recursal/SuperWikiNEXT-32B huggingface dataset:
*Ukoliko ste tražili konkvistadora istog imena, v. Francisco Hernández de Córdoba.*

**Francisco Hernández de Córdoba** (negdje u Španjolskoj, oko 1475. - Santiago de Cuba, 1526.) bio je španjolski konkvistador i istraživač, koji je prvi doplovio do Yucatána.

Historija
---------

O njemu se nezna puno. Zna se da je bio jedan od najbogatijih veleposjednika koji su se naselili na Kubi nakon osvajanja 1511. i da je bio prijatelj Bartoloméa de Las Casasa, koji ga je opisao kao hrabrog i dobrog vojnika

Po nalogu tadašnjeg kubanskog guvernera Diega Velázqueza, kao kapetan organizirao je ekspediciju sa dva brigantina u potrazi za novim zemljama zapadno od Kube. Tako je u februaru 1517. postao je prvi Španjolac koji je doplovio do obale Yucatana. 
Zadivljen Majanskom civilizacijom i bogatsvom njihovih gradova, proglasio je novootkrivene zemlje domenom španjolskog kralja. Daljnje istraživanje prekinuo mu je sukob sa Majama u gradu Champoton, kojih je bilo više pa se ranjen vratio na Kubu.

Kako je njegova ekspedicija otkrila Yucatan, a time i Meksiko, to je to potaklo Velázqueza da brzo naredi Juanu de Grijalvi da krene s novim brod]]ovima Hernándezovim tragom.

Hernández je bio ljut što mu guverner ne priznaje pravo nad novootkrivenim zemljama, pa je namjeravao otići u Španjolsku i žaliti se kralju. Ali je deset dana nakon povratka umro od zadobivenih rana.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6  „*Francisco Hernández de Córdoba*" (španjolski). Real Academia de la Historia. Pristupljeno 16.4.2023.

Vanjske veze
------------

***Francisco Hernández de Córdoba (Jukatanski)*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Francisco Hernández de Córdoba* (`es`)
**San Juan del Norte** (znan i kao **San Juan de Nicaragua** i **Greytown**) je općina i lučki grad od 2,634 na jugu Nikaragve u Departmanu Rio San Juan.

Geografske karakteristike
-------------------------

San Juan se nalazi na ušću Rijeke San Juan u Karipsko more, pored granice sa Kostarikom, udaljen 485 km od glavnog grada Managve.

Historija
---------

San Juan je od 1538. u španjolskim rukama, a ime je dobio po jednom od [[brodova ekspedicije koja je istraživala tok rijeke 
San Juan.

Za španjolske vladavine San Juan se izrastao u respektabilno trgovište, što mu je omogućilo da 1796. postane porto franco, sa istim privilegijama koje su u to vrijeme imale luke Omoa u Hondurasu i Santo Tomás de Castilla u Gvatemali.

Espanzija luke nije dugo potrajala jer su Miskiti sa Obale komaraca blokirali ušće rijeke San Juan, i tako blokirali luku. 
Kad se 1839. počelo raspravljati o ideji da se rijeka San Juan iskoristi za gradnju budećeg kanala do Pacifika, kralj Miskita, darovao je 
Velikoj Britaniji pravo na eksploataciju šuma na teritoriju općine, što je Britance dovelo u povoljan položaj da izgrade kanal.
On je ionako bio naklonjen Britancima, koji su mu pomagali da se odupre Španjolcima, pa je ime mjesta promjenio u **Greytown** u čast britanskog guvernera Jamajke Charlesa Graya.

I pored tog je Velika Britanija u januaru 1848. zauzela San Juan (odnosno Greytown), koji je pod njenom vladavinom zaista postao 
porto franco, grad sa nekoliko konzulata.

Nakon incidenta u kojem je američki brod Routh, kojim je putovao američki ministar Slon Bolrand, nehotice izazvao pogibiju jednog domoroca, nastao 
je kaos, kad je Bolrand odbio da se kapetan uhapsi. Razjareni domoroci ranili su ministra, zbog čeg je američka vlada zatražila visoku odštetu i 
to za 24 sata kao ultimatum.

Kako na ultimatum nije odgovoreno 13. jula 1854. fregata Cyane američke mornarice bombardirala je grad i 
razorila 80 kuća.

Luka se oporavila za vrijeme Kalifornijske zlatne groznice, jer su se tu putnici sa parobroda prekrcavali u manje brodiće i rijekom San Juan plovili do i preko Jezera Nikaragva, a nakon tog pješačili do luke San Juan del Sur na Pacifiku odakle su parobrodima nastavljali put za Kaliforniju

San Juan pretrpio je još jedno razaranje za građanskog rata 1983. kad je većina stanovnika pobjegla u Kostariku, a dio u Managvu, Granadu i Bluefields. 
Obnova grada započela je 1990. tad se u grad vratilo nešto porodica.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7  „*San Juan de Nicaragua Municipality in Nicaragua*" (engleski). City population. Pristupljeno 26.4.2023.
2. ↑  „*Municipio de San Juan De Nicaragua*" (španjolski). MapaNicaragua. Pristupljeno 26.4.2023.
3. 1 2 3 4 5 6 7  „*San Juan del norte - Historia*" (španjolski). Nicatour. Pristupljeno 26.4. 2023.
4. ↑  „*San Juan River*" (engleski). Encyclopaedia Britannica. Pristupljeno 26.4. 2023.

Vanjske veze
------------

* *Municipio de San Juan del Norte* (`es`)
A Be like Bill mem o #1Lib1Ref
**#1Lib1Ref** (poznat na nekim romanskim jezicima kao **#1Bib1Ref** ) je Wikipedijska kampanja koja poziva svakog bibliotekara na Zemlji da učestvuje u projektu online enciklopedije, posebno poboljšavajući članke dodavanjem referenci.

Prva kampanja #1Lib1Ref poklopila se sa 15. godišnjicom osnivanja Wikipedije u januaru 2016. godine.

Prema premisi ***One Lib*rarian, *One Ref*erence**, organizatori su procjenili da ako svaki biblotekar/ka na planeti odvoji 15 minuta vremena dodajući citat, da će zajednički trud riješiti zaostatak Wikipedije na engleskom jeziku da riješi 350.000 upozorenja za potrebe citata.

Inicijalni događaj trajao je 15. – 23. januara 2016, te koristio hashtag *#1lib1ref* na raznim platformama socijalnih medija.

Rezultati prve kampanje
-----------------------

Prva kampanja završena je sa 1.232 revizije na 879 stranica, od strane 327 korisnika na 9 jezika, koristeći hashtag #1lib1ref u rezimeu uređivanja; ovi brojevi vjerovatno potcjenjuju ukupan uticaj, pošto je zapaženo da mnogi učesnici izostavljaju hashtag iz sažetaka uređivanja. Na Twitteru je #1lib1ref hashtag korišten u preko 1.100 postova od strane preko 630 korisnika.

Kampanja je koja je pokrenuta kao godišnja proslava Wikipedijinog rođendana, u narednim se godinama proširila i postala događaj koji traje tri sedmice. Kampanja 1Lib1Ref dio je GLAM strategije širenja Wikimedia fondacije za uključivanje bibliotekara u poboljšanje Wikipedije, a i drugih Wikimedija projekata.

Vanjski linkovi
---------------

* Službeni web 1Lib1Ref.org (na Meta Wiki serveru)
* Wikimedia uređivanje sažetka hashtag pretraga: 1lib1ref
***1 protiv 100*** hrvatski je televizijski kviz u produkciji HRT-a koji potječe iz Nizozemske, a prva epizoda prikazana je na prvom programu HRT-a 17. I. 2008. u 20 sati.

Koncept emisije
---------------

U kvizu se između sto natjecatelja na galeriji nasumce izabere jedan, koji postaje glavni natjecatelj i dolazi naprijed pored voditelja kviza Tarika Filipovića. Nakon predstavljanja, može birati između dvije teme i iz one koju odabere dobija pitanje i tri ponuđena odgovora. Kada voditelj postavi pitanje i ponudi tri odgovora, onda prvo odgovara sto natjecatelja s galerije putem svojih tastatura, a za to imaju šest sekundi. Nakon toga odgovara glavni natjecatelj, a za njega je vrijeme odgovaranja neograničeno. Ako netočno odgovori, ispada iz igre i odlazi bez ičega. Ako točno odgovori, gleda se koliko je od početnih sto natjecatelja s galerije netočno odgovorilo (ako je to npr. 46, onda natjecatelj dobija 46.000 kuna, a tih 46 nisu više u igri). Svi s galerije koji netočno odgovore ne mogu više igrati sve dok se ne izabere novi glavni natjecatelj, a to se vidi po tome što se kućice u kojima se natjecatelji nalaze zacrvene i kasnije zamrače.

U slučaju da svi natjecatelji s galerije (najčešće kada ih ostane samo nekoliko) odgovore netočno, voditelj to obavezno napomene glavnom natjecatelju prije nego što on kaže svoj konačni odgovor na postavljeno pitanje, te tada ima pravo odustati i odlazi s dosad osvojenim iznosom. Također u toj situaciji može koristiti mogućnost udvostručenja (ako mu je preostala) te nakon tog odgovara na pitanje i ako točno odgovori, osvaja duplo veći iznos. Ako pogriješi, napušta igru bez ičega.

Ako je na galeriji, nakon što je glavni natjecatelj dao pogrešan odgovor, preostao neki natjecatelj koji je točno odgovorio na to pitanje, onda oni dijele nagradu od 20.000 kuna, i samo između njih se bira sljedeći glavni natjecatelj, koji dolazi pred voditelja.

Džokeri
-------

Igra sadrži dva džokera: **"preskoči"** i **"dvostruko"**. Njih može koristiti samo glavni natjecatelj, dok natjecatelji s galerije moraju odgovarati na sva pitanja u zadanom vremenu od 6 sekundi. Nakon što je pobijedio 80% natjecatelja s galerije, igrač može kao temu dobiti "preskok plus". To mu daje pitanje na kojem može iskoristiti džoker "dvostruko", ali ne i "preskok", a ako točno odgovori, dobija "preskok plus" kao četvrti preskok.

### "Preskoči"

"Preskoči" je džoker kojim se preskače trenutno pitanje, ali se natjecateljev iznos upola smanjuje i ne dobiva nikakav novac, čak i ako netko na galeriji krivo odgovori.

### "Dvostruko"

"Dvostruko" je džoker kojeg igrač može iskoristiti ako je potpuno siguran da zna odgovor. Tim džokerom osvojeni se iznos može udvostručiti. Ako svi natjecatelji s galerije odgovore točno pa glavni natjecatelj ne dobiva ništa, ni ovaj džoker mu neće pomoći da nešto dobije.
*Za ostala značenja, v. 1001 noć (razvrstavanje).*

**Knjiga tisuću i jedne noći** (كتاب ألف ليلة وليلة na arapskom ili هزار و یک شب na perzijskom), predstavlja zbirku od preko 300 bajki, šaljivih pripovijesti, legendi i anegdota.

Zbirka je povezana okvirnom pričom o Šahrijaru, nesmiljenom vladaru koji je, zgađen nevjernošću svoje supruge, zapovijedio da mu se svake noći druga žena dovodi u postelju kako bi je slijedećeg jutra pogubili. Šeherezada, dovitljiva vezirova kći, tu sudbinu izbjegava tako što Šahrijaru svake noći počne pričat neku zanimljivu priču te je prekinuvši je na najzanimljivijem dijelu.

Zbirka se sastoji od niza priča, prilično različitih po sadržaju, od kojih su neke, poput legendi o Sinbadovim putovanjima, Aladinovoj lampi i Ali Babi i 40 hajduka, i samostalno postale dio svjetske kulture. Nastanak zbirke se obično vezuje za Bagdad u doba kalifa Haruna al-Rashida, koji je tada bio najkozmopolitskiji grad na svijetu i na čijim ulicama su se mogle čuti raznolike priče porijeklom iz Perzije, Kine, Indije, Afrike i Evrope. Jezgra priče se, s druge strane, vezuje uz drevnu perzijsku knjigu *Hazar Afsana* (Tisuću mitova).

Prva arapska kodifikacija *Alf Layla* spominje već u 9. vijeku, a zapadno čitateljstvo je knjigu upoznalo tek početkom 18. vijeka zahvaljujući prijevodu Antoinea Gallanda na francuski. Ipak, najpoznatiji zapadni prijevod je onaj britanskog istraživača Sir Richarda Burtona, koji je u svojoj verziji zadržao mnoge erotske i lascivne dijelove izbačene iz Gallandove i mnogih drugih izdanja, i zahvaljujući kojoj su mnogi Orijent dugo vremena shvaćali kao mjesto u kome, za razliku od uštogljenog Zapada, vladaju tjelesni užici.

*1001 noć* je služila kao vrelo inspiracije likovnim umjetnicima i filmašima, uključujući neka od klasičnih djela Starog Hollywooda i nešto modernijih djela poput Pasolinijevog *Cvijeta 1001 noći*.

***1001 noć*** na Wikimedijinoj ostavi
**.44 Henry**, također poznat kao **.44 Rimfire**, **.44 Long Rimfire** ili **11x23mmR** (11x23mm rimfire) bio je obručastoopaljujući metak razvijen od američke kompanije za proizvodnju oružja New Haven Arms Company, koji je ime dobio po njenom vodećem dizajneru Benjaminu Tyleru Henryju. Sastojao se od olovnog zrna od 12,96 ili 14 g, te metalne (bakrene, kasnije mjedene), čahure prečnika 11,3 mm te crnog barutnog punjenja od 26-28 "zrnaca". Metak je obično imao brzinu od 343 m/s.

Henry je metak 1860. proizveo i patentirao kako bi ga koristio za Henry Model 1860, prvu masovnije proizvođenu i korištenu brzometnu pušku (repetirku) u SAD. Ona je stekla veliku popularnost u američkom građanskom ratu, prije svega među vojnicima Unije. Godine 1866. je isti kalibar koristila i puška Winchester Model 1866, koju su 1870-ih koristili Francuzi u francusko-pruskom i Turci u rusko-turskom ratu. Koristili su je i civilni korisnici, prije svega vlasnici revolvera Smith & Wesson Model 3.

Metak je, usprkos popularnosti, imao relativno slabe balističke performanse, pa su puške imale efektivni domet tek do ispod 200 m, u mnogo čemu slične oružju koje koristi modernu pištoljsku municiju .45 ACP.

Izvori
------

1. ↑

***.44 Henry*** na Wikimedijinoj ostavi
**123. lovačka avijacijska eskadrila (LAE)** je bila eskadrila Jugoslovenskog ratnog vazduhoplovstva i protiv vazdušne odbrane (RV i PVO).

123. LAE je formirana u Skopju tj. na aerodromu Skopski Petrovec u aprilu 1961 godine u okviru 94. lovačkog avijacijskog puka (LAP). U početku je naoružana avionima F-86 Sabre. Poslije rasformiranja matičnog puka 1964 godine, 123. LAE postaje samostalna pod 1. vazduhoplovnim korpusom (VK). U toku 1965 godine pretpočinjena je 98. puku. 123. LAE po naređenju od 8. 6. 1968 izlazi iz 98. puka i postaje osnov za prikupljanje aviona F-86D Sabre, koji su bili prebačeni iz Zagreba, i jezgru novoformiranog 83. LAP-a. 123. LAE je početkom 1971 prebaziran u Prištinu gdje se preoružao na sovjetski supersonični lovac MiG-21. Dok je bila stacionirana u Prištini, eskadrila je 1979 godine preoružana verzijom lovca MiG-21MF (L-15), te 1983 verzijom MiG-21Bis (L-17).

Literatura
----------

* B. Dimitrijević, Bojan (2006). *Jugoslovensko ratno vazduhoplovstvo 1942-1992*, Beograd: Institut za savremenu istoriju.
***...na određeno vreme*** je filmska serija, odnosno ciklus od tri jugoslovenske filmske komedije koje je od 1980. do 1986. po sopstvenom scenariju režirao Milan Jelić. Sastoji se od filmova *Rad na određeno vreme* (1980), *Moj tata na određeno vreme* (1982) i *Razvod na određeno vreme* (1986). Protagonista, koga tumači Ljubiša Samardžić je Siniša Pantić, nastavnik koji nikako ne može naći stalni posao i stan, ali koji uprkos svega započinje ljubavnu vezu, a potom i brak sa Svetlanom Milanović (čiji lik tumači Milena Dravić), majkom jednog od svojih učenika. Filmovi, koji su kao podlogu imali socijalne i druge aktualne probleme druge države, su se, međutim, isticali blagim i "decentnim" humorom i orijentacijom na porodičnu publiku. Zbog toga su stekli popularnost, ali i, za razliku od *Žikine dinastije*, i naklonost kritičara. Mladi Nikola Kojo, koji u prva dva filma tumači lik Svetlaninog sina Ivana, postao je velika zvezda.

Uloge
-----

| Lik | Film |
| --- | --- |
| *Rad na određeno vreme* | *Moj tata na određeno vreme* | *Razvod na određeno vreme* |
| **Svetlana Milanović** | Milena Dravić |
| **Siniša Pantić** | Ljubiša Samardžić |
| **Ivan Milanović** | Nikola Kojo | Dušan Petković |
| **Milutin Rakočević** | Velimir Bata Živojinović |
| **Kosa Rakočević** | Vlasta Knezović |
| **Seka Pantić** | Jelisaveta Seka Sablić |
| **Kosina mama** | Olivera Marković |
| **Radomir** | Vladan Živković |
| **Željko** | Relja Bašić |  |
| **Ružica Zvezdanić** | Neda Arnerić |  |
| **Bora** |  | Boris Dvornik | Gidra Bojanić |
| **Violeta** |  | Nada Vojinović |  |
| **Matilda** |  | Danica Maksimović |
| **Soja** |  | Lidija Vukićević |
**10. venecijanski filmski festival** ili **10. međunarodna smotra filmske umjetnosti u Veneciji** (italijanski: ) je održana od 30. augusta do 5. septembra 1942. u Veneciji. Održana je u jeku drugog svjetskog rata u kome se Italija nalazila na strani Sila Osovine. Zbog toga su gotovo svi filmovi bili iz osovinskih ili zemalja pod osovinskom okupacijom, te da imali uglavnom imali propagandni karakter. Mussolinijev kup za najbolji strani film je dobio njemački historijski film *Der grosse König*, dok je u kategoriji najboljeg italijanskog filma nagradu dobio propagandno-ratni spektakl *Bengasi*. Među osovinskim državama koje su poslale svoje filmove na festival bila je i NDH koju su predstavljali igrano-dokumentarni film *Barok u Hrvatskoj* i dokumentarni film *Straža na Drini*. Potonji je osvojio priznanje žirija, te se ponekad navodi kao prvo međunarodno nagrađeno ostvarenje hrvatske kinematografije.

Sljedeće godine je nakon iskrcavanja Saveznika u Italiji pao fašistički režim; iako su njegovi ostaci, reorganizirani kao Socijalna Republika Italija, zadržali do kraja rata zadržali vlast na Venecijom, festival više nije održan. Zbog svog propagandnog karaktera i drugih razloga se 10. festival, kao i prethodni (održani 1940. i 1941. godine) ne smatraju dijelom službene kronologije manifestacije, te se smatra kako je "pravi" 10. festival održan tek nakon završetka rata 1949. godine.

Vanjske veze
------------

* (`en`) Mostra del Cinema di Venezia ed. 10 - 1942 Arhivirano 2009-12-07 na Wayback Machine-u sull'Internet Movie Database
* Sito ufficiale della Mostra del Cinema di Venezia
* La 10ª Mostra Internazionale d'Arte Cinematografica nell'archivio della Biennale Arhivirano 2016-03-04 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
Venecijanski međunarodni filmski festival |
| --- |
| Nagrade | 
* Zlatni lav
* Srebrni lav
* Specijalna nagrada žirija
* Kup Volpi
* Premio Osella
* Premio Marcello Mastroianni
* Queer Lion
* Premio Arca Cinema Giovani

 |
| Po godini | 
* 1932
* 1933
* 1934
* 1935
* 1936
* 1937
* 1938
* 1939
* ~~1940~~
* ~~1941~~
* ~~1942~~
* 1943
* 1944
* 1945
* 1946
* 1947
* 1948
* 1949
* 1950
* 1951
* 1952
* 1953
* 1954
* 1955
* 1956
* 1957
* 1958
* 1959
* 1960
* 1961
* 1962
* 1963
* 1964
* 1965
* 1966
* 1967
* 1968
* 1969
* 1970
* 1971
* 1972
* 1973
* 1974
* 1975
* 1976
* 1977
* 1978
* 1979
* 1980
* 1981
* 1982
* 1983
* 1984
* 1985
* 1986
* 1987
* 1988
* 1989
* 1990
* 1991
* 1992
* 1993
* 1994
* 1995
* 1996
* 1997
* 1998
* 1999
* 2000
* 2001
* 2002
* 2003
* 2004
* 2005
* 2006
* 2007
* 2008
* 2009
* 2010
* 2011
* 2012
* 2013
* 2014
* 2015

 |
Za varijante kalibra .22, v. .22 (razvrstavanje).

**.22 Short** predstavlja varijantu obručastoopaljujuće municije za streljačko oružje kalibra .22 (5.6 mm). Razvijen je 1857. za prvi revolver kompanije Smith and Wesson. Predstavljao prvi metalni metak proizveden u SAD.

Originalno punjenje se sastojalo od metka s masom od 29 "zrna" (1,88 g) ili 30 zrna (1,94 g) i 4 "zrna" (260 mg) crnog baruta. Originalni metak .22 je postao .22 Short kada je 1871. uveden metak .22 Long (Dugi).

Iako je razvijen za neposrednu samoobranu, te mada se još uvijek ponekad koristi kod nekoliko džepnih pištolja i mini-revolver, današnji .22 Short uglavnom služi kao "tihi metak" za rekreativne strijelce. .22 Short je bio popularan u mini-streljanama koje su organizirali sajmovi i saloni za igru; nekoliko proizvođača je proizvodilo tzv. "galerijske" puške i pištolje isključivo za .22 Short. Zbog niskog povratnog udarca i preciznosti, .22 Short se koristio na Olimpijskim igrama za natjecanja brzoj pištoljskoj paljbi na 25 m sve do 2004. godine, a nakon toga je korišten i za streljački dio modernog petoboja sve dok nije zamijenjen zračnim pištoljima.

Neke vrste startera koriste slijepe metke .22 Short.

Izvori
------

1. ↑  *Cartridges of the World 11th Edition*, Book by Frank C. Barnes, Edited by Stan Skinner, Gun Digest Books, 2006, pp. 476, 490, 492. ISBN 0-89689-297-2.
2. ↑  
 *The Gun Digest Book of .22 Rimfire: Rifles-Pistols-Ammunition*. Gun Digest Books. 2005. ISBN 0-87349-908-5.

Vanjske veze
------------

* Ballistics By The Inch .22 Results (including .22 Short).
***Ablativus absolutus*** (аблатив апсолутни, слободни/независни аблатив) је латинска партиципска конструкција, која може да замени временску, узрочну, допусну и погодбену реченицу и да стоји посве самостално. Састоји се из именице или заменице у аблативу и партиципа (презента или перфекта) који се уз њу слаже у роду, броју и падежу. Уместо партиципа могу стајати именице који значе част, службу или људско доба као нпр. *consul*, *praetor*, *dux*, *adiutor*, *auctor*, *puer*, *senex* или придеви као што су *invitus*, *vivus*, *ignarus*, *salvus*, *plenus*. 

На српски језик аблатив апсолутни може се превести:

* саставном реченицом (и, па, те, ни, нити)
* једном од зависних реченица (најчешће временском, ређе узрочном, допусном или погодбеном)
* глаголским прилогом свршеним на-*вши*
* предложним изразима (*Cesare duce* под вођством Цезара),
* а ако се састоји из именице и имена преводи се изразом за време (*Cicerone consula* за време Цицероновог конзуловања).

Пример аблатива апсолутног са вредношћу временске реченице:

*Caesar Pompeio victo in Asiam profectus est.*

Када је Цезар победио Помпеја кренуо је у Азију/Пошто је победио Помпеја, Цезар је кренуо у Азију.
**ATC kod R02** *Preparati za grlo* su terapeutska podgrupa sistema za anatomsko terapeutsko hemijsku klasifikaciju. Ovaj sistem alfanumeričkih kodova je razvio WHO za klasifikaciju lekova i drugih medicinskih proizvoda.  Podgrupa R02 je deo anatomske grupe R *Respiratorni sistem*.

Kodovi za veterinarsku upotrebu (ATCvet kodovi) se mogu formirati stavljanjem slova Q ispred humanih ATC kodova: **QR02**... 

Nacionalna izdanja ATC klasifikacije mogu da obuhvataju dodatne kodove koji nisu prisutni na ovoj listi.

R02A Preparati za grlo
----------------------

### R02AA Antiseptici

R02AA01 Ambazon
R02AA02 Dekvalinijum
R02AA03 Dihlorobenzil alkohol
R02AA05 Hlorheksidin
R02AA06 Cetilpiridinijum
R02AA09 Benzetonijum
R02AA10 Miristil-benzalkonijum
R02AA11 Hlorkvinaldol
R02AA12 Heksilrezorcinol
R02AA13 Akriflavinijum hlorid
R02AA14 Oksikvinolin
R02AA15 Povidon-jodin
R02AA16 Benzalkonijum
R02AA17 Cetrimonijum
R02AA18 Heksamidin
R02AA19 Fenol
R02AA20 Razno
### R02AB Antibiotici

R02AB01 Neomicin
R02AB02 Tirotricin
R02AB03 Fusafungin
R02AB04 Bacitracin
R02AB30 Gramicidin
### R02AD Anestetici, lokalni

R02AD01 Benzokain
R02AD02 Lidokain
R02AD03 Kokain
R02AD04 Diklonin
### R02AX Drugi preparati za grlo

R02AX01 Flurbiprofen
**Abhaški državni univerzitet** (abhaški: ; gruzijski: ; ruski: ; turski: ) je jedini univerzitet u Abhaziji, samoproglašenoj republici na istočnoj obali Crnog mora. Univerzitet je osnovan 1979. godine.

Prva visoka škola u Suhumiju osnovan je 1932. godine pod nazivom *Suhumijski agro-pedagoški institut* koja je već sljedeće godine preimenovana u *Pedagoški institut Maksima Gorkog*. Nakon uličnih nemira 1978. godine krenulo se u osnivanje Abhaškog državnog univerziteta sa odjeljenjima na abhaškom, gruzijskom i ruskom jeziku. 1989. gruzijski su studenti počeli zahtjevati pretvaranje univerziteta u odjeljenje Univerziteta u Tbilisiju. Ovi su zahtjevi naišli na otpor abhaških studenata što je dovelo do nemira u kojima je smrtno stradalo najmanje 18 osoba, a ozlijeđeno ih je 448 te predstavljalo početak sukoba između Abhaza i Gruzijaca.

Vanjske veze
------------

***Abhaski državni univerzitet*** na Wikimedijinoj ostavi

* Profil univerziteta na stranici University Directory Worldwide
* Profil na Facebooku

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 216357403
* SUDOC: 139051996

 |
Avgar
**Avgar** (ili Abgar), legendarna ličnost. Jedno staro predanje pripisano Avgaru V (vladao od 4. pre Hr. do 7 po Hr. i 13. - 50.), jednom od kraljeva Edese, kaže da je razmenio pismo sa Isusom Hristom. Kralj, pošto je bio bolestan, piše Hristu moleći ga da ga poseti i isceli. On, odbijajući da lično dođe, daje mu obećanje da će, nakon svog vaznesenja poslati učenike da izleče kralja i da propovedaju Jevanđelje narodu. U jednoj verziji ove pripovesti dodat je naročit blagoslov Edese.

Ova legenda se u različitim oblicima spominje kod Jevsevija (HE, 1, 13) i u ’Učenju Adaja’. U Jevsevijevom izveštaju pismo je praćeno deklamacijom o misiji Tadeja, jednog od sedamdesetorice, koga je poslao Sveti Toma, ’još nazvan i Juda’ i koji je iscelio kralja i preobratio mnoge stanovnike grada. Prema ’Egerijinom putopisu’, pismo Hristovo, napisano na sirisjkom na pergamentu je čuvano u Edesi. Postoje mnoge njegove kopije i njima je pripisivana čudotvorna sila isceljivanja i zaštite. U ’Učenju Adaja’ je zabeleženo da su Avgarovi glasnici doneli Hristov portret kao i Njegov odgovor na Avgarovo pismo. Vođene su rasprave o tome da li je Jevsevije odbacio sve ove detalje ili su oni predstavljali kasnije dodatke pismu. Prema nekim naučnicima čitavo pismo predstavlja smeštanje u prvi vek preobraćanje (i samo nesigurno) Avgara VIII (177 - 212). Prema drugima ovo pismo je nastalo koncem trećeg ili početkom četvrtog veka (moguće napisano radi suprotstavljanja Manihejskoj propagandi). Knjiga je smeštena među apokrife *Decretum Gelasianum*, ali je dugo ostala popularna i na Istoku i na Zapadu.

Vanjske veze
------------

* Ante-Nicene Fathers, vol. VIII: *Acts of the Holy Apostle Thaddeus, One of the Twelve*
* *Epistle of Jesus Christ to Abgarus King of Edessa* Arhivirano 2004-10-10 na Wayback Machine-u from Eusebius
* The Doctrina Addai as a Paradigm of Christian Thought in Edessa in the Fifth Century, by Sidney H. Griffith, Institute of Christian Oriental Research, Catholic University of America
* An image: King Abgar V of Edessa
* St. Apkar Armenian Apostolic Church of Arizona http://saintapkar.com
Acaxee i susjedna plemena sjeverozapadnog Meksika
**Acaxee**.- Planinski indijanski narod iz grupe Taracahitian Indijanaca (porodica Uto-Aztecan), nekad naseljeno po sadašnjim meksičkim državama Sinaloa i Durango, u vrletnim i teško pristupačna područja planina Sierra Madre Occidental. –Opise ovih Indijanaca ostavili su nam stari autori Pedro de Castañeda i Alvar Nuñez Cabeza de Vaca. Pleme je 1602. primili kršćanstvo, odmah nakon ustanka koji se odigrao 1601. godine. 
-U širu grupu Acaxeeja navode se i Xixime sa svoje tri lokalne skupine. Pravi Acaxee su se sastojali od nekoliko lokalnih grupa, to su bili 

* Papudo, Durango.
* Sabaibo,
* Tebaca, Sinaloa.
* Tecaya, Durango.
* i Acaxee vlastiti, Sinaloa, Durango.

-Opisani su kao lovci na glave i ljudožderi, ali i seosko agrikulturno stanovništvo. -Kultura Acaxee-ja bila je slična ostalima sa Sierre, sela su bila malena (oko 50 obitelji), s kućama od ćerpiča. Živjelo se od hortikulture i iskorištavanja prirodnih resursa, to jest lova i sakupljanja divljeg bilja. -Svoje mrtve Acaxee su sahranjivali u pećinama ili ispod stijena. Pokraj tijela ostavljali su hranu da pokojnik ne bi otišao gladan na drugi svijet. Ratniku su također ostavljani za popudbinu i njegovi luk i strijela. 
Prema Castañedi, lubanje pogubljenih neprijatelja ratnik je vješao oko svoje kuće.

Literatura
----------

* Beals, Ralph L. l933. The Acaxee: a Mountain Tribe of Durango and Sinaloa.
* Pedro de Castañeda, 'Relación de la jornada de Cíbola compuesta por Pedro de Castañeda de Nácera donde se trata de todas aquellos poblados y ritos, y costumbres, la cual fué el año de 1540' , odnosno u engleskom prijevodu 'The Coronado Expedition, 1540-1542' .
* Alvar Nuñez Cabeza de Vaca ' La Relacion que dio Aluar Nuñez Cabeza de Vaca de lo acaescido en las Indians en la armada donde yua por gouernador Pamphilo de Narbaez etc.' (Zamora, 1542), ili 'The Journey of Alvar Nuñez Cabeza De Vaca ' (1542).

Vanjske veze
------------

* Grupos acaxee y xixime Arhivirano 2006-03-20 na Wayback Machine-u
* History of Mexico - The State of Durango Arhivirano 2012-02-13 na Wayback Machine-u
**Agaj** (giz: አገው) je naziv za afričku entičku grupu iz Etiopije i južne Eritreje.

Historija
---------

Narod Agaj se prvi put spominje u spisu bizantskog geografa Kozme Indikoplevsta Monumentum Adulitanum iz 6. vijeka, u kojem je Kozma opisao neke aksumske napise na zahtev aksumitskog kralja.
On je sa aksumskog natpisa iz 3. vijeka, naveo narod "Athagaus" (ili Athagaous), a to je možda značilo Ad Agaus, što bi značilo "sinovi  od Agaja."  Athagaous se spominju kao narod koje je pokorio nepoznati kralj.

Ime Agaj se kasnije spominje u natpisu iz 4. vijeka aksumskog kralja Ezana i kralja Kaleba iz 6. vijeka. Na temelju tih spisa, dio historičara prigrlio je teoriju, koji su prvi iznjeli Edward Ullendorff i Carlo Conti-Rossini, da su strari Agajci živjeli daleko sjevernije na Etiopskoj visoravni, ali su ili protjerani ili asimilirali od semitskih - Tigranja i Amharaca. 
Kozma Indikoplevst u svom kasnijem spisu "Krišćanska topografija", navodi da glavni trgovački put za zlato vodi preko kraja "Agaj" U Etiopiji.

Agajci su imali vlastitu kneževinu na jugu Etiopske visoravni na platou Tigraja od 3. do 6. vijeka. Od 6. vijeka počeli su utjecaji kršćanstva i judaizma, tako da su u 10. vijeku počele borbe između sjevero-zapadnih agajaca koji su prigrlili judaizam "Falaša" i istočnih agajaca koji su pak preferirali kršćanstvo. Agajci su se uspeli do vladarskih pozicija u Etiopiji, za vrijeme Dinastije Zagaj od oko 1137. do 1270. Čak je i ime dinastije derivat fraze na gizu Ze-agaj, koja je značila "Agaj", a odnosila se na narod Agaj.

Agajci danas žive raspršeni u velikom broju enklava između brojnijih Amharaca, kao pleme Bilin oko grada Keren u Eritreji, kao plemena Kemant i Kuara, sjeverno od jezera Tana oko grada Gondara u Regiji Amhara, brojne skupine žive južno od jezera Tana u Zoni Agaj Avi. Puno Agajaca živi oko grada Sokota blizu granice sa Regijom Tigraj.

Jezici
------

Agajci govore agajski jezik, koji je dio kušitske grane afro-azijske jezične obitelji. Mnogi Agajci govore amharski i tigrinju koji su također afro-azijski jezici, ali dio semitske grane.

Agajske podgrupe
----------------

* Sjeverni Agajci, poznati kao pleme Bilin (oko grada Keren, Eritreja)
* Zapadni Agajci, poznati kao plemena Kemant i Kuara (sjeverno od jezera Tana oko grada Gondara)
* Istočni Agajci, poznati kao Kamir i Kamta (u Lasti oko grada Lalibela)
* Južni Agajci, poznati kao pleme Avija (južno od jezera Tana)

Jedan manji dio Agajaca - iz skupine Falaše je 1990 emigrirao u Izrael.

Povezano
--------

* Dinastija Zagaj
* Centralnokušitski jezici

Izvori
------

1. ↑  Herausgegeben von Uhlig, Siegbert, *Encyclopaedia Aethiopica: A-C*. Wiesbaden:Harrassowitz Verlag, 2003. str. 117
2. 1 2 3  Herausgegeben von Uhlig, Siegbert. *Encyclopaedia: A-C*. str. 142.
3. ↑   Munro-Hay, Stuart. Aksum: An African Civilization of Late Antiquity (Edinburgh: University Press, 1991), str. 187
4. ↑  Taddesse Tamrat, *Church and State in Ethiopia (1270 - 1527)* (Oxford: Clarendon Press, 1972), str. 26.

***Agaj (narod)*** na Wikimedijinoj ostavi

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* LCCN: sh2018000932

 |
**ANZUS-pakt** (engleski: *Australia, New Zealand, United States Security Treaty*) ili **Pacifički pakt** je međunarodni sporazum iz 1951. godine koji obvezuje, s jedne strane, Australiju i Novi Zeland te, s druge strane, Australiju i Sjedinjene Američke Države, na zajedničku vojnu suradnju u pacifičkoj regiji, mada se danas smatra kako se sporazum odnosi na cijeli svijet. Sporazum postulira da bi bilo kakav napad na jednu od članica ugovora predstavljao direktnu opasnost za ostale, zbog čega one moraju zajednički djelovati protiv zajedničkog neprijatelja. Prema njegovim odredbama, formira se odbor ministara vanjskih poslova koji se mogu sastajati s ciljem konzultacija. 

Ovaj sporazum je bio samo jedan u nizu što su ih Sjedinjene Države sklopile u periodu između 1949. i 1955. kao dio kolektivnog odgovora na borbu protiv komunizma tokom Hladnog rata. Novi Zeland je 1986. godine suspendiran jer je u svojim teritorijalnim vodama proglasio nenuklearnu zonu; krajem 2012. godine, Sjedinjene Države su skinule zabranu posjeta za novozelandske ratne brodove što je dovelo do poboljšanja međusobnih odnosa. Novi Zeland, doduše, i dalje održava nenuklearnu zonu i formalno nije dio sporazuma, mada je 2007. godine nastavio s izvršavanjem ključnih obveza (doduše, danas se održavaju samo bilateralni sastanci između Australije i Sjedinjenih Država na kojima Novi Zeland ne sudjeluje).
**Ahja** u gornjem toku znana i kao *Tilleoja*, *Tille*, *Taevaskoja*, *Aarna* je rijeka na jugoistoku Estonije duga 103,4 km, najveća desna pritoka rijeke 
Emajõgi.

Hidrologija
-----------

Ahja izvire iz Jezera Erastvere. Od tamo teče generalno u smjeru sjeveroistoka do ušća u rijeku Emajõgi, 8,8 km prije njena ušća u Čudsko-pskovsko jezero. Ahja na svom toku jako meandrira i često mjenja smjer.

Porječje rijeke prostire se na površini od 1074,3 km² po okruzima Põlva i Tartu.

Ahja se smatra najpitoresknijom rijekom u Estoniji. U gornjem toku rijeke nalazi se Zaštićeni krajolik Tilleoru, površine 1,9 km², dug 3 km.
I u srednjem toku ispod akumulacijskog jezera hidroelektrane Saesaare nalazi se 
18 km duga dionica koja je također Zaštićeni krajolik.

Uz rijeku u gornjem toku dominiraju polja, u srednjem šume, a u donjem močvare.

Izvori
------

1. 1 2 3 4 5 6 7 8   „Ahja jõgi" (estonski). Eesti Entsüklopeedia. Pristupljeno 13.12.2021.

Vanjske veze
------------

***Ahja*** na Wikimedijinoj ostavi

* *Ahja jõgi* (`et`)
**Agassiz** bilo je veliko jezero - veće od svih današnjih Velikih jezera zajedno - u središtu Sjeverne Amerike, stvoreno topljenjem ledenjaka na kraju posljednjeg ledenog doba. Teoriju o postojanju jezera je godine 1823. prvi put iznio geolog William Keating, a ime je dobilo po Louisu Agassizu koji je godine 1879. prvi shvatio da bi moglo imati ledenjačko porijeklo.

Ostaci bivšeg jezera, od kojih je najpoznatije Jezero Winnipeg, danas dominiraju geografijom kanadske provincije Manitoba. Prvi put se počelo stvarati prije oko 13 000 godina, a s vremenom je prekrilo teritorij Manitobe, zapadnog Ontarija, sjeverne Minnesote, sjevernog dijela današnje Sjeverne Dakote te Saskatchewana. U svojoj najvećem opsegu je imalo površinu od oko 440 000 kvadratnih kilometara, veću od svih današnjih jezera, uključujući Kaspijsko more.

Jezero se u različitom periodima isušivalo kroz rijeku Minnesota (dio sistema Mississipija) u Velika jezera ili na zapad kroz Yukon i Aljasku. Nakon što se led vratio i nakon što se povuklo na sjever preko današnje kanadske granice, ponovno se napunilo prije oko 9.900 godina. Ti događaji su imali značajnog utjecaja na klimu, razinu mora, a možda i rane ljudske civilizacije. Klimatolozi vjeruju da je oko 11 000 godina pne. veliki dio Jezera Agassiz istekao kroz Velika jezera i Rijeku Saint Lawrence u Atlantski ocean.

Posljednje veliko isušivanje se dogodilo otprilike prije 8 400 godina, kada se jezero premjestilo na područje današnjeg Hudsonovog zaljeva. Ostaci jezera su gotovo potpuno presušili u slijedećih 1000 godina, ostavivši za sobom, između ostalih, Jezero Winnipeg, Jezero Winnipegosis, Jezero Manitoba i Jezero Woods. Ta jezera se dan-danas smanjuju zbog izostatskog prilagođavanja. Glavno isušivanje jezera se vjerojatno dogodilo u vrlo kratkom vremenu - možda tokom samo jedne godine - i vjeruje se da je odgovorno za "8.2 kyr događaj" vidljiv u ledenim jezgrama i drugim klimatskim tragovima. Treba se, s druge strane, uzeti u obzir da postoje nepravilnosti u 8.2 i 8.4 kyr datiranjima.

Dok se povuklo zajedno s ledenim pokrovom koji ga je bio stvorio, Jezero Agassiz je ostavilo primjetne tragove iza sebe. Plaže, kilometre i milje daleko od vodenih masa, mogu se pronaći na mnogim lokacijama. One predstavljaju negdašnje granice jezera. Mnoge današnje riječne doline, uključujući Red River, Rijeku Assiniboine i već spomenutu rijeku Minnesotu, su stvorene prodorom vode u ili van jezera. Poljoprivredno područje Dolina Red River postoji zbog mulja koji je potonuo na dno jezera.

Vanjske veze
------------

***Agassiz (jezero)*** na Wikimedijinoj ostavi

* Lake Agassiz Overview (Science News 162(18), 2002 "Once upon a lake", Perkins S.) Arhivirano 2009-02-28 na Wayback Machine-u
* Map of glacial Lake Agassiz by Minnesota Dept. of Natural Resources Arhivirano 2008-03-17 na Wayback Machine-u
* Warren Upham (1895) *The Glacial Lake Agassiz* (monograph). United States Geological Survey, Washington.  Arhivirano 2007-09-11 na Wayback Machine-u
* Pielou, E. C. 1991. *After the Ice Age: The Return of Life to Glaciated North America*
Za kćer austrijskog vojvoda Heinricha II, v. Agnes od Austrije (1154–1182).

**Agnes od Babenberga** (njemački: , poljski: ; o. 1108/13 – 24/25. januar 1163), bila je njemačka plemkinja iz frankonijske kuće Babenberg koja je brakom postala velika kneginja Poljske i vojvotkinja Šleske.

Bila je kćer markgrofa Leopolda III od Austrije i njegove druge supruge Agnes, najstarije kćeri cara Heinricha IV.Cawley, Charles, *AUSTRIA*, Foundation for Medieval Genealogy, pristupljeno August 2012 , Šablon:Better source</ref> Godine 1125. se udala za Vladislava, sina poljskog kneza Boleslava III Krivoustog, koji je na taj način nastojao u Babenberzima steći saveznike protiv novog rimsko-njemačkog cara Lotara III. Godine 1138. Boleslav je umro, te je Poljska temeljem njegove oporuke podijeljena među njegovim sinovima, s time da je Vladislav dobio titulu "velikog kneza" ("princeps"), kao i vlast nad Šleskom. 

Odmah po dolasku na vlast, Vladislav je nastojao na silu ujediniti državu, pri čemu je, kako navodi kroničar Wincenty Kadłubek, glavni podstrekač sukoba s braćom bila upravo Agnes koju naziva "tigrica". Kronike navode da je upravo ona dala zarobiti vođu nezadovoljnih plemića Piotra Wlostowica, koga je htjela pogubiti; muž joj se, međutim, zadovoljio time da Piotr bude "samo" iskopane oči i izvađen jezik, te bude prognan. Tiranska vladavina Vladislava i Agnes je 1146. dovela do ustanka u kome su oboje prognani.

Vladislav i Agnes su našli utočište kod češkog kneza Vladislava II, a potom kod njemačkog kralja i Agnesinog polubrata Konrada III, koji je čak nakratko pokušao vojnom ekspedicijom svoje rođake vratiti na vlast. Ništa uspješnija nije bila intervencija pape Eugena III, koji je na Poljsku 1148. bacio intedirkt traživši povratak Vladislava. Godine 1157. je novi car Friedrich Barbarossa pokrenuo pohod na Poljsku i porazio kneza Boleslava IV; međutim, umjesto da vrati tetku na vlast, zadovoljio se staviti Boleslava u vazalni odnos i od njega ishoditi obećanje o tome da će Šlesku ostaviti Vladislavovim sinovima.

Vladilsav i Agnes su ostatak života proveli u izgnanstvu. Za Agnes se ne zna točan datum smrti, ali se vjeruje da je to bilo između 30. maja 1159. kada je umro njen muž i 1163. kada su joj sinovi Boleslav I Visoki, Mieszko I Krivonogi i Konrad Tankonogi preuzeli nasljedstvo. Kćer Richeza joj se 1152. udala za kastiljskog kralja Alfonsa VII.

Literatura
----------

***Agnes od Babenberga*** na Wikimedijinoj ostavi

* Allstrom, Carl Magnus. Dictionary of Royal Lineage (Poland), 1902
* Louda, Jirí and Michael MacLagan. Lines of Succession: Heraldry of the Royal Families of Europe, 2nd edition. London, UK: Little, Brown and Company, 1999.

|  |
| --- |
| Agnes od Babenberga **Dinastija Babenberg****Rođen/a:** o. 1108/13  **Umro/la:** 24. ili 25. januar 1163 |
| Kraljevske titule |
| Prethodi:**Salomea od Berga** | **velika kneginja Poljske**1138–1146 | Slijedi:**Vjačeslava od Novgoroda** |
**Alka Vuica** (Pula, 8. lipnja 1961.) je hrvatska pjevačica i TV-novinarka.

Životopis
---------

Rođena je u Puli. Njena glazbena karijera ne uključuje samo pjevanje, već i pisanje pjesama i drama. Pjesme, kako sama kaže, piše otkad je to naučila. Na glazbenoj sceni je od 1980. a prvi značajan uspjeh doživjela je 1990. godine (tada je bila u pobjedničkomu timu na glazbenomu takmičenju Eurovizija; pjesmu naslova *Hajde da ludjemo* izvela je Tajči).

1993. objavila je prvi album, *Laži me*. Ovim hitom 1994. godine probila se na vrh hrvatskih glazbenih ljestvica, a pjesma je postala i hit godine. Zatim je uslijedio hit *Otkad te nema*. Iste godine, 1994. osvojila je nagradu za kantautora godine. Mnogi smatraju[*pojasniti*] da je ona prva uvela etno stil u hrvatski pop.

1996. godine osvojila je prvu nagradu za scenski nastup na Melodijama hrvatskog Jadrana. 1996. objavila je drugi album, *Za tebe čuvam sebe*. Na albumu je i pjesma *Ej, šta mi radiš* koja tada postaje hit. Slijede albumi *Alkatraz*, *Balkan girl*, *Profesionalka* i *Cirkus*.

Od pjesama koje je napisala za druge, mogu se izdvojiti *Ja sam zaljubljen* Tonyja Cetinskog, *Lijepa bez duše* Olivera Dragojevića i *Ni na sjever ni na jug* Sandija Cenova.

Vuica je i voditeljica rubrike pod nazivom ’Alka Individualka’ u emisiji *Red Carpet* na Novoj TV.

Godine 2009. se kao kandidat Zelene liste Hrvatske pokušala natjecati na za predsjednika Republike Hrvatske, ali joj je kandidatura odbijena zbog nedovoljnog broja potpisa. Vuica je tvrdila da su joj prikupljeni potpisi ukradeni.

Privatni život
--------------

Ima sina.

Diskografija
------------

### Albumi

* *Laži me* (1994.)
* *Za tebe čuvam sebe* (1995.)
* *Alkatraz* (1997.)
* *Balkan girl* (1999.)
* *Profesionalka* (2001.)
* *Cirkus* (2004.)

### Kompilacije

* *The Best of Alka* (1999.)

Vanjske veze
------------

* Službene stranice (arhiv)

| * p
* r
* u
Alka Vuica |
| --- |
| Studijski albumi | *Laži me* • *Za tebe čuvam sebe* • *Alkatraz (album)* • *Balkan girl* • *Profesionalka* • *Cirkus* |
| Kompilacije | *The Best of Alka* |
*Za ostala značenja, v. Alkej (razvrstavanje).*
**Alkej** (grč. Ἀλκαῖος, 4. vek pne.), sin Mika (Μίκκος), bio je starogrčki komediograf koji je stvarao u okviru stare atičke komedije. Prema *Sudi*, bio je rodom iz Mitilene, no tu je sastavljač leksikona možda pomešao ovoga komediografa s čuvenim grčkim liričarem Alkejem.

Svoje komedije prikazivao je u Atini i, premda ga *Suda* naziva pesnikom stare komedije (κωμικὸς τῆς ἀρχαίας κωμῳδίας), čini se da su njegovi komadi predstavljali onu mešavinu karakterističnu za prelazni period između stare i srednje atičke komedije.

Godine 388. pne. izveo je na pozornicu komad *Pasifaja* (Πασιφάη) na istom nadmetanju na kojem je Aristofan prikazao drugo izdanje svoga *Pluta*, no, ako je verovati jednom tumačenju kriptične rečenice u *Sudi*, osvojio je tek peto (poslednje) mesto na tom takmičenju. Sastavio je deset komedija, a sačuvani naslovi sugerišu da je posebno voleo mitološke travestije:

* *Sestre preljubnice* (Ἀδελφαὶ μοιχευομέναι)
* *Ganimed* (Γανυμήδης)
* *Endimion* (Ἐνδυμίων)
* *Sveti brak* (Ἱερὸς γάμος)
* *Kalisto* (Καλλιστῶ)
* *Komediotragedija* (Κωμῳδοτραγῳδία)
* *Vežbalište* (Παλαῖστρα)
* *Pasifaja* (Πασιφάη)

Ranije se smatralo da je postojao i tragički pesnik s imenom Alkej, no zapravo se radi o istom ovom Alkeju, a do greške je došlo zbog pogrešnog čitanja naslova njegove *Komediotragedije*.
**Aleksandar Vulin** (Novi Sad, SFRJ, 2. oktobar 1972) je srpski političar, diplomirani pravnik, novinar, narodni poslanik u Narodnoj skupštini Republike Srbije bivši direktor Kancelarije za Kosovo i Metohiju u Vladi Republike Srbije i aktuelni Ministar rada, zapošljavanja, boračkih i socijalnih pitanja u Vladi Republike Srbije od 2014. godine.

Biografija
----------

Porodica Vulin vodi poreklo iz Bosne i Hercegovine. Osnovnu školu je završio u Novom Sadu, a gimnaziju u Sremskim Karlovcima. Diplomirao je na Pravnom fakultetu u Novom Sadu.

Politika
--------

Političku karijeru je započeo u Savezu komunista-Pokret za Jugoslaviju (SK-PJ) gde je došao do pozicije generalnog sekretara. Bio je jedan od osnivača Jugoslovenske udružene levice, gde je bio portparol i zamenik predsednika Direkcije JUL-a. Bio je i predsednik Jugoslovenske revolucinarne omladine. Godine 1998. podneo je ostavku na sve funkcije u JUL-u, nakon formiranja vlade SPS-a, SRS-a i JUL-a. Dve godine kasnije osnovao je Partiju demokratske levice, koja je juna 2002. godine, sa Demokratskom socijalističkom partijom Milorada Vučelića, ušla u kolektivno članstvo SPS-a. Sa SPS-om se razišao 2006. godine, nakon afere „Kofer". Bio je kolumnista listova „Svet", „Nacional", „Centar", kao i politički komentator radija „Indeks", a trenutno je odgovorni urednik lista „Pečat". Godine 2008. osnovao je Pokret socijalista, čiji je trenutni predsednik. Godine 2014. imenovan je za predsednika Saveta za unapređenje položaja Roma i sprovođenje Dekade uključivanje Roma. Do tada je tu funkciju obavljao predsednik Romske partije Srđan Šajn.

Vidi još
--------

* Kancelarija za Kosovo i Metohiju
* Pokret socijalista
* Partija demokratske levice
* Jugoslovenska revolucionarna omladina

Spoljašnje veze
---------------

* Pokret socijalista Arhivirano 2013-05-08 na Wayback Machine-u

| * p
* r
* u
**←** Sastav 14. Vlade Republike Srbije **→** |
| --- |
| od 11. avgusta 2016. до 29. juna 2017 |
| 
* Predsednik Vlade Aleksandar Vučić

 |  |
| 
* Prvi potpredsednik Vlade Ivica Dačić

 |
| 
* Potpredsednici Vlade Nebojša Stefanović
* Zorana Mihajlović
* Rasim Ljajić

 |
| 
* Ministri: Aleksandar Antić
* Ana Brnabić
* Dušan Vujović
* Vladan Vukosavljević
* Aleksandar Vulin
* Ivica Dačić
* Zoran Đorđević
* Slavica Đukić Dejanović
* Jadranka Joksimović
* Goran Knežević
* Milan Krkobabić
* Nela Kuburović
* Zlatibor Lončar
* Rasim Ljajić
* Zorana Mihajlović
* Branislav Nedimović
* Nebojša Stefanović
* Vanja Udovičić
* Mladen Šarčević

 |
| 
* Generalni sekretar Novak Nedić

 |
**Američki poduzetnički institut** (engl. , akr. **AEI**) je američka konzervativna organizacija odnosno trust mozgova za politiku, ekonomiju i međunarodne odnose. Osnovana je 1938. godine od strane njujorških biznismena na čelu s Lewisom H. Brownom i vremenom se profilirala u jednu od najvećih neokonzervativnih grupa u zemlji. Veliki politički utjecaj ostvaren je 1980-ih za vrijeme predsjedništva Ronalda Reagana, odnosno 2000-ih kada su njeni članovi bili dominantni u administraciji Georgea W. Busha. Sjedište AEI-a nalazi se u Washingtonu, a dužnost predsjednika od 2009. obnaša Arthur C. Brooks.

Istaknuti članovi AEI-a su John R. Bolton, Lynne Cheney, Paul Wolfowitz, Kevin Hassett, Ayaan Hirsi Ali, Michael Barone, Nicholas Eberstadt, Jonah Goldberg, Phil Gramm, Steven F. Hayward, Glenn Hubbard, Frederick Kagan, Leon Kass, Jon Kyl, Charles Murray, Norman Ornstein, Mark J. Perry, Danielle Pletka, Michael Rubin, Gary Schmitt, Christina Hoff Sommers, Jim Talent, Peter J. Wallison i W. Bradford Wilcox, a među poznatijim bivšim članovima su i Gerald Ford, William J. Baroody, Jr. William J. Baroody, Sr. Robert Bork, Arthur F. Burns, Ronald Coase, Dick Cheney, Dinesh D'Souza, Alfred de Grazia, Christopher DeMuth, Martin Feldstein, Milton Friedman, David Frum, Reuel Marc Gerecht, David Gergen, Newt Gingrich, James K. Glassman, Jeane Kirkpatrick, Irving Kristol, Michael Ledeen, Seymour Martin Lipset, John Lott, James C. Miller III, Joshua Muravchik, Michael Novak, Richard Perle, Roscoe Pound, Laurence Silberman, Antonin Scalia, Ben Wattenberg i James Q. Wilson.

Organizacija je 2014. bila rangirana kao 24. najutjecajniji trust mozgova svijeta odnosno kao 10. u SAD-u. S druge strane, kritičari ističu da AEI okuplja ratnohuškačke političare i aktiviste, da sistematski negira globalno zatopljenje i da *de facto* ne predstavlja institut već grupu za pritisak.

Izvori
------

1. ↑  „Scholars & Fellows". AEI. Arhivirano iz originala na datum 8. 5. 2009. Pristupljeno 12. 2. 2009.
2. ↑  (`en`) McGann, James G. (2015). *2014 Global Go To Think Tank Index Report*. Philadelphia, Pennsylvania: University of Pennsylvania. str. 65.

Vanjske veze
------------

***American Enterprise Institute*** na Wikimedijinoj ostavi

* (`en`) Službene stranice AEI-a
Članak u *Mainichi Shimbun* o smti Itō Noe i Ōsugi Sakaea.
**Amakasuov incident** se zbio u Japanu 16. septembra 1923. godine, nedugo nakon Velikog Kanto zemljotresa. Bojeći se da bi anarhisti mogli pokušati iskoristiti nastali kaos da sruše vladu, grupa žandara na čelu sa poručnikom Amakasuom Masahikom je uhapsila dvoje istaknutih anarhista - Ōsugija Sakaea i Itō Noe, zajedno sa Ōsugijev 6-godišnjim nećakom. Nakon toga su sve troje pretučeni na smrt, a trupla bačena u bunar. Cijeli je slučaj izazvao zgražanje zbog ubistva djeteta, te je Amakasu uhapšen i osuđen na 10 godina zatvora; iz njega je izašao tri godine kasnije zahvaljujući amnestiji.

Amakasuov incident je rekontsruiran u biografskom filmu *Eros + masakr*.

Vanjske veze
------------

* 甘粕（あまかす）事件 Arhivirano 2008-01-15 na Wayback Machine-u (`ja`)
* 日本ペンクラブ 電子文藝館 招待席・主権在民史料 「関東大震災」 Arhivirano 2007-08-14 na Wayback Machine-u (今井 清一) (`ja`)
* 関東大震災と新聞 Arhivirano 2009-03-07 na Wayback Machine-u (池見哲司) (`ja`)