaža se naziva žalo. Najčešće nastaje drobljenjem tvrđih stijena u moru (valovi udaraju u obalu i odlamaju tvrđe stijene koje se djelovanjem mora dalje drobe i usitnjavaju dok se ne pretvore u pijesak). Usitnjeni pijesak morske struje nose i taloži se na plažama na kojima je brzina morske struje manja, te ne može dalje nositi pijesak. Povremeno ispred obale nastane pješčani otok koji se naziva sprud ili lido i obično je izdužen. Pješčani sprudovi se često spoje s obalom i tada zatvaraju morski zaljev koji se naziva laguna. Najpoznatije lagune su u području grada Venecije (grad je nastao na sprudovima koji su se formirali od pješčanih nanosa rijeke Po).

U pustinjama pijesak nastaje raspadom stijena pod utjecajem velikih dnevnih promjena temperature (u pustinji dnevna temperatura doseže preko 40 0C, a noćna pada ispod 0 0C). Čestice pijeska su lagane, te ih nosi vjetar (eolski procesi). Često nastaju pješčane oluje koje mogu nositi pijesak na velike udaljenosti. Dok vjetar nosi pijesak, on struže po stijenama, te često nastaju neobični oblici (pustinjske gljive). Na mjestima gdje vjetar slabi, pijesak se taloži, te nastaju dine.

***Pijesak*** na Wikimedijinoj ostavi

Izvori
------

1. ↑  Izgradnja s bijelim pijeskom
**Asela** (engleski: Asella) je grad u središnjoj Etiopiji, u Regiji Oromija. 
Grad leži na Etiopskoj visoravni na nadmorskoj visini od 2430 m, udaljen oko 162 km jugo-istočno od glavnog grada Adis Abebe. Asela je do ustavnih promjena 1995 i nove upravne podjele zemlje bila glavni grad Pokrajine Arsi, danas je upravno sjedište Zone Arsi (niža razina). 
Grad ima *Aerodrom Asela* (IATA kod ALK),

Stanovništvo
------------

Prema podacima Središnje statističke agencije Etiopije -(CSA) za 2005. Asela je imala 84,645 stanovnika, od toga 40,552 muškaraca i 44,093 žena. Asela je najveći grad u woredi Tijo.

Historija
---------

Područje oko današnjeg grada Asele bilo je poprište krvavih sukoba krajem 19. vijeka, taj kraj zauzela je vojska iz Šoe 1882, kao odgovor na brutalnu agresiju plemena Arsi Oromo. Grad Asela počeo se oblikovati nešto prije Drugog talijansko-abesinskog rata. Nakon zauzeća Ansele, Talijani su Aselu uzdignuli u pokrajinsko upravno središte, ali kako su kratko vladali, nisu uspjeli podići puno objekata. 
Aselu su oslobodile britanske jedinice 10. aprila 1941 i postavili štab brigade u gradu.

Odmah nakon drugog svjetskog rata 1946, švedski misionari položili su temelje za izgradnju bolnice i škole u Aseli, koje su dovršene tek 1966, uz pomoć vlade. Grad je zahvatila teška epidemija dizenterije tokom 1953, a u aprilu 1961 i velika najezda skakavaca. 

Asela je grad iz kojeg potječu mnogi poznati etiopski atletičari, kao što su; Haile Gebrselassie, Kenenisa Bekele, Tirunesh Dibaba i Derartu Tulu.

Izvori
------

1. ↑  CSA 2005 National Statistics Arhivirano 2007-08-13 na Wayback Machine-u, Table B.3
2. ↑  "Local History in Ethiopia" (pdf) The Nordic Africa Institute website

| * p
* r
* u
Gradovi u Etiopiji |
| --- |
| Adama • Adis Abeba • Adigrat • Adva • Ambo • Arba Minč •Asela • Avasa • Aksum • Bahir Dar • Debre Berhan • Debre Markos • Debre Tabor • Debre Zejit • Degehabur • Dembidolo • Dese • Dila • Dire Dava • Gambela • Goba • Gode • Gondar • Harar • Irgalem • Džidžiga • Džima • Kebri Dahar • Kombolča • Mek'ele • Negele Arsi • Negele Boran • Nekemte • Šašamane • Sodo • Veldija • Vukro • Zivaj | Etiopska zastava |
**Royal Tunbridge Wells** je grad od 59,365 stanovnika na jugoistoku Engleske u Grofoviji Kent.

On je administrativni centar Borougha Tunbridge Wells.

Geografske karakteristike
-------------------------

Royal Tunbridge Wells leži udaljen oko 48 km jugoistočno od Londona.

Historija
---------

Tadašnji Tunbridge Wells izrastao je u termalno kupalište nakon što je 1606. otkriven termalni izvor bogat željeznim oksidima. Njegovoj popularnosti kao lječilišta i ladanjskog mjesta doprinjeo je i njegov položaj u brežuljakastom i šumovitom kraju poznatom kao Weald.

termalni izvori leže na jednom kraju šetališta poznatog kao - Pantiles Parade, koje je prvi put popločeno 1700. Od tada pa sve dok nije otkriven Brighton početkom 19. vijeka Tunbridge Wells je bio je jedno od glavnih izletišta mondenih londončana.

Kada je tadašnji distrikt Tunbridge Wells - 1889 dobio status borougha, nedugo nakon tog - 1909. si je Tunbridge Wells, dodao prefiks - **Royal** (kraljevski) svom imenu. Za vrijeme Drugog svjetskog rata i nakon njega, porasla mu je važnosti kao administrativnog i trgovačkog centra.

Svojevremeno je bio poznat po manufakturnoj izradi predmeta od drva - *Tunbridge ware* (stolovi, kutije, igračke), ali je ta djelatnost zamrla tokom 20. vijeka. Gradski muzej ima jednu od najvećih kolekcija tih predmeta na svijetu.

Znamenitosti
------------

Pored šetališta - Pantiles Parade i drugih spomenika iz 17. vijeka, grad ima i crkvu iz 1684. posvećenu kralju mučeniku Charlesu Stuartu.

Privreda
--------

Grad ima nešto lake industrije.

Pobratimski gradovi
-------------------

* Njemačka Wiesbaden, Njemačka

Izvori
------

1. 1 2 3 4  „United Kingdom: South East England" (engleski). City population. Pristupljeno 12. 03. 2017.
2. 1 2 3 4 5 6 7  „*Tunbridge Wells*" (engleski). Encyclopædia Britannica. Pristupljeno 12. 03. 2017.

Vanjske veze
------------

***Royal Tunbridge Wells*** na Wikimedijinoj ostavi

* Tunbridge Wells (`en`)
Za francuskog ekonomista, v. André Masson (ekonomist).

  

**André-Aimé-René Masson** (4. januar 1896 – 28. oktobar 1987) bio je francuski likovni umjetnik. Započeo je kao kubist, da bi se nakon sudjelovanja u prvom svjetskom ratu, gdje je ranjen, okrenuo nadrealizmu. Često je slikao namjerno se izgladnjujući i konzumirajući droge, smatrajući da će u takvom stanju biti lišen "racionalne kontrole" i bliži svojoj skrivenoj podsvijesti. Kada su nacisti, koji su njegov stil smatrali "degeneriranim" okupirali Francusku u drugom svjetskom ratu, izbjegao je u SAD uz pomoć Variana Fryja; sa sobom je ponio mnoge slike koje su američki carinski službenici pred njegovim očima uništili držeći ih pornografijom. 

Njegov polubrat je bio znameniti francuski psihijatar i filozof Jacques Lacan. Sin Diego je ugledni muzičar, sin Luis je glumac, a kćer Lily slikarica.

Izvori
------

Vanjske veze
------------

* Masson at the Tate Gallery.
* Short biography.
* Müller-Yao, Marguerite: Informelle Malerei und chinesische Kalligrafie, Dortmund 2002, ISBN 3-611-01062-6
**Roj Liktenstajn** (engl. ), američki slikar, rođen je 27. oktobra 1923, a umro je 29. septembra 1997. Bio je jedan od osnivača pop-arta, pokreta koji predstavlja protivtežu tehnikama i konceptima apstraktnog ekspresionizma i koji veliča tehnike masovnih medija i ikone popularne kulture.

Kao mladić, Liktenstajn je jedno vrijeme studirao sa slikarem Redžinaldom Maršom (engl. ). Poslije odsluženja vojnog roka u Drugom svjetskom ratu, završava studije umjetnosti na univerzitetu u Ohaju, gdje 1946. do 1951. godine predaje kao profesor. Bio je profesor i na koledžu Njujorškog državnog univerzitetska Ozvego (1957—1960) (engl. ) i koledžu Daglas na univerzitetu Radžers u Nju Branzviku, Nju Džersi (1960—1963) (engl. ).

Na početku karijere Liktenstajn slika teme sa američkog Zapada u različitim modernističkim stilovima. Godine 1957. počinje da slika u stilu američkog ekspresionizma, ali ga vrlo brzo napušta. Po engleskom istoričaru umjetnosti, E. H. Gombriku, Liktenstajnovo interesovanje za vinjete i likove iz stripova najvjerovatnije dolazi od momenta kada 1960. godine za svoju djecu naslikao Mikija Mausa i Paju Patka. U početku nezadovoljan ovom tehnikom i ne baš oduševljen konceptom direktnog prisvajanja, Liktenstajn ubrzo otkriva skrivene mogućnosti kognitivne i estetske interpretacije, koje se nameću premještanjem ikona masovnih medija u kontekst lijepih umjetnosti.

Spoljašnje veze
---------------

* Bečka retrospektiva Roja Lihtenštajna („Politika", 1. maj 2011)

***Roy Lichtenstein*** na Wikimedijinoj ostavi
**André Marie Ampére** (1775 – 1836) je rođen u Lionu. Već u ranim godinama pokazao je izvanrednu obdarenost za matematiku. Otac se brinuo mnogo o njegovom vaspitanju, pa je osim u prirodnim naukama stekao znanja i u drugim disciplinama. Posle smrti oca davao je neko vreme casove iz matematike, a kasnije je postao profesor fizike i hemije na jednoj stručnoj školi u okolini Liona. Odatle je pozvan u Pariz gde je postepeno zauzimao razne položaje u naučnim ustanovama. Kada je Ersted objavio otkriće dejstva galvanizma na magnetnu iglu posvetio se potpuno istraživanjima u tom pravcu i svojim radovima položio je temelje elektrodinamike. Objavio je veliki broj radiova iz matematike, fizike i hemije. Njegovi eksperimenti sa magnetnom iglom dali su mu, jos 1821. godine, da je iskoristi za davanje signala. Smatra se da je Amper jedan od prvih pionira na polju telegrafije. Merna jedinica za intenzitet električne stuje nosi ime Amper (A).

Vanjske veze
------------

***André Marie Ampére*** na Wikimedijinoj ostavi

* Ampere and the history of electricity (Correspondence, bibliography, experiments, simulations, etc. edited by CNRS, France)
* Ampere's Museum (CNRS) is in Poleymieux-au-Mont-d'or, near Lyon, France
* Catholic Encyclopedia on André Marie Ampère

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 41858701
* LCCN: n85803043
* ISNI: 0000 0001 1058 9312
* GND: 118645048
* SELIBR: 300446
* SUDOC: 028694171
* BNF: cb12050947m (podaci)
* BIBSYS: 90600955
* NKC: ola2002113871
* The Léonore id LH//32/1 is not valid.
* BNE: XX1193285
* CiNii: DA01728062
* RKD: 110491
* CONOR.SI: 302969187

 |