Spomenik u Kninu
**Marko Marulić** (Split, 18.8. 1450. - Split, 5.1. 1524.), hrvatski književnik i kršćanski humanist, istaknuti hrvatski latinist i "otac hrvatske književnosti". Svoja djela potpisivao je kao Marko Marulić Splićanin, Marko Pečenić, *Marcus Marulus Spalatensis* ili *Marcus Marulis Dalmata*.

Marko Marulić bio je plemenitog porijekla i poticao je iz aristokratske obitelji Pečenića. Humanističko obrazovanje stekao je u Splitu, a pravo je završio na Sveučilištu u Padovi, nakon čega je veći dio života proveo u svome rodnom gradu, gdje je bio sudac. Kao središnja ličnost splitskoga humanističkog kruga, Marulić je svoju inspiraciju crpio iz *Biblije*, antičke književnosti, napose rimske, te kršćanskih hagiografija, te je za sobom ostavio golem književni opus kako na latinskom tako i na hrvatskom jeziku. Marulić je aktivno sudjelovao u borbama protiv Turaka Osmanlija koji su u to doba napadali na hrvatska područja. Tako je, između ostaloga, napisao *Poslanicu papi Hadrijanu VI* (*Epistola ad Adrianum VI pontificem maximum*, 1522), u kojem ga moli za pomoć u zajedničkoj borbi protiv nevjernika.

Djela na latinskom jeziku
-------------------------

Marulić je svoju slavu širom Europe stekao uglavnom zahvaljujući svojim djelima napisanim na latinskom jeziku, koja su doživjela mnogobrojna izdanja tijekom 16. i 17. stoljeća i bila prevedena na mnoge europske jezike. Njegova *Psihologija o temelju ljudske duše* *(Psichiologia de ratione animae humanae)* – kojoj znamo samo naslov sačuvan u popisu Marulićevih radova koji je ostavio pjesnikov sugrađanin, suvremenik i prijatelj Franjo Božičević Natalis u svojem "Životu Marka Marulića iz Splita" *(Vita Marci Maruli Spalatensis)* – sadrži prvo spominjanje termina "psihologija" u književnim izvorima. Djelo *Upućivanje u čestit život prema primerima svijetaca* *(De institutione bene vivendi per exempla sanctorum*, 1506) – koje je danas poznatije prema naslovu 4. izdanja iz 1530. godine *Upućivanje u čestit i blažen život* *(De institutione bene beateque vivendi)*, predstavlja moralističko-didaktički traktat inspiriran *Biblijom* u kojem se daju savjeti o postizanju kršćansih kreposti. Slični su *Evanđelistar* (*Evangelistarium*, 1516), gdje se sustavno izlažu kršćanska etička načela, te *Pedeset pripovjesti* *(Quinquaginta parabolae)*.

Godine 1517. tiskao je Marulić *Davidijadu* *(Davidias)*, svoj junačko-povjesni spjev u 14 knjiga sa 6.765 heksametarskih stihova, koji je spajao starozavjetne i antičke motive, ali s izrazito kršćanskom tendencijom. Spjev je napisan po Vergilijevom književnom postupku u klasičnom latinskom jeziku, s nekim primesama biblijskog i srednjovjekovnog latiniteta, i posjeduje znatne umjetničke kvalitete.

Među ostalim latinskim djelima jesu: *O poniznosti i slavi Krista* (*De humilitate et gloria Christi*, 1518, u kome dokazuje da je Krist obećani starozavjetni Mesija); *Dijalog o Herkulu koga su nadvisili Kristovi štovatelji* (*Dialogus de Hercule a Christicolis superato*, tiskano 1524), u kojem Pjesnik i Teolog raspravljaju o uporabi mitologije i alegorije u pjesništvu; te mnoga druga, naročito religijskog karaktera, koja – nekoć čitana diljem Europe – danas leže u zaboravu, djeleći tako sudbinu gotovo cijelog humanističkog stvaralaštva.

Djela na narodnom jeziku
------------------------

Svojim djelima na narodnom hrvatskom jeziku Marulić je postao jednim od najistaknutihih hrvatskih književnika. Njegovo središnje djelo na hrvatskom jeste *Judita* (napisana 1501, tiskana u Veneciji 1521). To je spjev zasnovan na starozavjetnoj pripovjesti o Juditi i napisan na čakavskom narječju. Druga su mu djela na hrvatskom: *Suzana* (također zasnovana na biblijskom motivu o babilonskoj Židovki lažno optuženoj za preljub; *Poklad i korizma*, *Spovid koludric od sedam smrtnih grihov*, *Anka satir*, *Tuženje grada Hjerosolima*, *Molitva suprotiva Turkom*.

Njegova djela na hrvatskom ipak su i estetski i stilski lošija od djela njegovih dubrovačkih suvremenika. Ona su estetski slabija od lirike Hanibala Lucića i nemaju dramatske živosti Marina Držića. Čakavsko narječje kojim je pisao nije igralo nikakvu ulogu u procesu formiranja standardnog književnog hrvatskog jezika, za razliku od književnog stvaralaštva dubrovačkih, korčulanskih i hvarskih pisaca i pjesnika kao što su Hanibal Lucić ili Petar Hektorović. Čak su nekih tri desetljeća prije Marulića Džore Držić i Šiško Menčetić već pisali jednim ranim oblikom savremenog štokavskog narječja.

Marulić zauzima istaknut položaj u hrvatskoj književnosti prije svega zahvaljujući tome što nitko od njegovih prethodnika ili suvremenika nije za života postigao europsku slavu, osobito ne tako veliku. Osim toga, njegovi duboko kršćanski i patriotski stihovi nadvisili su često površnu i neizvornu poeziju njegovih suvremenika iz južne Dalmacije. Sa svojom Juditom koja utjelovljuje hrvatski narod u borbi protiv Turaka, Marulić je postao središnjom ličnošću hrvatskog renesansnog patriotizma.

Eksterni linkovi
----------------

***Marko Marulić*** na Wikimedijinoj ostavi

* Judita
* Suzana
* Hrvatski nacionalni korpus: pretraživa cjelokupna Marulićeva hrvatska djela Arhivirano 2006-01-06 na Wayback Machine-u
* Marko Marulić Arhivirano 2007-03-19 na Wayback Machine-u
* Marulianum Arhivirano 2016-03-03 na Wayback Machine-u
* Marko Marulić Arhivirano 2011-07-22 na Wayback Machine-u (talijanski)

|  |  |
| --- | --- |
| Normativna kontrola Uredi na Wikidati | 
* WorldCat identiteti
* VIAF: 19697406
* LCCN: n84216303
* ISNI: 0000 0001 2319 976X
* GND: 118731440
* SELIBR: 306524
* SUDOC: 028784375
* BNF: cb120548688 (podaci)
* BIBSYS: 90538284
* NLA: 59602221
* NKC: jn20010525016
* BNE: XX1023513
* CiNii: DA06174740
* CONOR.SI: 14168163
* NSK: 000003507

 |